google/wiki40b huggingface dataset:
תומאס אנדרס

ביוגרפיה

אנדרס נולד בקובלנץ ובגיל צעיר החל ללמוד לנגן על פסנתר ולהתעניין בתחום המוזיקה.
הוא למד מוזיקולוגיה, הוצאה לאור ולימודי גרמניה במשך חמישה סמסטרים באוניברסיטת מיינץ במטרה להפוך לעיתונאי בתחום הכותב בענייני מוזיקה אך לאחר פרסומו הפסיק את הלימודים.
ב-1984 החל להתפרסם כחלק מהצמד Modern Talking, הם הוציאו מספר להיטים שזכו להצלחה, ב-1987 הצמד התפרק.
בשנות התשעים החל להופיע כזמר סולו והוציא מספר אלבומים.
ב-2004 ו-2009 הציג את הניקוד של גרמניה באירוויזיון, הוא התמודד על ייצוג גרמניה בתחרות ב-2006 עם השיר "Songs That Live Forever" אך לא נבחר.
מ-1998 ועד 2003 התאחד הצמד Modern Talking מחדש.
ב-2006 מונה לפרופסור לשם כבוד באוניברסיטת קייב.
מנרה

היסטוריה

הקיבוץ נוסד בשנת 1943 על ידי גרעיני נוער מתנועת הנוער העובד ונוער עולה מגרמניה ומפולין. במלחמת העצמאות היה המקום מנותק, ובסוף אפריל 1948 אף פונו ממנו ילדי היישוב. לאחר מבצע יפתח חל שיפור ניכר במצב הביטחוני. ב-27 באוגוסט 1948 אירע אסון במחסן הנשק בקיבוץ, עת אירעה התפוצצות בסופו של אימון, ותשעה חיילי צה"ל, רובם עולים חדשים שנשלחו לתגבר את המקום, נהרגו.
שמו של הקיבוץ משמר את השם הערבי של המקום. ועדת השמות הממשלתית קבעה למקום שם עברי: רָמִים, אך חברי הקיבוץ סירבו להשתמש בו. כדי להדגיש את התנגדותם סיפרו החברים סיפור על קבוצה של רווקים בני הקיבוץ, שצעדו לעבר מושב רמות נפתלי הסמוך על מנת להיפגש עם בנותיו, בוגרות בית הספר החקלאי בנהלל. בדרכם, פגשו הבוגרים עובר אורח ששאלם מי הם ולאן הם הולכים, והקבוצה נאלצה לענות לו כי הם מרמים והולכים לרמות.
בשנת 1964 אושר רשמית השם מְנָרָה (במלרע, על משקל "מְצָדָה", בנימוק של שמירה על הגייה עברית ולא ערבית), שמקורו ב"מַנָארָה", שמו הערבי של המקום שמשמעותו מינרט או מגדלור. בעברית דבורה, למעשה בפי כל, הקיבוץ מכונה מָנָרָה, בקמץ ובמלעיל.

צוק מנרה

רכבל מנרה הוא אתר תיירותי המתחיל דרומית לקריית שמונה, מטפס על גבי צוק מנרה עד לקיבוץ - הפרש גובה של 750 מטר. רכבל מנרה הוא הארוך ביותר בישראל. באתר נמצא גם מרכז פעילות גדול לילדים ולנוער. בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, נפגע האתר מרקטה אשר פגעה בכבלי הרכבל. לאחר שיקום, נפתח האתר מחדש במרץ 2007.
Beautiful Life

הפקה

האלבום זכה בצאתו להד תקשורתי. שלושה שירים מתוכו שובצו ברשימות השידור של תחנות הרדיו הארציות, השג נדיר בתקופה בה הרדיו הישראלי לא נהג לפרגן ליוצרים ישראלים שהקליטו בשפה זרה.
השירים Girlfriend ו- Baby in the rain, שיצאו כסינגלים והפכו ללהיטיו הראשונים של נובלמן בישראל, לוו בקליפים, כשהאחרון שבהם (שבויים על ידי הבמאי אורן שי), עלה לגמר תחרות הקליפים האמריקאית IMVF שנה אחר כך.
הסינגל הרביעי מהאלבום, Wonderful (דואט של נובלמן והגיטריסט גבע אלון), נבחר על ידי מאזיני תוכנית  הקצה בגלגלץ כשיר הישראלי האהוב לשנה זאת.
השיר "The yellow sun" נכתב על קבוצתו האהודה של נובלמן, בית"ר ירושלים, ומתארח בו כוכב העבר של הקבוצה, דני נוימן.
באלבום ליוותה את נובלמן להקה שמנתה כמה מן הנגנים הבולטים של סצנת האינדי רוק הישראלית דאז:
גבע אלון בגיטרה ושירה, יותם בן חורין בגיטרה בס ושירה ואיסר טננבאום מלהקת רוקפור בתופים.
שירי האלבום התאפיינו בהרמוניות קוליות של נובלמן וחבריו, ורובם גם בצליל רוקנרולי בסיסי ומחוספס יותר בהשוואה לאלבומו הקודם.
קרלוס סאבדרה לאמאס

קרלוס סאבדרה לאמאס (בספרדית: Carlos Saavedra Lamas;‏ 1 בנובמבר 1878 - 5 במאי 1959) היה פוליטיקאי ואקדמאי ארגנטינאי, והלטיני הראשון שזכה בפרס נובל לשלום, בשנת 1936. נודע במיוחד כשר החוץ של ארגנטינה וכפרופסור במשפטים שהיה מומחה בדיני עבודה ובמשפט בינלאומי.
נולד בבואנוס איירס. קיבל דוקטורט בהצטיינות יתרה משפטים מאוניברסיטת בואנוס איירס בשנת 1903. לאחר מכן נסע לפריז. שם נהפך לפרופסור והחל לעסוק בהוראה, קריירה שנשכה למעלה מ-40 שנה. חזר לארגנטינה וחנך באוניברסיטה בבירה קורסים במשפטים ובסוציולוגיה. לבסוף נהפך לנשיא באוניברסיטה. נחשב למסור מאוד בענייני דיני עבודה.
באותן השנים החל את הקריירה הפוליטית שלו. בשנת 1907 התמנה למנהל עיריית בואנוס איירס ושנה לאחר מכן נבחר לפרלמנט. בשנים 1907–1908 היחסים הארגנטינאים עם איטליה עלו על השרטון, ולאמאס פתר את המשבר כיועץ לא רשמי.
בשנת 1915 התמנה לשר המשפטים והחינוך וקידם רפורמות רבות.
בשנת 1932 מונה לשר החוץ, והחזיק בתפקיד זה במשך שש שנים. במהלך כהונתו לאמאס נחשב לדמות מאוד דומיננטי ביבשת, נכח במפגשים בינלאומיים רבים והכניס את מדינתו לחבר הלאומים ואף נבחר לנשיא הארגון בשנת 1936. בשנת 1935 ניהל מגעים בין בוליביה לפרגוואי על מנת לסיים את מלחמת הצ'אקו, והצליח במשימתו.
בשנת 1938 עזב את משרד החוץ וחזר לאקדמיה.
נפטר בגיל 80 בשנת 1959 משטף דם פנימי במוח.
סיפור סינדרלה: אם הנעל מתאימה

עלילה

טסה היא נערה אשר אימה החורגת ואחיותיה מעבידות אותה. כשהן באות לתחרות להצגה סינדרלה, טסה מבינה שיש לה מה שדרוש כדי להיות "סינדרלה הבאה". ג'ורג'י אחת מהמאפרות מציעה לטסה לעשות אודישן בתחפושת כדי שלא יזהו אותה. טסה זוכה בתפקיד, ובכך מגשימה את חלומה.
קניון נהר טארה

קניון נהר טארה (בסרבית Kanjon rijeke Tare) נמצא בפארק לאומי דורמיטור במונטנגרו. הוא הארוך ביותר במונטנגרו. אורכו 82 ק"מ ועומקו המקסימלי הוא 1300 מטר, דבר המעניק לו את התואר של הקניון העמוק ביותר באירופה והשני בעולם אחרי הגרנד קניון. בתחתיתו זורם נהר טארה.
הנהר טארה מתחיל בדרום מונטנגרו באלפים הדינרים. אורכו 144 ק"מ מתוכם 104 ק"מ בתחום מונטנגרו ו-40 ק"מ בתחום בוסניה הרצגובינה. הוא זורם בתחילה צפונה ואחר כך מערבה שם הוא זורם בתחתית קניון טארה. בבוסניה הרצגובינה הוא מתחבר לנהר פיבה ויוצר את נהר דרינה הנשפך לנהר סאווה, יובל גדול של הדנובה.
בגלל הבדלי הגבהים יש מפלים רבים לאורך הנהר ומפותח בו ספורט הרפטינג.

גשר ג'ורג'וויצ'ה

גשר ג'ורגוויצ'ה (בסרבית - Đurđevića) נמצא ליד העיירה ז'אבליאק (Žabljak). זה גשר בטון הנמתח מעל קניון טארה ונהר טארה הזורם בתוכו. אורכו 365 מטר וגבהו מעל נהר טארה הוא 172 מטר. יש בו חמש קשתות שהגדולה ביותר אורכה 116 מטר. הגשר נבנה בתקופת ממלכת יוגוסלביה בשנים 1938–1940 כפי שכתוב בלוח המתכת בכניסה אליו. עם השלמתו הוא היה גשר הרכב הגדול ביותר באירופה.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי הצבא הגרמני באפריל 1941, שלטו הכוחות האיטלקים ברוב שטח מונטנגרו כולל קניון טארה. במקום התפתחה מלחמת גרילה על ידי פרטיזנים. ב-1942 פתחו האיטלקים באופנסיבה וכבשו את גשר ג'ורג'וויצ'ה שהיה חיוני למעבר כוחותיהם. הפרטיזנים החליטו לפוצץ את הגשר. הם השתמשו בשירותיו של המהנדס היהודי של הגשר יעקב לזר (Lazar Jauković) שידע את מקומות התורפה של הגשר והדריך אותם היכן יש להניח את חומר הנפץ. הוא נתפס על ידי האיטלקים והוצא להורג על הגשר.
לוחית זיכרון לזכרו נמצאת בכניסה לגשר אשר שוקם ב-1946.
לואי-לוסיאן קלוץ

לואי-לוסְיָאן קְלוֹץ (בצרפתית: Louis-Lucien Klotz;‏ 11 בינואר 1868 – 15 ביוני 1930) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי יהודי. שימש מספר פעמים בתפקיד שר בממשלות  צרפת. הטביע את חותמו עת שימש בתפקיד שר האוצר בשלביה האחרונים של מלחמת העולם הראשונה ובתקופה שלאחר המלחמה.

שנותיו המוקדמות

לואי-לוסיאן קלוץ נולד בשנת 1868 בפריז למשפחה יהודית ממוצא אלזסי. בצעירותו למד משפטים, הוסמך כעורך דין, והחל לעסוק במקצוע זה במקביל לפעילויותיו הציבוריות.
בגיל 20 הוא הוציא את העיתון המאויר Vie Franco-Russe ("וי פרנקו-רוס", 'חיים צרפתיים-רוסיים'), שנועד להגביר את תמיכת הציבור כלפי הברית הצרפתית-רוסית. בשנת 1892 הפך לעורך של Voltaire ("וולטר"), ופעל באמצעותו כנגד מה שנחשב בעיניו כמדיניותו הריאקציונית של ראש הממשלה ז'יל פרי  (Ferry). ב-1895 ייסד את העיתון היומי בעל הקו הפטריוטי Français Quotidien ("פרנסה קוטידיאן", 'היומון הצרפתי'), שהקדיש עצמו לענייני הביטחון הלאומי הצרפתי. בהמשך התמזגו ה"קוטידיאן" ו"וולטר".

קריירה פוליטית

קלוץ ניסה להיבחר לאספה הלאומית הצרפתית החל משנת 1893. לאחר שני כישלונות, עלה בידו להיבחר ב-1898 כציר סוציאליסט רדיקלי. הוא שמר על כסאו עד שנת 1925, ולרוב בלט בפעילותו הפוליטית, הן כציר, הן בתפקידים ציבוריים פיננסיים בכירים, בהנהלת המכס ובפיקוח על התקציב. בנוסף, קלוץ כיהן מספר פעמים כשר בממשלות צרפת קצרות-הימים של ימי הרפובליקה השלישית. בין 3 בנובמבר 1910 ל-2 במרץ 1911 כיהן כשר האוצר תחת ראש הממשלה אריסטיד בריאן בממשלתו השנייה. לאחר הפסקה קצרה, הוא כיהן שוב באותו תפקיד, ותחת אותו ראש ממשלה, זו הפעם בממשלתו השלישית, בין ה-27 ביוני 1911 ל-22 במרץ 1913. מיום זה ועד ל-8 בדצמבר כיהן כשר הפנים בממשלתו של לואי בארטו. כהונתו זו התאפיינה בהפגנות ובמחאות נרחבות כנגד חוק גיוס החובה לשלוש שנים. ב-12 בספטמבר 1917 התמנה קלוץ לשר האוצר בממשלתו השנייה של ז'ורז' קלמנסו. בתפקידו זה ניהל את המגעים לגבי פיצויי המלחמה שנתבעו מן הגרמנים. הנוסחה שטבע, ואשר איפיינה את מדיניותו הייתה: "הבּוֹש (Boche, כינוי גנאי לגרמנים) ישַלם". הוא כיהן כשר האוצר עד ל-20 בינואר 1920. כהונתו זו, בתקופה קריטית לכלכלת צרפת, הייתה לא מוצלחת, עד כדי כך שראש הממשלה קלמנסו תיאר אותו כ"יהודי היחיד באירופה שאינו יודע דבר בענייני כספים". להתאוששותה האיטית של צרפת מנזקי מלחמת העולם הראשונה היה חלק כלשהו בחולשתה היחסית בפרוץ מלחמת העולם השנייה.

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו מן החיים הפוליטיים היה קלוץ מעורב בכמה השקעות רבות-סיכון, שבהן איבד את כל כספו. בשנת 1929 הואשם במסירת המחאות ללא כיסוי, הורשע ונידון לשנתיים מאסר. שנה לאחר הרשעתו, ב-1930, נפטר בפריז. נושיו עיקלו את ביתו.
גל אלברמן

קריירה

אלברמן, בנו של שמעון אלברמן שהיה שחקן מכבי פתח תקווה ונבחרת ישראל בכדוריד בשנות ה-70 וה-80, גדל באורנית והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. בעונת 2000/2001 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, עמה היה שותף להעפלה לגמר גביע המדינה בשנת 2001, זכייה בגביע הטוטו בעונת 2003/2004 והעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 2004/2005, שבסיומה עזב את המועדון.
בתחילת עונת 2005/2006 עבר לקבוצת טנריפה ששיחקה בליגת המשנה בספרד. הוא שיחק בקבוצה חצי עונה ואז חזר לישראל וחתם בבית"ר ירושלים. בעונתו הראשונה בבית"ר ירושלים זכתה הקבוצה באליפות, ובעונת 2007/2008 זכתה בדאבל ואלברמן נבחר לכדורגלן העונה בישראל.
ב-2 ביוני 2008 חתם אלברמן בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה הגרמנית, בה שיחק בצוותא עם רוברטו קולאוטי. בעונתו הראשונה במועדון ערך 16 הופעות ליגה, אך בעונת 2009/2010 לא שותף במשחקי הקבוצה.
ב-31 באוגוסט 2010 חזר אלברמן לישראלי וחתם לשנתיים במכבי תל אביב. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה שותף ב-30 משחקי ליגה וכבש שער אחד במחזור הסיום של העונה. בפתיחת עונת 2011/2012 איבד את מקומו בהרכב, אך עם הגעתו של ניר לוין באמצע העונה לעמדת המאמן חזר לשחק באופן קבוע ואף נבחר לקפטן הקבוצה. ב-13 במאי 2012 האריך אלברמן את חוזהו בקבוצה בשנתיים.
בעונת 2012/2013 ערך אלברמן 41 הופעות בכל המסגרות במדי מכבי תל אביב, ובכך סיים את העונה עם מספר ההופעות הרב ביותר בקבוצה, בשעה ששיתף פעולה עם מהראן ראדי במרכז המגרש. בעונה זו שימש כקפטן שני לשרן ייני, ובסופה חגג אליפות ראשונה עם מכבי תל אביב, ושלישית בסך הכל בקריירה. בעונה שלאחר מכן זכה אלברמן עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. ב-19 במאי 2014 האריך את חוזהו במועדון בשנתיים נוספות, ובעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, וכן בגביע המדינה ובגביע הטוטו.
בפתיחת עונת 2016/2017, עם עזיבת ערן זהבי את הקבוצה, מונה אלברמן לקפטן הקבוצה, תפקיד אותו מילא עד חזרתו של ייני למועדון בהמשך העונה. בסך הכל שיחק אלברמן שבע שנים במכבי תל אביב, וכבש חמישה שערים ב-216 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
ב-1 ביוני 2017 חתם אלברמן לשנתיים במכבי חיפה, ולקראת תחילת העונה מונה לקפטן הקבוצה בצוותא עם דקל קינן. בעונת 2017/2018 ערך 27 הופעות ליגה. בעונת 2018/2019 שותף בשני משחקי ליגה בלבד, וב-6 ביוני 2019 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.

נבחרת ישראל

ב-20 בנובמבר 2002 ערך אלברמן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת מקדוניה. ב-17 באוקטובר 2007 כבש את שערו היחיד במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת בלארוס.
במשחקי מוקדמות יורו 2008 היה אלברמן שחקן הרכב קבוע בנבחרת, ובטורניר מוקדמות מונדיאל 2010 שותף בחמישה משחקים. לאחר מכן לא זומן לסגל הנבחרת במשך תקופה ארוכה, ובטורניר מוקדמות מונדיאל 2014 שותף בחמישה משחקים.
ב-27 באוגוסט 2015 הודיע אלברמן על פרישתו מהנבחרת, לאחר שערך במדיה 36 הופעות, וכבש שער אחד.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו הוציא אלברמן ספר בשם "6" הכולל שמונה סיפורים קצרים המבוססים בחלקם על אירועים אמיתיים שקרו לו. ב-9 ביולי 2019 מונה לעוזרו של מרקו בלבול, מאמן מכבי חיפה.
מהפכות הצבע

מהפכות הצבע או מהפכות הפרחים הם השמות שניתנו לשורה של תנועות קשורות ביניהן שהתפתחו במדינות שהיו שייכות בעבר לברית המועצות במרכז ובמזרח אירופה, ובמרכז אסיה.
המשתתפים במהפכות הצבע השתמשו בהתנגדות בלתי אלימה ברובה, כדי להפגין נגד ממשלות שהואשמו בשחיתות, סמכותניות וחוסר קשר עם העם, וכדי לקרוא לדמוקרטיה, לליברליזם ולעצמאות מדינית. במקרים רבים המפגינים אימצו צבע ספציפי או פרח כסמל שלהם. ארגונים לא ממשלתיים ובמיוחד ארגוני סטודנטים נטלו חלק חשוב בקיומן של הפעילויות ובארגון של התנגדות יצירתית ולא אלימה.
עד כה תנועות אלו הצליחו ביוגוסלביה (במיוחד בסרביה - מהפכת הבולדוזר בשנת 2000), בפיליפינים (מהפכת ESDA בשנת 2001), בגאורגיה (מהפכת הוורדים בשנת 2003), באוקראינה (המהפכה הכתומה בשנת 2004) ובקירגיזסטן (מהפכת הצבעונים בשנת 2005 - אף שהייתה מהפכה אלימה יותר מקודמותיה). בכל המקרים שלעיל, בחירות שנויות במחלוקת גררו אחריהן הפגנות רחוב מסיביות שהביאו להתפטרות או להדחה של מנהיגים שנתפסו על ידי יריביהם כמושחתים וסמכותניים.
שון אופריי

ביוגרפיה

אופריי נולד בג'ורג'יה, והתגלה ב-2006 באמצעות תמונה מנשף בבית ספרו שפורסמה במייספייס. לאחר מכן כיכב בקמפיינים של ג'ורג'ו ארמני, ורסצ'ה, דולצ'ה וגבאנה ו-H&M, הופיע בתצוגות אופנה בין היתר של ז'יבנשי ואיב סן-לורן.
ב-2007 נבחר ל"גבר העונה" (Man of the Season) של המגזין "GQ". ב-2009 הוא דורג כאחד הדוגמנים המצילחים בעולם על ידי המגזין "פורבס". השתתף בקליפ של מדונה לשיר Girl Gone Wild.
I Don't Like You

רקע

"I Don't Like You" הוא שיר הבכורה של סימונס שפורסם תחת חסותה של חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, והוא הופק על ידי המפיק הרוסי-גרמני זד. השיר אף נכלל ב-Now That's What I Call Music! 43.

רמיקסים

ניקולס פיליפו מ-MTV.com דיווחה כי המפיק ההולנדי R3hab הפיק רמיקס לסינגל. הוא פורסם ב-22 במאי 2012, כחלק ממיני האלבום של סימונס, ששמו (I Don't Like You (Remixes.
תומאס קווסטהוף

חייו

קווסטהוף, יליד הילדסהיים, לוקה במומים קשים מלידה, תוצאה של תרופת התאלידומיד שנרשמה לאמו למניעת בחילות הבוקר שמהן סבלה. קומתו של קווסטהוף נמוכה באופן חריג (כמטר ועשרים) בגלל התקצרות העצמות הארוכות ברגליו, בגפיו העליונות העצמות הארוכות קצרות ביותר או חסרות מכל וכל וכפות ידיו דמויות סנפירים. 
קווסטהוף לא התקבל לקונסרבטוריון למוזיקה בהאנובר, גרמניה בגלל מצבו הגופני, שאיננו מאפשר נגינה בפסנתר, שהייתה אז תנאי הכרחי בהרשמה בקונסרבטוריון. הוא בחר ללמוד פיתוח קול באופן פרטי. נוסף לכך למד משפטים במשך שלוש שנים. לפני שהחל בקריירה מוזיקלית, עבד שש שנים כקריין ברדיו צפון גרמניה. כן עבד בדיבוב לטלוויזיה.
הקריירה המוזיקלית שלו יצאה לדרך בשנת 1988, כשזכה בתחרות הבינלאומית למוזיקה ARD במינכן ובשבח מפי הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו. בשנת 2003 הופיע לראשונה על בימת האופרה בתפקיד דון פרננדו בהפקת "פידליו" של בטהובן בניצוח סיימון ראטל בפסטיבל זלצבורג. הופעתו הראשונה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו התקיימה בספטמבר 2004.
תומאס קווסטהוף זכה בפרס גראמי לביצוע ווקאלי מצטיין בשנת 2000. הפרס ניתן לו על שירת לידר מ"קרן הפלאים של הנער" של מאהלר, יחד עם זמרת המצו סופרן אן סופי פון אוטר. את השניים ליוותה הפילהרמונית של ברלין בניצוח קלאודיו אבאדו. בפעם השנייה זכה בפרס גראמי לביצוע ווקאלי קלאסי מצטיין על לידר עם תזמורת של שוברט, שאותם שר עם פון אוטר והתזמורת הקאמרית של אירופה בניצוח אבאדו. בפעם השלישית זכה קווסטהוף בפרס גראמי לביצוע ווקאלי מצטיין ב-2006, על הקלטת קנטטות של באך עם חברי המקהלה הקאמרית של סולני הבארוק של ברלין בניצוח ריינר קוסמאול.
הקלטות שעשה קווסטהוף לשירים של ברהמס, ליסט ושוברט, בליווי הפסנתרן יוסטוס ציין היו מועמדות לגראמי בשנים 2000 ו-2001. תומאס קווסטהוף מקליט לחברת דויטשה גראמופון.
קווסטהוף הוא פרופסור במשרה מלאה לפיתוח קול ומופיע רק כחמישים פעמים בשנה. הוא היה פרופסור באקדמיה למוזיקה בדטמולד, גרמניה וכיום הוא מלמד בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין.
קווסטהוף הוזמן להופיע בקרנגי הול בעונת הקונצרטים 2006-07 אך מחלה אילצה אותו לבטל את שתי הופעותיו הראשונות במסגרת זו.
בשנת 2006 הוציא קווסטהוף אלבום ג'אז ראשון בשם Watch What Happens
נובה בז'ז'ניצה

יהודי נובה בז'ז'ניצה

יהודים הורשו להתיישב בנובה בז'ז'ניצה רק לאחר חלוקת פולין השנייה, ועם קהילת היישוב נמנו גם יהודים ממספר כפרים בסביבתו. בית כנסת ובית מדרש הוקמו ביישוב בראשית המאה ה-19, וכן קודש בו בית עלמין.
בשנות השלושים של המאה ה-20 הורע מצבם הכלכלי של יהודי היישוב כתוצאה ממשמרות החרם הפולני על חנויות היהודים, ובשנת 1937 חולל בית העלמין היהודי ביישוב. בהנהגת היישוב בלטו ארגון הציונים הכלליים ואגודת ישראל.
אחרוני רבני הקהילה היו הרב ישראל לסקר, ואחריו, הרב יחיאל אורבך, חתנו. בשנת 1921 נמנו בכפר למעלה מ-400 יהודים, מתוך כ-1,900 תושבים.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר לראדומסק הסמוכה, ועם כיבושו בידי הגרמנים עלו בו באש כמה רחובות בהם התגוררו יהודים. הגרמנים האשימו בכך את היהודים, ואסרו חלק מהם. בד בבד, נשלחו גברים יהודים רבים מהכפר לעבודות כפייה ביער הסמוך, במהלכן הוכו והורעבו, ושבעה מהם נרצחו. יתר היהודים שנשארו בכפר סבלו מהתעללויות מצד הגרמנים והפולנים, ורכושם נבזז.
הגם שגטו לא הוקם בכפר, יהודיו רוכזו במספר בתים מועט, והועסקו בפירוק הבתים השרופים בכפר. כמו כן, נשים יהודיות מהכפר נחטפו לצורך עבודות כפייה בבתי הגרמנים. בערב תשעה באב תש"א כונסו יהודי הכפר, ונכלאו בבניין תחת משמר. שם נערכה בהם סלקציה, והכשירים לעבודה נשלחו לפיינצ'נו הסמוכה, וממנה הועברו רובם למחנות עבודה באזור פוזנן, שם נספו.
בפסח תש"ב הועברו יתר יהודי הכפר לגטו בפיינצ'נו, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. קבוצת נשים שהושארה בכפר לעבודות כפייה שולחה באוגוסט 1942 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבה.
לאחר חיסול היישוב היהודי בכפר, רכוש היהודים בו חולק בין תושבי המקום.
מגדל מרקורי סיטי

בנייה

במאי 2011 הכריזו בוני המגדל שהוא הגיע לגובה 230 מטרים ומעל לחצי מקירותיו החיצוניים צופו בצבעי נחושת. ב-17 בינואר 2012 עבר המגדל את הגובה 301.6 מטרים, גובהו של מגדל מוסקבה במתחם ערי הבירה הסמוך. ב-25 ביולי 2012 הייתה הקומה האחרונה תחת בנייה. לפי חברת הבנייה, המגדל הגיע לגובהו המרבי ב-1 בנובמבר 2012.
מיקולה הרישקו

תחילת דרכו

מיקולה הרישקו נולד בשנת 1901 בפולטבה, באוקראינה, בימי האימפריה הרוסית, במשפחה של אנשי צבא. אחרי מות אמו משחפת, גדל יחד עם אחיו בוריס ואחותו אנפיסה, אצל סבו מצד האם. בעת שהיה ילד שירת האב כ"שטאבס-קפיטן" (משנה לסרן) בצבא הרוסי בולדיקווקז. במסורת משפחתו מיקולה למד בבית ספר צבאי בוולדיקווקז. בשנת 1917 הוא סיים שלב ראשון של לימודי פרחי קצונה (קדטים) והתקבל להשלמת לימודים בגימנסיה. בסיום הגימנסיה, כעבור שנה, החל לימודיו במכון למדעי חקלאות בחרקוב אולם נאלץ להפסיקם מחוסר אמצעים כספיים.
רק ב- 1923 הצליח לחדש את הלימודים, הפעם במכון למדעי חקלאות בפולטבה. במאי 1925 סיים לימודיו בהצטיינות ובזכות זאת התאפשר לו להשמיך בלימודים בפקולטה לחינוך של המכון למדעי חקלאות בקייב.

פעילותו כחוקר ומורה

הרישקו החל ללמד גנטיקה, ברירה מלאכותית, ייצור זרעים, וביולוגיה ניסויית במכללה לחקלאות ע"ש מיינוב בבוברוביצה בנפת צ'רניגוב. הוא המשיך בעבודת הוראה במדרשה הפדגוגית בסומי, במכונים לחקלאות בצ'רניהיב (צ'רניגוב), הלוחיב (גלוחוב) וקייב.
החל משנת 1944 החל הרישקו ללמד קורס לגנטיקה באוניברסיטת קייב. בשנת 1933 פרסם "קורס לגנטיקה כללית" וב-1938 "קורס לגנטיקה" יחד עם לב ניקולאייביץ' דלונה, שהיה פרופסור במכון למדעי החקלאות בחרקוב.
הרישקו היה הראשון שתיאר את הצומח התרבותי של ערבות היער הצפוני של אוקראינה ובפרט את התבואה ואת גידולי הירקות. בתחום הביולוגיה הניסויים הוא ערך ניסויים רבים בזני חיטה, תפוחי אדמה ושיבולת שועל.
אחרי הקמתו בעיר הלוחיב של המכון המדעי הכלל-סובייטי לחקר הקנאביס ניהל בו הרישקו את המחלקה לגנטיקה ולברירה מלאכותית. הוא עבד במציאת פתרונות לגידול הקנאביס - יצירת זנים חדשים של הצמח, המתאימים לקצירה ממוכנת.
על מחקרים אלה קיבל ב-1936 את העיטור לנין והוענקה לו ללא צורך בהצגת עבודת דוקטורט, את התואר דוקטור במדעי החקלאות. ב-1937 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קייב.
ב-1939 נבחר לחבר באקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית והתמנה למנהל המכון לבוטניקה של האקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1939–1944. אחר כך התמנה לראש מחלקת מדעי החקלאות שדל האקדמיה.

הגן הבוטני של האקדמיה האוקראינית בקייב

ב-1944 התמנה הרישקו למנהל הבן הבוטני החדש של האקדמיה למדעים האוקראינית, תפקיד שאותו מילא עד 1959. 
תחת ניהולו הוגשם החלק המדעי של תוכנית הגן בוטני, כשהחלק העיצובי-אדריכלי הופקד על האדריכל א.ו. ולאסוב.
המאבק שהוביל באותן השנים טרופים ליסנקו בתמיכת מנהיג ברית המועצות סטלין פגע קשות בגנטיקה הסובייטית ובמדענים בתחום. עשרות מדענים פוטרו ונשלחו לבתי כלא ומחנות ריכוז של הגולאג. המפורסם ביניהם היה ניקולאי ואווילוב שמת במחנה ריכוז סטליניסטי ב-1943.
בישיבה של נשיאות האקדמיה למדעים של אוקראינה ב-6 באוקטובר 1948 הוקיע חבר האקדמיה, פלאדין, את עמיתיו ד.ק. טרטיאקוב והרישקו על "תמיכה בחסידי המגמה האנטי-מיצ'ורינית וייסמניסיטית" שאיפשרה במחלקות שבניהולם "התרכזות של נציגי הגנטיקה המורגניסטית". לפי הצעתו סולק גרישקו מראשות המחלקה למדעי החקלאות של האקדמיה.
למרבה מזלו לא סולק מהאקדמיה ולא נעצר ועם התרחקותו מנושא הגנטיקה התאפשר לו להקדיש את עצמו להקמת הגן הבוטני של האקדמיה, עבודה שעסק בה ללא לאות. הגן הבוטני של האקדמיה בקייב נחנך במאי 1964 
אולם הרישקו נפטר מספר חדשים קודם לחניכתו. הגן נקרא על שמו.
עמותת חום

היסטוריה

בשנת 2003 נחשף מנשה כהן, איש חינוך ומנהל בית ספר, למצוקת רעב בקרב ילדים בבית הספר בו לימד בפתח תקווה. בביקורים בבתי אותם התלמידים, מצאו מנשה וצוות המחנכים שהתלווה אליו מציאות קשה של עוני, הזנחה ורעב. הם גייסו תרומות של מזון מחברים ואזרחים ובנוסף החליטו למסד פעילות של סיוע לאותן המשפחות בתיקון מוצרי חשמל בבתיהם ועזרה במזון, ביגוד והנעלה. גיוס התרומות חייב הקמת גוף רשמי ומסודר, וב-10 בפברואר 2004 הוקמה עמותת חום.  
עיתונאית אמריקאית בשם איימי קורמן ששהתה בישראל הצטרפה ליוזמה, רקחה שיתופי פעולה עם מספר גופי תקשורת ואף גייסה לטובתה מספר אנשי תקשורת בכירים, דוגמת ג'ודי שלום ניר מוזס וניסים משעל. אלה סייעו בגיוס כספים להרחבת פעילות העמותה, ואף נטלו בעצמם חלק בפעילות שהתפשטה לבתי ספר בערים נוספות, בהן: תל אביב, עכו, נהריה, קריית שמונה, שדרות, אופקים, רחובות, קריית מלאכי וערים נוספות בפריפריה.  
כל פעילות העמותה, למעט שני בעלי תפקידים זוטרים, נעשית בהתנדבות מלאה ובשיתוף פעולה עם משרד הרווחה ולשכות הרווחה המוניציפליות ברחבי הארץ. בעמותת חום מתנדבים לסירוגין כ-3,000 איש המגיעים מכל קשת המקצועות במשק: עורכי דין, רואי חשבון, רופאים, פסיכולוגים, אנשי חינוך, אנשי תקשורת, יחידות צה"ל וקציני צבא בכירים בקבע ובמילואים. כמו כן, תלמידי בתי ספר תיכוניים ברחבי הארץ, מבצעים בעמותה פעילות התנדבותית במסגרת חובתם לתעודת הבגרות.
אחת לשנה מפיקה תחנת הרדיו 103FM משדר התרמה מיוחד לגיוס חבילות מזון ותווי קניה עבור ילדים, תינוקות וחיילים הנמצאים במצוקה.
הרווח בין ראשוניים עוקבים

הרווח בין ראשוניים עוקבים הוא ההפרש בין זוג מספרים ראשוניים עוקבים, כלומר  כאשר  היא סדרת הראשוניים. הבנת ההתנהגות של הרווח הזה, על אף שאינה סדירה, מספקת הבנה עדינה של סדרת המספרים הראשוניים.
הרווחים הראשונים הם 1, 2, 2, 4, 2, 4, 2, 4, 6, 2, 6, 4, 2, 4, 6, 6, 2, 6, 4, 2, 6, 4, 6, 8, 4, 2, 4, 2, 4, 14, 4, 6, 2, 10, 2, 6, 6, 4, 6, 6, 2, 10, 2, 4, 2, 12, 12, 4, 2, 4, 6, 2, 10, 6, 6, 6, 2, 6, 4, 2, ...
ממשפט המספרים הראשוניים נובע כי  . 
בשנת 1930 הראה גוידו הוהייסל (Guido Hoheisel) כי קיים מספר θ < 1 שמקיים , כאשר π היא פונקציית המספרים הראשוניים. זהו שיפור למשפט המספרים הראשוניים (השקול לטענה זו עבור ); הטענה חזקה יותר ככל ש-θ קטן יותר. מן הקירוב הזה נובע ש-  עבור n גדול מספיק. הוהסיאל הראה שאפשר לבחור θ=1-1/33000, וערך זה  שופר ל-1-1/250 על ידי האנס היילברון (Hans Heilbronn), ואחר-כך ל- θ = 3/4 + ε עבור כל ε > 0, על ידי ניקולאי צ'ודקוב (Nikolai Chudakov). התקדמות משמעותית בהבנת הרווחים בין הראשוניים הושגה על ידי אלברט אינגהם (Albert Ingham), שהראה שאם 
עבור קבוע c מסוים (בסימון אסימפטוטי וכאשר ζ היא פונקציית זטא של רימן), אז  עבור כל θ > (1 + 4c)/(2 + 4c). מכיוון שהקירוב לפונקציית זטא נכון לכל c > 1/6, אפשר להסיק שהטענה על π נכונה לכל θ גדול מ-5/8.
בשנת 2005 הוכח כי- ומאוחר יותר שיפרו את הטענה לערך .
לפי השערת הראשוניים התאומים, הערך  אמור להתקבל אינסוף פעמים. בשנת 2013 הוכיח זהאנג כי  אינסוף פעמים, ותוצאה זו שופרה בהמשך עד לטענה כי  אינסוף פעמים.
גבריאל (טיל)

היסטוריית פיתוח

בשנות ה-60 של המאה ה-20 ספינות חיל הים היו מטרות פגיעות לטילי ים-ים מצריים, והוחלט בתעשייה האווירית להיכנס לפיתוח שאפתני של טיל הים-ים הראשון בישראל.

פיתוח הגבריאל

ראשוני צוות הפיתוח בתעשייה האווירית היו יורם שפירא, אהרון שפירא ויעקב בקר. אליהם הצטרף המהנדס אורי אבן טוב שפרש מרפא"ל ועבר לתעשייה האווירית בעידודו של אל שווימר, כדי להוביל את פרויקט הגבריאל.
התעשייה האווירית שיפרה את מנגנון הנחיית הטיל שפוצל להיגוי גובה מבוסס מד גובה (אלטימטר) ומכ"ם נעילה והיגוי. מכ"ם הנעילה וההיגוי, שקולט את ההד החוזר ממערכת בקרת האש של הספינה המשגרת, מעביר הנחיה לטיל (שיטה המכונה "הנחיה חצי-אקטיבית"). שיטה זו אפשרה הטבעת ספינות אויב קרובות מאוד לחוף, פגיעה במטרות חוף וכן התגברות על לוחמה אלקטרונית, במחיר אי יכולת שיגור הטיל מעבר ל"אופק" מכ"ם המשגר. השיטה לפיתוח שתי מערכות הייתה פרי מחשבתו של מוביל הפיתוח אבן טוב.
מאפיין נוסף של ה"גבריאל" הוא מעופו הנמוך מעל פני הים, מה שהקשה על יירוטו בתותחי נ"מ.
הפיתוח הושלם ב-7 באפריל 1969 עת הוטבעה המשחתת אח"י חיפה (ק-38) שהוצאה משירות והוטבעה באמצעות טיל, שנורה ממערכת הטילים הראשונה שהותקנה על ספינת הטילים שקיבלה גם את שמה, אח"י חיפה (ס-322).
גבריאל סימן פריצת דרך ביכולות המבצעיות של חיל הים להשמדת ספינות אויב ממרחק של עשרות קילומטרים ובגובה טיסה של מטרים ספורים מעל פני הים, המקשה על גילוי הטיל. בנוסף היווה פריצת דרך טכנולוגית לתעשייה האווירית כולה, והביא לזכייתה בפרס ביטחון ישראל ולעסקאות נוספות ברחבי העולם.
במלחמת יום הכיפורים טיבעו טילי הגבריאל 13 ספינות אויב. טיל הגבריאל שימש כנשק התקיפה העיקרי של חיל הים במשך שלושה עשורים.

גרסאות מתקדמות

גרסת ים-קרקע של הטיל כונתה "הילטון" ושימשה במלחמת לבנון הראשונה.
פיתוח של גרסה משופרת, "גבריאל 2" החל בשנת 1972, והיא נכנסה לשירות מבצעי ב-1978. 
גרסה מתקדמת בשם "גבריאל 3" הוצגה בשנת 1978 ונכנסה לשירות מבצעי ב-1982, לצד גרסת אוויר-ים בשם "גבריאל 3‏ A/S".
בתחילת שנות ה-90 פותחה הגרסה "גבריאל 4".
על פי פרסומים לא רשמיים פותחה במאה ה-21 גרסה מתקדמת של הטיל, בשם "גבריאל 5" (בפרסומי התעשייה האווירית הוא קרוי Advanced Naval Attack Missile). ביולי 2018 נחתם חוזה בין התעשייה האווירית לפינלנד למכירת מערכות הטיל באומדן שווי של 162 מיליון יורו. במסגרת החוזה יסופקו משגרים, טילים, סימולטור, ציוד בדיקה וחלקי חילוף. הטילים הראשונים יימסרו לפינים ב-2019 והאספקה תימשך עד שנת 2025.