google/wiki40b huggingface dataset:
סוזן רוטנברג

בצעירותה

רוטנברג נולדה בשנת 1945 בבאפלו שבניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1967 סיימה תואר ראשון בלימודי אומנות באוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק.
לאחר מכן, למדה גם באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ובבית הספר על שם קורקורן לאומנות ועיצוב  בוושינגטון הבירה.
כאשר סיימה את לימודיה, בשנת 1969, עברה לעיר ניו יורק ושם התחברה עם קהילת אמנים בין תחומיים, שתרמו לפריצתה.

קריירה

עם המעבר לניו יורק הייתה העוזרת של האמנית ננסי גרייבס , שהייתה ידועה באותה תקופה והקלה על כניסתה של רוטנברג לעולם האמנות.
יצירותיה המוקדמות, התאפיינו בעיקר בציורי אקריליק גדולים ופיגורטיביים, והתפרסמו בעולם האומנות של ניו יורק בשנות השבעים, בתקופה שבה שלטו טכניקות אסתטיות ומינימליסטיות. אולם לאחר לידת בתה היא עברה לצייר סוסים.
עבודותיה הראשונות אשר זיכו אותה בתהילה, החל משנת 1973 ועד 1980, היו ציורי סוסים בגודלם הטבעי, שעם הזמן התקדמו להיות דמויות אנושיות, מגולפות ואייקוניות. ציורים אלו התמקדו באלמנטי הסוס בצורה ריאליסטית, למעט העובדה שרוטנברג נהגה לקטוע לסוסים את ראשם, עיניהם וגפיהם, מה שגרם לעבודותיה להראות יותר פרימיטיביים. ציורים אלו זכו לשבחים על ידי מבקרים בתחום ("שיבה לציור פיגורטיבי" ו"פיגורציה חדשה") ומשמשים כאבן דרך חשובה בקריירה שלה משום שדרכם למדה את המשמעות והמכניקה של אומנות הציור.
סגנון האומנות של רוטנברג מושפע מהזרם האקספרסיוניסטי ולקחה השראה במיוחד מאמנים כדוגמת פיליפ גוסטון, ג'קסון פולוק, ווילם דה קונינג וקליפורד סטיל.
לאחר גירושיה מג'ורג' טראקס בשנות ה-80 של המאה ה-20, היא החלה לצייר ציורים המתמקדים רק בראשים (ללא גוף), וידיים. כמו כן היא החלה לצייר בשמן, ולהתמקד בתנועה, ציורי סירות, אופניים, רקדנים, אשר יותר ציוריים ומשקפים את התנועה מאשר ציור מדויק.
בשנת 1990, עברה להתגורר בניו מקסיקו לאחר נישואיה לבעלה השני, ועקב כך, השתנה סגנונה בהתאם. היא החלה להשתמש בצבעי שמן, לקחת השראה מהנוף הדרום-מערבי של אמריקה, ולשלב זכרונות ואירועים מחייה (תאונת רכיבה על סוסים, עקיצת דבורה, הליכה עם הכלב, משחק פוקר וכו'), סצנות שמבטאות מאורעות יום יום ו"מתעוררות לחיים" באמצעות עבודה עם מברשות עבות ודחוסות, וקווי מתאר נועזים שמשמשים ככלי שבעזרתו ניתן לחקור את מאפייניו המרקמיים והמוארים של הצבע. עבודות אלה מאופיינות בנקודת מבט מטה, כלומר בתצפית הממוקמת גבוה מעל הקרקע, שמשקפת את הנוף בניו מקסיקו, וגורמת לפרספקטיבה להיות בלתי צפויה ולהיתפס כמין אובייקט פסיכולוגי מוזר ומעורר מחשבה.
רוטנברג טענה בנוגע לעבודתה כי: "רוב האמנים באמת רוצים שתהיה להם סדרה שבה ציור אחד יוביל לציור הבא וזה יהיה וריאציה על זה. זה מה שקרה בקריירה המוקדמת שלי - הסוסים", אמרה והוסיפה "עכשיו הציורים הם יותר מאבק כדי לספק את עצמי ואין לי תחושב של סדרה".

חיים אישיים

לאחר שסיימה את לימודיה וחזרה לעיר ניו יורק, הסתובבה עם קהילת אמנים וביניהם הפסל ג'ורג' טראקס (George Trakas), שאליו נישאה בשנת 1971. בשנת 1972, נולדה בתם מגי, שבהשראתה רוטנברג העבירה את ציורי הסוסים שלה להדפסים על בדים. בתחילת 1980, השניים התגרשו.
בשנת 1989 התחתנה עם האמן הקונספטואלי ברוס נאומן, והזוג עבר להתגורר בעיר גליסטיאו שבניו מקסיקו, בה הם חיים ועובדים יחדיו עד היום.
Ŭ

Ŭ (אות קטנה: ŭ; שם האות: ŭo, ווֹ) היא האות העשרים־וחמש באלפבית של שפת האספרנטו, והיא אחת משש האותיות באספרנטו שנכתבות בעזרת סימנים דיאקריטיים (ĉ ,ĝ ,ĥ ,ĵ ,ŝ ,ŭ).
האות מייצגת את הצליל /w/ (כמו w באנגלית), אך היא חייבת להופיע בדיפתונג (או aŭ או eŭ). מכיוון שהאות יכולה להופיע רק בדיפתונגים, בהרבה מילים שמקורן אינו באספרנטו ומכילות את הצליל /w/, הוא הופך לצליל /v/. לדוגמה, שמה של העיר וושינגטון נכתב באספרנטו Vaŝingtono. 
Ŭ מבוססת על האות u, עם ברווה. ביוניקוד, ערכה של האות הגדולה Ŭ הוא U+016C, וערכה של האות הקטנה ŭ הוא U+016D.
מפרץ גקובה

מפרץ גקובה (בטורקית: Gökova körfezi ובעבר Kerme körfezi; יוונית Κεραμεικός κόλπος) או מפרץ קוס, הוא מפרץ בים האגאי בדרום-מערב טורקיה, המשתרע במערבה של הריביירה הטורקית. אורכו של המפרץ מגיע לכ-100 ק"מ, והוא תחום על ידי חצי האי דאטצ'ה (Datça) מדרום וחצי האי בודרום מצפון. ממערב למפרץ שוכן האי היווני קוס.
האיים החשובים ביותר בחלק הצפוני של המפרץ, קראדה מול העיר בודרום ו Orak איילנד ממזרח. Karaada, האי הגדול ביותר במפרץ, משתרע על שטח של מעל 9 קמ"ר. מול החוף הדרום-מזרחי של המפרץ, ישנם איים רבים בגדלים שונים. Karacaada, Incirliada, האי Yalı, סיטי איילנד, הידוע גם בשם האי Sedir (לשעבר Sideyri), Ortaada, גליפולי, האי Zeytinli ². ממערב למפרץ נמצא האי היווני של קוס.
העיר היחידה לחופי המפרץ היא בודרום (בעבר הליקרנסוס) השוכנת לחופו הצפוני של המפרץ. המפרץ שייך מבחינה אדמיניסטרטיבית לנפת מולה. ב-12 ביוני 1988 הוכרז חלקו המזרחי של מפרץ גקובה וחופיו כאזור מוגן.
הדיוויזיה ה-106 (ארצות הברית)

היסטוריה

ב-5 במאי 1942 הוחלט על הקמת הדיוויזיה, והחלה הקמת מטה הדיוויזיה, וב-15 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה. ב-28 במרץ 1944 עברה הדיוויזיה לטנסי, שם השתתפה בתמרונים כחלק מהארמייה השנייה.
ב-11 בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית, ונפרסה בשניי אייפל בארדנים, כסיוע לדיוויזיה ה-2. על אף שלפי מדריך השירות של צבא ארצות הברית אמורה דיוויזיה לתפוס לא יותר מ-5 ק"מ של חזית, הייתה הדיוויזיה פרוסה על פני 42 ק"מ.
ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, וכחלק מכך פתחו בהפגזה ארטילרית על עמדות הדיוויזיה ה-106. ההפגזה לא גרמה נזק רב, אך הצליחה לשבש את התקשורת בין מפקדת הדיוויזיה בסן וית, לכוחותיה הקדמיים בשניי אייפל. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18 נועדה ללכוד את הכוחות האמריקאים, שהחזיקו בבליטת שניי אייפל, באמצעות איגוף כפול, כאשר שתי הזרועות של תנועת המלקחיים נועדו לחבור באזור שנברג, על נהר אור. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62, חסרת הניסיון, נועדה לסייע לזרוע הדרומית של תנועת המלקחיים. ביום הראשון של המתקפה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות מועטה בלבד; בשעות הבוקר המוקדמות של ה-17 בדצמבר חידשו הגרמנים את המתקפה ועד לשעות החשיכה חברו שתי הזרועות של תנועת המלקחיים הגרמנית באזור שנברג והשלימו את כיתור שני הרגימנטים האמריקאים (ה-422 וה-423) מהדיוויזיה ה-106 שהחזיקו בשניי אייפל. 
במהלך היומיים הבאים (18–19 בדצמבר), הידקו דיוויזיות הפולקסגרנדיר ה-18 וה-62 את טבעת הכיתור סביב הכוחות האמריקאים הלכודים בבליטת שניי אייפל. בשעות הבוקר של ה-19 בחודש עשו הכוחות המכותרים מאמץ אחרון לפרוץ את טבעת הכיתור, ולחצות את המרחק הקצר שנותר עד לשנברג, אך הגרמנים פתחו בהפגזה ארטילרית כבדה עליהם, והתקדמותם נבלמה באש מתותחים מתנייעים ותותחי נ"מ גרמניים. הם הותקפו מכל העברים על ידי כוחות חי"ר גרמניים, שלכדו את הארטילריה המסייעת שלהם, ועל ידי השריון של בריגדת "משמר הפיהרר" (שנשלחה לסייע להתקפת הקורפוס ה-66 על סן-וית), ומלאי התחמושת שלהם כמעט אזל. בשלב זה החליט קולונל דשנו, מפקד הרגימנט ה-422, שאין טעם להמשיך בהתנגדות, ובשעות אחר הצהריים נכנעו שרידי שני הרגימנטים, וכ-8,000-7,000 חיילים אמריקאים, נפלו בשבי הגרמני. קבוצות קטנות של חיילים אמריקאים, שכללו כ-500 איש, המשיכו בלחימה באזור שניי אייפל עד ה-21 בדצמבר.
שרידי הדיוויזיה המשיכו להילחם נגד הגרמנים, ואף השתתפו בקרב סן וית. לאחר מכן לחמו הכוחות בבלגיה, וב-16 במרץ הוקמה הדיוויזיה מחדש, על ידי צירוף הרגימנטים ה-3 וה-159 לרגימנט ה-424. הדיוויזיה עסקה בעיקר בשמירה על שבויים, ובסוף המלחמה פורקה וחייליה שבו לארצות הברית.
ב-15 באפריל הוקמו הרגימנטים ה-422 וה-423 מחדש בצרפת, וצורפו לדיוויזיה ה-66, שהייתה דיויזיית אימונים, ולא הספיקה להשתתף בקרבות.
בשנת 1948 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפוארטו ריקו, אולם בשנת 1950 בעקבות קיצוצים בצבא פורקה הדיוויזיה.
לוח השנה הצפון קוריאני

לוח השנה הצפון קוריאני או לוח ג'וצ'ה הוא שיטת תיארוך שנים בה נעשה שימוש בקוריאה הצפונית.

היסטוריה

לוח ג'וצ'ה הוצג לראשונה בשנת 1997 ומבוסס על תאריך לידתו של קים איל-סונג: 15 באפריל 1912. שנה זו נספרת כג'וצ'ה 1 והשנים נספרות מכאן ואילך. אין שנת ג'וצ'ה 0. לוח ג'וצ'ה עושה שימוש בחודשי הלוח הגרגוריאני וכן במספר הימים בחודש של לוח זה. לפיכך, כדי לחשב את שנת הג'וצ'ה משנה גרגוריאנית לאחר 1912, ניתן פשוט להחסיר 1911.

קוריאה הצפונית

במקרים רבים בהם נעשה שימוש בלוח ג'וצ'ה בידי לא-קוריאנים, שנת הג'וצ'ה מצוינת לאחר השנה הגרגוריאנית המקבילה, למשל 12 ביוני 2007 (ג'וצ'ה 96). מבחינה טכנית הדבר לא נכון, שכן המקורות הצפון קוריאנים הרשמיים מציינים את השנה הגרגוריאנית שנייה, כך: 12 ביוני ג'וצ'ה 96 (2007).
הייקה פרידריך

ביוגרפיה

הייקה פרידריך נולדה בקמניץ (בגרמניה המזרחית שונה שם העיר לקרל-מרקס-שטאדט, ולאחר נפילת חומת ברלין ב-1989 שונה בחזרה לשם הישן) שבמדינת סקסוניה.

אלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 בהיותה בת 15, זכתה פרידריך ב-5 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חופשי (55.71 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי (1:59.55 דקות), במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי (3:44.46 דקות), 4x100 מטר מעורב (4:06.93 דקות) ובמשחה 4x200 מטר חופשי (8:03.82 דקות).

שיאנית עולם

בתחרות המבחן לאליפות העולם בשחייה שנערכה במזרח ברלין ביוני 1986 קבעה פרידריך במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש ראשון בתוצאה של 1:57.55 דקות, שיפור לשיא של קריסטין אוטו (1:57.75 דקות).

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד באוגוסט אותה שנה זכתה פרידריך ב-4 מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 1:58.26 דקות, לפני בת ארצה מנואלה סטלמך (1:58.90 דקות) ומרי טי מאהר מארצות הברית (2:00.14 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.45 דקות, לפני בת ארצה אסטריד שטראוס (4:09.16 דקות) ושרה הרדקאסל מבריטניה 4:09.85 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:40.57 דקות, לפני ארצות הברית (3:44.04 דקות) והולנד (3:46.89 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 7:59.33 דקות, לפני ארצות הברית (8:02.12 דקות) והולנד (8:09.59 דקות) ובכך הייתה זו הרביעייה הראשונה בהיסטוריה ששוחה מתחת ל-8 דקות במשחה זה. 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכתה פרידריך ב-4 מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.24 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי (4:06.38 דקות), במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי (3:42.58 דקות) ו-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:55.47 דקות, שיא שהחזיק מעמד 17 שנים ונשבר באולימפיאדת אתונה על ידי רביעיית השליחות של ארצות הברית (7:53.42 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה פרידריך בשלוש מדליות, שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.65 דקות, לפני סילביה פול מקוסטה ריקה (1:58.67 דקות) ובת ארצה סטלמאך (1:59.01 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי כששחתה בשלב המוקדמות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.94 דקות, אחרי ג'נט אוונס מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (4:03.85 דקות) ולפני בת ארצה אנקה מורינג (4:06.62 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 זכתה פרידריך ב-3 מדליות שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי (3:42.46 דקות) ו-4x200 מטר חופשי (7:58.54 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי (4:10.14 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חופשי (2:00.48 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1991, כשחיינית גרמניה, זכתה פרידריך במדליית כסף אחת במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (8:10.26 דקות).

שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
ישראל גוכברג

ביוגרפיה

למד במכללה לחינוך בבישקק ואחר כך באוניברסיטת קישינב. למד לדוקטורט באוניברסיטת לנינגרד, תחת הנחיית מארק קריין (1954) ואחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה.
משנת 1969 החל לנסות לעלות לישראל, אולם הצליח לקבל את האישורים הנדרשים רק כעבור חמש שנים, ובשנת 1974 עלה לישראל עם משפחתו. בישראל הצטרף לאוניברסיטת תל אביב ולימד גם במכון ויצמן למדע.
בשנת 1983 ייסד את כתב העת המתמטי "Integral equations and operator theory journal".
בשנת 2008, לכבוד יום הולדתו ה-80, יצא הספר "Israel Gohberg and Friends: On the Occasion of his 80th Birthday".
אלה קניון

ביוגרפיה

קניון נולדה בגבעת פרימרוז שבלונדון. היא ידועה מהופעותיה במגוון תוכניות טלוויזיה כגון "המופע של קתרין טייט", "We Know Where You Live" ו-"Swinging". ב-2006 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Fear of Fanny" של BBC4.
תפקידה הידוע ביותר הוא גברת קיירוורת'י בסדרה הקומית "הדשא הירוק יותר". קניון גילמה את ג'ולי בסדרה "Hardware". עוד השתתפה בפרסומות טלוויזיה עבור The AA. ב-2016 שיחקה קניון בסדרת הטלוויזיה לילדים "Swashbuckle" בתפקיד קפטן סינקר. היא הייתה קריינית חדשות בתחנת הרדיו talkSPORT.
באוגוסט 2007 שיחקה קניון בסדרת המסתורין "רוזמרי ות'יים" בפרק "Enter Two Gardeners".
ב-2005 הופיעה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "דוק מרטין" בתפקיד אמו של ילד הסובל מ-ADHD. היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "Genie in the House", בסרט הטלוויזיה "Witness Against Hitler", ובתפקיד מיילדת בפרק בסדרה "הולבי סיטי".
קניון הופיעה בתפקיד הארייט בפרק "Let's Kill Hitler" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", וכיכבה בפרק "Wrath of the Iceni" בהפקה של "ביג פיניש" של "דוקטור הו" בתפקיד בודיקה לצדו של טום בייקר.
בסדרה הקומית "שערים" גילמה קניון את מירה. בספין-אוף של הסדרה "על שוטים ואנשים" בשם "הדשא הירוק יותר" שיחקה בתפקיד העוזרת אימלדה קייקוורת'י. ב-2015 גילמה את לורה קולינס בפרק "Prodigal Sons" של הסדרה "סדר חדש".
אפקט האדם השלישי

אפקט האדם השלישי (באנגלית: The Third Person Effect) הוא מושג שנטבע בשנת 1983 על ידי חוקר תקשורת ההמונים פיליפס דויסון (Phillips Davison), והוא מתאר את התופעה לפיה אנשים נוטים להעריך כי התקשורת משפיעה על אנשים אחרים יותר מאשר היא משפיעה עליהם עצמם. ב"אפקט האדם השלישי" נעשה שימוש במחקרים רבים, בעיקר בכאלה הבודקים ההשפעה של מסרים תקשורתיים כגון פרסום, אלימות, תפיסות גוף וכדומה. 
ייחוס השפעת התקשורת ל"אחר" משקף אמונה במודל המייחס השפעות חזקות של התקשורת על הציבור, עד הבניית המציאות עצמה. לפי דויסון, הנטייה מתחזקת ככל שאותם אנשים "אחרים" נתפסים כרחוקים מקבוצות הייחוס העצמית (מעמד סוציו-אקונומי שונה, גיל, מגדר שונה וכדומה).

חקר הנושא

המחקר הראשון שערך דויסון היה בהשתתפותם של 33 סטודנטים מאוניברסיטת קולומביה, שנשאלו על ההשפעה של אמירה של מועמד בבחירות בניו יורק, בשאלה כמעט זהה בשני חלקים: הראשונה - השפעת האמירה על תושבי ניו יורק, והשאלה השנייה אודות ההשפעה עליהם (לו היו תושבי ניו יורק, או אם למעשה הם כאלה). התוצאות הראו ש- 48% חושבים שאחרים מושפעים יותר מהם, 6% שהם יותר מושפעים, 36% שההשפעה זהה, ו9% לא ענו. בנוסף, דויסון ערך ראיונות עם עיתונאים ושאל אותם כמה השפעה יש למאמרי המערכת של העיתונים. התשובות שקיבל היו לרוב בנוסח "מעט מאוד על אנשים כמוני וכמוך, והרבה על האנשים הפשוטים".

אפקט האדם השלישי בחיי היום-יום

ניתן לראות דוגמאות להשלכות האפקט בתחומים שונים בכלכלה ובחברה. לדוגמה, בשוק המניות. כאשר ישנם פרסומים של אירועים שעלולים להשפיע על שוק המניות האפקט משפיע על ההיגיון של הסוחר, שמתאר לעצמו כי הפרסומים יגרמו למכירה או קניה של המניות האלה, ולכן הוא יבצע את הפעולות הללו בעצמו ויגרום להן לקרות. דוגמה נוספת היא שפרסומים הצופים מחסור של משהו (מוצר יסוד, לצורך העניין), יגרמו לאנשים למהר ולרכוש אותו - ובכך לגרום למעשה לאותו מחסור. תועמלנים משתמשים בהשפעה זו, והם יכולים לתמרן אנשים להתנהגות צרכנית מסוימת ("יש מלאי מוגבל"). הדוגמה נוספת היא בצנזורה. אנשים יטענו שיש להטיל צנזורה על פרטים מסוימים בתואנה כי הם יכולים להזיק ולהשפיע לשלילה על הציבור, אך עליהם עצמם יעידו כי הדברים אינם משפיעים.
אלעד סקר

אלעד סקר (נולד ב-15 בפברואר 1970) הוא מפקדה (במיל.) של יחידת החילוץ ערבה, מרצה לקבלת החלטות בתנאי אי ודאות וזוכה אות הנשיא למתנדב בשנת 2010. חבר מושב עין יהב בערבה.

התנדבות ביחידת החילוץ ערבה

אלעד סקר מתנדב ביחידת החילוץ ערבה מאז שנת 1993. במהלך תקופת התנדבותו ביחידה שימש כראש צוות, רכז הדרכה וראש תחום המבצעים היחידתי. מאז 2003 משמש אלעד סקר מפקד יחידת החילוץ ערבה. יחידת החילוץ, אחת מעשר יחידות החילוץ הפועלות בישראל במסגרת התנדבות במשטרה, מופעלת אך ורק על ידי מתנדבים. היחידה עוסקת באיתור, חילוץ והצלת חיים של מאות אזרחים מדי שנה. יחידת החילוץ ערבה היא אחת מיחידות החילוץ הפעילות ביותר בישראל, שכן אזור הערבה מאופיין בתנאי שטח ומזג אוויר קשים. היחידה עוסקת בחילוץ משיטפונות בנחלים, איתור נעדרים במדבר וחילוץ פצועים מהשטח.
בשנת 2006 גייס אלעד את המתנדבים מכל יחידות החילוץ בישראל לשמש תצפיתנים קדמיים במלחמת לבנון השנייה. מאז שנת 2008 מוביל ומפקד על קורס מפקדי יחידות החילוץ הארצי, המכשיר את כל מפקדי יחידות החילוץ הפועלות בישראל.

הובלת משלחות סיוע לחו"ל

מאז שנת 2009 מוביל אלעד סקר משלחות סיוע לאזורי אסון ברחבי העולם, במסגרת תפקידו כראש צוות חו"ל בעמותת החילוץ F.I.R.S.T. בין השאר, פיקד סקר על משלחת סיוע לפיליפינים לאחר סופת הטייפון ב-2009, משלחת סיוע ליפן לאחר הצונאמי ב-2011 וכן משלחת סיוע בינלאומית לדרום סודאן. כמו כן, שימש סקר כמפקד לוגיסטי של משלחת הסיוע הישראלית שנשלחה לנפאל לאחר רעידות האדמה ב-2015.
בנוסף, לוקח סקר חלק במגוון שיתופי פעולה בינלאומיים בין יחידות חילוץ; אירוח שומרי יערות מקניה שאורגן בסיוע משרד החוץ, יחידת כלבנים מגרמניה, יחידת חילוץ מצרפת ועוד. כמו גם שיתופי פעולה הומניטריים עם ירדן וטורקיה. במילואים משרת סקר ביחידת אית"ן.

אות הנשיא למתנדב

בשנת 2010 זכה אלעד סקר באות הנשיא למתנדב, שהוענק לו על ידי נשיא המדינה דאז, שמעון פרס. לדברי חברי הוועדה המסייעת בבחירת הזוכים, זכה סקר באות "על שנים של התמדה, נחישות ומקצועיות בהצלת חיי אדם ופינוי נפגעים בתנאי שטח קשים ותוך הקרבה וסיכון עצמי".

פרסים נוספים ליחידת החילוץ

תנועת אומ"ץ, בשיתוף ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י) וצרכני בריאות ישראל (צ.ב.י), העניקה במארס 2016 את אות אומ"ץ ליחידת החילוץ ערבה, בפיקודו של אלעד סקר. למרות העובדה, שיחידת החילוץ אינה שייכת למערך גורמי הרפואה, החליטה הוועדה הציבורית, בראשות השופטת בדימוס ד"ר עדנה קפלן-הגלר, להעניק באופן יוצא דופן את האות ליחידה בשל ההשפעה הרבה של פעולתה על היכולת להציל מטיילים ממוות וצמצום חומרת הפציעות של מחולצים.
בשנת 2018 זכתה היחידה בצל"ש מפכ"ל המשטרה.
בית הכנסת הגדול באוני

בנייה ומבנה בית הכנסת

בית הכנסת נבנה בשנת 1895 בסגנון אקלקטי. בית הכנסת אוני הוא בית הכנסת השלישי בגודלו בכל גאורגיה אחרי בית הכנסת הגדול של טביליסי ובית הכנסת כותאיסי.
בית הכנסת עוצב בהשראת בית הכנסת של קהילת לוצק שבפולין. חבר הקהילה באוני, אליהו אמשיקשוילי אשר נסע לפולין התרשם מבית הכנסת שבלוצק ורצה להעתיק את צורתו לאוני.
בבית הכנסת שלושה ציורי קיר המראים את מעמד הר סיני, ארבעת המינים ומנורת שבעת הקנים.
עמודי בית הכנסת מעוטרים בתבליטי עלים וכיפת בית הכנסת מעוטרת בתבליטי מגן דוד.

חגיגות ה-120 לבית הכנסת

ב-2 בספטמבר 2015 נערך בבית הכנסת טקס לציון מאה עשרים שנה לבית הכנסת. הטקס נערך בהשתתפות ראש ממשלת גאורגיה, אִירָאקְלִי רָ'רִיבַּאשְוִוילִי .
בנדיקטוס מנורסיה

בנדיקטוס מנורסיה (480 לערך –547; Benedictus; פרוש השם בעברית: ברוך) היה נזיר שייסד את מסדר הבנדיקטינים ונחשב כמייסד הנזירות במערב אירופה. הוכתר כקדוש נוצרי על ידי הכנסייה בשנת 1220.
על חייו של בנדיקטוס יש רק מקור ראשוני אחד, החלק השני של הספר Dialogues שכתב גרגוריוס הראשון בשנת 593. זו אינה ביוגרפיה במובן המקובל של המילה אלא "ויטה", כלומר תיאור חייו של אדם על מנת להראות את קדושתו.
על פי הכתוב אצל גרגוריוס, בנדיקטוס נולד בנורסיה שבמרכז איטליה למשפחה איטלקית מכובדת. הוא קיבל חינוך רומי והיה עד לאורח החיים המופקר של תושבי רומא. לנוכח מציאות זו וחוסר יכולתו לשנותה ובשל חששו לנשמתו נטש את לימודיו, מסר את כל רכושו ובעידוד והשגחת נזיר בשם רומנוס פרש לחיי נזירות ובדידות לאזור סוביאקו שבמרכז איטליה ושם התבודד במערה. עד מהרה יצא לו שם של קדוש ואנשים רבים הגיעו למערתו כדי לקבל ממנו עצות והדרכה רוחנית. 
בהיותו במערה באה אליו קבוצת נזירים וביקשה שיהיה להם לאב מנזר. הוא הסכים רק אחרי שהסביר להם את דרכו הנוקשה והם הסכימו לחיות לפי דרכו. הדרך הסתברה כקשה להם מדי והוא חזר למערה. אולם לאט הגיעו נזירים שהיו מוכנים לדרישות הנוקשות ואיתם ייסד במונטה קאסינו את מנזר הבנדיקטינים ועמד בראשו עד מותו. בהמשך, הקים עוד 11 מנזרים, בכל אחד מהם אב מנזר וקבוצת נזירים קטנה (על פי המסורת עמד בראש 12 מנזרים שבכל אחד מהם 12 נזירים, כמספר השליחים תלמידי ישו). בשארית ימיו הדריך את הנזירים במנזרים שייסד, ועל פי הסיפורים העממיים המשיך לחולל ניסים. בשנת 547 מת ממלריה ונקבר ליד אחותו במונטה קסינו.
בנדיקטוס נחשב כסנדק הספריות, עקב פעולותיו לשימור אוצרות ספרותיים נוצרים דתיים. בתקנון שחיבר, קבע כי נזיר חייב לדעת קרוא וכי עליו לקרוא את ספר תהילים כולו במחזוריות (לפירוט ראו תקנון בנדיקטוס).

המציאות הפוליטית בה חי ופעל

בנדיקטוס חי ברומא במאה ה-6, בזמן שתושביה היו מושפלים ומדוכאים עקב הכיבושים הברבריים, והאימפריה הלכה והתפוררה. בשנת 455 הוונדלים החריבו חלקים מאיטליה, וב-476 אודואקר המצביא הגרמני פלש לאימפריה. כשבנדיקטוס היה בן 9 האוסטרוגותים פלשו לאיטליה והקימו בה את ממלכתם. בתקופת חייו היו מלחמות רבות והביטחון האישי התערער. בנוסף, בתקופתו התערערו הקשרים האישיים, וקרבת הדם קשרה קבוצת אנשים מצומצמת יחסית למה שהיה נהוג בימי שגשוג האימפריה. יתר על כן, באיטליה הורע מצב הערים במאה החמישית בשל אובדן הנכסים שהיו לעשירים בפרובינקיות בגליה, באיבריה, ובצפון אפריקה.
רוברט קורן

קריירת מועדונים

קורן החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל דרבוגרד, ובין 1996 ל-2001 שיחק בקבוצה הבוגרת. לאחר מכן חתם על חוזה במועדון צליה, ובשנת 2004 עבר ללילסטרום מליגת העל הנורווגית. הוא היה אחד השחקנים הטובים בליגה, ושלוש פעמים סיים עם קבוצתו במקום הרביעי, פעם אחת העפיל עמה עד גמר גביע הנורווגי, בעונת 2006/2007 זכה עמה בגביע, והעפיל עמה לגמר גביע האינטרטוטו ב-2006.
ב-4 בינואר 2007 עבר קורן בווסט ברומיץ' אלביון בהעברת בוסמן, וחתם על חוזה ל-18 חודשים עם אפשרות של המועדון להאריך את החוזה בשנה נוספת. הוא ערך את הופעת הבכורה יומיים לאחר מכן, כאשר עלה כמחליף בניצחון 3 - 1 על לידס יונייטד בסיבוב השלישי של גביע ה-FA. קורן הבקיע את שערו הראשון במועדון בניצחון 7 - 0 על בארנסלי ב-6 במאי 2007, במסגרת המחזור האחרון של הליגה, שבזכותו הבטיחה הקבוצה את מקומה בפלייאוף הצ'מפיונשיפ על ההעפלה לפרמייר ליג. קורן פתח בכל שלושת משחקי הפלייאוף, בהם גברה אלביון על וולבס בשני משחקי חצי הגמר והפסידה לדרבי קאונטי במשחק הגמר שנערך באצטדיון ומבלי.
ביולי 2007 נפצע קורן כאשר כדור המשחק פגע בעינו בזמן אימון, וגרם לדימום פנימי ולאובדן זמני של הראייה, ממנו התאושש לחלוטין בסופו של דבר. בגלל הפציעה הוא החמיץ את תחילת עונת 2007/2008, אך חזר להרכב בשלהי אוגוסט כמחליף במשחק גביע הליגה נגד פיטרבורו יונייטד. באמצע ספטמבר הוא חתם על חוזה חדש לשנתיים באלביון, וגם הפעם הותיר להנהלת הקבוצה את האפשרות להאריך אותו בשנה. בהפסד החוץ 2 - 3 לסאות'המפטון באוקטובר 2007 הוא הבקיע שני שערים, ובזכות כך נבחר לקבוצת האלופים של השבוע. שערו הראשון בפרמייר ליג הובקע בניצחון 3 - 0 על מידלסברו ב-17 בינואר 2009, והוא נבחר לשחקן המצטיין במשחק. השער שהבקיע בתיקו 2 - 2 מול ברנלי בגביע ה-FA נבחר לשער הסיבוב על ידי רשת ITV.
בעונת 2008/2009 היה קורן לשחקן השדה בעל מספר ההופעות הגבוה ביותר בווסט ברומיץ', כשרק לשוער סקוט קארסון יש יותר הופעות ממנו. ב-17 במאי 2010 שוחרר קורן מווסט ברומיץ', לאחר שההנהלה בחרה לא להאריך את החוזה שלו.
בשנת 2010 חתם בהאל סיטי. 
ב-3 באוגוסט 2014 חתם במלבורן סיטי האוסטרלית.

נבחרת

קורן ערך 12 הופעות והבקיע שער אחד במדי הנבחרת עד גיל 21. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק ההפסד 2 - 3 לנבחרת נורווגיה במוקדמות מונדיאל 2006, שנערך ב-3 בספטמבר 2005. הוא הוביל את נבחרת סלובניה כקפטן במוקדמות מונדיאל 2010, כולל בפלייאוף ההעפלה שבו גברה סלובניה על נבחרת רוסיה. סלובניה הוגרלה לבית ג' ביחד עם אנגליה, ארצות הברית ואלג'יריה. במשחק הפתיחה של שלב הבתים, מול אלג'יריה, הבקיע את שער הניצחון.
מסילת הרכבת המחתרתית

פעילות

המחתרת הבריחה את העבדים ממדינות הדרום בהן העבדות הייתה מותרת, אל המדינות הצפוניות או קנדה בהן העבדות נאסרה ובכך סייעה לשחרורם של אלפי עבדים. על פי הערכה שנעשתה, 100,000 עבדים ברחו באמצעות מסילת הרכבת המחתרתית. שיא פעילותה של המחתרת הייתה בין השנים 1810 ל-1850, והיא נחשבת לאחד הגורמים אשר הובילו למלחמת האזרחים בארצות הברית ולביטול מוסד העבדות. בראש הארגון עמדו חברים אמריקניים בתנועה לביטול העבדות. בין מנהיגי המחתרת היו  הארייט טאבמן, שפחה שחורה אשר נמלטה בעצמה אל החופש, והנרי דייוויד תורו, מהפילוסופים החשובים של המאה ה-19, אשר הניח את היסודות התאורטיים לאי-ציות אזרחי מטעמי מצפון. השם של הארגון נושא כפל לשון, משום שמשמעות המילה underground באנגלית הוא גם מחתרת וגם "תת-קרקעי". עם זאת, הארגון לא השתמש דווקא ברכבות על מנת להבריח את העבדים ולא היו לו מסילות משלו.
"מסילת הרכבת המחתרתית" כללה בתוכה רשת של בתי מקלט, קודים סודיים, מקומות מסתור ומעברים סודיים. מנהיגיו המרכזיים של הארגון היו אפרו-אמריקאים חופשיים בשיתוף עם כנסיות אפרו-אמריקאיות. הפעילות נתמכה על ידי קבוצות מיעוט נוספות או פעילי זכויות אדם ביניהם אינדיאנים, מקסיקנים ואמריקאים לבנים. הסיוע כלל אספקת מזון, מחסה, בגדים והעברות ממקלט למקלט. הקמת הארגון נעשתה בשקט ומפה לאוזן, מעט מאוד אנשים תיעדו את הפעילות הסודית הזו, על מנת להגן על הנמלטים ועל אלו ששימשו להם כמקלט. במקרים בהם נתפסו העבדים הנמלטים, הם נאלצו לחזור לעבדות, אלו שנתפסו מסייעים בהברחת עבדים נעצרו ונשלחו לכלא. מסלולי הבריחה היו חמקמקים וחשאיים, וגם כיום, שנים לאחר מכן, ניתן רק לשער את השיטות בהן נקטו המבריחים. כמו כן, כמעט ולא קיימות עדויות דוקומנטריות המעידות על קיום הארגון. מרבית הידע נאסף מזיכרונות של אנשים שניהלו את הארגון בפועל. ההשערות אומרות כי בין 15,000-20,000 עבדים עברו את המסע אל החופש. לדוגמה - העבדים במחוז קולומביה הצטמצמו מ 4694 עד 640 על ידי "רכבת תחתית וחטיפות פלוניות".
בשיא הפעילות, מעל 1,000 עבדים הוברחו כל שנה ממדינות הדרום בסיוע של הארגון, על פי חוק העבד הנמלט משנת 1793, נדרשו פקידים ממדינות חופשיות לסייע לבעלי עבדים או לסוכניהם שחזרו לעבדים הנמלטים, אך אזרחים וממשלות של מדינות חופשיות רבות התעלמו מהחוק, ומסילת הרכבת המחתרתית שגשגה. ההשערות אומרות כי  3,000 איש בקירוב לקחו חלק בפעילות הארגון, חלק פעלו כסוכנים שמטרתם לגייס כספים וחלק כמבריחים או כאלו המספקים מקום מסתור. המדינות אליהן הוברחו העבדים המשוחררים היו בטוחות משום שלא הסגירו חזרה את הנמלטים ואף הגישו סיוע רחב. במדינות אליהם נקלטו העבדים הם עבדו כחקלאים וסייעו בהקמת חוות שונות.
עם הזמן גם בצפון וגם בדרום הבינו כי קיים קושי גדול לאכוף את חוקי העבדים הנמלטים שנחקקו ב-1850. למעשה, היה זה חוסר היכולת של הממשלה הפדרלית לאכוף את החוקים המהווים את הגורם העיקרי בהפרדה. בשנת 1861, החלה מלחמת האזרחים האמריקאית. ככל שהמלחמה התפשטה דרומה, רבים מהאדונים נמלטו כשהם לוקחים איתם את עבדיהם ומשאירים את הזקנים והחולים מאחור. צבאות האיחוד שנכנסו לשטחים שפונו מצאו ייאוש ורעב. הניצולים הועברו במעלות הנהר אל החזית הצפונית שם טופלו על ידי גורמי סיוע שונים. באותה התקופה, מפקד מערב ארצות הברית, הגנרל גרנט, אישר לארגון הרכבת התחתית המחתרתית להעביר עבדים ממקום למקום. כך, נחשפה הרשת הרחבה והופסקה הפעילות המחתרתית, מרבית פעילי הארגון התפנו לטובת שיקום וסיוע לנפגעי המלחמה.