google/wiki40b huggingface dataset:
הפרעת אישיות גבולית

שכיחות ואפידמיולוגיה

הפרעת אישיות גבולית נחשבת לאחת ההפרעות הנפשיות הנפוצות יחסית: בין 1% ל-4% מכלל האוכלוסייה חיים עם הפרעה זו. כ-75% מהחיים עם הפרעה זו הן נשים. קיימת מחלוקת לגבי הסיבות לכך ולגבי עצם קיומם של הבדלים מגדריים אמיתיים בהפרעה זו.אנשים עם אבחנה זו מהווים 10% מכלל מטופלי החוץ מקרב המטופלים הפסיכיאטריים, ו-20% מהמטופלים הפסיכיאטריים.

מהלך ההפרעה ופרוגנוזה

התמונה הכללית בהפרעה זו היא במקרים רבים של אינטנסיביות רגשית גדולה מאד, המוגדרת לעיתים כ "רכבת הרים רגשית". האינטנסיביות הזו קיימת הן ביחסי האדם עם סביבתו והן בחווית העצמי שלו (שינויים בערך העצמי כפי שתואר לעיל). מדי פעם ייתכנו אפיזודות פסיכוטיות, בהן עלול להתרחש ניתוק חלקי או מלא של בוחן המציאות של האדם. אפיזודות אלה חולפות בדרך כלל כעבור ימים או שעות. בחלק מהמקרים חולים (חולות) במצב זה מגיעים לאשפוז מרצונם ובחלק מהמקרים הם עלולים להגיע לאשפוז כפוי. חלק ממאפייני ההפרעה מתמתנים עם הזמן ככל שהאדם מתבגר. מאפיין נוסף בהפרעה זו הוא הסכנה האובדנית והנזק שעלול להגרם מפגיעה עצמית לא אובדנית.

אבחנה מבדלת

הפרעות דיכאון והפרעה דו קוטבית: הפרעה נפשית דו קוטבית מתרחשת לעיתים קרובות ביחד עם הפרעת מצב רוח חד או דו קוטבית. כאשר האדם עונה על הקריטריונים להפרעת אישיות גבולית והפרעת מצב רוח הוא יקבל את שתי האבחנות יחד. עם זאת שינויי מצב הרוח האופייניים להפרעת אישיות גבולית יכולים להראות דומים מאד לאלה שמתרחשים בהפרעה דו קוטבית.  
הפרעות אישיות אחרות: ישנה מידה רבה של חפיפה בין תסמיני הפרעת אישיות גבולית ובין תסמיני הפרעות אישיות אחרות. לכן בהחלט ייתכן שאדם יקבל שתי אבחנות של הפרעות אישיות שונות.
שינויי אישיות בעקבות מצב רפואי: מצבים רפואיים ומשברים רפואיים יכולים לעיתים לגרום לשינויים באישיות. כאשר מאבחנים אבחנת אישיות יש לקחת בחשבון אפשרות שהשינוי באישיות מקורו בהיסטוריה הרפואית של האדם.  
שימוש בסמים: התנהגות של צריכת חומרים פסיכואקטיביים וכן התמכרות לחומרים או התנהגות (הימורים, מין וכדומה) יכולים להיות חלק מהתמונה הקלינית בהפרעת אישיות גבולית. עם זאת, כאשר מאבחנים הפרעת אישיות גבולית חשוב להיות מודעים לשינויי אישיות שמקורם בסמים שהאדם משתמש בהם או בתרופות שהוא לוקח באופן קבוע או מזדמן.
בעיות זהות: יש להבחין בין הפרעת אישיות גבולית ובין שינויי אישיות שהם תוצאת תהליך התפתחות אנושי רגיל.

מחקר

המחקר הספציפי על הפרעה זו עוסק בסוגיות כמו: פיתוח של שיטות טיפול חדשות, חלקן ייחודיות לטיפול במי שאובחנו עם ההפרעה זו. תחום מחקר אחר נוגע ליכולת אנשים עם אבחנה זו בתחום הזיהוי של רגשות .
שלמה מלכה

הרב שלמה (סלמון) מלכה (14 באוגוסט 1878 - 4 באפריל 1949) היה פוסק, הוגה, דיין, פרשן מקרא ומנהיג הקהילה היהודית הקטנה של סודאן.

ביוגרפיה

שלמה מלכה נולד בעיירה אספלו שבמחוז תפילאלת במרוקו בט"ו באב תרל"ח (1878). בנעוריו למד בישיבה בעיר מולדתו. בשנת 1896 נשא לאישה את חנה לבית אסולין (1882-1952), ילידת הכפר טינריר (Tinghir).
בשנת 1892 עלה לארץ ישראל ביחד עם רעייתו, המשיך את לימודיו בישיבות טבריה וצפת והוסמך לרבנות. בהמשך כיהן כדיין בבית הדין הרבני בטבריה. 
בשנת 1906 נעתר לבקשתו של הרב אליהו בכור חזן, הרב הראשי של אלכסנדריה, ונסע ביחד עם משפחתו לאומדורמאן שבסודאן כדי לכהן כרב הקהילה היהודית בעיר. בסודאן הייתה קהילה יהודית-ספרדית קטנה שמנתה מספר מאות נפשות, שנוסדה כתוצאה מהגירה של משפחות אחדות לסודאן החל מסוף המאה ה-19. לאחר הגעתו לסודאן אחד מצעדיו הראשונים היה לנהל את הליך החזרה ליהדות של מספר נשים יהודיות שאולצו להתאסלם בתקופת המהדייה. הוא שימש בו זמנית כרב הקהילה, המוהל, השוחט והחזן שלה, אך עשה את פרנסתו מעסקי מסחר והיה הבעלים של תחנה לייצור שמן ומזון, ושל מפעל לייצור מרצפות. בתהליך הדרגתי מרכז הקהילה היהודית בסודן עבר מאומדורמאן לח'רטום ובשנת 1920 גם הרב מלכה ערך את המעבר. עם השנים הוא ביצר את מעמדו לא רק כמנהיגה של הקהילה היהודית, שבשיאה מנתה קרוב ל-1,000 נפשות, אלא גם כאישיות ידועה בח'רטום וזכה להערכה של נוצרים ומוסלמים. הוא לימד תנ"ך את הכומר הפרוטסטנטי של ח'רטום, האב בולוס (פאולוס)  וכן תלמידים אחרים יהודים ולא-יהודים. הוא היה אורח כבוד באירועים רשמיים רבים שנערכו בח'רטום, ולאחר פטירתו מכובדים נוצרים ומוסלמים נכחו בהלוויתו. 
הרב מלכה ערך ביקורים ארוכים לקהילה היהודית במצרים מדי שנה, בין היתר כדי לבקר את בתו שחייתה באלכסנדריה עם משפחתה. בשנת תש"ב ביקר גם בארץ ישראל ונפגש עם הרבנים הראשיים  ודן עמם על הקמת תלמוד תורה בח'רטום (בני הקהילה היהודית בסודאן למדו בבתי הספר הנוצרים-אירופאים עקב מחסור בבית ספר יהודי). 
הרב מלכה כתב בקביעות לעיתון היהודי-מצרי "אלשמס" שיצא לאור בקהיר בערבית ספרותית בעריכת העיתונאי הציוני סעד מלכי. לאורך השנים הוא כתב יותר מ-200 מאמרים לעיתון - רבים מהם עוסקים בפרשת השבוע או כוללים דרשות על היהדות, אך חלק עוסקים גם בענייני השעה ואקטואליה, מוסר, הגות והיסטוריה. סדרה של 26 ממאמריו עסקה בפרשנות לשיר השירים. במאמריו וכן בהנהגתו של הקהילה היהודית בסודן בא לידי ביטוי היותו ציוני נלהב. דרשותיו השבועיות בבית הכנסת של הקהילה היהודית בח'רטום היו בעלות אופי ציוני, הוא שילב את שירת התקווה בהזדמנויות ניאותות בהתכנסויות בבית הכנסת, ולאחר קום מדינת ישראל אף שילב תפילה למען מנהיגיה בתפילות בית הכנסת. 
בערוב ימיו כמה מכתביו קובצו בספר בשם "אלמח'תאר פי תפסיר אלתוראה" שיצא לאור בקהיר ב-1949. אסופה נוספת של כתביו יצאה לאור על ידי בנו בארצות הברית ב-1977. הוא נפטר בח'רטום באפריל 1949 והותיר מאחוריו משפחה גדולה של 4 בנים ו-6 בנות. לאחר פטירתו בית הכנסת היחיד בח'רטום נקרא "אהל שלמה" על שמו. הקהילה היהודית התפזרה מסודאן לאחר שזו קיבלה את עצמאותה בשנת 1956  ועקב כך בשנות ה-70 הוא הובא לקבורה בישראל ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
מיכאיל ז'ארוב

חייו

מיכאיל ז'ארוב נולד במוסקבה למשפחת עובד דפוס. בשנת 1913 גם ז'ארוב התחיל לעבוד בבית דפוס בו עבד אביו. אומנם הילד רצה להיות שחקן תיאטרון. בשנת 1918 הוא התחיל ללמוד משחק וכבר באותה שנה התחיל לשחק על הבמה. לאחר סיום הלימודים ז'ארוב שיחק במספר תיאטראות בעיר מוסקבה. בשנת 1926 הוא עבר לבקו ואחר כך לקאזאן. בשנת 1931 השחקן הצעיר חזר למוסקבה ונכלל בהרכב תיאטרון שבראשו עמד אלכסנדר טאירוב. בשנת 1938 ז'אורב עבר לתיאטרון מאלי והיה שחקן תיאטרון זה עד סוף ימיו. במשך תקופה ארוכה הוא היה בין השחקנים המובילים של תיאטרון זה.
את התפקיד ראשון הקולנוע ז'ארוב עשה בתפקיד משנה בסרט על איוואן האיום עוד בשנת 1915. את התפקיד הראשי הראשון הוא עשה בשנת 1925. בשנות ה-30 השחקן שיחק תפקידים ראשים במספר רב של סרטים והיה פופולרי מאוד. גם בשנות ה-40 הוא היה בין השחקנים הבולטים של הקולנוע הסובייטי. בתקופה זו הוא השתתף בסרטים בבימוי סרגיי אייזנשטיין וגריגורי קוזינצב. בשנים 1968-1978 הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרת סרטים על שוטר כפרי. בשני סרטים מסדרה זו ז'ארוב היה גם במאי. עבור גילום תפקיד השוטר הוא זכה בפופולריות מחודשת. סדרה זו מוקרנת בטלוויזיה הרוסית עד היום. בסך הכול ז'אורב השתתף בכ-60 סרטים.

חיים אישיים

מיכאיל ז'ארוב היה נשוי מספר פעמים. בפעם האחרונה הוא התחתן בשנת 1950 כאשר היה שחקן ידוע בן חמישים. אשתו הטרייה הייתה בת 18 בלבד, ביתו של רופאים ידועים ממוצא יהודי. תחילה הוריה התנגדות נחרצות לחתונה אך בסוף הסכימו. בשנת 1953 אביו של אשתו נעצר במהלך משפט הרופאים. בתקופה זו ז'ארוב פעל רבות לשחרורו. בת של זא'רוב מנישואים אלו היא שחקנית בתיאטרון מאלי.
מיטה קרמניץ

מיטה קרמניץ (בגרמנית: Mite Kremnitz;‏ 4 בינואר 1852 - 18 ביולי 1916) הייתה אשת חצר של אליסאבטה, מלכת רומניה, סופרת, מחזאית ומתרגמת ובעצמה גיבורת רומן, אהובתו של מיכאי אמינסקו.
מיטה קרמניץ נולדה בעיר גרייפסוואלד (Greifswald) שבגרמניה, בשם מריה פון ברדלבן (Marie von Bardeleben). היא נישאה לרופא בשם קרמניץ והגיעה איתו לרומניה, שם הייתה לאשת חצר של המלכה אליסאבטה, והשתיים שיתפו פעולה בכתיבה בשפה הגרמנית. מיטה גם תרגמה מיצירות המלכה, מגרמנית לרומנית ומיצירותיו של אמינסקו, שהיה אהובה בתקופה מסוימת, מרומנית לגרמנית.
אאוג'ן לובינסקו כתב על חייה רומן ביוגרפי בשם "מיטה", שיצא לאור ב-1934.
ג'וינר לוקאס

קריירת מוזיקה

ג'וינר לוקאס התחיל את הקריירה שלו תחת שם הבמה ג'י-סטורם. ב-2007, שינה את שם הבמה שלו ל"פיוצ'ר ג'וינר" והתחיל לעבוד עם דודו, סיירוס דה גרייט, ויצרו ביחד הרכב בשם "Film Skool Rejekts". באותה שנה, הוציאו את המיקסטייפ "Workprint: The Greatest Mixtape of All Time".
לוקאס המשיך בדרכו והוציא את המיקסטייפ הראשון שלו בשם Future Joyner בשם "Listen 2 Me in 2011". לאחר שהראפר פיוצ'ר הגיע לגדולה, לוקאס שמט את ה"פיוצ'ר" משמו והמשיך כג'וינר לוקאס.
ב-5 באפריל 2015 הוציא לוקאס את המיקסטייפ "Along Came Joyner"'.
מאז שנת 2017 לוקאס הוציא רמיקסים שונים לשירי היפ-הופ ידועים, בין הרמיקסים שעשה ניתן למנות את השירים: "גוצ'י גאנג" של הראפר ליל פאמפ, "פנדה" של הראפר דיזיינר ו"מאסק אוף" של הראפר פיוצ'ר.
ב-16 ביוני 2017 הוציא את המיקסטייפ "508-507-2209", המיקסטייפ נכנס למקום 7 בטבלת ה"Heatseekers Albums" של בילבורד.
ב-28 בנובמבר 2017 הוציא לוקאס את השיר "I'm Not Racist" בערוץ היוטיוב שלו אשר במהירות הפך לויראלי, נכון ליולי 2019 השיר עומד על כ-124 מיליון צפיות.
בתחילת שנת 2018 הוציא לוקאס ביחד עם הזמר כריס בראון את השיר "Stranger Things" כחלק מהפרויקט המשותף של השניים "Angeles & Demos".
ב-1 באפריל 2018 הוציא לוקאס את השיר "Frozen", סינגל שלא מתוך אלבום.
ב-2 במאי של אותה השנה, הוציא לוקאס ביחד עם כריס בראון את השיר השני מתוך הפרויקט המשותף, "I Don't Die".
ב-31 אוגוסט יצא השיר "Lucky You" כחלק מאלבומו של הראפר אמינם "Kamikaze" בו לוקאס השתתף. השיר נכנס למקום 6 בבילבורד הוט 100.
ב-17 באוקטובר 2018 הוציא לוקאס את השיר "I Love" מתוך אלבומו העתיד לצאת "ADHD".
ב-23 במאי 2019 הוציא את השיר "Isis" ביחד עם הראפר לוג'יק. חודש לאחר מכן הוציא שיר נוסף בשם "Broke and Stupid".
ב-11 ביולי הוציא לוקאס את השיר "10 Bands" ביחד עם המפיק טימבלנד.
תעשיית הנייר

תעשיית הנייר מורכבת מחברות שמשתמשות בעץ כחומר גלם ומייצרות עיסת נייר, נייר, קרטון ומוצרים מבוססי-תאית אחרים.
התעשייה נשלטת בעיקר על ידי צפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה), מדינות מצפון אירופה (פינלנד, שוודיה וצפון-מערב רוסיה) ומדינות ממזרח אסיה (כמו סין, יפן, קוריאה הדרומית ומזרח סיביר). חלק משמעותי מהתעשייה נמצא גם באזור אוסטרליה ובברזיל. ארצות הברית הייתה המדינה המובילה בייצור נייר עד שסין לקחה את הבכורה ב-2009.
תעשיית הנייר עושה את השימוש הרחב ביותר בתעשיות העולם בננוטכנולוגיה.

ביקורת

ארגונים לשמירה על הסביבה מבקרים את תעשיית הנייר על בירוא יערות מופרז ועל הרס של יערות ראשוניים. כיום ישנה מגמה בתעשיית הנייר להתפשט למדינות כמו רוסיה, סין ואינדונזיה שבהם השכר נמוך וישנו פיקוח סביבתי מוגבל. לפי ארגון גרינפיס, חקלאים במרכז אמריקה כורתים באופן לא חוקי שטחים של יערות טבעיים למרעה בקר ולגידולים חקלאיים, ללא כל ענישה, והחברות שקונות מהם את העץ תורמות לבירוא יערות מאסיבי של יערות הגשם.
יוסף גינת

חייו ופועלו

נולד לבלה ולמשה גולוביצקי ביישוב עטרות שמצפון לירושלים בתחילת המאורעות של המרד הערבי הגדול. גדל בעטרות עד לפינוי היישוב בעיצומהּ של מלחמת העצמאות. כחבר גרעין נח"ל השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת קדש במסגרת חטיבת הצנחנים וב-1957 הצטרף לקיבוץ אוּרים שבנגב. בשנים אלו הרבה להסתובב בקרב הבדואים שבאזור, קשר עמם קשרים ולמד את מנהגיהם. הוא התמנה לנציג המחלקה הערבית של ההסתדרות בנגב, ובמקביל לכך למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וללימודי המזרח התיכון. גינת המשיך בלימודים לתואר מוסמך באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת יוטה  שבארצות הברית על דפוסי הנישואין ומעמד האישה בחברה הערבית הכפרית בישראל.
את דרכו במחלקה לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה עשה גינת תוך שילוב מחקר אקדמי. מילא תפקידי ייעוץ למשרדי הממשלה השונים בנושאי ערבים ומיעוטים אחרים. שימש כיועצם של משה דיין, עזר ויצמן ומשה ארנס בכהונתם כשרים ושל שמעון פרס ושל יצחק רבין בכהונתם כראשי ממשלת ישראל. בין היתר פעל כיו"ר ועדת הגבולות של המועצות הערביות המקומיות בוואדי עארה במשרד הפנים וכיו"ר הוועדה ליחסים עם הערבים וארצות האסלאם במפלגת העבודה. שנים ארוכות לימד באוניברסיטת חיפה, ובתוך כך (בשנים 1989–1992) כיהן כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. גינת היה חבר בוועדת ההיגוי של המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה. ניהל את המרכז ללימודי שלום באוניברסיטת אוקלהומה והיה ממייסדי המרכז לחקר השלום ולפתרון סכסוכים המשותף לאוניברסיטאות אוקלהומה, חיפה, רבת-עמון ובית-לחם. חתר ליישוב סוגיית הפליטים הערביים ונמנה עם תומכי יוזמת ה"הודנה" בין ישראלים ופלסטינים כפתרון מדיני. אחרי פרישתו ב-2004 מאוניברסיטת חיפה ניהל את המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה.
גינת חי תקופות ארוכות בקרב שבטים בדואים בישראל, בסיני, במצרים ובירדן. מחקריו וכתביו עסקו בחברה הערבית הכפרית והבדואית באזורנו, בנשים בחברה הכפרית המוסלמית, בנוהגי המסורת בחברות אלה, בתרבות כבוד המשפחה, הנידוי ונקמת הדם וכן במבחן ה"בִּשׁעָה" (גילוי האמת בטקס כוויית הלשון בברזל מלובן).
נטמן בבית העלמין של בני עטרות. בלכתו הותיר את אשתו דליה ואת ילדיו, נעמה ועידו.
טנדיל

מקור השם

שם העיר נובע מהשם שניתן לאזור על ידי אנשי המפוצ'ה. משמעות השם היא ככל הנראה "סלע נופל". סביר להניח שהכוונה בשם היא לפיידרה מובסידה, סלע ענק בקרבת העיר שהיה מאוזן על קצה גבעה והפך לסמלה של העיר, גם לאחר שנפל ונשבר ב-1912.

היסטוריה

בשנות ה-20 של המאה ה-19, שבטי ילידים תקפו את יישובי הספר הארגנטינאים באזור. הארגנטינאים ניסו לעצור את ההתקפות על ידי עצירת ראשי הילידים, אך הם בתגובה תקפו את היישובים דולורס, פרגמינו וצ'סקומוס וגנבו עשרות אלפי ראשי בקר. מרטין רודריגס, שהיה אז מושל פרובינציית בואנוס איירס, הגיע למסקנה שחייבים להילחם בילידים וב-4 באפריל 1823 הוא הקים במקום בו נמצאת טנדיל היום את מבצר אינדפנדנסיה. כעבור מספר שנים החלה להתהוות התיישבות סביב המבצר שנקראה טנדיל, שמו הילידי של המקום.
למרות קיומו של המבצר, טנדיל סבלה מהתקפות ילידים עד שנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר החל כיבוש המדבר, מבצע צבאי בו ארגנטינה דחקה את הילידים דרומה והשתלטה על אדמותיהם.
לאחר כיבוש המדבר האוכלוסייה התחילה לגדול הודות להגירה גדולה מאירופה, ובעיקר מדנמרק, ספרד, איטליה וצרפת. בהמשך המאה ה-19 הגיעה לראשונה מסילת רכבת לטנדיל, שתרמה להתפתחות הכלכלה המקומית. ב-1895 טנדיל קיבלה מעמד רשמי של עיר.

כלכלה

הכלכלה של טנדיל מבוססת באופן מסורתי על חקלאות וגידול מקנה. הגידולים העיקריים באזור הם חיטה, סויה, תירס וחמניות. גידול המקנה כולל גידול של בקר, כבשים וחזירים. בנוסף, יש בעיר תעשייה גדולה של מוצרים מן החי, כמו מוצרי חלב, צמר ובשר.
בנוסף לחקלאות, הכלכלה המקומית מסתמכת על תעשייה, כרייה ותיירות.

חינוך

בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של מרכז פרובינציית בואנוס איירס, שנפתחה ב-1974.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה של טנדיל, הנמצא במרחק של 18 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
בעיר עובר הכביש הלאומי מספר 226, המקשר בין העיר מאר דל פלאטה ובין צפון-מערב פרובינציית בואנוס איירס, וכן מספר כבישים פרובינציאליים נוספים.
תקוע

גאוגרפיה

היישוב שוכן צפונית-מזרחית לחורבות היישוב המקראי תקוע, בסמוך לעיירה הפלסטינית תוקוע, ודרומית-מערבית להר ההרודיון. ליד תקוע נמצאת מערת חריטון, מערת הקארסט הגדולה ביותר במזרח התיכון.

אוכלוסייה

תקוע הוקמה כמאחז נח"ל בשנת 1975 על ידי גרעין שח"ם כפר עציון, אוזרחה לאחר שנתיים על ידי גרעיני הנח"ל "קשת" ו"ארגוב", והייתה בסיס להתיישבות במזרח גוש עציון. בשנת 2007 נפתח כביש חדש מירושלים לתקוע (כביש 356) שקיצר את הדרך לירושלים.
אוכלוסיית היישוב מונה מעל 4000 תושבים. התושבים ברובם דתיים לאומיים, אך האוכלוסייה בו מגוונת יותר מיישוב ממוצע בגוש עציון, וגרים בו גם חסידי ברסלב, חילונים ועוד.

חינוך ותרבות

במקום שוכנת ישיבת הסדר בשם "ישיבת תקוע" בנשיאות הרב עדין שטיינזלץ. ביישוב בית ספר ממלכתי דתי עד כיתה ח', בו לומדים תלמידים דתיים וחילונים. בשנת הלימודים תשע"ה התווספה לבית הספר חטיבת ביניים. ביישוב פועל סניף של תנועת בני עקיבא.
בתקוע קיימת קהילה רחבה של יוצרים ואמנים. בשנת 2011 נפתחה ביישוב גלריה, המציגה עבודות מעשה ידי התושבים. כמו כן יצאו חמישה גליונות של מגזין ספרותי בשם "שחרית תקוע", על טהרת יצירותיהם של תושבי תקוע. 
במרץ 2015 הוצב פסל אישה באחד הכיכרות ביישוב. הפסל, מעשה ידי פסלת מקומית, עורר התנגדות בקרב דתיים, וכעבור יום הושחת חלקית על ידי אלמוני.
הרב מנחם פרומן שימש כרב היישוב עד לפטירתו ב-2013. החליף אותו הרב אבי בלידשטיין שמונה לתפקידו ב-2015.

פסטיבלים

"עד עלות השחר" - משנת 2007 עד שנת 2014 התקיימה פסטיבל שנתי בליל הושענא רבה.
"פסטיבל הבירה" - משנת 2015 מתקיימת בקיץ פסטיבל שבו נמכרים בירות שונות שכולן תוצרת מקומית.
עינת פרנבך בן אהרון

עינת פרנבך בן אהרון (נולדה ב-13 בפברואר 1975) היא במאית, תסריטאית ומלהקת ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בחיפה ליעקב ואירית פרנבך. אמה הייתה מורה ואחר-כך עסקה בנדל"ן. אביה מהנדס תעשייה וניהול בוגר הטכניון, שעבד בעשרים השנים האחרונות לחייו בתעשייה האווירית. עינת גדלה במקומות רבים, בעקבות מעברי דירות של הוריה ; אבל בעיקר בחיפה ומגיל אחת עשרה ועד לצבא התגוררה ביבנה. היא הבכורה במשפחה, לה אחות מעצבת במקצועה ואח צעיר ממנה ב-12 שנה, מוזיקאי שחי בטורונטו. בצבא שירתה כמפעילת מחשב. בתום שירותה הצבאי עשתה תואר ראשון של אוניברסיטת בר-אילן במדעי המחשב (1999-1996).
עם תום לימודיה למדה תסריטאות ואחר-כך תחקירנות בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה. למדה במשך שנתיים וחצי במסלול הישיר לדוקטורט במדעי המוח באוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים עבדה בהבטחת איכות בחברות הייטק. היא שימשה ככתבת קולנוע בפורטל "Seret" וכמנהלת פורום קולנוע של ynet‏ (2006-2005). הייתה חברת הנהלת איגוד התסריטאים (2008-2006).
בשנת 2008 ייסדה את פורום יוצרים צעירים, קבוצת תמיכה לתסריטאים ולבמאים בתחילת דרכם, בין השאר הייתה שותפה להקמת המסלול העצמאי בקרן הקולנוע הישראלי, לתמיכה בסרטים עצמאיים.
החל משנת 2010 היא עוסקת בליהוק. הייתה מלהקת של "טליה. דייט. קום",
דוקודרמה של הבמאית טליה פינקל, ערוץ 8, ליהקה את "שרקייה", סרט קולנוע בבימויו של עמי ליבנה וכן את סרטה "הצגה יומית".
בשנים 2011-2007 עבדה פרנבך בן אהרון על סרט הקולנוע "הצגה יומית" (76 דקות) אותו כתבה, הפיקה וביימה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011, הפרימיירה של הסרט הייתה ב-13 בפברואר 2013. הוא מוקרן בחודשים פברואר-מרץ 2013 בסינמטק תל אביב.
החל משנת 2012 היא לומדת לתואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
היא עוסקת ברפואה משלימה: פרחי באך, הילינג, דמיון מודרך וריפוי בשחזור גלגולים.
נשואה מאז ספטמבר 2011 לערן בן אהרון, מלחין ומוזיקאי לסרטים ולהצגות.
אמנת המייפלאואר

אמנת המייפלאואר (באנגלית: The Mayflower Compact) היא המסמך המינהלי הראשון שנכתב בקולוניה הבריטית פלימות. אמנה זו נכתבה על ידי חלק מ"האבות העולים", המתיישבים שהיגרו לאמריקה מממלכת אנגליה, אשר כמחציתם היו פליטים אנגלים שנרדפו על ידי הכנסייה האנגליקנית. האמנה נחתמה ב-21 בנובמבר 1620, על ידי 41 מתוך 102 נוסעי האונייה מייפלאואר בה התחייבו להתאגדות מדינית על האדמה שהייתה עוד ללא מוסדות שלטון ונטו להישאר (בשלב זה) בנאמנותם למלך ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. אמנה זו מהווה מעין סמל של החוקה האמריקאית המתגבשת עם תחילת ההתיישבות ביבשת החדשה.

נוסח האמנה

בשם אלוהים, אמן. אנו החתומים מטה, נתינים נאמנים של אדוננו-ריבוננו נורא-ההוד המלך ג'יימס, בחסד האל מלך בריטניה הגדולה, צרפת ואירלנד, מגן האמונה, וכן הלאה, הואיל ולמען תהילת האל, לשם הפצת האמונה הנוצרית ולקידום כבוד מלכנו וארצנו נטלנו על עצמנו משימה לכונן את המושבה הראשונה בחלק הצפוני של וירג'יניה; לפיכך, בשבועה חגיגית והדדית בפני האל ואיש בפני רעהו, במסמך זה אנחנו כורתים ברית ומתמזגים כולנו יחד (covenant and combine) לישות פוליטית-שלטונית (Civil Body Polotick) כדי לקיים ולשמר סדר טוב יותר בקהלנו, וכדי לקיים את היעדים שנזכרו לעיל; ובתוקף זאת אנו נחוקק, נכונן וננסח מדי פעם בפעם חוקים, תקנות, חוקות ותפקידים צודקים ושווים לכול, כפי שייראה המתאים ביותר והראוי ביותר לטובת הכלל במושבה; ואנו מבטיחים להתייחס אליהם בכל ההכנעה והצייתנות המגיעות להם

מאורע היסטורי

הקמתה של הקולוניה וירג'יניה אשר נקראה למעשה ע"ש המלכה אליזבת' הראשונה בשנת 1607 ולימים הייתה מהקולוניות אשר מרדו בכתר הבריטי.

אמונה ושלטון

לאמנת המייפלאואר רקע דתי-נוצרי. שם האל מוזכר בה חמש פעמים ומוצהר כי אחת ממטרות ההתיישבות היא "הפצת האמונה הנוצרית". כמו כן חותמי האמנה מצהירים על נאמנותם לכתר האנגלי ולמלך ג'יימס. הם משלבים באמנה מטרה נוספת להתיישבות והיא קידום כבודו של המלך והממלכה. עם זאת, המתיישבים החדשים ראו בהתיישבות שלהם ישות שלטונית נפרדת וראו עצמם כבעלי לגיטימציה לחוקק חוקים על מנת להגשים את היעדים שהוזכרו לעיל: קידום האמונה וקידום כבודו של המלך.

חקיקת חוקים

אמנה זו מכריזה על המתיישבים בעולם החדש ככפופים לכתר הבריטי, אולם בעלי אוטונומיה שלטונית מסוימת כאשר הם חותמים באמנה על הלגיטימציה שלהם לחוקק חוקים שונים למען טובת הכלל במושבה, וכן לקידום האמונה הנוצרית וכבוד המלך והממלכה הבריטית.
חגית סיון

חגית סיון היא היסטוריונית ישראלית-אמריקאית, חוקרת העולם העתיק ופרופסור באוניברסיטת קנזס.

אודות

סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב (1976), תואר שני מאוניברסיטת ייל (1978) ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה (1983). 
בין השנים 1983 ל-1993 לימדה באוניברסיטת ויטוואטרסראנד (University of the Witwatersrand) שבדרום אפריקה. בשנת 1993 החל ללמד באוניברסיטת קנזס.
מחקרה עוסק בהיסטוריה רומית, תחילת ימי הביניים ותחילת הנצרות, יהדות בעת העתיקה וחקר הנשים בעולם העתיק.
אוניברסיטת קפריסין

אוניברסיטת קפריסין המכונה גם UCY (ביוונית: Πανεπιστήμιο Κύπρου) היא האוניברסיטה הציבורית היחידה בחלק היווני של האי קפריסין, וממוקמת בעיר הבירה ניקוסיה.
זוהי אוניברסיטה צעירה ולא גדולה, שנוסדה בשנת 1989, ונפתחה לסטודנטים בשנת 1992. מספר התלמידים בה הוא כ־3500 סטודנטים, נכון לשנת 2005.
עד לפתיחתה, לא היה מוסד אוניברסיטאי ציבורי מקביל בקפריסין, והצעירים שהיו מעוניינים ללמוד נאלצו ללמוד במסגרות פרטיות יקרות יחסית, או במדינות שכנות, לרוב ביוון, שהייתה יעד מועדף בגלל השפה היוונית. גם דרום אפריקה הייתה יעד מועדף עד סוף שנות ה-80, מאחר שהאוניברסיטאות שם הקציבו מקומות ואף תקצבו במלגות סטודנטים זרים "לבנים".
שפות הלימוד הרשמיות באוניברסיטה הן יוונית וטורקית. למרות שסטודנטים מהחלק הקפריסאי הטורקי רשאים ללמוד בה, כמעט ואין נרשמים הדוברים טורקית.
שדרת הכוכבים (הונג קונג)

שדרת הכוכבים (באנגלית: Avenue of Stars; בסינית: 星光大道) היא אתר המוקדש לכוכבי הקולנוע ההונג קונגי הממוקמת לחוף נמל ויקטוריה בקצהו הדרומי של צים שא צוי בחצי האי קאולון למול האי הונג קונג שבהונג קונג.

היסטוריה

בשנת 1982 יזמה חברת ניו וורלד דוולופמנט (New World Development Co. Ltd) הקמת טיילת בסמוך למרכז ניו וורלד שבצים שא צוי מזרח. בשנת 2003 השקיעה החברה 40 מיליון דולר הונג קונגי, בשיתוף עם מועצת התיירות של הונג קונג ובתמיכת ממשלת הונג קונג לשיקום הטיילת והפיכתה לשדרת הכוכבים, בדומה לשדרת הכוכבים שבהוליווד.
טקס חנוכת השדרה נערך ב-27 באפריל 2004 והשדרה נפתחה לציבור ב-28 באפריל 2004.

תיאור השדרה

השדרה ממוקמת על קו החוף של צים שא צוי, בסמוך למוזיאון הונג קונג לאמנות, מוזיאון החלל של הונג קונג, ומרכז התרבות של הונג קונג, מזרחית לטיילת צים שא צוי ומגדל השעון.
הגישה לשדרה מתבצעת דרך גן סאלסברי. בכניסה לגנים פסל בגובה 4.5 מטרים בדמות הפרס הניתן בטקס פרסי הקולנוע של הונג קונג. אורכה של הטיילת 440 מטרים. בראשיתה ניצבים תשעה עמודים אדומים ועליהם תיאור של ההיסטוריה הקולנועית של הונג קונג. לאורכה של השדרה טבועים לוחות ועליהן תביעת יד וחתימת של כוכבי הקולנוע ההונג קונגי.
מהשדרה נשקף נוף מרהיב של האי הונג קונג והיא מהווה אתר תיירות פופולרי בשל כך. בשעות הערב השדרה מהווה אתר צפייה בתצוגת סימפוניה של אורות.
נעם לאונר

ביוגרפיה

נולד בניו יורק בשנת 1927. אמו, אסתר, היא בתם של הביל"ויים יהודה אידל צלליכין וחסיה לבית בנינסון, מראשוני ראשון לציון. בשנות ה-20 נישאה אסתר צלליכין להארי ברנרד לאונר, איש הגדוד העברי האמריקאי. לאחר נישואיהם התגוררו בארצות הברית ושם נולדו ילדיהם.
בשנת 1934 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בראשון לציון. האב היה עורך דין והאם הייתה פעילת ציבור בעיר, בין השאר הייתה חברת מועצת העירייה מטעם הציונים הכלליים. בתום לימודיו בבית הספר חביב למד נעם לאונר בגימנסיה הרצליה. היה פעיל בהגנה. אחיו דן נהרג במלחמת השחרור. לאחר קום המדינה שירת כקצין קשר גדודי וכמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי השתתף בפיצוץ מפקדת חסן סלאמה, בקרב על תל א-ריש במבצע חמץ ובקרבות נוספים, והגיע לדרגת רב-סרן.
ערב קום המדינה החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפט וכלכלה בתל אביב ולאחר קום המדינה השלים את לימודי המשפטים במחזור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כעורך דין, תקופה מסוימת יחד עם אביו ולאחר מכן כעורך דין עצמאי.
בשנת 1959 נבחר למועצת העיר ראשון לציון מטעם הציונים הכלליים. בשנת 1962 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקידו שלוש שנים. היה חבר באגודת הכורמים ובמועצת הכורמים. אחרי מלחמת ששת הימים שימש כמושל הצבאי הראשון של אזור יריחו.
בשנת 2003 קיבל את התואר "יקיר ראשון לציון". על שמו נקרא אחד מרחובותיה של ראשון לציון.
היה נשוי ללאה טֶסלֶר, ילידת ירושלים, שעבדה כאחות בכירה בראשון לציון וסביבתה. אב לבן ושתי בנות.
In Through the Out Door

היסטוריה

האלבום נקרא בשם זה בעקבות בעיה שעמה חברי הלהקה נאלצו להתמודד באותה תקופה. עם הצלחתו ועלייתו של זרם הפאנק, ניסיונות הלהקה לחזור לתודעת המאזינים היו כמו "לצאת מדלת ה-Out (המיושן) ולהיכנס דרך דלת ה-In (העכשווי)". קיימים שני פירושים נוספים לשם האלבום: האחד סובר כי רוברט פלנט, הסולן, השתעשע מהרעיון לשייך לעצמו דימוי של הומוסקסואל, כששם האלבום יכול להיות פירוש אירוני ל"מין אנאלי". הפירוש השני מיוחס לאזורים של צפון מערב בירמינגהם שבאנגליה, שם- Out Door היה הפירוש לחנות משקאות צמודות לפאבים. באופן זה, צעירים מתחת לגיל המותר היו יכולים להתגנב פנימה כדי לשתות, נמנעים מהשמירה שבכניסה. פלנט ובונהם ידעו זאת, כשבאופן זה הם נהגו להיכנס לפאבים בצעירותם. לפיכך, לאלבום יש שלושה או יותר פירושים.
התקליט המקורי הציג אטרקציה יוצאת דופן: האלבום היה עטוף מבחוץ מנייר חום פשוט, ועל העטיפה הפנימית הוצגה תמונה בשחור לבן, כשבמגע עם מברשת רטובה, הוצגה התמונה בצבע באופן קבוע. היו שש עטיפות שונות שהציגו זוג תמונות שונות מכל צד של האריזה, והעטיפה החיצונית של הנייר נועדה למנוע מהקונים לדעת איזו עטיפה הם יקבלו (על אף שבצד העטיפה היה רמז לתמונה שבפנים). כל התמונות מציגות את אותה הסצנה בבאר: אדם מבוגר שורף מכתב במעטפה חתומה. כל תמונה בוצעה מנקודת מבט של אדם המופיע באחת משאר חמש התמונות.
למרות שזכה לביקורות אדישות, האלבום זינק אל ראש מצעד ה- Billboard 200 בשבוע השני לשחרורו ונשאר שם כשבעה שבועות.

בשבועות שבין ה-23 באוקטובר ל-3 בנובמבר 1979, זכתה לד זפלין להישג חסר תקדים כאשר כל קטלוג הלהקה נכנס למצעד.
זה היה האלבום האחרון של חברי לד זפלין בהרכבם המלא. ג'ון בונהם, המתופף, נפטר שנה לאחר מכן, בשנת 1980.