מגפון (אתר חדשות)

היסטוריה

טובי פולק, מייסד האתר, מספר כי הרעיון להקימו עלה בספטמבר 2011, מתוך צפייה בהתפטרותו של העיתונאי גיא זוהר מהגשת תוכנית הטלוויזיה, "השבוע" בערוץ 10. בהתפטרותו, הביע זוהר מורת רוח בשל התנצלות, שנאלץ הערוץ לפרסם, לאחר שידור תחקיר על המיליארדר שלדון אדלסון. בעקבות הצפייה בהתפטרות, פרסם פולק את הפוסט הנ"ל ברשת "פייסבוק", שקרא לחבריו להצטרף אליו בהקמת עיתון מקצועי ועצמאי.
למחרת פרסום ההודעה פתח פולק דף אוהדים בפייסבוק, עבור מה שהוגדר בשעתו "עיתון העיתונאים". בתוך יממה צבר הדף יותר מאלף אוהדים, ובאוקטובר 2011 נערך כנס היסוד של האגודה השיתופית החדשה. בכנס החירום של התקשורת הישראלית, שנערך בנובמבר 2011, נחשף שם העיתון - "מגפון".

נוף העיתונות המקוונת

מאז הקמתו מקפיד פולק להדגיש את חשיבותו של העיתון בביסוסה של "עיתונות עצמאית ובלתי תלויה, עיתונות שאין לה אינטרס זולת חופש המידע, חופש הביטוי וחופש העיתונות." זאת, כאשר המטרה המרכזית היא להביא ל"שינוי מפת העיתונות בישראל".
פולק ומנדלזון אינם הראשונים ליזום עיתונות שהיא מקוונת, שיתופית, או שתיהן גם יחד. הניסיונות הדומיננטיים ליצירת קואופרטיבים עיתונאים נערכו על ידי קבוצת "הארץ" בשנות ה-20 של המאה העשרים, וע"י עיתון "ידיעות- מעריב" (כיום עיתון "מעריב") בסוף שנות הארבעים. בשני המקרים, מדובר היה במיזם של עיתונאים, ששבעו מבעלות בעלי הון ומה"צנזורה הכלכלית" שהייתה באפשרותם להחיל על הידיעות היורדות לפרסום. בשני המקרים לא נחל המיזם הצלחה כלכלית, והעיתונים נמכרו לאנשי עסקים, בעלי אוריינטציה מסחרית. נכון ליולי 2012, גם "מגפון" טרם הגיע למאזן רווח והעובדים בו - כותבים, עורכים וצלמים עובדים בהתנדבות.
זה אינו ניסיון ראשון ליזום עיתונות מקוונת מתוך תחושה של אי שביעות רצון מתוכן תקשורת ההמונים הפופולרית. קדמו לכך אתרים המתבססים על תוכן גולשים, כגון "סקופ", "הטלוויזיה החברתית", החדשות מהירקון 70 ואתר עמותת "שקוף". שלא כעיתונים מקוונים קודמים, "מגפון" אינו מכוון לקהל נישה מסוים. מגפון מפרסם בחלק התחתון של דף הבית קישורים לבלוגים בנושאים חברתיים ומצהיר על עצמו כעל עיתון עצמאי ונטול פניות, שהוקם למען החברה ולא מטעמה.

הרכב העיתון

נכון לינואר 2014 יש בעיתון "מגפון" כ-20 קטגוריות תוכן עיקריות. בדף הראשי של כל מדור מתפרסם שער יצירתי מאת המנהל הטכנולוגי של המיזם, עמית מנדלזון. אשר למדורים עצמם, אלו ערוכים לפי קטגוריות פנימיות, שעליהן מחליט העורך. האתר אינו עורך הבחנה פיזית בין חדשות "קשות" ל"רכות" ולכן כתבות מחלקיו השונים מתפרסמות זו לצד זו, הן בעמוד הראשי והן ברשתות החברתיות.
בסך הכול פועלים בעיתון כ-200 כותבים, עורכים וצלמים, שלחלקם יותר מתחום אחריות אחד. רבים מהם, ביניהם צבי זינגר, שרית פרקול, בוקי נאה, אורה עריף כץ, עמית קרטס בנין, עירית רוזנבלום, עמי אטינגר ואירית רותם, הם עיתונאים ותיקים. מקצתם הם עיתונאים צעירים, או כותבים שאינם עיתונאים ולומדים את המקצוע תוך כדי העבודה, מעמיתיהם הוותיקים.

קבלתו של העיתון

בבחינת מודל הפצת החדשנות של רוג'רס, ניתן לטעון ש"מגפון" נמצא עדיין בשלב ה"מודעות". קהל קוראי העברית, שאליו מכוון העיתון, טרם מודע לחידוש, או שאין לו אינפורמציה מספקת עליו ועל פעילותו. בעקבות כנס של ארגון העיתונאים החדש טען פולק: " בלי סולידריות אמיתית של שכבת השמנת – זה לא יעבוד. כל זמן שבקהל לא יהיו העורכים הראשיים, הטאלנטים הגדולים, הפרצופים ששולטים במסך, עורכי המדורים ובעלי הטורים – זה יישאר מאבקם של הקטנים והנדכאים".
כמו כן, גם אמצעי תקשורת ההמונים הגדולים אינם מדווחים על קיומו של "מגפון", אף שכותבים בו כמה מהעיתונאים המוערכים בישראל. למעשה, עיתון "מגפון" עלה לכותרות אמצעי תקשורת ההמונים רק באחרונה- בעקבות השתתפותו של כתב הפלילים, בוקי נאה, בתוכנית הריאליטי "הישרדות VIP".
בינואר 2014, נכתב בעמוד האודות של מגפון כי למגפון מעל 120,000 גולשים ייחודים בחודש, יותר מ-250,000 מבקרים בחודש. לניוזלטר יש מעל 5,000 מנויים ותוכנית הטלוויזיה של מגפון באינטרנט, משודרת מדי שבוע ברשת וזוכה לאלפי צפיות.
יחד עם זאת, כיאה לתנאים, שאפשרו את פריצת העיתונות המקוונת מלכתחילה, היו שסיקרו בהרחבה, ואף תלו תקוות בהקמת העיתון - העיתונים הקטנים והמקומונים. "עכבר העיר", תחת הכותרת "העיתונאים עוברים לאינטרנט", דיווח לקוראיו: " עיתון העיתונאים הוא יוזמה אינטרנטית חדשה שמטרתה להקים עיתון שיתופי, מקצועי ורלוונטי, שאינו לוקח חלק במחול ההון־שלטון של כלי התקשורת האחרים".