גווינביר

המלכה גְווִינֶבִיר (Guinevere) היא אשתו האגדית של המלך ארתור. השם גווינביר עשוי להיות כינוי - הצורה הוולשית Gwenhwyfar ניתנת לתרגום כ-"הפיה הלבנה" או "רוח-הרפאים הלבנה" (vindo-siabraid, "הפנטום הלבן" בפרוטו-קלטית, vino-hibirā בברטונית; ראו גם אישארה).
בנוסף, ייתכן שהשם נגזר מ-"Gwenhwy-mawr" או "Gwenhwy הגדולה", באופן היוצר ניגוד בינה לבין "Gwenhwy-fach" או "Gwenhwy הקטנה"; Gwenhwyfach מופיעה בספרות הוולשית כאחותה של Gwenhwyfar, אך בגירסתה האקדמית ליצירה "השילוש הוולשי", רייצ'ל ברומוויך מעלה את הטענה שזו ככל הנראה אטימולוגיה סבירה פחות. אצל ג'פרי ממונמות מופיע שמה כ- Guanhumara הלטיני.
עיקר פרסומה נובע מפרשיית-אהביה עם סר לנסלוט דו לאק, מגדולי אביריו ואנשי אמונו של המלך ארתור, המופיע לראשונה ביצירתו של קרטיין דה טרואה, "לנסלוט, אביר העגלה". מוטיב זה התווסף לכל מחזור אגדות המלך ארתור, החל ב"מחזור הוולגטה" מראשית המאה השלוש-עשרה, עבור ב"מחזור הבתר-וולגטי" וכלה ב"מות ארתור" לסר תומאס מלורי. בגידתם בארתור מובילה להתפוררות ממלכתו, ולבסוף - למפלתו.

דמותה של גווינביר

בעיבודים מאוחרים היא בתו של המלך ליאודגראנס ומאורסת לארתור מימי צעירותו, בעוד הוא בונה לעצמו בסיס תמיכה. מאוחר יותר, כשסר לנסלוט דו לאק מגיע לחצר, היא מתאהבת בו במבט ראשון, ועד מהרה הם עוברים לבצע את מעשי הניאוף העתידים להביא על ארתור את מפלתו. פרשיית-האהבים שלהם נחשפת על ידי אגרביין ומורדרד, מבני המלך לוט, ולנסלוט נאלץ להימלט על נפשו בעוד ארתור, לאחר חיבוטי-נפש של ממש, מורה על העלאת המלכה על המוקד.
בהיוודע לו על כוונת לנסלוט ומשפחתו להציל את גווינביר מההוצאה להורג, שולח ארתור רבים מאביריו להגן על אתר השריפה, אם כי סר גאווין מסרב ליטול בכך חלק. לנסלוט ואנשיו מגיעים ומחלצים את המלכה, ובקרבות נופלים אחיו של גאווין, גאהריס וגארת, דבר המסב לגאווין זעם כה כביר עד כי מכבש הלחצים שהוא מפעיל על ארתור כדי שיצא למלחמה נגד לנסלוט ואנשיו, נושא פרי. כאשר ארתור נוסע לצרפת כדי להילחם בלנסלוט, הוא משאיר את גווינביר תחת הגנתו של מורדרד, שבתורו זומם לשאת את המלכה לעצמו ולהדיח את ארתור מכס המלוכה.
על פי חלק מגרסאות הסיפור, גווינביר נאותה לקבל את הצעתו של מורדרד, אך באחרות היא בוחרת להסתתר בצל קורת "המגדל של לונדון" ולאחר מכן מוצאת לה מחסה במנזר. בהגיע דבר הבגידה לאוזניו, שב ארתור לבריטניה ולאחר קרב קשה ביניהם הוא מצליח להרוג את מורדרד, אך פצעיו חמורים מדי והוא נאסף אל האי אבלון. גווינביר פוגשת בלנסלוט פעם אחת אחרונה, ואז חוזרת אל המנזר להעביר בו את שארית ימיה.
גווינביר חשוכת-ילדים ברוב הסיפורים, מלבד שני חריגים - "פרלסבאוס" ו"מות ארתור האליטרטיבי". בראשון, בנה הוא ככל הנראה לוהולט, המוצג ביצירות אחרות כבנו הממזר של ארתור. באחרון, גווינביר נאותה להיות למורדרד לאשה ומעניקה לו שני בנים, אם כי הדבר נאמר ברמזים בלבד ולא מפורשות במלל. כמו כן, יש בנמצא אזכורים לבניו של ארתור אצל "השילוש הוולשי", על אף שזהותם המדויקת של הוריהם איננה נהירה כלל ועיקר. קשרי משפחה אחרים מעורפלים באותה המידה; אחות-למחצה ואח ממלאים את תפקיד הנבלים במחזור הוולגטה וברומנסה הגרמנית "Diu Crône" בהתאמה, אך איש מהם אינו נזכר בשום מקור אחר, ואף לא ביצירות עצמן, מעבר למופע הראשון.
המסורת הוולשית מאזכרת את Gwenhyvach, אחותה של המלכה, ומתעדת את היריבות בין השתיים. בעוד שהספרות המאוחרת יותר כמעט תמיד מכתירה את ליאודגראנס כאביה של גווינביר, הרי שאמה בדרך-כלל אינה מוזכרת, אם כי לעיתים נאמר שהיא מתה. כך גם ברומנסה הכתובה אנגלית ביניימית, "הרפתקאות ארתור" (The Awntyrs off Arthure), בה רוח-הרפאים של אמה של גווינביר מופיעה לנגד עיניהם המשתאות של בתה וסר גאווין ביער אינגלווק. יצירות אחרות מזכירות אי אלו בני-דודים, אך לרוב הם אינם מוזכרים מעבר לפעם יחידה.
דמותה של גווינביר הצטיירה על פני קשת רחבה של תכונות - החל מחלשת-דעת ובוגדת סתגלנית וכלה בגבירה כבודה, אמנם בעלת ליקויים, אך אצילת-נפש וישרת-כפיים. ב"איבן, אביר האריה" לקרטיין דה טרואה, היא מהוללת על שום חכמתה, ידידותה ועדינותה, בעוד שב'לנבל' למארי דה פרנס (ובגירסת האנגלית הביניימית של תומאס צ'סטר, "סר לנפל"), היא נפקנית-נקמנית, השנואה על הגיבור ועל כל אביר טוב-הליכות. הרשומות המוקדמות נוטות לתארה באופן שאינו מבשר טובות, בעוד שהמחברים המאוחרים יותר עשו שימוש בתכונותיה הטובות והרעות גם יחד, כדי ליצור דמות עמוקה ומלאת-סתירות.

חטיפתה של גווינביר

האזכור הראשון של גווינביר הוא בסיפור הוולשי "Culhwch ap Olwen", בו היא מופיעה כמלכתו של ארתור, אך מעט מאוד מסופר עליה. קראדוג מלנקרפאן, שכתב את "חיי גילדאס" לפני שנת 1136, מגולל את סיפור חטיפתה בידי מלוואס, מלך "ארץ הקיץ" (Aestiva Regio, אפשר שכוונתו לסומרסט), וכיצד היא הוחזקה כאסירה במבצרו שבגלסטונברי. על-פי הסיפור, ארתור עסק בחיפושים אחריה במשך שנה עד שמצא אותה, ואז קיבץ את צבאותיו על מנת להסתער על מבצרו של מלוואס בעת שגילדאס הקדוש ניהל משא ומתן להסדר שלום, וכך החתן וכלתו התאחדו.
זהו התיעוד הכתוב הראשון של חטיפתה של גווינביר, אחד מהסיפורים הראשונים והנפוצים במחזור אגדות המלך ארתור. כתובת הקשורה ככל הנראה לעניין נתגלתה חקוקה בתוך קשת-הכניסה לקתדרלת מודנה באיטליה, שככל הנראה קדמה לסיפורו של קראדוג. שם, "Artus de Bretania" ואיזדרנוס מגיעים אל מגדל בו "Mardoc" מחזיק ב-"Winlogee", בעוד שבצד השני 'Carrado' (ככל הנראה קראדוס) לוחם בגלוואגין (גאווין) והאבירים גלואריון וצ'ה (קיי) קרבים אל המקום בדהרה.
'איזדרנוס' הוא קרוב לודאי גלגול כלשהו של אידר, גיבור קלטי ששמו מופיע ב-"Culhwch and Olwen", ושהיה מאהבה של גווינביר במסורה הכמעט-נשכחת הנזכרת ב-'טריסטן' לברול ומשתקפת ב-"Roman de Yder" המאוחר יותר. המשורר הוולשי Dafydd ap Gwilym רומז לחטיפתה של גווינביר בשניים משיריו, וחוקר ימי-הביניים רוג'ר שרמן לומיס הציע שסיפור זה מלמד ש"היא ירשה את התפקיד של פרספונה בקלטית".
ג'פרי ממונמות מגולל גרסה אחרת לסיפור חטיפתה של גווינביר, בה הוא מוסיף את העובדה שהיא הייתה צאצאית למשפחת-אצולה רומאית והייתה לבת-חסותו של קאדור, הדוכס מקורנוול. ארתור מותיר אותה במשמורתו של אחיינו מורדרד כאשר הוא חוצה את התעלה אל אירופה על מנת לצאת למלחמה כנגד הפרוקורטור הרומאי לוציוס היבריוס (הבדיוני). בעודו נעדר, מורדרד מפתה את גווינביר, מכריז על עצמו כעל המלך ולוקח אותה לו לאשתו-מלכתו; בהמשך, ארתור חוזר לבריטניה ויוצא מולו אל "הקרב על קמלן", הקטלני בעבור שניהם.
לקרטיין דה טרואה יש גרסה נוספת לסיפור חטיפתה של גווינביר, הפעם בידי מלגאנט (אפשר ששמו נגזר מזה של מלוואס), ב"לנסלוט, אביר העגלה". סיפור החטיפה הוא במידה רבה עיבוד של זה שנרשם ביצירתו של קראדוג, אך כאן המלכה מחולצת לא בידי ארתור (או אידר) כי אם בידי לנסלוט, שמעשי ניאופיו עם המלכה מתחילים רק בחלק זה של השיר. היו שהציעו את האפשרות שקרטיין הגה את פרשיית-האהבים כדי לספק לגווינביר מאהב אצילי מחוץ-לנישואין. במורדרד לא ניתן היה לעשות שימוש, משום שאת המוניטין שלו כבר לא אפשר היה להציל, ואידר כבר נשתכח לגמרי מלב.
בסיפור הגרמני "Diu Crône", אחיה של גווינביר, גוטגרים, חוטף אותה ומתכנן להרוג אותה על שום סירובה להתחתן עם גאסוזיין, הטוען שהוא בעלה החוקי. ב-'לנזלט' לאולריך פון זציקהובן, ולרין, מלך היער הסבוך, טוען לזכותו לשאת אותה וחוטף אותה אל טירתו כחלק ממאבק הכוחות המזכיר לחוקרים את קשריה ההדוקים לשגשוגה וריבונותה של בריטניה.
ארתור וחבורתו מחלצים אותה, אך ולרין חוטף אותה בשנית והפעם שם אותה בשינת-כשפים בתוך טירה אחרת שלו, המוקפת נחשים, ממנה רק המכשף רב-העוצמה מאלדוק יוכל לחלץ אותה. בכל הסיפורים הדומים הללו על חטיפתה בידי מחזר אחר - ואלגוריה זו כוללת את לנסלוט, החוטף אותה כשהיא נידונה להישרף על המוקד בשל מעשי הניאוף שלהם יחדיו - הם חזרה גלויה על הכרוניקה של האדס-חוטף-את-פרספונה, בהנחה שגווינביר היא בת-דמותה של כלת העולם-התחתון אטיין, שמידיר, מלך העולם-התחתון נוטל אותה מחייה הארציים לאחר שעברה נשתכח ממנה.

חלל

האסטרואיד 2483 Guinevere  שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.