תחנת מחקר האלי

תחנת מחקר האלי, בניהול סקר אנטארקטיקה הבריטי שוכנת על מדף הקרח בראנט, הצף על גבי ים ודל באנטארקטיקה. זהו מתקן מחקר בריטי, המוקדש לחקר אטמוספירת כדור הארץ. מדידות שנערכו בהאלי הובילו לגילוי החור באוזון בשנת 1985.

היסטוריה

תחנת האלי נוסדה ב-1956, לכבוד השנה הגאופיזית הבינלאומית של 1957–1958, על ידי משלחת החברה הגאוגרפית המלכותית. המפרץ שבו החליטה המשלחת לקבוע את בסיסה נקרא מפרץ האלי, על שם האסטרונום אדמונד האלי. השם שונה להאלי ב-1977, כשהמפרץ המקורי נעלם עקב שינויים במדף הקרח. התחנה האחרונה בשורה, האלי VI, נפתחה באופן רשמי בפברואר 2013 לאחר תקופת מבחן בחורף.

הבניינים

חמישה בסיסים קודמים היו בהאלי. נעשו ניסיונות בשיטות בנייה שונות, מצריפי עץ חשופים עד למנהרות פלדה. ארבעת הראשונים נקברו כולם במצבורי שלג והתנפצו עד שלא היו ראויים למגורים.

האלי I

צריף קורות. נבנה ב-1956.
הצריף ניטש ב-1968.
בניין משרדים על משטח שנבנה ב-1964., צריף מגורים ראשי שנבנה ב-1961.

האלי II

בשנת 1976 נבנה האלי II כמספר צריפי עץ.

האלי III

נבנה ב-1973 בתוך צינור פלדת ארמקו, שתוכנן לעמוד במעמס השלג המצטבר עליו. תוך 10 שנים נקבר הבסיס בעומק של 12 עד 15 מטרים מתחת לפני השטח ובעיות נגישות ואוורור הביאו לנטישתו. שנים לאחר זאת הגיח הבסיס מתוך צוק הקרח בים.

האלי IV

נבנה ב-1983 - תוכנן להתמודד עם מצבורי השלג הנערמים עליו. מבנים דו-קומתיים נבנו בתוך צינורות דיקט מחוברים ביניהם ומצוידים בארובות יציאה אל פני השטח. קוטר הצינורות היה 9 מטרים והם הורכבו מלוחות מחוזקים ומבודדים, שתוכננו לעמוד בלחצים של עומסי שלג וקרח שיצטברו עליהם. הוא הוצף וניטש ב-1992.

האלי V

היה מבצעי מ-1989. הבניינים הראשיים של האלי V נבנו על משטחי פלדה, שהוגבהו מדי שנה כדי לקיים אותם מעל פני השלג. הכלונסאות נקבעו על מדף הקרח הצף, כך שבסופו של דבר הם התקרבו יותר מדי אל שולי ההינתקות. המשטח העיקרי היה משטח לואוס.
בניין דרורי הדו-קומתי למגורי קיץ הוקם על גבי מגלשי סקי ואפשר היה לגרור אותו כל שנה אל מיקום גבוה יותר. (בניין דרורי הוזז בהמשך וצורף אל בסיס האלי VI).
בניין סימפסון ("בניין קרח ואקלים") בנוי על כלונסאות ומוגבה מדי שנה כנגד הצטברות הקרח. בתוכו נמצא ספקטרופוטומטר דובסון המשמש לגילוי החור באוזון.
משטח פיגוט ("בניין מדעי החלל") משמש לחקר האטמוספירה העליונה.
האלי V פורק בסוף 2012, מיד לאחר שהאלי VI נכנס לפעולה.

סביבה

הטמפרטורות בבסיס האלי עולות לעיתים נדירות מעל 0° צלזיוס, אך הטמפרטורה השכיחה בימי קיץ שטופי שמש היא בסביבות 10°- צלזיוס. טמפרטורות טיפוסיות לחורף הן מתחת ל-20°- צלזיוס וקור קיצוני צולל לסביבות 55°- צלזיוס.
משבי הרוח מגיעים רוב הזמן ממזרח; רוחות עזות סוחפות לעיתים קרובות את אבק השלג מעל פני השטח ומפחיתות את טווח הראות למטרים ספורים.
אחת הסיבות למיקומו של בסיס האלי היא, שהוא נמצא תחת אזור סגלגל של זוהר הקוטב, וכתוצאה מכך זוכה לתצוגות תדירות של זוהר הדרום היישר מעליו. הסיכוי רב ביותר לראותן במהלך 105 הימים (29 באפריל - 13 באוגוסט) שבהם השמש אינה מתרוממת מעל האופק.

דיירים

במשך חודשי החורף יש בדרך כלל בתחנה בסביבות 14 אנשי צוות חורפים. בחורף טיפוסי הצוות מבודד מאז הפלגת האונייה האחרונה בסוף פברואר עד להגעת המטוס הראשון בראשית נובמבר. בתקופת שיא הקיץ, מסוף דצמבר עד סוף פברואר, עולה מספר אנשי הצוות והם מונים כ-70 נפש.
לעיתים קרובות קורה, שאיש מאנשי צוות החורף איננו מדען. רובם הם מומחים טכניים הדרושים לתחזוקה שוטפת של התחנה והניסויים המדעיים. בצוות החורף של שנת 2012 בתחנת האלי היו שף, רופא, מנהל תקשורת, מכונאי רכב, אלקטרונאי, שרברב, עוזר בעבודת שטח, שני מהנדסי אלקטרוניקה, שני מטאורולוגים ומנהל נתונים. נוסף לכך משרת במקום מפקד בסיס חורף, המושבע כשופט שלום לפני כניסתו לתפקיד. תפקיד המפקד הוא לפקח על ניהולה היום-יומי של התחנה.
בשנת 1996 שירתו בפעם הראשונה שתי נשים בצוות החורף של האלי. לפחות שתי נשים נשארו לחרוף בתחנה מדי שנה עד 2009.

החיים בבסיס

החיים באנטארקטיקה נתונים לשליטת עונות השנה, קיץ קצר ובלתי יציב וחורף ארוך. בבסיסים כדוגמת האלי שמקבלים חידוש אספקה בדרך הים, האירוע המשמעותי ביותר במשך השנה הוא בואה של ספינת האספקה (בשנים אלה האונייה "ארנסט שקלטון" ועד 1999 האונייה "ברנספילד") בסוף דצמבר. הגעת הספינה מחוללת פעלתנות נמרצת לפריקת כל הצידה לפני שיהיה עליה לחזור ולהפליג לדרכה - פריקת מטען טיפוסית מתבצעת תוך פחות משבועיים.
עונת הקיץ בהאלי נמשכת מראשית נובמבר, עם נחיתת המטוס הראשון, עד סוף פברואר, כשהאונייה האחרונה יוצאת לדרכה.
תאריכים משמעותיים בחורף הם שקיעת השמש (היום האחרון שבו אפשר לראות את השמש) ב-29 באפריל, אמצע החורף (21 ביוני) וזריחת השמש (היום הראשון שבו זורחת השמש אחרי החורף) ב-13 באוגוסט. לפי המסורת, האדם הקשיש ביותר בבסיס מוריד את הדגל עם שקיעת השמש והצעיר ביותר מעלה את הדגל החדש עם זריחתה. אמצע החורף הוא שבוע של חגיגות, שבמהלכו נבחר חבר בצוות החורף לשמור על הדגל הישן. אנשי צוות החורף גם מחליפים ביניהם מתנות מלאכת-יד.