פרל ויתרינגטון

שירות צבאי

ססיל פרל ותרינגטון נולדה וגדלה בצרפת להורים אשר גלו מבריטניה, והייתה אזרחית בריטית. אביה נולד לכסף, אך בזבז את רובו, ופרל נאלצה לעיתים קרובות לנהל משא ומתן עם בעלי החובות, על מנת להציל אותם, שלא ישארו חסרי כל. היא הועסקה בשגרירות בריטניה בפריז והתארסה להנרי קורניולי (1910-1999), כאשר הגרמנים פלשו לצרפת, במאי 1940.
היא ברחה מצרפת הכבושה עם אמה ושלוש אחיותיה בדצמבר 1940. היא הגיעה לבסוף ללונדון, שם מצאה עבודה במשרד תעופה, בחיל העזר האווירי לנשים. נחושה להיאבק נגד הכיבוש הגרמני של צרפת, ומתוך רצון לתפקיד פעיל יותר במאבק, היא הצטרפה למנהלת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ב -8 ביוני 1943.
בהינתן שם קוד "מארי", ותרינגטון צנחה בצרפת הכבושה. ב-22 בספטמבר 1943. שם היא הצטרפה למוריס סאות'גייט, מנהיג מערכת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ובמשך 8 חודשים היא התחזתה לאשת מכירות קוסמטיקה, היא עבדה בתור שליחה של סאות'גייט.
לאחר שהגסטפו עצר את סאות'גייט במאי 1944 וגירש אותו למחנה הריכוז בוכנוואלד, ותרינגטון הפכה למנהיגה של המערכת החדשה של המבצעים המיוחדים, תחת שם הקוד החדש "פאולין", במשולש ולנקאי-איסודון-שאטאוראוקס. היא ארגנה מחדש את המערכת בעזרתו של ארוסה, אנרי קורניולי, והגישו מועמדות יותר מ-1,500 חברים בקבוצת המאקי.
הם מילאו תפקיד חשוב בלחימה בצבא הגרמני בימי הפלישה לנורמנדי. הם היו כה יעילים, שהמשטר הנאצי הניח על ראשה של ותרינגטון בנדיבות סכום של 1,000,000 דולר. הגרמנים אף ציוו על 2,000 איש לתקוף את כוחה בארטילריה בקרב של 14 שעות. קורניולי דיווח, "הותקפנו על ידי 2,000 גרמנים ב -11 ביוני 1944 בשעה 8 בבוקר, והמאקיס הקטנים, המהווים כ -40 גברים, חמושים היטב ולא מאומנים, ניהלו מאבק נהדר, יחד עם השכנים הקומוניסטים מאקי, שמנו כ־100 גברים".
ותרינגטון דיווחה שהקרב נמשך 14 שעות ושהגרמנים איבדו 86 איש, בעוד שהמאקיס איבדו 24 "כולל אזרחים שנורו ונפצעו".
ותרינגטון נמלטה לשדה תירס עד שהגרמנים עזבו את המקום. למרות שהגרמנים פרקו את יחידתה של ותרינגטון, היא ערכה אותה מחדש במהירות והשיקה בקנה מידה גדול התקפות גרילה, שגרמו להרס בין טורים גרמניים שנסעו אל שדה הקרב דרך אזור הפעילות שלה.
הכוח שהיא פיקדה עליו הרג 1,000 חיילים גרמנים, תוך כדי מספר נפגעים מצידה. ויתרינגטון שיבשה יותר מ-800 פעמים קו רכבת חשוב המחבר את דרום צרפת עם נורמנדי. בסופו של דבר היא הובילה לכניעתם של 18,000 חיילים גרמנים. ותרינגטון הייתה אחת הנשים היחידות שהנהיגה מאקיס במהלך המלחמה.

עיטורים

אחרי המלחמה, ותרינגטון הומלצה לקבלת אות צלב הצבא, אבל כיוון שהיא הייתה אישה, היא לא הייתה זכאית לקבלו, ובמקומו הוצע לתת לה אות אזרחי של מסדר האימפריה הבריטית. ותרינגטון דחתה את ההצעה במכתב בו כתבה "לא היה שום דבר אזרחי במה שעשתי. לא ישבתי מאחורי שולחן כל היום". ותרינגטון צורפה לבסוף כחברה במסדר האימפריה הבריטית ובשנים האחרונות זכתה לפקד עליו. בנוסף, היא קיבלה את אות לגיון הכבוד הצרפתי.
באפריל 2006, לאחר המתנה של שישה עשורים, הוענקו לותרינגטון כנפי צניחה, אשר נחשבו לכבוד גדול. ותרינגטון ביצעה שלוש קפיצות אימון כאשר הקפיצה הרביעית שלה כבר הייתה מבצעית. "אבל הבחורים עשו ארבע קפיצות אימון, והחמישית הייתה מבצעית - ואתם קיבלתם את הכנפיים רק אחרי חמש קפיצות", אמרה ותרינגטון. "אז לא הייתי זכאית - ובמשך 63 שנה התלוננתי לכל מי שהקשיב לי כי חשבתי שנעשה לי עוול".

חייה האישיים

בספטמבר 1944 חזרה ותרינגטון לאנגליה, שם נישאה להנרי קורניולי במשרד הרישום של קנסינגטון ב-26 באוקטובר 1944; נולדה להם בת, קלייר. בעזרתו של העיתונאי הרווה לרוק, האוטוביוגרפיה של ותרינגטון, פאולין, פורסמה בשנת 1997. הראיונות שכללו את פאולין נערכו על ידי קתרין ג'. אטווד לתוך נרטיב ישר בשנת 2013 ופורסם בשם הקוד שלה פאולין: זיכרונות של סוכן מיוחד במלחמת העולם השנייה. רוב שירות המלחמה שלה נכלל גם בספר מאחורי קווי האויב עם יחידת הקומנדו הבריטית (SAS).
הסיפור שלה צוטט כמקור השראה לרומן של סבסטיאן פולקס - "שרלוט גריי", שהפך לסרט באותו שם בכיכובה של קייט בלאנשט ב -2001, אם כי פוקס הכחיש זאת בראיון ל"גרדיאן".
קן פולט מתייחס באופן מפורש לותרינגטון בסוף הרומן הבדיוני שלו, עורבות (Jackdaws).

פטירה

ססיל פרל ותרינגטון נפטרה בגיל 93, בבית אבות באזור עמק הלואר בצרפת.