שביית שמונת חיילי הנח"ל בלבנון

ב-4 בספטמבר 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה שהחלה כשלושה חודשים קודם לכן, נשבו שמונה חיילי נח"ל ששהו באזור בחמדון שבלבנון, על ידי ארבעה מחבלים מארגון הפת"ח שנתקלו בהם באקראי. השמונה שוחררו בעסקאות חילופי שבויים, שבהן שחררה ישראל יותר מ-5,900 אסירים ועצורים.

נפילתם בשבי

בשעות הבוקר של יום שבת, 4 בספטמבר 1982, חוליה של ארבעה מחבלים מארגוני פת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית התקרבו למוצב אריסת בלוט הסמוך לבחמדון, בו היו שמונה חיילים מחטיבת הנח"ל. אחד מהם קרא לחיילים וביקש סיוע מהם. כאשר שניים מהם באו לסייע לו, יצאו שאר המחבלים ממסתורם, איימו על החיילים בנשק וגרמו להם לקרוא לשאר החיילים מהמוצב. ששת החיילים הנותרים יצאו מהמוצב, חלקם ללא נשק, וכאשר הגיעו לנקודה בה המתינו המחבלים והחזיקו את שני החיילים הראשונים תחת איומי נשק, נכנעו כל השישה ללא קרב. ארבעת המחבלים צעדו עם שמונת החיילים, תוך שמחבלים נוספים מצטרפים אליהם, עד שהגיעו לבסיסם, שם חילקו ביניהם את החיילים (שישה לפת"ח ושניים לחזית העממית - המפקדה הכללית).

שחרורם

שישה מהשבויים - אבי קרוננפלד, ראובן כהן, רפי חזן, דני גלבוע, אבי מונטלביסקי ואלי אבוטבול - הוחזקו על ידי הפת"ח. בעקבות מידע מודיעיני הוחל בתכנון מבצע של סיירת מטכ"ל לשחרורם, אולם המבצע לא יצא אל הפועל. הם שוחררו ב-23 בנובמבר 1983 בעסקת חילופי שבויים (המכונה לעיתים עסקת ג'יבריל הראשונה) שבה שחררה ישראל 4,700 עצורים לבנוניים ממחנה אנסאר שבדרום לבנון, 29 קצינים של פת"ח שנתפסו מספר שבועות קודם לכן במבצע של חיל הים ו-65 אסירים ביטחוניים, שהיו כלואים בישראל. ישראל מיהרה לבצע את החילופים בגלל הקרבות בין הפת"ח לקבוצה של אבו מוסא והחשש לגורל השבויים בעקבות הקרבות הללו. מרבית העצורים הלבנונים ששוחררו נשארו בלבנון, וכאלף מתוכם ביקשו להטיסם לאלג'יריה. בין האסירים הביטחוניים ששוחררו נמנים מחבלים מימי המרדפים בבקעת הירדן, בין השאר אלו שהשתתפו בקרב בו נהרג צבי עופר, הרוצחים מבית הדסה, חלק מהאסירים הביטחוניים ששוחררו, היו אזרחים ישראלים. הם נדרשו כתנאי לשחרורם לוותר על אזרחותם הישראלית ולעזוב את ישראל לצמיתות. אחד מהם, יוסף בן חסן אבו אלחייר, שב לישראל במאי 2017 והושב לכלא להמשך ריצוי עונשו. בדיון בבית המשפט העליון נקבע שהוא יישאר בכלא עד דצמבר 2020 ואז יגורש לצמיתות מישראל. מספר אסירים ביטחוניים שהיו ברשימת המשוחררים, בהם זיאד אבו עין, הוחלפו על ידי ישראל ברגע האחרון, ככל הנראה בגלל הקשרים שלהם עם החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, שלא הייתה חלק מההסכם.
שני השבויים הנותרים, נסים סאלם ויוסף גרוף, הועברו לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל, והוחזקו בשבי הארגון בדמשק. יחד עם חזי שי, שנפל בשבי ארגון זה בקרב סולטאן יעקוב, שוחררו במסגרת עסקת ג'יבריל שנעשתה ב-21 במאי 1985, ותמורתם שחררה ישראל 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים ובהם קוזו אוקמוטו, טרוריסט יפני שעמד בראש חוליית מחבלים מתאבדים שביצעה את הטבח בנמל התעופה לוד ב-30 במאי 1972. רבים מהאסירים הפלסטינים שוחררו לבתיהם שבשטחים, וחלק גדול מהם היווה את עמוד השדרה של הנהגת האינתיפאדה הראשונה שפרצה פחות משלוש שנים לאחר מכן.

ביקורת על נסיבות נפילתם בשבי

נפילתם בשבי של חיילי הנח"ל ללא קרב הביאה עליהם ביקורת מצד בכירים במערכת הביטחון הישראלית. יצחק רבין, שהיה שר הביטחון בעת עסקת ג'יבריל, היה שותף לביקורת אך נמנע מלהביעה באופן פומבי. הרמטכ"ל בעת ביצוע העסקה, משה לוי, אמר שנפילתם בשבי אל מול כוח קטן וללא התנגדות, אינה ראויה.] אחרי שובם דובר צה"ל הוציא הודעת גינוי ראשונה מסוגה לחיילים שחזרו מהשבי ומפקד הנח"ל, יורם גלבוע, כינה אותם פחדנים.