google/wiki40b huggingface dataset:
לראות את האור

לראות את האור הוא שיר אשר נכתב על ידי ברק פלדמן והולחן על ידי אסף אמדורסקי.
הביצוע המפורסם הוא של אפרת גוש אשר הופיע באלבומה הסליחה ואני. השיר עוסק במפלתה של הדוברת, תוך שימוש במטאפורה של "יער סבוך". לאורך השיר עוברת הדוברת תהליך, בתחילה נראה שהיא הגיעה למצב החדש ביד המקרה, ולאט לאט מסתגלת למצב החדש ואף נהנית ממצבו. השיר מסתיים בנימה אופטימית עם המסר העיקרי שבו המחברת מצליחה להגשים את תקוותיה בכך שהיא "רואה את האור". המחברת מבינה שהדבר בו עסקה היה לא רלוונטי ומשלימה עם ההווה שלה.
בגלל עיבוד השיר ומילותיו העוסקות בתחייה מחדש, השיר מושמע בימי זיכרון ואבל ובעיקר ביום הזיכרון לשואה ולגבורה. יום השידורים לזכרו של שדרן הרדיו עדי טלמור, אשר תוכנן על ידיו לפני ששם קץ לחייו, נפתח בקריינות מפי השדרנית יעל דן אשר לאחריו הושמע השיר בביצועה של אפרת גוש.
בשנת 2017, במהלך אירוע "שרים בכיכר" בהפקת עיריית תל אביב ביצעה את השיר אליאנה תדהר. בסדרה פאודה, פרק 3 מסתיים בשיר לאחר פיצוץ מפיגוע התאבדות.
טולרמיה

אפידמיולוגיה

חיידקי F. tularensis נפוצים ברחבי חצי הכדור הצפוני, מחוג הקוטב הצפוני ועד לקו רוחב 20 צפון, ומסוגלים להתקיים בטווח טמפרטורות שנע בין 24°C ל-39°C. 
בארצות הברית המחלה אנדמית ב-49 מדינות פרט להוואי, אולם עיקר המקרים המדווחים מגיעים ממדינות השוכנות במרכז-דרום ובמערב ארצות הברית (במיוחד ארקנסו, מיזורי, אוקלהומה, דקוטה הדרומית ומונטנה). באירואסיה עיקר המקרים המדווחים מגיעים ממדינות ששוכנות במרכז וצפון אירופה (במיוחד מדינות סקנדינביה והמדינות הבלטיות).
נכון להיום (2015) לא דווחו מקרי טולרמיה בישראל. הסיבה לכך עלולה לנבוע מתנאי אקלים שאינם מתאימים להתפתחות אנדמית של F. tularensis בארץ.
נחמן נתן קורונל

הרב נחמן נתן קורונל (ה'תק"ע; 1810 - כ"ז באב ה'תר"ן; 1890) היה מגדולי ירושלים במאה ה-19, תלמיד חכם ועסקן ציבורי רב פעלים, שד"ר, חוקר ומחבר ספרים. חותנו של רבי יהושע צבי מיכל שפירא.

ביוגרפיה

נולד באמסטרדם לרבי דוד קורונל, בן לעדה הספרדית בעיר, ולאמו שהייתה מן הקהילה האשכנזית. למד בתלמוד תורה "עץ חיים" של הקהילה הספרדית, וכן למד אצל גדולי הרבנים האשכנזים באמסטרדם ובהאג. היה תלמידו ומקורבו של רבי צבי הירש לעהרן.
בשנת תק"ץ (1830), בהיותו כבן עשרים, עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת. בי"א באב תקצ"ה (1835) נישא לשפרה בריינדל, בת למשפחה אשכנזית מהיישוב הישן. אמה דינה הייתה בתו של רבי דוד צבי אוירבך, שהיה אב"ד בעיר קרמניץ, צאצא של החכם צבי. לאחר רעידת האדמה בצפת, בשנת תרצ"ז (1837), עבר עם משפחתו לירושלים.
יחד עם ידידו רבי יהוסף שוורץ בעל "תבואות הארץ" עסק בתורת הנסתר, מפי גדולי חכמי ישיבת המקובלים בית אל בעיר העתיקה.
נפטר בירושלים, ונקבר בהר הזיתים.

פועלו הציבורי

רבי נחמן נתן קורונל פעל רבות בביסוס מעמדם ובגיוס תמיכה כלכלית עבור בני התורה וחכמי הישיבות בירושלים, ולשם כך שהה תקופות ארוכות בנדודים מעבר לים. כמו כן היה ממייסדי שכונת בתי מחסה בעיר העתיקה, בשנת תרכ"ד (1864).

השקפה

במקביל לפעלו הרב למען ארץ ישראל והיישוב היהודי, התנגד נמרצות לרעיון גאולת ארץ ישראל בידי אדם ויצא למערכה חריפה כנגד הארגונים שדגלו בעלייה לארץ ישראל. בהקדמה ל"חמישה קונטרסים" שהוציא, הוא כותב: "בעולם ניכרת תנועה לשיבת ציון ולקרב את הגאולה", אולם הוא מדגיש כי בספרים הקדמונים מובא כי הגאולה לא תבוא בדרך הטבע אלא רק על ידי קיום מצוות ולימוד תורה. היה זה המניע שעמד מאחורי פעילותו הנמרצת "לחזק את לומדי התורה, להחזיר עטרה ליושנה, על יסוד בעלי התלמוד והמדרש אשר מפיהם אנו חיים".

פועלו הספרותי-תורני

רבי נחמן נתן קורונל היה אחד מגדולי החוקרים התורניים במאה ה-19. עסק ברכישת כתבי יד קדמונים והתמסר לפענוחם, ההדרתם והוצאתם לאור. בין השאר חיבר את הספר "בית נתן" המכיל שינויי נוסחאות במסכת ברכות על פי כתב יד קדמון. הספר יצא בווינה בשנת תרי"ד (1854), והוא קיבל עליו אות כבוד מקיסר אוסטריה פרנץ יוזף על "חכמה ומלאכת מחשבת". כמו כן חיבר את הספר "זכר נתן" הכולל דינים והנהגות לעוברי דרכים. מלבד הספרים הרבים שהוציא לאור, השאיר אחריו עוד שמונה ספרים של כתבי יד של ראשונים, ערוכים ומסודרים לדפוס, שלא הספיק להוציאם לאור בחייו.
רסלמניה 34

רקע

רסלמניה נחשב לאירוע הדגל של ה-WWE, כשלא פעם תואר כ"סופרבול של הספורט הבידורי". רסלמניה 34 היה האירוע השני שנערך במרצדס-בנץ סופרדום שבניו אורלינס, לואיזיאנה, אצטדיון שבעבר אירח את רסלמניה 30 ב-6 באפריל 2014. ב-30 באוקטובר 2017, חבילות טיולים לאירוע החלו להימכר; כרטיסים הוצעו למכירה ב-17 בנובמבר 2017, כשמחירו של כרטיס בודד נע בין 35 דולר ל-2500 דולר.
שלושת השירים הרשמיים של האירוע היו "Celebrate",‏ "New Orleans" (שניהם בוצעו על ידי קיד רוק) ו-"Let the Good Times Roll" (שבוצע על ידי פרדי קינג).
מאז שנת 2014, ה-WWE ניסו לבסס את מעמדו של רומן ריינס כמתאבק הבכיר בארגון ו"הפנים של החברה", אך חלק משמעותי מהקהל סירב לקבל זאת. זה גרם לכך שקריאות בוז נקראו לעברו בכל אחד משלושת הקרבות שבהם לקח חלק, ברסלמניה 31, 32 ו-33; בכולם, הקרבות שלו היו הקרבות המרכזיים של רסלמניה. התפיסה, שלפיה רומן ריינס הוא ה"נבחר של החברה", הביאה למצב שבו הדעה הרווחת הייתה שריינס יצא כמנצח בקרב שלו ברסלמניה 34 ויהפוך לאלוף האוניברסלי; באותה נשימה, זה היה מצופה שגם אם הוא יעשה זאת, הוא יזכה לקריאות בוז מהקהל.
שילה דה-בר

ביוגרפיה

דה-בר נולד בדיסלדורף שבגרמניה להורים ישראלים (אדריכל וגננת) ששהו שם לצורך לימודים. דה-בר גדל והתחנך בקיבוץ שדה בוקר. בנעוריו למד במדרשת בן-גוריון. בצה"ל שירת שירות קרבי כקצין וכלוחם. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
דה-בר החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות התשעים בקורס עורכים של "ידיעות אחרונות", התקדם במהירות לתפקיד רכז הכתבים בעיתון ואחר כך לראש דסק החדשות והפך למקורבו של אילון שליו שהיה עורך העיתון הראשי משנת 1998.
בשנת 2000, בעקבות הדחתו של שליו, פרש מהעיתון לעסקי היי-טק, אולם החליט ב-2002 לחזור לתחום העיתונות וקיבל על עצמו (יחד עם רם לנדס) להקים את חברת החדשות של ערוץ 10. בשנת 2005 חזר לידיעות כעוזר אישי למו"ל ארנון מוזס, שמינה אותו ב-2007 לעורך הראשי של העיתון (במקום רפי גינת). ב-28 בדצמבר 2010 הודיע על פרישה מתפקידו.

חיים אישיים

דה-בר נשוי בשלישית. היה נשוי להילה אלרואי. אב לחמישה ומתגורר בכפר סבא.
משה אישון

ביוגרפיה

אישון (במקור: אויגאפעל) נולד בפולין, לשלמה ונחה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, עברה המשפחה לרוסיה, שם הואשמו היהודים בריגול, ובעקבות זאת הוגלו לסיביר.
בשנת 1950 עלה לישראל, ומיד לאחר מכן נפטר אביו. עבד במערכת "הצופה" בתפקידים שונים. בתחילת שנות השמונים מונה כעורך העיתון ושימש בתפקיד זה שש עשרה שנה. פרסם מאות מאמרים פובליציסטיים בענייני השעה, והיה ממעצבי דעת הקהל בציבור הציוני-דתי. לאחר איחוד "הצופה" עם מקור ראשון, החל לכתוב מאמרי פובליציסטיקה במקור ראשון.
נישא לחיה, והם גרו תקופה ממושכת בתל אביב. לזוג שלושה ילדים: הרב שלמה (ראש מכון כת"ר), אורי ושרית.
בשנת 2001 קיבל את פרס יקיר העיר תל אביב-יפו.
היחידה האווירית של משטרת ישראל

היחידה האווירית של משטרת ישראל (יחידה 55) היא יחידה באגף המבצעים של משטרת ישראל. היחידה מפעילה כלי טיס לביצוע משימות מבצעיות.

היסטוריה

שימוש בכלי טיס לפעולות שיטור החל במשטרת ישראל בשנות ה-50. ב-1992 הוקמה היחידה האווירית והוזמנו שלושה מסוקי שיטור מדגם בל 206. ליחידה החדשה גויסו טייסי מסוקים מחיל האוויר הישראלי.
בשנות האלפיים, היחידה הפעילה ארבעה מסוקי 206B ג'ט רנג'ר ושני מסוקי בל–206L, המסוקים צוידו באמצעים לראיית לילה ובזרקורים. בנוסף הפעילה היחידה מטוס ססנה 206H סטשיונאייר, ובלוני תצפית. כמו כן מפעילה היחידה רחפנים. כלי הטיס של היחידה ממוקמים בבסיסי חיל האוויר חצור ורמת דוד ובבסיס המשטרה במשמר אילון. כל מסוק מאויש באנשי צוות אוויר הכוללים את הטייס וסייר אוויר.
במהלך 2016 ו-2017 קיבלה היחידה ארבעה מסוקים חד מנועים מדגם איירבוס H125. מסוקים אלו, הנקראים במשטרה "כחל", החליפו את המסוקים הקיימים של היחידה. באוגוסט 2018 קלטה היחידה מסוק דו מנועי ראשון, מתוך שניים שהוזמנו, מדגם איירבוס H145 שיקרא במשטרה בשם דוכיפת. הרכש והתחזוקה השוטפת של המסוקים מבוצעים על ידי חברת אלביט מערכות, ומשטרת ישראל רוכשת שעות טיסה מאלביט.
במהלך 2016 קלטה היחידה את טייסת הכיבוי מחיל האוויר הישראלי.
בנין במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של בנין למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. הספורטאים שהתחרו באתלטיקה, טאקוונדו והיאבקות קיבלו את כרטיס הכניסה למשחקים באמצעות הוועדה המשולשת. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. בענף הקשתות השיגה מרוילה זינסו את הקריטריון האולימפי בתחרות המוקדמות היבשתית. ארבעת הספורטאים הנוספים, שניים בענף האתלטיקה ושניים בענף השחייה, קיבלו את כרטיס הכניסה באמצעות הוועדה המשולשת.
This Is the Life (שיר)

כתיבת השיר ומשמעותו

מקדונלד סיפרה שהשיר מדבר על החדווה שביצירת מוזיקה. לדבריה, הרעיון לכתיבתו נולד אחרי שנכחה בהופעה של פיט דוהרטי בגלאזגו, הופעתו הראשונה אחרי שעזב את "הליברטינז". באירוע שאחרי ההופעה, דוהרטי ניגן קטע אקוסטי קצר שהקסים אותה. אחר כך התכנסו היא וכמה חברים בדירה, העבירו ביניהם גיטרה ושרו שירים. למחרת בבוקר היא הבינה ש"אלו החיים", וכתבה את השיר.

הפצה

בשנת 2007, הוציאה מקדונלד את אלבום הבכורה שלה "This Is the Life". האלבום הנפיק תחילה שלושה סינגלים שזכו להצלחה מתונה ברחבי העולם, ואז הוציאה לאור מקדונלד את הסינגל הזה שנשא את שמו של האלבום. עוד הודיעה מקדונלד כי בדומה לכל שירי האלבום, גם את השיר הזה היא כתבה והלחינה בעצמה, ופיט וילקינסון הוא זה שהפיק לה את השיר, ושירים רבים אחרים מן האלבום, ובכלל. כשהוציאה לאור את הסינגל, הוא זכה להצלחה רבה ועם הזמן הפך למצליח ביותר של הזמרת.

וידאו קליפ

לסינגל יצא ווידאו קליפ שמראה את מקדונלד בבית עם תמונות מרובות, נזכרת בדברים שעברה פעם. לאורך כל הקליפ מציגה מקדונלד תמונות ילדות מרובות, זיכרונות אשר אופפים את ראשה, ודברים שמעלים נוסטלגיה בעיני המתבונן. הווידאו קליפ הפך לקליפ המצליח ביותר של מקדונלד, כאשר נכון לאוגוסט 2017, צבר הווידאו קליפ למעלה מ-52 מיליון צפיות.

לקריאה נוספת

* Gea Dreschler, Song Analysis: Amy MacDonald – This is the Life , The Angler, Issue 4, May 2008, Leiden University
אמיל פרקש

אמיל פרקש (Emil Farkas; נולד ב-1929) הוא יהודי ישראלי ניצול שואה, ששהה במחנות ריכוז, ספורטאי מצטיין בתחום התעמלות המכשירים, שופט התעמלות, מורה ומחנך.

ביוגרפיה

אמיל פרקש נולד בבית יהודי נאולוגי בז'ילינה, בסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה. אביו היה סנדלר בעל חנות נעליים, ואמו אחות. אמיל היה הבן הצעיר, והיו לו שלושה אחים ואחות נשואה, אם לילדה. מילדותו הצטיין בספורט, והחל מגיל 6 התעמל במועדון הספורט "סוקול" והתמיד בכך גם כשנלקח למחנה ריכוז.

תקופת השואה

בתקופת השואה שהה אמיל במחנות הריכוז דכאו, זקסנבורג, סרד, ברגן-בלזן ונובקי.
באפריל 1942 נלקחו שני האחים הבוגרים של אמיל, שהיו גולשי סקי בנבחרת הסקי הצ'כוסלובקית, וגיסו לעבודות כפייה ויותר לא שמעו מהם. ביוני נלקחו אחותו ובתה ונשלחו למות באושוויץ בתאי הגזים. אמיל, אחיו, דוד פרקש והוריהם נשלחו למחנה הריכוז נובקי, שם עבד אמיל בתיקון מכונות תפירה. באוגוסט 1944 הותקף המחנה על ידי פרטיזנים סלובקים - אביו ואחיו ברחו עם הפרטיזנים, אמיל ואימו מצאו מקלט בבית איכרים, תוך התחזות לנוצרים. הגרמנים תפסו את אמיל ואימו ובהמשך גם את דוד והעבירו אותם למחנה סרד. ממחנה סרד הועברה האם למחנה ראוונסבריק והבנים הועברו לזקסנבורג. לאחר לילה אחד נלקח דוד לגרמניה ואמיל לא ראה יותר את אף אחד מבני משפחתו ולא ידע על קורותיהם עד סוף המלחמה. במחנה זקסנבורג עבד אמיל במיחזור כבלי נחושת עבור חברת סימנס. אמיל נהג לקום מוקדם מאוד, לפנות בוקר, לרחוץ את גופו בשלג ולהתעמל, כדי לשמור על כושר גופני וכל זה לעיני השומרים הגרמנים.
הגרמנים בחרו כמה מאות אסירים שינסו נעליים, שנועדו לקציני אס אס ובין הנסיינים נבחר להיות גם אמיל פרקש, כנראה יהודי יחיד, שנבחר בגלל מצבו הגופני. הנסיינים היו חייבים לצעוד כל היום בנעליים ובתמורה קיבלו פרוסת לחם נוספת ליום. בתקופת שהותו במחנה זקסנבורג חלה פרקש בדלקת גרון קשה מאוד וטופל על ידי רופא-אסיר פוליטי, מבני ארצו. הוא הועבר, יחד עם אסירים נוספים, למחנה ברגן בלזן, שם הוכה קשות על ידי מפקד המחנה, יוזף קרמר וכשחשבו אותו למת, השליכו אותו על ערימת גופות. במהלך הלילה התאושש והתגנב לאחד מצריפי השינה ובבוקר רץ עם כולם למסדר. בספירת הבוקר נמצא אחד עודף והשומרים ירו בנער אחר, כדי שהמספר יתאים. בהמשך נערכו במחנה ניסויים בגופו של אמיל פרקש, הוזרקו לו חומרים שונים והוכה קשות, כדי לבדוק עמידות אסירים לעינויים. המכות פגעו בשמיעתו באוזן אחת והוא הועבר לדכאו, שם הוצב לעבודה על מטוסי יונקרס.

אחרי השואה

כשהתקרבו האמריקאים נלקחו אמיל פרקש ועוד אסירים והובלו לכפר נידח, שם שוחרר על ידי קצין יהודי אמריקאי. לאחר תקופת התאוששות יצא אל העיר ממנה נלקחו ושם, בבית משפחתו מצא את אביו. הוא יצא אל פראג, שם מצא את אימו ובהמשך הגיע גם האח, דוד פרקש ונודע לו על גורל שני אחיו, אחותו ואחייניתו שנספו.
אמיל פרקש גויס לצבא הצ'כוסלובקי והיה חבר בנבחרת הלאומית בהתעמלות מכשירים. הסכם מיוחד, שנחתם בין צ'כוסלובקיה ובין מדינת ישראל, איפשר לאזרחים צ'כוסלובקיים לשרת בצה"ל - אמיל פרקש התנדב לשרת בחיל האוויר הישראלי ועלה ארצה ב-1949.

חייו בישראל

אמיל פרקש שירת חמש שנים כחשמלאי מטוסים ובאותה תקופה עבר קורס צניחה והתעמל ב"ברית מכבי עתיד", משם הגיע לנבחרת ישראל בהתעמלות ולאליפויות. בעקבותיו הגיעו לישראל גם הוריו ואחיו, דוד. אמיל פרקש הצטיין בהתעמלות מכשירים וזכה במדליות גם במכביות בשנות החמישים של המאה העשרים. הוא היה מורה להתעמלות בבסמ"ת וחינך דורות רבים של תלמידים.
ב-2008 אמיל פרקש קיבל את אות "יקיר מכבי חיפה".

משפחה

אמיל פרקש נישא לאוה, ניצולת שואה מצ'כוסלובקיה ולשניים נולדו בן ובת.
פייר דניאל אואה

פייר דניאל אואה (בצרפתית: Pierre Daniel Huet‏; 8 בפברואר 1630  -26 בינואר 1721), מלומד ואיש דת צרפתי, מייסד האקדמיה למבנה גוף האדם בקאן (Academie du Physique) ובישוף קתולי של סואסון בין השנים 1685 - 1689.

ביוגרפיה

הוא נולד בעיר קאן (כיום בירת חבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה פרוטסטנטית, אך התחנך בבית הספר הישועי שבעיר. הוא קיבל גם שיעורים אצל המזרחן והכומר הפרוטסטנטי סמואל בושאר. בהיותו בן עשרים שנה בלבד כבר נחשב לאחד המלומדים המבטיחים של תקופתו.
ב-1651 הגיע לפריז והתיידד עם גבריאל נודה שהיה מנהל ספריית מאזארן שבעיר. ב-1652 עזב את פריז בחברת סמואל בושאר שהוזמן לחצר המלכות בסטוקהולם על ידי כריסטינה מלכת שוודיה. שם, בספרייה המלכותית השוודית אואה גילה קטעים מתוך ספרו של אוריגן "פירושים לסנט מתיו".
אואה שב לפריז, התיידד עם ז'אן שאפלן, תרגם לצרפתית את הסיפור "דאפניס וקלואה" של הסופר היווני לונגוס וחיבר נובלה בשם: "דיאן דה קאסטרו". התעניינותו במתמטיקה גרמה לו ללמוד אסטרונומיה. היות שהיה קצר ראיה התעניין באנטומיה של העין וכתב חיבורים רבים על נושא זה. מאוחר יותר למד גם כימיה. הוא היה חבר בחוג הספרותי של מדלן דה סקודרי בפריז, ביקר אצל ציירים ולמד ארמית וערבית.
אואה העביר ביקורת על תורתו של רנה דקארט, שאותו העריץ בימי נעוריו. בהיותו חבר "האקדמיה לאמנויות היפות" של העיר קאן, ייסד בעיר זו את האקדמיה לפיזיקה (1662). ב-1668 פרסם את הקטעים שערך מתוך ספרו של אוריגן "פירושים לסנט מתיו". ב-1670 כתב את החיבור "מחקר על מקורותיו של הרומן", שהיה המחקר הראשון על ההיסטוריה הסיפור הבדיוני.
ב-1674 התקבל כחבר "האקדמיה הצרפתית". ב-1678 התמנה על ידי המלך לואי הארבעה עשר לאב המנזר של אולניי, וב-1685 התמנה לבישוף סואסון. ב-1692 התמנה לאב המנזר של פונטניי, אך ב-1699 החליט לפרוש מתפקידו זה, עבר להתגורר בבית הישועים בפריז, ומת שם ב-1721. 
אחרי מותו, ספרייתו וכתבי היד שלו שהוריש לישועים, נקנו על ידי המלך לואי הארבעה עשר בעבור הספרייה המלכותית הצרפתית. פורסמו מחקרים שלו ובהם "מחקר על הפילוסופיה של חולשת רוח האדם" (1723), והאוטוביוגרפיה שלו שנכתבה ב-1718 תורגמה לאנגלית.
פרנסואה, רוזן ונדום

ביוגרפיה

פרנסואה נולד בשנת 1470 בוונדום, לז'אן השמיני, רוזן ונדום ולאיזבל דה בובאו, בתם של לואי דה בובאו ומרגריט דה שאמבלי. בשנת 1477 מת אביו ופרנסואה ירש את תאריו, תוך שדודו לואי לה ז'ואיוז משמש כעוצר עד לבגרותו. פרנסואה היה תומך נאמן של שארל השמיני, מלך צרפת ואחותו אן מצרפת.
בשנת 1487 התחתן פרנסואה עם מארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול, וכן אלמנתו של ג'אקומו מסבויה, רוזן רומונט. מארי הביאה עמה אחוזות גדולות כנדוניה, כולל הטירות סן-פול-סור-טרנואז וסואסון בפיקרדי, כמו גם את שאטו דה קונדה, אשר הפך מאוחר יותר למעון נסיכי קונדה, שהיו צאצאי נכדה, לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה. ב-30 באוקטובר 1495 מת פרנסואה בוורצ'לי, ובנו שארל ירש את תאריו, תוך שאשתו מארי שימשה כעוצרת עד לבגרותו.
אפסוס

מעמד

אפסוס הייתה מרכז תרבותי וחברתי בתקופה ההלניסטית ושימשה כר פורה להתפתחותה של האימפריה הרומית באסיה הקטנה. בתקופת הרומאים נחשבה אפסוס לבירת האימפריה באסיה, הודות למקדשים המרשימים ששכנו בה ולנמל החשוב שלה. בשנת 100 לספירה הוערך מספר התושבים באפסוס ב-500,000-400,000, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר באסיה הקטנה ולאחת הערים המאוכלסות ביותר בעולם העתיק.

אבני דרך

העיר אפסוס משופעת במבנים עתיקים מתקופות שונות שבנו שליטי העיר.

מקדש ארטמיס

מקדש ארטמיס הוא מקדש ששימש בעבר לפולחן לאלת הציד והבר היוונית ארטמיס (או דיאנה, לפי הרומאים) ונחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק. לפי הגאוגרף היווני פאוסניאס, המקדש היה המבנה הגדול ביותר בעולם העתיק. המקדש נבנה בשנת 550 לפני הספירה על ידי המלך הלידיאני קרויסוס, ותכנן אותו האדריכל היווני כרספירון.

תיאטרון

התיאטרון של אפסוס גדול ומרשים מאין כמותו. הוא נבנה תחת כיפת השמיים והכיל 25,000 מקומות. בתקופה הרומאית הוא שימש להצגות דרמה בעיקר, אך מאוחר יותר נערכו שם גם קרבות גלדיאטורים.

אמות מים

לעיר הייתה מערכת מים מסועפת שהכילה ארבע אמות מים בגדלים שונים שסיפקו מים לכל אזורי העיר. היא שימשה את כל צרכיה של העיר וסיפקה מים לבתי המרחץ שהיו בה. הראשי מבין המרחצאות בעיר נקרא סקולסטיקה (Scholastica), על שם גבירה ביזנטית שבנתה אותו מחדש לאחר 400 שנה. בכניסה למבנה ניצב פסלה נטול הראש של הגבירה.

היסטוריה

לאחר בניית העיר לראשונה, במקום נמוך הסמוך לחוף הים האגאי, פקד את העיר שטפון גדול והרס אותה. המלך המקדוני לאסימכוס בנה את העיר מחדש ופיתח אותה במקום סמוך אך גבוה יותר, ושיכן בה את תושבי הערים לבדוס וכולופון, אותן הרס כליל בשנת 292 לפני הספירה.
על אף שנהרסה שוב ב-263 לספירה בידי הגותים, נחשבה אפסוס לעיר החשובה ביותר באימפריה הביזנטית אחרי קונסטנטינופול במאות החמישית והשישית.
בשנת 700 לספירה הגיעו לעיר הערבים. הם שדדו והרסו אותה, כולל את הנמל שלה. העיר סבלה מנטישה המונית של תושבים והצטמצמה בהדרגה. כאשר נכבשה בשנית בידי הסלג'וקים ב-1090 היא הייתה עיירה קטנה, וכאשר חזרה לשליטת הביזנטים אוכלסה שוב עד לתום שלטונם במאה ה-13. העיר ננטשה לגמרי במאה ה-15.

הנצרות ואפסוס

יוחנן בן זבדי, הידוע גם כיוחנן השליח וכיוחנן הקדוש גר בעיר במאה הראשונה לספירה. הכנסייה שבנה והקבר שלו היוו מאוחר יותר את הבסיס להיווסדה של העיר סלג'וק (Selçuk), המרוחקת שלושה קילומטרים מאפסוס. כשבעה קילומטרים משם מצוי ביתה של מריה הקדושה, אמו של ישו. הנוצרים מאמינים כי שם חיה בשנותיה האחרונות, וזו הסיבה לפופולריות של המקום בקרב צליינים.
בשנת 431 נערכה במקום ועידה שהחליטה לגנות את הבישוף נסטוריוס באשמת כפירה.
קרן ידעיה

ביוגרפיה

ידעיה היא בתם של האמן עודד ידעיה והסופרת רונית ידעיה ממקימי בית ספר מנשר לאמנות בתל אביב ומלמדת שם בימוי ותסריט. היא נוהגת לשקף בסרטיה עמדות חברתיות בעד זכויות האדם בכלל וזכויות האישה בפרט. את סרטה הראשון, הסרט הקצר "אלינור", יצרה בשנת 1993 במסגרת סיום לימודיה, והוא עוקב אחר שתי חיילות בודדות המתחברות בבסיס צבאי וחוות, כל אחת בדרכה, תקופה כאובה וקשה כנשים בסביבה גברית וסיזיפית. הסרט, בכיכובה של שרית וינו-אלעד זכה לשבחים רבים ובפרס הסרט הקצר המצטיין.
בשנת 1998 ביימה וכתבה את סרטה הקצר "לולו", אשר עוקב אחר ערב בחייה של זונה בתל אביב. "לולו" השתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס מיוחד בפסטיבל איטליה לקולנוע בינלאומי. בשנת 2001 ביימה וכתבה יחד עם שרי עזוז את "תחתונים" ("Les Dessous"), הפקה ישראלית-צרפתית אשר עוקבת אחר מסעה המשונה והלא-קל של אישה צרפתייה לקניית תחתונים בפריז.
סרטה העלילתי הראשון של ידעיה הוא "אור" (הופץ בצרפתית בשם "האוצר שלי") שיצא לאקרנים בשנת 2004 בכיכובן של רונית אלקבץ ודאנה איבגי. "אור", שגם אותו כתבה ידעיה יחד עם עזוז, עוקב אחר נערה מתבגרת (איבגי) אשר מנסה לפרנס בקושי את אמה (אלקבץ), אישה קשת יום העוסקת בזנות הנמצאת במצב בריאותי קשה, ומתקשה לשמור על חייה ועל אהבתה היחידה. "אור" נחל הצלחה ענקית וזכה לשבחים רבים. בטקס פרסי אופיר קטף הסרט פרס בקטגוריית המשחק (עבור איבגי), וזכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים. לאחר מכן השתתף בפסטיבל קולומביה לקולנוע, התמודד בטקס האוסקר האירופי, זיכה את ידעיה ואת שתי השחקניות בפרסים בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל ניו יורק ובפסטיבל מקסיקו, זכה במלגה בפסטיבל מונפלייה ומטעם קרן הקולנוע הישראלי, וזכה בפרס מצלמת הזהב, פרס המבקרים, פרס פריקס, פרס התסריטאות ובפרס המבקרים הצעירים בפסטיבל קאן. לאחר מכן השתתף בפסטיבלים רבים והופץ במדינות נבחרות.
ב-2009 יצא להקרנה בבתי הקולנוע, סרטה "כלת הים", בכיכובם של דאנה איבגי, רונית אלקבץ, מוני מושונוב, רועי אסף ומוריס כהן. בשנת 2014 יצא סרטה "הרחק מהיעדרו" המגולל סיפור של גילוי עריות בין אב לבתו.
כיום מלמדת קולנוע ותסריטאות בבית ספר מנשר לאמנות. נשואה לבמאי מני יעיש ולהם שני ילדים. מתגוררת בבת ים.
דן בדרום

חברת דן בדרום תחבורה (2015) בע"מ, המוכרת בשמה המקוצר דן בדרום הוקמה בשנת 2015 על ידי חברת נהור, חברת בת של דן חברה לתחבורה ציבורית, על מנת להתמודד במכרזי הפריפריה בדרום הארץ, דבר שמשרד התחבורה אוסר על חברת דן, ולכן הקימה דן את חברת דן בצפון שמפעילה את המטרונית ואת דן בדרום שמפעילה קווי תחבורה ציבורית בצפון הנגב.
מנכ"ל החברה הראשון היה יורי ברונשטיין אשר עבר לחברת דן באר שבע ובמקומו טל כהן מונה למנכ"ל החברה עד היום.

היסטוריה

בחודש מאי 2015 זכתה חברת דן בדרום במכרז להפעלת אשכול צפון הנגב הכולל בין היתר קווים באשקלון, קריית גת, נתיבות, אופקים, שדרות, קריית מלאכי וקווים בינעירוניים בבאר שבע. 
ב-12 בפברואר 2016, החלה דן בדרום את פעילותה באשכול צפון הנגב והחלה לפעול בכל האשכול, למעט אשקלון, ובתחילת יולי 2016 החלה החברה להפעיל את הקווים העירוניים באשקלון.
דן בדרום החליפה את המפעיל הקודם אגד תעבורה שפעל באשכול.
חברת דן בדרום צפויה להפעיל את הקווים באשכול צפון הנגב למשך של כ- 12 שנים.

צי החברה

חברת דן בדרום מפעילה כ-320 אוטובוסים, אשר רובם בהרכבה סינית מתוצרת "גולדן דרגון" ו"יוטונג". עם זאת, ישנם כ-60 אוטובוסים מתוצרת "וולוו" עם מרכב ישראלי, וכן כ-30 מיניבוסים מתוצרת "מרצדס" המורכבים בחברת "מרכבים".
בתחילת 2018 נכנסו לשירות אוטובוסים מסוג "הייגר" המורכבים בסין.
ישיבת דרך חיים

תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה באלול תשס"ג (2003), כישיבה קטנה שבה נלמדים לימודי קודש בלבד. היא הייתה הישיבה הקטנה הלאומית הראשונה במרכז הארץ, בין היתר במטרה להנגיש מוסד כזה לקהלים נוספים. עם הקמתה קבלה הישיבה מכתבי תמיכה מהרב אברהם אלקנה שפירא ומהרב מרדכי אליהו. בתחילה תוכנן להקים את הישיבה במושב גמזו, אולם היא הוקמה לבסוף בקריית חינוך שעלבים. רבים ממשיכים לכנותה בשם "גמזו".
נכון לתשע"ט לומדים בישיבה כ-120 תלמידים (כ-30 במחזור), והיא בין הישיבות הקטנות הלאומיות הגדולות.
רוב בוגרי הישיבה ממשיכים בישיבות גבוהות, בעיקר לישיבת מרכז הרב ולישיבת הר המור. מעטים הולכים לישיבות הסדר.
אחת לכמה שנים הישיבה מוציאה חוברת מאמרים של הרבנים והתלמידים בשם מדרך עץ החיים, עד תשע"ט יצאו שישה כרכים.

דרכה החינוכית של הישיבה

עם הקמת הישיבה הקים ראש הישיבה, הרב מתניה אריאל, את עמותת 'ישיבה קטנה לאומית' שנועדה להפיץ את רעיון הישיבות הקטנות במגזר הדתי לאומי. הוא פרסם בעיתונים ובכתבי עת מאמרים המבססים רעיון זה. במאמריו, הוא מצטט מדברי רבנים במאתיים השנים האחרונות שעודדו מסגרות דומות, בדגש על רבנים מהציונות הדתית. הוא ערך מחקר מקיף על שיטת הרב קוק בנושא זה, והוא מסיק שהרב קוק ראה בישיבה תיכונית פתרון של בדיעבד, והעדיף מסגרת של ישיבה קטנה.
בישיבה לומדים במשך שלוש שנים לימודי קודש בלבד. עם זאת הישיבה מכירה בחשיבות ובצורך שבלימודי החול, ובשנה הרביעית מוציאים רובם הגדול של התלמידים תעודת בגרות מינימלית. חלק מן התלמידים מוציאים תעודת בגרות עם 4 יח"ל או יותר באנגלית ובמתמטיקה.
מורה דרכה של הישיבה בסוגיות שונות הוא הרב יעקב אריאל הרב הראשי של רמת גן, דודו של הרב מתניה אריאל.

סדרי הלימוד בישיבה

בסדר ערב לומדים הבחורים משיעור א' בחברותא עם בחורים משיעורים ב ו-ג.
לאחר התפילה מתקיים סדר לימוד קצר בחומש ורש"י על פרשת השבוע ובסוף סדר בוקר ישנו סדר תנ"ך. בסוף סדר צהריים מתקיים סדר הלכה שבו לומדים משנה ברורה. שיעורי אמונה ניתנים במסילת ישרים, רמב"ם, הרב קוק ועוד.

הצוות החינוכי

בראשות הישיבה עומד הרב מתניה אריאל (בנו של הרב ישראל אריאל), שלמד בישיבת שבי חברון ובישיבת ימית, וקודם לכן היה ר"מ בישיבה הקטנה במעלה חבר.
הרמי"ם הם: הרב אריה רוזנברג, הרב אריאל בן דוד, הרב אליהו יוסף, והרב נתנאל שושן.
רוב הרמי"ם הם בוגרי ישיבת מרכז הרב.
בישיבה מלמדים רמי"ם נוספים ביניהם הרב יואל קטן.
תסריטאי

תסריטאי הוא יוצר הכותב את התסריט באומנויות המסך ולכן הוא בעל מקצוע מרכזי באומנות הקולנוע, הטלוויזיה ובמכלול היצירה האודיו-ויזואלית. התסריטאי הוא אחד משלוש הצלעות המרכזיות בעשייה הקולנועית טלוויזיונית ביחד עם המפיק והבמאי. בדרך כלל בעשייה האומנותית בתחום האודיוויזואלי ובניו-מדיה יהיה זה התסריטאי שיזום את תחילת העשייה, דרך כתיבת תקציר (סינופסיס) ואחריו תסריט, אולם קיימים מצבים, בדרך כלל בעשייה הממוסחרת, בהם יהיה התסריט מוזמן מטעם המפיק.
בשתי צורות עבודה זו התסריטאי כמחברו של התסריט, הוא היוצר הראשון של היצירה ובעל זכויות יוצרים.  שלבי עבודתו של התסריטאי: פיתוח התסריט, מרעיון לסינופסיס. כתיבת התסריט, מסינופסיס, לטריטמנט ואז כתיבת הדיאלוגים. התסריטאי עוסק גם בעיבוד מן הספרות אל הקולנוע או אל הטלוויזיה.
התסריטאי המרוויח ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הוא סיימון קינברג, אשר שניים מהתסריטים שלו נמכרו ב-$8,000,000 עבור כל אחד כשבנוסף לכך הוא משתכר ברווח שבועי של $350,000.
תסריטאות היא מקצוע הנלמד במסגרת בתי ספר לקולנוע ובמסגרת חוגים לקולנוע באוניברסיטאות או מכללות. בישראל ישנם כעשרה מוסדות אקדמיים המכשירים תסריטאים. בישראל פועלים כיום כ-450 תסריטאים מקצועיים המאוגדים באיגוד התסריטאים. יו"ר האיגוד המכהן הוא התסריטאי עמית ליאור.
כן מה?!

עלילה

"כן מה?!" התמקדה במשפחה ישראלית ממוצעת, המורכבת מזוג הורים, "מליק", (המגולם על ידי גידי גוב), איש קבע בצה"ל ושוביניסט בדעותיו, אשתו סוניה (המגולמת על ידי אורלי זילברשץ), בנותיהם יעל ושרון (מירה ודפנה רובינשטיין), שכנם איציק (אשר מגולם על ידי דב נבון) והנהגת של מליק, נעה (עידית טפרסון).

בעקבות ההצלחה

הסדרה נחשבה למוצלחת ואף בסוף אותה שנה, זכתה בפרס "תפוח הזהב" של רשות השידור כסדרה האהובה על ידי הקהל. אף על פי כן, לא זכתה הסדרה להמשך מעבר לששת פרקיה.