שמירת מרחק

בנהיגת כלי רכב, שמירת מרחק היא התנהגות נהג מקדמת בטיחות, שנועדה לצמצם את הסיכון שלו ושל רכבו, להיות מעורב בתאונת דרכים במקרה של התנהגות מסוכנת של הנהג ברכב שלפניו. סוג התאונות הנפוצות במקרים של אי שמירת מרחק הן "תאונות חזית אחור".

מרחק עצירה

על מנת לא להיות מעורב בתאונת דרכים במקרה כגון עצירת פתע של הרכב המקדים, נדרשת מהרכב העוקב שמירת מרחק בפרק זמן של מרחק עצירה.
מרחק עצירה כולל: מרחק תגובה + מרחק בלימה = מרחק עצירה.

מרחק בלימה

מרחק בלימה הוא המרחק אותו עובר הרכב מהרגע בו לחץ הנהג על דוושת הבלם ועד לרגע בו נעצר הרכב לחלוטין. מרחק הבלימה אינו גדל בהשוואה תואמת להגדלת מהירות הרכב, אלא הוא גדל בריבוע ביחס להגדלת מהירות זו. כלומר: אם תגדל מהירות הרכב בפי 2, יגדל מרחק הבלימה פי 4. ואם תגדל מהירות הרכב פי 3, יגדל מרחק הבלימה פי 9.
חישוב זה של יחס מרחק הבלימה ביחס למהירות הרכב, הוא בהנחה שמערכות הבלימה ברכב תקינות ומתוחזקות כראוי. ככל שרמת התחזוקה של מערכות אלו פחותה, יגדל מרחק הבלימה, ועל הנהג לחשב זאת כראוי.

הזמן הנדרש לשמירת מרחק בין הרכבים

כדי להיות במצב של מרחק עצירה, שכאמור, כולל מרחק תגובה ומרחק בלימה, נדרשת מהנהג הקפדה על שמירת מרחק בינו לבין הרכב המוביל שלפניו.
המרחק המינימלי המומלץ לשמירת מרחק מהרכב המוביל הוא זה המתאים לשתי שניות נסיעה לפחות. מרחק זה הוא לפי אומדן בזמן מהירות לפיו מבצע רכב מעבר של 56 מטרים בנסיעה במהירות 100 קמ"ש.
אולם, זמן זה משתנה בהתאם לסוג הכביש בו מתבצעת הנסיעה, למהירות בה נוסעים כלי הרכב. כשעל כל אלה תמיד נדרש אומדן הדעת של הנהג הנובע מסוג הרכב, מיכולת הבלימה שלו, מאיכות תוואי הכביש ועוד נתונים טכניים שעלולים להשפיע על מהירות ויכולת התגובה של הנהג.
במקרים בהם ברור שיכולת התגובה נפגעת, כמו במקרה שהכביש רטוב וכדומה, מומלץ על העלאת פרק זמן הרווח של שמירת המרחק ל-3 שניות לפחות ומעלה ככל שנצרך.
מחקרים שונים מוכיחים, כי כל תוספת שנייה בשמירת המרחק, מפחיתה את הסיכון של הרכב והנוסעים שבו להיות מעורבים בתאונה ובעוצמת הפגיעה שלה ב-90% מסך הסיכון שהם נמצאים בו באומדן המהירות הקודם לתוספת שנייה זו.
הערה: לחישוב שמירת המרחק מתייחסים רק למרחק התגובה, מכיוון שמרגע הפעלת אורות הבלימה ברכב שמלפנים הוא רק מתחיל לעצור, ומרחק הבלימה שלו דומה למרחק הבלימה של הרכב שמאחור.

כיצד מתבצעת שמירת המרחק

אומדן שתי השניות מתבצע באמצעות ספירה מתונה של המספרים: עשרים ואחת, עשרים ושתיים. פרק זמן שאמור לארוך שתי שניות.
את ספירת שתי השניות מבצעים בזמן נסיעה. זו תתחיל על ידי הנהג, ברגע שהרכב המקדים עבר עצם נייח. אז יתחיל הנהג ברכב העוקב לספור: עשרים ואחת, עשרים ושתיים.
אם הסתיימה הספירה לפני שעבר הרכב העוקב בו ספר הנהג על פני העצם הנייח, שמירת המרחק היא תקנית וטובה.
אם עבר הרכב העוקב את העצם הנייח, לפני שסיים הנהג שבו את הספירה, סימן הוא למרחק קטן מידי בין הרכב המקדים לרכב העוקב שאחריו המחויב לשמור מרחק.

מערכות סיוע לשמירת מרחק FCW

כיום מיוצרות מערכות התראה על אי שמירת מרחק מהרכב המקדים, ללא צורך בביצוע ספירה עצמית על ידי הנהג. מערכות אלו נקראות Forward Collision Warning) FCW) – ולרוב הן כוללות מערכות התרעה על שגיאות נהיגה נוספות כסטייה מנתיב, מהירות גבוהה ועוד. במחקרים שונים הוכח כי שימוש במערכות כאלו מסייעת לשמירת מרחק ומפחיתה את הסיכוי להתערב בתאונת חזית אחור בלמעלה מ-55%]. במחקר שפורסם על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים עולה כי במידת הטמעה של 100%, יחסך סך של 5.2% הרוגים ו-8.8% מהנפגעים. במחקר נוסף שפורסם על ידם נאמר כי בבדיקת רשויות התחבורה בארצות הברית בין השנים 2001 עד 2033 עלה כי למערכת ה-FCW פוטנציאל למנוע 23.8 תאונות שנחקרו על ידם. עוד מובא במחקר זה תוצאות בדיקת נהיגה שנערכו באוניברסיטת בן-גוריון בסימולטור בעל מערכת FCW להתראה על אי שמירת מרחק, ובה נמצא כי המשתתפים האטו בלמעלה מ-86% מההתרעות.
מערכות אלו פועלות בטכנולוגיות שונות, בהן: ראייה מלאכותית, מכ"ם וגלאים נוספים המאתרים התקרבות מסוכנת לרכב המקדים, והן משווקות כמוצר מדף הניתן להתקנה על ידי מתקין מורשה, ובדגמי כלי רכב מסוימים הן מותקנות כחלק ממערכת ההפעלה של הרכב. יצרניות כלי רכב רבות בעולם הצהירו על כוונה להוסיף מערכות כאלו למערכת ההפעלה של כלי הרכב המשווקים על ידן. מערכות שהותקנו על ידי היצרניות, מחוברות ישירות למערכת ההיגוי והבלמים של הרכב, ומתקנות מיידית נהיגה שאינה נכונה.

המערכות כתחליף לשיקול הדעת של הנהג

חשוב לציין, כי במחקרים שונים] הוכח כי עם התחלת השימוש במערכת, אכן מגיב הנהג להתרעותיה, אולם בחלוף זמן הוא מתרגל אליהן, ותגובותיו בהתאם להתרעות פוחתות, כשהוא בוחר להסתמך על שיקול דעתו, לא פעם בניגוד להתרעת המערכת. עוד עולה במחקרים הללו], כי במקרים מסוימים לא התריעה המערכת על עצמים שעמדו בדרכו של הרכב. ממחקרים אלה] עולה כי בכל מקרה אין כמובן תחליף לעירנות הנהג ולשיקול דעתו.

מערכת זיהוי אי שמירת מרחק על ידי רכב מאחור

בשנים האחרונות הושקה מערכת המזהה אי שמירת מרחק על ידי רכב המגיע מאחור. מערכת זו לא הוכנסה על ידי יצרניות הרכב כחלק ממערכת ההפעלה הבסיסית המותקנת על ידם בכלי הרכב. מערכת זו מורכבת מגלאי מכ"ם המזהים התקרבות מסוכנת למרחק קטן מדי ובמהירות גבוהה מדי לרכב בו מותקנת המערכת בחלקו האחורי. עם קליטת המערכת רכב המתקרב תוך אי שמירת מרחק ראויה. היא תתריע בפני הנהג על כך. ותפעיל את אורות הבלם האחורי בצורה מהבהבת, באופן שיתריע בפני הנהג המתקרב כי הוא נמצא במרחק קרוב או במהירות גבוהה מדי למרחק בו הוא נמצא מהרכב בו מותקנת המערכת.

יחס חברות הביטוח בישראל לרכבים בהם קיימת מערכת התראה על אי שמירת מרחק - FCW

בשנת 2012 אישרה לבקשת שר האוצר, הוועדה המשותפת לוועדת חוק ומשפט וועדת הכספים של הכנסת, משתנים שעשויים להשפיע על מחיר הביטוח החובה לרכב, בעד 30% מהפרמיה. בין שאר המשתנים שאושרו הייתה מערכת ההתרעה על אי שמירת מרחק - FCW. 
בראשית שנת 2013 פרסם האגף לשוק ההון והביטוח באוצר נתונים אודות ההיקפים העצומים בתשלום פרמיות הביטוח אותם חסכו הנהגים בישראל בגין ההנחה לה זכו בגלל התקנת מערכות הבטיחות האלקטרונית ברכבים וביניהן מערכת ההתראה על אי שמירת מרחק.
אמנם, מבדיקת הנתונים יעלה לא אחת כי במקרה הצורך של התקנת מערכות אלה באופן עצמאי, לא תכסה הנחת הביטוח עליהן את עלותן.

החובה לשמור מרחק

סעיף 49 לתקנות התעבורה המחייב שמירת מרחק, קובע כי: "חובה על הנוהג ברכב לשמור מרחק של לפחות שנייה מהרכב שלפניו בה יוכל לעבור את המרחק הזה באותה מהירות נסיעה בה נוסעים כלי הרכב". סעיף 50 לפקודת התעבורה קובע כי: "בנסיעה בדרך בינעירונית חובה על הנהג לשמור על מרחק מהרכב שלפניו, שיאפשר זרימה תקינה של הנסיעה במהירות בה הם נוסעים. ואשר בו יוכל רכב הבא מאחור להיכנס ברווח הזה ללא הפרעה או סיכון" .
חובת שמירת המרחק מוטלת על הנהג העוקב. ובמקרה של תאונה שנגרמה עקב אי שמירת המרחק, הוא זה שישא באחריות לתוצאות. בתי המשפט ושאר מערכות האכיפה מתייחסים בהנחה ראשונה שבמקרה של תאונת חזית אחור, הנהג העוקב שמאחור הוא האשם מאחר שלא שמר מרחק כראוי. במקרים שלא היה הדבר באשמת הנהג העוקב, יצטרך הוא להוכיח סיבה אחרת לתאונה על מנת להוציא עצמו מהנחת יסוד זו עליה תתבסס ערכאת השיפוט במשך הדיון. אכן, קיימים מקרים בהם בתי משפט לתעבורה דנו לקולא נהגים שנקלעו לתאונה בשל אי שמירת מרחק מצידם, וזאת בשל התנהגות לא אחראית או מסוכנת של הנהג המקדים.

ענישה

העובר על תקנה 49 לפקודת התעבורה וימצא שלא שמר מרחק כנדרש, צפוי להקנס ב-250 ₪ ולספוג 4 נקודות. אין אפשרות טכנית להוכיח אי שמירת מרחק, ולפיכך עבירה זו אינה נאכפת בפני עצמה. רוב הפעמים בהם החשיב בית משפט עבירה של אי שמירת מרחק בגזר דינו, היה הדבר רק כאשר הדבר הוביל לתאונת דרכים שהוכיחה את אי שמירת המרחק כגורם לתאונה. ועבירה זו שוקללה עם שאר מרכיבי הטיעונים לעונש.

אכיפה

טכנית, קיימים במערכות השיטור במדינות שונות וביניהן ישראל מערכות מכ"ם המאתרות אי שמירה על מרחק על ידי נהגים בזמן הנסיעה. במשטרת ישראל נקראת מערכת זו: מרו"ם – ר"ת של: מד רווח ומרחק. מערכות אלו מלוות במצלמות המצלמות את הרכב בזמן העבירה, ומאפשרות לקצין התנועה הבוחן את ממצאיהן לשלוח דו"ח וקנס לנהג שלא שמר מרחק. מעשית אין פעילות של מכשירי מדידת הרווח והמרחק במשטרת ישראל] ובעצם, אין אכיפה על עבירה זו בפני עצמה, אלא במקרה של תאונה]. בפני בית המשפט לתעבורה ברמלה, הוגשה תביעה על ידי המשטרה נגד נהגת שפגעה בתאונת חזית אחור, כשלטענת התביעה התאונה נגרמה עקב אי שמירת מרחק על ידי הנהגת הנאשמת. כסימוכין לדבריהם הביאו התובעים, את תוצאות בדיקת מכשיר המרו"ם. מנגד טענו סנגורי הנאשמת כי המכשיר אינו אמין דיו, ואינו מספק נתונים אמיתיים ברמה שתוכל להביא להרשעת הנאשמת במיוחס לה. לאחר עיון מדוקדק ושמיעת מומחים משני הצדדים, קבע שופט בית המשפט, עדי הדר בת"פ 816137/94, כי אכן נתוני המכשיר אינם מדויקים, לא קיבל את הוכחות התביעה וזיכה את הנאשמת. אולם התביעה ערערה לבית המשפט המחוזי, וזה דן בערעור בהרכב של שלושה שופטים שקבעו פה אחד לקבל את חוות דעת השופט זאב המר, חבר ההרכב אשר קבע כי מכשיר המרו"ם אמין ומספק נתונים מדויקים. בין שאר דבריו ציין השופט המר, את דברי השופט הדר, כי מדידות המערכת הן ודאי מדויקות. אך, הוא הטיל ספק באמינות הפרשנות שנותנת המערכת בהתאמה למציאות האנושית שבנהיגה. דברים אלו היו בבסיס החלטתו לקבל את הערעור של המשטרה התובעת על החלטת השופט הדר, להמשיך את מתן האמינות במכשיר המרו"ם ולהרשיע את הנהגת בגין אי שמירת מרחק. למרות זאת, בעוד בתי משפט שונים לתעבורה, הטילו שופטים ספק באמינות המכשיר ונמנעו מלהרשיע באי שמירת מרחק על פיו, גם במקרי תאונה. לכאורה, משכך, נמנעה המשטרה מלהמשיך ולהסתמך על מכשיר המרו"ם ותיקים שהיו תלויים בהוכחת האשמה על ידי המרו"ם נסגרו]. 
בהופיעו בפני ועדת המשנה למאבק בתאונות דרכים של ועדת הכלכלה של הכנסת, שהתקיימה במרץ 2000, טען ניצב משנה אודי אפרת, ראש מחלקת התנועה, כי הסיבה לכך שבמשטרה לא ממשיכים להשתמש במכשירי המרו"ם, היא משום שהסכם התחזוקה עם החברה שהפעילה את המכשירים הסתיים. וטרם נחתם הסכם עם חברה אחרת שתהיה אחראית על תחזוקת המכשירים. אמנם, גם לדבריו באותה ישיבה, שופטים בבתי משפט אחרים לתעבורה סירבו מאז אותו פסק דין שפסל את המרו"ם, לדון בתביעות הנוגעות לאי שמירת מרחק ואשר מסתמכות על מכשיר המרו"ם, שהוא בעצם האופציה המכנית היחידה להוכחת עבירת תנועה זו. אולם, גם כיום, נמנעת המשטרה מלהמשיך ולאכוף את שמירת המרחק על ידי המרו"ם והיא שוקדת על מציאת שיפורים שיביאו לאמון מוחלט במכשיר ובנתונים המסופקים על ידו.