google/wiki40b huggingface dataset:
דג דרומי

כוכבים מעניינים

α בדג דרומי או פומלהוט (פי הדג בערבית) הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות מדרגה 1.16 - בין 20 הכוכבים הבהירים ביותר. זהו כוכב צעיר יחסית שגילו מוערך בכ-200 מיליון שנים. את הכוכב מקיפה דיסקת אבק שייתכן ונוצרים בה כוכבי לכת. במרחק של כשנת אור מפומלהוט נמצא כוכב משתנה עמום שבהירותו נעה סביב דרגה 6.5 ונראה ששני הכוכבים נעים יחד.
β בדג דרומי הוא כוכב כפול הכולל כוכב לבן עם בהירות מדרגה 4 וכוכב עמום נוסף עם דרגת בהירות 8, הניתן לצפייה בטלסקופ חובבים.
γ בדג דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-220 שנות אור, הכוכב הבהיר מבין השניים הוא עם דרגת בהירות 4 והשני מדרגת בהירות 8.

מיתולוגיה

קבוצה זו זוהתה כדג כנראה עוד לפני קבוצת דגים וייצגה את אלת הפריון הארמית "אטרגאטיס". ארטוסתנס קרא לקבוצה "הדג הגדול" וציין כי דג זה הוא אבי שני הדגים שבקבוצת דגים. הקבוצה נמצאת באזור השמיים שנקרא "הים" ובו קבוצות כוכבים נוספות המייצגות נושאים הקשורים למים כמו דלי, לווייתן ועוד.
פונקציית זטא של רימן

המשכה אנליטית והמשוואה הפונקציונלית

כפי שהיא מוגדרת בדרך כלל, על ידי הסכום , הפונקציה מתכנסת רק לערכים מימין לישר . כדי להגדיר את הפונקציה על כל המישור, יש לבצע המשכה אנליטית: . האינטגרל בביטוי האחרון מתכנס מימין לישר , ואפשר להשתמש בשוויון הזה כדי להגדיר את הפונקציה בתחום הרחב יותר.
אם מגדירים , כאשר  היא פונקציית גמא, אז מתקיים השוויון  לכל s מרוכב שאינו שלם. משוואה זו, המדגימה את הסימטריה של פונקציית זטא ביחס לציר , היא הבסיס לתאוריה הענפה של פונקציה זו, ושל פונקציות זטא בכלל. אפשר להוכיח אותה מן הזהות  שמקיימת פונקציית תטא . לפונקציית זטא של רימן יש גם גרסה סימטרית, שהיא פונקציית קסי של רימן, שהיא .
טארום

תולדות החברה

מקור החברה הוא עוד ב-1920 כאשר נוסדה חברת התעופה הרומנית-צרפתית CFRNA. החברה השתמשה במטוסים צרפתיים להסעת נוסעים ודואר, מפריז לבוקרשט, תוך חניות ביניים בערים האירופיות שבדרך. ב-1925 הפכה העיר גאלאץ ליעד הפנימי הראשון של החברה. ב-1930 שינתה החברה את שמה ל-LARES. ב-1937 התאחדה LARES עם חברת התעופה המתחרה SARTA. ב-8 באוגוסט 1945 נוסדה החברה בתצורה הנוכחית כחברה משותפת רומנית-סובייטית בשם TARS וב-18 בספטמבר 1954 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, TAROM. בראשית שנות ה-60 נכללו ביעדי החברה בירות אירופה, וב-1966 ביצעה החברה את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה. מ-1974 ביצעה החברה טיסות סדירות לשדה התעופה קנדי בניו-יורק. עם הקמת הגוש הקומוניסטי לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטיידה החברה במטוסים מתוצרת סובייטית, אולם לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991 ציידה טארום את הצי שלה במטוסים מתוצרת מערבית.
ב-29 באוקטובר 2016 הוציאה החברה משירות את שני מטוסי האיירבס A310 המיושנים שלה.

פעילות החברה בישראל

נכון לדצמבר 2018, החברה מפעילה 8 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי הנרי קואנדה באוטופן סמוך לבוקרשט לנמל התעופה בן-גוריון. 
בנוסף, מפעילה החברה 3 טיסות שבועיות בקו לנמל התעופה הבינלאומי יאשי.

תאונות

אסון התעופה הגדול ביותר של החברה התרחש ב-31 במרץ 1995, כאשר טיסה 371 אשר בוצעה באיירבוס A310-324‏ (YR-LCC) בקו בוקרשט-בריסל התרסקה שתי דקות לאחר המראתו. כל 60 נוסעי המטוס ואנשי הצוות נספו.
סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין

ביוגרפיה

לשצ'ינסקי נולד ב-20 באוקטובר 1677 בלבוב, לרפאל, וויווד (מושל) מחוז פוזנן, ולאנה קתרינה יבלונובסקיה. בילדותו קיבל חינוך אצילי, ובשנת 1697 היה בין אצילי פולין שהשתתפו בכתיבת זכויותיו וחובותיו של אוגוסט השני, כשנבחר למלך. ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-1703 הצטרף למשפחת סַפיֱהָה ולאיחוד הליטאי שאורגן על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד אוגוסט. לאחר ניצחונו הסופי של קרל על אוגוסט נבחר בתמיכת קרל למלך פולין. בהיותו צעיר לא מנוסה, לא הצליח לשצ'ינסקי לרכוש לעצמו מעמד עצמאי בפולין ומלכותו נשענה על קרל השנים עשר וניצחונותיו על הרוסים. אחרי הפסדו של קרל ב-1709 הודח לשצ'ינסקי מכיסאו ונאלץ לברוח לפומרניה, שהייתה בשליטת שוודיה, ואחר כך לאלזס הצרפתית. ב-1725 השתדכה בתו מריה עם מלך צרפת לואי החמישה עשר. ב-1733, לאחר מותו של אוגוסט השני, ניסה לשצ'ינסקי שוב את מזלו בפולין ונבחר בתמיכה גדולה של חלק ניכר מהאצולה הפולנית, ובתמיכה בינלאומית של צרפת ושוודיה. בעיני הרוסים הייתה מלכותו לא לגיטימית, והם ניסו לסלקו מהמלוכה. ב-1736 גבר אוגוסט השלישי על סטניסלב, ואילץ אותו לוותר על כתרו בשנית. ב-1738, אחרי ויתור אוסטריה על אלזס-לורן לטובת ההכרה הצרפתית בפרנץ שטפן כקיסר גרמני, מונה לשצ'ינסקי לדוכס לורן. ב-1738 מכר את אחוזותיו, לשנו ורידזינה, לרוזן אלכסנדר יוסף סולקובסקי. את שארית ימיו בילה בלונוויל (בצרפתית: Lunéville), שם הקים את אקדמיית סטניסלב והקדיש את ימיו למדע ולגמילות חסדים.
לשצ'ינסקי עוד היה בין החיים בעת שנולדה בתה של נינתו, מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נפטר ב-23 בפברואר 1766, בגיל 88.
מועדון החמאם

מועדון החמאם ביפו היה מוסד תרבותי בולט בחיי התרבות של מדינת ישראל בשנות ה-60 של המאה העשרים.
X-44

עיצוב ופיתוח

ה-X-44 תוכנן על מנת לבחון את האפשרות לבניית מטוס בעל יכולת שליטה המבוססת על הנעה וקטורית בלבד. חתך המכ"ם של המטוס הוקטן משמעותית בגלל הסרת הכנפיים והמייצבים האחוריים, שאת מקומם ימלאו מנועים בעלי יכולת הנעה וקטורית.
עיצוב ה-X-44 היה מבוסס על ה-F-22, אך עם כנף דלתא מלאה וללא הכנפיים האחוריות. אם היה המטוס נבנה והופך למבצעי יכולת נשיאת הנשק שלו הייתה גדולה מזו של ה-F-22 בגלל כנף הדלתא הגדולה שלו. ה-X-44 תוכנן כך שיצמצם בבעיות המכניות, יגביר את יעילות הדלק ויהיה זריז יותר. המימון לפרויקט ה-X-44 בוטל בשנת 2000.
גאיוס סרוויליוס אהלה

גאיוס סרוויליוס אהלה (לטינית: Caius Servilius Ahala), מגיסטראט רומאי שפעל בתקופת ראשית הרפובליקה.

תולדות חייו

אהלה נולד למשפחת האצולה הפטריקית, הסרווילים. הוא מונה למגיסטר אקוויטום כאשר לוקיוס קווינקטיוס קינקינטוס מונה לדיקטטור בשנת 439 לפנה"ס. הסיבות למינוי הדיקטטור היה כביכול רצונו של ספוריוס מאליוס להשתלט על המדינה.
קינקינטוס ואהלה ביצרו את גבעת הקפיטולין בעזרת תומכיהם, אהלה זימן את מאליוס להתייצב בפני הדיקטטור, אולם האחרון סירב וניסה להתחמק על ידי היטמעות בקהל. ניסיונו לא צלח ואהלה רדפו והרגו.
מעשהו של אהלה נחשב על ידי בני הדורות הבאים כמופת של התנגדות לעריצות, ואף שימש השראה למרקוס יוניוס ברוטוס, רוצחו של יוליוס קיסר, שהיה אחד מצאצאיו. ברם, בני זמנו לא ראו כך את המעשה, ואהלה הועמד לדין בעוון רצח. הוא חמק מעונש רק בשל העובדה כי היה מוכן לצאת לגלות מרצון.
בשנת 436 לפנה"ס הוצע חוק על ידי טריבון הפלבס ספוריוס מאליוס, שדרש להחרים את כל רכושו של אהלה, אולם ההצעה לא התקבלה.
שדרה (טקטיקה)

שדרה היא מערך טקטי שבו החיילים מסודרים בטור ארוך וצפוף. חזית הטור צרה בהרבה מאורכו. ההתקדמות בשדרה מאפשרת התקדמות מהירה בשדה הקרב ובדרך אל שדה הקרב. בנוסף, שדרה יוצרת לחץ כבד מאוד על החזית של האויב בנקודת ההסתערות. לכן, שדרות היו נפוצות מאוד לשבירת מבנים טקטיים בעלי עומק קטן.
החיסרון הבולט של השדרה הוא הצפיפות הרבה שבה נתונים הלוחמים, שבעטיה גוברת פגיעותם לירי. חיסרון בולט נוסף, הוא חוסר היכולת להשתמש בכלי נשק רבים מול האויב. לכן, שדרות היו נפוצות בשדות הקרב בתקופות שבהן קצב הירי היה נמוך יחסית (עד אמצע המאה ה-19). עם זאת, למרות החסרונות הללו, נעשה לעיתים שימוש בטקטיקה זו גם במאה ה-20. השדרות המשיכו להתקיים כמבנה שבו החיילים צעדו לעבר שדות הקרב עד המיכון המקיף של הצבאות המודרניים במחצית השנייה של המאה ה-20.
חוזק לחיצה

חוזק הלחיצה הוא מושג בהנדסה, שמתאר את חוזקו של רכיב כלשהו העשוי מחומר מסוים במקום מוגדר, כהתנגדות למאמץ לחיצה.
חוזק לחיצה הוא הלחץ ביחידות כוח ליחידת שטח (למשל קילוגרמים לסנטימטרים רבועים או פסקל) שבו יכולתו של הרכיב הנלחץ לקבל עליו עומס נוסף אינה עולה או יורדת. תהליך זה מביא איתו גם כשל נראה לעין של הרכיב (כגון סדקים והתמוטטות).
נוסחה לחישוב חוזק:
מ"ר / ק"ג = שטח / כוח = מאמץ.
עזרא פליישר

עזרא פליישר (כ"ח באב ה'תרפ"ח, 14 באוגוסט 1928 – א' באב ה'תשס"ו, 26 ביולי 2006) היה משורר ומתרגם עברי ופילולוג ישראלי, חוקר הפיוט והתפילה. פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל (תשמ"ו), בפרס רוטשילד למדעי היהדות, פרס קוגל לחכמת ישראל (תשל"ח) ופרס ישראל לספרות יפה (תשי"ט). היה אסיר ציון ברומניה.

ביוגרפיה

פליישר נולד בטימישוארה שברומניה, השני בין שלושת ילדיו של יהודה לייב לאופולד פליישר, (1886–1955). האב היה יליד הונגריה, מורה לעברית, ואחר כך גם מייסד ומנהל של בית ספר יסודי יהודי ומורה לעברית בתיכון היהודי בטימישוארה. האב עסק במדעי היהדות (בעיקר חשובה תרומתו לחקר כתבי אברהם אבן עזרא). 
לאחר מלחמת העולם השנייה היה פעיל בתנועת בני עקיבא ברומניה. עקב פעילותו הציונית נאסר ונשפט במשפטי בוקרשט. בשבתו בכלא כתב את הפואמה "משא גוג" על אימי המשטר הקומוניסטי ובה חזה את התמוטטות המשטר. הפואמה הוברחה לישראל ופורסמה תחת שם העט "י' גולה". על פואמה זו קיבל, שלא בנוכחותו ובעילום שמו, את פרס ישראל לספרות יפה בשנת תשי"ט (1959). בעודו ברומניה פרסם ספרי שירה נוספים, כולם בשמות עט. לאחר שחרורו מהכלא היה עורך בכתב העת של פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה.
בשנת 1960 עלה לישראל ופנה לחקר הפיוט. היה תלמידו של חיים שירמן. בשנת 1964 סיים תואר שני במדעי הרוח, ובשנת 1969 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודתו עסקה בשירתו של הפייטן יוסף אבן אביתור, בן המאה העשירית.
ב-1962 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית, בשנת 1969 היה למרצה בכיר, והחל מ-1975 פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1967 ייסד את המפעל לחקר השירה והפיוט בגניזה מיסודה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובו עסק במיון ובחקר אלפי קטעי שירה מגניזת קהיר. (לימים נקרא המפעל על שמו. בשנת 1984 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ועמד בראש חברת מקיצי נרדמים. חיבר ספרים ומאמרים רבים בחקר השירה העברית בימי הביניים ובחקר תפילות ישראל. על עבודתו המדעית זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל (תשמ"ו), בפרס רוטשילד למדעי היהדות, בפרס הרצל לספרות של אגודת יוצאי הונגריה (1971) ובפרס קוגל לחכמת ישראל של עיריית חולון (תשל"ח).
קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם ההיברו יוניון קולג', בשנת 1990. הוא הוציא לאור במהדורות מדעיות את יצירותיהם של פייטנים נוספים, ובהם שלמה הבבלי, הפייטן עלום השם המכונה אנונימוס, סעיד בן באבשאד, רבי יהודה הלוי ועוד. ספרו "שירת הקודש העברית בימי הביניים" (1975) הוא מבוא מקיף ובהיר, בפורמט נגיש גם לציבור הרחב, לעולם הפיוט. מכון בן צבי הוציא לכבודו ספר מאמרים בשנת תשנ"ה (1995).
סבר כי בימי בית המקדש השני לא הייתה ביהדות חובה להתפלל באופן קבוע, ורבן גמליאל דיבנה הוא שחידש חידוש מופלג זה שהשפיע כה רבות על עיצוב חיי העם היהודי עד היום. פליישר פרסם על כך סדרת מאמרים בכתב העת תרביץ.
עזרא פליישר התאלמן בשנה שקדמה למותו. נפטר בירושלים ב-2006, בגיל 78. השאיר בן ובת.
משה לוינשטיין

קריירה

לפני שמונה למשנה לנשיא האוניברסיטה שימש כדקאן הפקולטה למדעים מדויקים וכראש המחלקה למדעי המחשב.
לאחר שהשלים תואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן, זכה במלגת פוסט דוקטורט ע"ש הרמן גולדשטין במרכז המחקר של יבמ ע"ש תומאס ג'י ואטסון בניו יורק בשנים 2001–2002. הוא שימש כמשנה למרצה אורח במכון קוראנט למדעי המתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 2000, וכמרצה אורח במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת ווטרלו בקנדה בשנת 2012.
הוא זכה בפרס גוגל לחוקרים, פרס יבמ לחוקרים, ומענק ע"ש גמברינוס.

תחומי מחקר

מחקרו עוסק באלגוריתמים קירוביים ובדפוסי התאמה, זיהוי דגמים, ומבנה מסדי נתונים.

משפחה

משה נשוי לנועה, הם גרים ברעננה ולהם שני ילדים.
ראוויה עטיה

ראשית חייה

ראוויה עטיה נולדה בגיזה ב-19 באפריל 1926. היא גדלה במשפחה פעילה פוליטית, אביה היה המזכיר הכללי של מפלגת אל-ופד הליברלית במחוז גרביה, ופעילותו הפוליטית הובילה למעצרו. עטיה עצמה לקחה חלק בהפגנות מגיל צעיר, והיא אף נפצעה במהלך אחת מהמחאות האנטי בריטיות שהתקיימו במצרים בשנת 1939. היא המשיכה ללימודים גבוהים, דבר שהיה חריג מאוד באותה תקופה לנשים מצריות, והשלימה תארים אוניברסיטאיים במספר ענפים: דיפלומה בחינוך ופסיכולוגיה, מוסמך אוניברסיטה בתקשורת, ודיפלומה בלימודי אסלאם. לאחר מכן, עבדה כמורה במשך 15 שנים, כאשר בתווך שימשה כעיתונאית למשך חצי שנה.

שירות צבאי

בשנת 1956 עטיה הפכה לקצינה הראשונה בצבא השחרור המצרי. היא נלחמה במלחמת סואץ, במהלכה פלשו בריטניה, צרפת, וישראל למצרים. כמו כן, עזרה לאמן 4,000 נשים בעזרה ראשונה וסיעוד במלחמה. עטיה הגיעה לדרגת סרן ביחידת קומנדו נשית. במהלך מלחמת אוקטובר בשנת 1973, היא עמדה בראש קבוצת משפחות של חללים ולוחמים, וזכתה לכינוי "אם החללים הלוחמים". על שירותה הצבאי קיבלה מספר עיטורים צבאיים, כאשר הבולטים שביניהם: תג של הארמייה השלישית, מדליון של 6 באוקטובר, ומדליית הכוחות המזוינים.

קריירה פוליטית

במסגרת אימוץ חוקת מצרים בשנת 1956, העניק הנשיא, גמאל עבד אל נאצר זכויות הצבעה ואת הזכות להיבחר למשרות ציבוריות לנשים מצריות. הבחירות הראשונות שהתקיימו אחרי אימוץ החוקה היו בשנה שלאחר מכן, ב-1957. היו רק 16 נשים מתוך 2,000 מועמדים. סקרי דעת קהל שנערכו באותה תקופה, הראו כי 70% מהגברים במצרים, מתנגדים לרעיון של אישה בפרלמנט. למרות זאת, עטיה גברה על הסיכויים וקיבלה 110,807 קולות בקהילתה. היא השתמשה בניסיונה הצבאי כיתרון פוליטי. ניצחונה של עטיה על יריבה, אחמד פואד, עו"ד ובנקאי, אשר היה מתמחה של הנשיא נאצר, מעיד על גודל הניצחון.
עטיה נכנסה לפרלמנט המצרי בתאריך 14 ביולי 1957, ובכך הייתה לאישה הראשונה בפרלמנט בעולם הערבי. במהלך כהונתה בפרלמנט, עטיה נאבקה למען זכויות נשים. היא התעקשה על יישום יחס מועדף לעובדות, ובמיוחד חופשת לידה בת חודשיים עם משכורת מלאה. בשנת 1958, היא הגישה הצעת חוק לבטל את הפוליגמיה. למרות תמיכת חברי הפרלמנט העירוניים, החוק בסופו של דבר לא עבר, זאת לאור התנגדות קשה מצד חברי הפרלמנט הכפריים. עטיה הייתה פרו-אמריקאית בתקופה של התחזקות הלאומיות הערבית והגישה האנטי-אימפריאליסטית, ובשל כך ספגה ביקורות רבות.
שנתיים לאחר ניצחונה הגדול וכניסתה לפרלמנט היא לא נבחרה מחדש, אולם כעבור 25 שנים, בשנת 1984, היא נבחרה לבית הנבחרים תחת המפלגה הלאומית דמוקרטית. היא שימשה כראש המועצה לאוכלוסייה ומשפחה של גיזה בשנת 1993. עטיה נפטרה בשנת 1997 בגיל 71.

מורשת

עטיה נחשבת לחלוצה פמיניסטית בהיסטוריה המצרית. בדצמבר 2007 נערך טקס בפרלמנט המצרי לציון 50 שנים לניצחונה האלקטורלי הגדול. לטקס הגיעו לטיפה אל-קעוד מבחריין, חברת הפרלמנט הראשונה במפרץ הפרסי שנבחרה שנה קודם לכן, ונדא חפאז מבחריין גם כן, שרת הקבינט הראשונה של בחריין.
כדור עקיבה

כדור עקיבה (באנגלית: Trackball) הוא אמצעי קלט למחשב מסוג אמצעי הצבעה (תחליף עכבר). כדור העקיבה הוא מתקן הנושא כדור שמשתמש המחשב מגלגל עם ידו, כך שכיוון גלגול הכדור אנלוגי לכיוון תנועת הסמן על מרקע המחשב.
כדור העקיבה מקובע לשולחן העבודה או למשטח מחשב נייד או נמצא באחת מפינות מקלדת משולבת (מקשים וכדור עקיבה).
כמו כל אמצעי הצבעה אחר, גם עם כדור עקיבה אפשר להפעיל מקלדת מרקע וירטואלית – דהינו חלק מהמסך שיש עליו ציור של מקלדת, והוא מתפקד כמקלדת כשנוגעים בו באמצעי הצבעה. תכונה זו של כדור העקיבה מאפשרת לו לשמש כאביזר טכנולוגיה מסייעת לנגישות מחשב עבור אנשים שאינם יכולים לתפעל ביעילות את המקלדות, העכברים ומשטחי הנגיעה המקובלים.
נכון לשנת 2010, קהל היעד של כדורי העקיבה הוא בעיקר אנשים שבשל לקות מתקשים לאחוז עכבר ומתקשים לעשות תנועות עדינות באצבעותיהם. מלבד אנשים עם לקות, כדור העקיבה עשוי לשרת גם פעוטות. את גודל הכדור שבמכשיר כדור העקיבה ואת גודל המכשיר כולו ניתן להתאים ליכולתו הגופנית של המשתמש. אנשים עם מגבלה בהנעת האצבעות, למשל, יעדיפו כדור גדול במכשיר כדור העקיבה, כדי להניע אותו בקלות בעזרת כף ידם הפתוחה. העדפה דומה יכולה להיות בקרב אנשים עם לקות תנועה קשה המשתמשים במקל פה להנעת כדור העקיבה. אולם, אנשים אחרים עם לקות תנועה קשה עשויים לרכוש מכשיר קטן במיוחד שניתן להכניסו אל הפה ולהניע את הכדור שבו בעזרת הלשון.
כמו כן, ניתן למצוא מספר התקנים כאלה במערכות משובצות מחשב ובמחשבים ייעודיים רבים כגון: עמדות הדפסה וכו'.
ההשבעה הראשונה של תאודור רוזוולט לנשיאות ארצות הברית

ההשבעה הראשונה של תאודור רוזוולט לנשיאות ארצות הברית התקיימה ביום שבת ה-14 בספטמבר 1901 בבית אנסליי וילקוקס, השוכן בשדרת דלאוור שבבאפלו, ניו יורק. ההשבעה נערכה בעקבות ההתנקשות בחייו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי מוקדם יותר באותו היום. ההשבעה הייתה תחילתה של כהונתו הראשונה (כהונה חלקית בת 3 שנים ו-171 ימים) של תאודור רוזוולט כנשיא. ג'ון ר. הייזל, השופט המחוזי מהמחוז המערבי של מדינת ניו יורק, ניהל את ההשבעה. 
סגן הנשיא רוזוולט היה בארוחת צהריים על אגם צ'מפליין, כאשר נודע לו כי מקינלי נורה. הוא מיהר לבאפלו, אך לאחר שהתאוששותו של הנשיא הייתה ודאית, הוא יצא למסע מחנאות משפחתי וטיול רגלי להר מרסי שבהרי אדירונדאק (Adirondack). בהרים, רץ בישר לו כי מקינלי על ערש דווי. רוזוולט הרהר עם אשתו, אדית, כיצד להגיב לכך בצורה הטובה ביותר, בלי לנסוע לבאפלו ולחכות למותו של מקינלי. יום לאחר מכן קיבל רוזוולט מברק ובו נכתב כי הנשיא מקינלי מת בשעה 2:15 בבוקר. הוא הגיע לבאפלו מאוחר יותר באותו הבוקר, וקיבל הזמנה לשהות בביתו של אנסליי וילקוקס, עורך דין וחבר ידוע מראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר שניהם עבדו בצמוד למושל ניו יורק דאז, גרובר קליבלנד, על הרפורמה בשירות המדינה. 
בשעה 13:00 אחר הצהריים, ב-14 בספטמבר, הגיעו כמה מחברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הנשיא מקינלי לבית וילקוקס (הידוע כיום כאתר ההיסטורי הלאומי ההיסטורי של תאודור רוזוולט). בין חברים אלו נמנו מזכיר המלחמה של ארצות הברית אליהוא רוט, מזכיר הצי ג'ון לונג, התובע הכללי פילאנדר נוקס, מזכיר הפנים אית'ן היצ'קוק, מנהל רשות הדואר, צ'ארלס אמורי סמית', ומזכיר החקלאות ג'יימס וילסון. איתם היו השופט הייזל, השופט אלברט הייט מבית הדין לערעורים בניו-יורק, והסנאטור צ'אנסי דה-דיפו מניו יורק. רוזוולט נפגש עמם באופן בלתי רשמי בספרייה, וברגע האחרון נכנסו אנשי העיתונות, אך נאסר עליהם לצלם. ואז, כשנשאל אם הוא מוכן להישבע לנשיאות, הוא ענה: "אני אקח על עצמי את השבועה, ובאותה שעה של שכול לאומי עמוק ואיום, אני רוצה לציין שזו תהיה מטרתי להמשיך, ללא כל שינוי, את המדיניות של הנשיא מקינלי, למען שלום וכבוד הארץ האהובה שלנו". לאחר תשובתו ניהל השופט הייזל את ההשבעה.
Wild (מיני אלבום)

רקע והפקה

ב-25 ביולי 2015, טרוי סיון הודיע ​​על כך שהוא עתיד להוציא את מיני-האלבום הרביעי שלו וכי הוא יכיל שישה שירים בסך הכל. ב-13 באוקטובר 2015, הוא אף חשף כי גם אלבום הבכורה שלו יופץ בסמוך להפצת מיני-האלבום.
האלבום הופק על ידי אלכס הופ, אלכס ג'יי אל הייוו, סלאמס, בראם אינסקור, פיפ נורמן, קיילב נוט ודאן יום.

סינגלים

השיר "Wild" יצא לאור ב-3 בספטמבר 2015, כסינגל הראשון והיחידי מתוך מיני-האלבום. ב-4 בספטמבר 2015, הוא יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום בכורתו של סיון, Blue Neighbourhood.
לשיר יצא רמיקס עם אליסיה קארה שבהמשך יצא כסינגל הרביעי מתוך אותו אלבום הבכורה.

הצלחה מסחרית

מיני-האלבום נכנס היישר אל המקום ה-5 במצעד האלבומים האמריקאי, עם מכירות של 50,000 עותקים בשבוע צאתו. באוקטובר 2015, נודע כי הוא נמכר בארצות הברית בסדר גודל של כ-60,000 עותקים בסך הכל.
מכירותיו של מיני-האלבום בעולם, נכון לספטמבר 2015, עומדות על כ-97,000 עותקים בסך הכל.
קתדרלת במברג

היסטוריה

הקתדרלה הראשונה נבנתה ב-1004 בידי הקיסר היינריך השני ונחנכה ב-6 במאי 1012. קתדרלה זו נהרסה בחלקה בשריפה ב-1081. הקתדרלה החדשה, שנבנתה על ידי אוטו מבמברג, נחנכה ב-1111 אך לא הושלמה עד המאה ה-13, בה קיבלה את צורתה הרומנסקית.
הקתדרלה בנויה בסגנון רומנסקי מאוחר ובה פיסול גותי מוקדם שהושפע מזה בקתדרלת שארטר ולו נודעה חשיבות רבה במחקר האמנות הגותית. הקתדרלה ידועה גם בזכות 4 מגדליה, המעוטרים בצריחי פירמידה רב צלעית חלקים בצבע ירוק בהיר. אורך הקתדרלה הוא 94 מטר, רוחבה 28 מטר וגובהה 26 מטר. גובה 4 מגדליה הוא 81 מטר כל אחד. ראוי לציון בה הוא קבר השיש של המייסד ואשתו, הקיסרית קניגנדה (Cunigunde), שנחשב ליצירת מופת של הפסל טילמן רימנשניידר (Tilman Riemenschneider), שנעשה בשנים 1499–1513. עוד פסל ידוע במיוחד הוא פסל הפרש שנקרא "הפרש של במברג" (Bamberger Reiter). הפסל כנראה מתאר את המלך ההונגרי אישטוואן הראשון ומתוארך לסביבות 1225 עד 1237.
בקתדרלה נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני. קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.
יחסי טאיוואן–סאו טומה ופרינסיפה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה העממית של סין כוננו ב-12 ביולי 1975, יום קבלת עצמאותה. ב-6 במאי 1997 הודיעה סאו טומה ופרינסיפה כי היא רואה בטאיוואן כממשלה הסינית הלגיטימית. ב-11 ביולי באותה השנה הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי היא משעה את היחסים עם סאו טומה ופרינסיפה עד להודעה חדשה וביטלה את כל ההסכמים שנחתמו בין שתי המדינות עד אותה העת.
בנובמבר 2013 התחממו היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לסאו טומה ופרינסיפה ונפתח משרד ייצוגי-כלכלי סיני בסאו טומה ופרינסיפה עד שב-20 בדצמבר 2016 ניתקה סאו טומה ופרינסיפה את יחסיה עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן). שישה ימים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2016 חתמו שר החוץ הסיני וואנג יי ושר החוץ של סאו טומה ופרינסיפה אורבינו בוטלו על הסכם חידוש היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות. כך נותקו כליל היחסים בין הרפובליקה הסינית לסאו טומה ופרינסיפה.

נציגויות דיפלומטיות

בעבר החזיקה סאו טומה ופרינסיפה שגרירות ברפובליקה הסינית והרפובליקה הסינית החזיקה גם היא שגרירות בסאו טומה ופרינסיפה, לאור ניתוק היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שהיו בין שתי המדינות נסגרו שתי הנציגויות.
שלי הררי

ביוגרפיה

שלי הררי למדה פיסול וקרמיקה אצל הדוויג גרוסמן ורודי להמן בירושלים. יצירותיה המוקדמות הושפעו מחפצי פולחן ומן האמנות הכנענית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצרה עבודות פיסוליות מופשטות ובהן רמזים לטבע ובוטניקה. ב"עלי טבק" (1977), לדוגמה, יצרה הררי מיצב ובו עמודים של עלי טבק עשויים חומר שרוף ומגוון בטכניקות של עישון.
עיסא (בחריין)

אטימולוגיה

העיר נקראת על שם עיסא אבן סלמאן אאל ח'ליפה, שליט בחריין מ-1961 עד 1999.

היסטוריה

עיסא הייתה אחת משתים עשרה הרשויות המקומיות של בחריין, לאחר שהתפצלה ממינטאקה אל ווסטה בשנת 1988. ב-2002 אורגנו מחדש שתים עשרה הרשויות לתוך חמישה מחוזות וכיום עיסא היא חלק ממחוז הבירה.
עיסא מורכבת בעיקר מווילות חדשות ותושבים אמידים, ומשמשת כמקום מושבם של רבים מבני המעמד הבינוני המשכיל של בחריין. בבחירות של שנת 2002 הייתה עיסא לאחד האזורים הבודדים בבחריין שלא היו מיוצגים על ידי מפלגה אסלאמית רדיקלית או ימנית, כאשר אבדנבי סלמאן זכה במושב בפרלמנט מטעם עיסא. בבחירות של 2006 הפסידה האקדמאית ד"ר מונירה פחרו (منيرة فخرو) מטעם מפלגת השמאל "ועד" (وعد) בצורה מעוררת מחלוקת לד"ר סלאח עלי מהמפלגה המוסלמית הסונית "אל מנבר".
ב-15 ביולי 2012, עלה באש השוק העירוני ונגרם נזק ליותר מ-450 חנויות. הנזק נאמד בערך של מאות אלפי דינרים בחריינים. עשרות כבאים עמלו במשך חמש שעות כדי להשתלט על הלהבות. לא היו נפגעים אך שני כבאים אושפזו עקב שאיפת עשן. על פי הערכה נחרבו שני שלישים מהשוק. ראש הממשלה של בחריין, ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה, הקים ועדת חקירה לבדיקת האירוע.

אתרים בולטים

עיסא מפורסמת בשוק המסורתי שבה. בעיסא קיימים מרבית בתי הספר הפרטיים שבבחריין כגון בית הספר ההודי, בית הספר ההודי החדש, בית הספר לתרבות פקיסטן, בית הספר הפקיסטני לאורדו, בית ספר "הלב הקדוש", בית הספר הלאומי "אבּן קאולדון", בית הספר באינאן בחריין, בית הספר הבינלאומי "נאסים", בית הספר של "סנט כריסטופר", מרוכזים באזור קטן הכולל גם את קמפוס עיסא של אוניברסיטת ​​בחריין. בעיר נמצא גם בית הספר הלאומי ללימודי נהיגה, הנהלת משרד התעבורה ומשרדים ממשלתיים נוספים כמו משרד החינוך ומשרד המידע, הכולל את רשות השידור הבחריינית לטלוויזיה ולרדיו.
מלבד השוק, האתר הבולט בעיסא הוא אצטדיון הכדורגל הבינלאומי של בחריין. בית הספר הפוליטכני החדש של בחריין נפתח באתר בו שכנה בעבר אוניברסיטת בחריין.
איצ'ה ממבוש

ביוגרפיה

נולד בסַטָנוב, אוקראינה. כשהיה בן 6 משפחתו עלתה לארץ והתיישבה בכפר-סבא. למד במגמת חרטות בבית הספר מכס פיין.
עבד בסדנא מחתרתית של תעש. במקביל למד ציור באולפן בהנהלת יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי. שם הכיר את מורו ורבו מרסל ינקו.
שם גם פגש את רעייתו אביבה מרגלית (1919-2004).
ב-1949 הגיע לפאריס. הוא נשאר שם כ-4 שנים והשתלם בציור.
ב-1953 נענה לקריאתו של מרסל ינקו והיה מראשוני עין הוד. בזכות יכולות הביצוע שלו שימש כיד ימינו של ינקו.  
ב-1955 הפסיק לצייר והתרכז בעיקר בקרמיקה יחד עם רעייתו אביבה. בראיון מ-1963 הוא אומר:
אנחנו עושים כאן כל מה שניתן לעשות מקרמיקה: החל מחרוז, תכשיט וכלי-אוכל וכלה בקירות אמנותיים המשתרעים על מאה מטרים מרובעים.
קירות תבליט אלה מוצבים בין השאר בבית החולים זיו ובאוניברסיטת חיפה.
ב-1983 נפתח בכפר מוזיאון ינקו דאדא שממבוש פעל רבות להקמתו.
ממבוש היה הרוח החיה מאחורי נשפי עין הוד המפורסמים. הוא כונה "המוכתר של עין הוד".
ממבוש החזיק אוסף גדול של עבודות מאת מרסל ינקו.
ב-1968 השתתף בסרטו של אורי זוהר "השכונה שלנו" בו גילם דמות של עבריין.
אחיו אריה ממבוש, ביחד עם אשתו נינה מאיו ממבוש, היו מחלוצי הקולנוע האוונגארדי הישראלי. אריה למד צילום קולנוע ובמאי בפריס. בשנת 1969 חזר לארץ והקים יחד עם נינה אולפן קולנוע במתחם חוצות היוצר בירושלים.
Princess of China

וידאו קליפ

הקליפ של השיר, שבויים על ידי אדריה פטי ואלן ביבי, צולם במרץ 2012 בלוס אנג'לס, ושוחרר ב-2 ביוני 2012. בקליפ מוצג סיפור אהבה מסובך בין ריהאנה וכריס מרטין, ובעלילתו סצנות בהם ישנה קרב חרבות וריהאנה כאשר היא מחקה אלה בעלת ידיים מרובות. הקליפ קיבל ביקורות חיוביות, בו מבקרים שיבחו את האווירה האסיאתית לקליפ. השיר בוצע חי בטקס פרסי הגראמי ה-54 שהתקיים במרכז סטייפלס בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
טרייר אירי

היסטוריה של הגזע

הטרייר האירי הוכלא באירלנד בסוף המאה ה-19. תקן הגזע נקבע לראשונה ב-1879 באנגליה ואומץ אחר כך בארצות הברית ובארצות אחרות (קיימים הבדלים קלים בין התקנים בארצות שונות). במלחמת העולם הראשונה זכה הגזע בעיטור לשבח, לאחר שסייע בהעברת ידיעות בין יחידות הצבא.

מראה ומבנה כללי

הטרייר האירי מזכיר בהופעתו את האיירדייל טרייר הגדול ממנו, אך הוא קטן יותר ושונה בצבעו (האחיד). צבע הפרווה גם מבדיל אותו משנאוצרים. לטרייר האירי ראש מוארך וצר, ולסתותיו חזקות ושריריות. השפתיים, האף והעיניים הם שחורים. סימן ההיכר של הטרייר האירי הוא צבעו - חום או אדמדם. לעיתים ישנו כתם לבן על החזה. כמו שאר הטריירים זקוקה פרוותו לטיפוח על ידי מריטה מקצועית מספר פעמים בשנה. אם אין מורטים את הפרווה באופן יזום היא מאבדת מצבעה החום האופייני ונעשית בהירה, ותהיה נשירת שיער מרובה.
גובה הכתף הממוצע הוא 46 ס"מ. משקלו הרצוי של הכלב הזכר הוא כ-12 ק"ג, משקל הנקבה כ-11 ק"ג.
תוחלת החיים של טרייר אירי היא כ-12 שנים. זהו גזע בריא בדרך כלל ללא מחלות גנטיות.

יכולות ואופי

במאה ה-19 היה ייעודו המקורי של הטרייר האירי סיוע בחוות - שמירה, תפיסת מכרסמים קטנים כגון נברנים וכדומה, והוא מתאים לכך עקב מהירותו הגבוהה, חוש הריח הרגיש שלו ועקשנותו. כיום מגדלים כלבים אלה גם באזורים עירוניים, אך משום שזהו גזע אנרגטי מאוד נדרשת לו פעילות רבה, ובשל אופיו העקשן, יש לאלף אותו.

הגזע בישראל

מספר הטריירים האיריים בישראל נמוך מאד. ידוע על המלטה אחת בלבד ב-2001, בה הומלטו שמונה גורים. האב והאם הם אלופי ישראל.