google/wiki40b huggingface dataset:
בוריס יפימוב

חייו

בוריס יפימוב נולד בקייב. במהלך מלחמת העולם הראשונה משפחתו נדדה בין מספר ערים. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד בעיתונות. זמן קצר גם עבד בתיאטרון בובות לילדים במוסקבה. בשנת 1922 הוא עבר למוסקבה והחל לשתף פעולה עם העיתונים הראשיים כמו פרבדה ואיזבסטיה.
בוריס יפימוב החל את חייו המקצועיים כקריקטוריסט של סטלין, וליווה את הפוליטיקה הסובייטית ובהמשך את המהפך בממשל הרוסי במשך רוב המאה העשרים. בכל יום היה מתייצב אצל סטלין ומגיש לו את ציוריו לביקורת. הציורים שלו גרמו להעלאת המורל של חיילי הצבא האדום בזמן מלחמת העולם השנייה, עד כדי כך שהיטלר עצמו הוציא עליו גזר דין מוות. 
כקריקטוריסט מוערך, אולץ בוריס יפימוב לצייר קריקטורות בעלות אופי אנטי-ישראלי מובהק. בראיון לעיתון "וסטי" הוא הצטער על כך ומנה שורה של אמנים סובייטיים ממוצא יהודי שהמשטר דרש מהם להשתתף בעצרות אנטי-ציונית ולגנות את ישראל, למורת רוחם.
בוריס יפימוב או בשמו היהודי ברוך פרידלנדר, החל להניח תפילין בהשפעת הרב ברל לזר, רבה הראשי של רוסיה, שאותו פגש כשמסר לידיו מחזור ליום הכיפורים שמצא במחנה המוות מיידנק. מאז, תפילת 'כל נדרי' שאומר הרב בבית הכנסת שלו, נאמרת מתוך המחזור הזה לא לפני שהרב לאזאר מספר את סיפורו של המחזור בפני אלפי המתפללים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה.
בראיון לעיתון "וסטי" יפימוב סיפר את קורות חייו: מוצאו מקייב, משפחתו השתייכה לפלג הליטאי. בילדותו למד ב"חיידר" ואף ציטט באוזני העיתונאי את "מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות".
עבור עבודתו הוא קיבל תואר "הצייר העממי" (ראה האמן העממי), מספר עיטורים ופעמיים פרס המדינה (בשנת 1950 ו-1951).
עדני סימקין

ביוגרפיה

נולד בתל אביב ליהודית ויואל סימקין, גם הם ילידי ישראל. למד בבית הספר עממי פיק"א ובתיכון גימנסיה הרצליה.
סימקין סיים לימודיו לתואר ראשון, התגייס לגולני והשתתף במלחמת סיני. השתחרר מצה"ל כקצין בשנת 1958. לאחר סיום שירותו החל ללמוד בחוג למדע המדינה וסוציולוגיה בתל אביב, בשלוחה של האוניברסיטה העברית. בה בעת החל לעבוד בחברת ספנות בשם פרדס סינדיקט.
לאחר גמר לימודיו באוניברסיטה שימש מנהל המשרד של חברת הספנות של האחים עופר בתל אביב. לאחר מכן התמזגה החברה עם חברת צים. בשנת 1975 יצא לשליחות באיטליה מטעם צים לנהל את משרדם באירופה. ב-1980 חזר לעבוד בצים בחיפה, ובשנת 1986 יצא שוב לשליחות מטעם החברה עם משפחתו באנגליה. הוא שימש כנציג צים במדינות שונות במשך כ-12 שנים, עבד בצים בתפקידים שונים במשך 30 שנה, החל מאיש שיווק ומכירות ועד לתפקיד מספר 2 בחברה, ראש מנהל הספנות, האחראי לתפעולן של כל ספינות החברה.
בשנת 1996 עזב את צים לטובת פתיחת נציגות של חברת הספנות גרימאלדי. זמן קצר אחר כך, בשנת 1998, הקים בארץ סוכנות שייצגה את חברת הספנות הגדולה בעולם, חברת מארסק הדנית, וניהל אותה במשך שש שנים. לאחר מכן התמנה כנציג של חברת הספנות MSC בישראל. בתקופת כהונתו כמנהל הנציגות הישראלית של החברה נוספו קווי סחר רבים של MSC העוברים בנמל חיפה.
במרץ 2009 השיקה חברת MSC את ספינת המטען הגדולה ביותר בעולם, "MSC Danit". הספינה נקראה על שמה של דנית, בתו של סימקין, כאות הוקרה לפעילותו בחברה.

בשנת 2015 זכה סימקין, דרך חברת TIL ההולנדית, חברת בת של MSC, במכרז להקמת נמל הדרום באשדוד.
בשנת 2013 הוענק לו אות הוקרה מעיריית חיפה על פועלו ותרומתו להגברת הסחר, הכלכלה והתיירות בעיר.
סימקין נשוי ואב לארבעה. הוא מתגור בתל אביב.
עשן הזמן

עשן הזמן הוא חנות ספרים, בית קפה, פאב, בית למוזיקה ומועדון הופעות בעיר העתיקה בבאר שבע. עשן הזמן הוא מועדון הבית של יוסי בבליקי ושל אמנים מקומיים כמו דויד פרץ ומריונטה סול. עשן הזמן נותן במה לתרבות אלטרנטיבית.
הביטוי "עשן הזמן" לקוח משיר של לאה גולדברג.

היסטוריה

צחי גולדברג ומרים (בירה) רוזנר הקימו את המקום בינואר 2007 בשכונה ד' מזרח (ו' הישנה). כשצוותו יחדיו הם חלמו להקים בית קפה שמהווה גם חנות לספרי יד שנייה, אך בעקבות עצתו של דויד פרץ הוחלט להוסיף למקום במה להופעות חיות. לאחר כשנה עשן הזמן עבר למיקום חדש ברחוב רינגנבלום ושם הוא נשאר עד ל-2013. באוקטובר 2013 עשן הזמן עבר למיקומו הנוכחי בעיר העתיקה ברחוב אנילביץ'. עשן הזמן מנוהל כיום על ידי צחי גולדברג ועידו אלנבוגן. 
כתב העת לשירה "דקה" נהג לקיים במקום את ערבי ההשקה של גיליונותיו. 
בשנת 2010 הוקם בעיר ארגון בשם עורף האויב שהיה נוהג לארגן הופעות מטאל ורוק כבד בעשן הזמן. עורף האויב נוהל על ידי צחי גולדברג ודני שפירא ונסגר בשנת 2013.
המקום אירח בשנים האחרונות מאות הופעות של אמנים כמו נעם רותם, דאנה איבגי, שלום גד, אתי אנקרי, דניאלה ספקטור, חיים אוליאל, דן תורן, אבי בניון, רונית שחר, קובי אוז, בני בשן, יובל מנדלסון, קוב, ערן צור, אילן וירצברג, אלון עדר, דנה ברגר, עדי רן ועוד.

אירועים ידועים בעשן הזמן

"ערב אנטי וולנטיין" - בכל שנה בזמן ולנטיין מתקיים ערב אנטי ולנטיין שבו מגעים מספר אומנים כדי לשיר שירי תסכול, קנאה ובדידות. היום מפורסם תחת הלוגו זוגות משלמים כפול.
"סוויטת יום העצמאות" - בכל שנה בערב שאחרי יום העצמאות יוסי בבליקי מופיע בעשן הזמן עם חברים.
אירועים נוספים כגון "יום הולדת לפיצ'רסקי", "מזרח תיכון ישן" שמופיעים בלו"זר.
מגדל מונפרנאס

בניית המגדל

הבניין נבנה בשנים 1969–1972 על חורבות תחנת הרכבת, ונחנך בשנת 1973. במהלך הבנייה פונו מהאתר 420,000 מטרים מעוקבים של עפר ושרידי המבנים הישנים. יסודות המגדל בנויים מ-56 כלונסאות מבטון מזוין השקועים 70 מטרים באדמה. תחנת מטרו חדשה נבנתה תחת המגדל, וכדי להגן עליה ולפזר את הלחץ שמפעיל עליה המגדל, נעטפה התחנה התת-קרקעית במעטה בטון מזוין. כמו כן הונחו קורות ארוכות אופקיות כדי לפנות מקום למסילות הרכבת. בניין הכניסה לתחנה עבר לצידו השני של הכביש, מול הכניסה למגדל.

מאפיינים

גובה מגדל מונפרנאס 210 מטרים ובסיסו בצורת שקד במידות 50X32 מטרים, שבשני קצותיו מגרעות משולשות. משקל המגדל 150,000 טון, ויש בו, מלבד ארבעה מפלסים תת-קרקעיים, 59 קומות ששטחן הממוצע 1,700 מטר רבוע כל אחת. ביחד עם הטראסה שעל הגג, שטח הנכסים במגדל כ-120,000 מטר רבוע. רוב השטח משמש כמשרדים, שעובדים בהם בסך הכול כ-5,000 איש. מעקה הטראסה יכול להתקפל בתוך שתי דקות באמצעות מנגנון הידראולי, ואז הופך הגג למנחת מסוקים.
מלבד חמש מעליות המשא, יש בבניין 25 מעליות, שאף אחת מהן אינה משרתת את כל הקומות. המהירה מכולן היא המקשרת את קומת הכניסה ללא עצירה עם הקומה ה-56, ועוברת 196 מטרים ב-38 שניות, כלומר 5 מטר בשנייה. הקומות האחרונות והטראסה נגישות באמצעות מדרגות בלבד.
מגדל מונפרנאס הוא חלק מקומפלקס מסחרי גדול בן 300,000 מטרים רבועים, המתחלקים בין כ-300 בעלים המשלמים מדי שנה 20 מיליון אירו בהיטלים שונים. המתחם כולל מרכז מסחרי וכן שני מגדלים נוספים, נמוכים יותר. 
הקומה היחידה במגדל הפתוחה לקהל היא הקומה ה-56, שבה נמצא מצפה ומסעדה, וכן תערוכה על ההיסטוריה של העיר פריז. בין השאר, המצפה מאפשר תצפית נוחה על המראות ונחיתות מטוסים בנמל התעופה אורלי, המרוחק כ-13 קילומטר מהמגדל. כ-600,000 איש מבקרים במגדל מדי שנה.

המחלוקת סביב המגדל

מיום בנייתו הבניין שנוי במחלוקת עזה, וביקורת רבה נמתחה על העובדה שבגלל מידותיו הגדולות וצורתו המונוליתית הוא אינו משתלב היטב במרקם העירוני של פריז; כתוצאה מגלי הביקורת, שנתיים לאחר השלמת הבניין אסרה עיריית פריז על בניית גורדי שחקים במרכז העיר. לעיתים קרובות נאמר על המגדל (בפאראפראזה על הדברים שאמר טריסטאן ברנאר על מגדל אייפל) כי הנוף מקומת המצפה במגדל הוא היפה ביותר בפריז, כי זהו המקום היחיד שממנו אין רואים את מגדל מונפרנאס. ביקורת נוספת הנמתחת כיום על הבניין היא שרק במשרדים הצמודים לדפנות החיצוניים של המגדל ישנם חלונות.
איקני

שבט האיקני היה שבט של קלטים בריטונים, שחי באנגליה באזור מחוז נורפוק, בין המאה הראשונה לפני הספירה לבין המאה הראשונה לספירה.

ארכאולוגיה

עדויות ארכאולוגיות של שבט האיקני כוללות בעיקר טבעות ומטבעות. השבט החל לייצר מטבעות בסביבות שנת 10 לפני הספירה. האיקני היו היחידים באנגליה שטבעו את שם השבט שלהם על המטבעות. איורים נוספים כגון סוסים, חזירי בר ופרחים נמצאו על המטבעות.

המרד הגדול

המלך פרסוטאגוס, בעלה של בודיקיאה, היה מלכם של בני שבט האיקני. שטח זה היה מחוץ לאזור השלטון הרומי, ומאחר שהשבט תמך ברומאים בזמן הכיבוש הרומי בשנת 43 לספירה, זכה השבט לאוטונומיה מסוימת מהקיסר קלאודיוס. לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי, ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי. על פי טקיטוס, בודיקיאה הולקתה, ובנותיה נאנסו. כתוצאה מכך, שבט האיקני יצא במרד מול הרומאים בהנהגת בודיקיאה. במהלך המרד כבשה והרסה בודיקיאה את קאמולודונום, ורולאמיום ולונדיניום.
המרד דוכא לאחר שהמצביא הרומי גאיוס סואטוניוס פאולינוס אסף צבא והביס את המורדים בקרב ווטלינג סטריט.
קרפאתוס

היסטוריה

האי נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1536. בשנת 1821 התמרדו תושבי האי יחד עם תושבי יוון, אך המרד דוכא והאי נשאר באימפריה העות'מאנית. האי נכבש על ידי האיטלקים במלחמה האיטלקית-עות'מאנית במאי 1912.
קשר קוולנטי

אלקטרונים

בדומה לכל הקשרים הכימיים הראשוניים: הבסיס ליצירת קשר קוולנטי הוא השאיפה של האטומים  להיות בעלי סידור אלקטרונים שלם, בו כל הקליפות והאורביטלים בהן, מלאות או ריקות לחלוטין מאלקטרונים, בדומה לסידור האלקטרונים של אטומי הגזים האצילים. במקרה של מפגש בין שני אטומי אל-מתכת, האטומים מושכים את האלקטרונים אחד של השני ומספקים שאיפה זו על ידי שיתוף מספר אלקטרונים אשר יחדיו ימלאו את רמת האלקטרונים המאוכלסת החיצונית ביותר שלהם. הרי שכל הרמות מתחת כבר מלאות, מילוי אותה רמה יביא לסידור אלקטרונים שלם.

סידור האלקטרונים

כל אורביטל יכול להכיל אלקטרון בודד עד שניים. לאלקטרונים עדיף אנרגטית להתפרס באורביטלים בעלי רמת אנרגיה זהה, ביחידים. על פי כלל הונד רק ברגע שכל האורביטלים מאוכלסים על ידי אלקטרון בודד יתמלאו אורביטלים מאוכלסים כבר. ובשום צורה לא לפני כך.
כתוצאה מכך, באטומים אל-מתכתיים שאינם גזים אצילים, מספר האלקטרונים אשר "חסרים" לסידור אלקטרונים מלא זהה למספר האלקטרונים הבודדים. מספר זה הוא מספר הקשרים הקוולנטיים אשר האטום יכול ליצור עם אטומים אחרים.

לדוגמה: לאטום חמצן O יש ששה אלקטרונים בקליפתו החיצונית, אשר בה ארבעה אורביטלים. על כן, ישנם שני זוגות אלקטרונים (בשני אורביטלים), ושני אלקטרונים יחידים (בשני אורביטלים נפרדים). ניתן לראות הייצוג אלקטרוני הערכיות לפי דיאגרמת לואיס (אלקטרונים אלו מסומנים בנקודות סביב האטום) את התפלגות האלקטרונים:
בקשר קוולנטי, חולקים שני אטומים את האלקטרונים החופשיים שלהם ברמת האנרגיה הגבוהה ביותר, ליצירת אורביטלים משותפים (בהם זוגות אלקטרונים) המצויים בין שני האטומים. קשרים קוולנטים אותם יוצר אטום עם אטומים אחרים משלימים את מצבו האלקטרוני של האטום למצב הדומה למצבו הנייטרלי של אטום גז אציל. ישנם מקרים היוצאים מכלל זה, לדוגמה, קשר מתכתי או מקרים בהם האלקטרונים מהרמות הפנימיות משתתפים בקשר.
בין שני אטומים עשוי להיווצר קשר קוולנטי יחיד (זוג אלקטרונים משותף), כפול (שני זוגות אלקטרונים משותפים) או משולש (שלושה זוגות). קשר מרובע ומחומש עשוי להתקיים בין מתכות וגם בין אל מתכות.
קשר קוולנטי מסומן בקווים בין שני האטומים.

דוגמאות לסימוני קשרים (לפי מספר האלקטרונים החופשיים)
קשר קוולנטי יחיד בין אטום מימן לאטום פלואור:
קשר קוולנטי כפול בין אטום חמצן לאטום גפרית:
קשר קוולנטי משולש בין אטום זרחן לאטום חנקן:

סוגי הקשרים הקוולנטים

ישנם שני סוגים של קשרים קוולנטים. קשר קוולנטי מלא, וקשר קוולנטי קוטבי. בקשר קוולנטי מלא מדובר בשתי אל מתכות זהות שיוצרות קשר קוולנטי ואז אלקטרוני הערכיות שלהם נמצאים פעם באטום הראשון ופעם בשני. בקשר קוולנטי קוטבי מדובר בשתי אל מתכות שונות שמתרכבות רק שלאחת יש אלקטרושליליות גבוהה יותר (אין שני יסודות בעלי אלקטרושליליות זהה) ולכן רוב הזמן אלקטרוני הערכיות נמצאים אצל האטום בעל האלקטרושליליות הגבוהה ביותר, אפילו שכמות זמן לא מבוטל האלקטרונים יהיו אצל בעל האלקטרושליליות הנמוכה יותר. לדוגמה, מימן (H) שמתרכב עם פלואור (F). לפלואור יש אלקטרושליליות גבוהה יותר מאשר למימן, אפילו שלמימן יש אלקטרושליליות גבוהה יחסית לשאר היסודות בטבלה ולכן רוב הזמן אלקטרוני הערכיות יהיו אצל פלואור אבל גם חלק מהזמן אצל המימן.
גרדיאנט

אינטואיציה

נתבונן לדוגמה, באזור הררי. הגובה של כל נקודה ברכס ההרים יתואר על ידי פונקציה (שדה סקלרי). בכל נקודה, ניתן להסתכל על הכיוון בו השיפוע לפונקציה שהותאמה לה הוא הגדול ביותר. זהו, למעשה, הכיוון בו הגובה משתנה בצורה המהירה (החזקה) ביותר. אם נשחרר כדור בנקודה זו, הוא יתגלגל בדיוק לכיוון ההפוך (שיפוע חזק ביותר לכיוון השלילי). באופן זה, ניתן להתאים לכל נקודה וקטור בכיוון השיפוע הגדול ביותר, וגודלו נקבע על פי גודל השיפוע. וקטור זה הוא וקטור הגרדיאנט.
דוגמה נוספת היא בניית כבישים וגגות כך שהמים יתנקזו באופן יעיל. יש ליצור שיפוע קטן, על מנת שהמים יזרמו אל פתח הניקוז. המסלול שהמים מבצעים בדרכם אל המרזב, הוא הכיוון בו הגובה משתנה בצורה הכי מהירה, שהוא גם וקטור הגרדיאנט.

סימון

אם  פונקציה סקלרית והגרדיאנט שלה הוא פונקציה וקטורית , נסמן:
 
כאשר  מסמל את אופרטור הגזירה דֶל (סמל המשולש עצמו נקרא בשם "נבלה") המוגדר כווקטור של נגזרות חלקיות, כלומר:
מתוך ההגדרה נובע שהגרדיאנט הוא וקטור, כיוון שמכפלת וקטור (אופרטור הגזירה דֶל) בסקלר (הפונקציה הסקלרית) מחזירה וקטור (הגרדיאנט).

למה וקטור גרדיאנט נותן את הכיוון בו השינוי הוא מקסימלי?

נסתכל על ההגדרה של נגזרת כיוונית, ונשאל מהו הווקטור שבו המכפלה הסקלרית עם וקטור הגרדיאנט תהיה מקסימלית? מהגדרת המכפלה הסקלרית, ברור שהמקסימום יתקבל כאשר הזווית בין הווקטורים תהיה אפס (קוסינוס מקבל ערך מקסימלי באפס), ומכאן נובע שהווקטור שבו המכפלה הסקלרית תהיה מקסימלית היא וקטור הגרדיאנט עצמו.
אישה עטויה יושבת

אישה עטויה יושבת (באנגלית: Draped Seated Figure) הוא פסלו של האמן הבריטי הנרי מור. עשוי ברונזה וסלעי בזלת, גובהו 185.4 ס"מ. נוצר בשנים 1957–1958.

תיאור הפסל

היצירה מייצגת מרכיבים אופייניים של עבודותיו של מור המוצבות ברחבי תבל: דמויות גדולות ממדים, המשולבות בטבע, שעיצובן משוחח עם האמנות של העת העתיקה, בד בבד עם ההכללה וההפשטה הצורנית המודרנית של המאה ה-20. דמויות הנשים בפסליו, על פי החוקרות יעל אשל ועדינה קמיאן-קשדן: "משרות עוצמה וביטחון. אלה נשים עצמאיות, לא קשורות עוד לתיאורי האם והילד או המדונה והילד. הן מושפעות מאמנות פרהיסטורית, מאמנות המזרח הקדום ומאמנות אגאית; הן על-זמניות ועכשוויות בעת ובעונה אחת". סימני ההיכר ביצירות הנשים אצל מור נכללות ב"אישה עטויה יושבת": דמות בעלת גוף עצום ורחב וראש קטן ממדים היושבת בנינוחות או בהסבה על עצם כבד ההולם אותה.
אריה רפפורט

אריה רפפורט (1937 - 18 בינואר 2017) היה עיתונאי והיסטוריון ישראלי, שתיעד בספרים ובבלוג את תולדות קבוצת הכדורגל של הפועל באר שבע.

ביוגרפיה

נולד ברעננה בשנת 1937 לפרידה (לבית שוגאל), חלוצה שעלתה ארצה ב-1935 לאחר מחנה הכשרה במולדתה, לטביה, וליצחק, דוור בתקופת המנדט, מנהל במרכזיית הטלפונים ברעננה עם קום המדינה וכתב בעיתוני הספורט של התקופה.  בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, אמור היה לצאת עם אימו לביקור היכרות עם משפחת האם בלטביה, אך רוחות המלחמה שכבר החלו לנשב, גרמו לביטול דרכוני היציאה על ידי השלטונות  הבריטים ובדיעבד למניעת הפיכת המסע המשפחתי לסוג של "כרטיס בכיוון אחד", שכן משפחת האם הושמדה בבור הריגה ב-1941. היה חבר בתנועת הנוער המחנות העולים. ב-1955, כחלוץ בקבוצת הכדורגל של הפועל רעננה, היה שותף לעלייתה הראשונה לליגת המשנה. את מרבית שירותו הצבאי עשה בפלוגת הקשר המוצנחת הראשונה, בין השנים 1955–1957, רובן תחת פיקודו של אורי גורן. בין השאר השתתף רפפורט בפעולות התגמול של הצנחנים במבצעי כנרת, (דצמבר 1955), ג'ראנדל, אל-ראווה וקלקיליה. בשלהי 1956 השתתף במבצע סיני. על אבדן ההזדמנות לזכות ברקע אדום,  בשלהי מבצע זה, הוא מספר בסיפרו "בין רעננה לבאר-שבע": " צניחה קרבית היא חלומו של כל צנחן... בעודנו במחנה בית ליד התבקשו כמה חיילים ממחלקת הקשר של יחידת הצנחנים 202 ואני בתוכם, להכין את עצמנו כדי להצטרף לכח שאמור היה לצנוח בשארם-אל-שייך. ... הספקנו כבר לארוז ציוד, ולצעוד לעבר כבש המטוס, אלא שאז התבשרנו ששארם אל-שייך נכבשה על ידי חטיבה 9 של השריון, בליווי אווירי צמוד, בסיומו של מסע חתחתים ארוך ומלא  תעוזה, בדרך לא דרך, כשהם נעזרים בסיום על ידי הצנחנים. ההודעה הייתה משמחת כשלעצמה במישור הלאומי, אבל לא כל כך מבחינתנו באופן אישי, כי בגלל הכניעה החמצנו הזדמנות שלא תחזור, לזכות ברקע הנכסף". ב־1960 נישא לסימה (לבית אטיאס) והזוג עבר להתגורר בבאר שבע. לזוג שלושה ילדים. בתם היא (סגן-אלוף בדי') ורד לזר, ששימשה בין השאר כמפקדת מרכז הכשרה לטירוניות של בה"ד 12. בנם הצעיר, עמיר רפפורט, היה הכתב הצבאי של ידיעות אחרונות ועוד. אחיו הצעיר של אריה, אבינועם פורת, הוא כתב בכיר במדור הספורט של ידיעות אחרונות.

כתיבה ופרסום

בין השנים 1957–1977 שימש רפפורט כאלחוטן במשטרה, כשבחלק מהתקופה (1966–1987) שימש במקביל ככתב לענייני ספורט  של מעריב בדרום. בתוך כך סיקר את שתי האליפויות הרצופות של הפועל באר-שבע של 1975, 1976. באמצע 1977 שימש כתב של המקומון שבע, ובשלהי אותה שנה נמנה עם צוות ההקמה של השבועון כל-בי באר-שבע והנגב. ב-1979 שימש במקביל גם ככתב לעניינים כלליים של מעריב, כולל סיקור ביקורו של הנשיא סאדאת בבאר-שבע, בחודש מאי, לצידו של ירון אנוש. בספטמבר אותה שנה "העביר את הפיקוד" בתחום לעיתונאי צעיר, בוקי נאה. בעונת 1978/79 של הפועל באר-שבע בליגה הבכירה, סיקר אותה בכתבות גם בגלי צה"ל.  
ב-1988 הצטרף לצוות כתבי הספורט של ידיעות אחרונות. בשנת 2001 זכה רפפורט באות יקיר באר-שבע, בזכות תרומתו לחברה ולקהילה, כולל ספרו הראשון, "ארבעים שנות ספורט בנגב". בתחילת שנות התשעים, עם תחילת גל העלייה מברית המועצות לשעבר, הוא למד רוסית והשתמש בה כדי לסייע בהתנדבות לעולים חדשים. הוא הוביל להפיכתו של בי"ס נטוש בצפון שכונת ד' לאולם ספורט משופץ המשמש מאות ילדים בענף ההיאבקות החופשית. 
ביוני 2013 פתח רפפורט בלוג בשם "אריה רפפורט ההיסטוריון", שעסק בתחום הספורט ובעניינים אחרים.
נפטר בבאר שבע ב-18 בינואר 2017.
חדשות הספורט

ההתחלה

העיתון יצא לאור לראשונה בשנת 1954. נוסד על ידי שבעה עיתונאי ספורט מעיתונים שונים: ישראל פז העורך הראשי של העיתון, ששימש גם ככתב מרכזי בעיתון, יעקב אפלויג, יהודה גבאי, יחיאל ארזי, נחמיה בן אברהם, אלכסנדר אלכסנדרוני ויזהר ברנר.לתפקיד עורך אחראי נבחר עו"ד אמנון חלד, גיסו של בן-אברהם. בארבע שנותיו הראשונות יצא העיתון לאור פעמיים בשבוע, בימים ראשון ורביעי. מאוחר יותר, לתקופה של עשרה חודשים, הוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע (בימים ראשון, שלישי וחמישי). משנת 1959 ועד סגירתו בשנת 1985 החל העיתון להופיע כל יום.

סגירת העיתון

בראשית שנות השמונים החלו העיתונים היומיים מעריב וידיעות אחרונות להופיע בצבע, ומוספי הספורט היומיים שלהם הורחבו וכללו יותר כתבות בהשוואה לשנים קודמות. בנוסף לכך, מחירי העיתון היומי היו נמוכים יותר מעיתון חדשות הספורט, וחדשות הספורט התקשה להתחרות בהם ולבסוף נסגר בשנת 1985.
בסך הכל הוציא העיתון 7,649 גיליונות במהלך 31 שנות קיומו.
בשנת 1998, 13 שנים לאחר שנסגר, זכה העיתון בפרס היובל של משרד החינוך.
ארגנטינה

ספורט

הספורט הפופולרי ביותר בארגנטינה הוא הכדורגל. נבחרת ארגנטינה בכדורגל היא אחת מנבחרות הכדורגל הטובות בעולם וידועה בשחקנים מצליחים רבים שיצאו מתוכה לליגות הגדולות באירופה, וביניהם דייגו מראדונה וליונל מסי, מהכדורגלנים הגדולים ביותר בעולם בכל הזמנים. לזכותה של ארגנטינה שתי זכיות בגביע העולם בכדורגל - ב-1978 וב-1986, 14 זכיות בקופה אמריקה ושתי זכיות במדליית הזהב האולימפית.
גם נבחרת הכדורסל של ארגנטינה נחשבת לאחת הנבחרות החזקות בעולם. היא זכתה במשחקים האולימפיים ב-2004, וכן זכתה פעם אחת באליפות העולם בכדורסל בשנת 1950, ופעמיים באליפות אמריקה בכדורסל בשנים 2001 ו-2011.

גאוגרפיה

ארגנטינה היא המדינה השמינית בגודלה בעולם מבחינת שטח. היא נמצאת באמריקה הדרומית בשכנות לפרגוואי, צ'ילה, בוליביה, אורוגוואי וברזיל.
מבחינה טופוגרפית ניתן לחלק את ארגנטינה לשלושה חלקים עיקריים: המישורים הפוריים של הפמפס במרכז המדינה, שהם מרכז העושר החקלאי של ארגנטינה; הרמה של פטגוניה בדרום ורכס הרי האנדים לאורך הגבול המערבי עם צ'ילה, ובו הנקודה הגבוהה ביותר ביבשת אמריקה כולה - היא ההר אקונקגווה (Aconcagua), המתנשא לגובה של 6,960 מטר.
הנהרות העיקריים הם נהר פרנה (Parana), אחד הנהרות הארוכים בעולם, ונהר אורוגוואי (Uruguay), בצפון מזרח המדינה. שני נהרות אלה זורמים במקביל לאורך מאות קילומטרים, והם יוצרים אזור המכונה מסופוטמיה ("בין הנהרות", ביוונית), ובו פרובינציות אנטרה ריוס ("בין הנהרות"), קוריינטס ("זרמי המים") ומיסיונס. לקראת סופם מתאחדים שני הנהרות והם יוצרים דלתה מרהיבה, ואת הנהר הרחב בעולם, הוא ה-ריו דה לה פלטה. נהרות גדולים אחרים הם יובליו הרבים של נהר הפרנה - ובהם: נהר איגואסו (Iguazu), בגבול בין ארגנטינה לברזיל, ובו מפלי איגואסו המפורסמים והמרהיבים; הפרגוואי, הברמחו (Bermejo), הפילקומיו (Pilcomayo) וכן הנהר סלאדו (Salado), "הנהר המלוח".
במרכז המדינה ובדרומה זורמים נהרות גדולים אף הם, ובהם נהר אטואל (Atuel), נהרות הקולורדו (Colorado - "אדום") ונגרו (Negro - "שחור") הזורמים במקביל לאורך מאות קילומטרים, ונהר צ'ובוט (Chubut).
האקלים בארגנטינה הוא ממוזג, עם נקודות קיצון בצפון (אקלים סובטרופי) ובדרום (צחיח וקר).
ארגנטינה גם טוענת לבעלות על טריטוריה באנטארקטיקה - אנטארקטיקה הארגנטינאית.

דמוגרפיה

אוכלוסיית ארגנטינה מורכבת בעיקרה מצאצאי מהגרים, והמדינה זוכה לכינוי המקומי: "crisol de razas": תערובת של גזעים. ההרכב הדמוגרפי השתנה דרמטית בין המאה ה-18 למאה ה-19, כשבפרק זה זה היגרו לארגנטינה כ-6.6 מיליון איש (שנייה רק לארצות הברית בתקופה זו).
רוב הארגנטינאים הם צאצאים של כמה קבוצות אתניות מאירופה, ויותר מ-55% מתוכם הם ממוצא איטלקי. המוצא השכיח ביותר לאחר מכן הוא ספרדי, ולאחר מכן 17% ממוצא צרפתי, וכ-8% ממוצא גרמני. נכון לשנת 2019 ישנה בארגנטינה גם קבוצה גדולה שמוצאם מהמזרח התיכון, בעיקר מסוריה ולבנון. בנוסף, יש בארגנטינה כ-180,000 תושבים שמוצאם מהמזרח הרחוק, ולרובם שורשים קוריאנים וסינים. הממשלה הארגנטינית מעריכה כי 750,000 מתושבי המדינה הם ללא מסמכים רשמיים - רבים מהם היגרו מפרגוואי, פרו ובוליביה. כ-150 אלף הם אפרוארגנטינאים. בפטגוניה יש יצוג נכבד ליוצאי ויילס. השפה הרשמית היא ספרדית.
התושבים המקוריים מונים כ-700,000 נפש והם יושבים בעיקר בצפון, צפון-מערב ודרום.

דת

עיקר האוכלוסייה (65%) היא קתולית, אך ישנה גם קהילה פרוטסטנטית חזקה שמהווה 11.5% מהאוכלוסייה. 20.5% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם חסרי דת. 1% מוסלמים ו0.2% יהודים.
מועדון ברלה

מועדון בֶּרָלֶה הוא מועדון הופעות הממוקם בקיבוץ להבות חביבה. המועדון הוקם באפריל 2007 בחדר האוכל לשעבר של הקיבוץ. המועדון הוקם בשאיפה "להביא את הריכוז והמיטב התרבותי התל אביבי למושבי מנשה ועמק חפר". בין מקימי המועדון בעבר היה הזמר יוני רועה. 
בין המופיעים במועדון: שלמה ארצי, הדג נחש, יוני רכטר, דודו טסה, חמי רודנר,, יהודית רביץ, מתי כספי, דייוויד ברוזה, אהוד בנאי, ירדנה ארזי, צביקה פיק, אורנה בנאי, ועוד.
בנוסף להופעות רגילות המועדון מקיים גם אירועי צדקה ללא מטרות רווח, ביניהם לטובת בית החולים לניאדו ומעניק כרטיסים מתנה לחיילים ולתלמידי פנימיות.
יון ג. דוקה

חייו

יון גאורגה דוקה נולד כבן למשפחה אריסטוקרטית רומנית. היה בנם של המהנדס גאורגה דוקה ושל אשתו, לוצ'יה לבית גיקה.
למד משפטים בפריז. 
ב-1922 מונה דוקה לתפקיד שר החוץ של רומניה והיה מן התומכים בהסכמה הקטנה, ברית בין רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה, שנוצרה, בין השאר, על מנת להדוף את שאיפותיה הטריטוריאליות של הונגריה של הורטי.
דוקה התנגד לחזרתו לרומניה והכתרתו של קרול השני, מלך רומניה ולאחר הכתרתו נשבע לחתוך את זרועו ולא לשתף פעולה איתו. הוא היה מבקר חריף של המלך ושל הממשלות, שפעלו תחתיו, אך לאחר משבר ממשלתי והתפטרות הממשלה הוזמן על ידי המלך, בנובמבר 1933, להרכיב ממשלה זמנית, שתכהן עד הבחירות בחודש דצמבר. דוקה פעל בתקופה זו למניעת השתתפות התנועה הלגיונרית בבחירות ודאג לפרסם את האיסור ביום האחרון לפני סגירת ההרשמה לבחירות, כדי למנוע מהלגיונרים הצטרפות לרשימות אחרות או הקמת רשימה חדשה. כעבור זמן קצר נרצח על רציף תחנת הרכבת בסינאיה על ידי הניקדורים, שלושה מחברי התנועה הלגיונרית. ידיעות על תכנון הרצח הגיעו לידי המלך לפני הרצח, אך זה הורה למשטרה לא לעשות דבר, כדי למנוע את הרצח ולאחר הרצח סירב לפגוש את משפחת הנרצח.
למשך זמן קצר נקראה העיירה קריסטורו סקוייסק שבמחוז הארגיטה על שמו.
אווריסט לוי פרובנסל

אווריסט לוי פרובנסל (בצרפתית: Evariste Lévi-Provençal;‏ 1894 – 1956) היה פרופסור יהודי אלג'ראי למזרחנות, מדעי האסלאם והיסטוריה של חצי האי האיברי. נחשב לאחד המזרחנים הבולטים בצרפת של זמנו.

קורות חיים

אווריסט לוי פרובנסל נולד בקונסטנטין, אלג'יריה הצרפתית למשפחה יהודית. שמו המקורי היה מכלוף אווריסט לוי, בעוד אווריסט לוי פרובנסל הוא שמו הצרפתי. בנעוריו התחנך בגימנסיה צרפתית (Lycée) בקונסטנטין. כמו אחרים מיהודי אלג'יריה, גויס לצבא הצרפתי בזמן מלחמת העולם הראשונה ואף נפצע בקרב בדרדנלים בשנת 1917. לאחר המלחמה חי ולימד במרוקו והצטרף למוסד המרוקאי למחקרים מתקדמים (Institut des Hautes Etudes Marocaines) שברבאט. משנת 1926 החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת אלג'יר. בתקופת מלחמת העולם השנייה פוטר ממשרתו בעקבות חוקי הגזע של משטר וישי ונסע בעקבות זאת לקהיר, אך עם תום המלחמה החל ללמד באוניברסיטת הסורבון בפריז, משרה בה החזיק עד פטירתו בשנת 1956.
במהלך הקריירה האקדמית שלו פרובנסל היה שותף בהקמתם או עריכתם של מספר כתבי עת אקדמאים, שימש כעורך של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם, הפרסום החשוב ביותר בתחומו, והיה שותף בהקמת מספר מכוני מחקר לחקר מזרחנות בצרפת ואלג'יר.

מחקריו

לאורך חייו פרסם פרובנסל למעלה מ-20 ספרים ומאות פרסומים אחרים על האסלאם, ספרד המוסלמית, צפון אפריקה, בלשנות ערבית ועוד. עבודתו המונומנטלית היא המחקר בן שלושה הכרכים "היסטוריה של ספרד המוסלמית" (Histoire de l’Espagne Musulmane, 1944-1953). באופן מקורי הספר היה אמור להיות בן ששה כרכים, אך פרובנסל נפטר לפני שהספיק לכתוב את השלושה הנותרים ולכן סדרת הספרים מסתיימת בתקופה של נפילת אמירות קורדובה בשנת 1031. לימים עבודה גדולה זאת תורגמה לספרדית ופורסמה כחלק מ"היסטוריה של ספרד" (Historia de España) של ההיסטוריון הספרדי החשוב מנדז פידל, והפכה לעבודה הסטנדרטית בתחום. פרובנסל נחשב לאחד ממייסדי תחום לימודי איבריה המוסלמית בצרפת.  
מלבד כתביו חשיבות רבה הייתה לעבודתו בקטלוג, ההדרה ופרסום של כתבי יד ערביים שהשתמרו מספרד ומרוקו בימי הביניים ובעיקר כרוניקות.
נולן ג'רארד פאנק

קורות חיים

נולן ג'רארד פאנק נולד ב-28 ביוני 1986, בונקובר, קולומביה הבריטית. הוא קיבל תפקיד ראשוני בסרט שיצא ביחד עם תמין סורסוק. ב-12 בינואר 2009, הופיע לראשונה בהארד-רוק קפה, שבניו יורק. את קריירת השירה שלו החל כבר כאשר שיחק בסדרת הטלוויזיה "גלי".
בשנת 2003, השתתף בסרט "אקס-מן 2". כמה שנים לאחר מכן השתתף בסרטים "בלתי נראה 2", "18", "ספקטקיולר!", "שכול" ו-"טריפל דוג". בשנת 2007, קיבל מועמדות בטקס פרסי "Leo", על כך שהשתתף בסרט "Renegadepress.com".
לאחר מכן, השתתף ביחד עם ג'ניפר לורנס בסרט האימה "הבית בקצה הרחוב". מאוחר יותר השתתף בסדרות טלוויזיה כדוגמת "אוקוורד", "החץ" ו"קוונטיקו". בדצמבר 2013, נודע כי פאנק יהיה הדוגמן הראשי של ורסצ'ה, בקמפיין אשר התקיים כמה חודשים לאחר מכן.
בשנת 2017, השתתף בסרט האימה המצליח, "מת או חובה", בתפקיד טייסון קאראן. הסרט יצא לאקרנים ב-13 באפריל 2018.