google/wiki40b huggingface dataset:
אטיין השני, רוזן בלואה

ביוגרפיה

אטיין השני היה בנם של תאובאלד השלישי, רוזן בלואה (שבעמק הלואר בצרפת) ושל גארסין דו מיין. בערך ב-1080 הוא נשא לאישה בעיר שארטר את אדלה מנורמנדי, בתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה.
עם קריאת האפיפיור אורבנוס השני לאצילי אירופה להתגייס למסע צלב נגד הסלג'וקים (27 בנובמבר 1095), הצטרף אטיין השני לכוחות שיצאו לדרך בסתיו של 1096. הוא פיקד על חלק מהכוח הצרפתי ביחד עם רובר השני מנורמנדי, וחנה בחורף בדרום איטליה. ב-14 במאי 1097 הוא נפגש בקונסטנטינופול עם מנהיגי מסע הצלב האחרים.
איש לא היה בטוח איזה תפקיד ימלא אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזאנטית במסע הצלב. הצלבנים ציפו כי ייקח לידיו את הפיקוד הראשי, אך הוא התחמק בטענה שעליו להישאר בעיר הבירה. הוא דרש מן הצלבנים שיישבעו לו שבועת אמונים פיאודלית, והבטחה בשבועה שיקבל לידיו כל שעל אדמה שייכבש מידי המוסלמים. אטיין השני, כמו מנהיגים אחרים של מסע הצלב, הסכים לתנאים אלה ונשבע אמונים לקיסר כווסאל, אך אחרים, ובהם גוטפריד מבויון, טנקרד, נסיך הגליל, ורמון הרביעי, רוזן טולוז, הערימו קשיים.
לבסוף, נשלחו הכוחות כל אחד בנפרד באוניות שחצו את מצר הבוספורוס, וביוני 1097 התרכזו מול ניקאה וכבשו אותה מידי הסלג'וקים. אטיין השני היווה חלק מכוח זה, בפיקודו של בוהמון (לימים בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה), אשר כלל נורמנים מאיטליה ומצרפת ושעליו נמנה גם רובר מפלנדריה.
באביב 1098 נבחר אטיין השני למפקד הראשי של כוחות הצלבנים, אך בגלל קשיי המצור הממושך על אנטיוכיה, ואולי גם בשל מצב בריאותו הרופף, שב לצרפת כדי להימלט ממה שחשב למוות בטוח. לרוע מזלו הצלבנים הצליחו לכבוש את אנטיוכיה (2 ביוני 1098) ואת ירושלים (15 ביולי 1099) - מה שפגע במוניטין שלו.
אשתו אדלה, שנפגעה מהתנהגותו זו, שכנעה אותו לשוב לארץ הקודש. מאוחר יותר ב-1099 האפיפיור פסקליס השני איים לנדות את האצילים שלא מילאו את שבועתם לצאת למסע הצלב ואת אלה ששבו לארצותיהם מבלי להגיע לירושלים, ובהם אטיין השני.
באביב 1101 הוא יצא לארץ ישראל בחברת אצילים אחרים, וב-19 במאי 1102 נהרג בקרב רמלה. אף נפוצו שמועות כי נפל בידי המוסלמים, ואלה ערפו את ראשו. מכתביו מלאי ההתלהבות מארץ ישראל לאשתו אדלה מהווים מקור חשוב בדבר השתלשלות המאורעות של מסע הצלב הראשון.
גילי דרורי

גילי דרורי (נולדה ב-23 במרץ 1962) היא פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקרת גלובליזציה, ארגונים וידע. מכהנת כראשת פורום אירופה באוניברסיטה העברית ובראשית 2018 נבחרה לנשיאת האגודה הסוציולוגית הישראלית.

קורות חיים

גילי דרורי נולדה בירושלים לצילה ולאמיר דרורי. גדלה ברמת השרון. חניכת תנועת המחנות העולים. שירתה כקצינת חינוך בחטיבת גולני. השלימה לימודי בוגר ומוסמך במחלקות למדע המדינה ולסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. עבודת התיזה שלה, לתואר מוסמך, עסקה במדע וטכנולוגיה בארצות מתפתחות ובוצעה בהנחייתו של פרופ' יהודה שנהב. את לימודי הדוקטורט בסוציולוגיה השלימה באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית בהדרכת פרופ' ג'ון וו. מאייר ומיקדה בנושא הגלובליזציה של מדע וטכנולוגיה. בשנים 2000–2011 שימשה כמרצה בתוכנית ליחסים בינלאומיים ובבית הספר לחינוך באוניברסיטת סטנפורד וכן כיהנה כראשת תוכנית המצוינות בלימודי יחסים בינלאומיים לתואר ראשון. ב-2011 שבה עם משפחתה לישראל והתמנתה לפרופסור חברה במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית.
חברת הוועד המנהל של חברת "דרך רוח" לקידום מדעי הרוח בישראל, עורכת סדרת גלובליזציה של עמותת "בשער - קהילה אקדמית למען החברה בישראל", חברת מערכת כתב העת European Journal of Cultural and Political Sociology של האגודה הסוציולוגית האירופית, גזברית החברה הישראלית לחינוך משווה, ועומדת בראש קבוצת דיון במכון ון ליר בירושלים בנושא חקר האקדמיה בישראל. בעבר שימשה כמזכירת החטיבה לסוציולוגיה עולמית וטראנסלאומית באגודה הסוציולוגית האמריקנית, כחברת הוועד המנהל של החברה למחקר חברתי של המדע (4S), וכראשת התוכנית האקדמית של מינהלת עיר עולם ותיירות בעיריית תל אביב-יפו. משנת 2014 ועד ראשית 2018 כיהנה כראשת המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

מחקרים

מחקריה משלבים נושאים ממחקרי גלובליזציה,
לימודי ארגונים,תאוריית החברה העולמית,
חקר מדע,
טכנולוגיה,חדשנות
וחינוך.
חקרה גם את התרבות העולמית,
מִימשליוּת
וארגונים רב-לאומיים.
חמשת ספריה, אותם כתבה וערכה, עוסקים במיסוד וגלובליזציה של מדע ומודרניות (2003), אי-שוויון בעידן הידע (2005), גלובליזציה של ארגון וארגונים (2006), תורתו הסוציולוגית של ג'ון וו. מאייר (2009), וגלוקליזציה של ניהול וארגון (2014). ספר שישי, שכתבה עם תלמידיה באוניברסיטה העברית, מתמקד בנושא מודל הסלילים לחדשנות ומתאר את המערך המוסדי של כלכלת החדשנות בישראל (2013).
מחקריה עוסקים במיתוג אוניברסיטאות
(האופן שבו החינוך הגבוה מושפע מרעיונות מתחום השיווק, תוך ניתוח השוואתי והיסטורי), בחקיקה בנושאי זכויות אנוש (באיזו דרך מושפעת שפת החוק הלאומי מקשרים בין-מדינתיים),
ובאופי הגלוקלי של ניהול וארגון (על הבנייתו של חיבור בין מקומי ועולמי, בין פרטיקולרי לאוניברסלי, בארגונים בכלל ובארגונים הנקראים רב-לאומיים בפרט).
בחלק הארי של מחקריה משולב ניתוח קובצי נתונים המאפשרים מבט השוואתי והיסטורי.
ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ

תקציר העלילה

הסרט מספר על הנסיכה טורי אשר חולמת להיות כוכבת פופ ולצאת להרפתקאות, ועל כוכבת הפופ קירה אשר חולמת להיות נסיכה במקום קבוע. יום אחד שני הבנות נפגשות, ובעזרת הכתר של טורי והמיקרופון של קירה, שני הבנות מחליפות את המראה למראה של אחת של שנייה. טורי מלמד את קירה איך להיות נסיכה, וקירה מלמדת את טורי איך להיות כוכבת פופ. במהלך הסרט הן מגלות איך זה להיות מישהי אחרת, עוברות הרפתקאות, מסתבכות, ומבינות שהכי טוב להיות מי שהן.
פרדיננד ברוקנר

פרדיננד ברוקנר (נולד בשם- תיאודור טאגר) (26 באוגוסט 1891 - 5 בדצמבר 1958) היה סופר ומחזאי אוסטרי- גרמני ומנהל תיאטרון.

ביוגרפיה

פרדיננד ברוקנר נולד בסופיה שבבולגריה בשנת 1891 בשם- "תיאודור טאגר". אביו של ברוקנר היה איש עסקים אוסטרי ואמו הייתה מתרגמת צרפתיה. ברוקנר בילה זמן רב בווינה, בפריז ובברלין בלימודי מוזיקה. בשנת 1916 עזב ברוקנר את נושא המוזיקה והתחיל לעסוק בשירה. במשך השנים הוציא כמה אוספי שירה. בשנת 1917 הקים את המגזין - "Marsyas", מגזין ספרותי שבו כתבו סופרים רבים וחשובים. 
בשנת 1922 הקים ברוקנר את תיאטרון הרנסאנס בברלין ובשנת 1928 הוא העביר את האחריות על התיאטרון לגוסטב הרטונג. 
בשנים 1929- 1930 הוא הוציא שלושה מחזות. את שלושת המחזות הוא הוציא תחת שם בדוי - "פרדיננד ברוקנר" אך לאחר שראה את הצלחת המחזות האלו הוא פרסם את שמו האמיתי ואף על פי כן ב-1946 הוא שינה את שמו לשם הבדוי. במשך השנים הוא הוציא לאור כמה וכמה מחזות נוספים. 
בשנת 1933 הוא עבר לפריז, ומשם, ב-1936 עבר לארצות הברית, שם עבד ונחל הצלחה. ב-1953 חזר ברוקנר לברלין ועבד שם כיועץ בתיאטרון "שילר".
ברוקנר נפטר בברלין ב-1958.
נחל מירון

נחל מירון הוא נחל אכזב ברובו, מיובליו העליונים של נחל עמוד. תוואי הנחל עובר סמוך למושב מירון.
לאורכו מספר מעיינות בהם מעין מירון ("מי מגידו") ועין בר-יוחאי, שמימיהם נשאבים מעין תרון ועין תינה. מי הנחל נשפכים לנחל עמוד שהוא חלק מאגן הניקוז של הגליל המזרחי העליון.
ראשו של נחל מירון, בו נמצא עין זבד, הוא בגוש הרי מירון. השם זבד משותף למעיין, לחורבה השוכנת בהמשך הדרך ולהר זבד – כל אלה מקורם בשם הערבי זאבוד, שיש המזהים בו את זבוד דגלילא, שבמדרש בראשית רבה.
מהפסגה יורד הנחל בערוץ הררי צר ומלא צמחייה. באביב ישנה פריחה עשירה במקום, וניתן להבחין בפעמוניות ובסחלבים. מצדו השני של ההר, נמתח שביל ישראל. לאורך השביל נמצא גוש סלע גבוה, המכונה "כיסא אליהו". לפי האגדה כאשר יופיע אליהו הנביא באחרית הימים, יישב בתחילה על מרומי הסלע הזה ומכאן יתקע בשופרו הגדול ויכריז על בוא חרותנו ותשועתנו. בהמשך השביל מגיע עד השרידים של מאוזוליאום, ושרידי בית-הכנסת בחורבת שמע. החוקר ישעיהו פרס סבר בזמנו, שהמקום הוא כפר שמי הנזכר בתלמוד הירושלמי, אלא שדעה זו אינה מקובלת. כיום מקובל לזהות את המקום עם תקוע הגלילית (להבדיל מתקוע שבגבול מדבר יהודה, מולדת הנביא עמוס). עליה נאמר בתלמוד בשל שפע זיתיה: "תקוע אלפא לשמן (מנחות פ"ה, ע"ב), דהיינו, בעסקי שמנים היא הראשונה. או - "אוכלין בזיתים עד שיכלה אחרון שבתקוע", שהרי תקוע היא בצפון וזיתיה מבשילים במאוחר.
היום מכונה המקום ח'רבת שמע. כבר במאה ה-16 נתגלו שרידי בית-כנסת עתיק במקום. בחפירות ארכאולוגיות נחשפו במקום מערות, גתות ושרידי מבנים. הבניין בנוי לרוחב ושונה מבתי-הכנסת האחרים שבגליל. ראשיתו, במאות השנייה והשלישית-לספירה, אז חרב כנראה ברעידת אדמה, נבנה שוב ותיפקד במאות הרביעית והחמישית, עד להריסתו במאה השישית ברעש נוסף. על משקוף פתחו חקוקה דמות נשר. מדרגות היורדות למרחב בית הכנסת מובילות, ככל הנראה, למקום בו שכנה עזרת הנשים. בפנים מצויים שרידי טורי עמודים המשרטטים את המקום בו הוצב ארון הקודש. באתר שער נוסף עם משקוף מעוטר במנורה בת שבעה קנים, וכן ספסל אבן ששימש את המתפללים ושרידי מקווה ששכן בתוך בית הכנסת עצמו.
בחזית בית הכנסת מבנה בן שתי קומות שאורכו כארבעה מטרים. זהו מבנה קבורה, שבקומתו הראשונה מצויות גומחות למתים וכריות אבן למראשותיהם. שנים רבות הייתה מקובלת הסברה שזה הוא קברו של שמאי הזקן ושל אשתו. ליד המבנה ישנן מערות, מקום קבורת תלמידי שמאי הזקן. במורד אפיקו של נחל מירון, לצד החניון בגדתו הדרומית של הנחל נמצאת טחנת קמח ישנה ששימשה לטחינת קמח בכח מי מעין מירון עד תחילת המאה ה-20. כיום (2009) המקום מוזנח, ולא משולט.
במעלה הגדה המערבית, סמוך למושב מירון, נמצאים בית הכנסת העתיק במירון וקבר רבי שמעון בר יוחאי.
2.5 ק"מ אחרי שחוצה אותו כביש עכו-צפת (866), נובע בנחל מירון המעיין עין יקים ("עין תינה"). מכאן ואילך הנחל הופך לנחל איתן המלא בבוסתנים, בצמחייה ובמפלי מים זורמים. 800 מטר אחר כך נחל מירון נשפך לנחל עמוד ושופך את מימיו אליו. הקטע האחרון בנחל הוא חלק משמורת נחל עמוד, ואף רבים טועים ומזהים אותו כחלק מנחל עמוד עצמו.
פורקיופיין טרי

פעילות

"פורקיופיין טרי" היה בתחילה כינוי שנתן וילסון לאלבומי סולו שהוציא ב-1987 ואשר נוצרו "כדי לספק את העניין הגובר בעץ הקיפודים האגדי" כפי שכתב וילסון בהומור בספרון שצורף לאחד האלבומים. במרוצת הזמן כתוצאה מההתעניינות הגוברת ביצירות אלה צירף אליו וילסון את ריצ'רד ברביירי כקלידן, את קולין אדווין כבסיסט ואת כריס מייטלנד כמתופף. ההרכב נשאר ללא שינוי עד 2002, אשר בשנה זו הוחלף כריס מייטלנד בגווין האריסון.
סטיבן ווילסון, העומד בראש הלהקה, אחראי גם לפרויקטים מוזיקליים רבים אחרים ביניהם בלאקפילד (Blackfield) (ביחד עם הזמר והיוצר הישראלי אביב גפן), "נו-מן", "I.E.M", "בס קומיוניון", וכן הפיק אלבומים ללהקות רבות, ביניהן להקת Opeth.
הסגנון העיקרי של הלהקה השתנה בזרמים מוזיקליים שונים. בשנותייה הראשונות של הלהקה, הצלילים הושפעו מרוק פסיכדלי, אוונגרד, מוזיק קונקרט וסגנון אקספרימנטלי. בסוף שנות ה-90, פנתה הלהקה לסגנון "מסחרי" יותר ופופי עם פניית הלהקה לזרם הרוק האלטרנטיבי. בתחילת שנות האלפיים, הלהקה פנתה לכיוון המושפע מהבי מטאל ובכך הפכה הלהקה ללהקת פרוגרסיב מטאל.
הלהקה הופיעה בישראל 4 פעמים: 3 הופעות בשנת 2000 (במועדון התיאטרון ובסינרמה בתל אביב ובחיפה), והופעה נוספת בשנת 2010 בגני התערוכה.
His Master's Voice

His Master's Voice ("קול בעליו", נקרא גם Nipper, "ניפר"), הוא ציור שהפך לסמל למספר מותגי הקלטות וחברות תקליטים. בתמונה המקורית הכלב מאזין לפונוגרף, אולם עקב רכישת הזכויות על הציור על ידי חברת גרמופון הבריטית, שונה המכשיר לגרמופון.

הציור

בשנת 1899 צייר הצייר האנגלי פרנסיס בארוד (Francis Barraud; 1856–1924) את הציור "הכלב ניפר מאזין לקול בעליו המנוח". הכלב, כנראה מגזע ג'ק ראסל טרייר בשם ניפר, נמצא בעיר בריסטול על ידי אחיו של האמן, מרק. כאשר מרק נפטר נלקח הכלב על ידי האמן לליברפול. ברשותו של מרק היה מכשיר פונוגרף מתוצרת אדיסון, עליו ניתן היה להקליט על גבי גלילי-שעווה. בארוד התרשם שהכלב מאזין ומכיר את קולו של מרק המוקלט על גבי הגליל ומושמע על ידי הפונוגרף, התמונה נחרטה בזכרונו והוא צייר אותה שלוש שנים לאחר מותו של הכלב. בארוד הציע את הציור לתומאס אלווה אדיסון, שלא אהב את הציור ואף הביע חשש שהציבור לא יבין את הסיטואציה המוצגת בו.
לפיכך הציג בארוד את הציור לבארי אוון (William Barry Owen), שותפו של ממציא הגרמופון, אמיל ברלינר ומבעלי חברת גרמופון הבריטית. אוון הסכים לרכוש את הציור, תוך דרישה לביצוע שינויים ובהם שינוי צבע האפרכסת משחור לנחושת ושינוי המכשיר מפונוגרף לגרמופון. השינוי בסוג המכשיר הפך את הסיטואציה לבעייתית מבחינה לוגית, כיוון שלא ניתן להקליט קולו של אדם באמצעים ביתיים על גבי תקליט גרמופון ולכן הכלב האזין כביכול לקול בעליו שהוקלט באולפן הקלטות. בנוסף נקבע שמו של הציור ל"His Master's Voice".

הציור כסמל

ב-10 ביולי 1900 רשם ברלינר את "His Master's Voice" כסימן רשום של "ברלינר גרמופון" בארצות הברית וב-1902 הפך הציור באופן רשמי לסמלה של ויקטור טוקינג משין, החברה האמריקאית שירשה את "ברלינר גרמופון" וקיבלה זכות שימוש בסמל בצפון אמריקה ואמריקה הדרומית. כאשר רכשה RCA את "ויקטור" והקימה את תקליטי RCA, היה סמל "His Master's Voice" לסמלה של תקליטי RCA. סיסמת הפרסומת של תקליטי RCA הייתה "חפש את הכלב" ("Look for the dog").
ב-1909 היה הכלב ניפר לסמלה של חברת גרמופון הבריטית, והיה כה מזוהה עמה עד כי היא נקראה, באופן רווח אך בלתי רשמי, His Master's Voice ובקיצור HMV, שהפכה לחטיבה בענקית האלקטרוניקה, EMI. חברת גרמופון הבריטית החזיקה בזכויות השימוש בסמל במדינות חבר העמים הבריטי.
ביפן רכשה את זכויות השימוש בסמל חברת JVC כיורשת נכסיה של "ויקטור טוקינג משין, יפן".
עד מלחמת העולם השנייה החזיקה דויטשה גרמופון בזכויות על הסמל בגרמניה ובמדינות נוספות במרכז אירופה, לאחר המלחמה הועברו הזכויות ל-EMI.

ייצוגים שונים של "ניפר"

הכלב "ניפר", ובנו (שנוצר על ידי פרסומאים ב-1997) "צ'יפר", הופיעו בפרסומות רבות של RCA-ויקטור, HMV ו-JVC לאורך השנים. דמות הכלב נמכרה באופנים שונים כמקדם מכירות וכללה בובות ופסלים, שנחשבים כיום לפריטי אספנות וכן הדפסים של הדמות על גבי מוצרים שונים.
במשרדי RCA בניו יורק מצוי ויטרז' של הסמל. על גבי בניין משרדי RCA באולבני מוצג פסל ענק של ניפר במשקל 4 טון.
איזומורפיזם של גרפים

הגדרה

גרפים  ו- הם איזומורפיים אם קיימת פונקציה  חד-חד-ערכית ועל, כך שעבור כל , מספר הקשתות המקשרות בין  ו- - זהה למספר הקשתות המקשרות בין  ו-.
שני גרפים,  ו-, אשר איזומורפיים זה לזה, יסומנו כך: .
כל התכונות שאפשר לנסח במונחי השפה של תורת הגרפים נשמרות תחת איזומורפיזם. למשל, אם G ו-H איזומורפיים ואחד מהם פשוט, מכוון, בעל מסלול המילטוני, דו-צדדי, או מושלם, אז כך גם השני. איזומורפיזם שומר גם על תכונות מספריות של הגרף: המספר הכרומטי, הדרגה הממוצעת, המותן וכדומה.

כבעיה חישובית

הבעיה של לקבוע האם שני גרפים נתונים הם איזומורפיים היא ב-NP כי בהינתן התאמה בין הגרפים, קל לוודא שהיא אכן איזומורפיזם. עם זאת, לבעיה התכונה הנדירה יחסית שלא ידוע האם היא ב-P, אך גם לא ידוע האם היא NPC (כלומר NP שלמה). בעיה מפורסמת נוספת עם תכונה זו היא בעיית הפירוק לגורמים. 
הכללה של בעיה זו, השואלת האם גרף מסוים איזומורפי לתת-גרף של גרף אחר, היא ב-NPC (ניתן להראות רדוקציה ממנה לבעיית הקליקה).
Young Girl

גרסה עברית

להקת נוער שוליים הקליטה גרסה עברית לשיר "Young Girl" בשם "לילה" בתרגומו של מאיר גולדברג. השיר יצא באלבום השני של הלהקה, "ציירי לך שפם" בשנת 1990.
דף נוסחאות

דף נוסחאות (נקרא גם נוסחאון) הוא סיכום מרוכז ומתומצת של נוסחאות בתחום מדעי מסוים, בדרך כלל מתמטיקה, הנדסה או מדעים מדויקים. 
דף הנוסחאות נועד לאפשר גישה מהירה לנוסחאות לפתרון בעיות שונות ובכך מפחית מהצורך לזכור את הנוסחה בעל-פה. דף הנוסחאות הוא עזר לימוד מקובל במדעים מדויקים בבית הספר התיכון, באוניברסיטה ובמכללות. בקורסים רבים, בהם נערכים מבחנים, אסור להיעזר בשום חומר כתוב במבחן למעט דף נוסחאות בן מספר עמודים. בבחינת הבגרות במתמטיקה ופיזיקה התלמיד מקבל דף נוסחאות יחד עם הבחינה. דפי נוסחאות רבים נכתבים ונערכים על ידי סטודנטים במהלך לימודיהם ובפרט בזמן החזרה למבחן. נושאים פופולרים בדפי נוסחאות הם זהויות טריגונומטריות, זהויות אלגבריות, טבלת נגזרות וטבלת אינטגרלים לא מסוימים, התפלגויות בהסתברות ונוסחאות בסטטיסטיקה. ישנם גם ספרים מרוכזים המכילים דפי נוסחאות רבים וטבלאות נומריות במגוון נושאים בתחום לימוד מסוים, כגון Schaum's Mathematical Handbook of Formulas and Tables של סדרת שאום. כיום ניתן למצוא דפי נוסחאות רבים באינטרנט, כולל בוויקיפדיה.
אגם הזפת

היסטוריה

האגם נוצר כתוצאה מטקטוניקת הלוחות, שגרמה לירידת הלוח הקריבי מתחת ללוח הדרום-אמריקאי. כתוצאה מכך, פרץ נפט ממעמקי האדמה אל פני הקרקע. המגע עם האוויר גרם להתפוגגות כמה מרכיבי הנפט, ומה שנותר הוא הזפת.
התושבים הילידים הציגו את האגם לוולטר ראלי בביקורו באי ב-1595, והוא השתמש בזפת לאיטום ספינותיו. בביקורו השני, ב-1617, הביא עמו מהזפת לבריטניה. כרייה ממוסדת ומשמעותית יותר החלה רק ב-1867, ולפי ההערכות נכרו עד כה כ-10 מיליון טונות. חברת לייק אספלט אוף טרינידד אנד טובגו, שנוסדה ב-1851 והולאמה ב-1978, מבצעת את הכרייה ואת הפקת האספלט. לאורך השנים שימש האספלט שהופק מהאגם לסלילת כבישים בלמעלה מ-50 מדינות, ובהן ארצות הברית, בריטניה, הודו, יפן, מצרים וסינגפור. על פי הערכות, נותרה באגם עוד כמות דומה של זפת, ובקצב הכרייה הנוכחי, היא יכולה להספיק לעוד 400 שנים.
ייחודו של האגם הפך אותו לאתר תיירות, ומדי שנה מבקרים בו כ-20 אלף תיירים. בעשור השני של המאה ה-21 הוקם בו מרכז מבקרים.

החי והצומח

סביב האגם גדלים עצי קשיו, מנגו ועץ הלחם, ובמימיו ניתן למצוא צמחי מים כנימפאה וערידת הביצות. בין העופות הפוקדים את האגם נמנים מיני אנפתיים, שלדגיים, קוליבריים, חרטומניים ושלכים. בזפת עצמה חיים מיקרואורגניזמים.

האגם במיתולוגיה המקומית

שתי אגדות של אינדיאנים בני ארוואק מייחסות את יצירת האגם לזעם האלים. לפי אגדה אחת, קליפאריה, בתו של צ'יף מקומי, ברחה לחיות עם אהובהּ, בן שבט אחר. אביה, קליסונה, הגיע בעקבותיה לכפר, חטף אותה בחזרה, והחזיר אותה לביתו כשהיא קשורה לסוס. האל המכונף פימלונטאס זעם על כך, קבר את כפרו של קליסונה מתחת לאדמה, וכיסה אותו בזפת. לפי האגדה השנייה, בני שבט שכבשו את האזור חגגו את ניצחונם בסעודה גדולה בה ניזונו מבשר קוליברים, שבנוצותיהם השתמשו כדי לקשט את עצמם. גם לפי אגדה זו, הטביע פימלונטאס את כפרם בזפת, וזאת משום שבחגיגתם זו שכחו שלפי המסורת, הקוליברים הם נשמות אבותיהם.
All Bad

רקע וכתיבה

את השיר כתב ביבר עם ריאן טובי ואנדרה האריס, והוא הופק על ידי האריס גם כן. את כל עטיפות הסינגלים שיצאו מן האלבום פרסם ביבר ברשתות החברתיות, ואת העטיפה הזו ספציפית פרסם בעמוד האינסטגרם הרשמי שלו.
אנדרוגוניות

אנדרוגניות הוא מונח שמתייחס לאחד משני מושגים - או ערבוב של תכונות נשיות וגבריות בישות אחת, או כדרך לתאר משהו שאינו גברי ולא נשי.
המונח אנדרוגניות שונה מהמונח הרמפרודיזם אשר מתייחס לנוכחות של תכונות מורפולוגיות של שני המינים.

אטימולוגיה

מקור השם למונח הוא במילים היווניות "אנדריוס" (ανδρειος, שפירושו "גברי". צורת תואר של המילה ανηρ, שפירושה "גבר") וגונה (γυνή, שפירושו "אישה").

אנדרוגוניות בתרבות הפופולרית

לאורך השנים המאה האנדרוגוני היה נפוץ בקרב חברי להקות שונות ובמיוחד בקרב להקות בסצנת הגלאם מטאל, Visual Kei, אימו, והסצנה גותית. זמרים בולטים שהתאפיינו במראה אנדרוגני כוללים בין היתר את וינס ניל מלהקת מוטלי קרו, דייוויד בואי, אנני לינוקס, פרינס ומייקל ג'קסון. זמרות בולטות שהתאפיינו במראה אנדרוגני כוללים בין היתר את גרייס ג'ונס, ואנני לנוקס והשחקניות בריג'יט לין, קתרין מוניג, דניאלה סי, טילדה סווינטון, ג'נט גולדשטיין והדוגמנית אגיאן דיין.
סדרות וסרטי אנימה ומאנגה יפניים נוטים להיות היצירות הבולטות ביותר בעת האחרונה שעושים שימוש בדמויות אנדרוגניות. דוגמאות לדמויות אנדרוגניות בסדרות אנימה ומאנגה ביפו כוללות את אנבי מ"אלכימאי המתכת", האקו מ"נארוטו", לופי מ"בליץ'", והמלח אורנוס מ"סיילור מון".
זכריה בראשי

ביוגרפיה

נולד בכפר בראשי שבכורדיסטן העיראקית לשמחה ולאליהו. נטען כי נולד בשנת 1900 (ה'תר"ס) (טענה שלפיה היה האדם המבוגר ביותר בישראל עד לתאריך מותו), אך טענה זו לא הוכחה באמצעות מסמכים רשמיים. אביו עסק בין היתר באריגת שטיחים והוא למד ממנו מלאכה זו והתפרנס ממנה.
למד בתלמוד תורה בכורדיסטן ונהג לדרוש בפני הציבור. בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) ניסה להשיג אישור עלייה לארץ ישראל, ובשנת ה'תרצ"ו (1936) הצליח לעלות.
לאחר עלותו התחיל לעבוד בעבודות בניין והמשיך לדרוש בבתי כנסת. הוא נמנה בין מקימי הארגון של יהודי כורדיסטן בישראל וכן עם המוציאים לאור של כתב העת של יהודי כורדיסטן הנקרא "התחדשות" שהופיע במספר כרכים.
משנת 1950 (ה'תש"י) עבד בעיריית ירושלים במחלקת החינוך. שנים מאוחר יותר הכשיר עולים לעבוד כפועלים מטעם העירייה. בשנת ה'תש"ל (1970) היה בין חברי מועצת הפועלים בירושלים, חבר מרכז העובד הדתי ופעיל במסגרת ארגון הגמלאים. בשנת 1980 (ה'תש"ם) נבחר להיות אחד מ"יקירי ירושלים" עקב פועלו למען העיר ירושלים ולמען העדה הכורדית. הוא קיבל את האות מידי נשיא המדינה, יצחק נבון ומראש עיריית ירושלים, טדי קולק.
"תעודת אזרח ותיק של כבוד" ניתנה לו מטעם סגנית השר לאזרחים ותיקים, לאה נס בשנת 2012.
אשתו ושלושה משמונת ילדיו נפטרו בחייו.
הלך לעולמו ב-6 במרץ 2017 (ח' באדר ה'תשע"ז), ונקבר בהר המנוחות.
חומרא וקולא

חומרא וקולא הם שני כיוונים קוטביים בפסיקת הלכה ובמנהגים, כאשר חומרא היא פסיקה שלרוב אוסרת ומחייבת ואילו קולא היא פסיקה שלרוב מתירה ופוטרת. 
להגדרות אלו חשיבות הלכתית, המתבטאת, בין השאר, בקביעה ההלכתית כי "ספק דאורייתא לחומרא" ו"ספק דרבנן לקולא".

חומרא וקולא כמדדים לפסיקת הלכה

לעיתים החומרא והקולא משמשים כמדד לפסיקת הלכה. כך, למשל, נקבע הכלל "ספיקא דאורייתא לחומרא וספיקא דרבנן לקולא", כלומר בספק בדין מקראי יש להחמיר ובספק בדברי חז"ל יש להקל.
ישנם פעמים שהחומרא מביאה לידי קולא, כגון אדם המקבל על עצמו חומרות בדיני כשרות, אך בעקבות כך מודיע להוריו שלא יאכל בביתם, תוך פגיעה בכבודם.

חומרות רשות

בספרות ההלכה מופיעים לעיתים ביטויים בשבח החומרא, וחוזר בה הביטוי "המחמיר תבוא עליו הברכה". דברים בשבח החומרות נכתבו גם בספר כף החיים: "וכל איש אשר נשמתו זכה ביותר תאוה נפשו לעשות חומרות וחסידוּת ביותר וכל אשר אין נשמתו מתוקנת כל-כך תאוה נפשו לילך אחר הקוּלות."
גם בספר מסילת ישרים, המונה את השלבים בהתקדמות בעבודת ה', נכתב שבשלב הפרישות על האדם להחמיר בדינים ולחוש לדברי יחיד במחלוקת, אם דברי היחיד הגיוניים, אפילו כשההלכה נפסקת לא כמותו.
מנגד, יש מצבים שבהם נאסר להחמיר: רבן גמליאל ביקר את רבי טרפון כשהחמיר וקרא קריאת שמע בשכיבה כדברי בית שמאי, בנימוק "שמא יראו התלמידים ויקבעו הלכה לדורות". וכן יש דעה שאסור להחמיר ולא לאכול דבר שנתבטל בשישים "והוי כמו אפיקורסות". כך גם הרב אברהם יצחק קוק ציין שלא בכל החומרות טוב להחמיר וכתב כי הנטייה להחמיר במה שעל פי דרך התורה נפסק להקל אין זו מידת חסידות. גם הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק סייג את ההמלצה להחמיר בחומרות רשות, ואמר ש'חשש' לא נמנה בין החומרות אשר בהכרח טוב להחמיר בהן, אמנם אם אדם חושש לצד המחמיר של הספק עליו להחמיר אך רק בגלל האפשרות שכך הוא הדין.

כיום

כיום ישנם בציבור החרדי שנוהגים להחמיר בעניינים שונים, כגון צניעות וכשרות ולעומת זאת במגזר הדתי לאומי המצב לא אחיד ובפלגים מסוימים החומרות נפוצות יותר ובאחרים פחות. הרב אורי שרקי טען כי הרצון להחמיר הפך לעיתים ל"נטייה כרונית חולנית".
פעמים שהפרעה טורדנית-כפייתית מביאה אנשים לידי חומרות קיצוניות שאינן נובעות מהקפדה הלכתית אלא מאובססיה.
שלישיית גרה-נו-לי

שלישיית גרה-נו-לי היא קיצור שמם של שלושה כדורגלנים שוודים: גונאר גרן (גרה), גונאר נורדאהל (נו) ונילס לידהולם (לי). שחקנים אלו היו שלישיית חלוצים שבלטו בכדורגל האיטלקי בתקופה בה שיחקו יחדיו במדי מילאן בשנות ה-50.
השלושה הובילו את נבחרת שוודיה לזכות במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון ב-1948. הישגם הגדול ביותר במועדונם האיטלקי היה הזכייה באליפות הסרייה א' בשנת 1951. כמו כן, לידהולם ונורדהאל זכו בתואר שוב ב-1955, ולידהולם לבדו זכה בתואר שוב ב-1957 וב-1959, אחרי שגם גרן וגם נורדהאל כבר עזבו את המועדון.
מתוך השלישייה, גונאר נורדהאל היה המצליח ביותר, כאשר היה מלך השערים בסרייה א' 5 פעמים, והוא עודנו נמצא במקום השלישי ברשימת מלכי השערים בסרייה א' באיטליה בכל הזמנים.
Colors (שיר של ג'ייסון דירולו)

רקע וכתיבה

דירולו שיתף פעולה ביחד עם חברת המשקאות, קוקה קולה כדי להוציא את השיר. השיר יתפקד כסינגל מתוך אלבום האולפן החדש של דירולו 2Sides, אשר עתיד לצאת בהמשך שנת 2018. השיר יצא על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
השיר נכתב על ידי ג'ייסון דירולו.

וידאו קליפ

הצצה לקליפ "Colors" יצא לאור בערוץ היוטיוב של חברת קוקה קולה בתאריך 15 בפברואר 2018.
נאט אדרלי

ביוגרפיה

נאט היה אחיו של נגן הג'אז ג'וליאן "קנונבול" אדרלי שניגן בסקסופון אלט. נאט, צעיר מג'וליאן בכ־3 שנים, ניגן בקורנית ובפלוגלהורן. בגיל 15 החל ללמוד נגינה בחצוצרה, וכעבור 4 שנים עבר לנגן בקורנית. בין השנים 1951–1953 ניגן בתזמורת צבאית במסגרת שירותו בצבא ארצות הברית. למשך כשנה, בין 1954 ל-1955 ניגן אדרלי הצעיר בתזמורתו של ליונל המפטון, אז גם הקליט את הקלטותיו הראשונות כסולן. 
בשנים 1956–1957 עבר יחד עם אחיו "קנונבול" אדרלי את חוויית הכישלון של החמישייה הראשונה של אדרלי. דרכיהם נפרדו, "קנונבול" נענה להזמנה לנגן עם מיילס דייוויס, בעוד שנאט נדד בין כמה הרכבים, בהם להקותיהם של ג'יי ג'יי ג'ונסון ווודי הרמן. ב־1959 הקימו האחים חמישייה חדשה שהתקיימה עד מותו של "קנונבול" בשנת 1975.
במקביל, היה נאט אדרלי פעיל גם בעצמו, בעיקר במחצית הראשונה של שנות ה־60, היה לו הרכב משלו, והוא הקליט והופיע בנפרד מאחיו ברפרטואר שונה. הרכביו היו בית אימון למוזיקאים רבים, שנודעו אחר כך בזכות עצמם, כמו למשל נגני סקסופון האלט סוני פורצ'ן ווינסנט הרינג. קטעים מוזיקליים מקוריים שלו הוקלטו על ידי אמני ג'אז רבים, בהם נגן כלי ההקשה ריי בארטו, קאונט בייסי ומונטי אלכסנדר. 
נאט אדרלי המשיך להקליט ולהופיע אחרי מות אחיו, אך ניכר היה ששיאו כבר מאחוריו.
קרחון הקטור

היסטוריה

בשנת 1938, חלק גדול של הקרחון נשבר והוא כיסה את העמק שתחתיו בקרח בעומק של 60 מטרים. גל הקרח שזרם הרס כל מה שנקרה בדרכו, וזה אירוע מפולת הקרח השנייה הידועה שאירעה בהרי הרוקי הקנדים.

מקור השם

הקרחון, כמו גם הר הקטור ואגם הקטור קרויים על שם ג'יימס הקטור, חוקר טבע שהיה מראשוני חוקרי הטבע שחקרו את האזור.