google/wiki40b huggingface dataset:
חואן קרלוס אונטי

חואן קרלוס אונטי (ספרדית: Juan Carlos Onetti‏; 1 ביולי 1909 - 30 במאי 1994) הוא סופר אורוגוואי שנולד במונטווידאו בשנת 1909 ונפטר ב-1994 בספרד, ארץ שהסופר גלה אליה ממולדתו בשנת 1974. ב-1980 זכה בפרס סרוונטס.
ההחלטה לגלות גמלה בלב אונטי אחרי שהמשטר הצבאי באורוגוואי כלא אותו למשך שלושה חודשים בגלל השתתפותו בחבר שופטים, שהעניק פרס לסופר נלסון מרה על סיפור אשר נתפש חתרני.
פרט לתקופות חיים אלה באורוגוואי ובספרד חי אונטי שתי תקופות בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה (1934-1930 ו-1955-1941).

ספריו

ספרו החשוב הראשון, "הבור", התפרסם ב-1939, ובעקבותיו ראו אור "אדמת הפקר" (1941), "למען הלילה הזה" (1943), "החיים הקצרים" (1950) ו"הפרידות" (1954). מששב והשתקע במולדתו פרסם, בין השאר, את הספרים "לקבר בלי שם" (1959), "פני האסון" (1960), "המספנה" (1961), "עצוב ממש כמותה" (1963), "אוֹסֵפגוּפוֹת" (1965) ו"המוות והילדה" (1973). במהלך חייו בספרד התפרסמו הרומנים "ניתֵן לדבּר לרוח" (1979) "אז כאשר" (1987) והקובץ "נוכחות וסיפורים אחרים" (1986).
ציפיות רציונליות

ביקורת

ההיפותיזה לעיתים סופגת ביקורת, יש הטוענים שזהו מודל לא מציאותי של הציפיות שנוצרות. סיבה ראשונה, ציפיות רציונליות אמיתיות לוקחות בדרך כלל בחשבון את העובדה שמידע על העתיד הוא יקר. ה-"תחזית האופטימית" יכולה להיות הטובה ביותר לא בגלל היותה מדויקת, אלא בגלל היותה יקרה מדי להגשמה אפילו אם היא הכי קרובה לדיוק. על פי זה, העתיד לא יכול להינבא, ולכן כל ציפייה יכולה להיות רציונלית.
כמו כן, המודלים של מות' ושל לוקאס (והגרסה החזקה ביותר של השערת השווקים היעילים) מניחים שבכל זמן נתון, יש לשוק כלכלי או לכלכלה רק "שיווי משקל" אחד (שנקבע כבר מראש), כך שאנשים יוצרים את הציפיות שלהם סביב שיווי המשקל הזה. המתמטיקה של מות' (הרשומה מעלה) מניחה ש *P ייחודי. לוקאס הניח ששיווי משקל מתאים עצמו לרמת תעסוקה מלאה בצורה ייחודית (תפוקה פוטנציאלית), כלומר מתאים עצמו לדירוג האינפלציה של האבטלה הלא מואצת (NAIRU) או לדירוג האבטלה הטבעי. אם יש יותר משיווי משקל אחד אפשרי בזמן כלשהו אזי עוד משמעויות מעניינות של תאוריות של ציפיות רציונליות לא מיוחלות. למעשה, ציפיות עשויות לקבוע את טבעו של השיווי משקל שיושג, ויניעו אחורה את הקו של הסיבות עליהם הונחו תאוריות של ציפיות רציונליות.
בעיה נוספת קשורה ליישום היפותיזת הציפיות הרציונליות ולהופכה להתנהגות המונית. ידוע לכל כי הנחות לגבי התנהגות אישית לא הופכות להתנהגות המונית. כך ניתן להגיד על הנחות רציונליות: גם אם כל האינדיבידואלים יש ציפיות רציונליות, אפילו התומכים מתארים התנהגות זאת שהיא רק נראית המונית, אבל אין לה דבר לציפיות רציונליות. מכאן, היפותיזת הציפיות הרציונליות, שמתאימה למספר אינדיבידואלים, היא לא רלוונטית לאלה אשר נמנעים מציפיות רציונליות בשלב הקטן וחסרים, בחוש זה, את בסיסה של המיקרו-כלכלה.
במקרים רבים, אנשים עובדים ואנשי עסקים לא יכולים לפעול על פי הציפיות שלהם בעתיד. לדוגמה, יכול להיות להם מחסור ביכולת מיקוח להעלות משכורות קטנות או ערך נומינלי. לחלופין משכורות או ערכים לעיתים נקבעו בעבר על ידי חוזים שקשה מאוד לפתוח אותם. זה אומר שגם אם יש להם ציפיות רציונליות, משכורות וערכים נקבעים כל עוד לבן אדם יש ציפיות מסתגלות, ואט אט הן מסתגלות לתנאים הכלכליים. שינויים אלה מניעים את ההתנהגות הכלכלית, כך שאלה עם ציפיות רציונליות שיכולים לשנות את המחירים שלהם ללא עלות בצורה רציונלית מצפה שהפעולות הכלכליות יעקבו אחר ציפיות מסתגלות וכך במידה רבה יאמצו את הציפיות המסתגלות עצמם.
ספלינטר (צבי הנינג'ה)

אישיות

ספלינטר מצטייר כחכם, אינטליגנט, כמעט תמיד רגוע גם כאשר כועס, נמנע מלהרים את קולו. הוא דואג לבניו במסירות רבה ומציל אותם ברגעים קריטיים. הדאגה הרבה למשפחתו נובעת מאובדן המשפחה הקודמת שלו: מאסטר יושי, ואהובתו טנג שן. בנוסף ספלינטר מאסטר באמנויות לחימה ובעל מחשבה חכמה ותנועות זריזות.

מיראז' סטודיו

בהרצת הקומיקס המקורית, ספלינטר היה חולדת המחמד של נינג'ה יפני בשם המאטו יושי. חכם למינו, ספלינטר העתיק את התנועות שהמאטו יושי ביצע בזמן אימוניו. המאטו התחרה עם אדם בשם אורוקו נאגי על אהבתה של טאנג שן, ובעקבות כך אחיו של אורוקו נאגי - אורוקו סאקי - רצח את המאטו יושי (לאחר שיושי רצח את אורוקו נאגי בדו-קרב). ללא בית וללא בעלים, ספלינטר נאלץ לברוח לביוב של ניו יורק. בגלל תאונת דרכים, ארבעה צבים ומכל בעל נוזל רדיואקטיבי נפלו לביוב, שם המכל נשבר והעביר את ספלינטר והצבים תהליך מוטציה. ספלינטר נעשה לעכברוש ענק, וארבעת הצבים - לצבים ענקיים. ספלינטר גילה כי הוא מסוגל לדבר, והעניק שמות לארבעת הצבים: לאונרדו, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו (על שם לאונרדו דה וינצ'י, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו בהתאמה). ספלינטר מכשיר את הצבים באומנויות הנינג'יטסו, ומאמץ אותם כבניו.
בהרצה זו מת ספלינטר מזקנה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles vol. 4 #10.

אימג' קומיקס

בהרצת אימג' קומיקס, ספלינטר נעשה למוטנט-עטלף ענקי. רפאל, כשרדר, מנסה לרפא אותו, וספלינטר מפתח ידידות עם אוטרום בשם "דוקטור אקס".

ארצ'י קומיקס

בהרצת הקומיקס הזו המבוסס על סדרת הטלוויזיה מ-1987 היה ספלינטר לדמות מרכזית, סיפור הרקע המקורי שלו נשמר שלא כמו בסדרת הטלוויזיה. לאחר שהחלו בקומיקס להופיע סיפורים מקוריים שלא מתבססים על סדרת הטלוויזיה, נחשפו פרטים נוספים אודות עברו הקדום של ספלינטר.
במהלך הקומיקס מקבל ספלינטר צורת בן אנוש, זאת לאחר שימוש בקמע מיוחד של שרדר. לאחר שמובס שרדר, כוחות הקמע מבוטלים וספלינטר חוזר לצורת העכברוש מוטאנט.

סרטי קולנוע

בסרט המקורי ובסרטים הנוספים (צבי הנינג'ה 2 וצבי הנינג'ה 3) נשמר סיפור הרקע של ספלינטר כפי שהיה בהרצה של מיראז' קומיקס. את דמותו של ספלינטר שיחק בסרט קווין קלאש שגם דיבב את דמותו.
בסרט מ-2007 היה ספלינטר לדמות אבאית עם דעות קדומות, גם כאן נשמר סיפור הרקע המקורי שלו.
בסרט המחודש משחק את דמותו של ספלינטר דני וודברן. בסרט עצמו ספלינטר היה עכברוש מחמד שגדל אצל אפריל ואביה, ולאחר תאונה שקוראת במעבדה של אביה של אפריל, הוא והצבים הופכים להיות מוטנטים, לאחר שאפריל משליכה אותם לביוב על מנת שינצלו. בשונה מסיפורי המקור שהיו לספלינטר, את אומנות הנינג'יטסו הוא למד באמצעות ספר שמצא אותו בביוב. לאחר שהוא למד את האומנות בעצמו, הוא הקנה אותו לאחר מכן, לצבים .
אלן דובי

ביוגרפיה

דובי נולד בוומבוול שבמערב רידינג ביורקשייר, לג'ורג' ראסל ולשרה קייט דובי. אביו היה מהנדס מכרות ואמו הייתה ממשפחת איכרים. דובי למד משחק בבית הספר למשחק של תיאטרון אולד ויק בלונדון. במהלך חמישים שנות הקריירה שלו הופיע ביותר מ-117 הפקות.

קריירה

הופעת הבכורה של דובי בתיאטרון הייתה בשנת 1952 במחזה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר בתפקיד משרת של פאריס בתיאטרון אולד ויק בלונדון. ב-1963 הופיע לראשונה בברודוויי בדמות קורפורל היל במחזה "Chips with Everything" בתיאטרון פלימות'.
בין המחזות בהן הופיע דובי בתיאטראות וסט אנד בלונדון היו: "No Concern of Mine", "רוסמרהולם", "The Complaisant Lover", המחזה "The Tiger and the Horse" מאת רוברט בולט, "The Affair",‏ "Curtmantle",‏ "The Devils",‏ "Inadmissible Evidence",‏ "The Hallelujah Boy",‏ "The Wild Duck", "רוקדים בלונאסה", "Rough Justice", "המלט" וב"מחכים לגודו". בתיאטרון אולד ויק שיחק דומי במחזות "רומיאו ויוליה", "Italian Straw", "יוליוס קיסר", "רצח בקתדרלה", "הנרי השמיני", "הסוחר מוונציה", "מקבת'", "עמל אהבה לשווא", "אילוף הסוררת", "כטוב בעיניכם", "ריצ'רד השני", "הנרי הרביעי" חלק 1 ו-2, "מייג'ור ברברה", "Sergeant Musgrave's Dance",‏ "One Leg Over the Wrong Wall",‏ "Chips with Everything",‏ "The London Cuckolds", וב-"Famine". ב-1963 גילם את דמותו של ישו הנוצרי ב-"Cycle of Mystery Plays" ביורק. דובי ביים את המחזות "נשות וינדזור העליזות", "Season's Greetings" ו-"Wedding in White".
בטלוויזיה הופיע דובי בין השאר במיני-סדרה "מלחמה ושלום" של ה-BBC, בסדרה "קסלר" מ-1981, בסדרה "The Troubleshooters" ובמיני-סדרה "זמנים קשים", עיבוד טלוויזיוני לספר באותו שם מאת דיקנס (1977). ב-1964 וב-1965 שיחק בתפקיד דייוויד קורבט בסדרה "The Plane Makers". בשנים 1980–1981 כיכב דובי בתפקיד הראשי בדמות סמל בילוש מהתקופה הוויקטוריאנית בסדרה "קריב". ב-1979 שודר בטלוויזיית גרנדה מחזה בשם "קריב" שממנו פותחה הסדרה שמנתה 14 פרקים. ב-1986 שיחק דובי בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "The Disputation" של ערוץ 4 וגילם את רבי משה בן נחמן, לצדו של כריסטופר לי שגילם את חיימה הראשון, מלך אראגון.

חיים אישיים

בין השנים 1955 ל-1961 היה דובי נשוי לשחקנית רייצ'ל רוברטס. ב-1963 התחתן עם מורין סקוט.
ראסטות

ראסטות הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער. בתרבות המערבית המודרנית נקלעות הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לרוב בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי.
בשפות רבות אחרות מכונות הראסטות דרדלוקס (Dreadlocks) ובהודו הן מכונות ג'טה (jata).

היסטוריה

העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגית במצרים, אשר חשפו גופות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות. כתבי ודות עתיקים מתארים אף הם סגנון שיער זה וכתבים נוספים מצביעים על שימוש נרחב בתרבויות הקלטים, הויקינגים, האצטקים ושבטים גרמאניים שונים. כתבים נוצרים מתארים את יעקב הצדיק, הבישוף הראשון של ירושלים, כעוטה ראסטות עד לקרסוליו. 
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה התעוררות דת הראסטפארי בג'מייקה אשר מאמיניה עטו את שיערם לרוב בדרך זו. עלייתו לגדולה של זמר הרגאיי בוב מארלי, אשר נמנה עם המאמינים בראטספארי, הפכה את הסגנון לפופולרי בקרב מעריציו ואוהדי מוזיקת הרגאיי בכלל ברחבי העולם ומהם לכלל התרבות המערבית.

הצהרות דתיות ותרבותיות

לצמות הראסטות ישנם הקשרים תרבותיים רבים, על אף שבתרבות המערבית המודרנית הם לרוב בחירה אופנתית ותו לא.
כתות מסוימות בהינדואיזם מייחסות לראסטות הצהרה על דחיית היוהרה והגאווה לטובת הרוחניות. האל ההינדואי שיווה מתואר לרוב כבעל צמות שכאלה. אחד המיתוסים על שיווה מתאר אותו כשולט בנהר הגנגס בעזרת צמותיו ומווסת את זרימתו כדי שלא תציף את העולם. במקרה אחר מתואר שיווה כרוקד בחלל וצמותיו מפילות כוכבים ושאר גורמים שמימיים והורסות אותם. תכונות ומיתוסים אלו הקשורים בצמות הראסטות הפכו אותן לסימני ההיכר אצל נזירים, שמאנים ושאר אנשי דת באזור.
מאמיני הראסטפארי מייחסים לראסטות סמל לרוחניותם ולמוצאם משבט יהודה, אשר סמלו היה אריה והראסטות הן כניסיון לחקות את רעמתו.
הפרויקט הירוק

מבנה התוכנית

התוכנית מצולמת על רקע מסך ירוק, ומציגה מערכונים פרועים במקומות לא שיגרתיים שמתווספים כרקע אקטיבי לאחר הצילום.
התוכנית נוצרה על ידי אייל B ונכתבה על ידי ליאור פריד, אבי בוזגלו, מני אסייג, אייל B, נמרוד אלדאה ועודד סמו. 
המפיק יואב גרוס ומנכ"ל ערוץ קומדי סנטרל אוהד אשכנזי יצרו את הפורמט שהצליח ונמכר למספר מדינות בעולם.
שייניצה

תולדות היישוב

שייניצה נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, עת היה בבעלות משפחת האצולה הפולנית שייניצקי, שעל שמה נקרא. במאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר והיתרים לקיים בו ימי שוק וירידים. התפתחות היישוב נבלמה עם פלישת השוודים לאזור באמצע המאה ה-17. בשנת 1869, תחת שלטון פולין הקונגרסאית, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.

יהודי שייניצה

ביישוב התקיימה קהילה יהודית מאורגנת מתחילת המאה ה-19, ובמשך השנים נשענו יהודי היישוב גם על קהילת מינסק מזובייצקי הסמוכה. בין מלחמות העולם נמנו בכפר 560 יהודים, כ-60% מתושביו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיו. ב-18 באוקטובר 1942 גורשו כל יהודי היישוב הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ג'ון אירווינג

מהלך חייו

ג'ון אירווינג נולד ב-1942 וגדל בניו המפשייר בבית הספר אקסטר, שבו אביו היה מורה להיסטוריה רוסית, מתגורר כעת לסירוגין בטורונטו ובדרום ורמונט. נשוי בשנית, אב לשני בנים, קולין וברנדון, מנישואיו הראשונים, ולאוורט, מנישואיו השניים.
הוא החל להתאבק בשנת 1956, כשהיה בן 14. השתתף בטורניר האחרון בגיל 34, הוסמך כשופט בגיל 23, כשכבר היה נשוי ואב לקולין. המשיך לאמן עד גיל 47, גם לאחר שכבר התפרנס מכתיבה.
לדבריו, היה תלמיד גרוע בבית הספר, עקב דיסלקסיה, שעדיין לא ידעו לאבחן בזמנו, ובגלל שגיאות הכתיב הרבות שלו נשלח לפסיכולוג. לדבריו, בנוסף לקשייו בלימודים, הקדיש את רוב זמנו לקריאת ספרים, דבר שהוביל לכך שנאלץ להישאר שנה חמישית (בבית ספר של 4 שנים). לדבריו, קרא כבר בתיכון את כל הסופרים שעתידים להשפיע עליו בהמשך חייו.
לאחר התיכון התקבל לאוניברסיטת פיטסבורג, אך לאחר שבתיכון היה קפטן נבחרת היאבקות, שם היה מחליף והשתתף במהלך כל העונה בטורניר אחד בלבד. החליט לעזוב את האוניברסיטה ולחזור לניו המפשייר. הוא תירץ זאת למאמן שלו בכך שהוא מתגעגע לחברה שלו (למרות שלא הייתה לו חברה באותה התקופה). לאחר שנה באוניברסיטת ניו המפשייר, שגם בה לא היה מרוצה (לאוניברסיטה לא הייתה כלל נבחרת היאבקות, והוא השתתף בטורנירים כמתאבק לא משויך), נסע לתוכנית לימודי חוץ בווינה.
לדברי אירווינג, לא ידע דבר על אנטישמיות עד שהגיע לווינה, שם פעמים רבות חשבו שהוא יהודי, משום ששם משפחתו נפוץ כשם פרטי של יהודים. שותפו לחדר היה סטודנט אמריקאי גבוה, בלונדיני ויהודי. כך שהם פיתחו להם הרגל, שכאשר היה אפילו שמץ של טון אנטישמי בהתנהגות כלפי אירווינג, הוא נהג לומר בגרמנית "הוא היהודי, אידיוט שכמוך".
כשחזר לווינה כדי לקדם את ספרו תפילה לאואן מיני, העלה את נושא האנטישמיות והסובלנות של הוינאים כלפי גזענות וגלוחי הראש; הוא גם ציין את העובדה שמאז שנודע תפקידו של קורט ולדהיים במלחמת העולם השנייה, עלתה הפופולריות שלו בווינה. התקשורת לא אהבה את הביקורת הזאת.

דרכו כסופר

את הסיפור הקצר הראשון שלו פרסם אירווינג בהיותו תלמיד תואר ראשון, ותמורתו קיבל 1,000 דולר. בשנת 1968 קיבל 7,500 דולר כמקדמה על ספרו הראשון, ממנו נמכרו 8,000 עותקים.
בעת כתיבת 4 ספריו הראשונים עבד במקביל במשרה מלאה. התפרנס מהוראת כתיבה יוצרת ואימון נבחרות היאבקות. אחד ממוריו לכתיבה יוצרת היה קורט וונגוט, שהשפיע עליו.
לדברי אירווינג, בהיאבקות, כמו בכתיבה, יש לו שמינית כישרון ושבע שמיניות משמעת.
את בניו קולין וברנדון אימן להיות אלופי היאבקות, שהוא לא זכה להיות.
Tell Me I'm Pretty

הקלטה

Cage The Elephant גייסו את דן אורבך מהצמד The Black Keys כדי להפיק את האלבום. מאט מתאר את דן כ-"תגובתי" ונותן ללהקה מקום לבקר את עצמה, בנוסף הוא מעודד אותה להשתמש בטיוטות הווקאליות ובהקלטות הראשונות.

הלחנה

הסינגל הראשון, "Mess Around", ספג בהתחלה ביקורת קשה על כך שהוא נשמע דומה מדי לחומר של The Black Keys; עם זאת, לאחר שהשיר "Trouble" יצא בשמיעה מקדימה בנובמבר, אמר הסולן מאט שולץ לעיתון המקוון אלטרנטיב ניישן: "... השירים כל כך מגוונים, שאני לא מרגיש ששיר כלשהו מייצג את האלבום כולו, זה מרגיש קצת כאילו לכל צליל ישנה אישיות משלו". מאט אמר גם כי הלהקה הושראה מסגנונו האקלקטי והמשתנה מתמיד של דייוויד בואי.

ביקורת

Tell Me I'm Pretty קיבל בעיקר ביקורות חיובות ממבקרי מוזיקה. על פי אוסף הביקורות Metacritic, ציון הביקורות הממוצע של האלבום ממבקרים הוא 73/100, מבוסס על 16 ביקורות. במגזין המוזיקה הקנדי, Exclaim!, כתב דניאל סילבסטר על הסולן מת'יו שולץ: "קלע למטרה מבחינה לירית וקולית, והזמין את המאזינים לעולם טעון הרגש והכנה ש-Cage The Elephant מאכלס".  
Tell Me I'm Pretty זכה בפרס אלבום הרוק הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי ה-59, ב-12 בפברואר 2017.
הספר השחור (גרמניה)

הספר השחור הוא כינוייה של רשימת אישים ומנהיגים בבריטניה, שהוכנה על ידי הנאצים בשנת 1940, לקראת מבצע ארי הים לכיבושה של בריטניה. הגסטפו אמור היה לעצור את הכלולים ברשימה לאחר כיבוש בריטניה.

הרקע

בעת מלחמת העולם השנייה, לקראת השלמת כיבושה של צרפת, פנה אדולף היטלר, בנאום שנשא ברייכסטאג ב-19 ביולי 1940, בקריאה לבריטניה לכונן עמו שלום. נאומו היה מלא בכזבים ובעלבונות אישיים לוינסטון צ'רצ'יל, והוא ניסה לתקוע טריז בין העם הבריטי להנהגתו. עיקרו היה במלים:
בשעה זו אני מרגיש כי חובתי בפני מצפוני לפנות עוד פעם לתבונה ואל השכל הישר בבריטניה כבמקומות אחרים. רואה אני את עצמי רשאי לפנות פנייה זו כיוון שאני אינני מנוצח המבקש חסדים אלא מנצח המדבר בשם התבונה. אין אני רואה סיבה מדוע צריכה מלחמה זו להמשך.
הצעתו נדחתה לאלתר ובצורה בוטה על ידי הבריטים.
לאחר שגישושי השלום שלו נדחו התכונן היטלר לכבוש את בריטניה. המבצע שתוכנן לשם כך נקרא בשם הקוד "מבצע ארי-הים". תנאי מקדים לקיום המבצע היה השמדת חיל האוויר המלכותי, ובשל הניצחון הבריטי בקרב על בריטניה הוא בוטל.

הספר השחור

בשלבי התכנון של מבצע ארי הים הכינו הנאצים רשימה שנקראה "רשימת החיפוש המיוחדת בריטניה הגדולה" (בגרמנית: Sonderfahndungsliste G.B). הרשימה הוכנה במאי 1940 על ידי גנרל האס אס ולטר שלנברג. הרשימה נתגלתה לאחר המלחמה, וניתן לה הכינוי "הספר השחור". הרשימה כללה את שמותיהם של 2,820 אישים בבריטניה שעל הגסטפו היה לכלוא מיד עם כיבושה של בריטניה. ברשימה נכללו ראש ממשלת בריטניה וחברי ממשלתו, מדינאים נודעים מכל המפלגות, המוציאים לאור של עיתוני בריטניה, עורכיהם וכתביהם, סופרים, מדענים, אנשי עסקים ואישים זרים שהיו באותה עת בבריטניה ומנהיגים גולים ממדינות שנכבשו על ידי הנאצים. האיש שנבחר לעמוד בראש מסע המעצרים היה קולונל אס אס פרנץ זיקס (Franz Six). האיש נועד להתמקם בלונדון ולעמוד בראש ששה איינזצגרופן שיפעלו בלונדון, ברמינגהם, בריסטול, ליברפול, מנצ'סטר ואדינבורו.
ברשימה דומה שנקראה "גיליון מידע בריטניה הגדולה" (Informationsheft GB), נכללו שמותיהם של ארגונים ומוסדות בבריטניה, שנחשבו על ידי הנאצים כאנטי גרמנים, שיחוסלו על ידי הנאצים לאחר הכיבוש. הרשימה כללה את לשכות הבונים החופשיים, הארגונים היהודיים, הכנסייה האנגליקנית, תנועת הצופים הבריטית ואפילו בתי הספר הפרטיים היוקרתיים - ה"פאבליק סקולס" .
לבריטים הייתה רשימה שחורה משלהם של 82 אנשים המהווים סיכון ביטחוני כמשתפי פעולה פוטנציאלים עם הנאצים, שיש לעצרם אם חלילה תתרחש הפלישה. וביניהם איש צבא בריטי בכיר, הגנרל ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, שהיה יועצו הצבאי של מנהיג המפלגה הפשיסטית הבריטית אוסוואלד מוסלי. ואכן ב-23 במאי 1940, כשגברה סכנת הפלישה, נעצר מוסלי ביחד עם וץפעילי מפלגתו, והגנרל פולר בכללם, הושמו ב"מעצר הגנתי" ומפלגתם פורקה.
מהדורה מצולמת של הספר השחור פורסמה על ידי מוזיאון המלחמה האימפריאלי בשנת 1989.
הנערה שבעטה בקן הצרעות

תקציר הסיפור

לאחר שנורתה על ידי אביה, ליסבת סלאנדר מוטסת לבית החולים סאלגרנסקה בגטבורג. ליסבת, שחשודה ברצח ובתקיפה, נמצאת במשמורת משטרתית בהמתנה למשפטה. עורכת הדין שלה היא אניקה ג'אניני, אחותו של מיכאל בלומקוויסט.
אביה, אלכסנדר סלאצ'נקו, שהיה סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה, מאושפז אף הוא באותו בית חולים. אוורט גולברג, עובד במחלקה מיוחדת של ה"ספ"ו" (סוכנות המודיעין השוודית), חושש שיספר עליהם למשטרה, לכן הוא רוצח אותו ומתאבד.
מיכאל נפגש עם דראגן ארמנסקי, בעל חברת אבטחה בה עבדה ליסבת בעבר, והשניים מתקינים בביתו של מיכאל מצלמות אבטחה ומגלים סוכנים של הספו פורצים לדירתו. מיכאל נפגש עם ראש הממשלה ושר המשפטים, והם מחליטים על פתיחת חקירה חשאית בה מיכאל ישמש כיועץ חיצוני.
אריקה ברגר עוזבת את עבודתה ב"מילניום" לטובת תפקיד העורכת הראשית של העיתון הגדול בשוודיה, ה-SMP. תוך זמן קצר היא מתחילה לקבל בתיבת האימייל שלה איומים על חייה. ליסבת מגלה לה כי המטריד הוא אחד מעמיתיה בעיתון.
ערב משפטה של ליסבת, שותלים אנשי הספ"ו קוקאין בדירתו של מיכאל ושוכרים גנגסטרים סרבים שירצחו אותו. מצלמות האבטחה בביתו חושפות את אנשי הספ"ו מניחים במקום את הקוקאין.
ספר שכתב מיכאל על חייה של ליסבת והעוולות שנעשו לה מתפרסם ביום המשפט. צוותי שוטרים עוצרים את כל המעורבים בפרשה.
האקר נוסף, ידיד של ליסבת בשם "מגפה", פורץ למחשבו האישי של פטר טלבוריאן (פסיכיאטר שטיפל בעבר בליסבת ואמור להעיד במשפטה) ומגלה שם תמונות פורנוגרפיית ילדים. הם חושפים זאת במשפטה, והיא מזוכת לחלוטין.
כבתו של סלאצ'נקו, ליסבת יורשת את כל רכושו ומגלה כי בין נכסיו מפעל נטוש. היא מגיעה למקום ומגלה שתי נשים מתות ואת אחיה החורג, רולנד נידרמן, שהסתתר מהמשטרה. בתום מאבק קצר היא ממסמרת את רגליו לרצפה, ויוצרת קשר עם חברי "מועדון האופנוענים סלאשוו" ועם המשטרה. היא עוצרת בתחנת דלק סמוכה ורואה את המשטרה עוצרת את אנשי מועדון האופנוענים בחשד שמיסמרו את רולנד נידרמן לקרקע.

הסרט

סרט המתבסס על הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson) שביים גם את "הנערה ששיחקה באש". הסרט יצא לאקרנים במדינות סקנדינביה בשנת 2009, ובארצות הברית ובריטניה ב-2010.
גדי לסין

גדי לסין הוא נשיא ומנכ"ל קבוצת שטראוס לשעבר.

ביוגרפיה

גדי לסין נולד בקיבוץ רמת דוד להורים שעלו מארגנטינה, גדל בדימונה ובנתניה ושימש כקצין ביחידה מובחרת בחיל האוויר. לסין הוא בוגר MBA מאוניברסיטת בן-גוריון, BA במנהל עסקים מהמכללה למנהל ובוגר קורס המנכ"לים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. 
לסין החל לעבוד בקבוצת שטראוס ב-1993 כמקדם מכירות ובתקופה של עשרים שנים שימש במספר תפקידים ובהם מנהל אזורי למכירות והפצה, מנהל הפצה ארצי, מנכ"ל חטיבת המכירות וההפצה של שטראוס ישראל, מנכ"ל מחלבות שטראוס ומנכ"ל שטראוס ישראל. בנוסף, עם כניסתה של קבוצת שטראוס לשוק הסלטים והמטבלים בארצות הברית, לסין שימש כמנכ"ל של חברת הסלטים של שטראוס בארצות הברית – סברה, שהפכה בתוך שנה הפכה החברה למובילת שוק החומוס בארצות הברית. 
לסין כיהן בתפקיד נשיא ומנכ"ל קבוצת שטראוס בין השנים 2009 ו-2018. בתפקידו היה אחראי לסין על כלל הפעילות של קבוצת שטראוס, על חברותיה, בישראל ובכעשרים מדינות ברחבי העולם. קבוצת שטראוס צמחה בשנים האלו מהכנסות של 6.3 מיליארד ש"ח בשנת 2009 ורווח נקי של 233 מיליון שקלים ועד להכנסות שיא של 8.5 מיליארד ש"ח ורווח נקי של 489 מיליון שקלים בשנת 2018. רוב ההכנסות מגיעות מפעילות הקבוצה מחוץ לישראל, בעיקר בשל פעילותה בתחום הסלטים והמטבלים ובאמצעות חברת הקפה הבינ"ל של שטראוס. לסין הוביל את קבוצת שטראוס משווי שוק של 3.5 מיליארד ש"ח ביום כניסתו לתפקיד ועד לשווי שוק של 8.4 מיליארד ש"ח ביום פרישתו. מאז שנת 2012 נבחר לאחד מחמישים המנהלים הטובים בישראל בדירוג העיתון כלכליסט כאשר בשנת 2017 דורג במקום ה-7.  
בנוסף לתפקידו בשטראוס, שימש כיו"ר איגוד המזון (2008-2013), כיו"ר מועצת התעשיינים בהתאחדות התעשיינים (2014-2015). וכחבר בפורום השולחן העגול הממשקי בראשות ראש הממשלה ובהשתתפות בכירי המגזר העסקי והמגזר השלישי.  
מכהן בהתנדבות כיו"ר הקרן למיזמים לאומיים לשינוי חברתי, ומייעץ כמנטור לסטודנטים בבי"ס למנהל עסקים MBA של המרכז הבינתחומי הרצליה. בעבר שימש כדירקטור וחבר הנהלה בעמותת שובל המספקת רפואת שיניים לילדים נזקקים. 
לסין נשוי לקארן ואב לשלוש בנות.
בתחילת מאי 2018 יצא לחופשת מחלה וכחודשיים לאחר מכן בתחילת יולי 2018 הודיע על פרישה מתפקיד מנכל הקבוצה.
שמן בישול

שמן בישול הוא שומן צמחי, מבעל חיים או סינתטי המשמש לטיגון, אפייה וסוגים אחרים של בישול. משמש גם להכנת מזון וחומרי טעם וריח שאינם כרוכים בחום, כגון רטבים לסלט ורוטבי לחם, ובמובן זה אולי יותר נכון לכנות אותו שמן מאכל.
שמן בישול הוא בדרך כלל נוזלי, אם כי חלק משמנים המכילים שומן רווי, כגון שמן קוקוס, שמן דקלים ושמן זרעי דקלים הם מוצקים בטמפרטורת החדר.
סוגים של שמן בישול כוללים: שמן זית, שמן אבוקדו, שמן דקלים, שמן סויה, שמן קנולה, שמן זרעי דלעת, שמן תירס, שמן חמניות, שמן חריע, שמן בוטנים, שמן זרעי ענבים, שמן שומשום, שמן ארגן, שמן אורז ושמנים צמחיים אחרים.
שמן יכול להיות מתובל במוצרי מזון ארומטיים כגון עשבי תיבול, פלפל חריף או שום.

תרסיס שמן

תרסיס שמן הוא מכל תרסיס של שמן בישול צמחי, שנועד לאפשר חיסכון בקלוריות בהכנת מאכלים הדורשים טיגון או בישול עם שמן. השמן ארוז במכל לחץ בתוספת חומר דחף. בעת לחיצה על פיית המכל ניתזת כמות קטנה של שמן, שניתן לרססה בשכבה דקה ואחידה על מחבת או סיר. 
תרסיס שמן מכיל אותה כמות קלוריות כמו כל שמן, אך בניגוד לשמן הנמזג ישירות מבקבוק - כמות השמן המרוססת בלחיצה אחת קטנה מזו שתימזג מהבקבוק, ואף מכמות שתימדד בכף או כפית. 
תרסיס שמן יכול להוות תחליף לשמן, חמאה או מרגרינה בעת הכנת מאכלים כגון חביתה, בצל מטוגן, ירקות מוקפצים וכדומה. אין הוא מתאים לשימוש במתכונים הדורשים טיגון בשמן עמוק, כמו טוגנים. תרסיס שמן מתאים גם לשימון תבנית אפייה במתכוני עוגות ופשטידות הדורשים זאת. 
קיימים בשוק תרסיסי שמן בטעמים שונים - זית, חמאה, עם מלח.
הלוח האמורי

הלוח האמוּרי או לוח אמור הוא לוח טקטוני במזרח אסיה הכולל את קרקעית מערב ים יפן ומקטע יבשתי בשטחן של רוסיה, מונגוליה, סין, קוריאה ויפן. הלוח נחשב בעבר כחלק מהלוח האירואסייתי, אך מחקרים שנערכו בעקבות רעידות אדמה – בהן רעידת האדמה בטאנגשאן בשנת 1976, הביאו להכרה בו כלוח נפרד. שמו של הלוח נגזר משמו של נהר אמור החוצה אותו ממערב למזרח ונשפך לים אוחוצק.

טקטוניקה

כמי שנחשב לחלק מהלוח האירואסייתי, מהווה הלוח האמורי חלק מליתוספירה יבשתית. עם זאת, חלקו היבשתי המזרחי לחופי ים יפן מורכב ממקטעי קרום אוקייני שחלו בו מעוותים עזים, ומרצועות של טריז משקעים. טריזים אלה נוצרו החל מהפרם וכלה בקרטיקון עליון, והם מעידים על הפחתה בטרם פתיחתו של ים יפן במזרח הלוח.

הפחתה וגעשיות

ההפחתה של הלוח הפיליפיני אל מתחת ללוח האמורי – שהחלה לפני כ-6.5 מיליון שנים ונמשכת גם כיום – תרמה ואף הגבירה את הגעשיות בחלקו הדרומי של האי הונשו ובאיים שיקוקו וקיושו, שנוצרו קודם לכן כתוצאה מהפחתת הלוח הפסיפי טרם פתיחת ים הפיליפינים.
געשיות זו יצרה גם את האי הגעשי סקורג'ימה, שהתחבר לאי קיושו בהתפרצותו בשנת 1914.
אוסטיידישה צייטונג

אוסטיודישה צייטונג (בגרמנית: Ostjüdische Zeitung; עיתון יהדות המזרח) היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שהופיע בעיר צ'רנוביץ (אז צ'רנאוץ ברומניה) בשנים 1937-1919, בימי השלטון הרומני בבוקובינה הצפונית. 
העיתון נערך על ידי הפוליטיקאי, הפובליציסט והמשפטן הציוני מבוקובינה מאיר אבנר, שגם כתב חלק גדול מתוכנו. בהקמתו היה "ביטאון המפלגה יהודית הלאומית בבוקובינה" (Organ der jüdischen Nationalpartei in der Bukowina), והחל מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הצהיר על עצמו בכותרת המשנה כ"ביטאון למען האינטרסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים של יהדות בוקובינה".

תולדותיו

העיתון הוקם באפריל 1919, אז החל להופיע כשבועון. אחרי 1922 הופיע העיתון פעמיים בשבוע, והחל מ-1923 שלוש פעמים בשבוע - בימי ב', ד' ו-ו'. במהלך השנים הופיעו בסך הכל בעיתון כ-9000 עמודים.
בשיא תפוצתו בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיע העיתון ל-4,800 עותקים. למרות תפוצתו הקטנה, הייתה לעיתון תהודה רבה בחוגי המעמד הבינוני והגבוה של יהודי האזור. זאת משום שהשפה הגרמנית הייתה שפת הדיבור והתרבות של רוב היהודים בעלי ההשכלה בצ'רנוביץ ובבוקובינה באותה תקופה, ומשום שעורכו, מאיר אבנר, היה כותב ונואם מחונן.
מאיר אבנר ניהל מעל דפי העיתון פולמוסים רבים. בין השאר הוא ניהל פולמוס עם המנהיג הסוציאליסטי יעקב פיסטינר לגבי ראשוניותה של השפה העברית כשפת לימוד בבתי הספר היהודיים בבוקובינה, לעומת היידיש. בנוסף, היה העיתון לבמת מאבק של אבנר נגד הזרמים האנטישמיים בזירה הפוליטית הרומנית, ולשופר של הוועד הציוני בבוקובינה.
ב-1 בינואר 1938 הופסק פרסום העיתון בהתאם לחוקים האנטישמיים החדשים של ממשלת גוגה-קוזה.