בוהו

בוהו (בלועזית: Bohu) היא האלה האם הבוראת, והלילה הראשוני הקדום מהמיתולוגיה הפיניקית, המקושרת לתשוקה מינית. בסיפור הבריאה הפיניקי היא מופיעה כאשתו של האל הבורא.

שמותיה של האלה

האלה מופיעה בסיפורי הבריאה של המיתולוגיה הפיניקית ומזוהה במחקר בתיעתוק לאנגלית כ-Bahu, Bohû, או Baau.
על פי הערכות של מספר חוקרים, שמה נהגה במקור בפיניקית כמו בעברית בשם "בוהו", המתועתק באנגלית ל-Bohû, ובהמשך תורגם ליוונית והופיע כ-Baau.

סיפור הבריאה הפיניקי

האלה בוהו, האם הבוראת, האם הראשונית מופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי. האלה מוגדרת גם כ: הלילה הראשוני הקדום, האם של בני התמותה הראשונים. כמו כן, בוהו מקושרת אל מושג הכאוס.
כתביו של פילון איש גבל מציגים את תחילתו של סיפור הבריאה הפיניקי במשפט: "הרוח קוֹלפִּיה (Copias) ואשתו באאו (Baau), [אשר תרגום שמה פירושו "לילה"] הולידו את אֵאון ופרוטוגונוס, האנשים בני התמותה".
סנכוניאתון, ההיסטוריון, הסופר והכוהן הפיניקי תיעד את האלה בוהו בספריו על המתולוגיה הפיניקית, אשר כללו שמונה כרכים ונקראו "ההיסטוריה הפיניקית" (Φοινικικη ιατοαρια או Φοινικικια). הוא התייחס בהם לתיאור בריאת העולם, האלים והמיתולוגיה.על פי כתביו הוא פעל בתקופה בה סמירמיס הייתה מלכת האשורים, כלומר בסביבות 1200 לפנה"ס. כתביו של סנכוניאתון אבדו, אך נותר התרגום ליוונית של כתביו שנעשה על ידי פילון איש גבל, אשר נולד במאה הראשונה לספירה בגבל בפיניקיה, שבהמשך הפכה לעיירה ג'בייל שמצפון לביירות בלבנון.

הקשר אל תשוקה ומיניות

פרד לוקגרד מעלה השערה לדעתו באאו (Baau) אצל פילון נובעת מהמילים באוגריתית "Ba'u" או "Bagu" שפירושן "תשוקה" וייתכן שהמילה האוגריתית קשורה לשורש השמי בע'י שפירושו לרצות או לבקש. ובהתייחס לכך, ג'יימס באר , פרופסור לשפות שמיות ולפרשנות כתבי הקודש, מדגיש כי מהצעתו של לוקגארד לגזור מתוך באהו (ba'u) את המשמעות של 'תשוקה' נובע החיבור של האלה אל 'Pothos' המהות האלוהית של כמיהה מינית, ערגה ותשוקה.
אדמיאל קוסמן, פרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם מתייחס אל ספרו של הרולד ו. אטרידג, פרופסור למדעי הדתות באוניברסיטת ייל על המיתולוגיה הפיניקית, ומציין כי "מוצגת 'סצנת־בראשית' ובה שני האלמנטים הקדומים, הרוח והכאוס, כשהרוח נושבת על פני הכאוס האפֵל. לאחר מכן בא תיאור של רוח זו כאחוזת תאווה־מינית".
מקור מידע נוסף שיש לנו על התרבות הפיניקית הוא אאודמוס מרודוס , פילוסוף והיסטוריון שחי במאה הרביעית לפנה"ס וגם הוא מדגיש את הקשר בין תשוקה ארוטית לבין סיפור הבריאה הפיניקי. הוא מכנה את כל הפיניקיים "צידונים" ומדווח כי על פי אמונתם ראשית העולם החלה משלושה אלמנטים: זמן, תשוקה וערפילים. התשוקה והערפילים התמזגו וכך נוצרו היצורים הראשונים.
בפולחן הפיניקי היה מקובל המנהג של הירוס-גמוס (ביוונית: ἱερὸς γάμος) הירוס-קדוש, גמוס - פירושו הן נישואים, והן יחסי מין. המנהג הפיניקי כלל עריכת טקס מיני שנתי גדול של "חגיגת נישואין" ואיחוד בין המלך לבין הכוהנת של האלה אשרה ובנוסף פולחן אשרה כלל טקסי מין במקדשי האלה ובטבע מתחת לעצים שהיו מקודשים לה. טקסים אלו התפשטו מצור וצידון אל כנען ומדינות נוספות והיו מקובלים גם בישראל וביהודה. הנביאים יצאו נחרצות נגד מעשי פולחן מיניים אלו שעל פי דבריהם נעשו  "על כל גבעה גבוהה ותחת כל עץ רענן"..
המידע מצביע על כך שהתרבות הפיניקית כללה פולחנים של תשוקה מינית ושככל הנראה בוהו, אלת הלילה הראשוני הקדום, הייתה מקושרת לכמיהה מינית ותשוקה.

התייחסות בספרות בת ימינו

פרופסור קתרין קלר, תאולוגית פוסט מודרניסטית, המלמדת בחוג לדתות באוניברסיטת דרו בניו-גרזי, בספרה "The Face of the Deep: A Theology of Becoming" דנה בהרחבה בנושאים אלו הקשורים אל 'תהו ובהו' בבראשית. כסיכום היא מביאה ציטוט מתוך סיפרו של א. מ. פורסטר "המעבר להודו" ומתייחסת אל האלה בוהו המופיעה בבראשית. "הד ('או בוהום', 'ou-boum') במערה הקדושה מזרז משבר בנושא הקולוניאלי ואחר כך במושבה... ההד עצמו מבצע סוג של 'חתרנות קולוניאלית חקיינית'. אין פלא ש'תוהו ובוהו' (האסייתי) המהדהד בתוך התנ"ך עצמו היה צריך להיות מעומעם מבחינה תאולוגית". כלומר, קלר ופוסטר מקבלים את הפרשנות ש"תהו ובהו" בספר בראשית הוא ביטוי המתייחס לשתי אלות נשיות קדומות מהתקופה הקדם פטריאכלית, ומאמינים שייצוג של התוהו ובוהו האסייתי - של האלה המסופוטמית תיאמת והאלה הפיניקית בוהו - חייב היה להופיע בתנ"ך בצורה מעומעמת, כי אם רעיונות קדומים אלו יהדהדו בעצמה, יש בכוחם, על פי פוסטר, למוטט אימפריאליזם קולוניאליסטי, גזענות ואת המערך הפטריארכלי.