google/wiki40b huggingface dataset:
דייזי רידלי

ביוגרפיה

רידלי נולדה בווסטמינסטר, לונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית. בתם של לואיז פוקנר קורבט (Louise Fawkner-Corbett) וכריס רידלי (Chris Ridley). אחי סבה היה השחקן והמחזאי ארנולד רידלי  (Arnold Ridley). היא למדה בבית הספר לאמנויות הבמה טרינג פארק  (Tring Park School for the Performing Arts) בהרטפורדשייר וסיימה את לימודיה בשנת 2010.
רידלי הופיעה בסדרות הטלוויזיה "Youngers" ,"עדות אילמת" ,"מר סלפרידג'" ו-"Casualty", והופיעה גם בסרט הקצר "Blue Season", שהשתתף באתגר ה-48 שעות "Sci-Fi-London". היא גילמה את התפקיד הראשי בסרט השלישי של "Lifesaver", סרט אינטראקטיבי שהיה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע של האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה. היא הופיעה גם בוידאו קליפ לשיר "Lights On" של הראפר Wiley .
רידלי לוהקה לתפקיד ריי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" בפברואר 2014. ליהוקה לתפקיד נראה כמהלך מצדו של הבמאי ג'יי ג'יי אברהמס, לחזור על הליהוק של שחקנים יחסית לא מוכרים לתפקידים הראשיים, כפי שעשה ג'ורג' לוקאס בסרט "מלחמת הכוכבים" הראשון בשנת 1977.
באוקטובר 2015, הושקה בבריטניה סדרת בולים של שירות הדואר המלכותי הבריטי, שעליהם דמויות מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים" ובהן גם רידלי כריי.
בדצמבר 2015 פרסם הדיילי מייל כי שכרה של רידלי על תפקידה בסרט מסתכם ב-300 אלף ליש"ט (448 אלף דולר) בלבד, ובנוסף, אחוז קטן מהכנסות מכירות הכרטיסים לסרט, לאחר שאלו יעברו את המיליארד דולר.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס", המבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. באותה שנה שבה לגלם את דמותה של ריי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי".
גביע המדינה בכדורגל

השיטה

משחקי המפעל משוחקים בשיטת נוקאאוט, כאשר המנצחת עולה לשלב הבא והמפסידה מודחת מהמפעל. במפעל יכולות להשתתף כל קבוצות הכדורגל הרשומות בהתאחדות לכדורגל. במפעל 13 סיבובים החל מהסיבוב הראשון בו מופיעות קבוצות מליגה ב' וליגה ג' בלבד, עד לגמר הגביע בו מוכרעת הזוכה. הקבוצות אשר נרשמות למפעל מצטרפות לסבב המשחקים בשלבים שונים. המפגשים בכל סיבוב נקבעים על ידי הגרלה בה נקבעת גם הקבוצה המארחת את המשחק, מלבד משחקי חצי הגמר והגמר הנערכים במגרש נייטרלי. החל מעונת 2014/2015 משוחקים משחקי רבע הגמר בשיטת בית וחוץ.

היסטוריה

"גביע ארץ ישראל" הראשון נוסד בידי הבריטים בשנת 1922, בשנתו הראשונה השתתפו בו רק קבוצות צבאיות והזוכה הראשונה הייתה קבוצת הגדוד הלנקשיירי. ב-5 השנים הבאות, עד 1927, זכתה בו קבוצת חיל האוויר המלכותי שישבה ברמלה וכונתה בעיתונות העברית "המעופפים רמלה". ב-1923 השתתפה בו לראשונה קבוצה עברית, מכבי תל אביב, ובשנים הבאות הצטרפו גם הפועל חיפה, מכבי חשמונאי ירושלים,  מכבי פתח תקווה, ומכבי חיפה אך הן היו מיעוט מול הקבוצות הבריטיות. ב-1923 הקימה הסתדרות "מכבי" בארץ גביע מקביל שיועד לקבוצות מכבי ונקרא "מגן שמשון". בשנתו הראשונה וב-1924 זכתה בו מכבי נס ציונה, ב-1925 וב-1926 מכבי תל אביב וב-1927 זכתה בו מכבי חיפה.
ב-1928 קמה ההתאחדות הארץ ישראלית למשחק כדור רגל ולקחה לידיה את ניהול התחרות כשגם הקבוצות הבריטיות הצטרפו לתחרות ואף זכו בו פעמיים, כשיתר הזוכות עד לקום המדינה היו עבריות. ב-1943 ו-1945 כונה הגביע "גביע המלחמה" כיון ששוחק תחת קיומה של מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה שינה הגביע את שמו ל-"גביע המדינה".
במשך שנים רבות נערכו משחקי חצי הגמר והגמר באצטדיון רמת גן. בשנת 2013 נערך משחק הגמר באצטדיון העירוני בנתניה, ובשנת 2014 נערך משחק הגמר האחרון באצטדיון רמת גן. החל משנת 2015 נערך משחק הגמר באצטדיון סמי עופר בחיפה או באצטדיון טדי בירושלים.
לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

לודוויג השישי נולד בהיידלברג ב-4 ביולי 1539, לפרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך, בתם של קזימיר, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית וסוזנה מבוואריה. על מנת ללמוד צרפתית, למד לודוויג בשנת 1554 באוניברסיטת דול שבבורגונדי. לודוויג השתתף בניהול השלטון עוד בתקופת אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ובשנת 1563 מונה למושל פפאלץ העילית.
בשנת 1576 מת אביו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בניגוד לאביו שהיה קלוויניסט, היה לודוויג לותרני, וכל התאולוגים הקלוויניסטים שהיו בחצר אביו, עברו לחצר אחיו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן. במהלך מלחמת קלן עמד לודוויג לצד גבהארד טרוכזס פון ואלדבורג, והיה הנסיך הלותרני היחיד שעמד לצידו.
ב-22 באוקטובר 1583 מת לודוויג, ובנו פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
גורנבוי

גורבנוי הוא ראיון באזרבייג'ן. רצועה קטנה בצידו הדרומי נכבשה על ידי הכוחות הארמנים. חלקו הדרומי נתבע על ידי רפובליקת נגורנו קרבאך כמחוז של שאהמיאן. במשך המלחמה בנגורנו קרבאך, מחוז זה ספג נזק כבד מאוד וכל אוכלוסייתו הארמנית עזבה.
מרדכי כומטיאנו

ביוגרפיה

נולד בסביבות שנת 1430 בקושטאנדינא לרב אליעזר כומטיאנו, וגר בה שנים רבות. בצעירותו למד אצל הרב חנוך סאפורטה (צפורטא) מגדולי חכמי קטלוניה. בשלב מסוים עבר להתגורר באדריאנופול.
חיבר את הספר "כתר תורה" על המקרא, ופירושים לכתביהם של חכמים מן הראשונים, בהם: ספר יסוד מורא, ספר השם וספר האחד, של רבי אברהם אבן עזרא; "מורה הנבוכים" ו"ביאור מילות ההגיון" של הרמב"ם. השגות שכתב על דברי ה"אבן עזרא" עוררו עליו ביקורת, והוא התפלמס בעניין זה עם הרב שבתי כהן בן מלכיאל.
בין תלמידיו היו גם חכמים קראיים כמו אליהו בשייצי, יוסף רביצי וכלב אפנדופולו, והוא כתב כי קיבל במסורת מגולי ספרד שאין להימנע מללמד תורה לבני הקראים.
לא בטוחה

עלילה

הסדרה בוחנת את החוויה של נשים שחורות דרך נקודת המבט של הגיבורה הראשית, איסה (איסה ריי), וחברתה הטובה, מולי (איבון אורג'י). שתיהן חברות טובות מאז לימודיהן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. איסה עובדת בעמותה ללא כוונת רווח המסייעת לתלמידי חטיבת ביניים, מולי היא עורכת דין מצליחה. במהלך העונה היא יוצאת עם גברים רבים אך מתקשה לנהל מערכת יחסים ממושכת.

ביקורת

הסדרה קיבלה ביקורות טובות ממבקרים. באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה ציון של 100% טריות, ציון המבוסס על 52 סקירות עם דירוג של 8.05/10. אתר מטקריטיק נתן לסדרה ציון של 84 מתוך 100, ציון המבוסס על 33 ביקורות.
יובל טופר-ארז

יובל טוֹפֶּר-ארז (נולד ב-1988) הוא ישראלי הידוע בעיקר בשל היותו הגבר הטרנסג'נדר הראשון בישראל שהרה וילד. טופר-ארז הוא פעיל זכויות להט"ב וממובילי מאבקי הטרנסג'נדרים בישראל.

ביוגרפיה

טופר-ארז נולד כנקבה וגדל בירושלים למשפחה דתית, ולו ארבעה אחים צעירים. בגיל צעיר החל ביציאה בשאלה, ובגיל 14 יצא מהארון בפני הוריו כאישה לסבית. מאוחר יותר גילה טופר-ארז שמשיכתו המינית היא לשני המינים, והגדיר את עצמו כביסקסואל. בגיל 16 החל טופר-ארז לחקור את זהותו המגדרית, והחל כבר בגיל 18 לחיות את חייו כגבר. באותה תקופה הוא הופיע בבר "שושן-4" של הקהילה הגאה בירושלים בהופעות מופע דראג. מאוחר יותר, בגיל 20, החל טופר-ארז בתהליך להתאמה מגדרית, שכלל תחילה טיפול הורמונלי, ולאחר מכן הליכים פיזיים נוספים. משפחתו הדתית של טופר-ארז מקבלת כיום את בנה בזהותו החדשה, עם משפחתו וילדיו. 
בספטמבר 2010 נישא (פעמיים: בראשונה בישראל והשנייה בקנדה) לבן-זוגו מתן טופר-ארז.
בשנת 2011 הרה טופר-ארז, וב-28 בדצמבר באותה שנה ילד את בנו הבכור. היריון זה היה מהמתוקשרים ביותר במדינת ישראל, בשל העובדה שהתינוק גדל ברחם של גבר ונולד על ידי גבר טרנסקסואל בעל איברי רבייה ומין נקביים.
בספטמבר 2013, בתום כשנה וחצי של הידיינות ומאבק מול משרד הפנים, נרשם בנם של הזוג טופר-ארז כילדם הביולוגי. לראשונה בישראל נרשם ילד כבן ביולוגי של שני הורים מאותו מגדר. בפברואר 2014 ילד טופר-ארז את בתו השנייה.

פעילות קהילתית

טופר-ארז הוא פעיל בקהילת הלהט"ב בישראל. בעבר התנדב ב"איגי" ובארגון חושן, וכיום מרצה במסגרות שונות על סיפורו האישי ועל נושאים מגדריים אחרים.
לודומיר סלנדז'ינסקי

רקע משפחתי ושנות בחרותו

לודומיר סלנדז'ינסקי נולד בשנת 1889 ברובע זרצ'ה שבעיר וילנה, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, ורוב תושביה אז היו פולנים, כבן לווינצנטי לאופולד סלנדז'ינסקי (1837–1909), צייר ואוצר אמנות ידוע, ואנה באלצביץ'. גם הדוד אלכסנדר יוזף סלנדז'ינסקי (1803–1878) היה צייר. בני המשפחה גם התעניינו במוזיקה, והיו מיודדת עם המלחין הלאומי הפולני סטניסלב מוניושקו. בין השנים 1901–1909 למד סלנדז'ינסקי ב"גימנסיה הראשונה" של וילנה, והשתלם במיוחד במוזיקה; אבל עם הזמן גברה משיכתו לאמנות פלסטית, והוא קיבל שיעורי ערב בבית הספר לציור של איוואן טרוטנייב (1827–1912). בשנים 1909–1916 למד ברוסיה, בסנקט פטרבורג – בהתחלה משפטים, ואחר כך עבר לאקדמיה לאמנויות, שבהּ היה תלמידו של דמיטרי קַרדוֹבסקי (Кардовский). עבודת הגמר שלו הייתה עבודה אלגורית בשם "אידיליה". בימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה, בשנים 1917–1919, שהה סלנדז'ינסקי בחצי האי קרים, בקווקז וביקטרינוסלב, שם עבד בבית חרושת לתחמושת. בימי המלחמה הפולנית-סובייטית נסע לוורשה, ולמד שם קורס הנדסה קרבית. בהמשך השתתף המלחמה במסגרת הצבא הפולני.

פעילותו האמנותית והדידקטית

בשנת 1920 חזר לעיר הולדתו, שסופחה על ידי פולין העצמאית, והיה המייסדה ויושב ראש איגוד האמנים הפלסטיים (WTAP) בווילנה. סלנדז'ינסקי הציג את יצירותיו בתערוכות רבות ברחבי פולין – בקראקוב, בלבוב, בוורשה ובווילנה. בשנת 1922 השתתף בהקמת קבוצת האמנים "ריתם" ("מקצב") בוורשה. כמו כן ערך מסעות השתלמות לצרפת, לאיטליה (1924) ומאוחר יותר, ב-1928–1930, למזרח התיכון ולאזור הים התיכון – מצרים, ארץ ישראל, סוריה, טורקיה, יוון, אחר כך ספרד ובשנת 1931 באנגליה ובצרפת.
בשנת 1924 נישא לאישה את אירנה מריה לבית דוברובולסקי (1896–1962). 
בשנים 1929–1939 לימד לימד באוניברסיטת "סטפן באטורי" בווילנה - קודם כפרופסור שלא מן המניין, ומשנת 1938 כפרופסור מן המניין לציור מונומנטלי.
כיהן גם כפרו-דקאן ודקאן של הפקולטה לאמנויות.
בשנות ה-20 וה-30 הוצגו עבודותיו בתערוכות בינלאומיות רבות, באירופה ובארצות הברית.
בעת מלחמת העולם השנייה המשיך ללמד בחשאי אמנים צעירים בווילנה, ונרדף על ידי הגסטפו. בשנת 1943 נעצר ונשלח למחנה העבודה "פרביאנישיקי" שעל יד וילנה.
אחרי המלחמה חזר להוראת אמנות בפקולטה לאדריכלות במכון הפוליטכני בקראקוב בין השנים 1945–1960. בין השנים 1948–1956 כיהן בתפקיד סגן-הרקטור ואף הרקטור של מוסד זה. 
לאחר מות אשתו אירנה בשנת 1962, נישא לטרזה האוולט (1905–1980). עם זאת, הוא הוסיף במשך שנים רבות לצייר גם דיוקנאות של אשתו הראשונה.
סלנדז'ינסקי נפטר בקראקוב ב-26 בנובמבר 1980, והובא לקבורה בבית העלמין "סלבטור" בעיר. אשתו השנייה טרזה נפטרה באותה השנה.
בתו, יוליטה אנה סלנדז'ינסקה-זא'קשבסקה (Julitta Anna Slendzinska-Zakrzewska;‏ 1927–1992) הייתה פסנתרנית ונגנית צ'מבלו וכן ציירת.
אזור כפרי

אזור כפרי הוא באופן כללי אזור גאוגרפי הממוקם מחוץ לעיירות ולערים.
אזורים כפריים מתאפיינים בצפיפות אוכלוסייה נמוכה, ומכילים יישובים קטנים אופן ניכר. אנשים באזורים כפריים חיים בכפרים, בחוות, ובבתים מבודדים. שטחים חקלאיים נפוצים במידה רבה יותר באזורים כפריים, כמו גם סוגים אחרים של אזורים, כגון יערות.
סגנון החיים באזורים הכפריים שונה מזה שבאזורים העירוניים, בעיקר משום שכמות השירותים הזמינים פחותה באופן ניכר, במיוחד השירותים הציבוריים. שירותים ממשלתיים כגון אכיפת החוק, בתי ספר, מחלקת מכבי האש, וספריות עשויים להיות מרוחקים או שאינם זמינים בקרבת מקום. במקרים רבים תשתית המים, הביוב, תאורת הרחוב ותברועה עשויים שלא להיות קיימים. בנוסף לכך, במקרים רבים אפשרויות התחבורה הציבורית עשויות להיות מוגבלת מאוד או לא קיימות, ולכן המקומיים חייבים להשתמש ברכב משלהם, ללכת ברגל, לרכבים על אופניים, או לרכב על בעל חיים על מנת להגיע ממקום למקום.
באר אברהם

היסטוריה

עוד מתקופות קדומות, מיוחסת באר אברהם לתקופת האבות, ולפי המסורת הבאר משויכת לאברהם. 
במאה ה-19 מצאו הארכאולוגים, אדוארד רובינסון והנרי טריסטראם, כי הבאר היא בת יותר מאלף שנים, והייתה קיימת כבר בראשית התקופה הצלבנית. אחד הממצאים המוכחים בעניינה הוא כתובת חרוטה באבן, הכתובה בשפה הערבית, משנת 1112.
בשנת 1948, עם כיבושה של באר שבע במסגרת מבצע יואב, הושארה באר אברהם כשטח ציבורי ארכאולוגי. עיריית באר שבע פיתחה את סביבת הבאר, הוסיפה ריצוף לרחבה המובילה אליה והקיפה אותה בחומה.
סמוך לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ביקר במקום נשיא מצרים- אנואר סאדאת, שביקש לבקר במקום בו נכרת הסכם השלום הראשון בהיסטוריה (בין אברהם ואבימלך מלך גרר).
בחודש אוקטובר 2013 נחנך באתר מרכז מבקרים, המגולל את סיפורו של אברהם אבינו באמצעים טכנולוגיים.

מבנה

עומקה של הבאר הוא 13.5 מטרים, מהם כ-5 מטרים חצובים בסלע, וקוטרה 3.75 מטרים. הבאר מדופנת עד לקרקעיתה באבנים מסותתות. היא ניזונה ממי-התהום המחלחלים באדמת הלֵס ונקווים בעומק מועט בסמוך לנחל באר שבע. סמוכה אליה באר נוספת, שנחפרה כפי הנראה מאוחר יותר.

מרכז המבקרים

מרכז המבקרים במקום עושה שימוש בטכנולוגיה התומכת בתכנים חווייתיים ובמיצג תלת ממד. במקום נערך סיור שאורכו כשעה, על ידי צוות מדריכים.
המבנה הארכיטקטוני, שנבנה על יסודות חצר הבאר העתיקה, מדמה בצורתו את אוהלו של אברהם אבינו. המתחם משלב את צבעי המדבר יחד עם צבע הנחושת, שבא להצביע על התקופה ההיסטורית בה המקום עוסק, תקופת הברונזה התיכונה.
מהכניסה ללובי ועד היציאה לחצר הבאר, עוברים המבקרים במסלול הממחיש את מסעותיו של אברהם, תוך שימת דגש על התחנות והצמתים המשמעותיים בחייו.
צאיחונג

גילוי ותיארוך

מאובן יחיד של צאיחונג המסומן בסימון הקטלוגי PMoL-B00175 נחשף לראשונה בשנת 2014, בתצורת טיאוג'ישאן בצפונו של מחוז חביי שבסין. בדומה למאובנים רבים אחרים של דינוזאורים מנוצים מסין, הוא התגלה על ידי איכר מקומי. צוות בינלאומי של פלאונטולוגים מהרפובליקה העממית של סין, מארצות הברית ומבלגיה, בראשותו של שׂ'וּ שִׂינְג מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג חקר את המאובן ופרסם אותו בשנת 2018. השם המדעי של הסוג "צאיחונג" שפירושו בסינית מנדרינית קשת בענן, מציין את הנוצות הצבעוניות שלו, ושם המין "ג'וג'י" פירושו "רכס גדול" המציין את רכסי העצם המפותחים מעל עיניו.
לפי התיארוך המקובל בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון של תצורת טיאוג'ישאן שבה התגלה המאובן, צאיחונג מתוארך לתקופת היורה התיכון לפני כ-161 מיליון שנה, קדום בכ-16 מיליון שנה מארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון.

אנטומיה ומורפולוגיה

צאיחונג הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר המוכרים למדע. משקל גופו הוערך ב-475 גרם, ואורך גופו ב-40 סנטימטרים. לצאיחונג היו זרועות קצרות יחסית, כ-60% מאורך האיבר האחורי. על אף הנוצות, הצאיחונג כנראה נעדר הכושר לעוף, מה שעשוי ללמד על כך שלנוצות הצבעוניות היה תפקיד בעיקר בחיזור. אצל הצאיחונג הופיעו לראשונה באבולוציה נוצות א-סימטריות וזרועות פרופורציונליות לגוף.
בדומה לארכאופטריקס, מיקרורפטור ודינוזאורים מנוצים נוספים הקרובים לעופות, גולגולת הצאיחונג היא בעלת מעין מקור המצויד בשיניים קטנות וחדות. על הגולגולת של הצאיחונג היו גם כרבולת וגם נוצות. חוקרים מעריכים שהנוצות שהיו על הראש של הצאיחונג, כמו הנוצות על החזה ונוצות שבזנב זהרו בכל צבעי הקשת. לא ניתן היום לשחזר בצורה מדויקת את צבעוניות שהייתה לנוצות של הצאיחונג מכיוון שגוון סופי נקבע גם על ידי מיקום מרחבי של הפיגמנטים. עם זאת, בנוצות של הצאיחונג חוקרים גילו מבני ננו של פיגמנט מלנין. מבנים ננו כאלה של מלנין היו אופייניים לנוצות של ציפורים שנכחדו רק לא מזמן והיו בעלי נוצות בכל צבעי הקשת. המחקר של הפיגמנטים שנמצאו בנוצות של הצאיחונג טרם הסתיים. ייתכן וגילויים עתידיים יאפשרו לשחזר את הצבעוניות של הצאיחונג כפי שהיה בעידן היורה.

אבולוציה

ניתן לעקוב אחרי תהליכים האבולוציוניים בהתפתחות של יכולות מוטוריות ותכונות שקשורות ביכולת לעוף אצל בעלי כנף. למרות שצורת הגולגולת של צאיחונג עדיין מאוד דומה לצורת הגולגולת של יצורים שחיו באותה תקופה, הפרדה של השרירים מן השלד והתפתחות של צבעוניות בנוצות שמבוססת על פיגמנט מלנין, מציבה את צאיחונג על סקלה אבולוציונית יותר קרוב לציפורים בני ימינו מאשר שאר היצורים בעלי הכנף שחיו באותה התקופה.
הארמייה השנייה (האימפריה היפנית)

היסטוריה

הארמייה השנייה הוקמה ב-27 בספטמבר 1894, וכמפקדה מונה איוואו אויאמה. תחת פיקודו, לחמה הארמייה במלחמת סין-יפן הראשונה, ולאחר שהמלחמה הסתיימה בניצחון יפני פורקה הארמייה. הארמייה הוקמה מחדש ב-6 במרץ 1904, ותחת פיקודו של הגנרל אוקו יאשוקאטה השתתפה במלחמת רוסיה-יפן. הארמייה השנייה לחמה ברוב הקרבות הגדולים של המלחמה, כולל קרב נאנשאן, קרב טליסו, קרב טאשיקאיו, קרב נהר שאה, קרב ליאויאנג, קרב סנדפו וקרב מוקדן. לאחר שגם מלחמה זו הסתיימה בניצחון יפני מוחץ, פורקה הארמייה בשנית.
הארמייה השנייה הוקמה פעם שלישית ב-23 באוגוסט 1937, בעקבות תקרית גשר מרקו פולו ופריצת מלחמת סין-יפן השנייה. הארמייה נכללה בתוך "ארמיית אזור צפון סין", שהוצבה כפי ששמה מעיד עליה בצפון סין. הארמייה השנייה השתתפה במספר קרבות במהלך המלחמה, ביניהם: תקרית צפון סין, מבצע רכבת טיינג'ין-פוקו, קרב שוז, וקרב טאיארג'ואנג, לפני שפורקה ב-15 בדצמבר 1938.
הארמייה השנייה הוקמה פעם רביעית ואחרונה ב-4 ביולי 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוצבה במנצ'וריה על הגבול עם ברית המועצות. לקראת סוף המלחמה הוכפפה לקבוצת ארמיות משלוח דרום, וב-30 ביוני 1945 הוצבה באזור אינדונזיה. לקראת סוף המלחמה קבעה הארמייה את בסיסה בסולאווסי, ועם סיום המלחמה פורק כל הצבא היפני הקיסרי, ובכלל זה הארמייה השנייה.
יהודה הכהן רבין

הרב יהודה הכהן רבין (ז' באדר א' ה׳תרע"ט, 8 בפברואר 1919 - ט"ו בתשרי ה'תשס"ב, 2 באוקטובר 2001) היה רב ביהדות בוכרה בישראל.

קורות חיים

נולד בעיר בוכרה שבמרכז אסיה לרב חזקיה ומרים. אביו כיהן כרבה הראשי של בוכרה וראש בית הדין שלה ושל אגפיה, וגם סבו, הרב יצחק חיים הכהן רבין, וסבא רבה שלו, רבי פנחס הכהן רבין "הגדול".
בצעירותו למד בתלמוד תורה מקומי בבוכרה עד לסגירתו בהוראת הבולשביקים, והמשיך ללמוד תורה אצל אביו.
בהיותו כבן 11 עלה עם אביו לישראל. נתיב בריחתם היה דרך ערי איראן, שם שהו כשלש שנים. באותם ימים למד אצל הרב אהרן ממאן, לימים מנהל תלמוד תורה נזר אהרן לעדת החלבים בירושלים. בשנת 1935 (ה׳תרצ"ה) הגיע לירושלים ונשלח ללמוד בישיבת פורת יוסף, אצל הרב יעקב עדס. לאחר הפרעות בשנת ה׳תרצ"ח, עבר ללמוד בישיבת בני ציון של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל אצל הרב עמרם אבורביע.
לאחר שסיים את לימודיו בישיבה ונישא לדבורה בת מיכאל ויפה פחלא, המשיך בלימודיו בכולל האברכים "ישיבת ש"ם" אותה ייסד אביו לזכרו ושמו של מייסד שכונת הבוכרים, הרב שלמה מוסיוף. שם הוסמך לרבנות ודיינות על ידי הרב עובדיה הדאיה. לכתב הסמיכה הצטרפו חברי בית הדין בירושלים: הרב חזקיה שבתי, הרב שלום אזולאי והרב יעקב עדס, וכן הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יצחק אייזיק הרצוג].

פעילותו הציבורית

שימש כשוחט ובודק בשכונת הבוכרים 'רחובות', מלאכה בה עסק כארבעים שנה, לצד עריכת בריתות מילה. 
את מקום מגוריו בירושלים קבע בשכונת הבוכרים 'רחובות', ואת מקום תפילותיו קבע בבית הכנסת לעדת הבוכרים 'בבא תמא', שם מסר שיעורים ודרשות.
שנים רבות המשיך במסורת עתיקת היומין של תיקון ימי השובבי"ם, ובימי שני וחמישי של שבועות אלו היה עורך את התיקון שלצידו היו מתכנסים  תלמידי חכמים בתפילה ובתענית.
בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים יסד את בית הכנסת ובית המדרש 'עטרת חזקיה' ע"ש אביו.
יסד את "איגוד בני הישיבות יוצאי בוכרה" ארגון שאיחד בתוכו בני ישיבות יוצאי בוכרה. בין מפעלי הארגון נמצאת סדרת ספרי הזיכרון "תפארת בנים", שיצאו לזכרם של משפחת רבין והרב אברהם אמינוף. בסדרה זאת ראו אור חמישה חלקים, הכוללים דברי תורה והלכה מרבנים ובני ישיבות יוצאי העדה הבוכרית.
נפטר בירושלים ב-2 באוקטובר 2001 (יו"ט ראשון של חג סוכות, ט"ו תשרי ה׳תשס"ב) ונקבר אור לט"ז תשרי בהר המנוחות בירושלים.
בנו הרב הרב יצחק חיים הכהן רבין, הוא מרבני עדת בוכרה, ראש בד"ץ "עוד יוסף חי", ומחבר.

לקריאה נוספת

מלכות יהודה, ירושלים תשס"ב
אופוס קמנטיקיום

אופוס קמנטיקיום היא שיטה לבניית קירות שהייתה נהוגה באדריכלות הרומית העתיקה (למן שלהי ימי הרפובליקה הרומית ולאורך כל ימי הקיסרות הרומית). השיטה עושה שימוש בבטון שהוא תערובת של חומר מלכד המתקשה במים (סיד, גבס, חומר פוצולני) שלתוכה הושלכו שברי אבני גוויל, חצץ וכדומה המשמשים כחומר מייצב; בלטינית - caementa. התערובת הצמיגה נוצקה בתוך תבנית, כגון לוחות עץ, או בין פני קיר שנבנו מאבנים בשיטת אופוס רטיקולאטום או אופוס קוודראטום.
אסאדור בחריאן

אסאדור בֵּחֵריאן (ביוונית: Ασαντούρ Μπαχαριάν, בארמנית: Ասատուր Բահարյան, בכתב לטיני – לפעמים Asantour Bacharian, ‏ 1924 אתונה – ספטמבר 1990 אתונה) היה צייר וגרפיקאי יווני ממוצא ארמני.

ביוגרפיה

אסאדור בחריאן נולד באתונה בשנת 1924. הוא גדל בין פליטים שהתיישבו באתונה בין מלחמות העולם. את שיעורי הציור והליטוגרפיה הראשונים קיבל מהאמן אותון פרבולרקיס. היה חבר במחתרת האנטי-נאצית
בימי הכיבוש האיטלקי והגרמני ביוון. הוא למד בבית הספר לאמנויות יפות באתונה אצל המורים אומברטוס ארגירוס ודימיטריוס ביסקיניס.
בעקבות השקפותיו הפוליטיות הוא נעצר בשנת 1945 והושלך לבתי כלא שונים לתקופות ארוכות למשך 15 שנה. בכלא עסק באמנות וציוריו הוצגו לראשונה בסלון לאמנים צעירים בגלריית "זיגוס" באתונה בשנת 1958.
בשנים 1961–1967 לימד בחריאן יישומים גרפיים בבית הספר וקאלו באתונה. ב-1962 פתח סוכנות לפרסום בשם "הזמן" (Ώρα - "אורה" - בתרגום מילולי "שעה") ואחר כך בשנת 1969, תחת משטר הכת הצבאית הימנית (1974-1967), ייסד את המרכז בעל אותו השם לתרבות ולאמנות שפעל בככר סינטגמה (רחוב קסנופונטוס 7) אתונה למשך עשרים שנה. שם אירגן בחריאן מפגש שנתי של יוצרים צעירים למשך עשרים שנות קיומו של המרכז. בשנים הראשונות עשה זאת תוך כדי התמודדות עם הצנזורה הממשלתית. המרכז שמר על מגמה מתקדמת ואירח מאות תערוכות לאמנות חזותית, סמינרים, ערבי קונצרטים, דקלום והקראות, הצגות תיאטרון וכו', ופרסם בטאונים ("כרוניקון") בתחום התרבות.
במרכז זה הציגו תערוכות אמנים כמו דיאמנטיס דיאמנטופולוס ואחרים. המרכז נועד לפי דעתו של בחריאן לקדם את תיקון החברה, את החופש המוחלט של המחשבה, הידע והיצרתיות.
בחריאן נפטר באתונה בשנת 1990.

יצירתו

ציוריו בשנות ה-60 תיארו לפעמים בצבעים קודרים, בצבעי שמן, סצנות ריאליסטיות מחיי האסירים בבתי הכלא, מכונות, מראות פנים של בתים. מאוחר יותר הוא חזר לצייר בצבעי מים ועסק בנושאים מגוונים כמו נופים, דמויות אדם, סצנות תוך יצירת אווירה שירית ותוך שליטה בצבעים.
תערוכתו האחרונה בשנת 1988 כלל ציורי נופים בצבעי שמן.
בשנים 1983–1989 יחד עם דימיטרה צוחלו ייסד וניהל את המרכז אפופסי ("מראֶה") לספרות ולאמנות.
בחריאן הציג בסך הכל ב-38 תערוכות יחיד והשתתף בעוד תערוכות קיבוציות ביוון ובעולם.
בשנת 1987 הוזמן בחריאן על ידי המכון לציורים בצבע מים של אירופה בבריסל כנציג אל האומנים היוונים בתערוכה של אמנים אירופיים.
בחריאן עסק גם באיור ספרים, בליטוגרפיה, פרסומות וגרפיקה ובכתיבת מאמרי בקורת אמנות בעיתונים ומגזינים.
מישק

מישקים (המכונים גם "פוגה") הם הרווחים בין אריחים, לבנים, מרצפות או חלוקים במשטחים מרוצפים או מחופים או בקירות בנויים. לרוחב המישקים, לעומקם ולטיפול בהם חשיבות רבה בעבודות הגמר ועבודות השלד בבנייה.

מישקים בהיסטוריה

בבניית אבן עתיקה היו מותירים את המישקים ריקים מה שמכונה בנייה יבשה. במקומות מסוימים היו ממלאים את המישקים האלו בתערובת של אדמה ומים. עם פיתוח חומרי המליטה בתקופת האימפריה הרומית, החלו למלא את המישקים בין האבנים בתערובת של סיד ושל חול, ושיטה זו הייתה מקובלת עד לתחילת המאה ה-20.

מישקים בריצוף

למישקים בריצוף תפקיד נכבד בשמירה על שלמות הריצוף, יציבתו ותפקודו, לכן ניתן לביצועם משקל רב בתקנים השונים ובספרות המקצועית.

מישקים בריצוף אבן משתלבת

בריצוף באבנים משתלבות מקובל למלא את המישקים בחול תיקני ונקי ואז להדק אותן באמצעות מהדקת מכנית. שיטה זו רלוונטית רק כאשר המישקים קטנים מאוד יחסית לעובי הריצוף. מישקים בעובי גדול מחצי סנטימטר יש למלא בתערובת של צמנט פורטלנד וחול תיקני.

מישקים בריצוף טרצו

בדרך כלל בריצוף טראצו לא מבצעים טיפול מיוחד במישקים, אלא מנסים להצמיד את המרצפות זו לזו באופן כזה שלא יהיו רווחים בריצוף, מה שמכונה בשם "פוגה אפס". 

מישקים בריצוף קרמיקה

אריחי קרמיקה, בייחוד אלו המכונים גרניט פורצלן, הם אריחי ריצוף נפוצים מאוד בדירות המגורים החדשות. בריצוף באריחים אלו המישקים מאוד חשובים כיוון שהאריחים הללו מאוד דקים ושבירים וחשוב מאוד שהכוחות ביניהם יעברו צורה אחידה ומפורסת. מסיבה זו משתמשים לצורך מילוי המישקים בקרמיקה בתערובות מינרליות תעשייתיות מיוחדות, המכונות "רובה". תערובות אלו צריכות לפתח תכונות של קשיחות ומניעת התכווצות, כדי למלא את תפקידן המילוי המישקים בקרמיקה. ניתן למצוא היום אצל ספקי החומרים לבנייה רובות בצבעים שונים מתוצרות שונות.

מישקים בריצוף אבן טבעית

מישקים בריצוף אבן טבעית או שיש מבוצעים בדרך כלל מתערובת של מלט וחול. לעיתים משתמשים ליצירת התערובת הזו במלט לבן המקנה לתערובת צבע צהבהב שדומה, לעיתים, לצבע האריחים.

מישקים בחיפוי קירות

תכנון ועיצוב המישקים בחיפויי קירות, תלויים בראש ובראשונה בחומר החיפוי. מישקים בחיפוי אריחי קרמיקה או חרסינה, מתוכננים ומבוצעים באותו אופן כמו מישקים בריצוף קרמיקה. 
כשמדובר בחיפוי אבן מבדילים בין חיפוי בסגנון מסורתי שמכונה בארץ "השיטה הרטובה" ובין חיפוי מודרני באמצעות עוגני מתכת שמכונה "השיטה היבשה".בשיטה מסורתית ממלאים את המישקים בתערובת של מלט וחול (כוחלה), או אפילו בתערובת של סיד וחול. שיטה מסורתית זו של מילוי מישקים, אינה מתאימה לשיטות החיפוי המודרנית ולכן, בהן בדרך כלל משאירים את המישקים ריקים.
נובר אסלניאן

ביוגרפיה

נובר אסלניאן נולד באתונה בשנת 1943, כבנם של אברם ואסתר אסלניאן. אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, משפחתו היגרה לארמניה הסובייטית. בנוסף להנדסאות חשמל, אסלניאן סיים בשנת 1973 גם לימודי הלחנה באקדמיה למוזיקה על שם קומיטאס בירוואן, תחת הדרכתו של המלחין גריגור אגיאזריאן. המלחינים הנערצים עליו הם בעיקר בטהובן, מאהלר, חאצ'טוריאן ושוסטקוביץ'.
בשנת 1994 הוא עלה לישראל והתיישב בחיפה. יצירותיו מבוצעות בישראל ובארצות רבות אחרות.
בשנת 2004, לרגל יום העצמאות ה-56 של ישראל, נערך קונצרט של יצירותיו בירוואן.
אסלניאן הלחין יצירות לכלי נגינה סולו, מוזיקה מקהלתית, מוזיקה קאמרית, לתזמורת כלי נשיפה ולתזמורת סימפונית.
יצירותיו בוצעו על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית,  הקאמרטה הישראלית ירושלים ותזמורות ישראליות אחרות.
אסלניאן פעיל בעמותת  "ספטימה"  לקידום המוזיקה הישראלית.
אשתו מורה למוזיקה וגם שני ילדיו, בן ובת, עוסקים במוזיקה.
מט טיפשים

מט טיפשים (Fool's mate) הוא המט המהיר ביותר האפשרי במשחק שחמט. במט הטיפש השחור מנחית מט על הלבן במסע השני. המט יכול להיות מושג בעקבות טעות חמורה של השחקן הלבן או בעקבות שיתוף פעולה בין השחקנים במטרה לתת מט ללבן.