וסטוורלד

רקע עלילתי

הסדרה משלבת עולם טכנולוגי מתקדם אשר צופה על עולם פיקטיבי המעוצב בצורת המערב הפרוע, והיא מתוארת כ"אודיסיאה אפלה על עלייתה של התודעה המלאכותית ועתיד המין האנושי". 
בעתיד, פארק שעשועים בשם וסטוורלד (עולם המערב, בתרגום חופשי לעברית) מציע למבקרים את ההזדמנות לחוות את הווי ותרבות המערב הפרוע באמצעות שטח גדול הבנוי כעיירה כפרית בשם סוויטווטר וכן אזור גדול של שטחים פתוחים או שטחים פרטיים. שטחי הפארק מאוכלסים על ידי "מארחים", אנדרואידים דמויי אנוש שנועדו לחקות סטראוטיפיים מוכרים בתרבות המערב הפרוע (כדוגמת הנערה הכפרית והמתוקה, מאדאם בית הבושת, האקדוחן הנועז וההרפתקן ופורע החוק) וכן רובוטים דמויי בעלי חיים, עם תכנות מתקדם, ותבנית מוגדרת מראש של נרטיבים משולבים, עם היכולת לסטות מהנרטיבים הללו בעקבות שינויים שנוצרים מאינטראקציות שהמבקרים מבצעים עימם. המארחים חוזרים על הנרטיב הקבוע להם מחדש בכל יום, לאחר שהזיכרונות שלהם מהיום הקודם נמחקים. למען ביטחונם של המבקרים, המארחים אינם מסוגלים לפגוע בכל צורת חיים כלשהי, תכנות המאפשר למבקרים חופש פעולה ללא הגבלה לעסוק בכל פעילות שהם ירצו, כולל קיום יחסי מין עם המארחים או אניסתם ואפילו רציחתם, מבלי לחשוש מההשלכות. במקביל, חברת "דלוס", בראשותו של ד"ר רוברט פורד, יוצר הפארק, המהנדס הראשי והמנהל היצירתי שלו, מעסיק צוות פיקוח שתפקידו לפקח על הפארק, לפתח נרטיבים חדשים, ולשחזר ולנתח באופן אנליטי מארחים לפי הצורך.
הסדרה עצמה נפתחת בעדכון שגרתי של תכנות המארחים, דבר הגורם לסטיות חריגות בהתנהגותם ומשפיע על חברת "דלוס" כשחלק מהמארחים, ובראשם דולורס ומייב, לומדים את האמת על קיומם ועל העולם בו הם חיים.

פיתוח

מאז תחילת 1990, אולפני האחים וורנר שקלו עשיית רימייק לסרט עולם המערב שיצא לאקרנים בשנת 1976, אך מסיבות לא ידועות, רעיון עשיית הרימייק ירד מהפרק, ולאחר עזיבתה של מנהלת האולפנים, ג'סיקה גודמן, בשנת 2011, עשיית רימייק לסרט נשקלה שוב. לאחר הצלחת הסרט שלו, חיי עם ליברצ'ה שהופק על ידי HBO, הבמאי ג'רי ויינטראוב, שבמשך שנים ניסה לשכנע ליצור את הרימייק לסרט, שיכנע את "HBO" לאשר את ההפקה. ויינטראוב לקח את הפרויקט לתסריטאים ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי, שראו בקונספט פוטנציאל לעשות משהו הרבה יותר שאפתני, וב-31 באוגוסט 2013, הוכרז כי ערוץ הכבלים "HBO" הזמין פיילוט לגרסה מחודשת לסרט בדמותה של סדרת טלוויזיה פוטנציאלית, ושנולאן, ג'וי, ג'יי ג'יי אברהמס, ג'רי ויינטראוב ובריאן ברק יפיקו בפועל את הסדרה המדוברת.
מאוחר יותר, "HBO" הודיעה ש"עולם המערב" תעובד לסדרת טלוויזיה שפרק הבכורה שלה ישודר בשנת 2015. באוגוסט 2015, "HBO" פרסמה את הטיזר הראשון, שחשף שבכורת הסדרה תתקיים למעשה במהלך בשנת 2016. זוהי הסדרה השנייה המבוססת על הסיפור המקורי של קרייטון לאחר הסדרה "מעבר לעולם המערב", ששודרה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ששודרה במשך רק שלושה פרקים לפני שבוטלה.
אברמס הציע את נקודת מבטם של "המארחים" כנקודת המבט העיקרית בסדרה. נולאן לקח השראה ממשחקי וידאו כמו "BioShock Infinite", ‏"Red Dead Redemption" ו-"The Elder Scrolls V: Skyrim" כדי לקבל תובנה על הרכיב המוסרי של הנרטיב בספקטרום. במהלך המחקר של יוצרי הסדרה, הסרטים של סרג'ו לאונה סיפקו להם תובנות על נקודות התייחסות לדמויות ולמראה החזותי, הרומנים של פיליפ ק. דיק סיפקו להם תובנות בנוגע לדילמות הנוגעות לבינה מלאכותית, ועבור בניית עולם ונרטיב משולב בשביל הסדרה, הם נעזרו בעלילות סדרת משחקי "Grand Theft Auto".
נולאן הסביר שהסדרה תחקור את השאלה מדוע "האלימות היא ברוב הסיפורים שאנחנו אוהבים לראות, אבל היא לא חלק ממה שאנחנו אוהבים לעשות" באמצעות האורחים בפארק, שמשלמים תשלום נכבד כדי לספק את הדחפים האלה. הקיום האוטונומי של דמויות שאינן בשליטת השחקן במשחקי וידאו השפיע על קווי עלילה אינדיבידואליים בסדרה אשר מאותחלים מחדש בלולאה מתמשכת. דקלום מהמחזה הטרגי הידוע של ויליאם שייקספיר, רומיאו ויוליה - "These violent delights have violent ends"‏ - הוא חלק מהסדרה כטריגר הגורם לכשל בתכנותם של המארחים ומשנה את הדרך בה הם תופסים את עצם קיומם. בנוסף, הסדרה בוחנת רעיונות שמוצגים בתפיסת החשיבה הדו-משמעית של ג'וליאן ג'יינס; תפיסה פסיכולוגית לפיה המוח מחולק לשני חלקים - חלק מהמוח אחראי על הזיכרונות ונותן את ההוראות והחלק השני מבצע את ההוראות, וכיצד באה התודעה משבירה של הקיר ביניהם על ידי חשיפתו של האינדיבידואל לסוגים חדשים של גירויים.
מעצבת התלבושות, אן קראבטרי, ניגש לעבודתה על ידי התמקדות בבגדים היסטוריים אמיתיים שהיוו חלק מתרבות המערב הפרוע משנת 1850 ועד לשנת 1890 כהשראה, ולא התמקדה בתלבושות המוצגות בסרטים מערבוניים. הבדים היו ארוגים, צבועים ומודפסים אישית עבור כל שחקן בעל דיאלוגים על מנת ללכוד את המורכבות של תלבושות (שרובם יוצרו מאפס בניו יורק ולוס אנג'לס). פיתוח העיצובים עבור הכובעים תוארו בתור החלק המאתגר ביותר של תהליך עיצוב התלבושות.
הסרט משנת 1973 שעליו מתבססת הסדרה כלל גם פארקים שמעבירים את הווי ותרבויות רומא העתיקה וימי הביניים, אך נולאן בחר שלא לכלול אותם בסדרה. בנוסף, אד ברבאקר שהיה אמון כמפיק הסדרה, כתב את הפרק הרביעי בשותפות עם נולאן.
מפיקי הסדרה והתסריטאים תיכננו לפרוש את עלילת הסדרה עד כמשך חמש עונות.

מימון

פורסם שעונתה הראשונה נשאה תקציב של כ-100,000,000 דולר, עם מקדמה שנעה בין 8,000,000 ל-10,000,000 דולר לכל פרק, והפיילוט לבדו קיבל מקדמה של 25,000,000 דולר. רשת "HBO" וחטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר השתתפו יחד בעלות הפקת הסדרה; ו-"HBO" גם שילם דמי רישוי לא מדווחים לחטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר עבור זכויות השידור.

ליהוק

אנתוני הופקינס ואוון רייצ'ל ווד היו חברי הצוות הראשונים שהוכרזו רשמית, כשהם לוקחים על עצמם את תפקידיהם של ד"ר רוברט פורד ודולורס אברנאת'י, בהתאמה. באוגוסט 2014, הוכרז שהשחקנים ג'פרי רייט, רודריגו סנטורו, שאנון וודוורד, אינגריד בולסו ברדל, אנג'לה סרפיאן וסיימון קורטמן יצטרפו לצוות השחקנים. לאחר מכן, ג'יימס מרסדן ואדי רוזה לוהקו גם הם לצוות ואד האריס לוהק לתפקיד נבל מרכזי בסדרה, הידוע רק בשם האיש בשחור. ליהוק נוסף לצוות השחקנים כלל את דמטריוס גרוס, קייל בורנהיימר, קורי גרהם, לנה גיאורגאס, סטיבן אוג, טימותי לי דפריסט, פטולמי סלוקום, טנדי ניוטון ומירנדה אוטו.
ביולי 2015, נודע כי אוטו עזבה את הסדרה בשל התחייבויות קודמות לעונתה החמישית של הומלנד והיא הוחלפה על ידי סידס באבט קנודסן. בנוסף, שלושה שחקנים נוספים לוהקו לסדרה; איון ביילי, ג'ימי סימפסון וקליפטון קולינס ג'וניור. מאוחר יותר, ביילי הוחלף על ידי בן בארנס והתגלה שהשחקנית טלולה ריילי תגלם את אחת המארחות, לאחר שבעלה לשעבר, אלון מאסק, הצהיר כך בטוויטר; ריילי תקודם לתפקיד ראשי בעונתה השנייה של הסדרה.
לאחר שידור הפרק האחרון של העונה הראשונה, נולאן וג'וי חשפו שהם פעלו לפי שיטה קפדנית של "דע מה שאתה צריך לדעת" עם השחקנים, על מנת "לשמור על הסיפור טרי ועכשווי עבורם ככל האפשר". לדוגמה, במקרה של ווד, נולאן וג'וי נתנו לה הוראות משחק מוזרות, זאת מבלי להסביר מדוע, ולווד לקח קצת זמן עד שהסיקה שהיא למעשה מגלמת חמש דמויות נפרדות בתוך אותה המארחת: ארבעה מצבי התנהגות שונים עבור דולורס, בתוספת אישיותו הרצחנית של ואייט. בניגוד לכך, הופקינס היה מודע למסגרת העלילה הכללית של פורד מראש (באותה עת הציגו בפניו את התפקיד) במטרה להבטיח שהוא יוכל להעביר את מורכבותו של הדמות במלואה בביצועיו, אך אפילו עם זאת, הוקינס בתחילה קיבל תסריטים שנערכו מחדש, והוא נאלץ להתעקש על גישה לתסריטים שלמים.

צילומים

מאחר שרוב הסדרה מתמקדת במארחים ומסופרת מנקודת מבטם, סטדיקאמים שימשו במהלך צילומי כל העונה הראשונה, למעט מעט סצנות בפרק האחרון, שבו נעשה שימוש במצלמה ידנית על מנת להמחיש כמטאפורה את המארחים שהשתחררו מהתכנות שלהם וכעת פועלים מרצונם החופשי. צילומי הפיילוט של הסדרה התקיימו במהלך 22 ימים באוגוסט 2014 בלוס אנג'לס ובסביבותיה, כמו כן גם במואב, יוטה.
לוקשייני הצילומים בקליפורניה כללו אולפני קול שונים, הבאקלוטים של אולפני יוניברסל ואולפני האחים וורנר, חוות הסרטים של פרמאונט באגורה, חוות מלודי בסנטה קלריטה, מרכז התרבות "סקירבול" ו"מרכז הכנסים של לוס אנג'לס" בלוס אנג'לס, ובמרכז העיצוב פסיפיק שבמערב הוליווד. חוות מלודי, ששימשה כלוקשיין צילומים עבור העיירה סוויטווטר, שימשה בעבר למערבונים רבים, כגון ג'אנגו ללא מעצורים ושבעת המופלאים, אך שודרג באופן משמעותי עבור הסדרה על ידי מעצב ההפקה זאק גרובלר כדי להציג גרסה אידיאלית של אזור הספר האמריקאי, ומסכים ירוקים הונחו סביב סטים בקליפורניה במטרה להסתיר אובייקטים מודרניים כמו מגרשי חניה, כך שצילומים מקליפורניה יוכלו להיערך ולהשתלב באופן דיגיטלי עם צילומי חוץ מיוטה לאחר צילומם. עבור סצנות המראה את הגעתם של האורחים האנושיים, יוצרי הסדרה סגרו עסקה עם חברת "רכבת פילמור וסטרן" (או בקצרה "F&W") על מנת להשתמש ברכבת קטנה שנבנתה במקור עבור הסרט הפרש הבודד. בנוסף, "F&W" סיפקו כמה מאות מטרים של פסי רכבת שבאמצעותה הרכבת נעה לתוך הלוקשיין ששימש לצילומי סוויטווטר. הסצנות במעבדות "דלוס" ובמרכז הפעילות של וסטוורלד, צולמו באולפן קול בחוות מלודי. במעבדות "דלוס" ישנו שימוש רב בקירות זכוכית, כך שצוות הצילום נצרך להיזהר שלא לצלם את החלקים החשוכים שבסט, כמן כן להיזהר מלצלם השתקפויות לא רצויות. מרכז הקניות כיכר הות'ורן שימש כלוקשיין לצילומי קומת "האחסון הקר", שבה מאוחסנים המארחים שלא בעת התפקיד.
עבור המראה החיצוני הרחב של הסדרה, המפיקים שאבו השראה מעבודתו של ג'ון פורד, שצילם ארבעה מסרטיו המערבוניים בקאסל ואלי הממוקם ממזרח למואב. בתחילת 2014, נולאן ביקר בדרום יוטה עם אנשי מפתח בצוות ההפקה וסימן מיקומים כדי לחקור את האפשרות לצלם בהם, ומיד התאהב במקום. צילום הלוקשיין עבור הפיילוט התקיים מאוחר יותר, במשך חמישה ימים בדרום יוטה, כולל בקאסל ואלי. רוב הלוקשיינים ביוטה כללו אזורים צרים ולא נוחים שבהם צוות השחקנים וצוות ההפקה נאלצו לטייל רגלית הלוך ושוב עם כל הציוד שלהם. סצנות הרכיבה על הסוסים צולמו בחווה פרטית, שם המפיקים לא היו כפופים להגבלות רבות כמו בצילום בשטחים ציבוריים. על מנת למזג בצורה חלקה את הצילומים בקליפורניה עם הצילומים ביוטה, קירות ותפאורת הסטים נשלחו ליוטה, כך שהתאפשר צילומי השלמה לסצנות שצולמו במקור בקליפורניה. למשל, שיחות על המרפסת החיצונית של מרכז הפעילות של וסטוורלד צולמו על מרפסת ב"מרכז סקירבול" עם פני המצלמה לכיוון המרכז, ואז צילום הכתפיים של השחקנים צולמו ב"נקודת הסוס המת", כדי שזה ייראה כאילו מרכז הפעילות ממוקם על גבי הצוקים התלולים של הפארק הלאומי. סצנות פנים הרכבת נוצרו על ידי הרכבת סט של קרון הרכבת על גבי משאית שטוחה שנסעה הלוך ושוב לאורך כביש 128 ביוטה.
סצנות הדפסת המארחים באופן תלת ממדי באמצעות דיו לבן צולמו תוך כדי ניצול אפקטים מעשיים כמעט לחלוטין, שחלקם לוטשו על ידי צוות האפקטים החזותיים. בנוסף, בסדרה ישנו שימוש באקדחים אמיתיים, שלרוב ניתנו כשהם לא טעונים ומתוך כבוד לשחקנים ולניצבים המעורבים, סצנות העירום צולמו במערך סגור, ובמהלך סצנות המין נכח יועץ מין על הסט.
ההפקה הופסקה באופן זמני במשך כמה חודשים בתחילת 2016, על מנת לאפשר לנולאן וג'וי לסיים לכתוב את התסריטים של ארבעת הפרקים האחרונים של העונה הראשונה. נקודת השיא של סיום העונה הראשונה צולמה בחוות פרמאונט באפריל 2016, עם כ-300 אנשים על הסט. הצוות בילה 10 ימים בחודש מאי בהכנת הסט צילומים; הכנות שכללו צורך לשנות מבנים שנבנו על ידי יוצרי הסדרה, כגון הקפלה, כך ש"קניינם הרוחני" של HBO לא "יופר".
הפקת וצילומי העונה השנייה החלו ביולי 2017.

כותרות הפתיחה

כותרות הפתיחה עבור הסדרה נוצרו על ידי אולפן הייצור "אלסטיק", אשר יצרו גם את כותרות הפתיחה של רומא, קרניבל ומשחקי הכס עבור HBO. אומן האפקטים פטריק קלייר שימש בתפקיד המנהל היצירתי במהלך העבודה על כותרות הפתיחה, שדרשו כחמישה שבועות על מנת ליצור אותם בשלמות.
קלייר נפגש עם נולאן וג'וי בפברואר 2016 על מנת לדון בהתהוות כותרות הפתיחה. הוא התעניין בהחלטתם לגשת לסדרה מנקודת מבטם של המארחים, והאמין שהחלטתם נבעה ממחקר פסיכולוגי מובנה. כותרות הפתיחה מתרגמות אלמנטים נוכחיים בסדרה באמצעות תכנון בעזרת מחשב. לדוגמה, פעם אחת קלייר קיבל מהמלחין, ראמין דג'וואדי, מקטע קצר מצולם של ניגון בפסנתר על ידי עמיתו של דג'וואדי. לאחר מכן, המקטע שוחזר באמצעות דימוי ממחושב. קלייר ראה את המטאפורה שמאחורי הפסנתרן - "צורה פרימיטיבית של רובוט" - כדרך לבחון את הפער בין האדם למכונה, "שנוצרה כדי להיות מיותרת". המארחים, שמודפסים באופן תלת ממדי באמצעות דיו לבן, נתנו לקלייר את הרעיון להעמיד את הנוף של הסוגה המערבונית לצד המדע בדיוני שבבסיס הסדרה. הצגת מוטיבים של האדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י בכותרות באו משאיפתו של קליר להעביר את השקפת הסדרה על גוף האדם העירום. בכותרות הפתיחה נעשה גם רפרנס לקליפ של השיר "הכל מלא אהבה" משנת 1999 של הזמרת ביורק, שבוים על ידי כריס קנינגהאם, באופן שקלייר כינה "קצת מביש... כי אני מעריץ את כריס קנינגהאם ו... זה נראה כמו המקום המושלם לעשות את זה כי זה עסק בכל הנושאים הנכונים ובכל האסתטיקה הנכונה".
כותרות הפתיחה מתחילות עם יצירת כלוב צלעות של סוס, יחד עם קבוצה של מארחים שנוצרים על ידי מכונות תעשייתיות. סוס השלד מוצג דוהר כדי לחתור תחת האיקונוגרפיה של תיאור כזה. באשר למאמציו של קלר להציג את הנופים המערביים בניגוד לעולם הרובוטיקה, הוא חשב שזה הגיוני שהדבר ייעשה בתוך עין של מארח; מכתשים ועמקים נוצרים כחלק מסימולקרום בקשתית העין של המארח.

פסקול

הפסקול לסדרה הולחנה על ידי  המלחין ראמין דג'וואדי, שעבד עם נולאן גם על סדרת הטלוויזיה מבוקש. נושא הפסקול המרכזי משלב את השימוש בתווי בס, ארפג'ים ונעימות מלודיות, שמרכיבים יחד את רעיון פארק השעשועים. הפסקול של העונה הראשונה הופצה במלואה ב-5 בדצמבר 2016.
דג'וואדי דיבר על השירים המודרניים שנעשו בהם שימוש במהלך הסדרה, ואמר: "לסדרה יש תחושה אנכרוניסטית, זה פארק שעשועים מערבי, ובכל זאת יש בו רובוטים, אז למה אין שירים מודרניים, וזו כמטאפורה כשלעצמה, מקיפה את הנושא הכללי של הסדרה", אבל בכל זאת, דג'וואדי נתן לנולאן את הקרדיט על הרעיון בשימוש בשירים מודרניים.
הפסקול של הסדרה כולל את השירים "No Surprises", "Fake Plastic Trees", "Motion Picture Soundtrack" ו-"(Exit Music (For a Film‏"‏ של רדיוהד, השיר "Black Hole Sun" של סאונדגארדן, השיר "Paint It Black" של הרולינג סטונס, השירים "Pine Apple Rag" ו-"Peacherine Rag" של סקוט ג'ופלין, השיר "Reverie L.68" של קלאוד דבוסי, השיר "A Forest" של הקיור, גרסתם של "The Animals" לשיר "The House of the Rising Sun", השיר "Back to Black" של איימי ויינהאוס והשיר "Something I Can Never Have" של "Nine Inch Nails". עלויות רישוי השימוש בשירים נעו בין $15,000 ל-$55,000.

שידור

הסדרה עלתה לשידור באמריקה ובאוסטרליה ב-2 באוקטובר 2016, וב-4 באוקטובר 2016 בבריטניה ובאירלנד. נכון לעכשיו, הסדרה משודרת באפיק HBO בארצות הברית, באפיק "HBO Canada" שבקנדה, באפיק "HBO Latine America" באמריקה הדרומית, באפיק "Showcase" באוסטרליה ובאפיק "Sky Atlantic" בבריטניה ובאירלנד.
בישראל, הסדרה משודרת באפיקים "yes Oh" של Yes, ‏HOT HBO של HOT‏  ובסלקום TV.

שיווק

לפני שידור הסדרה, רשת "HBO" ערכה תערוכת מציאות וירטואלית באירועים כדוגמת כנס הקומיק-קון, סן דייגו, שנקראה "Westworld: A Delos Destination" ("וסטוורלד: היעד של דלוס"). למשתתפים הותר ליצור בעצמם את התהליך שעוברים המבקרים שנכנסים לוסטוורלד ולפעול בסביבה תלת-ממדית, ובנוסף, המשתתפים קיבלו קוד בינארי שאיפשר להם גישה לאתר "DiscoverWestworld.com" כחלק ממסע השיווק.

מדיה ביתית

עונתה הראשונה של הסדרה (שקיבלה את הכותרת "המבוך"), הופצה למדיה ביתית ב-DVD, ב-Blu-ray וב-Blu-ray 4KUltra HD ב-7 בנובמבר 2017. הדבר נחשב להישג עבור הסדרה מכיוון שזו הסדרה המתוסרטת הראשונה בארצות הברית שהופצה ב-Blu-ray 4KUltra HD.

ביקורת

הסדרה התקבלה בשבחים מצד המבקרים, שנתנו שבחים מיוחד על הוויזואליות, העלילה וביצועי השחקנים. באתר "Rotten Tomatoes", העונה הראשונה קיבלה את הדירוג 88% על בסיס 78 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 8.13/10, ודירוג של 94% לכל פרק בממוצע. הקונצנזוס הביקורתי של האתר קרא לעונה הראשונה: "עם רמה מרשימה של איכות שמכבדת את המקור שלה, וסטוורלד הממכרת להפליא מאזנת בין דרמה אינטליגנטית ומרתקת לעומת אי-שפיות מוחלטת". האתר "Metacritic", נתן לעונה הראשונה את הציון 74 מתוך 100, על בסיס 43 ביקורות, דבר המציין ביקורות חיוביות באופן כללי.
העורכים של האתר "TV Guide" מיקמו את הסדרה במקום החמישי מתוך עשר סדרות הטלוויזיה המובילות לעונת השידורים של 2016-17. בסקירה הכוללת של הכתב טים סורטה, הוא ציין את האיזון המושלם של מיזוג העלילה המערבונית לרקע העתידני, ואמר: "ובכן, בוסטוורלד יש את שניהם, [והסדרה] ומוודאת שזה יהיה שילוב מעניין של סוגות שמפריעות לנוף הטלוויזיוני שלרוב יאמר שאנחנו [הצופים] נוכל לצפות רק בסוגה אחת". סורטה גם הוסיף "החזות הטובה של הסדרה וצוות השחקנים הנהדר שלה פותחות לרווחה את דלתות המסבאה, אך הפינוק האמיתי יהיה קיום דיון אינטליגנטי שישאל האם רובוטים יהרגו את כולנו בסופו של דבר. למרבה המזל, היוצר ג'ונתן נולאן הראה שהוא אחד שהולך לכיוון הזה במבוקש." הכתבת מארי מק'נמארה מ"לוס אנג'לס טיימס" שיבחה את הסדרה וכתבה בסקירה נרגשת:" זו לא רק טלוויזיה מצוינת, זו טלוויזיה חיה, מעוררת מחשבה שמשעשעת גם כשהיא בוחנת את הצד האפל של הבידור." דייוויד וינגד, כתב ב"סן פרנסיסקו כרוניקל", כתב ש"וסטוורלד אינה קלה להבנה בתחילה, אבל אתה תהיה בכל זאת מכור לה בעקבות סיפורים אינטליגנטיים יוצאי דופן, הוויזואליות העוצמתית והניואנסים יוצאי הדופן שבהופעות [השחקנים]."
הכתב ג'ף ג'נסן מ"אנטרטיינמנט ויקלי" גם שיבח את הסדרה ואמר ש"העומק של וסטוורלד לא טמון בכך שהיא שואלת שאלות על זיכרון, רצון חופשי, ועל מה שהופך אותנו אנושיים, אלא בשאלה האם אנחנו יכולים להיות אנושיים יותר ממה שהנחנו לעצמנו להיות, אם הסיפורים שלנו יכולים להיות עשירים יותר ומשמעותיים יותר ממה שהתרבות מאפשרת". מתיו גילברט מה"בוסטון גלוב" הקניט את הסדרה באומרו: "לוסטוורלד יש פחות גיבורים מאשר למשחקי הכס, מה שמקשה מעט על פתיחת הסדרה, אבל כמו חידה טובה ומעוררת מחשבה, הסדרה משכנעת וממכרת". בסקירה קצרה של "הוליווד ריפורטר", טים גודמן כתב, "וסטוורלד נמצאת במיטבה בסוגיות עמוקות יותר שנשטחות באופן איטי, כמו תעלומה טובה. הפרקים המוקדמים הציגו במיומנות רבה את האטרקציות הבסיסיות של הפארק ואת הסיבות לבואם של מבקרים, אך גם גרמו לתחושת בלבול לגבי המניעים. [...] הסדרה נהנית ממספר הופעות בולטות". רוברט ביאנקו מ-"USA Today" כתב: "הפרס, מעבר לפרסומים החזותיים שהייתם מצפים להפיק מהפקות הענק ועתירות הממון של HBO, הוא קבוצה של דמויות שמתרחבות ונהיות מורכבות יותר ויותר".
עם זאת, בסקירה מתונה של "ניו יורק טיימס", המבקר הראשי, ג'יימס פוניבוזיק, אמר כי הסדרה היא "סדרת מדע בדיוני שאפתנית, אם כי לא לגמרי עקבית, ששואלת שאלות על דחפי בידור ניהיליסטיים תוך הפנמתם". האנק סטיובר, כתב מ"הוושינגטון פוסט" הצטרף לעמדתו של פוניבוזיק ואמר, "וסטוורלד מתנהלת באופן משמים ומדכא מתחילתו ועד סופו; חלקים ממנה הם דמיוניים ומסקרנים כמו כל דבר שהיה בטלוויזיה לאחרונה, במיוחד בתחום המדע הבדיוני." והוסיף, "זה בהחלט לא אותו הסייבורג דדווד שמעריצי HBO ביקשו שוב, אך זה גם לא מוצג כהרפתקאה מרתקת, נגישה." העיתונאי הראשי של "פיטסבורג פוסט-גאזט", רוב אוון גם כתב ביקורת פוחד אוהדת כלפי הסדרה ואמר, "זוהי ההגדרה של סדרה שמתנהלת בעצלתיים, הסדרה הזאת צריכה לרגש בדיוק באותה מידה שהיא משעממת." בסקירה פחות נלהבת של "וראייטי", מורין רייאן אמרה ש"וסטוורלד נראית נהדר,[...] אבל סצינות החוץ הרוויות בחמימות וחלקלקות פני השטח לא מספיקים כדי להסוות את ההססנות, ההתנשאות והריקנות שבבסיסן."

רייטינג

בפרק הבכורה של הסדרה דווח שמספר הצופים שצפו היה מעט פחות מהמספר הצופים בפרק הבכורה של בלש אמיתי, אבל עדיין הרבה יותר גבוה משל ויניל, מה שאומר שזה נראה כמו "...התחלה מבטיחה יחסית...". מנדי אדמס, מהאתר "iTechPost" ציינה כי "התגובות הרגשיות בטוויטר נאמדו בשיעור של 545% גבוה יותר לעומת פרק הבכורה של ויניל וב-326% יותר מהעונה האחרונה של הנותרים". פרק הבכורה של הסדרה משך 1.96 מיליון צופים, עם 0.8 מיליון איש בדמוגרפיה של 18-49. בפרק הבכורה צפו 3.3 מיליון צופים בשלושת לילות ימי ראשון בהם הוא שודר, כמו כן בשירותי הסטרימינג של "HBO". בעונה הראשונה צפו 2.2 מיליון צופים בשידור הראשוני שלה, מספר שגדל ל-3.5 מיליון, עם הכללת שידורים חוזרים וצפייה על פי דרישה. בעונה הראשונה היה ממוצע צופים מצטבר של 12 מיליון צופים, מה שהופך אותה לעונה הראשונה הנצפית ביותר של סדרת HBO, והבלוג "TorrentFreak" דיווח על הסדרה כממוקמת במקום השלישי לסדרות הטלוויזיה של 2016 שמורדות הכי הרבה כקובצי טורנט.