google/wiki40b huggingface dataset:
רוברט בת'רסט

ביוגרפיה

בת'רסט נולד בקולניה הבריטית "חוף הזהב", גאנה של ימינו, שם עבד אביו בתפקיד יועץ ניהולי. ב-1959 עברה משפחתו לפרוור באליברק  שבדבלין, והוא התחיל ללמוד בפנימייה אנגליקנית. ב-1966 עברה המשפחה לאנגליה, ובת'רסט למד בבית הספר וורת' בסאסקס, שם הצטרף לתיאטרון חובבים. בגיל 18 החל ללמוד משפטים בקולג' פמברוק באוניברסיטת קיימברידג', והצטרף לפוטלייטס, מועדון התיאטרון של האוניברסיטה. אחרי סיום התואר פתח בת'רסט בקריירת משחק במשרה מלאה.
ב-1983 שיחק בת'רסט בהופעת בכורה בתיאטרון בתפקיד טים אולגוד במחזה "Noises Off" מאת מייקל פריין, שהוצג במשך שנה בתיאטרון סבוי. כדי להרחיב את כישורי המשחק שלו הצטרף לתיאטרון הלאומי. בנוסף לתפקידיו בתיאטרון החל להופיע בשנות השמונים של המאה העשרים בסדרות טלוויזיה. הוא השתתף בפרק הפיילוט של הסדרה הקומית "הפתן השחור", בסיטקום "Chelmsford 123", "המופע של לני הנרי", ובפרק הפתיחה של הסדרה "ננס אדום". ב-1991 לוהק לראשונה לתפקיד גדול בטלוויזיה בדמות מארק טיילור ב-"Joking Apart" של ה-BBC, סיטקום אוטוביוגרפי למחצה שכתב סטיבן מופאט. בין 1991 ל-1995 הופקו רק 13 פרקים לסדרה, אבל התפקיד נשאר האהוב על בת'רסט בכל הקריירה שלו. אחרי שהסדרה "Joking Apart" הסתיימה, לוהק בת'רסט לתפקיד היועץ הניהולי הנפוח דייוויד מרסדן בדרמה הקומית של ITV "רגליים קרות", שנמשכה חמש עונות בין 1998 ל-2003, ושחודשה ב-2016.
מאז 2003 גילם בת'רסט ראש ממשלה בדיוני בסיטקום של ה-BBC "אבי ראש הממשלה", שיחק בתפקיד מארק תאצ'ר בדרמה "Coup!" המבוססת על סיפור אמיתי, ובמותחן של ITV על אודות אדם שבתו נעדרת ב-"Stepfather". הוא גם המשיך להופיע בתיאטרון. ב-2003 שיחק בתפקיד ורשינין במחזה "שלוש אחיות". ב-2006 הופיע בתפקיד אדריאן במחזה "Members Only". בעונת 2006–2007 גילם את המצליף אליסטר במחזה "Whipping it Up", וב-2007 ו-2008 שיחק בתפקיד אלכס במחזה "Alex".
בשנת 2010 הופיע בת'רסט בסדרת הדרמה "עמודי תבל". בסדרה "אחוזת דאונטון" גילם את האלמן סר אנתוני סטראלן שמחזר אחרי ליידי אדית'. ב-2011 שיחק בסרט הטלוויזיה "Hattie", וב-2012 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "לב פראי". ב-2010 הופיע בת'רסט לראשונה במחזה של נואל קאוורד, "Present Laughter", והמשיך לשחקן במחזה נוסף שלו "Blithe Spirit" ב-2010 וב-2011.
בספטמבר 2016 חזר בת'רסט לגלם דייוויד מרסדן בסדרה המחודשת "רגליים קרות".

חיים אישיים

בת'רסט התחתן עם ויקטוריה ת'רפול ב-1985, אותה הכיר דרך חברים משותפים. לבני הזוג יש ארבע בנות: מטילדה, קלמנסי, אוריאל והונור.
מאיה ומיגל

תקציר העלילה

מאיה היא ילדה סקרנית שמנסה לסדר את חיי סובביה ולפעמים גוררת את אחיה מיגל להרפתקאות, במהלך כל פרק יש בעיה, אבל מאיה ומיגל פותרים את הבעיה הזו בעזרת עזרה מחברים, הדמיות מדברות בכמה שפות ספרדיות  שהם נמצאים באמריקה.
שריונית סיור M3

היסטוריה ומבנה כללי

תכנון השריונית החל בחברת המכוניות והמשאיות וייט בשנת 1937.
היה לה שריון הקפי בעובי של 6.4 מ"מ. הנעה של כל ארבעת הגלגלים בצורה קבועה ללא יכולת שינוי לשניים בלבד. תיבת הילוכים עם ארבעה הילוכים ללא מערכת סינכרוניזציה להקלת העברתם. כמו כן היו לה שני הילוכים מיוחדים לשטח. הייתה מצוידת במערכת בלימת זעזועים שהתבססה על קפיצי עלים. ההגה היה ללא מערכת שמן שגרם לנהיגה די קשה בשטח. מצד שני הייתה מצוידת במערכת בלמים משוכללת לזמנה שהתבססה על ואקום שהקל על הבלימה. 
רוחב מפתח הגלגלים היה 3.3 מטר, גודל הצמיגים היהנ 220 מ"מ רוחב ו- 510 מ"מ קוטר. היא השתמשה בגלגלים סטנדרטיים של 12 פליי. מכל הדלק הכיל 110 ליטר דלק.
ההזמנה הראשונה המקורית הייתה של 64 יחידות שסופקו לבריגדה השביעית הקלה. לאחר מכן החליט הצבא לאמץ גרסה משופרת שנקראה M3A1. גרסה זו כללה תא לחימה רחב וארוך יותר, וכן בחזית הפגוש הקדמי הותקן תוף עגול ממתכת שנועד לשיפור יכולת חציית תעלות ומכשולי קרקע. 
השריונית נשאה 7 לוחמים ואפשרה לייצר אש משלושה מקלעים: מקלע כבד אחד בחזית מסוג בראונינג "0.5, וכן שני מקלעי בראונינג "0.3 שהותקנו על מסילת מתכת שהייתה בהיקף תא הלחימה. 
תכנון השריונית השפיע ישירות על תכנון וייצור הזחל"מ הראשון: זחל"ם M3. כמו כן השפיע ישירות על מתכנני הנגמ"ש הסובייטי BTR-40 שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה .

שרות מבצעי

שרות מבצעי ראשון עשו השריוניות האלה בפיליפינים בשנת 1941. כמו כן הן היו בשימוש בצפון אפריקה ובפלישה לסיציליה. השימושים המסורתיים היו לצורכי תצפית, מודיעין וסיור. כמו כן שמשו כרכב פיקוד וכאמבולנסים. באופן מוגבל ביותר גם כרכב קרבי. 
באמצע שנת 1943 התבררו ללא כל ספק מגבלותיה בשדה הקרב: חלק עליון פתוח ופגיע, שריון הקפי דק יחסית, מגבלות תנועה בשטח ונהיגה קשה. בשנה זו החליף הצבא את השריונית הזאת בשריונית מתקדמת יותר מסוג M8 וכן בשריונית מסוג M20. חלק קטן נשמר ולקח חלק בפלישה לנורמנדיה בשנת 1944. חלק אחר נשלח לזירת האוקיינוס השקט אולם לא לקחו חלק בקרבות. 
במסגרת הסכמי החכר והשאל נשלחו 3034 שריוניות לברית המועצות. שריוניות אלה היו בשירות הצבא הסובייטי עד 1947. במסגרת אותו הסכם הן הועברו לצבא הבריטי, לצבא צרפת החופשית וליחידות צבא בלגיות וצ'כוסלובקיות שלחמו במסגרת הצבא הבריטי.

שימוש בעולם

בסוף שנות התשעים הייתה הרפובליקה הדומיניקנית המדינה היחידה שעדיין השתמשה בשריוניות האלה.
יורט דה מאר

היסטוריה

מספר אתרים ארכאולוגיים מצביעים על עקבות איבריים ביורט דה מאר. בתקופת ימי הביניים סבלה יורט משודדי-ים מוסלמים ולכן הייתה ממוקמת כקילומטר פנימה מהחוף על מנת להתגונן בעת הצורך מתקיפות השודדים הימיים. מאוחר יותר בין השנים 1509- 1522 נבנתה הכנסייה הגותית בהשפעת הרנסאנס, ולקראת סוף המאה העשרים גילו התיירים עניין בעיירה זו ומאז צמחה העיירה גם מבחינה דמוגרפית וגם כלכלית.

כלכלה

הדייג והחקלאות הן מקור העושר המסורתי אך כיום רוב כלכלתה של יורט מתבססת על התיירות הפורחת בשנים האחרונות, בהיותה עיירת תיירות פופולרית ביותר בקוסטה בראווה ומספר התיירים המגיעים בעונת הקיץ הוא כרבע מתושבי העיירה עצמה.
מערכת הכסות

מערכת הכסות היא מערכת האיברים אשר עוטפת את הגוף החי ומהווה שכבת בידוד והגנה בין הסביבה הפנימית של הגוף לבין סביבתו החיצונית. בנוסף לכך היא משמשת להגנה על הגוף, לוויסות הטמפרטורה (כחלק ממנגנון השמירה על הומיאוסטזיס), מקנה לגוף יכולת חישה של גירויים מהסביבה (מגע וטמפרטורה) וכן לוקחת חלק בחילוף החומרים וביצור ואחסון של ויטמין D. מערכת הכסות היא מערכת האיברים הגדולה ביותר בגוף האדם.
במספר יצורים זעירים ממשפחת חסרי החוליות, החיים בסביבה מימית או לחה באופן תמידי, משמש העור גם בתהליך הנשימה (integumentary exchange) באמצעותו נקלט החמצן בתהליך פעפוע פשוט.
העשור השני של המאה ה-17

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אניס בוסאידי

קריירת מועדונים

התחיל לשחק כדורגל בגיל 11. בגיל 16 הגיע לקבוצה בסטאד תוניסיאן. בהתחלה שיחק כקשר, אחר כך המאמן ביקש ממנו לשחק בעמדת המגן. בוסאידי ניסה, ומאז ועד היום הוא משחק בעמדה זו. אחרי זמן קצר הוא חתם חוזה מקצועני עם המועדון, שם הוא שיחק במשך כמה שנים. יחד עם סטאד תוניסיאן אניס זכה פעמיים בגביע הליגה התוניסית, פעם בגביע התוניסאי ופעם בגביע המחזיקות הערבי.
בינואר 2005 עבר למטאלורג דונצק תמורת 700 אלף אירו. בוסאידי ישר תפס מקום בהרכב. סך הכל הוא שיחק בליגה האוקראינית 65 משחקים ובהם כבש 2 שערים. בסוף דצמבר 2007 עבר לארסנל קייב, אך בשל מצב עניינים קשה הושאל לחצי שנה למכלן.
בקיץ 2008 נמכר למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, כשהוא חתם חוזה עד 2011, אך ב-2010 עזב לפאוק סלוניקי היוונית.
בתחילת מרץ 2011, שבוע עד תחילת עונה 2011/12 ברוסיה, הצטרף לרוסטוב.
בדצמבר 2011 עבר לטבריה סימפרופול אך שוחרר ממנה בשנת 2014.

נבחרת לאומית

היה בסגל נבחרת תוניסיה האולימפית ב-2004, שלא הצליחה אז לעבור את שלב הבתים, אחרי שסיימה שלישית מאחורי זוכת האולימפיאדה ארגנטינה וזוכת המקום השני בטורניר אוסטרליה.

חיים אישיים

ההורים של בוסאידי בפנסיה. האב בצ'יר עבד זמן רב בצרפת, לאמו קוראים נאבובה. לאניס יש 2 אחיות סוניה וסיחם ואח בשם אדל. השם בוסאידי מתורגם כ"שמח".
מצוק אטקינסון

גילוי המצוק

המצוק מופה לראשונה בשנת 1911, על ידי משלחת החקר הצפונית של משלחת טרה נובה (משלחת החקר האנטארקטית הבריטית), שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.

מקור השם

המצוק נקרא על שמו של ד"ר אדוארד ל. אטקינסון, שהיה המנתח של משלחת.
דוד אברהם ספקטור

הרב דוד אברהם ספקטור (ט' באב ה'תשט"ו - י"ב בתשרי ה'תשע"ד; 9 באוגוסט 1955 - 16 בספטמבר 2013) היה רב ומחבר ספרים תורניים ישראלי.

ביוגרפיה

נולד באמסטרדם שבהולנד, ועלה לישראל בשנת 1974 לאחר מלחמת יום הכיפורים.
למד בישיבת מרכז הרב ובכולל מר"ץ והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
שימש כרב האוניברסיטה העברית בירושלים, רב היישוב נוקדים שבגוש עציון ורב צבאי בדרגת רב-סרן.
משנת ה'תשנ"ט (1998) ועד לפטירתו שימש כרב שכונת גבעת שרת בבית שמש. תפקידיו ברבנות בית שמש כללו את האחריות על העירובין והמקוואות של המועצה הדתית בעיר. במקביל שימש כרב בית הכנסת "אוהל יונה מנחם" בעיר וכמרצה במכללת אמונה בירושלים.
לאחר פטירתו נקרא על שמו אחד המקוואות בבית שמש.
היה נשוי לחיה ואב לאחד עשר.
באדי בולדן

חייו

המידע על חייו של באדי בולדן ועל המוזיקה שלו נודעו במשך שנים רק בדרך של סיפורים של מכריו. לא נותרו הקלטות (אם ערך כאלה) ולא תיעוד מסודר ורק תמונה אחת שלו והוא היה "אפוף בערפילי אגדה", כהגדרתו של סקוט יאנאו. רק בשנת 1978 נערך מחקר מקיף על תולדות חייו וניסיון לשחזר את המוזיקה שלו, על ידי דונלד מרקיז, אשר התפרסם בספר "In Search of Buddy Bolden: First Man Of Jazz".
בולדן נולד וחי בניו אורלינס, לואיזיאנה. צליל החצוצרה שלו היה במיטב המסורת של ניו אורלינס, חד, ארוך ורם. בזכות נגינתו זכה בתואר King bolden לאמור "המלך בולדן". את תזמורת הריקודים שלו גיבש ב-1895 ובין השנים 1900–1907 ניהל את התזמורת המפורסמת והחשובה ביותר בעיר, "התזמורת של באדי בולדן". בשנת 1907 לקה בסכיזופרניה ובילה את יתרת חייו בבית חולים לחולי נפש.

המוזיקה שלו

קיימת הסכמה בין רבים מנגני הג'אז ה"בראשיתי" של ניו אורלינס (ג'ו "קינג" אוליבר, לואי ארמסטרונג ואחרים) ובין חוקרי המוזיקה שיש לזקוף לזכותו של בולדן מספר פיתוחים שהובילו ליצירת הסגנון שנודע כג'אז רק לאחר ירידתו מהזירה.
לזכותו ניתן לזקוף נגינה חופשית של רגטיים, עם דגש על אלתור ושילוב בלוז ורגטיים. בנוסף, הכניס לנגינה השפעות של גוספל כנסייתי, בעיקר מנגנון של קריאה ותגובה, כמו בשירה הדתית האפרו-אמריקאית. 
ארגון התזמורת שלו היה ייחודי לתקופתו, היא הייתה מיזוג בין תזמורת צועדת ותזמורת ריקודים. הוא הכניס כלי נשיפה ממתכת לראשונה לנגינת הבלוז והנהיג חטיבת קצב שמנתה קונטרבס וגיטרה, במקום טובה ובנג'ו, דבר שאיפשר אלתור חופשי יותר וצליל "פתוח", המזוהה כיום כ"ג'אזי". בקו הראשון הציב טרומבון, קלרנית ואת הקורנית שלו. ייתכן שב-1898 הוקלטה התזמורת על גבי גליל פונוגרף, אך ההקלטה, אם הייתה כזו, לא נמצאה מעולם. 
הלהקה ניגנה קטעים עממיים מוכרים, בהם את מנגינת השיר "יש חור בדלי" אך גם קטעים מקוריים של בולדן. הידוע שבהם הוא קטע שנקרא "Funky Butt" (או "Buddy Bolden's Blues"), שהטרים את סגנון ה-פאנק (Funk), שיופיע רק בשלהי שנות השישים. 
בולדן לא היה לבדו, לפי עדויות כמעט כל התזמורות בניו אורלינס ניסו לחקות את סגנון הנגינה של בולדן וכך הוא היה למוביל מגמה של שינוי.

בתרבות

כאמור, בולדן היה במשך שנים דמות חידתית ומיתית. ג'לי רול מורטון כתב בלוז המתבסס על Buddy Bolden's Blues וקרא לו "I Thought I Heard Buddy Bolden Say ..." ("חשבתי ששמעתי את באדי בולדן אומר..."). בילי סטרייהורן כתב את הבלדה " Hey Buddy Bolden", המוכר בעיקר בביצועה של נינה סימון. 
בשנת 2010 עתיד לצאת לאקרנים הסרט "!Bolden" המהווה גרסה דמיונית של סיפור חייו.
ז'אק לזרוס

ביוגרפיה

לזרוס נולד בעיירה פאיירן בשווייץ להורים יהודים ממוצא אלזסי.
עם תום מלחמת העולם הראשונה חזרה משפחתו של לזרוס לצרפת, ולזרוס התגייס לשורות הצבא הצרפתי, בו שירת עד חתימת הסכם שביתת האש בין צרפת לגרמניה והקמת ממשלת וישי בשנת 1940 אז שוחרר מצבא עקב יהדותו. בשנת 1943 התמנה למנהיגה של תנועת התנגדות יהודית חשאית "הצבא היהודי" (Armee Juive). ב-17 ביולי 1944, במהלך שליחות סודית לבריטניה, נעצר לזרוס, ונשלח לאושוויץ יחד עם 50 עצורים נוספים ברכבת האחרונה שעזבה את פריז. ארבעה ימים מאוחר יותר, קפץ לזרוס מהרכבת ונמלט. לאחר תום המלחמה לזרוס פעל בדרכים שונות לקידום יהדות אלג'יריה. בשנת 1948 לזרוס נישא ליהודית שרקי, ילידת אלג'יריה, בתו של עזר שרקי, אחד ממנהיגי יהדות אלג'יריה. לזוג נולדו שתי בנות.
נפטר בפריז בגיל 97.

פעילותו של ז'אק לזרוס

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, במאי 1946, נסע לזרוס לאלג'יריה במטרה לגייס יהודים צפון אפריקאים ל"ליגה הימית היהודית" (Jewish Maritime League). בהמשך חזר לאלג'יריה, ופתח שם את בתי הספר הראשונים של רשת אורט. ב-1948 ייסד ושימש כעורך ראשי של העיתון Information Juive, שעסק בנושאים יהודים ובמצב הקהילה במשך מלחמת אלג'יריה. כעורך העיתון הוא הזמין אינטלקטואלים יהודים אלג'יראים וצרפתים לכתיבה בנושא תחיית הזהות היהודית-אלג'יראית ויהודית-צרפתית לאחר השואה.
לזרוס היה ער למצבם העדין של יהודי אלג'יריה בתקופת המלחמה לעצמאותה מהשלטון הצרפתי, ונשאר בה עד סיום המלחמה וקבלת עצמאותה ב־1962. במשך שנות המלחמה שימש כדוברה של הקהילה היהודית הן מול החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה והן מול צרפת, ועמד בראש המשרד האלג'יראי של הקונגרס היהודי העולמי. ב-1962 חזר לצרפת יחד עם ההגירה של חלק משמעותי מיהדות אלג'יריה, ופעל להבטחת מעמדם כזכאים לאזרחות צרפתית. בשנה זו הסניף הצפון אפריקאי של הקונגרס היהודי העולמי, עבר לצרפת ולזרוס התמנה לעמוד בראש המשרד הפריזאי של הארגון, ולייצג את צפון אפריקה בקונגרס היהודי.
עם חזרתו לפריז המשיך לזרוס לערוך את העיתון Information Juive והוביל, יחד עם קבוצת אינטלקטואלים יהודים, את הוועד היהודי-אלג'יראי ללימודי החברה (Comite Juif Algerien d'etudes sociales).
לזרוס פרש מתפקידיו בקונגרס היהודי העולמי בשנת 1980.
הפלוגה התשיעית

תקציר עלילת הסרט

השנה היא 1988 בתחנת הגיוס של הצבא האדום בקרסנויארסק. מגויסים חדשים הידועים בכינויים, צ'וגון, ליוטי, וורוביי, ז'וקונדה, סטאס, ריאבה ואחרים מגיעים למחנה טירונות לקראת שליחתם לאפגניסטן, בה הצבא האדום מנהל מלחמה. הם מעבירים את מחנה הטירונות בפרגנה שבאוזבקיסטן הסובייטית, שם מצטרף למגויסים חייל המכונה פינוצ'ה. הם מתוודעים למפקדם, הקצין דיגאלו, לוחם מצולק מהמלחמה שחזר לאחר מספר סבבים באפגניסטן.
לאחר כמה חודשי טירונות כולם (למעט פינוצ'ה וריאבה) נשלחים להצטרף לפלוגה התשיעית של המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 באפגניסטן, היכן שמשרתים גם הקצין חוחול והסרג'נט הבכיר קובאשי. קבוצת הצנחנים מקבלים משימה להגן על גבעה מבודדת בכל מחיר.
הצנחנים נאחזים בגבעה בכל כוחם ונלחמים בלוחמי מוג'הידין המנסים לכבוש מהם את הגבעה. לאחר קרב יריות ממושך, הלוחמים סופגים אש מירי מרגמות לעברם, היחידה מצליחה להיאחז בגבעה אך במחיר רבים מותם של רבים מאנשיה, למעשה רק ליוטי נשאר בחיים לספר אודות גבורת חבריו ליחידה.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות, אך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שצפה בסרט נהנה ממנו מאוד ושיבח אותו כסרט ריאליסטי מאוד.

השוואת האירועים בסרט לאירועים במציאות

בסרט מתואר שרק חייל אחד מהפלוגה הצליח לשרוד ונאמר כי הוא נשכח על ידי הפיקוד בשל הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן. במציאות, הפלוגה התשיעית, שהיא למעשה המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 נקלעה לקרב יריות עקוב מדם על גבעה 3234 בין ה-7 ל-8 בינואר 1988. חיילי המשמר הצליחו להרוג בין מאתיים למאתיים וחמישים מחבלי מוג'הידין והיחידה איבדה 6 מאנשיה. 28 אחרים מתוך 39 החיילים הצליחו להינצל אף שנפצעו קשה. ארבעה מהחיילים ההרוגים עוטרו בעיטורי גיבור ברית המועצות לאחר מותם. היחידה הצליחה ליצור קשר עם הפיקוד ובאמצעות הנחיית מפקדהּ, קולונל ולרי ווסטרוטין, הצליחה לחלץ את הפצועים במסוק.
אלווה בלנשארד אדמס

ביוגרפיה

אדמס, בנו של מושל קולורדו אלווה אדמס, נולד בדל נורטה שבקולורדו, ארצות הברית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בפנימיית אקדמיית פיליפס (1893), את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת ייל (1896) ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה (1899). בשנת 1909 התמנה לתובע המחוזי של מחוז פואבלו בקולורדו ומשנת 1911 היה לתובע העירוני של העיר פואבלו. בשנים 1918–1919, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, שירת אדמס בדרגת מייג'ור ביחידה משפטית.
בשנת 1923 מונה אדמס למלא את מקומו של סמואל ניקולסון מהמפלגה הדמוקרטית בסנאט של ארצות הברית. הוא כשל בהתמודדותו לכהונה נוספת וסיים את תפקידו ב-1925. הוא כיהן כסנאטור בשנית לאחר שהצליח בהתמודדותו לתפקיד ב-1932. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, עת נפטר בוושינגטון הבירה.
טשין-שיונג וו

ביוגרפיה


וו נולדה בעיירה ליהו בטיחאנג, במחוז גיאנגסו ב-31 במאי 1912. אביה, וו זונגי, עודד אותה להצטרף לכיתה שלמדה מפי "הו שי", פילוסופית ומורה ידועה ומובילה באותם הזמנים. וו ואביה היו קרובים למדי, והוא עודד את רצונותיה ותחומי עניינה על ידי יצירת סביבה תומכת ורכישת ספרים, מגזינים ועיתונים. וו עזבה את עיירת מולדתה בגיל 11 על מנת להצטרף לבית הספר הרגיל לבנות "סוזו".
ב-1929 רצתה וו לעבור ללמוד באוניברסיטה הלאומית המרכזית בנאנג'ינג. אולם, לפי התקנות הממשלתיות באותם הזמנים, תלמידי "בית ספר רגיל" אשר רצו לעבור לאוניברסיטה היו צריכים לשמש כשנה כמורים. מכאן, ב-1929 וו החלה ללמד בבית הספר הציבורי של סין, שנוסד על ידי "הו שי" בשאנגחאי. מ-1930 ועד 1934, וו למדה באוניברסיטה המרכזית הלאומית. תחילה היא למדה מתמטיקה, אך לאחר מכן עברה לפיזיקה. במשך שנתיים לאחר סיום התואר בפיזיקה היא החלה במחקר פיזיקלי ברמה אקדמית, וכן עבדה כעוזרת באוניברסיטת זזיאנג. לאחר מכן, הפכה לחוקרת במכון לפיזיקה של אקדמיית סיניקה.
וו החליטה שברצונה להמשיך בלימודי הפיזיקה ברמה גבוהה יותר ממה שהתאפשר לה בסין. לכן, החלה לחפש מקום לימוד באזור קליפורניה. לאחר שקיבלה תשובה חיובית מאוניברסיטת מישיגן, וו וחברתה, דונג רופן, כימאית מטייכנג, יצאו להפלגה הארוכה מסין לארצות הברית. שתי הנשים הגיעו לסן פרנסיסקו ב-1936. התוכניות של וו לתחום לימודיה השתנו לגמרי לאחר שהגיעו לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא פגשה את הפיזיקאי לוק ציה ליו יואן, נכדו של יואן שה-קאי, הנשיא הראשון של רפובליקת סין. אבל הישגיה של וו זיכו אותה בהצעה ללמוד עם ארנסט א. לורנס, שזכה מעט מאוחר יותר בפרס נובל לפיזיקה ב-1939 בזכות המצאת מאיץ חלקיקים והפיתוח של יישומיו בפיזיקה. וו נטשה את תוכניותיה ללמוד במישיגן ובמקום זאת נשארה בברקלי. היא התקדמה במהירות במחקר שלה, וסיימה את תואר הדוקטור בפיזיקה ב-1940. וו ויואן התחתנו שנתיים מאוחר יותר, ב-1942. ב-1947, היא ילדה בן בשם וינסנט יואן, שהפך גם הוא לפיזיקאי בחלוף השנים.
ניסוי שלה שהוכיח את הפרת חוק שימור הזוגיות תרם תרומה משמעותית לפיזיקת החלקיקים ולפיתוח של המודל הסטנדרטי של הפיזיקה. על התחזית התאורטית לתוצאה זו זכו בשנת 1957 צ'ן-נינג יאנג וצונג-דאו לי בפרס נובל לפיזיקה. התפקיד שמילאה וו בגילוי הזה לא הוכר ציבורית עד ל-1978, אז זכתה בפרס וולף על כך. 
וו נפטרה ב-16 בפברואר 1997, בגיל 84, בעיר ניו יורק, כתוצאה משבץ. עד מותה הייתה וו פרופסורית ידועה לפיזיקה בקליפורניה.
מלאך שביל

מלאך שביל (מאנגלית: Trail Angel) כינוי לאדם המסייע ללא תמורה על ציר דרך המשמש תרמילאים במסעם. הוא מטמין עבורם מים ומזון יבש להקל עליהם את המסע הרגלי. המושג שאול מהשפה האנגלית ומקורו בארצות הברית שם נוצרה והתפתחה דמות מלאך השביל.
'מלאך שביל' מסייע בהתנדבות ללא הכרות מוקדמת. הוא מטמין במקומות מסתור קבועים בקבוקי מים, ירק ופרי לאורך שבילי סיירים. לעיתים מארחים מלאכי השביל בביתם למנוחת קצרה ולינת לילה את התרמילאים העוברים באזורם. המלאכים פועלים (בעיקר אך לא רק) במקומות דלילי יישובים כמו יער, ערבה ומדבר ויכול שיצאו ממרחב מחייתם וברדיוס רחב יבצעו הטמנת מים ומזון במקומות מוצלים, לעיתים מדי יום.
עם התרחבות התופעה של העזרות המטיילים במלאכי השביל, חלקם מבקשם לתאם את הסיוע מראש. במקרים מסוימים נדרש תיאום כתוצאה מריבוי בקשות עזרה ממלאך השביל.

מלאכים בשביל ישראל

לאורך שביל ישראל קמו מלאכי שביל ביישובים הפזורים באזורים מטויילים בערבה במדבר בשפלת החוף ובהרי הגליל. מידע על כך ניתן למצוא באתרי טיולים וסיירות ובפורומים בתחום התרמילאות. בתיאום מראש יתקבלו צועדים גם לנוח להתרחץ וללון בגינות ולעיתים אף בתוך בית משפחה. עם התרחבות אופנת הצעידה בשביל ישראל, והגידול במספר מלאכי השביל, ניתן למצוא רשימה של מלאכי שביל בחברה להגנת הטבע, וזאת בנוסף למידע הקיים באתרי טיולים שונים.

מלאכים בשביל הגולן

תופעת מלאכי השביל נוצרה גם במספר יישובים לאורך שביל הגולן שנחנך בשנת 2007, אם כי באופן מצומצם יותר. כיום מתרכזים מלאכי השביל במספר יישובים עיקריים (מצפון לדרום: אלוני הבשן, קשת, יונתן, נוב וגבעת יואב).
מלון יסמין האוס

היסטוריה

מבנה זה הוא יוצא דופן בהיסטוריה של השימושים בו מבין מבני השכונה. בעוד שמרבית מבני שכונות טלביה ורחביה ואף קטמון נבנו כמבנים פרטיים, ובהמשך הפכו למבנים ציבוריים או בתי דירות, במבנה זה, התהליך היה הפוך. המבנה נבנה על ידי ד"ר תאופיק כנעאן בשנות ה-30 של המאה ה-20 כבית דירות להשכרה. לאחר מספר שנים הפך המבנה לבית ספר אשר נוהל על ידי מסדר אחיות מאיווריאה שבאיטליה. בית הספר כלל בית ספר לבנים ולבנות וגן ילדים. הנזירות תמכו בשלטונות איטליה באותה עת - המפלגה הפשיסטית שבראשה עמד בניטו מוסוליני. במרכז בית הספר ניצבו תמונותיו של מוסוליני, של האפיפיור באותה עת פיוס ה-11, ושל מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי. מיד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר הבית לבעלותם של ח'ליל חדאד ובשארה חדאד - משפחה נוצרית אמידה, על מנת שלא יוחרם כנכסי אויב (תאופיק כנעאן היה בעל נתינות גרמנית).
בשל דעותיהן הפוליטיות, בתחילת מלחמת העולם השנייה אסרו שלטונות המנדט הבריטי את הנזירות, וכלאו אותן בכנסיית מנזר ההלקאה שבעיר העתיקה.
לאחר סגירת בית הספר הפך המבנה לבית מלון ובו שבעה חדרים שנקרא "מלון יסמין האוס" (באנגלית: Jasmin House Hotel) על שם יסמין, בתו של ד"ר כנעאן. במלון התגוררו פקידי המנדט הבריטי, וכן עיתונאים בריטיים. בשנת 1947 שימש הבניין את חברי ועדת אונסקו"פ של ארגון האומות המאוחדות אשר באו לבקר בירושלים על מנת לגבות עדויות ולהכריע בשאלת סיום המנדט הבריטי ועתידה של ארץ ישראל.
בשנים 1947–1948 שימש הבניין כמקום מפגש לפעילי תנועת הנג'אדה אשר התנגדה להקמת מדינת ישראל. אחרי מלחמת העצמאות שב המבנה והפך לבית דירות מגורים.

תיאור המבנה

הבניין בנוי בסגנון מזרחי מסורתי. במרכז המבנה כיפה, ומעל אגפיו הצדדיים עיטור חומה משונן, בדומה לחומות ירושלים. אף שמדובר בבית דירות, בכל קומה וקומה של הבניין הדירה היא למעשה דירה בסגנון ליוואן האופייני לבתי טלביה וקטמון. חדר המגורים המרכזי של כל קומה אינו רבוע אלא מתומן (כאשר בקומה העליונה, מעל חדר זה נמצאת הכיפה). בשל צורתו חלק מחדרי המבנה אינה מקושרים ישירות לחדר המגורים (כמקובל בבית ליוואן) אלא מחוברים למסדרון המקושר לחדר המגורים. בכך דומה יותר הבניין באופיו לבית מגורים מודרני מאשר לבית הליוואן המסורתי.
קשתות מעטרות את חלונות המבנה ואת מרפסותיו, והמבנה מצופה אבן, בהתאם לחקיקה המנדטורית.
כיפת הבניין היא יוצאת דופן בשכונת טלביה, והבניין היה המבנה היחיד בשכונה שבראשו כיפה.
יואב ורדי

פרופ' יואב ורדי (נולד ב-4 באפריל 1944) הוא משורר, חוקר ומרצה בהתנהגות ארגונית וניהול משאבי אנוש.
סלמיס (מיתולוגיה)

סלמיס (ביוונית: Σαλαμίς, בלטינית: Salamis), נימפה במיתולוגיה היוונית ואחת משתים-עשרה בנותיהם של אל הנהר אסופוס (Asopos) ורעייתו "מטופה" (Metope) בת לאדון. דיודורוס סיקולוס מספר, כי סלמיס נחטפה על ידי פוסיידון אל האי שנקרא לימים על שמה, וילדה בו את בנם קיכראוס (Kychreus). הלה נעשה למלך האי, ונתפרסם על שהרג נחש עצום-מידות, שהפיל את חתיתו על יושביו.
מרכזי

גבולות

מחוז מרכזי גובל עם המחוזות: טהראן, קום, אלבורז, קזווין, המדאן, לורסטאן ואספהאן.

אקלים

החורף במחוז זה קר ויבש כיוון שהמחוז מוקף בהרים.
קלאס

קלאס הוא משחק ילדים. מקורו של המשחק בבריטניה שבתקופת האימפריה הרומית. החיילים הרומיים היו צריכים לרוץ בשדה הקרב עטויים שריון מלא, והאמינו כי משחק בקלאס ישפר את תפקוד רגליהם. במאה העשרים נפוץ המשחק בעיקר בקרב בנות.
המשחק מצריך אבן ושרטוט על הקרקע. השרטוט מתבצע בדרך כלל באמצעות גיר או אבן-גיר, או שהוא שרטוט מוכן מראש, המצוי למשל במגרשי משחקים. השרטוט מכיל מתחמים סגורים, בהם רשומים מספרים סודרים. המשחק מיועד לשני משתתפים לפחות, אף כי ניתן לשחק בו גם כמשתתף יחיד לצורך תרגול.

מהלך המשחק

המשחק משוחק בתורות, כאשר בכל תור, כמו בגומי, חוזר כל שחקן לאתגר האחרון שניצב בפניו בתור האחרון, בו לא עמד. כמו בגומי, מכונים שמות השלבים "ראשון" "שני" וכן הלאה, במלעיל.
בכל שלב במהלך ביצוע התור, ממשיך השחקן לשחק ואף עובר לשלב הבא, כל עוד ביצע את כל המשימות ללא רבב. נכשל השחקן בפרט מתוך המשימה - עובר התור לשחקן הבא אחריו בסבב.
בגרסת הקליעה, בכל תור, מטיל השחקן הפעיל את האבן ומנסה לקלוע אל המשבצת בה רשום מספרו של השלב בו הוא נמצא. בתחילת המשחק ינסה לקלוע אל המשבצת בה רשום "1" וכן הלאה. לאחר שקלע השחקן אל תוך המתחם (נחיתת האבן על קו המפריד בין המתחמים אינה נחשבת קליעה), עליו לקפוץ לפי תבנית תנועות מוגדרת מראש, התואמת את השרטוט, תוך איסוף האבן מן המקום אליה הוטלה. בשום מקרה לא ידרוך השחקן על הקוים ולא יזיז את רגליו שלא על ידי קפיצה.
שרטוט נפוץ לקלאס נקרא "שמיים". בשרטוט זה שלוש משבצות עוקבות, בהן מניחים רגל אחת, צמד משבצות בהן מניחים שתי רגליים, רגל בכל משבצת, משבצת בודדת ואחריה צמד משבצות. לאחר מכן חצי מעגל או מעגל שלם, המכונה שמיים, ובו מבוצע סיבוב באוויר של 180 מעלות, מתוך מטרה לחזור בדרך בה הגיע השחקן.
בגרסת הדחיפה, יש לדחוף את האבן בתור N תוך קפיצה על רגל אחת ממשבצת N ואילך עד לסוף המסלול, שאז יש להרימה ולשוב בניתור ממשבצת למשבצת. דריכה שלא בתוך המשבצות ממש או עצירת אבן שם או הורדת רגל מהוות פסילה ועילה להעברת תור. לאחר שהושלמו תורות כאלה כמספר המשבצות, על השחקן לעבור בין המשבצות ללא אבן בעיניים עצומות (שלב עיוור, במלעיל). לאחר מכן זכאי השחקן לעמוד בגבו אל הקלאס ולקלוע אבן אל אחת המשבצות. המשבצת שהופכת כך לקנין השחקן נקראת "קוֹן". לבעל הקון מותר לדרוך על שוליו ולהוריד בו רגל, וליריביו אסור לדרוך על שוליו או להכניס אבן לתוכו ללא אישור. הקנס על שימוש בקון ללא היתר הוא איבוד תור כפול.
שרשרת אנושית

שרשרת אנושית היא סוג של הבעת מחאה, בה יוצרים שרשרת של אנשים המחזיקים ידיים, במיקום מסוים.

דוגמאות מהעולם

ב-1983 השתתפו שישים אלף בריטים בשרשרת אנושית שביקשה למחות נגד מיקום טילים גרעיניים אמריקניים בגרמניה המערבית. 
ב-1989 יצרו תושבים מאסטוניה, לטביה וליטא שרשרת אנושית לאורך 600 קילומטרים, כדי לבטא את רצונם בעצמאות מדינית.
שרשראות אנושיות התקיימו גם בגרמניה ובארצות הברית.