google/wiki40b huggingface dataset:
נרבתא

נרבתא הייתה עיר בתקופת בית שני, הנזכרת בתיאור המרד הגדול בכתבי יוסף בן מתתיהו. יש המזהים אותה עם מקום הנזכר במשנה בשמות גַּדְווָד, נַרְווָד,  נַרבָּת או נַדְבֵת. זיהוי מיקומה שנוי כיום במחלוקת.

אזכורים במקורות שונים

נרבתא נזכרת בספרו של יוסף בן מתתיהו תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, בספרו על המתיחות שהייתה בין תושבי קיסריה היהודים לבין מושלי העיר היוונים שהתנכלו להם בחודש אייר של שנת 66. לשיאו הגיע הסכסוך בתגרה שהתחוללה ביום שבת, לאחר שאיש יווני התגרה ביהודים המכונסים בבית הכנסת. שר הרוכבים הרומאי במקום ניסה להשלים בין הצדדים, אולם היוונים לא שעו אליו, "והיהודים מהרו לקחת את ספרי התורה ולצאת אל נרבתא - היא אחת אחוזותיהם במרחק ששים ריס מקיסריה" (מלחמות היהודים, ספר ב', פרק י"ד, פיסקה ה'). עזיבת יהודי קיסריה הייתה אחד האירועים שקוממו את היהודים בירושלים והביאו לפרוץ המרד הגדול.
מאוחר יותר, בעת מסעו של קסטיוס גלוס לדיכוי המרד, הוא שלח רוכבים רבים למחוז נרבתא, שהחריבו את הארץ ובזזו אותה, והרגו את רוב יושביה (מלחמות היהודים, ספר ב', פרק י"ח, פיסקה י').
יש המזהים את נרבתא עם גדווד, מקום הנזכר במשנה, שבו נפגש רבי עקיבא עם רבן גמליאל ורבי יהושע (משנה, מסכת נגעים, פרק ז', משנה ד'). בתיאור אותו מקרה בספרא (נגעים א') קרוי המקום "נדבת", ובנוסחים אחרים של המשנה הוא נקרא "נרווד" או "נרבת".  לפיכך יש פרשנים הסבורים כי גדווד היא נרבתא שממזרח לקיסריה.
שמואל קליין זיהה את נרבתא גם עם ארבתויס הנזכרת בנוסח היווני של ספר חשמונאים א' (ה', כ"ג) כיישוב יהודי בזמן מרד החשמונאים. התאולוג וחוקר המקרא הגרמני אלברכט אלט העלה השערה כי שמו הארמי של יישוב זה היה ארבתא, והציע לזהות אותה עם אֲרֻבּוֹת הנזכרת כעיר מחוז בימי שלמה המלך (ספר מלכים א', פרק ד', פסוק י').

זיהוי המקום

קיימת מחלוקת בקרב חוקרים באשר לזיהוי מקומה של נרבתא. על פי הכתוב אצל יוסף בן מתתיהו (מלחמות היהודים ב' י"ד, ה'), העיר הייתה רחוקה מרחק 60 ריס (כ-12 ק"מ) מקיסריה, ועל סמך זה בנימין מזר זיהה אותה עם תל נרבתה (בערבית: ח'ירבת בַּידוּס) (32°27′17″N 35°01′52″E), הנמצא בחלקו הדרום-מזרחי של קיבוץ מענית, במרחק של כ-14 ק"מ מקיסריה. בתל זה התגלו חרסים המעידים על יישוב מאז התקופה הרומית, ממצא התומך בזיהוי מקום זה עם נרבתא הקדומה.
זיהוי אחר הוצע על ידי אדם זרטל בח'ירבת אל-חמאם שבשומרון (32°24′31″N 35°08′00″E),  בין ההתנחלויות חרמש למבוא דותן, בה נמצאו שרידי ביצורים של העיר וכן שרידי דייק ומחנות, המעידים על מצור שהטילו הרומאים על העיר בתקופת המרד הגדול. בשל מרחק נקודה זו מקיסריה (כ-25 ק"מ), ומאחר שלפי תיאורו של יוסף בן מתתיהו (מלחמות היהודים ב', י"ח, י') העיר נפלה בפשיטה ללא מצור, יש שהטילו ספק בזיהוי זה. הארכאולוג אדם זרטל שחקר את האזור וחפר במקום, מבהיר כי בתיאוריו של בן מתתיהו מדובר על "מחוז נרבתא", וכי גבולו המערבי של המחוז, הוא שהיה במרחק 60 ריס מקיסריה, לאורך דרך הים. לעניין המצור, אף כי אינו נזכר אצל בן מתתיהו, מציע זרטל לראות בו את הסיבה לעיכוב ולנסיגה של קסטיוס גאלוס מירושלים (מלחמות היהודים, ב', י"ט, ז'). בהתאם להשערתו של אלט, זיהה זרטל בח'ירבת אל-חמאם גם את ארובות שבספר מלכים.
זיהוי נוסף של נרבתא וארובות, שהוצע בעבר ואינו מקובל היום, הוא בתל אֱסוּר (בערבית: תל אל-אסאוויר) ליד מושב עין עירון.
יחסי החוץ של אוסטריה

יחסי החוץ של אוסטריה אלו יחסי החוץ והקשרים הדיפלומטיים שמנהלת הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה עם המדינות השונות ברחבי העולם.

היסטוריה

אמנת המדינה האוסטרית בשנת 1955 סיימה את הכיבוש של ארבע המעצמות והכיר באוסטריה כמדינה עצמאית וריבונית. באוקטובר 1955 העבירה האספה הפדרלית חוק חוקתי בו "אוסטריה מכריזה מרצונה החופשי על נייטרליותה התמידית". החלק השני בחוק זה קבע כי "בכל שלב בעתיד אוסטריה לא תצטרף לשום ברית צבאית ולא תתיר הקמת בסיסים צבאיים זרים בשטחה." מאז עיצבה אוסטריה את מדיניות החוץ שלה על בסיס נייטרליות.
עם זאת, בשנים האחרונות, אוסטריה החלה להעריך מחדש את ההגדרה של הנייטרליות שלה, מתן זכויות יַעַף עבור האו"ם פעולת סנקציות נגד עיראק ב-1991, ומאז 1995, היא שוקלת השתתפות במבנה האבטחה של האיחוד האירופי. בנוסף בשנת 1995 היא הצטרפה לשותפות לשלום, ובהמשך השתתפה במשימות שמירת שלום בבוסניה והרצגובינה. הדיון בחברות אפשרית בנאט"ו התגבר במהלך שנת 1996. ÖVP וצוות שטרונאך שואפים להתקרב לנאט"ו או להסדר הגנה אירופי, בעוד SPÖ ו-FPÖ, בתורם, מאמינים כי נייטרליות מתמשכת היא אבן הפינה למדיניות החוץ של אוסטריה, ורוב האוכלוסייה תומכת בדרך כלל בעמדה זו.
בפברואר 2000 התקררו קשרי החוץ של אוסטריה כאשר ה-ÖVP הקימה קואליציה עם ה-FPÖ לאחר הבחירות ב-1999. ממשלות אירופה הטילו סנקציות דיפלומטיות, וארצות הברית אף החזירה את שגרירה הביתה. הסנקציות הדיפלומטיות הוסרו בספטמבר 2000, לאחר שהרכב בן שלושה חברים העריך את זכויות האדם והחיים הפוליטיים באוסטריה. בנובמבר 2000, ארצות הברית ואוסטריה נרמלו את יחסיהן.
מנהיגים אוסטריים מדגישים את התפקיד הייחודי שממלאת המדינה כמרכז מזרח-מערב וכמנחה בין מדינות מתועשות למדינות מתפתחות. אוסטריה פעילה באו"ם ובמאמצים בניסיון לשמירת שלום באו"ם. היא מייחסת חשיבות רבה להשתתפות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי וארגונים כלכליים בינלאומיים אחרים, והיא ממלאת תפקיד פעיל בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
וינה מארחת את מזכירות OSCE ואת המטות של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, הארגון לפיתוח התעשייה של האו"ם ותוכנית בקרת הסמים של האו"ם. ארגונים בינלאומיים אחרים הממוקמים בווינה כוללים את ארגון המדינות המייצאות נפט, הארגון ליחסים כלכליים בינלאומיים (OiER) והמכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומיות. לאחרונה, וינה הוסיפה את ועדת ההכנה של ארגון אמנת המבחן המקיף והסדר ואסנאר לרשימת הארגונים הבינלאומיים שהיא מארחת. יתר על כן, המזכירות הקבועה של אמנה טריטוריאלית בינלאומית לפיתוח בר-קיימא של הרי האלפים המכונה אמנת האלפים נמצאת בבירת טירול, אינסברוק.
באופן מסורתי אוסטריה הייתה פעילה ב"בניית גשרים למזרח", והגבירה את המגעים בכל הרמות עם מזרח אירופה ומדינות ברית המועצות לשעבר. האוסטרים מקיימים שיחות קבועות של נציגי עסקים, השקעות, סחר, מנהיגים פוליטיים, סטודנטים, קבוצות תרבות ותיירים עם מדינות מרכז ומזרח אירופה. בנוסף, ממשלת אוסטריה וארגונים אוסטריים שונים מעניקים סיוע והכשרה לתמיכה בשינויים החלים באזור.
וינסנט פאיוט

קריירה

פאיוט החל את דרכו במחלקת הנוער של בופומנט מהעיר דומונט בגיל 6. בשנת 1999 עבר למחלקת הילדים של המועדון סנט ליאו לה פורנט, ולאחר כשנתיים עבר למחלקת הנוער של המועדון, סנט ליאו 95. לאחר כ-6 שנים עבר פאיוט למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ראן. לאחר כשלוש שנים בנוער, עבר פאיוט לקבוצה הבוגרת. בעונתו הראשונה, הושאל לבולון, מהליגה הצרפתית השנייה. לאחר מכן חזר פאיוט לראן והצליח להגיע למעמד של שחקן הרכב. בשנת 2015 חתם פאיוט ל-4 שנים תמורת 2.5 מיליון אירו בשורות סנט אטיין מצרפת.

נבחרת לאומית

בשנת 2009 זומן פאיוט לנבחרת צרפת עד גיל 20, בה רשם 2 הופעות. בשנת 2010 זומן פאיוט לנבחרת צרפת עד גיל 21, בה רשם 15 הופעות ושער, ובנוסף שימש בתור קפטן במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 2013.
חמישייה לפסנתר (שוסטקוביץ')

החמישייה לפסנתר  בסול מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 57, היא אחת מיצירותיו המוכרות של המלחין להרכב קאמרי. 
כמו חמישיות פסנתר רבות אחרות (של שומאן, ברהמס ופרנק כדוגמה), היא נכתבה לפסנתר ורביעיית כלי קשת (שני כינורות, ויולה וצ'לו).

רקע

שוסטקוביץ' החל להלחין את היצירה בקיץ 1940 כשהיה בן 34 וסיים מלאכתו בספטמבר אותה שנה.
החמישייה בוצעה לראשונה כחודשיים לאחר מכן על ידי רביעיית בטהובן (אשר ביצעו את הפרמיירות לרוב רביעיות המיתרים של המלחין) ושוסטקוביץ' עצמו על הפסנתר.
הפרמיירה תפסה מקום בקונסרבטוריון של מוסקבה, וזכתה להצלחה רבה. 
בשנת 1941, היצירה זכתה לפרס ברית המועצות (באותה תקופה נקרא "פרס המדינה ע"ש סטלין") ושוסטקוביץ' קיבל מענק בסכום של 100,000 רובל (לעיתים מוגדר כפרס הכספי הגבוה ביותר לו זכתה יצירה קאמרית).
אורכה הממוצע של היצירה עומד על כ-30 דקות.
5.56x45 מ"מ נאט"ו

5.56 מ"מ נאט"ו (באנגלית: 5.56×45mm NATO) הוא כדור בקליבר 5.56 מילימטר (מ"מ), משמש ככדור הסטנדרטי והנפוץ ביותר במדינות ברית נאט"ו וכן במדינות רבות שאינן חברות הברית. תחמושת זו משמשת בעיקר רובי סער ממשפחת ה-M16, כולל ה-CAR-15 וה-M4 קרבין. גם משפחת רובי הגליל והתבור (כולל המיקרו-תבור) תומכים בקליבר זה. הטווח היעיל של תחמושת ה-5.56 מ"מ הוא כ-500 מטר.
בזמן מלחמת וייטנאם היה בשימוש ברובה M-14 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. רובה זה השתמש בכדור 7.62 מ"מ שהיה כבד יותר והכיל כמות גדולה יותר של אבק שריפה מה שגרם להיווצרות רתע רב שהקשה על היורה לשמור על המטרה בכוונת ובמיוחד בירי אוטומטי שבו קנה הנשק היה עולה למעלה והיה קשה לשמור על המטרה, דבר שגרם לבזבוז מיותר של כדורים. לכן היה צורך בנשק שיהיה מדויק במצב ירי אוטומטי וגם בעל רתע חלש יותר.
באופן מסורתי יש שינוי בכלי הנשק ולא בכדורים אך חברת קולט החליטה לעשות שינוי בנשק ובכדורים. השינוי בכדורים היה הקטנת קוטר הקליע מ-7.62 מ"מ (0.308 אינץ') ל-5.56 מ"מ (0.223 אינץ') דבר שהפחית את הרתע ויקל על היורה. השינוי בנשק היה המצאת רובה ה-M-16, הנשק שהחליף את רובה ה-M-14 שהיה הנשק הבעיתי המוזכר לעיל, השיפור שיש ב-M-16 הוא הרמת הכוונות וישור הקת דבר שפתר את הבעיות של הרובה הקודם. בעקבות הצלחתו, כוחו ודיוקו הפך ה-5.56 לכדור מהנפוצים בעולם.
תחמושת זו מבוססת על ה-0.223 רמינגטון, תחמושת אזרחית בקוטר 0.223 אינץ'.
הקליע מוגדר אומנם כ-5.56, אולם הוא בקוטר 5.70 מ"מ לפני הירי; במהלך הירי הוא נדחס בקנה ויוצא ממנו בקוטר של 5.56 מ"מ.
חברת תעש מערכות הישראלית מייצרת גרסה של תחמושת ה-5.56 מ"מ המיועדת לקליעה מדויקת (כגון במתארי לוחמה בטרור) וצליפה בשם RazorCore. תחמושת זו נמצאת בשימוש הימ"מ - היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל.
Truck Simulator (סדרת משחקים)

Bus Driver

המשחק יצא במרץ 2007, והוא ספין-אוף לסדרה הראשית. הוא המשחק היחידי של SCS software שיצא גם לiOS. המשחק מתרחש בעיר אמריקאית דמיונית, אך מספר תחנות אוטובוס בעיר זו קרויות על שם תחנות במטרופולין של לונדון.
כמו ב"18 גלגלי הפלדה", על הנהג/ת לציית לחוקי התנועה, אך בנוסף להימנע מבלימה פתאומית ומתאונות, ולהקפיד לאסוף נוסעים שמחכים בתחנת האוטובוס ולפתוח את הדלתות לאלו המבקשים לרדת.
בסך הכל ישנן 6 רמות וכ-36 מסלולי נסיעה. בכדי לעלות לרמה הבאה יש להצליח לפחות ב -4 מסלולים. עם העלייה ברמה הדרכים נעשות יותר ארוכות ומונוטוניות, ויש לקבל ציון חיובי על מנת להצליח בנסיעה.
במשחק ישנם כ-17 דגמי אוטובוסים, רובם של חברות ידועות. דוגמאות לאחדים מן הדגמים הללו: פורד סדרה B , נובה בוס , סטרה , רנו אגורה , וולוו B7TL , ג'ימיני 3  ותמזה .
עץ ספגטי

עֵץ סְפָּגֶטִי הוא עץ בדיוני, שדווח כמתיחה לקראת יום המתיחות באחד באפריל של שנת 1957 בבריטניה. זו הייתה אחת מן הפעמים הראשונות בהן נעשה שימוש בשידור טלוויזיה לצורך מתיחה באחד באפריל.
העץ הוזכר בדיווח בתוכנית התחקירים פנורמה של הרשת הבריטית BBC בשנת 1957, בו נמסר כי יבול הספגטי בטיצ'ינו שבשווייץ היה שופע במיוחד השנה, בעקבות חורף נוח וההיעלמות של מזיקי-הספגטי. המשדר הסביר כי הספגטי נקטף מעצי ספגטי, ואחר כך מונח לייבוש בשמש, ולווה בצילומים של קטיף ב"מטעי ספגטי" של משפחה שווייצרית. השדרן הסביר כי לקראת סוף חודש מרץ, ישנה ציפייה דרוכה לקראת הקטיף בכל רחבי אירופה, עקב חשש שקרה תפגע בספגטי ותקלקל את טעמו, וכי אורכן של כל אטריות הספגטי זהה, בזכות שנים של טיפוח זנים של עצי ספגטי. כל העובדות האלו הן בדויות, כמובן, משום שספגטי אינו גדל על עץ, אלא מיוצר מקמח חיטה.
הדיווח קיבל משנה אמינות בזכות העובדה שהשדרן הידוע ובעל התדמית המכובדת ריצ'רד דימבלבי העניק את קולו למשדר. באותה עת, שנות ה-50 של המאה ה-20, הפסטה לא הייתה מאכל נפוץ בבריטניה, ולכן בדיחה כזו יכלה להתקבל בציבור רחב ללא חשדות.
התוכנית שודרה באחד באפריל, וצפו בה כ-8 מיליון אנשים. משרדי ה-BBC זכו למאות שיחות טלפון בעקבות השידור, שביקשו לדעת כיצד ניתן להשיג את העץ. שנים אחרי המשדר המקורי, נעשה שימוש בעצי הספגטי בפרסומת למוצרי ספגטי בבריטניה.
טומב ריידר 2: סוד החיים

תקציר העלילה

בתחילת הסרט הארכאולוגית הבריטית לארה קרופט חוקרת מקדש תת-ימי עתיק שהתגלה בקרבת האי היווני סנטוריני, אותו בנה אלכסנדר הגדול על מנת לשמור בו את אוצרותיו היקרים ביותר. קרופט מגלה במקדש כדור מסתורי שמכיל מפה המובילה לתיבת פנדורה.
זמן קצר לאחר מציאת הכדור המסתורי כנופיית מתנקשים סינית בפיקודו של צ'ן לו רוצחת את כל חברי הצוות של קרופט ולוקחת ממנה את הכדור. כעת לארה חייבת לוודא שהפושע לא ינסה למכור את הכדור לחוקר ג'ונתן רייס שמעוניין להשתמש בתיבת פנדורה כנשק האולטימטיבי.
אוליביה האלינן

ביוגרפיה

האלינן היא מטוויקנהאם שבמערב לונדון, הבת השלישית במשפחה של ארבע בנות. אחותה היא קלמנסי האלינן ששיחקה בסדרה "קרועים" והשתתפה בתוכנית "The X Factor". אוליביה האלינן התחילה ללמוד משחק בגיל 11 בבית הספר של ימי ראשון של אמה בטדינגטון. היא למדה בבית הספר סיינט קתרין בטווקינהאם, בבית הספר התיכון נוטינג היל ואילינג ברובע אילינג, ואחר כך למדה אנגלית ודרמה באוניברסיטת מנצ'סטר.

קריירת משחק

האלינן הופיעה ביותר ממאה הפקות מאז שהייתה בת שבע. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה ב-1991 במחזה "Jack and the Beanstalk" לצדה של סילה בלק. מאז שיחקה האלינן בתיאטרון, ברדיו, בקולנוע ובתוכניות טלוויזיה בהן "The Bill", "הולבי סיטי", "המשפחה שלי", "ג'וליה ג'קיל והארייט הייד" וסדרת הנעורים "Girls in Love" של טלוויזיית גרנדה. בשנה הראשונה שלה באוניברסיטה שיחקה האלינן בשתי העונות הראשונות של סדרת הקאלט "שוגר אהובתי" של ערוץ 4 המבוססת על הרומן מאת ג'ולי בורצ'יל. ב-9 ביוני 2007 נאמה האלינן בכנס של ארגון הלהט"בים סטונוול (Stonewall) על גילום דמות לסבית ב"שוגר אהובתי".
כשחייתה במנצ'סטר השתתפה האלינן בתיאטרון סטודנטים. ב-2006, בשנה האחרונה שלה באוניברסיטה, כיכבה במחזה "Wake Me Later" מאת ניקולה סקופילד. עוד באותה שנה גילמה את אמה בפרק "Out of Time" בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", הופיעה בפרק בסדרה "משפט ועונש", ושיחקה בעיבוד הרדיופוני של הרומן "המאהב" מאת מרגריט דיראס ששודר מה-3 עד 7 בספטמבר 2007. האלינן כיכבה בתפקיד לורה טימינס בהפקה של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד" ששודר לראשונה ב-13 בינואר 2008. היא הופיעה בכל ארבע העונות של הסדרה. הופעת הבכורה של האלינן בקולנוע הייתה בסרט האפל הבריטי "Jack Falls" בתפקיד נטשה.
ב-2011 כיכבה האלינן במחזה "Precious Little Talent" מאת אלה היקסון ובבימויו של ג'יימס דאקר בתיאטרון טרפלגר סטודיוס בווסט אנד הלונדוני. בדצמבר 2011 שיחקה בתפקיד ג'סטין במחזה "Herding Cats" מאת לוסינדה קוקסון בתיאטרון המפסטד בלונדון. היא גילמה את אותה דמות בדצמבר 2010 בתיאטרון יוסטינוב סטודיו בעיר באת'. ב-2013 גילמה האלינן את דמותה של מריאן דשווד בעיבוד של הלן אדמונדסון לרדיו ה-BBC של הרומן "תבונה ורגישות" מאת ג'יין אוסטן. ב-2014 שיחקה האלינן במחזה "Lotty's War" מאת ג'וליאנו קריספיני בבימויו של ברוס גאת'רי בתיאטרון איבון ארנו בגילפורד, ואחר כך בסיור הופעות בבריטניה.
בית שומאכר

היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1870 על ידי אבי המשפחה, יעקב שומאכר מתנועת הטמפלרים. שומאכר, סתת אבן ואדריכל, הגיע לחיפה מארצות הברית (אליה היגר מגרמניה) עם משפחתו, והיה שותף מרכזי בתכנון המושבה הגרמנית ובבניית בתיה. המבנה בנוי כשילוב בין הסגנון הטמפלרי (בית אבן, מרפסת בחזית), לבין אלמנטים מזרחיים כגון הקשתות שבחזיתו. כמו בבתים רבים אחרים במושבה, מעל דלת הכניסה חקוק פסוק מתהילים: "נסה עלינו אור פניך ה'" (תהלים, ד,ז), ככל הנראה בידיו של שומאכר עצמו.
בשנת 1872 התמנה יעקוב שומאכר לתפקיד סגן הקונסול של ארצות הברית בחיפה ובצפון הארץ, וביתו הפך לבניין הקונסוליה של ארצות הברית. התפקיד עבר, לאחר מותו בשנת 1891, לבנו גוטליב שומאכר, והבית נשאר בניין הקונסוליה עד שנת 1904.
בשנת 1873 התארחה במקום משלחת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF), בפיקוד לוטננט קונדר ולוטננט (בהמשך לורד) קיצ'נר, לקראת צאתה למסעות מיפוי באזור חיפה והגליל. בשובם ממסעם הראשון, בשנת 1875, העניק קיצ'נר לבעלי הבית שעון שמש ייחודי שהוצב בחצר הבית. השעון שימש את מר לנגה, מורה בית הספר וממנהיגי הקהילה, לצלצל בפעמון בית העם ולהודיע לעובדים בשדות על שעת הצהריים המדויקת.
בנובמבר 1882 התארח בבית לורנס אוליפנט, שאחר כך רכש את הבית הסמוך, בית אוליפנט.
בתחילת המאה העשרים נוסף לבית האגף המערבי, כך שיוכל להתמודד עם צורכי משפחתם בת תשעה הילדים של גוטליב שומאכר ומריה לנגה, בתו של מורה בית הספר. באותה תקופה (ככל הנראה בשנת 1910) נצבע החדר המרכזי בציורי קיר שהתגלו בשנת 2015. 
גוטליב שומאכר ידוע בזכות תרומתו האדירה לחקר הארץ ולבנייתה. במיוחד מפורסם סקר הגולן ועבר הירדן, שכלל גם מיפוי ראשון של חבל ארץ זה. כארכאולוג, התפרסם בזכות חפירתו החלוצית בתל מגידו, שם נמצא חותם האריה הידוע של המלך ירבעם. כמהנדס נפת עכו של האימפריה העותמאנית, תכנן את תוואי הרכבת החיג'אזית בארץ ישראל, וכן תכנן ובנה מבנים בכל הארץ, ביניהם היקב בראשון לציון, בית המוסקובייה בנצרת ומזח הקיסר בנמל חיפה. בשנת 1914 הצטרף לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ושירת כקצין הנדסה בסיני. בתום המלחמה לא הורשה לחזור לארץ, ורק בשנת 1924, לאחר מגעים ארוכים עם השלטונות האנגלים, חזר לארץ ונפטר שנה לאחר מכן.
הבית שימש את יורשיו עד לגירוש הטמפלרים מן הארץ בשנת 1939. לאחר מכן, ככל הידוע, היה הבית בשימוש אדם ערבי-נוצרי, שהפעיל מוסך בבניין השירות, ובשנת 1948 עקר ללבנון. לאחר מלחמת הקוממיות עבר הבית לידי האפוטרופוס לרכוש הגרמנים, ושוכנו בו משפחות ישראליות.
בשנת 2015 עבר מבנה השירות שלצד הבית שיפוץ מאסיבי, והוחל בתהליך שימור של בית שומאכר.
קלי וורד

ביוגרפיה

וורד נולד בסן דייגו ושיחק בתיאטרון המקומי של סן דייגו.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-1976 כששיחק בסרט "הנער בבועת הפלסטיק" (The Boy in the Plastic Bubble), לאחר מכן הופיע בפרק של סדרת הפשע "CHiPs" ובסרט "Deadman's Curve".
ב-1978 כיכב בסרט גריז בתפקיד "פוטזי", תפקידו לא היה במחזמר המקורי ונוצר במיוחד עבורו.
ב-1980 גילם את טוראי ג'ונסון בסרט האדומה הגדולה ה-1.
ב-1981 שיחק בסרט "חליפת זוט" המהווה איבוד קולנוע למחזה של ברודוויי.
ב-1983 שיחק בפרק בעונה השלישית של מגנום, בלש פרטי.
הוא דיבב במספר סדרות טלוויזיה מצוירות וביניהן מועדון החברים של מיקי מאוס.
הוא גם לימד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת דרום קליפורניה.
פאיק בולקיה

קריירת מועדונים

בשנת 2009 הגיע בולקיה למחלקת הנוער של סאות'המפטון. בשנת 2014 חתם בולקיה על חוזה לשנתיים בצ'לסי מהפרמייר ליג לאחר שהתאמן לפני כן ברדינג והיה בתקופת ניסיון בארסנל. בולקיה עזב את הקבוצה בחודש דצמבר 2015. בחודש מרץ 2016, לאחר תקופת ניסיון בסטוק סיטי, חתם בולקיה על חוזה ל-3 שנים בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.

קריירה בינלאומית

בולקיה היה זכאי לייצג הן את ברוניי והן את ארצות הברית. לבסוף בחר בולקיה לייצג את ברוניי, וב-15 באוקטובר 2016 ערך בולקיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברוניי, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 על נבחרת מזרח טימור במסגרת מוקדמות אליפות דרום-מזרח אסיה. ב-21 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בפנדל בדקה ה-67 בהפסד 4-3 לנבחרת לאוס, גם כן במוקדמות אליפות דרום-מזרח אסיה.

חיים אישיים

בולקיה הוא בנו של ג'פרי בולקיה, נסיך ברוניי, ואחיינו של חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי. הוא נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית ומחזיק הן באזרחות ברוניית והן באזרחות אמריקאית. הוא למד בקולג' בראדפילד שבבריטניה הגדולה.
הרכב מוזיקלי

הרכב מוזיקלי הוא המונח לתיאור קבוצה של מוזיקאים המתאגדים כדי לנגן מוזיקה. ההרכבים במוזיקה ממויינים על פי מספר המוזיקאים המשתתפים בהם ועל פי מגוון הכלים בו הם מנגנים, כמו כן הם ממוינים על פי הז'אנר המוזיקלי אותו הם מנגנים.

מוזיקה קלאסית

המונחים דואט, שלישייה, קוורטט, קווינטט, סקסטט, ספטט, אוקטט ונונט משמשים כדי לתאר הרכבים מוזיקליים המורכבים משניים, שלושה, ארבעה, חמישה, שישה, שבעה, שמונה או תשעה מוזיקאים (בהתאמה). קוורטט נפוץ במיוחד הוא רביעיית מיתרים, הוא מכיל שני כינורות, ויולה וצ'לו. ישנה גם חמישיית מיתרים - הרכב דומה לרביעיית מיתרים, רק ששם מוכפלת גם הויולה, או הצ'לו. חמישיית פסנתר היא בדרך כלל חמישייה המכילה רביעיית מיתרים ופסנתר. עוד הרכב נפוץ מאוד במוזיקה הקלאסית הוא חמישיית כלי נשיפה, המכילה חליל צד, אבוב, קלרינט, בסון וקרן יער.
הרכב גדול יותר המכיל יותר כלים הוא התזמורת. תזמורת קטנה נקראת תזמורת קאמרית, שבה יש אותם כלים כמו בתזמורת הסימפונית, רק שבה מכל כלי יש אחד, בעוד שתזמורת גדולה תקרא תזמורת סימפונית. תזמורת סימפונית יכולה להכיל עשרות ואף יותר ממאה כלי נגינה, והיא מחולקת לסקציות (מחלקות): כינורות, ויולות, צ'לים, קונטרבסים, כלי נשיפה מעץ, כלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה. כמו כן, ישנה הסינפונייטה, זוהי תזמורת קטנה יותר מהתזמורת הסימפונית, אך גדולה יותר מן התזמורת הקאמרית.
תזמורת מיתרים היא תזמורת המורכבת רק מכלי מיתר (קלאסיים בדרך כלל), כלומר: כינורות, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.

ג'אז

בג'אז, שלישייה סטנדרטית תהיה מורכבת מפסנתר, תופים ובס (גיטרה בס או קונטרבס). קוורטט "סטנדרטי" בג'אז יהיה מורכב משלישייה סטנדרטית וכלי נשיפה.
הרכבים גדולים במיוחד המנגנים ג'אז (מקבילים לתזמורת הסימפונית) נקראים ביג־בנד, בעוד שהרכבים צנועים יותר (מקבילים לתזמורת הקאמרית) נקראים קומבו.

מוזיקה קלה

במוזיקה קלה (רוק, פופ וכדומה) הרכב נקרא להקה והוא בדרך כלל לא מכיל יותר מ-6 מוזיקאים (אף על פי שישנם יוצאי דופן). להקות רוק ופופ מורכבות בדרך כלל מזמר, גיטרה מובילה, גיטרת ליווי, גיטרה בס, מערכת תופים ולעיתים גם קלידים. לעיתים אחד מחברי הלהקה שר ומנגן באחד הכלים (בדרך כלל גיטרה) בו זמנית.
רצוי להפריד בין להקות "יזומות", שנולדו מיוזמת החברים בהן, ובין להקות "אורגניות", שהן תוצר של המפיקים או חברות התקליטים המממנות אותן.
בין להקות הרוק הפופולריות או המשפיעות מקובל למנות את "הביטלס", "הרולינג סטונז", "לד זפלין", "קווין" ו"פינק פלויד", חמשתן להקות בריטיות שהחלו את פעילותן בשנות ה־60 של המאה ה־20. בשנות ה־90 של המאה ה־20 נחשבה להקת "נירוונה", מסיאטל, ארצות הברית, ללהקה המשפיעה ביותר.
במוזיקה אלקטרונית פחות נפוצים הרכבים מוזיקליים.
יום שני ללא בשר

"יום שני ללא בשר" ("Meatless Monday") היא תנועה סביבתית שמנסה לעודד הימנעות מאכילת בשר למשך יום אחד בשבוע, ומעבר לתפריט צמחוני.

היסטוריה

פרויקט "יום שני ללא בשר" החל בבית חולים אחד בארצות הברית בשנת 2003 כניסיון להתמודד עם מגפת ההשמנה ועם העלייה הדרמטית בתמותה ממחלות לב. יום שני נבחר למטרה זו מכיוון שהוא היום שאחרי סוף השבוע ברוב מדינות העולם המערבי, שבו מרבים באכילת בשר. בבית החולים החלו להגיש מנות צמחוניות בימי שני גם לחולים וגם לצוות הרפואי, ובעקבות הצלחת היוזמה הצטרפו בתי חולים נוספים ואחר כך גם בתי ספר ומסעדות.
בתקופה שלאחר תחילת המיזם נרשמו נתונים סטטיסטיים המעידים על כך שבעוד שבכל העולם צריכת הבשר עולה, בארצות הברית ירדה הצריכה ב-12%. 
בשנת 2009 המיזם התרחב למקומות נוספים בעולם. הזמר פול מקרטני הצמחוני, החל לפרסם את המיזם בבריטניה, בסיועם של יוקו אונו, קייט מוס וידוענים נוספים. העיר גנט בבלגיה הייתה הראשונה להכריז על יום שני באופן רשמי כיום ללא בשר. מאז הצטרפו ליוזמה כ-20 מדינות. ידוענים בישראל הצטרפו למיזם העולמי בנובמבר 2012, כשמיקי חיימוביץ' החלה לפרסם את המיזם, יחד עם ליאת צוראל, ליאת צבי וגילי וופל.
ישעיהו אברך

ביוגרפיה

אברך נולד בשנת 1912 בעיר קייב, בפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה). הוריו חיים וחנה-רחל לבית איזנשטט מהעיר קובל (Kovel) שבווהלין. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתכנו ההורים בקובל. הוריו ואחותו הפעוטה נחמה ניספו בשואה. דודו, יוסף אברך, מורה ומחנך בגימנסיה תרבות נרצח על ידי הנאצים. בתום לימודיו של ישעיהו בגימנסיה תרבות למד במכון למדעי היהדות שבעיר. בוגר קן ה"שומר הצעיר" וההכשרה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ מרחביה. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה עסק בארץ בכתיבה ובעריכה. במלחמה התנדב אברך לשורות הצבא הבריטי, במקביל להיותו קצין ההסברה של ארגון "ההגנה" וחבר מטה מחוז תל אביב של הארגון, (כונה "אחימן"). לאחר קום המדינה שימש בצה"ל קצין חינוך של פיקוד מרכז בדרגת רב-סרן, ועם הקמת משרד החינוך והתרבות שימש בו בתפקידי מנהלה בכירים, האחרון שבהם כראש אגף תרבות.
בשנת 1953 התמנה אברך לראש המחלקה לספרות ולאמנות במסגרת הנהלת המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות. היה ביחד עם נתן אלתרמן וזאב יוסיפון בין יוזמי ומייסדי תל"ם, מפעל התיאטרון למעברות, שהביא את התיאטרון העברי לעולים החדשים במעברות. בשנת 1959 עבר לשמש נציג ההסתדרות בצפון אמריקה. עמד בראש משלחת ישראל לוועידה העולמית של אונסק"ו לחינוך מבוגרים, במונטריאול ב-1960 וכן שימש יועץ במשלחת ישראל להאומות המאוחדות בעצרת החמש-עשרה. אברך שב לישראל עם מינויו לוועדה המרכזת של ההסתדרות, ובמסגרתה היה מייסד וראש המחלקה להשכלה גבוהה (1963–1984). פועלו בתקופה זו כלל את ייסוד מפעל התיעוד בעל פה של תנועת העבודה, וכן היותו בין מייסדי המכון לחקרי עבודה ויו"ר הנהלת המכון. עיסוקיה הרחבים של המחלקה בראשותו כללה גם את מתן חסות ללהקת "ענבל".
אברך כתב לאורך השנים בעיתון "דבר", פיירסם מאות מאמרים ומסות בטורו הקבוע "מפנקס הזמן", ושימש חבר מזכירות המערכת. אברך כתב לפרקים גם ב"מעריב", במוספים לספרות, בכתבי-עת ובקבצים שונים. מאמריו הופיעו בשם העט : "יותם", "יואב", "אורח" ו"גיא".
פעילותו הציבורית כללה את תפקידיו כסגן יו"ר קרן תל אביב לספרות ולאמנות וחבר מועצת המנהלים של הוצאת "עם עובד". באוניברסיטת חיפה הוא נמנה בין החוקרים בפקולטה למדעי הרוח.
אברך כיהן כיו"ר הוועד המנהל של "מוסד אלתרמן", יו"ר הוועד של המרכז לחקר יהדות פולין ומורשתה באוניברסיטת תל אביב.
היה חבר בקבוצת העורכים של זכרונות דוד בן-גוריון.
אברך פרש מתפקידו בהסתדרות בשנת 1984.
אברך נפטר בשנת 1988 והובא לקבורה בבית העלמין קריית שאול. היה נשוי לפולה, ילידת קלוסובה. לא היו להם ילדים. אחותו לובה עסקה בקומפוזיציה של מוזיקה קלה ועממית, הייתה חברה באקו"ם.