google/wiki40b huggingface dataset:
רשומה רפואית אישית

רשומה רפואית אישית היא אוסף המידע הרפואי שנאסף מהבדיקות הרפואיות שעבר מטופל במהלך חייו. מידע רפואי זה מפוצל בין מקורות רבים, ובדרך כלל רק חלק קטן מההיסטוריה הרפואית של מטופל נגיש לרופא המטפל בו. רשומה רפואית אישית, המרכזת את כל המידע הרפואי על אודות המטופל אמורה לשפר את הטיפול הרפואי, אך יצירתה כרוכה בבעיות אתיות.
בעיה מרכזית היא שאלת השליטה במידע זה: האם השליטה תהיה בידי החולה, שיחליט איזה חלק מהמידע לחשוף בפני רופאו, או בידי מערכת הבריאות, שתקבע קריטריונים לגישה למידע הרפואי.

מימוש רשומה רפואית אישית ורשומה רפואית ממוחשבת

כיום לא פועלת בעולם רשומת בריאות ברמה הלאומית. מתקיימים דיונים במדינות שונות על הקמת רשומה כזו - ארצות הברית, אנגליה, אוסטרליה, קנדה. אולם באף אחת מהמדינות אין יישום בפועל. החשש הוא בעיקר מפני זליגת מידע וחדירה לפרטיות.
חברות שעוסקות בתחום בעולם: 
ביולי 2007 השיקה חברת מיקרוסופט השיקה את Microsoft health valut, אשר מציע ממשק של רשומה רפואית מצומצמת, עם חיבור לחברות שונות. ממשק זה קיים בשלב זה רק בארצות הברית.
חברת גוגל השיקה אף היא, במאי 2008, שירות דומה בשם Google Health.
בישראל, משרד הבריאות בשיתוף משרד האוצר החליטו על הקמת רשומה רפואית לאומית בישראל, בשנת 2004. כאשר התוכנית הייתה לממש את הפרויקט תוך 3 שנים, אולם התוכנית נזנחה, ובמקומה פותחה מערכת "שיתוף מידע" בין מוסדות רפואיים, על בסיס מערכת "אופק" שפעלה בשירותי בריאות כללית (ר' להלן).
בצה"ל פועלת רשומה רפואית ממוחשבת המכילה את התיקים הרפואיים של כלל חיילי צה"ל. מערכת זו נחשבת לגדולה מסוגה בארץ.
בקופת חולים "שירותי בריאות כללית" פועלת רשומה רפואית ממוחשבת, המאפשר צפיה במידע על המטופלים מגורמי טיפול שונים בבתי חולים ובמרפאות הקהילה, באמצעות תוכנת "אופק" (פיתוח של החברה הישראלית "די בי מושן"). מערכת 'אופק' מהווה כיום את התשתית לפיתוח מערכת לאומית לשיתוף מידע רפואי בין מוסדות רפואיים בישראל, בהובלה של משרד הבריאות.
מערכת שיתוף מידע הלאומית, הושקה בינואר 2014 ופועלת כיום בחלק נרחב ממוסדות הרפואה בישראל, אך עדיין לא בכולם. מערכת שיתוף מידע אינה יוצרת רשומה רפואית אישי מלאה, אלא מאפשרת גישה מנקודת הטיפול גם למידע השמור בתיק רפואי ממוחשב במוסדות רפואיים אחרים, ובכך אינה עונה על ההגדרה של "רשומה רפואית אישית" אך יוצרת פתרון קרוב לכך.
אזאר מאג'די

אזאר מאג'די (בפרסית: آذر ماجدی) היא מסאית ופעילה קומוניסטית איראנית, יושבת ראש ה"ארגון לשחרור האשה" ואחת המנהיגות של המפלגה הקומוניסטית של איראן. היא מתנגדת למשטר הרפובליקה האסלאמית של איראן מאז ששבה מלימודים מחוץ לאיראן כדי להתנגד לחומייני, בשנת 1978.

ביוגרפיה

מאג'די נולדה באיראן] לאב אתאיסט ולאם מוסלמית. הייתה נשואה להוגה המרקסיסטי מנסור הקמט שהוביל את ההתנגדות הקומוניסטית לשאח, והם הורים לשלושה ילדים.

עמדות פוליטיות

מאג'די מגדירה את עצמה מרקסיסטית ו"פועלית-קומוניסטית". היא מתארת את האסלאם כ"אידאולוגיה מאוד שונאת נשים". בראיון משנת 2001 אמרה מאג'די ש"הציבור חייב לעשות משהו כדי לחסל את האסלאם". בראיון אחר קבעה מאג'די ש"איסלמופוביה היא מושג מומצא, שמנסה להשתיק את העולם ולמנוע ביקורת על האסלאם ועל התנועה האסלאמית".
וולטר איובי

קריירת מועדונים

איובי התחיל את הקריירה המקצועית שלו באמלק מליגת העל האקוודורית. לאחר 3 עונות בקבוצה, בהן הופיע 87 פעמים, עבר לקבוצת ברצלונה ספורטינג קלוב האקוודורית. למרות שמועות שקשרו אותו למועדונים אירופאים שונים, הוא נשאר בברצלונה עד שנת 2006, חוץ מעונה אחת בה היה מושאל לאל-וואסל מאיחוד האמירויות הערביות. 
בשנת 2006 הוא עבר לאל נסיונל, שם שיחק 3 עונות והופיע ב-94 משחקים.
בשנת 2009 איובי הושאל למונטריי מליגת העל המקסיקנית. זמן קצר לאחר ההשאלה מונטריי מימשה את אופציית הרכישה ורכשה את איובי. בדצמבר 2011 הוא חידש את חוזה בקבוצה. בתקופה בה שיחק במונטריי זכתה הקבוצה פעמיים באליפות מקסיקו, 3 פעמים בליגת האלופות של CONCACAF והגיעה למקום השלישי באליפות העולם לקבוצות 2012.
בשנת 2013 איובי עבר לפצ'וקה, גם היא מליגת העל המקסיקנית.

נבחרת אקוודור

איובי זומן למונדיאל 2002 שהתקיים ביפן ובקוריאה הדרומית. בטורניר זה היה אחד מהשחקנים הצעירים ביותר בסגל האקוודורי, ולא זכה להופיע בטורניר. הוא שיחק באופן קבוע במשחקי אקוודור במוקדמות מונדיאל 2006 וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר. אלא שאז, באופן מפתיע, לא נכלל בסגל הסופי של אקוודור למונדיאל 2006.
איובי זומן לסגל אקוודור לקופה אמריקה 2007. בטורניר זה הופיע פעמיים, כאשר נכנס כמחליף במשחק מול מקסיקו ופתח בהרכב במשחק מול ברזיל.
איובי היווה חלק אינטגרלי בהרכב אקוודור במוקדמות מונדיאל 2010. הוא ביסס את מעמדו בנבחרת כאשר הבקיע שני שערים בניצחון על פרו 1-5. הוא גם כבש שער בניצחון 0-2 על ארגנטינה, שנחשבה לנבחרת החזקה בבית הדרום אמריקאי. למרות זאת, אקוודור לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר, לאחר שסיימה במקום ה-6 בבית הדרום אמריקאי, נקודה אחת בלבד מהמקום ה-5 שמוביל לפלייאוף הבין-יבשתי.
במוקדמות מונדיאל 2014 איובי היה אחד השחקנים היחידים בנבחרת אקוודור ששיחקו בכל 16 משחקי המוקדמות. כשחקן שיכול לשחק בעמדות מגוונות, איובי שיחק בעיקר בעמדת המגן השמאלי. הוא סייע לאקוודור להעפיל למונדיאל 2014 שנערך בברזיל. בטורניר, איובי בישל שני שערים לאנר ולנסיה, בישול אחד בהפסד 2-1 לשווייץ ובישול נוסף בניצחון 1-2 על הונדורס.
רכבת נושאת רכב

רכבת נושאת רכב או מוטורייל (באנגלית: motorail) היא רכבת נוסעים המאפשרת לנוסעים להעלות את רכביהם יחד איתם לנסיעה. הנוסעים נוסעים בקרונות נוסעים רגילים (או בקרונות שינה בנסיעות ארוכות יותר) והרכבים מועמסים על קרונות משא, לרוב באותה רכבת.
קיימות רכבות נושאות המיועדות למרחקים קצרים שבהם נשארים בעלי הרכבים בתוך רכבם ואינם יורדים אל הרכבת; רכבות אלו נקראות "Car shuttle train", שפירושו "רכבת הסעים". אלו נפוצות בעיקר במעבר מעל או מתחת נהרות ומיצרים כמו מנהרת תעלת למאנש שבמנהרה תחתיה פועל שירות העברת כלי רכב בתשלום.
סוג שני של רכבות אלו מכונה "Car-carrying train". אלו משמשות לנסיעות ארוכות וכוללות קרונות נוסעים ולעיתים אף קרונות שינה.
ראלב מג'אדלה

ביוגרפיה

גדל והתחנך ביישוב באקה אל-גרבייה. בעל השכלה תיכונית. כיהן בתפקידים שונים ובהם: מזכיר הנוער העובד והלומד בבאקה אל-גרביה, מזכיר מועצת הפועלים האזורית, ראש אגף החינוך, ההשכלה והספורט בהסתדרות הכללית.
מג'אדלה פעיל בתחומי זכויות ערבים, פנים ובעיות באזור באקה אל-גרביה.
מג'אדלה נכנס לכנסת בשנת 2004, עם התפטרותו של אברהם בורג. שנה מאוחר יותר התמנה ליו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה, תפקיד בו המשיך להחזיק בראשית כהונתה של הכנסת ה-17. בנוסף לתפקידו כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה, מג'אדלה היה חבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובוועדת המדע והטכנולוגיה בעת כהונתו בכנסת ה-16, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת ה-17.
בתחילת כהונתה של הכנסת ה-17 פעל יחד עם חברתו לסיעה, נדיה חילו, נגד הישארות מפלגת העבודה בקואליציה עם הצטרפות "ישראל ביתנו" ואביגדור ליברמן אליה. מאוחר יותר נתמנה לשר לצד ליברמן.
ב-10 בינואר 2007 הודיע יו"ר העבודה, עמיר פרץ, על כוונתו למנות את מג'אדלה לתפקיד שר המדע, התרבות והספורט במקומו של אופיר פינס, שהתפטר מהתפקיד חודשיים קודם לכן במחאה על צירוף ישראל ביתנו לקואליציה. מינויו של מג'אדלה עוכב על ידי ראש הממשלה אולמרט, שרצה להמתין עד לביצוע סבב תיקים בממשלתו. בסופו של דבר נקבע כי ימונה תחילה לשר בלי תיק, ובהמשך, עם ביצוע סבב התיקים, יקבל משרד מקצועי. ב-29 בינואר אותה שנה אישרה הכנסת את מינויו כשר ברוב גדול של 59 חברי כנסת כנגד 23. עם מינויו, הפך מג'אדלה לשר המוסלמי הראשון בישראל.
ב-25 בפברואר 2007 אישרה הממשלה את מינויו לתפקיד שר המדע, התרבות והספורט. ב-21 במרץ 2007 אישרה הכנסת את מינויו.
למחרת תחילתו של מבצע עופרת יצוקה החרים מג'אדלה את ישיבת הממשלה, במחאה על המבצע. שבוע לאחר מכן הגיע לישיבת הממשלה, וקרא "להפסיק את המבצע הצבאי בעזה ולחזור לתהליך המדיני כדי לתת תקווה לשני העמים".
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב מג'אדלה במקום ה-15 ברשימת העבודה לכנסת. הרשימה זכתה ב-13 מנדטים והוא נותר מחוץ לכנסת. באפריל 2010 שב לכהן בה, בעקבות התפטרותה של יולי תמיר.  כיהן כיושב-ראש ועדת המשנה לעניינים חסויים (על פי סעיף 5 לחוק הכנסת), יושב-ראש ועדת המשנה לדיור במגזר הערבי, חבר בוועדת הכספים ובועדה לביקורת המדינה. כן שימש יושב-ראש השדולה לקידום המיחזור בישראל וחבר בשדולה להעסקה ישירה. 
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב מג'אדלה במקום ה-17 ברשימת העבודה לכנסת ונותר פעם נוספת מחוץ לכנסת. בעקבות התפטרותו של ח"כ בנימין בן אליעזר וויתורו של דני עטר, מג'אדלה נכנס לכנסת ה-19 בשלושת חודשיה האחרונים.
מג'אדלה נשוי להודא ואב לשתי בנות ושני בנים, ומתגורר בבאקה אל-גרביה.
ספר הכרית

ספר הכרית (רומאג'י: Makura no Sōshi, קאנג'י: 枕草子) הוא ספר מחשבות והרהורים יפני, שנכתב על ידי סיי שונאגון בזמן היותה אשת-חצר של הקיסרית סדאקו, במהלך תקופת הייאן ביפן. הספר הושלם בשנת 1002.
בספר מתארת הסופרת רשימות למיניהן, מחשבות אישיות, אירועים מעניינים בחצר, שירה וגם דעות על אנשים בני זמנה. למרות היותה עבודה אישית, כישורי הכתיבה וכישוריה הפואטיים של המחברת הופכים עבודה זו לעבודה אומנותית מעניינת, והיא מוערכת כמסמך היסטורי חשוב. חלק מהספר נחשף בפני חצר הקיסרות במהלך ימי חייה של שונאגון. הספר תורגם לאנגלית על ידי איבן מוריס.
ישנו סרט הנושא שם זה של הבמאי פיטר גרינוויי, המתרחש בהונג קונג המודרנית, אך מתייחס לספר.
מוזיאון גולני

האתר

ראשיתו של האתר בגלעד מאבני בזלת מקומיות שהוקם בשנת 1949 ליד הצומת לזכרם של 87 חללי חטיבה שנפלו באזור בקרבל על סג'רה ובקרבות על הכפר לוביה במלחמת העצמאות. על הגלעד נרשם: "לזכר הלוחמים שנפלו במערכות סג'רה והגליל התחתון בשנת ה'תש"ח". מיקום הגלעד הוא שקבע את שם המקום כצומת גולני. כעבור עשר שנים, ביום י"ב בניסן תשי"ט, 20 באפריל 1959, הוסר הלוט מעל אנדרטה, שהוקמה במקומו של הגלעד. האנדרטה נישאת לגובה של 12 מטרים, ועוצבה בידי האדריכל אשר חירם. היא בנויה מקירות זקופים הניצבים זה אל זה, האחד גבוה ממשנהו. לכל אחד מהם צורת משולש ויחד הם יוצרים מעין תבנית, המרמזת על מגן דוד.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, שבה שכלה החטיבה 126 לוחמים, הוקמה "עמותת ידידי גולני", ששמה לה למטרה להקים אתר הנצחה ומוזיאון, שינציחו את זכר הנופלים ויספרו על נתיב הקרבות הארוך של החטיבה ודרכה באימונים ובביטחון השוטף. האתר והמוזיאון הוקמו בסיוע המועצה האזורית הגליל התחתון בסיוע מחוז הצפון של משרד הפנים. אבן פינה למוזיאון הונח באפריל 1980 והוא נחנך ביום ג' בחשוון ה'תשמ"ג, 20 באוקטובר 1982.
מתכנן האתר, האדריכל יוסף אסא, לוחם גולני לשעבר, ביקש לבטא בו את אופייה של חטיבת חי"ר, שחייליה נלחמים ופורצים יחד כשהם חשופים לאויב. לכן בחר להקימו במבנים נמוכים ואופקיים, שבהם עלייה איטית ומתונה והמשתלבים בנוף הסביבה.
כיום משתרע האתר על שטח בן כ-60 דונם ובו תצוגות, מבנים, דגמים, אנדרטאות, כלי נשק ומופע אור-קולי. במוזיאון אולם "יזכור" המנציח את זכר חללי חטיבת גולני. במקום נערכים טקסים שונים וביניהם טקסי הזיכרון של חטיבת גולני. לכל חלל אוגדן זיכרון אישי וקובץ ממוחשב הניתן לבחירה מהמאגר ולצפייה על ידי המבקרים. באתר דרכי גישה לנכים ובצמוד לו תחנת מידע למטיילים מסעדות וחורשת פיקניקים ביער לביא. במוזיאון ישנה הדרכה לקבוצות. המוזיאון נוהל בעבר  על ידי אל"ם (במיל') יום טוב חזן. ומאז אוגוסט 2017 על ידי סא"ל במיל מור שמעון.
בשנת 2010 הוקם במקום אנדרטת "כותל הלב השבור" שעוצבה גם היא בידי יוסף אסא ומנציחה את שמות כל חללי החטיבה.
יצחק אייזיק קרסילשציקוב

הרב יצחק אייזיק קרסילשציקוב (תרמ"ח 1888 - י' באייר תשכ"ה, 12 במאי 1965), רב בפולטבה שברוסיה, מחבר פירוש 'תבונה' על הירושלמי וחידושים על משנה תורה לרמב"ם.

ביוגרפיה

נולד בעיירה קריצ'ב ברוסיה הלבנה, לדב בער. למד בישיבת מיר בתקופה בה כיהן הרב אליהו ברוך קמאי כראש הישיבה.
עוד בטרם המהפכה הקומוניסטית שימש כרב בעיירה האדיץ' במחוז קורסק ואחר כך בפולטבה ובקריוקוב. נודע בכינויו "הגאון מפולטבה". החל מ-1929 התגורר הרב קרסילשציקוב במוסקבה, ועבד כמנהל חשבונות. במלחמת העולם השנייה עבר לקראסנויארסק שבאזור סיביר, ולאחר המלחמה שב למוסקבה.

ספריו ומאמריו

תבונה ותולדות יצחק על הירושלמי - ספרו הגדול והחשוב ביותר של הרב קרסילשציקוב הוא פירושו לירושלמי, סדר זרעים ומועד. הפירוש מתחלק לשני חלקים: 'תולדות יצחק' - פירוש רציף על הסוגיה, המתאפיין בשפה ברורה ושווה לכל נפש, ו'תבונה' - חידושים והרחבות.
פירוש זה נכתב בסתר בהיותו במוסקבה. הרב צבי ברונשטיין מארצות הברית, נשיא מכון 'מוצל מאש' שעסק בהוצאה לאור של כתבי יד מעבר למסך הברזל, נסע לרוסיה ופגש את הרב קרסילשציקוב בבית החולים בהיותו על ערש דווי, יום לפני פטירתו. הוא סיפר לו על כתב היד של פירושו לירושלמי, כעשרים כרכים גדולים שהיו במקום מסתור, וביקש ממנו לעשות להוצאתו מרוסיה והדפסתו. לאחר מאמצים מרובים הצליח הרב ברונשטיין להוציא את כתב היד ופעל להוצאתו לאור במהדורת הירושלמי המהודרת של מכון 'מוצל מאש'. חלק מהכרכים יצאו לאור אחרי פטירת הרב ברונשטיין, על ידי ממשיכי מפעלו. הפירוש זכה להסכמות מגדולי תורה, שהביעו את התפעלותם מהפירוש עצמו ומהתנאים הקשים בהם נכתב. לקראת הדפסתו נערך הספר בהכוונת הרב חיים קנייבסקי.
תבונה על הרמב"ם - בהיותו בפולטבה הדפיס חלק ראשון (42 עמ') מספרו "תבונה" על הרמב"ם, בשנת תרפ"ו, 1926. זהו הספר התורני האחרון שהודפס ברוסיה הקומוניסטית. חלקו השני נדפס רק כעבור חמשים שנה (תשל"ו 1976), על ידי מוסד הרב קוק בירושלים, אליו הוברח כתב היד מרוסיה, גם כן על ידי הרב צבי ברונשטיין.
רעיונות והגיונות - ספר הגותי שנשאר בכתב יד.
מאמרים ומכתבים - הרב קרסילשציקוב התכתב בענייני השקפה עם הוגה הדעות הרב שמואל אלכסנדרוב. וקטעים ממכתביו התפרסמו בספרו של הרב אלכסנדרוב מכתבי מחקר וביקורת, ירושלים תרצ"ב. 
כמה ממכתביו בענייני הלכה התפרסמו בספר שומרי הגחלת, כתבי רבנים בברית המועצות, ירושלים - ניו יורק תשכ"ו. אחד מהם (התכתבות עם הרב זוין אודות ספרו "המועדים בהלכה"; התפרסם גם בבטאון 'אור המזרח' תמוז תש"ך, עמ' 8 והלאה) מסיים במילות הבאות, שהן כנראה מס שפתיים לשלטון העוקב אחרי מכתביו: "ונסיים בדבר טוב: ימח שמם של הפשיסטים מכל המינים, שונאי היהדות והאנושיות, יחי השלום העולמי".
במאמר יסוד התיקון לעתיד, שהתפרסם אחרי פטירתו בבטאון שנה בשנה תשכ"ח (עמ' 210 - 220) שוטח המחבר את המצב הרוחני החמור של יהדות רוסיה, ומאידך את תקוותו שהתפיסה המטריאליסטית השלטת ברוסיה תביא בסופו של דבר לאמונה בדרגה משוכללת יותר.
אלון אליקים

ביוגרפיה

אלייקים גדל בירושלים. הוא התאמן בקבוצת הפועל ירושלים.

שיאן ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה בתל אביב בתחילת יוני 1980 זכה אלייקים במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 48.55 שניות, שיפור לשיאו של עמוס גרודז'ינובסקי (49.03 שניות) ולשיאו של מני רוזנברג (48.89 שניות) המחכה לאישור. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בסוף יוני הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא נוער חדש של 48.53 שניות, אחרי מני רוזנברג, ששיפר את שיאו הישראלי בתוצאה של 48.39 שניות.

1981

באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכה אלייקים במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.75 שניות, לפני נועם לנקר (49.26 שניות) ודרור אבן עזרא (49.27 שניות), שניהם מהפועל קריית ביאליק.

אלוף ושיאן המכביה ה-11

שבוע לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-11, שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף ביולי 1981, זכה אלייקים בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא מכביה חדש של 48.64 שניות, לפני דוד פרים (48.72 שניות) וריצ'רד בלום (49.05 שניות), שניהם מארצות הברית. מדליית כסף - בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם בוריס קריצשטיין, מני רוזנברג ונועם לנקר בשיא ישראלי חדש של 3:14.76 דקות.

1982

בתחרות שנערכה באמסטרדם שבהולנד ב-29 באוגוסט 1982 זכה אלייקים במדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם יואב מקל, עוז כץ ומרק הנדלסמן בשיא ישראלי חדש של 3:12.41 דקות.

כינוס הפועל ה-12

בתחרות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 שנערכה בהדר יוסף במאי 1983 ניצח אלייקים את המקצה השני (חלש) בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.77 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בתל אביב ב-17 ביולי 1983 זכה אליקים בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר לפני אוסי זלוצובר מאס"א תל אביב ומדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.48 שניות, אחרי מארק הנדסלמן (47.80 שניות) ולפני עוז כץ (49.46 שניות). נוסף לכך הוא קבע בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם שמואל איס, עוז כץ ומרק הנדלסמן בשיא ישראלי חדש של 3:10.74 דקות.

1984

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתחילת יולי 1984 זכה אלייקים במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.49 שניות, אחרי יואב מקל שקבע שיא ישראלי חדש של 48.13 שניות ולפני שמואל איס (49.10 שניות).

1985

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתחילת יולי 1985 זכה אלייקים בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 400 מטר, אחרי מרק הנדלסמן (48.36 שניות) ולפני יהודה מורלי ומדליית ארד, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 57.31 שניות, אחרי יהודה מורלי (55.29 שניות) וצפריר נלקין (56.02 שניות).

1987

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-24 ביוני 1987 קבע אלייקים בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 52.7 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בתל אביב ב-25 ביולי, הוא קבע בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 47.79 שניות.

חייו האישיים

אלייקים למד רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא התמחה ברפואת ילדים ומנהל כיום את אגף הילדים בבית חולים מאיר.
טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס

החטיפה

בשעות הלילה המאוחרות של יום שישי, 22 בנובמבר, המריאה טיסה 961 מנמל התעופה במומבאי בדרכה לנמל התעופה באביג'ן, בירת חוף השנהב. בדרך נקבעו למטוס הבואינג 767-260 שלוש עצירות ביניים, באתיופיה, בקניה וברפובליקה של קונגו. בשעות הבוקר עצרה הטיסה בנמל התעופה של אדיס אבבה ושם עלו נוסעים נוספים, ביניהם גם שלושת החוטפים.
בסביבות השעה 12:00 בצהריים, עם הכניסה למרחב האווירי של קניה, פרצו החוטפים אלמיהו בקלי בליינה, מתיאס סולומון בליי וסולטאן עלי חוסיין לתא הטייס והודיעו לטייס לאול אבאטה כי יפוצצו את המטוס באוויר באמצעות רימון יד אם לא יענה לדרישותיהם. למרות שבפועל היו שלושה בלבד, הם טענו כי הם 11 אסירים משוחררים מהכלא האתיופי המבקשים מקלט מדיני במדינה אחרת.
החוטפים דרשו מהטייס לפנות לכיוון אוסטרליה, וסירבו להאמין לו כשאמר שאין לו די דלק להגיע אפילו לשליש הדרך. למרות דרישתם טס אבאטה לאורך חופי אפריקה, אך כשראו זאת החוטפים הם אילצו אותו לפנות מזרחה. הטייס, שידע כי המטוס צפוי להתרסק בדרך, החליט להערים עליהם ופנה לכיוון ארכיפלג קומורו, השוכן בין מדגסקר לבין אפריקה.

ההתרסקות

בסמוך לאיי קומורו החל הדלק לאזול, ומשהחוטפים לא שעו לאזהרותיו החל הטייס להסתובב במעגלים במטרה לנחות בסופו של דבר באיים. לאחר דקות ספורות ניצב המחוג במד הדלק קרוב מאוד לאפס, והנוסעים קיבלו הוראה לחגור את החגורות ולהתכופף. כמה מהם החליטו לנפח עצמאית את חליפות ההצלה, מה שעלה בחייהם.
משהבין הטייס כי לא יוכל לנחות באיי קומורו הוא החליט לנחות בים, במים לא עמוקים, במהירות המינימלית האפשרית. בשלב מסוים קרס אחד המנועים, ובשל כשל בכמה מהמערכות ההידראוליות במטוס נאלץ אבאטה לבצע את הנחיתה במהירות של כ-320 קילומטרים בשעה. הוא החל להנמיך אט-אט, כשכ-30 מטר מעל למים נטה המטוס לשמאל והכנף השמאלית פגעה בעוצמה אדירה במים והתרסקה. זמן קצר לאחר מכן נשבר המטוס לשניים והחלק המרכזי שלו התהפך.
רוב הנוסעים שישבו במרכז המטוס והיו חגורים מצאו את עצמם בתוך המים, כמעט בלא יכולת להיחלץ, ורובם נהרגו. מרבית הניצולים (50 בסך הכל) ישבו בחלקו הקדמי או האחורי של המטוס, והם הספיקו לנפח את חליפות ההצלה בתזמון מדויק ולהיחלץ מהמים. כך גם הטייס אבאטה וכמה מאנשי הצוות.
באופן נדיר, כל רגעי ההתרסקות תועדו במצלמת וידאו על ידי בני זוג שהיו בירח דבש בסמוך, והסרט נמכר בעשרות אלפי דולרים לשידור טלוויזיוני. הטייסים זכו לתשבחות רבות על כך שהצליחו לנחות במים, ושניהם המשיכו לעבוד באתיופיאן איירליינס גם לאחר מכן.

הזווית הישראלית

בהתרסקות המטוס נהרגו שבעה ישראלים. נוסע ישראלי שניצל, סיפר כי הוא וחבריו הישראלים תכננו להשתלט על החוטפים ברגע שהמטוס ינחת לתדלוק, אך ויתרו על הרעיון כשהבינו שבלאו הכי הוא עומד להתרסק למים.
על רגעי החטיפה סיפר כי: "רבע שעה אחרי ההמראה, כשהדיילות חילקו את האוכל, רצו שני אנשים לקדמת המטוס. בתחילה היו שניים, פתאום התברר שהיו שלושה חוטפים. החוטפים נשארו באזור תא הטייס כל הזמן. הם העבירו הודעה באנגלית, באמהרית ובצרפתית. הם אמרו שהם אופוזיציה למשטר האתיופי, שרק השתחררו מהכלא ושהם משנים את נתיב הטיסה".
בית ספר שדה עין גדי

בית ספר שדה עין גדי הוא בית ספר שדה הראשון בישראל. בית הספר נמצא על גבעה, צפונית לקיבוץ עין גדי, במרחק הליכה מאתרי שמורת עין גדי: נחל דוד, נחל ערוגות, בית הכנסת העתיק בעין גדי והמקדש הכלכוליתי בגבעה שמעל הקיבוץ.

היסטוריה

בית-ספר שדה הראשון, בעין גדי, הוקם בשנת 1960 על ידי יוסי פלדמן. הוא נועד ל"חינוך הציבור ובפרט בני-הנוער בשמירת הטבע". לימים ביוזמת החברה להגנת הטבע החלו לפעול עשרות מרכזים דומים בכל רחבי הארץ, הן כיחידות שדה בתי ספר שדה והן כיחידות עירוניות הקרויים מל"שים (מרכזים ללימודי שדה).
בבית הספר, הנקרא על שם עמי אסף, יש חדרי אירוח, תצוגה זואולוגית וארכאולוגית, אוסף גאולוגי וחיזיון אור-קולי על מדבר יהודה. באזור מעיינות ואתרים היסטוריים וארכאולוגיים. בקרבת בית הספר: מערות קומראן ועינות צוקים מצפון, מעלה בני המושבים ממערב, מצדה מדרום, עין בוקק והנחלים דרגות, משמר וזוהר. דרומה יותר מפעלי ים המלח, מישור עמיעז, נחל פרצים ומערת הקמח.
בית הספר מפיץ עלון בשם נחליאלי, המפרט תצפיות שנערכו באזור על בעלי כנף ויונקים, עדכון הקוראים בדרישות הביטחון והצעות לטיולים באזור.
בית הספר שדה בעין גדי תוכנן על ידי האדריכל נחום זולוטוב בין השנים 1962–1963. הפרויקט הזה נחשב לאחד מהנדבכים החשובים בתולדות האדריכלות הישראלית. הפרויקט הופיע במגזיני אדריכלות ישראלים ובינלאומים מאותה העת. המבנה החדש נחנך בשנת 1967.
זבזדה פרם

הקמה ושנים ראשונות

הקבוצה הוקמה בשנת 1932 וזכתה באליפויות מחוזיות בשנים 1971, 1978, 1985 ו-1987. ההצלחה הגדולה הראשונה הגיעה בשנת 1952 כאשר זכתה בגביע רוסיה הסובייטית. בדרך לגמר, הקבוצה הביסה קבוצות כ"חימיק" ברזניקי, "דזרז'ינץ" ו"מטאלורג" מניז 'ני טאגיל וקבוצות דינמו אומסק ודינמו צ'ליאבינסק וקבוצת ODO גורקי. בחצי הגמר, הקבוצה הביסה את סק"א חברובסק בתוצאה 3:2. בגמר שיחקה נגד דינמו סטלינגרד במשחק שהסתיים בשוויון 1:1 בסיום הזמן החוקי. בתוספת הזמן, זבזדה הגבירה את הלחץ על יריבתה וניצחה 4:2.

לאחר התפרקות ברית המועצות

עד עונת 1996 הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות. בעונת 1996 חדלה להתקיים. שחקניה שהתגוררו בפרם עברו לשחק במועדון "אמקר" ובקבוצת "דינמו פרם".
בתחילת שנות ה-2000 הנהלת קבוצת "אמקר" הציעה להחיות את מועדון "זבזדה" על ידי שינוי שמה של "אמקר" ל"זבזדה". ההנחה הייתה, כי ממשלת המחוז במקרה כזה תגדיל את תקציב הקבוצה. אך הפרויקט מעולם לא יושם בשל חוסר עניין מצד ממשלת המחוז.

הקמה מחדש

בתחילת יוני 2018 הופיע מידע לפיו שחקני העבר של "אמקר" אלכסיי פופוב וקונסטנטין פראמונוב ומנהל בית הספר לכדורגל בעיר פרם, אולג גברילוב הציעו ליצור קבוצת נוער וצוות שיפעל להחיות את קבוצת "זבזדה". הקבוצה קיבלה את רישוי התאחדות הכדורגל הרוסית להשתתפות בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 2018/2019 לאחר שהציגה תקציב שנתי של 45 מיליון רובלים. באותה עונה לא הצליחה להבטיח העפלה לליגה הראשונה.
בעונת 2019/2020 הודחה בשלב 64 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, אחרי שהפסידה בדו-קרב פנדלים לקבוצת קאמאז הטטארית.
אוסקר הראשון, מלך שוודיה

בצעירותו

אוסקר נולד בפריז. הוא היה בנם היחיד של המרשל שארל ז'אן ברנדוט ודזירה קלארי. יחד עם אמו עבר מפריז לסטוקהולם ביוני 1811, לאחר שבאוגוסט 1810 נבחר אביו ליורש העצר של הכתר השוודי.
מקרל השלושה עשר, מלך שוודיה קיבל אוסקר הראשון את התואר דוכס נורמנדיה, ובמהרה למד את השפה השוודית. הוא זכה לחינוך מצוין ולאהדת הרבים ותוך זמן קצר נחשב לבר-סמכא בענייני פוליטיקה וחברה. ב-1839 הוא חיבר סידרה של מאמרים על החינוך הציבורי, וב-1841 פרסם בעילום שם את "Om Straff och straffanstalter", חיבור בו צידד ברפורמה בבתי הסוהר.
ב-19 ביוני 1823 נשא לאישה את הנסיכה ז'וזפין מלוכטנברג, בתם של אוגוסטה, נסיכת בוואריה ואז'ן דה בוארנה, משנה למלך איטליה ונכדת הקיסרית ז'וזפין.

שלטונו

פעמיים בתקופת שלטון אביו, ב-1824 וב-1833, היה אוסקר משנה למלך נורווגיה לזמן קצר. ב-1838 החל המלך לחשוד ביורשו שהוא זומם, יחד עם המפלגה הליברלית, להביא לשינויים בממשל ואף לוויתור על הכתר. בין אם אוסקר סייע באופן פעיל לאופוזיציה לאביו ובין אם לאו, הרי שהוא לא הסתיר את חוסר שביעות רצונו מהתנהגותו הרודנית של אביו. אף על פי כן הוא נמנע מקרע של ממש.
הליברליות שלו נשאה אופי מתון וזהיר, כפי שהתברר לאכזבת האופוזיציה, זמן קצר לאחר עלייתו למלכות במקום אביו המת (8 במרץ 1844). הוא התנגד לשינויים קיצונים בחוקה המיושנת והמסורבלת של שוודיה מ-1809. עם זאת, אחד מצעדיו הראשונים בשלטון היה מתן חופש העיתונות.
הוא השווה רשמית את מעמד שתי ממלכותיו, על ידי הנהגת דגלים חדשים בעלי תג של האיחוד ושלט אצולה חדש עבורו. רוב החקיקה בתקופת שלטונו של נועדה לשיפור מצבה הכלכלי של שוודיה. ככל הנראה הצליח בכך, שכן הריקסדג בפניה אליו ב-1857, הצהיר שהוא קידם את השגשוג החומרי של הממלכה יותר מכל קודמיו.
במדיניות החוץ שלו היה אוסקר ידידם של הלאומנים. ב-1848 הוא תמך בצד הדני במלחמת שלזוויג הראשונה כנגד פרוסיה. הוא אף שלח חיילים נורווגיים ושוודיים לפונן וצפון שלזיה (1849–1850), תיווך בין הצדדים להשגת שביתת הנשק של מאלמה (26 באוגוסט 1848) והיה בין הערבים לשלמות דנמרק לפי פרוטוקול לונדון מה-8 במאי 1852.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 הגה אוסקר הראשון תוכנית לאיחוד שלוש מלכויות סקנדינביה, אך איחוד שושלתי זה לא עלה בידו. הוא כן הצליח לשים קץ למדיניותו המתרפסת של אביו כלפי רוסיה הקיסרית. הפחד פן תדרוש רוסיה שטחים לחופו של הפיורד ואראנגר, גרם לו שלא לצאת כנגדה אלא להישאר נייטרלי במהלך מלחמת קרים ומאוחר יותר לכרות בריתות עם בריטניה ועם הקיסרות השנייה של צרפת (25 בנובמבר 1855), במטרה להבטיח את השלמות הטריטוריאלית של סקנדינביה.
ב-8 ביולי 1859 מת אוסקר הראשון בסטוקהולם, ובנו קרל החמישה עשר, מלך שוודיה עלה לשלטון במקומו.
בית שמעון רוקח

היסטוריה

הבית נבנה ב-1887, והיה אחד מעשרת הבתים הראשונים בשכונת נווה צדק. לאחר כמה שנים נוספה לבית קומה שנייה וכן כיפה עשויה נחושת זהובה, בתכנונו של אדריכל צ'כי. הבית היה מעונו הפרטי והקומה השנייה שימשה את בית הוועד. ב-1922 נפטר רוקח, וילדיו תרמו את ביתו כדי שישמש כמוסד ציבורי, תחילה נתרם לבני ברית שפתחו בו מעון ומאוחר יותר ספרייה שפעלו במקום מספר שנים, אך בהמשך לא נעשה שימוש בבית, ומצבו הידרדר. ב-1982 רכשה אותו נכדתו של רוקח, הפסלת לאה מג'רו-מינץ, ששיפצה ושיקמה אותו, תוך שמירה על אופיו המקורי. על מאמציה לשיקום הבית זכתה מג'רו-מינץ בפרסים מקרן פורד ומהמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות.
ב-1984 נפתח הבית לציבור כמוזיאון לתולדות השכונה וכגלריה ליצירותיה של מג'רו-מינץ. כן נערכות בו הצגות ופעילויות לילדים העוסקות בהווי השכונה.