google/wiki40b huggingface dataset:
כלות מלחמה

כלות מלחמה (באנגלית: War Brides) הוא הכינוי שניתן לנשים שנישאו לחיילים, לאחר שבני הזוג נפגשו בארץ בה הוצב החייל מחוץ לגבולות ארץ מוצאו במסגרת מלחמה. בדרך כלל היגרו כלות המלחמה לאחר הנישואין אל ארצות המוצא של בעליהן.
המונח מתייחס בעיקר לכלות ולנישואים שהתרחשו במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה.

כלות ממלחמות אחרות

6,400 נשים קוריאניות נישאו לאנשי צבא אמריקניים במהלך מלחמת קוריאה ומיד לאחריה (בעקבותיה נחקק בארצות הברית חוק דומה לזה שנחקק ב-1945‏ (Immigration and Nationality Act, 1952), על מנת לאפשר את הגירת כלות המלחמה מקוריאה הדרומית).
בין 1965 ל-1975 הגיעו לארצות הברית כ-8,000 נשים וייטנאמיות ככלות מלחמה.
תופעת כלות המלחמה במלחמות שלאחר מלחמת וייטנאם הייתה מצומצמת יותר מסיבות שונות, ובהן הבדלי דת ותרבות בין החיילים שהוצבו בחו"ל לבין הנשים באותן ארצות, אורכם הקצר יותר של מרבית הסכסוכים ופקודות הצבא. נכון לשנת 2006 הוגשו כ-1,500 בקשות לאשרות הגירה עבור נשים מעיראק שנישאו לחיילים אמריקניים או התארסו עמם. חלק ממקרים אלו זכו לתשומת לב תקשורתית.

לקריאה נוספת

Carol Fallows, Love & war: stories of war brides from the Great War to Vietnam, New York: Bantam Books, 2002.
בית הכנסת רבי יוסף קארו

היסטוריה

רבי יוסף קארו עלה לארץ ישראל מניקופול בשנת ה'רצ"ו (1536), והתיישב בצפת, שם למד בישיבתו של רבי יעקב בירב, והיה אחד מארבעת התלמידים שנסמכו על ידו עם חידוש הסמיכה. עד מהרה הפך לאחד ממנהיגיה הרוחניים של הקהילה היהודית בצפת. הוא קבע את מקומו בבית הכנסת, שהתקיים אז בקומה השנייה של המבנה, שם לימד את תלמידיו ושקד על כתיבת רוב ספריו. רבי יחיא אלצ'אהרי ביקר בבית הכנסת במאה ה-16, וציין כי בבית המדרש לומדים כ-200 תלמידים. ברעידת האדמה הגדולה בשנת ה'תק"כ (1759) נחרב בית הכנסת, ונבנה מחדש במבנה צנוע יותר בקומת הקרקע. 
הנוסע ר' שמחה מזאלאזיץ, שביקר בבית הכנסת בשנת 1764, העיד כי למדו בו 700 תלמידים.
רבי ישראל מפולוצק כתב בשנת 1778 כי החסידים שעלו לארץ ישראל שנה קודם לכן והתיישבו בצפת "מתפללין בבית יוסף", עד השלמת בניית של בית הכנסת האר"י האשכנזי. 
גם המבנה החדש של בית הכנסת חרב ברעידת האדמה בצפת בשנת 1837, ושוקם במשך עשר שנים במימונו של הגביר רבי יצחק גויטע, שעלה לצפת מאיטליה. 

בבית הכנסת קיים ספר תורה ששרד מן המאה ה-16.

מבנה

מבנה בית הכנסת מעיד כי ייעודו היה להיות בית מדרש ולא בית כנסת. מעל פתח הכניסה מוצבים שני לוחות שיש ובהם כתובת ארוכה קשה לקריאה, מליצית ומשובצת בחלקי פסוקים, המנציחה את שיקום בית הכנסת לאחר רעידת האדמה: 
מזמור שיר חנוכת בית היוסף, הבית בהבנותו, ותכל עבודת הקודש, ט"ו באלול חניכתו, בשנת "ותר"א אתו כי טוב" מכל מלאכתו, "ברוך ה' אשר לא עזב ונתן חסדו ואמתו, "ה' צבאות הנוטע"... "והיה כי ישאלך בנך" "מי האיש אשר בנה" כבוד הבית הזה, מאשפות ירים לראש פינה, ויבן כמו רמים, ברוך מחזיר עטרה ליושנה. איה מקומו ומה שמו, "ומי האיש אשר נטע?"... שא עיניך וראה כתר שם טוב, אשרי יולדתו, מעיר תהילה טראיסטי יע"א, השגיח ממכון שבתו, הרבה כולל בישראל, להלל עזו ותפארתו, איש החסד כמהר"ר בעל "שדה יצחק" גוויטע, יחי שמו לעולם, זכרה לו אלדיי לטובה, פיזר "נתן הכסף המתוכן" בנפש חפצה ורוח נדיבה, ויבן החצר כולו מממונו בעין טובה, על ידי נאמן, כיהו רבינו משה נס"י (נופך, ספיר, יהלום), "כאלהים נטע"... באתרא דמארי "בית היוסף" קבע ישיבה, "עץ חיים היא" לחכמי ורבני עיר קודש צפת תבנה ותכונן לעולם אמן זכות וקנין מחננה ונקראה בשם הר' אברהם איישר לפעלא טבא, איש וביתו ה' עליהם יראה וקרא להם "אילי הצדק מטע".
מתחת לבית הכנסת קיים בית מגורים עם חצר קטנה, בו נמצאת "מערת המגיד", חדרון קטן ומקומר אשר בו על פי המסורת היה המגיד נגלה לרבי יוסף קארו. בסמוך לבית הכנסת ישנה חלקה, ללא ציון קבר, אשר בה, על פי אגדה אורבנית רווחת בצפת נקבר יוסף דלה ריינה.
הסמטה בה נמצא בית הכנסת נקראת "סמטת בית יוסף", ע"ש ספרו של רבי יוסף קארו, שככל הנראה נכתב בבית הכנסת.
דוכס קיימברידג'

היסטוריה

התואר דוכס קיימברידג' יועד לראשונה לצ'ארלס סטיוארט (1660–1661), בנם הבכור של ג'יימס, דוכס יורק (לימים המלך "ג'יימס השני"), אף שהתואר לא הוענק לו רשמית בשל מותו בינקותו.
התואר הוענק רשמית לראשונה בשנת 1664 כאשר הוא הוענק לג'יימס סטיוארט, בנו השני של ג'יימס, דוכס יורק. בשל מותו של ג'יימס סטיוארט בצעירותו, בוטל התואר.
התואר הוענק בשנית לאדגר סטיוארט בשנת 1667, בנו השלישי של ג'יימס, דוכס יורק. גם אדגר נפטר בצעירותו והתואר בוטל.
צ'ארלס סטיוארט, בנו הראשון מרעייתו השנייה של ג'יימס, דוכס יורק, יועד אף הוא לשאת את התואר, אך מאחר שנפטר בשנת לידתו (1677), בהיותו בן חודש, לא הוענק לו התואר רשמית.
התואר הוענק בשלישית לג'ורג' אוגוסטוס, בנו של ג'ורג' לודוויג (שהומלך לימים כג'ורג' הראשון). עם הכתרתו של ג'ורג' אוגוסטוס כ"ג'ורג' השני" בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך אדולפוס, בנו השביעי של המלך ג'ורג השלישי. לאחר מותו של הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', בנו של הנסיך אדולפוס שירש את תוארו, ללא יורשים חוקיים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם החמישית, ולראשונה מזה 210 שנה, לנסיך ויליאם (בפועל הדוכס השישי), בנו הבכור של הנסיך צ'ארלס לרגל חתונתו לקייט מידלטון ב-29 באפריל 2011 (אשתו קיבלה את התואר דוכסית קיימברידג'). הנסיך ויליאם הוא צאצא של הנסיך אדולפוס דרך נכדתו מרי מטק.

מרקיז קיימברידג'

בשנת 1917 הוענק התואר "מרקיז קיימברידג'" לאדולפוס, דוכס טק, (נכדו של הנסיך אדולפוס, ואחיה של מרי מטק, רעייתו של ג'ורג' החמישי), לאחר שוויתר על תאריו הגרמניים ושינה את שם משפחתו הגרמני לשם האנגלי "קיימברידג'" בדומה ליתר בני משפחת המלוכה ששינו אז את שמות משפחתם הגרמני ל"וינדזור". במות בנו, ג'ורג' פרנסיס יו קיימברידג' ללא יורשים, בשנת 1981, בוטל התואר.
אהרן אבו אלדבי

רבי אהרן ב"ר גרשון אבו אלדבי (במקורות אחדים: אבו אלרבי; ~1376 - ~1430) היה פרשן וחוקר מקרא, מדקדק, אסטרולוג ואיש אשכולות יהודי סיציליאני בן המאות ה-14 וה-15.

ביוגרפיה

נולד לרב גרשון אבו אלדבי, חי ופעל בעיר קטניה שבסיציליה, אך נהג לנסוע ברחבי העולם לצורך מחקריו, ביקר ברומא ובירושלים, בטורקיה ובדמשק ואלכסנדריה ומקומות נוספים במזרח התיכון. בצעירותו למד בישיבת טרויס (Treves) בצרפת.
נודע בשל פירושו על פירוש רש"י לתורה שבו הוא חולק לעיתים על דברי הראשונים, כאשר סבר שדבריהם נטו מדרך הפשט, ולעיתים מסקנותיו מנוגדות גם לדרשות חז"ל. עובדות אלו קנו לו ולפירושו אהדה בחוגי המשכילים.
מלבד חיבורו זה כתב עוד ספרים שידועים מתוך פירושו וכנראה נכתבו בחלקם ואבדו: ספר המיישיר, מטה אהרן (תשובות לטענות הנוצרים והקראים בכמה נושאים בפרשנות המקרא), נזר הקדש, ספר הנפש, פרח האלוהות.

משפחתו ושמה

משפחתו ידועה מתוך כתביו, הוא מזכיר בהם את חמיו, הרב משה גבאי; את אביו ר' גרשון ואת אחיו: ר' שלום, ר' יוסף, ר' ברוך, ר' משה ור' יעקב.
במקורות רבים בעבר נכתב שמו "אבו אלרבי", אך לדעת חיים מיכל אין ספק כי שמו אבו אלדבי, וכי הוא משתייך למשפחת אלדבי הספרדית, ממנה יצא בין היתר רבי מאיר אלדבי מחבר "שבילי אמונה". הוא משער כי אבות המשפחה הגיעו לסיציליה בעקבות גזירות השמד שפקדו את קסטיליה בשנת ה'קנ"א (1391).
ראקיה אברהים

קורות חיים

אברהים נולדה למשפחת סוחרים יהודית אמידה בעיר אל-מנצורה שבמצרים. התחנכה בבתי ספר צרפתיים בעיר, ומאוחר יותר למדה בפקולטה לאומנויות. מגיל צעיר התעניינה במיוחד בשירה, ואף לימדה זמרה בבתי ספר. הופעתה הפומבית הראשונה הייתה במספר תוכניות בתחנת הרדיו שהייתה בבעלות הסופר פרד ריפאעי, ולאחר מכן הצטרפה ללהקה התיאטרלית הלאומית. באמצע שנות השלושים פנתה אליה במאית הקולנוע המצרית בהיג'ה חפיז, והציעה לה לשחק בסרטה  "ליילה בת המדבר". הסרט יצא  ב-1937 וזכה להצלחה גדולה, ואף הוצג בפסטיבל הסרטים בברלין בשנת 1939. לאחר סרטה הראשון שיחקה בסרטים מצריים רבים, ואף זכתה בפרסים עבור סרטי קולנוע בבימויו של מוחמד כרים. נישאה למהנדס הקול המוסלמי מוסטפא וואלי, אך לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 ביקשה להתגרש ממנו ולאחר השלמת הסרט "אהבה מטורפת" ב-1956 היגרה לארצות הברית. בסך הכל שיחקה במצרים ב-19 סרטים שונים. בארצות הברית נישאה ליהודי אמריקאי, הולידה ילדים והקימה עם בעלה חברת הפקות קולנוע משלה. 
לכל אורך חייה, יחסה לציונות ולמדינת ישראל הצעירה היה חם, והיא ויתרה על אזרחותה המצרית כדי לקבל אזרחות ישראלית. עובדה זו הובילה את השלטון המצרי להאשים אותה בקשר עם המוסד ובמעורבות ברצח הפיזיקאית ומדענית הגרעין המצרית סמירה מוסא, שהייתה ידידתה הקרובה.
אברהים נפטרה בארצות הברית ב-13 בדצמבר 1977.
על פי שמועות שהופצו לקראת הבחירות במצרים ב-2011, המדינאי המצרי ומזכ"ל הליגה הערבית לשעבר, עמר מוסא הוא בנה. טענה זו הוכחשה על ידו.
לואיג'י מוסו

קריירה

מוסו נולד ברומא והחל להתחרות במכוניות ספורט. ב-17 בינואר 1954 ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות הפורמולה 1, כאשר התחרה עבור קבוצת מזארטי. במהלך השנה ניצח במרוץ הקופה אצ'רבו, מרוץ שלא נכלל בסבב האליפות. בסיום עונת 1955 עזב את מזארטי והצטרף לקבוצת פרארי.
בגרנד פרי ארגנטינה, המרוץ שפתח את עונת 1956, חלק ניצחון יחד עם חואן מנואל פנג'יו. תאונה במהלך מרוץ מכוניות ספורט בו השתתף במסלול הנורבורגרינג, גרמה לפציעתו, פציעה שהשביתה אותו מפעילות לאורך מרבית העונה. עונה לאחר מכן הצליח לסיים פעמיים ברציפות במקום השני (גרנד פרי צרפת ובריטניה), את העונה כולה סיים כשהוא מדורג במקום השלישי.
את עונת 1958 פתח עם שני מרוצים בהם סיים במקום השני. ב-6 ביולי, במהלך הגרנד פרי הצרפתי, היה מוסו במקום השני אחרי מייק הות'ורן. בהקפה העשירית של המסלול הועף רכבו מהמסלול, פגע בתעלה בצידי הדרך והתהפך באוויר. מוסו הובהל לבית החולים, בו מת מפצעיו מאוחר יותר באותו היום.
מספר שנים לאחר התאונה, טענה פיאמה ברסקי, מי שהייתה ארוסתו של מוסו בזמן מותו, כי היריבות העזה בינו בינו ובין צמד חבריו לקבוצה מייק הות'ורן ופיטר קולינס הובילה את השלושה לקחת סיכונים מיותרים ובסופו של דבר הייתה הסיבה למותו.
דוד טברסקי (ירושלים)

תולדותיו

נולד בירושלים לרבי ישראל מרדכי ולשרה גרינא בת הרב אלכסנדר אורי (בעל תשובה חסיד רחמסטריווקא, צאצא של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב). גדל בצל זקנו רבי יוחנן, שימשו, וישן בביתו. למד בישיבת עץ חיים.
בי"ח בסיוון ה'תשל"ב (מאי 1972), נישא לבתו של רבי משה ניישלאס, רב שיכון סקווירא. בשנים הראשונות לאחר נישואיו גר בשיכון סקווירא.
לאחר שאביו נפטר בשנת ה'תשס"ד, סירב רבי דוד להתמנות לאדמו"ר, והציע לחסידי אביו שיקבלו את מרות דודו רבי חי יצחק, המכהן כאדמו"ר בארצות הברית, או שימנו לאדמו"ר את אחיו הרב נחמן יוסף. בסופו של דבר קיבל על עצמו את התפקיד בהוראת דודו.

מהנהגותיו

רבי דוד הוא תלמיד של רבי משה אריה פריינד, שהיה חסיד סאטמר, ובדעותיו נוטה לדעותיו של רבו. בשונה מאביו, אינו מורה להשתתף בבחירות בנימוק שאינו רוצה להתערב בפוליטיקה. הורה למוסדותיו להפסיק ליטול כסף מתקציבי מדינת ישראל.
נוהג לערוך טישים ביחד עם דודו רבי חי יצחק, האדמו"ר מרחמסטריווקה בארצות הברית.
מאריך בתפילה. תפילות ראש השנה שלו נמשכות כמעט עד לשקיעת החמה.
משה ציפר

גן הפסלים והגלריה של ציפר בצפת

משנת 1934 נהג ציפר לנסוע מדי קיץ לצפת לה קשר אהבה כבר בשנת 1921, כאשר שהה בה שלושה שבועות כדי להירפא ממחלת הקדחת.
ב-1959 קבל מעיריית צפת בית מרחץ טורקי בן כ-200 שנה בקריית האמנים צפת אשר ברובע הממלוכי חארת אל-ואטה (התחתונה ,הנמוכה) שיסודותיו קרוב לודאי, קדומים יותר ומגיעים עד לתקופה הממלוכית. המבנה בולט בכיפתו הגדולה מעל האולם המרכזי - אולם הבריכה. ציפר שיפץ את האולם והוא היה לגלריה לעבודותיו. במשך הזמן החל לטפח את הגן הצמוד למבנה ומדי פעם חש, לדבריו, שחסר לו משהו בנוף גנו. או-אז החליט להציב בו פסלים כדי לאזן את הנוף על רקע הר מירון באמצעות הניגוד. כך התחיל לעבוד בקשר עם הטבע. לכל פסל חדש הייתה סיבת קיום משלו. הגן הפך למעשה יצירה מורכב שציפר יצרו במו ידיו החל במפלסי האבן, הצמחים ועד לפסלים עצמם. הפסלים פזורים על שטח מצומצם יחסית, אך יש רווחים לא קטנים בין פסל לפסל. יש ופסל עומד על לוח אבן נמוך ושטוח, וכמעט צומח מן האדמה, אחרים ניצבים על כנים גבוהים יחסית. אפשר לראות כל פסל מכל צדדיו. הצורות משתנות לפי נקודת הראייה של הצופה, המהלך מסביב ליצירה. גם הצללים המשתנים לאורך היממה משחקים תפקיד. גן הפסלים, יציר כפיו של ציפר, משלב גן טרסות וצמחייה עם פסלים שחצב בגושי האבן שהביא לגן, לכלל הרמוניה ספוגה באהבה לטבע ולאמנות. גן הפסלים נחנך ב-2.10.1977.
את הגן, והגלריה על פסליהם ברחוב סמטת ט"ו ציוו הזוג ציפר לעיר צפת ותושביה ולהנאת הכל. את הדירה הקטנה הצמודה לחמאם הועידו לשימושם של אמנים אורחים אשר ברצונם ליצור במקום לתקופות קצרות. כיום המקום נטוש ושוררת בו עזובה.

תערוכות

ציפר לא הירבה להציג את עבודותיו. תערוכת היחיד היחידה שלו התקיימה בגלריה הולביין בווינה בשנת 1928. ציפר השתתף בתערוכות קבוצתיות ובינלאומיות רבות וערך תערוכות בברלין, פריז, וינה, ירושלים, חיפה, תל אביב וצפת.
ציפר ... עיניו הכחולות שקטות ועמוקות, חיתוך פיו רציני ודיבורו שליו ... מחשל בעקביות שקטה את אמנותו. זהו אמן שאנו תולים בו תקוות גדולות.
— פרופסור אויגן שטיינהוף (הפסל והמורה הוינאי), הקדמה, קטלוג התערוכה

ארכיון 'בית ציפר' לתיעוד וחקר האמנות הישראלית באוניברסיטת תל אביב

בשנת 1984 הורישו ציפר ואשתו רחל את ביתם בתל אביב לפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב. בסוף שנת 1992 הועבר הארכיון לתיעוד הציור והפיסול בישראל (נוסד ב-1977 ליד החוג לתולדות האמנות) לבית שתרם הזוג ציפר למטרה זו. 

בית ציפר מקיים קשרים הדוקים עם אמנים, מוזיאונים וגלריות בארץ. הוא מתעד חומר מגוון, יוזם ועורך תחקירים על אמנים, קבוצות ומוסדות אמנות וכן על בעיות כלליות הקשורות לתולדות וביקורת האמנות בארץ. הבית מעודד מחקרים והתיעוד מבוצע על ידו בדרך שיטתית מדעית לצורכי המחקר, ונותן שירותים לסטודנטים, מרצים וחוקרים.
הבית שימש כמרכז לחקר האמנויות הפלסטיות בישראל והוצגו בו חלק מיצירותיו של ציפר. בפברואר 2010 הועבר הארכיון למשכנו החדש בבניין ספרית וינר באוניברסיטת תל אביב ונחנך תחת השם "ארכיון 'בית ציפר' לתעוד וחקר האמנות הישראלית". ארכיון 'בית ציפר' הוא הארכיון האקדמי היחיד בישראל המתמקד בתיעוד וחקר האמנות הישראלית.
אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

אליזבת אנה נולדה ב-8 בפברואר 1857 בפוטסדאם, לפרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ולמריה אנה, נסיכת אנהלט, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה. אביה, אחיינו של הקיסר וילהלם הראשון, היה גנרל-פלדמרשל בצבא הפרוסי ופיקד בהצטיינות על ארמיות במלחמת שבעת השבועות ובמלחמת צרפת-פרוסיה.
ב-18 בפברואר 1878 התחתנה אליזבת אנה עם פרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג, ובאותו יום גם התחתנה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה עם ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן. החתונות היו האירועים הראשונים בפרוסיה מאז הקמת האימפריה הגרמנית, ובשל כך היה האירוע מאוד גדול. נישואי השניים היו מאושרים, ולזוג נולדו שתי בנות.
ב-28 באוגוסט 1895 מתה אליזבת אנה בפולדה, והיא בת 38 בלבד. לפני מותה בנה פרידריך אוגוסט ארמון חדש, ולאחר מותה קרא לו בשם "ארמון אליזבת אנה". לאחר מותה התחתן בעלה עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ובשנת 1900 הוא הפך לדוכס גדול לאחר מות אביו פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
ניו ברנזוויק

גאוגרפיה

ניו ברנזוויק שוכנת לחופו של האוקיינוס האטלנטי במזרחה של קנדה.
בצפונה נמצאת פרובינציית קוויבק, ומפרץ שאלו , במזרחה נמצא מפרץ סיינט לורנס, מצר נורת'אמברלנד  ופרובינציית אי הנסיך אדוארד המקושרת לפרובינציה באמצעות גשר הקונפדרציה (שנבנה ונחנך בשנת 1997), בדרומה מפרץ צ'יגנקטו  - מפרץ המקשר בין הפרובינציה לפרובינציית נובה סקוטיה, ומפרץ פאנדי המפריד בין ניו ברנזוויק לנובה סקוטיה.
ממערב לפרובינציה נמצאת מדינת מיין שבארצות הברית.
שטחה של הפרובינציה כ-70,000 קמ"ר מתוכם כ-80% יערות והשאר שטחים חקלאיים ועירוניים.
הפרובינציה שוכנת באזור הרי האפלצ'ים - שבאזור זה מהווים, למעשה, גבעות גבוהות.
הנקודה הגבוהה ביותר בפרובינציה הוא הר קרלטון שגובהו 820 מטרים.

כלכלה

כלכלת ניו ברנזוויק מתבססת על חיטוב עצים, כרייה, חקלאות ודיג.
הגידול העיקרי של המדינה הוא תפוחי אדמה.
ההכנסה הגולמית הממוצעת לנפש היא 20,833 דולרים.]

השכלה

בניו ברנזוויק מערכת בתי ספר דו לשונית - באנגלית ובצרפתית (החל בגני הילדים וכלה בבתי הספר התיכוניים).
מערכת המכללות הקהילתיות של ניו ברנזוויק כוללת קמפוסים בכל הערים הגדולות בפרובינציה, המלמדים הן בשפה האנגלית והן בשפה הצרפתית.
אוניברסיטת ניו ברנזוויק נוסדה בשנת 1785 בעיר פרדריקטון (ונקראה אז "קינגס קולג'" - המכללה המלכותית).
אוניברסיטת סיינט ת'ומס נוסדה בקת'ם בשנת 1910 כאוניברסיטה קתולית.
אוניברסיטת מאונט אליסון נוסדה בסקוויל בשנת 1839 על ידי הקהילה הנוצרית המתודיסטית.
רלי אברהמי

ביוגרפיה

בין השנים 1984–1986 למדה צילום במכללת הדסה בירושלים ומ-1986 עסקה בצילום דיוקנים בעיתונות הישראלית, בעיקר במוסף "סופשבוע" של "מעריב" ובמוסף "הארץ" (בין השנים 2002–2011). בשנת 2011 חזרה למעריב. משנת 2000 מרצה לצילום במכללת הדסה. שי גולדן אמר אודותיה בראיון באוגוסט 2011: "רלי אברהמי היא אחת מצלמות העיתונות והמגזין החשובות והטובות ביותר."
משנת 2002 פרסמה יחד עם בעלה, העיתונאי והמעצב אבנר אברהמי, את המדור הפופולרי "מצב משפחתי" במוסף "הארץ", שהציג משפחות ברחבי הארץ באמצעות צילום וראיון מובנה משאלות קבועות.
במהלך השנים הציגה מספר תערוכות צילומים בישראל ובחו"ל, זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לשנת 2004 ופרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום מטעם מוזיאון ישראל לשנת 2014.

תערוכות

2010 - "Family files" - המוזיאון היהודי במינכן

2010 - "בטבעת זו" - בית התפוצות בתל אביב

2009 - "יומן" - תערוכת יחיד בגלריית החוג לצילום במכללת הדסה בירושלים

2008 - "49th October salon", בלגרד + זכייה בפרס

2005 - "Menier Gallery, "Conflicted, לונדון

2005 - "Martin Gropious-Bau, "Die Neuen Hebraer, ברלין

2004 - "מוכרי הפרחים", תערוכת יחיד, זוכת פרס לאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב

1994 - "Bamot" המוזיאון היהודי, וינה

1993 - "קבוצות עובדים בפרובנס" - קמרה אובסקורה, תל אביב

1992 - "תל אביב תיעוד זמני", מוזיאון תל אביב
בית הכנסת של מושב זקנים

בית הכנסת של מושב זקנים הוא בית כנסת הממוקם ברחוב אלנבי 89 בתל אביב-יפו.
בית הכנסת שייך לבית אבות "מושב זקנים" - עמותה שנוסדה בשנת 1910 על ידי זרח ברנט. בשנת 1926 הונחה אבן הפינה למבנה בית הכנסת שתוכנן על ידי יהודה מגידוביץ' בסגנון אקלקטי מתון. בחזית הבניין שני טורי מדרגות קטנים המובילים אל דלת הכניסה הקבועה בתוך קשת גדולה. סביב הדלת נבנה משקוף מפואר הכולל שני עמודים (המזכירים את יכין ובועז), בעלי כותרות מגולפות בדמות פרחי לוטוס הנושאים כרכוב המעוטר בלוחות קרמיקה. בתוך הכרכוב קבועה לונטה ובה הכתובת "אל תשליכנו לעת זקנה". משני צידי המשקוף קבועים שני פסי קרמיקה המעוטרים בסמלי המזלות וחודשי השנה, שנעשו על פי עיצובו של זאב רבן. פנים בית הכנסת מעוטר באריחים בדוגמת גפנים.
כיום המבנה, שהוכרז כמבנה לשימור, סגור.
שן בינה

אנתרופולוגיה

מחקרים אנתרופולוגים הראו הקטנה משמעותית בגודל הלסתות אצל האדם המודרני, אך הקטנה זניחה בגודל השיניים. אי התאמה זו גורמת לשכיחות גבוהה של צפיפות שיניים בלסתות. כיוון ששיני בינה הן בדרך כלל האחרונות לבקוע, לעיתים אין די מקום בלסת והן בוקעות חלקית או נשארות כלואות בעצם.

בעיות בבקיעת שיני בינה

שנים רבות היה מקובל לעקור שיני בינה מיד כשנראה היה שיש בעיה בבקיעתן לחלל הפה. אולם, בעשורים האחרונים פורסמו הנחיות על ידי רשויות בריאות בארצות הברית ובבריטניה המנחות שלא לעקור שיני בינה שלא בקעו בצורה תקינה אם אינן גורמות למחלות מסוימות כגון היווצרות ציסטה או עששת שאינה ניתנת לטיפול באמצעות סתימה, טיפול שורש וכו'. למרות הנחיות אלו, מספר מחקרים הראו, שעדיין, אחוז ניכר מרופאי השיניים עוקרים שיני בינה שלא בקעו באופן תקין גם שלא נמצאו בהן בעיות כלשהן.

תאי גזע

בשנת 2008 הראו מדענים יפנים שניתן לייצר תאי גזע משן בינה.
חוקי קירכהוף

חוקי קירכהוף למעגלים (או חוקי קירכהוף) הם צמד חוקים פיזיקליים העוסקים בזרמים ומתחים במעגלים חשמליים, בתנאי קיום שדה חשמלי משמר, בו הפוטנציאל החשמלי הסקלרי מוגדר. 
החוקים תוארו לראשונה על ידי גוסטב קירכהוף בשנת 1845. חוקים אלו היו במקור חוקים ניסיוניים, אולם, שני החוקים נובעים מחוקי שימור מטען ואנרגיה וניתן לקבל אותם ממשוואות מקסוול אשר נוסחו 19 שנה מאוחר יותר ב־1864. לחוקים מקום חשוב בניתוח מעגלים חשמליים.
מקרים פרטיים של חוקים אלו הם חיבור בטור וחיבור במקביל.

הוכחה לחוק המתחים על ידי רוטור

ניתן להגיע לחוק המתחים על ידי איפוס השינוי בשטף המגנטי בחוק פאראדיי:
משמע הרוטור של השדה שווה לאפס ולכן השדה הוא שדה משמר שאינו תלוי מסלול, ומכאן בלולאה סגורה הפרש הפוטנציאלים יהיה שווה לאפס.
איחוד הג'יהאד האסלאמי

איחוד הג'יהאד האסלאמי (בראשי תיבות IJG או JCAM, ראשי תיבות של "איחוד הג'יהאד של מרכז אסיה") הוא ארגון טרור קטן המסונף לארגון הטרור העולמי אל-קאעידה ופעיל באוזבקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, קזחסטן, אפגניסטן, פקיסטן ורוסיה. הארגון התפרק מהתנועה המוסלמית של אוזבקיסטן אבל עדיין הארגון מקושר עמו ומתאם פעילות עמו.
זאב שפר

ביוגרפיה

זאב פיינשטיין נולד ב-21 באפריל 1891 בעיר אוּמַן שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי (כיום אוקראינה). עלה לארץ ישראל בשנת 1913, הצטרף ל"צעירי ציון" והיה פעיל ב"פועל העברי".
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי, ואחר כך הצטרף לקיבוץ איילת השחר והיה חבר בו עד מותו. כתב את "50 לאיילת השחר", אך לא הספיק לסיימו, והקיבוץ סיים את כתיבת הספר.
שפר השתתף בוועידת היסוד של ההסתדרות ב-1921, והיה מזכיר מועצת פועלי יפו-תל אביב וחבר מועצת עיריית תל אביב בשנת 1929. יצא בשליחות לפולין בענייני "החלוץ” ועלייה ב' בין השנים 1933–1939, וב-1939 התנדב לצבא הבריטי, ושירת בו עד 1945. ב-1946 התמנה לממלא מקום ראש המפקדה הארצית של "ההגנה".
ב-1951 נבחר שפר לכנסת השנייה מטעם סיעת מפא"י, וכיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
זאב שפר נפטר בצפת בכ"ח בניסן ה'תשכ"ד.
הדרך הירוקה לתקווה

הדרך הירוקה לתקווה (פרסית: راه سبز امید; או ראזא: בפרסית رسا) היא חזית פוליטית חדשה באיראן, שיוסדה בידי המועמד המובס לבחירות לנשיאות איראן, מיר חוסיין מוסאווי, ב-15 באוגוסט 2009, בעקבות המהומות שלאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009.

מטרות

'הדרך הירוקה לתקווה' טוענת כי היא שואפת להמשיך את המחאות כנגד הלגיטימיות של נשיאותו של מחמוד אחמדינז'אד, תוך נהיגה בדרך חוקית ובלתי אלימה, וקיום מלא אחר החוקה, כפי שמוסאווי אומר:
"אתה לא יכול לנהוג רק לפי חלקים מסוימים מהחוקה ולזרוק את השאר לאשפה" .

הקמת התנועה

מוסאווי לא הכריז על התנועה שלו כמפלגה פוליטית או אפילו תנועה, אלא כינה אותה "הדרך" (הירוקה לתקווה) (או במשמעות אחרת "הנתיב" או "השביל" הירוק לתקווה), בגלל שעל פי החוק האיראני מפלגות ותנועות צריכות לקבל אישור מידי משרד הפנים ומכיוון שהן מוסאווי אינו מכיר בלגיטימיות הממשלה ולא סביר גם שמשרד הפנים יעניק לו אישור שכזה, הוא בחר את השם הנ"ל, על מנת לעקוף את החוק.
מוסאווי צוטט כאומר על הקמת התנועה:
" 'הדרך הירוקה לתקווה' יוסדה למען הדרישות הצודקות של האנשים ולמען תביעת הזכויות שנשללו מהם... הצבע הירוק הוא הסמל של התנועה הזו; הססמה שלה דורשת יישום ללא רבב של החוקה, ואין ספור מוטיבציה עצמית של חוגים עצמאיים מגוף תנועה זו ".
על פי נציגי הארגון התנועה מתפקדת על בסיס קמפיין הכולל מפלגות פוליטיות, ארגונים לא ממשלתיים, ורשתות חברתיות. בהתייחסו לתנועה החדשה, מוסאווי אמר כי "הדרך הירוקה לתקווה יוסדה למען הדרישות הצודקות של האנשים ולמען תביעת הזכויות שנשללו מהם". הוא הצביע על כך שרשתות חברתיות אוטונומיות וספונטניות בקהילה הן חלק מתנועה זו, "במהלך הבחירות [לנשיאות איראן], בחרנו ונשארנו עם מוטואים של המסגרת החוקתית, כיום אנחנו נאמנים לססמאות אלו", מוסאווי צוטט כאומר, "אנו מאמינים כי אם דרישות האנשים היו מקבלות יחס הוגן ובמקום להשתמש בתקשורת כדי לקשר בין תנועות ספונטניות לזרים, והממשל היה מקדם את האמת על ידי בקורת הוגנת, הם היו יכולים לרצות את דעת הקהל", הוא הוסיף.

דרכי פעולה

"הדרך" איגדה בתוכה שישה חברי "המועצה המרכזית", אשר קשורים למפלגות ותנועות רפורמיסטיות באיראן, ארגונים לא ממשלתיים, ורשתות חברתיות. הגוף המרכזי מיועד להיות המפגינים הפשוטים. דרך הפעולה היא יצירה של לחץ מהשכבות התחתונות של החברה וחיבור שכבות אלו לרשתות הברתיות, ובכך להוביל מחאות בדרך חוקית.

בחירת השם

על פי יועצו של מוסאווי, עלי רזא בהאשיטי, מוסאווי עצמו הוא שבחר את השם. הוא בחר להשתמש במילה "הדרך (הירוקה לתקווה), כדי שלא יצטרך להשתמש במילים "התנועה" או "המפלגה", וכן בחר ב"ירוק", בגלל שירוק היה הצבע שהיה לסמל בידי המפגינים, ו"תקווה", בשל הבטחתו להקים ממשלה של "תקווה" אם ייבחר.
ארגומטריה

בדיקת אֶרְגּוֹמֶטְרִיָּיה - בדיקת מאמץ קרדיולוגית - (Ergometric Stress Testing), הנקראת גם "מבחן מאמץ", היא בדיקה רפואית שנועדה לבדוק את השפעת מאמץ גופני מאומץ על הלב, ולהעריך האם קיימת מחלת לב כלילית.
הבדיקה נעשית לחולי לב: כאשר המטופל מתלונן על כאבים בחזה, לאחר אוטם שריר הלב, לאחר צנתור לב או ניתוח מעקפים, ובכדי לאתר הפרעות בקצב הלב. לאנשים שמתחילים בעבודה גופנית או פעילות ספורטיבית, ולאחר גיל 50 כבדיקת סקר.
הבדיקה איננה פולשנית ואיננה כרוכה בכאב. לעיתים ייתכן חוסר נוחות עקב המאמץ, במיוחד כאשר האדם איננו בכושר גופני.
הבדיקה מתרחשת בדרך כלל כאשר הנבדק נוסע על אופני כושר או הולך על מסילת כושר, תוך שהוא מחובר לאלקטרוקרדיוגרם ולמד לחץ דם. מפעיל המכשיר מעלה במספר שלבים את המהירות והשיפוע, ומודד את לחץ הדם ואת פעילות הלב בפרקי הזמן השונים. המכשיר מתעד את קצב הלב לכל אורך הבדיקה. הבדיקה היא בדיקת חובה עבור ספורטאים מקצוענים ואף עבור ספורטאים חובבים המשתייכים לאיגוד.
בבדיקה טיפוסית על הליכון ישנם שלושה שלבים עיקריים. שלב ראשון שבו מהירות התנועה היא 2.7 קילומטרים לשעה (שיפוע של 10 מעלות), השלב השני שבו המהירות עולה ל-4 קמ"ש (שיפוע של 12 מעלות), והשלב השלישי שבו המהירות מגיעה ל-5.5 קמ"ש (שיפוע של 14 מעלות). משך הבדיקה הוא כ-10 דקות.
בבדיקה זו נבדקים מספר פרמטרים: שינויי אק"ג המעידים על איסכמיה, ערכי לחץ הדם במאמץ, הפרעות קצב, תגובה פיזית של הנבדק למאמץ, והיכולת התפקודית מבחינת כושרו של הנבדק: האם הנבדק הצליח להגיע לדופק המטרה.
הבדיקה נעשית על ידי טכנאי שעבר הכשרה מתאימה. בסיומה קרדיולוג מנתח את התוצאות, והן נמסרות תוך מספר דקות למטופל.
מומלץ להגיע לבדיקה בבגדים קלים ובנעלי ספורט או נעליים נוחות להליכה, לא לאכול ארוחה גדולה לפניה, ולא לעסוק במאמץ גופני גדול ב24 השעות שקודמות לבדיקה.
לבאן קניה

קריירת מועדונים

קניה החל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת דינמו טביליסי, ממנה עבר לקבוצת הנוער של היריבה העירונית לוקומוטיב טביליסי. לפני שעבר ללוקומוטיב, שיחק שבועיים במחלקת הנוער של מועדון הפאר הספרדי ברצלונה בגיל 14. אחרי חצי עונה בבוגרים של לוקומוטיב, קניה עבר לשחק בשורותיה של שאלקה ב-ינואר 2008, הוא חתם על חוזה בגרמניה עד ליוני 2012. הופעת הבכורה שלו במועדון הגרמני הייתה במסגרת גביע אופ"א, ב-2 באוקטובר 2008 נגד קבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית, לאחר שנכנס למשחק כמחליף בדקה ה-65 במקומו של ג'רלד אסמואה. ב-11 באפריל 2009, קניה ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק נגד קרלסרוהה.
ב-14 באוגוסט 2012 חתם קניה בקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית לשנתיים. לאחר שבילה שנתיים במועדון חתם בקבוצה הגרמנית פורטונה דיסלדורף למשך שנתיים.

קריירה בינלאומית

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת גאורגיה ב-8 בספטמבר 2007, במשחק נגד אוקראינה, אחרי שנכנס כמחליף במקומו של אלכסנדר יאשווילי. במדי הנבחרת זכה קניה לקרדיט רב על ידי מאמנו הגרמני קלאוס טופמולר, שצפה לו עתיד ורוד במדי הנבחרת. הוא כבש את שערו הראשון עבור גיאורגיה ב-27 במאי 2008, במשחק נגד אסטוניה.