google/wiki40b huggingface dataset:
Coiled coil

coiled coil הוא מוטיב מבני בחלבונים, המורכב משניים עד שבעה סלילי אלפא (Alpha helix) הכרוכים ומלופפים זה בזה בדומה לחבל שזור (צמדים ושלשות הם הנפוצים ביותר). מבנים רבים מסוג זה מעורבים בתפקודים ביולוגיים חשובים כגון בקרה על ביטוי גנים (פקטורי שעתוק). דוגמאות ראויות לציון הם חלבונים כגון: אונקופרוטאינים c-fos ו jun (מכילים גנים בעלי רצף DNA הגורם לסרטן) וחלבון השריר טרופומיוזין (Tropomyosin).

מבנה מולקולרי

לרוב מכילים רצף של שבע חומצות אמינו כתבנית קבועה. הסלילים אשר על פני השטח מקיימים אינטראקציות ביניהם, יכילו בדרך כלל, שיירים הידרופוביים כגון לאוצין (Leucine) המסודרים במבנה המכונה רוכסן לאוצין. הדרך המועדפת ביותר מבחינה תרמודינמית, עבור שני סלילים להתארגן בסביבה המוקפת מים כגון ציטופלסמה, היא להישזר זה בזה ובין חומצות להן שיירים הידרופיליים. כך נוצר מחסום על פני השטח המספק כוח תרמודינמי המניע את היצמדות הסלילים והפיכתם לצמד (דימריזציה). סלילי האלפא עשויים להימצא באוריינטציה מקבילה או לא מקבילה (parallel או antiparallel). לרוב יאומץ סיבוב שמאלי (ראה תרשים 1). בטבע ובחלבונים אשר יוצרו במעבדות, נצפו סלילים מלופפים בעלי סיבוב ימני (right handed) למרות שסידור זה אינו מועדף תרמודינמית.

היסטוריה של סלילים מלופפים

האפשרות שאלפא קרטין (Keratin) בנוי כסלילים מלופפים, הוצעה על ידי פרנסיס קריק (Francis Crick) בשנת 1952 בנוסף לשיטות מתמטיות לשם קביעת המבנה. למרבה הפלא, היה זה זמן קצר לאחר שמבנה סליל האלפא הוצע בשנת 1951 על ידי לינוס פאולינג (Linus Pauling) ושותפיו.

תפקיד סלילים מלופפים בהדבקה על ידי נגיף האיידס

שלב מפתח בחדירת נגיף האיידס לתוך תאים אנושיים הוא החשיפה לשלשת סלילים מלופפים באוריינטציה מקבילה הידועים כ-gp41 (גליקופרוטאין - חלבון וסוכר המחוברים בקשר גליקוזידי; ראה תרשים 2). שלשה זו לרוב מכוסה בחלבון סוכרי נוסף gp120, אשר מגן עליו מפני נוגדנים. בעת החיבור לתא המטרה, gp120 עובר שינוי קונפורמציה (תצורה) החושף gp41 ומאפשר את כניסת הקצה האמיני - טרמינלי ההידרופובי שלו לתוך ממברנת תא המטרה. שלושה סלילי אלפא נוספים של gp41 מתקפלים כלפי מטה לתוך הבקעים שייצרה שלשת הסלילים המלופפים ובכך יוצרים מבנה המורכב משש יחידות, שישייה (hexamer) המושך את ממברנת הנגיף ואת ממברנת תא המטרה אחת לכיוון השנייה, קרוב מספיק על מנת לאחות ביניהן. בשלב זה חודר הנגיף כולו לתא ומתחיל את שכפולו. לאחרונה פותחו חומרים הנקשרים ל-gp41 ומעכבים את פעולתו.
הספינה של ח'ופו

מבנה המוזיאון

לצורך אכסון הספינה והצגתה לקהל נבנה מבנה שהותאם במיוחד, אשר יאפשר את הצגתה לקהל מכל הזוויות תוך שמירת התנאים המתאימים מבחינת ניקיון ולחות כדי שלא תינזק במהלך הזמן. המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי פרנקו מיניסי (Franco Minissi) והוא נפתח לקהל בשנת 1982. המוזיאון נבנה במקום בו נמצאה הספינה, והבור בו נתגלתה הספינה העיקרית שולב בתוך מבנה המוזיאון בקומת הקרקע. המבנה דמוי מכולה, אשר שתי פאותיה בצורת משושה. בקומת הקרקע של המוזיאון נמצאת תצוגה חזותית של תמונות וכתבים וכן דגם מוקטן של הספינה, המראים ומסבירים את תהליך החפירות הארכאולוגיות והשחזור של הספינה.
כדי לראות את הספינה יש לטפס במדרגות לקומה השנייה, כאשר סביבה נבנה מסלול הליכה הקפי מעץ המאפשר לראות את פרטיה מכל כיוון. מסביב למסלול ההליכה נבנו חלונות גדולים המאפשרים כניסת אור רב למבנה ומבט טוב על הספינה, וכן תצפית על הפירמידה הגדולה של ח'ופו.
איל-דה-פראנס

הגירה

אזור פריז ואיל דה-פרנס מכיל את אחד הריכוזים הגדולים באירופה של מהגרים. נכון ל-2006 היו 35% מהאזור (כ-4 מיליון) מהגרים (17%) או שנולדו לפחות להורה מהגר אחד (18%).
יואב רועה

ביוגרפיה

רועה נולד בירושלים. הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים (1998). 
לאחר לימודיו עבד בתעשיית הקולנוע כעוזר במאי ומפיק בפועל בסדרות "הפוך" (שמואל חיימוביץ') ו"הסודות של כנרת" (עמרי לוי), ובסרטים "כנפיים שבורות" (ניר ברגמן, 2002), "מרס תורכי" (עודד דוידוף, 2001), ועוד.
סרטו הראשון כמפיק היה ב-2002, "מיס אנטבה" בבימוי עמרי לוי, הפקה משותפת של בית הספר סם שפיגל עם קבוצה מבוגריו.
ב-2003 הפיק את הסרט העלילתי "סיפור קיץ" בבימוי שמואל חיימוביץ'. 
ב-2004, חבר למפיק אסף אמיר להפקת סרטי העלילה "איזה מקום נפלא" בבימוי אייל חלפון, הסרט זכה בפרס אופיר. ב-2006 הפיק עם אמיר את "נודל" בבימוי איילת מנחמי.
כמו כן הפיק את הסרטים התיעודיים באורך מלא "סבא סיביר'" בבימוי עידו הר, (2004) ו"חוצה את הקווים". הסרט האחרון, בבימויו של טל חכים (2006) מספר את סיפור מעצרה ומשפטה של פעילת השמאל הקיצוני טלי פחימה.
בשנת 2008 הוא הקים חברת הפקות גם סרטים.
רועה אף ביים את הצגת היחיד "ניקול ואני" בהשתתפות אמיר בושרי, זוכת פסטיבל עכו 1999.
דאוקליון

דֶאוּקָלְיוֹן או דוּקָליוֹן (ביוונית עתיקה: Δευκαλίων) הוא שליט אזור פתיה וגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אשר יצר מחדש את האנושות לאחר שזו הוחרבה על ידי זאוס, אבי האלים (להבדיל מדאוקליון בנו של מינוס). דאוקליון הוא יציר כפיו של הטיטאן פרומתאוס, הטיטאן שיצר את בני האדם וגילה להם את סוד השימוש באש. הוא היה נשוי לבת-דודתו פִּירָה, שיצר אפימתאוס. לבנם קראו הלן והוא נחשב לאב הקדמון של היוונים ועל שמו נקראת יוון - "הלס".

החרבת האנושות

בני האדם הרגיזו את זאוס במעשיהם הרעים. בעיקר סלד זאוס ממנהג אכילת והקרבת בשר אדם לאלים. הוא גמל בליבו להשמיד את האנושות כולה על ידי שיטפון שיציף את הארץ ויטביע את יושביה. פרומתאוס חזה את האסון הקרב והזהיר ממנו את בנו. דאוקליון חזר לעירו ובנה ספינה גדולה, אליה נכנסו הוא ואשתו. כשהחל השיטפון, וגלים ענקיים הציפו את העולם כולו וכיסו את הבתים והערים, ישבו דאוקליון ופירה בספינה שהטלטלה על פני הגלים. לאחר תשעה ימים נפסק השיטפון, המים פחתו והספינה עצרה על פסגת ההר פרנסוס.
יושי (נציבות עירונית)

גאוגרפיה

יושי שוכנת במרכז מחוז יונאן, כ-90 קילומטרים דרומית לקונמינג, בירת המחוז, בין קווי הרוחב 23°19′-24°53′ צפון לקווי האורך 101°16′-103°9′ מזרח. המרחק המקסימלי בין מזרח למערב הוא כ-172 קילומטרים, ובין צפון לדרום הוא 163.5 קילומטרים. היא שוכנת על החלק המערבי של רמת יונאן-גוויג'ואו. פני השטח גבוהים בצפון-מערב ונמוכים בדרום-מזרח. פני השטח הם מורכבים וכוללים הרים, עמקים, רמות ואגנים. הפסגה הגבוהה ביותר היא הר אָילָאו בגובה 3,137 מעל פני הים.
שטח הנציבות 14,492 קילומטרים רבועים, וב-2015 התגוררו בה 2,362,000 תושבים, מתוכם 31.76% משתייכים למיעוטים אתניים (נתוני 2003).
סמוך לעיר יושי שוכן אגם פושיין, אגם המים המתוקים השלישי בעומקו בסין. סמוך לאגם בנפת צ'נג'יאנג שבנציבות נתגלה מצבור גדול של מאובנים מהקמבריון שהשתמרו היטב. אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. אגמים נוספים בנציבות הם אגם צ'ילו, אגם יאנגדזונג, אגם שינגיון.

היסטוריה

הנציבות נוסדה בשנת 960 לספירה, בתקופה בה יונאן עדיין לא הייתה חלק מסין. יושי הייתה בעבר אזור הליבה של מחוז יונאן בתקופת שושלת צ'ין הקדומה (התקופה לפני 221 לפני הספירה). בשושלת האן המערבית (206 לפני הספירה -24 לספירה) היא הפכה למחוז יִיג'וֹאוּ. השושלות הבאות היו עדות להתפצלויות ולאיחודים מתמשכים של האזור. רק בשנת 1997 הפכה יושי לנציבות עירונית של הרפובליקה העממית של סין.
מוצאו של ניאה אר (1912-1935), שכתב את הלחן להמנון הרפובליקה העממית של סין הוא מיושי, ופסלו מוצב בעיר המרכזית.
יושי היא אחת מהנציבויות העירוניות הקטנות הגדלות בקצב המהיר ביותר. ב-2001 הנציבות קיבלה פרס בגין ניתוח ותכנון על ידי החברה האמריקאית של אדריכלי נוף (American Society of Landscape Architects).

כלכלה

יושי היא ביתה של קבוצת חונְגְטָה, שנקראה על שם הפגודה האדומה היושבת על ראש גבעה סמוכה. הפגודה במקור הייתה לבנה, אך נצבעה באדום במהלך המהפכה התרבותית. הטבק הגדל ביושי הוא באיכות גבוהה מכיוון שיש יותר מ-2,300 שעות אור בשנה באזור, שפע גשמים בקיץ, וקרקע מעולה המייצרת שפע של פירות וירקות אחרים. האזור גם החל לייצר יין. ישנם מרבצי מינרלים משמעותיים של עפרות בדיל ופוספטים, כולל משולש הנפות של חְווָאנִינְג, גְ'יָאנְגְצְ'ווָאן וצ'נגג'יאנג.

חינוך

האוניברסיטה הנורמלית של יושי (Yuxi Normal University) היא אוניברסיטה השוכנת ביושי, ובה כמעט 8,000 סטודנטים. היא נוסדה ב-1978 כקולג' הנורמלי של יושי. בשנת 2000, באישור משרד החינוך של הרפובליקה העממית של סין שונה מעמדה לאוניברסיטה תוך צירוף מרכז החינוך למבוגרים של יושי והסמינר של יושי.
סלפסטיק

סלפסטיק (אנגלית: Slapstick) הוא ז'אנר בקומדיה המשלב שימוש בתנועות גופניות מכאיבות ומרעישות בצורה משעשעת. דוגמאות מפורסמות לסלפסטיק הן החלקה על קליפת הבננה והטחת עוגה בפניו של אדם.
הסגנון שאוב מהקומדיה דל'ארטה אשר כללה אלימות גופנית רבה, ופותח באופן נרחב ב"תור הזהב" של הסרטים האילמים, בהם כיכבו שחקני סלפסטיק מפורסמים, כמו באסטר קיטון, צ'ארלי צ'פלין, האחים מרקס, לורל והארדי (השמן והרזה), לוסיל בול, שלושת המוקיונים ורואן אטקינסון.
סלפסטיק נפוץ מאוד גם בסרטים מצוירים, כדוגמת טום וג'רי ורוד-ראנר בהם ניתן להציג אלימות באופן מוגזם בהרבה מבמציאות.
מקור השם הוא במכשיר שנעשה בו שימוש בקומדיה דל'ארטה. המכשיר היה עשוי משני מוטות עץ דקים, שנראו כמו מחבט, וכאשר הכו בו קלות, נשמע קול נפץ עז. המכשיר, שנקרא battacio באיטלקית ו-slapstick באנגלית, אפשר לשחקנים להכות זה בזה שוב ושוב, כמעט בלי לגרום נזק. למעשה, זו הייתה צורה מוקדמת ביותר של אפקטים מיוחדים.
אף על פי שהסלפסטיק נחשב כמיושן, הוא עדיין קיים בסרטים קומיים רבים, אם כי לרוב אינו מזוהה ככזה.
חורשת טל

חורשת טל או בערבית שג'רת אל-עשרה (חורשת העשרה) הוא אתר נופש ובילוי בצפון עמק החולה, ברובו גן לאומי ובחלקו שמורת טבע. חורשת טל נמצאת על כביש 99, מזרחית לקריית שמונה.

החורשה

החורשה היאּ שריד ליער גדול שהשתרע בעבר על שטח גדול בארץ ישראל ממערב לנהר הירדן, בין הר החרמון לירקון דרך מישור החוף. בשמורה גם צומחים פרחים רבים ובהם ריכוז נדיר של מספר מיני סחלבים.
העצים המקוריים בחורשה הם ברובם עצי אלון התבור, שנשמרו ללא פגע מאות שנים הודות לקדושתם. קדושת העצים נובעת ממסורת ערבית הקשורה למקום. 
בשנות ה-50 הכירה מדינת ישראל בחשיבות החורשה ורצתה לפתח אותה כאתר תיירות ונופש. על המקום התנהל מאבק בין גופי תכנון ושמירת טבע על ייעודו של האתר ומידת ההתערבות בטבע ובנוף. לבסוף הוזמנו אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור לתכנן את האתר. הם חפרו בשטח האתר ברכות (בהן בריכת שחייה) ופלגי מים, המסתעפים מנחל דן ושתלו מדשאות רחבות ידיים וצמחים שונים, חלקם מחוץ לארץ. במקום קיימים גם מתקני נופש פעיל לסוגיו. חלק מהחורשה נשאר כשמורת טבע ללא פיתוח נופי.

שם החורשה

שמו העברי של המקום ניתן על רקע הפסוק "כטל חרמון שיורד על הררי ציון...".
שמו הערבי של המקום - שׁג'רת אל-עשׁרה (עץ העשרה) קשור באגדה ערבית לפיה עשרה ממלווי מוחמד חנו בפלגי הדן, אך לא היו באזור עצים לקשור אליהם את הסוסים. לפיכך תקעו המלווים את מקלותיהם באדמה וקשרו אליהם את הסוסים, והמקלות הכו שורשים והפכו לעצים גדולים, מהם התפתחה החורשה.
במערב השמורה, בקרבת גדר קיבוץ הגושרים, נובע עין טל.
ברוך גלי

פרופ' ברוך (בלה) גלי (14 בספטמבר 1913 – 23 בפברואר 2006) היה פרופסור לפתולוגיה, הפקולטה לרפואה, הטכניון, ניהל את המכון הפתולוגי ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בין השנים 1948–1970 והיה הפתולוג הראשון בחיפה.

ביוגרפיה

גלי נולד בעיר פיסקה באימפריה האוסטרו-הונגרית, בן בכור מבין שלושה ילדים. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לבודפשט.
גלי התחיל את לימודי הרפואה באיטליה: בפדובה באוניברסיטת פדובה ובהמשך סיים את לימודי הרפואה בעיר בארי ב"אוניברסיטת בארי" בשנת 1937.
בשנת 1937 התחתן עם שושנה, שהייתה סטודנטית לרוקחות מארץ ישראל.

בישראל

במרץ 1938 עלה לארץ ישראל בעקבות רעייתו שושנה.
עבד במחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בחיפה, בניהולו של הד"ר דניאל (פריץ) פייזר.
בין השנים 1939–1943 התמחה במכון הפתולוגי בניהולו של הפרופ' שלמה פרנקו בבית החולים הדסה בירושלים.
בין השנים 1943–1948 עבד בחיפה בבית החולים "בתר" ו"רוטישילד" כמנהל המכון הפתולוגי.
גלי היה פעיל בשורות מד"א והפלמ"ח בתקופת המאורעות.
בין השנים 1948–1980 ניהל גלי את המכון הפתולוגי בבית החולים רמב"ם.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 גלי היה בין המייסדים של הפקולטה לרפואה בטכניון וכן כיהן כפרופסור לפתולוגיה בבית ספר לרפואה בטכניון.
בין השנים 1980–1993 היה מנהל אדמיניסטרטיבי של בית האבות של הרופאים "מעון הרופא".
גלי היה פעיל בהסתדרות הרפואית בישראל וארגון הרופאים עובדי המדינה.
גלי נפטר ב-23 פברואר 2006 (כ"ה בשבט תשס"ו). נטמן בבית הקברות כפר סמיר (שדה יהושע).

משפחה

רעייתו שושנה לבית וייס נפטרה ב-1978. לזוג 2 בנות.
התחתן בשנית עם שרה בינדר שהייתה אחות אחראית של חדרי הניתוח ב-בית חולים הכרמל.
אקרופוליס

אקרופוליס (יוונית: ἀκρόπολις; מילולית: העיר העליונה) היא גבעה מבוצרת, מקום גבוה ומבוצר בתוך עיר-מדינה ביוון העתיקה. האקרופוליס היה לרוב המקום בו הוקם היישוב מלכתחילה, בשל יתרונותיו ההגנתיים, ובהמשך שכן בו בדרך כלל ארמון המלך. עם ביטול המלוכה ברוב הפולייס (פוליס ברבים) היווניות הוקמו באקרופוליס המצודה והמקדשים העירוניים, והאגורה ומרכזי ציבור אחרים הוקמו לרוב בסמוך אליו. בערים יווניות עתיקות רבות מצויה אקרופוליס ובה נמצאים לרוב שרידי המקדשים החשובים ומונומנטים נוספים.
האקרופוליס הידועה ביותר היא האקרופוליס באתונה, שהיא השריד המרכזי של אתונה העתיקה. באתר זה מצוי הפרתנון ועוד מספר שרידי מבנים מפורסמים. אקרופוליס זו מוכרת כאתר מורשת עולמית והיא אף נבחרה למועמדת סופית לשבעת פלאי תבל החדשים.
המונח אקרופוליס משמש היום לתיאור גבעה מבוצרת בעיר עתיקה מכל תקופה, ולאו דווקא מתקופת יוון העתיקה. דוגמאות לכך ניתן לראות בתל גזר, תל חצור, עיר דוד ועוד.
מישל ינקו

ביוגרפיה

ינקו גדל והתחנך בנתניה, למד בתיכון אורט יד לבוביץ' נתניה.
ינקו התגייס לצה"ל ומילא שורת תפקידים, החל מחשמלאי טנקים, ראש מחלקת תוא"ר (תכנון וארגון), חניך במכללה לביטחון לאומי (מב"ל), ראש מחלקת תורה ומדיניות במפקדת קצין השלישות הראשי, קצין טנ"א (טכנולוגיה ואחזקה) בחטיבות צה"ל השונות, ראש ענף הכשרות מפקדים בבית הספר למקצועות חיל הטכנולוגיה והאחזקה בבסיס ההדרכה החילי, קצין טנ"א בעוצבת "געש" (אוגדה משוריינת סדירה בפיקוד הצפון), וכן שורת תפקידים נוספים.
ב-27 בפברואר 2017 הועלה לדרגת תת-אלוף, ובמרץ 2017 החל לכהן כקצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי של צה"ל.
החל מחודש דצמבר 2017, קצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי (קטנא"ר) הוא מפקד מערך האחזקה הצה"לי, ואחראי על מתן המענה האחזקתי המלא בשגרה ובחירום, על מנת להבטיח את זמינות האמל"ח (אמצעי הלחימה).
ב-28 במרץ 2019 מונה לתפקיד סגן ראש מטה אגף כח אדם בצה"ל.
ינקו בעל תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה, תואר שני בצבא וביטחון לאומי, ותואר שני נוסף במדעי החברה.
הוא נשוי ואב לשלושה.
ניתוח שונות

בסטטיסטיקה, ניתוח שונות (באנגלית: Analysis of variance,‏ ANOVA) הוא אוסף מודלים סטטיסטיים שמטרתו לנתח את ההבדלים בין קבוצת ממוצעים. אוסף המודלים פותח על ידי הסטטיסטיקאי רונלד פישר.
ANOVA מרחיב את מבחן t ליותר משתי קבוצות, ולכן מועיל במיוחד עבור השוואה בין שלושה ממוצעים או יותר למובהקות סטטיסטית.

הנחות המודל

נניח כי ישנן k קבוצות שונות שנרצה להשוות ביניהן. בכל קבוצה יש  תצפיות, כך שהתצפית  היא התצפית ה-j.
אזי

כלומר לכל קבוצה תוחלת שונה. נוכל לכתוב גם כי , כאשר .
השערות המבחן יהיו:
התפלגות הממוצעים היא: 
.

חלוקת סכום הריבועים

נגדיר את סכומי הריבועים הבאים:
עבור כל קבוצה i:
ובהתאם נגדיר: 
(סכום הריבועים בתוך הקבוצות)
סכום הריבועים בין הקבוצות:
וסה"כ סכומי הריבועים: 
מפיתוח מתמטי נגיע לקשר

מבחן F

תחת השערת האפס, 
כאשר זוהי F זוהי התפלגות F.
Kanal 11 (שוודיה)

היסטוריה

מאז הושק תחת השם TV11 ב-19 בינואר 2011 והחליף את TV400. קהל היעד שלו היה אז שוודים בגילאי 15-39, אם כי היום קהל היעד שלו הוא נערות צעירות.
הערוץ החליף את MTV בשידורים האנלוגיים של Com-Hem.
ב-1 ביוני 2013 הועבר הערוץ מידי קבוצת TV4 לידי Discovery Networks שוודיה לאחר רכישת הערוץ. הערוץ שינה את שמו מ-TV11 ל-Kanal 11 ב-1 באוקטובר 2013 ושינה את קהל היעד שלו לנערות צעירות.
ריי ברדבורי

קורות חיים

ברדבורי נולד בעיר ווקיגן, אילינוי לאם ילידת שוודיה ואב שעבד כטכנאי טלפון. סבו ואב-סבו עסקו בכתיבה והיו עיתונאים. בילדותו משפחתו שינתה את מקום מגוריה מספר פעמים עד שהשתקעה לבסוף בלוס אנג'לס, קליפורניה, כשהיה בן 13. ברדבורי סיים את לימודיו בבית הספר תיכון בלוס אנג'לס ב-1938, אך בחר שלא להמשיך ללימודים גבוהים ועבד כמוכר עיתונים למחייתו ואת ידיעותיו הרחיב בספרייה.
ב-1938 החל לפרסם סיפורים קצרים במגזיני מדע בדיוני זולים והצטרף למועדון מדע בדיוני שם הכיר באופן אישי סופרי מדע בדיוני אחרים, ביניהם רוברט היינליין. ב-1939 הוציא מגזין בשם Futuria Fantasia, שאת רוב סיפוריו כתב ברדבורי עצמו. המגזין החזיק מעמד למשך ארבעה גליונות בלבד, וזכה לתפוצה נמוכה מאוד. הסיפור הראשון עבורו קיבל תשלום (15 דולר בלבד) פורסם ב-1941 במגזין מדע בדיוני זול בשם Super Science Stories. הוא הפך לסופר במשרה מלאה רק בסוף 1942. אוסף הסיפורים הראשון שלו, Dark Carnival, יצא לאור ב-1947. באותה שנה נישא ברדבורי למרגריט מק'קלור, ונישואיהם נמשכו עד שנפטרה ב-2003. לזוג נולדו במהלך השנים ארבע בנות.
ברדבורי זכה להצלחה כסופר ב-1950, עם צאת ספרו רשימות מן המאדים, ולאחר מכן כאשר יצא רב המכר פרנהייט 451 ב-1953, שהקנה לו מוניטין עולמי. מאז פרסם ברדבורי כ-30 ספרים, וקרוב ל-600 סיפורים קצרים, פואמות, מאמרים, מחזות ותסריטים. ב-1956 נבחר ברדבורי על ידי הבמאי הנודע ג'ון יוסטון לכתוב את התסריט לסרטו "מובי דיק", על פי הרומן הקלאסי של מלוויל. הסרט התקבל באופן צונן עם הופעתו, אך עם השנים קיבל מעמד של יצירה חשובה. ברדבורי עצמו טען כי החוויה של עבודה על הסרט קיצרה את ימיו, אף פרסם ספר על כך. בנוסף פרסם ברדבורי מסות ומאמרים רבים הנוגעים לאומנות ולתרבות, ומשך את תשומת לבם של מבקרים רציניים בתחומים אלו. יצירות רבות מפרי עטו עובדו לטלוויזיה ולקולנוע. המפורסמות שבהן הן מיני-סידרה שהתבססה על ספרו "רשימות מן המאדים" שהוקרנה בארצות הברית ב-1980, וסרט הקולנוע על פי הספר "פרנהייט 451" שיצא ב-1966.
ארנסט אוילנבורג

ארנסט אמיל אלכסנדר אוילנבורג (בגרמנית: Ernst Emil Alexander Eulenburg; ‏ברלין, 30 בנובמבר 1847 - 11 בספטמבר 1926, לייפציג), היה מו"ל מוזיקה גרמני. את הוצאת המוזיקה הנושאת את שמו, הקים אוילנבורג ב-1 בפברואר 1874.

ביוגרפיה

ארנסט נולד לרופא יהודי בשם מייקל מוריץ אוילנבורג, ולאשתו השנייה אוגוסטה. אחיו הגדול הוא הנוירולוג והסקסולוג הגרמני אלברט אוילנבורג. לאחר מותו של סב המשפחה ב-1847, המירו בני המשפחה את דתם לנצרות.
בצעירותו, עזב את בית הספר לפני שהשלים את לימודיו, ובחר ללמוד באקדמיה למוזיקה בלייפציג.
ב-1874 הקים את הפירמה "ארנסט אוילנבורג".
בנו, קורט אוילנבורג, הצטרף להוצאה לאור בשנת 1905, וב-1911 היה לבעלים היחיד שלה.
מקשת (ספינה)

מקשת  הוא מונח המתייחס באופן ספציפי לספינה המשמשת לפריסת מוקשים בים.
מבחינה היסטורית נעשו פעולות מיקוש על ידי ספינות, צוללות ומטוסים. מאז מלחמת העולם הראשונה הועסקו הספינות במיקוש הגנתי להתקנת מוקשים מבוקרים בנקודות שנקבעו מראש בקרבת ביצורי החוף או בנתיב הכניסה לנמל שיופעלו על ידי בקרת החוף כאשר ספינת המטרה תעבור בטווח האפקטיבי של המוקש.

ספינות שטח

השימוש הנפוץ ביותר במונח "minelayer" הוא ספינה המשמשת לפריסת מוקש ימי. במלחמת העולם השנייה העסיקו הבריטים את המקשות במשלוחי מטענים לאזורים מבודדים, כגון מלטה ו טוברוק. השילוב של מהירות גבוהה (עד 40 קשר) ויכולת נשיאה משקל רב היה מוצלח מאוד לכך.
מקשת ימית יכולה להיות שונה במידה ניכרת בגודל, מספינות חופיות של כמה מאות טון. למשחתת - כמו ספינות של כמה אלפי טון תזוזה. מלבד מטענם של מוקשים ימיים רובם היו נושאות נשק נוסף להגנה עצמית, עם כמה חמושים מספיק כדי לבצע פעולות לחימה אחרות מלבד מיקוש כגון המשחתת הרומנית Murgescu אשר הועסקה בהצלחה כמלווה שיירות עo חימוש של: 2 תותחי 105 מ"מ, 2 תותחי 37 מ"מ, 4 תותחי 20x 2 n"n מ"ט, 2 מקלעים, 2 מטולי פצצות עומק.
משחתת סקורי של הצי הסובייטי הוגדרה ככלי רב תכליתי ונוספה לה משימה של הטלת מוקשי עגינה מדגם "קראב". למעשה הוגדר הדגם כנושאות מוקשים של הצי. בנוסף לתותחים, טורפדו ופצצות עומק כנגד צוללות, היו על סיפון ירכתי המשחתת שני מסלולים להטלת מוקשים ימיים.

צוללת מיקוש

למיקוש התקפי יש חשיבות רבה בהסתרת עובדת המיקוש ומניעת מידע על השטח המסוכן. על כן
צוללת יכול להיות התשובה לבצעי מיקוש בפתח נמלי הצד השני. הצוללת הראשונה שתוכננה כך הייתה הצוללת הרוסית Krab בשנת 1912. והצוללת האמריקאית USS Argonaut. 

התפתחות המוקשים הימיים בצורה היכולה להיות מוטלת מצינור טורפדו מאפשרת לצוללות רבות לטעון מוקשים ולהטילם באופן חשאי.

מדינות המחזיקות מקשות בסדר הכוחות של הצי הן: דרום קוריאה, פולין, שוודיה ופינלנד. בדרך כלל מדינות עם קו חוף ארוך, הים רדוד, שבו מיקוש ימי יהיה יעיל ביותר. ציים אחרים מתכננים כנראה ליצור אמצעי מיקוש מאולתרים בזמן מלחמה. למשל על ידי גלגול המוקש לתוך הים מסיפון הרכב דרך דלתות הפתיחה הפתוחות של מעבורת. בשנת 1984 נחשפו פעולות של חיל הים הלובי בים האדום כמה קילומטרים מדרום לתעלת סואץ, באמצעות מעבורת רכב. מדינות אחרות החשודות שיש להן תוכניות מיקוש לקראת במלחמה הן איראן וצפון קוריאה.

מיקוש מהאוויר

החל מ מלחמת העולם השנייה, שימשו [מטוסים צבאיים כדי להטיל מוקשים ימיים בהצנחה. בריטניה וארצות הברית עשו שימוש משמעותי במיקוש אווירי. מוקשים מסוג מגנטי לא מוכר הוטלו על ידי מטוס גרמני בשפך התמזה בתחילת המלחמה 1939 אחרי שמוקש כזה נפל בשטח הבוצי נבדק על ידי מומחים שלמדו איך זה עובד ואפשרה לפתח אמצעי נגד מתאימים. פעולות מיקוש מהאוויר של הבריטים היו : בים הצפוני במבואות הנמלים הגרמניים. בקרבת בלגרד ביוגוסלביה, 

ארצות הברית הפילה אלפי מוקשים במימי החופים היפנים, ותרמה לתבוסתה. מיקוש מאוויר הופעל גם ב מלחמת קוריאה ו מלחמת וייטנאם.
ואדי אבו ג'מיל

היסטוריה

השכונה היוותה מרכז לקהילה היהודית הלבנונית, בה שכן בית הכנסת הגדול והחשוב ביותר, בית הכנסת מגן אברהם. השכונה היוותה בית לקהילה היהודית בת מאות השנים וכן לפליטים יהודים מסוריה ומעיראק בתקופות מאוחרות יותר. 
למרות שחלק גדול מתושבי הרובע היגרו אחרי משבר 1958 ומלחמת האזרחים הלבנונית, כוחות אש"ף והפלנגות הנוצריות הגנו על השכונה במהלך מלחמת לבנון הראשונה. נוכחות אש"ף ברובע הובילה להפצצות ישראליות אשר גרמו נזק לבית הכנסת מגן אברהם.

בשנים האחרונות

כיום, המורשת היהודית של ואדי אבו ג'מיל נמצאת בסכנה בשל פרויקט שיקום של חברת סולידר (בבעלותו של ראש הממשלה המנוח רפיק חרירי). בשנת 2008, נמתחה ביקורת על החברה על הריסת 3 מבנים עתיקים, שאוכלסו בעבר על ידי יהודים לבנונים, אשר הקיפו את בית הכנסת. כמו כל מבנה ישן בביירות, מבנים אלו היו בעלי ארכיטקטורה מעין-ערבית נדירה. ע"פ חדשות "הארץ", בית הכנסת עצמו היה גם כן בסכנת הריסה, אך ניצל. בית הכנסת נמצא תחת אחריות הקהילה היהודית-הלבנונית, ובקיץ 2009 החל שיקומו.
המשטרה הפדרלית של אוסטרליה

צוותים משולבים ללוחמה בטרור

הצוותים המשולבים ללוחמה בטרור הם קציני מודיעין המנהלים חקירות למניעת טרור ואלימות קיצונית בכל טריטוריה ומדינה באוסטרליה.

מרכז מאגר הנתונים לפצצות

מרכז מאגר הנתונים לפצצות הוא המקור העיקרי למודיעין בתחום שימוש לא מורשה בחומרי נפץ. המרכז מספק דו"ח סטטיסטי מדי שנה על כל תקריות הנפץ. פועלת מאז 1978.

המרכז לפשעי היי טק

הוא יחידת הסייבר הלאומית של אוסטרליה, הנאבקת בפשעי מחשב ופועלת בשיתוף פעולה עם ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (Australian Security Intelligence Organisation) ומינהל האותות האוסטרלי (Australian Signals Directorate). המרכז אחראי לתיאום בין ארגוני אכיפת החוק לצורך מאבק בפשעי מחשב ואבטחת תשתיות מחשוב ממשלתיות.

מכללת המשטרה הפדרלית האוסטרלית

מכללת המשטרה הפדרלית (Australian Federal Police College) מהווה את מתקן האימונים של המשטרה.

לשכת הסמים הפדרלית

לשכת הסמים הפדרלית של אוסטרליה (Federal Bureau of Narcotics) היא הארגון המרכזי באוסטרליה למאבק בסחר בסמים והיא חלק מהמשטרה הפדרלית.
ב-1969 ייסד ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון גורטון, את הוועדה הלאומית למאבק בתפוצת הסמים (National Standing Control Committee on Drugs of Dependence). אלן קרמודי, היה יו"ר הוועדה הראשון. קרמודי היה מנהל המכס האוסטרלי והוא הקים את לשכת הסמים (Narcotics Bureau) אגף במכס שתכליתו להילחם בסמים ברמה הלאומית. לשכת הסמים הפדרלית הוכפפה בספטמבר 1979 למשרד המשפטים האוסטרלי וכעבור זמן קצר הפכה לחלק מהמשטרה הפדרלית של אוסטרליה.
לא תפחידונו (אוניית מעפילים)

"סאטורנה" – אוניית משא"

"סאטורנה" (וגם "Maria Christina" ) הייתה אוניית משא מסוג סקונר (schooner). נבנתה ב-1946, הייתה עשויה עץ, בעלת שני תרנים וסיפון אחד. בעלת מנוע דיזל מדגם אנסלדו איטלקי, 300 כ"ס.

רכש והכנה

האונייה נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' באמצעות אגיס קבלן אוניות מיוון, עבור הרוכש פראטלי ד'אמיקו (Fratelli D’Amico).
הוכנה להפלגה על ידי בעלי מלאכה מקומיים ומלווי הספינה, ונבנו בה דרגשי לינה. הספינה צוידה בסירת עץ ל-10 בני אדם ושלוש סירות גומי. 
בעיצומן של ההכנות נשלחה ללב ים לחלץ ספינה ששקעה. 
וכן צוידה ב-21 טון דלק (טון וחצי ליום), מזון ל-14 יום, מכלי מים 30 טון. 
מפקד האונייה היה גד לסקר איש הפלי"ם ולצדו פנחס מישקוב, והגדעונית הייתה צפורה רוזן. 
לרשותם עמדו שני מקלטים, שני משדרים, ושני גנרטורים. 
עבור המלווים אנשי הפלי"ם נבנה סליק בחרטום מתחת למחסן המזון. 
רב החובל ושמונת הימאים היו כולם איטלקים.

המעפילים

853 המעפילים הגיעו מאתרים אחדים באירופה: הונגריה, רומניה, צ'כיה, פולין. חלקם היו חברי תנועות נוער ציוניות; רובם בגיל 30 ומעלה. 
הם נאספו על ידי אנשי המוסד לעליה ב' באתרים שונים באזור ההעמסה וכן בצפון איטליה. הם נעו בקבוצות קטנות של 30-40 בני אדם; והגיעו במשאיות, ברגל וברכבת, מאנקונה (Ancona) בצפון איטליה, הגיעו 300 איש. אלה מהם שנסעו ברכבת לוו על ידי אנשי המוסד לעליה ב' שעלו בתחנת פזארו (Pesaro) לבושים מדים של הצבא האמריקאי. קבוצה נוספת הגיעה ב-8 בדצמבר באוטובוס.
ההעמסה הייתה באזור צ'יוויטאווקיה (Civitaveccheia) בחוף המערבי של איטליה מול קורסיקה. ההעמסה נעשתה בחשאי, בעזרת סירות בשעה 03:00 ב-10 בדצמבר, ונמשכה עד עלות השחר של 11 בדצמבר.
להפלגה הצטרפו ארבעה אנשים מצוות הפקה שעסק בצילומי הסרט הבלתי חוקיים, על ההעפלה מאירופה: הסופר האמריקאי מאיר לוין שהפיק וביים את הסרט, השחקנים טרסקה טורס ויענקל מיכאלוביץ (לימים יצחק מיכאלי), והצלם ברטראן הס. אלומות האור החזקות הביאו למקום ההעמסה על החוף כפריים רבים ששוכנעו על ידי פעילת העלייה עדה סרני כי הם מצלמים סרט על מלחמת העולם השנייה ותו לא. הכפריים ביקשו לעזור ואכן עזרו בהעמסה והשטת הסירות, ואף באו על שכרם.
בעלותם לסיפון התארגנו המעפילים בקבוצות על פי השתייכותם הארגונית, וחולקו להם תפקידים.

ההפלגה

הפליגה ב-11 בדצמבר 1947 מפשיה רומנה באיטליה.
האונייה יצאה ללא בעיות, אל נתיב השיט המתוכנן: דרך מיצר מסינה, כרתים, אלכסנדריה, לאורך החוף המצרי. 
הדרך נמשכה 13 יום. ביום השישי התחוללה סערה עזה.

עימות עם הבריטים

דגל טורקי שהניפה הספינה ושמה המוצהר "קבאצ'ו", לא הטעו ולא מנעו מהבריטים לעקוב אחריה. 
ב-22 בדצמבר ב-10:10 הופיע מטוס בריטי מדגם ליברטי, שחג כעשר דקות. 
ב- 18:00 בקירוב הגיעו ארבע משחתות. 
המלווים והמעפילים קבלו הנחיות: כי אין להתנגד בלב ים; אם ייתקלו במשחתת זרה יאמרו כי מפליגים עם מטען לאלכסנדריה. אם ישתלטו הבריטים על הספינה, והמלווים נצטוו להתערב בין המעפילים ולהמשיך עימם לקפריסין, להמשיך בקשר עד לרגע ההשתלטות, ואחר כך להחביא את המכשירים. 
ב- 23 בדצמבר ב-06:30 בבוקר, במרחק 90 מיל מהחוף, השתלטו הבריטים על הספינה ללא התנגדות. והאונייה נגררה לנמל חיפה.
ב- 10:15, ב-23 בדצמבר, הועברו האנשים לספינת הגירוש "אושן ויגור". ההעברה נעשתה בשקט. עיתונאים וצלמים סיקרו את הפעולה.
המעפילים, יחד עם אנשי הצוות שהתערבבו בהם נשלחו למחנות המעצר בקפריסין.