google/wiki40b huggingface dataset:
יונדב בן שמעה

יוֹנָדָב בֶּן שִׁמְעָה, או בשמו המלא יהונדב בן שמעה הוא דמות מקראית, נזכר כרֵעַ אמנון ומצוין שהיה "אִישׁ חָכָם מְאֹד" . יונדב היה מעורב במעשה אמנון ותמר, ואמנון הלך אחר עצתו. יונדב נזכר בספר שמואל ב', פרק י"ג. אביו, שמעה היה אחי דוד המלך.

משפחתו

יונדב בן שמעה אחי דוד, היה אחיו של יהונתן מגיבורי דוד,  ובן דודם של בני המלך ובכללם אמנון, תמר ואבשלום. מלבד קרבתו המשפחתית למלך דוד ולבניו הוא היה גם בן משפחה של בעלי תקפידים מרכזיים בממלכה, הוא בן דודו של יואב בן צרויה, שר הצבא, ושל אחיו הגיבורים אבישי ועשהאל וכן היה בן דודו של עמשא בן יתר מגיבורי דוד.

דמותו

יונדב נזכר כרעו של אמנון, בנו בכורו של דוד.  רֵעַ במקרא הוא לעיתים ידיד או אהוב וכן איש קרוב המייעץ לאדם בבעיות ובלבטים (כגון רעי איוב), אך בסיפור אמנון ותמר כנראה מדובר בנושא תואר בחצר המלך ובעל תפקיד יועץ קרוב לבני המלוכה. כפי שנראה מהיקרויות נוספות של התואר "רעַ המלך" או "רֵעֶה המלך". תואר זה של: רֵעַ, מלווה בתיאור המחבר המקראי את יונדב בתואר: "אִישׁ חָכָם מְאֹד", מצביע על רֵעַ במשמעות יועץ. 
חוכמה נחשבת במקרא בדרך כלל לתכונה חיובית, מוסרית ואף דתית. אך בסיפור אמנון ותמר תפקד יונדב כחכם להרע, ויעץ עצה המביאה לתוצאות בלתי מוסריות. דמותו של יונדב מנוגדת לדמותו של אמנון המעמיד פני חולה. אמנון נעזר ביונדב כדי להפגש עם תמר מושא תשוקתו. אמנון משתמש בכוח ואילו יונדב משתמש במוח.

הופעתו השנייה של יונדב

הופעתו של יונדב בפעם השנייה היא בסוף י"ג, הוא יהיה היחידי מבין כל אנשי החצר ודוד, אשר מבין כי לא כל בני המלך נהרגו, אלא רק אמנון. יונדב גם מביא את ההסבר לרצח אמנון בידי אבשלום: לב וַיַּעַן יוֹנָדָב בֶּן-שִׁמְעָה אֲחִי-דָוִד וַיֹּאמֶר, אַל-יֹאמַר אֲדֹנִי אֵת כָּל-הַנְּעָרִים בְּנֵי-הַמֶּלֶךְ הֵמִיתוּ--כִּי-אַמְנוֹן לְבַדּוֹ, מֵת: כִּי-עַל-פִּי אַבְשָׁלוֹם, הָיְתָה שׂוּמָה, מִיּוֹם עַנֹּתוֹ, אֵת תָּמָר אֲחֹתוֹ. לג וְעַתָּה אַל-יָשֵׂם אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ אֶל-לִבּוֹ, דָּבָר לֵאמֹר, כָּל-בְּנֵי הַמֶּלֶךְ, מֵתוּ: כִּי-אם אַמְנוֹן לְבַדּוֹ, מֵת. יונדב על פי פסוקים אלו, רצה לומר, שאבשלום הוא הרוצח ולרמוז למלך שיש לו יורשים אחרים. יונדב שחלקו גדול בגרימת מותו של אמנון, מתעלם ממעורבותו שלו ברצח אמנון, מנחם את המלך על מות אמנון ודומה כי הוא אף מצדיק את הדין על אבשלום כי הרגו.
לשיטתו של אלכסנדר רופא :"חכם מאד במקרה זה משמעו – אדם היודע לתכנן תחבולות ולשתוק ברגע הנכון, הפועל מטעמים תועלתיים. תכליתה של העצה ברורה – פיתוי או אונס – אך יונדב בן שמעה הצליח להימנע מלהגיד זאת במפורש; הרי החכם יודע גם לשתוק! לאחר האונס באה נקמתו של אבשלום שהורג את אמנון, ושוב עולה על הבימה יונדב בן שמעה ומסביר את מניעיו של אבשלום. ובכך, לא במפורש אך במשתמע, הוא מצדיק את הדין על אמנון! תמר נאנסה, אמנון נרצח, אבשלום ברח, אך יונדב בן שמעה יצא נקי, והוא עומד ומפרש את המאורעות". שמעון בר אפרת, חוקר המקרא מעיר על הפסוק בספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוק ל"ב ,כי נראה שמעשהו של אמנון לא היה לרוחו של יונדב.

דמותו של יונדב בן שמעה על פי חז"ל

לפי אבות דרבי נתן על המשנה: 'אל תתחבר לרשע' בנוסחה א ח' נאמר:'זה יונדב בן שמעה, אחי דוד, שנקרא חכם להרע ולא להיטיב'. לפי תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א' יונדב הוא: "היה חכם לרשעה", חכם להרע.
יהושע ישעיה נויבירט

ביוגרפיה

נולד בהלברשטאדט שבגרמניה לרב ד"ר אהרן, שכיהן ברבנות במגנצה, הלברשטאדט, ברלין ואמסטרדם, ושרה חיה לבית במברגר (נינתו של הרב יצחק דב במברגר ושל הערוך לנר). לאחר ליל הבדולח נשלח עם אחיו ואחותו במשלוח ילדים מברלין לבלגיה. שני אחים נוספים נשלחו לסין. מאוחר יותר עברו הוריו לאמסטרדם, שם התאחדו בני המשפחה ושרדו את מלחמת העולם השנייה והשואה תוך תלאות קשות. בין השאר הסתתרו כשלוש שנים בחדר אחד.
בשנת ה'תש"ו עלה לארץ ישראל בעלייה בלתי-ליגאלית בספינה שיצאה ממרסיי. עם בואו ארצה נכלא במחנה המעצר בעתלית, שוחרר לאחר מספר חודשים והחל ללמוד בישיבת קול תורה בירושלים אצל הרבנים יחיאל מיכל שלזינגר וברוך קונשטט, ובהמשך אצל הרב שלמה זלמן אוירבך. הוריו עלו ארצה רק לאחר קום המדינה.
בשנותיו ב"קול תורה" התקרב אל הרב אוירבך, היה לתלמידו המובהק, והתייעץ עמו רבות בכתיבת ספרו "שמירת שבת כהלכתה". שתי מהדורותיו הראשונות של הספר נכתבו על פי פסקי הרב אוירבך. על ספר זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית. בשנת תשע"א הוציא לאור מהדורה שלישית ומורחבת שבה הכניס מאות נושאים נוספים. הספר זכה לתפוצה רבה.
הרב נויבירט ייסד בבית וגן את הישיבה לצעירים "פני שמואל" ואת הישיבה הגבוהה חכמת שלמה (שתיהן כונו "ישיבת הרב נויבירט") וכן את הישיבה הגבוהה 'נתיבות חכמה' שבראשה עומד גם הרב דניאל וולפסון. הרב נויבירט העביר שיעורים בקביעות בעיקר בהלכה גם בישיבת קול תורה. במשך עשרות שנים מסר שיעורי דינים בסמינר הישן.
הרב נויבירט שימש כפוסק ההלכה של המרכז הרפואי שערי צדק (משנת תשע"ג - עם הרב אשר וייס). כן שימש כרב ארגון "החובש הר נוף".
בנו הרב ברוך הוא ראש ישיבת נתיבות חכמה.
יחסי איראן–רוסיה

היסטוריה

היחסים בין האימפריה הרוסית והשושלת הספווית, החלו באופן רשמי בשנת 1521, הקשרים בין רוסיה לאיראן בעבר ובהווה, הן בעלות אופי מורכב ורב-פנים, שלעיתים קרובות נעות בין שיתוף פעולה ליריבות. לשתי האומות יש היסטוריה ארוכה של יחסי גומלין גאוגרפיים, כלכליים וסוציו-פוליטיים. מאז, היחסים ההדדיים היו לעיתים קרובות לא על מי מנוחות בזמנים מסוימים, ורדומים בזמנים אחרים. כיום רוסיה משמשת הן שותף כלכלי והן נדבן צבאי לאיראן, שנמצאת תחת סנקציות קשות על ידי רוב העולם המערבי.
מאז נפילת ברית המועצות, שתי המדינות השכנות נהנו רוב הזמן מיחסים חמים וקרובים מאוד. איראן ורוסיה הן בעלות ברית אסטרטגיות ומהוות ציר בקווקז לצד ארמניה. בשל סנקציות כלכליות מערביות על איראן, רוסיה הפכה שותפת מפתח לסחר, במיוחד לגבי עתודות הנפט העודפות של איראן. מבחינה צבאית, איראן היא המדינה היחידה באסיה המערבית שהוזמנה להצטרף לארגון האמנה לביטחון משותף, ארגון אמנה בינלאומי של רוסיה כתגובה לנאט"ו המערבית, ובעוד שרוב הצבא האיראני מצויד בנשק רוסי. רוסיה רואה את הנוכחות הצבאית האיראנית בסוריה כנוכחות לגיטימית
לאיראן יש שגרירות במוסקבה וקונסוליות בעיר קאזאן. לרוסיה יש שגרירות בטהראן, וקונסוליות בראשת ובאספהאן.
פדרו פבלו קוצ'ינסקי

ביוגרפיה

קוצ'ינסקי נולד בלימה שבפרו בנם של מדלן גודאר ומקסים הנס קוצ'ינסקי. אביו היה רופא ומומחה לבריאות הציבור שהיגר לפרו ב-1936 מגרמניה הנאצית, ממנה נאלץ להימלט בעקבות שורשיו היהודיים. אמו היגרה לפרו משווייץ ועבדה כמורה. קוצ'ינסקי הוא בן דודו של במאי הקולנוע הצרפתי ז'אן-לוק גודאר. 
קוצ'ינסקי למד בתיכון פרטי בלנקשייר שבאנגליה בשנים 1953 עד 1956. ב-1960 סיים תואר ראשון בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד וב-1961 סיים תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית.

קריירה ככלכלן

בתום לימודיו עבד בבנק העולמי. ב-1967 חזר לפרו ועבד בבנק המרכזי של המדינה. בעקבות ההפיכה הצבאית שהדיחה את הנשיא פרננדו בלאונדה נאלץ קוצ'ינסקי לצאת לגלות. הוא שב לעבוד בבנק העולמי ככלכלן הראשי בתחום מדינות אמריקה הלטינית הצפוניות, ובהמשך כראש תחום תכנון מדיניות. בשנים 1973 עד 1975 שימש שותף בבנק ההשקעות Kuhn, Loeb & Co. לאחר מכן מונה לכלכלן הראשי בתאגיד הבינלאומי למימון (IFC) של הבנק העולמי. בשנים 1983 עד 1992 שימש יו"ר משותף בבנק ההשקעות First Boston. ב-1992 ייסד עם מספר שותפים קרן השקעות פרטיות בשם LAEF שהתמקדה בהשקעות באמריקה הלטינית.

קריירה פוליטית

ב-1980, לאחר שובו של פרננדו בלאונדה לנשיאות פרו, מונה קוצ'ינסקי לשר האנרגיה והמכרות בממשלת פרו וכיהן בתפקיד במשך כשנתיים. בשנת 2000 הצטרף לקמפיין הבחירות של אלחנדרו טולדו. לאחר היבחרו של טולדו לנשיא פרו, מונה קוצ'ינסקי ב-2001 לשר הכלכלה, וכיהן בתפקיד זה במשך שנה, ומונה שוב לתפקיד בפברואר 2004. באוגוסט 2005 מונה לראש ממשלת פרו לאחר התפטרותו של קרלוס פררו קוסטה וכיהן בתפקיד עד תום תקופת נשיאותו של טולדו ביולי 2006. 
ב-2011 התמודד לנשיאות פרו בראש "החזית לשינוי הגדול" (Alianza por el Gran Cambio), זכה ל-18.5% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון ולא העפיל לסיבוב השני. ב-2016 התמודד פעם נוספת לנשיאות בראשות מפלגה חדשה שהקים "פרואנים למען שינוי" (Peruanos Por el Kambio), שם המפלגה נכתב בשגיאת כתיב על מנת שראשי התיבות של שמה PPK יקבילו לראשי התיבות של שם מנהיגה. הוא זכה ב-21% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון והעפיל לסיבוב השני בו התמודד מול קייקו פוחימורי שזכתה ב-39.7% מהקולות. בסיבוב השני גבר על פוחימורי ברוב של 50.1% ונבחר לנשיא. הוא החל בכהונתו ב-28 ביולי 2016.
במרץ 2018 הודיע על התפטרותו מתפקיד הנשיא בעקבות חשיפת פרשת שחיתות בה נחשדים הוא ומקורביו.

חייו הפרטיים

קוצ'ינסקי נשוי בפעם השנייה. הוא אב לשלושה ילדים מרעייתו הראשונה, בתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס ואב לבת אחת מרעייתו השנייה. בתו היא העיתונאית האמריקאית-פרואנית אלכס קוצ'ינסקי.
מייקל ויליאמס (שחקן)

ביוגרפיה

ויליאמס נולד בליברפול, לנקשייר, ולמד בבית הספר הקתולי "קולג' סנט אדוארד". לפני שפנה לקריירת משחק עבד כשמאי ביטוח.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1962, ובהמשך הרבה להופיע בטלוויזיה (היה לו תפקיד בולט בסדרת הדרמה "Elizabeth R") ובקולנוע הבריטי בסרטים כגון "לחנך את ריטה" מ-1983, וב"הנרי החמישי" יחד עם דנץ' ב-1989. בסרט זה גילם את דמות השייקספירית ששמה כשמו "מייקל ויליאמס". ב-1967 השתתף בסרט הדוקומנטרי "Benefit of the Doubt" של פיטר וייטהד על המחזה האנטי-וייטנאמי של פיטר ברוק "US", יחד עם פיטר ברוק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ויליאמס גילם תפקידים רבים בתסכיתי רדיו. בין השאר את הכתב הפלילי ג'ורג' קרייג בעיבודים לרומן "In the Red" והמשכיו, וכן את ד"ר ווטסון בעיבודים של ה-BBC לספרי שרלוק הולמס.
הוא דיבב בסדרת האנימציה "צ'ארלי צ'וק" שיצר אייבור ווד עבור חברת "Woodland Animations".
ב-5 בפברואר 1971 הוא נשא לאישה את ג'ודי דנץ', באותה שנה כיכב בהפקה בימתית של "הדוכסית ממאלפי" מאת ג'ון ובסטר. לבני הזוג ויליאמס נולדה בת אחת, טרה קרסידה ויליאמס (נולדה ב-1972) והיא שחקנית ידועה בשם פינטי ויליאמס. לפינטי יש בן סם ויליאמס שנולד ב-1997.
ויליאמס היה יו"ר האגודה הבריטית קתולית של אנשי הבמה במשך מספר שנים עד שנבצר ממנו לשמש בתפקיד בגלל מחלה. הוא היה נשיא גילדת השחקנים הקתולים.
הוא היה תומך נלהב של מיזם ההקמה של "Blackfriars Playhouse" בסטאונטון, וירג'יניה. לוחית הנצחה על תרומתו נקבעה בבנין התיאטרון אחרי שהושלם.
זמן קצר לפני מותו של ויליאמס מסרטן הראות בגיל 65, הוא התמנה ל"אביר סנט גרגורי" (KSG) מטעם האפיפיור יוחנן פאולוס השני על תרומתו לחיים הקתוליים בבריטניה. התואר הוענק לו באופן רשמי בביתו ב-10 בינואר 2001, יום לפני מותו.
Iriver

iriver (בעבר iRiver) היא חברה קוריאנית בבעלות חברת SK Telecom, המייצרת נגני שמע דיגיטליים ומוצרים ניידים נוספים. מטה החברה ממוקם בסיאול. המכשיר הראשון מבית iriver יצא בנובמבר 2000.
נגניה של iriver עובדים בתקן USB Mass Storage או ב- Media Transfer Protocol. כמו כן, רובם תומכים במספר קידודים, קליטת רדיו, הקלטה, עדכון קושחה וקריאת מלל. החברה מייצרת נגנים המבוססים על דיסק קשיח או על זיכרון הבזק.
סדרת ה-H מבוססת על דיסקים קשיחים זעירים והיא הסדרה הוותיקה בקטגוריה זו. קיימת גם הסדרה החדשה E. דגמי הסדרה מתחלקים לשתי קבוצות H1xx ו-H3xx (נקראו בעבר iHP-1xx/3xx), כאשר סדרת ה-H3xx היא המאוחרת יותר, אשר שווקה עם כוננים גדולים יותר והציעה מאפיינים מתקדמים יותר, למשל דגמים בעלי יציאה וכניסה אופטית. שנים מהדגמים הפופולרים בסדרה זו הם ה- H10 וה- H340.
סדרת ה-T מבוססת על זיכרון הבזק והיא הסדרה הבולטת בקטגוריה זו. ניתן למצוא בסדרה זו דגמים המגיעים בנפחים שבין 128MB ועד 4GB.
גם בנגנים המבוססים על דיסק קשיח, וגם באלו המבוססים זיכרון הבזק, ישנן גרסאות אירופאיות ואמריקאיות. השוני בגרסאות מתבטא בתקן ה-USB שבו עובד הנגן ובאפשרויות מתקדמות. ניתן לעדכן קושחה מקורית באמצעות תוכנה ייעודית באתר החברה או לקושחות אחרות הנמצאות ברחבי האינטרנט. דוגמה בולטת הוא פרויקט RockBox המציע חלופה לקושחות המקוריות.
שרלין טילטון

חייה

טילטון נולדה בסן דייגו, קליפורניה. אמה, קת'רין הייתה מזכירה. היא החלה את דרכה במשחק בגיל צעיר. בגיל 15 הופיעה בפרסומת לבגדים ביפן, שבה השתתף גם רינגו סטאר. מאמצע שנות ה-70 חיפשה את דרכה כשחקנית בהופעות בסדרות טלוויזיה כ"ימים מאושרים" בתפקידי אורח, והופיעה בתפקיד זעיר בסרטו של ג'ון מיליוס, "יום רביעי הגדול". בשנת 1978 התקבלה לצוות שחקני הסדרה "דאלאס", בה שיחקה את תפקיד "לוסי יואינג", בתו של גארי יואינג, הבן האמצעי במשפחה, והכבשה השחורה. גארי עזב את דאלאס (העיר והסדרה) וגר בלוס אנג'לס (שם כיכב בסדרה משלו בשם נוטס לנדינג, בה הופיעה טילטון בתפקיד "לוסי יואינג" בפרק אחד), ולוסי גדלה בחווה המשפחתית עם סבה, סבתה ודודיה. דמותה של לוסי עברה קשיים רבים בעונות הרבות בהן הופיעה בסדרה. בין היתר נישאה לסטודנט לרפואה בשם מיטש קופר והתגרשה ממנו כעבור שנה, נחטפה על ידי צלם פסיכופת וניצלה ברגע האחרון, עברה הפלה, שוב נישאה לקופר והתגרשה שוב. 
טילטון הופיעה בסדרה בין השנים 1978 - 1985, ושוב בין השנים 1988–1990 ושיחקה ביותר ממאתיים פרקים. בשנת 1990, כשעזבה את הסדרה, עזבה גם דמותה "לוסי" את דאלאס, ועברה לגור בלונדון. הדמות לא הופיעה בעונה האחרונה של הסדרה, כמו גם בסרטי ההמשך "דאלאס: שובו של ג'יי אר" ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג".
הסדרה הייתה הצלחה בינלאומית. בשנת 1984 הגיע שיר ששרה טילטון בשם "Ces't La Vie" למקום הראשון במצעד הפזמונים בגרמניה, אך להצלחה זו לא היה המשך. טילטון הייתה פופולרית ביותר בישראל. בשנות ה-80 שיווקה חברת "הוד לבן" נקניקיה בשם "מיס לוסי", שהייתה אמורה להיות אמריקנית, קצרה ועסיסית כטילטון, שקומתה 1.50 מ'. המותג זכה להצלחה, ובשנת 2008 החליטה חברת "עוף טוב" שהיא בעלת השליטה ב"הוד לבן" לחדשו לרגל חגיגות השישים למדינת ישראל.
לאחר דאלאס, הופיעה טילטון בתפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה, אם כשחקנית, אם כאורחת המזוהה בשמה, ולעיתים אף בתוכניות ריאליטי כ"החווה" גרסה בריטית של האח הגדול המתרחשת בחווה. סדרת תשדירי פרסומת בהם פרסמה מכשיר לעיצוב הגוף בשם "אבדומינייזר", זכתה לתשומת לב בתחילת שנות ה-90 והסדרה "נשואים פלוס" הקדישה למכשיר זה פרק, בו לעגה למכשיר, ובו הופיעה טילטון בתפקיד עצמה. כן הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "דיקי רוברטס: ילד פלא" משנת 2003. הסרט קיבץ בסצנת הסיום דמויות רבות של "ילדי פלא" טלוויזיוניים, שבגרו, ולא הצליחו לשחזר את הקריירה שהייתה להם כילדים, לשיר בו ביקשו הילדים שבגרו לשוב לתהילת עברם. בין השחקנים ששרו את השיר נראית בבירור טילטון, שהייתה בת 45 בעת צילומי הסרט.
טילטון הייתה נשואה לזמר הקאנטרי ג'וני לי  בין 1982 ל-1984, מנישואים אלו נולדה בת בשם צ'ריש, שאף היא שחקנית. לאחר מכן הייתה נשואה לדומניק אלן בין 1985 ל-1992.
זדז'יסלב בלסיצ'מן

זדז'יסלב בלסיצ'מן (בפולנית: Zdzisław Belsitzmann;‏ 1890–1920) שחמטאי יהודי-פולני.
בלסיצ'מן חי בוורשה, שם שיחק במספר תחרויות עם צמרת השחמטאים בפולין. בשנת 1913 סיים בתיקו דו-קרב עם סלומון לאנגלבן (+1 –1 =2) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בלסיצ'מן חלק מקום 4-5 ו-3-4 (בשני המקרים עם אלכסנדר פלמברג ובשני המקרים אחרי עקיבא רובינשטיין ומשה לובצקי.
התוצאה הטובה ביותר שהשיג בלסיצ'מן הייתה בשנת 1920 כאשר ניצח בתחרות ורשה, ובעקבותיו  אלכסנדר פלמברג,  עקיבא רובינשטיין, דויד פז'פיורקה ואחרים. זמן קצר לאחר מכן נפטר במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית.
סטיף

היסטוריה

בימיה הראשונים של סטיף, הייתה העיר תחת שלטון נומידיה. מלך נומידיה יוגורתה הפסיד את העיר  (אשר נחרבה) לידי האימפריה הרומית בשנת 104 לפנה"ס. העיר הרומאית נוסדה בסוף המאה ה-1.  לאחר האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית שלטה בעיר ופיתחה אותה רבות.
אורית

אורית (בגעז: ኦሪት; עברית: "חוק", "תורה") הוא שמם של שמונת הספרים הראשונים בביבליה של הכנסייה האתיופית, הכנסייה האריתראית ובמצהף קדוס של ביתא ישראל, הכוללים את חמשת חומשי תורה, ספרי יהושע, שופטים ומגילת רות. מקורה במילה "אורייתא" שבארמית.
תרגום התורה לגעז הסתמך בעיקר על תרגום השבעים היווני, אך נשען מעט גם על התרגומים הארמיים ונוצר כנראה בין המאות החמישית והשביעית לספירה, אחרי התנצרותה של אקסום במאה הרביעית.
אפשר לצאת לדרך!: המסע של סבא ראובן

אפשר לצאת לדרך- המסע של סבא ראובן, הוא ספר ילדים ישראלי שנכתב  ואויר על ידי זיוה בראל-שושני,  ויצא לאור בשנת תשע"ד (2014) על ידי הוצאת בוקס-אר-אס (BooksRus). 
הספר מבוסס על סיפור אמיתי: סיפור העלייה של אביה של המחברת (ראובן בראל ז"ל) שהיה  ניצול שואה (טרנסניסטריה, רומניה), לוחם בארגון ההגנה ומעפיל בספינת המעפילים "מדינת היהודים". הספר נכתב בצורה שמתאימה לילדים וגם למבוגרים. הסיפור כתוב בצורה חווייתית, בחרוזים, מלווה  בציורים צבעוניים וכולל גם מידע והסברים למבוגרים. 
הספר נכתב מתוך תחושת מחויבות להעביר הלאה לדורות הבאים את מעשה ההעפלה והגבורה של אנשים ששרדו את תופת השואה, לא וויתרו, הובילו אחרים, נאבקו בנחישות  לעלות לארץ ישראל ולבנות בה מדינה ליהודים. 
 העלילה- מתרחשת על פני שלוש שנים, בין השנים 1945–1948. מתארת את מסע העלייה לארץ ישראל של ראובן בראל ועוד רבים אחרים מרומניה. תחילת המסע לאחר היציאה  ממחנות הריכוז, עובר דרך הים בספינת המעפילים "מדינת היהודים", מחנה המעצר בקפריסין, מאבק ובריחה, עד להגעתו למדינת ישראל שכבר הוקמה בינתיים, הצטרפותו לצבא והקמת קיבוץ ברקאי בארץ ישראל. 
הספר משמש ככלי עזר לאנשי הוראה והורים לנושא ההעפלה,  העלייה והקליטה.
הספר זכה בפרס יוסי הראל- להעפלה, לעלייה ולקליטה, מטעם מוזיאון הפלמ"ח לשנת תשע"ד, 2014, על התרומה להנחלת תודעת ההעפלה לדור הצעיר, (בשל מבצע צוק איתן הטקס נערך בשנת תשע"ה, 2015).
בריה (הלכה)

בהלכה היהודית, בריה הוא כינוי לדבר שלם כשהוא באותו מצב בו נברא, ולא השתנה, הן לבעל חיים, הן לצומח או לכל דבר אחר. ל'בריה' ישנה חשיבות מיוחדת בהלכה בנושאים שונים ומגוונים, המשותף בכולם הוא חשיבותה של ה'בריה', אשר מפחית בכך את הצורך בכמותה.

מקור הדין

במשנה במסכת מכות הובאה מחלקות רבי שמעון וחכמים:
כמה יאכל מן הטבל ויהא חייב רבי שמעון אומר כל שהוא וחכמים אומרים כזית אמר להן רבי שמעון אי אתם מודים לי באוכל נמלה כל שהוא שהוא חייב אמרו לו מפני שהיא כברייתה אמר להן אף חטה אחת כברייתה
— משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ב'

פרטי ההלכה

להלכה נפסק בשולחן ערוך: בריה, דהיינו כגון נמלה או עוף טמא וגיד הנשה ואבר מן החי וביצה שיש בה אפרוח וכיוצא בהם, אפילו באלף לא בטל. ואין לו דין בריה אא״כ יש בו חיות לאפוקי חיטה אחת של איסור.
בעל הטורים מביא דעה ששמע מאביו הרא"ש, אך לא התקבלה על דעתו, שבריה בטלה בתערובת בשיעור של תתק"ס (יחס של 1/960).
ישראל מרגוליס

ישראל מרגוליס (ברומנית: Israel Margulies) ‏ 1856–1923 היה רבם של יהודי בראילה בין השנים 1906 - 1923.
ישראל מרגוליס התפרסם במאבקו נגד שבועת היהודים וכדי להכשיל את השימוש בה ציווה על סגירת כל בתי הכנסת בבראילה על מנת שלא יוכלו לקיים שם את השבועה. הוא נקנס, אך עמד בסירובו לאפשר את טקס שבועת היהודים.
ישראל מרגוליס היה נכדו של הרב יעקב (ינקל) מרגוליס.
קרחון באלאנסטרה

גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.

מקור השם

הקרחון נקרא על שם המוצב הרומי העתיק בבאלאנסטרה במערב בולגריה.
שמשון מלצר

ביוגרפיה

מלצר נולד בשנת 1909 בעיירה טלוסט שבגליציה, אז אוטונומיה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (וכעבור מספר שנים בתחומי אוקראינה הסובייטית). הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולמד בסמינר למורים בלבוב. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בשנותיו הראשונות בארץ התגורר בקריית מאיר שבתל אביב. עבד בין היתר כסגנו של ברל כצנלסון, עורך "דבר".
בתחילת דרכו בספרות כתב שירים יידיש שנדפסו בכתבי עת שונים ברחבי גליציה. יצירותיו החשובות ביותר הן פואמות ובלדות שנושאיהן עממיים וחסידיים. אחד משיריו המפורסמים הוא "אשירה לרש"י", ובו הוא מקונן על הדור הצעיר ששוב אינו לומד את פירושו של גדול פרשני המקרא. מלצר פרסם מספר גדול של קינות ובלדות שעניינן העולם היהודי שנהרס בשואה. הוא ערך עשרות ספרים, ובהם כל כתבי בנימין זאב הרצל. בין השנים 1949–1954 היה העורך הראשי של השבועון לילדים "דבר לילדים". במשך למעלה משלושים שנה היה חבר האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 1949 זכה בפרס טשרניחובסקי מטעם עיריית תל אביב לתרגומי מופת, על תרגום יצירתו של י"ל פרץ מיידיש.
בשנת 1951 זכה בפס צבי קֶסֶל לספרות עברית (מקסיקו, על ספרו "שירות עם בלדות" (תל אביב תשי"א).
בשנת 1979 זכה בפרס מאנגר על מפעל תרגומיו מיידיש.
מלצר היה נשוי למרים. בשנת 2000 נפטר בישראל בגיל 91, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
צ'אווין דה ואנטאר

האתר

שטחה של העיר הוא 12 דונם והוא מורכב מהמקדש העתיק (העליון בתרשים) והמקדש החדש (התחתון בתרשים). כל אחד משני המקדשים ערוך סביב רחבה שקועה, וביניהם שוכנת רחבה שלישית.

המקדש העתיק

המקדש העתיק בנוי משלושה מבנים הערוכים בצורת האות "ח", סביב רחבה שקועה, שבמרכזה כיכר עגולה בקוטר של כ-20 מטרים. שלושת המבנים צמודים זה לזה ומסומנים כ"מקדש A" משמאל לרחבה (בצידה הדרומי), "מקדש B" בתווך (בצידה המערבי) ו"מקדש C" מימין לרחבה (בצידה הצפוני). במקדשים מבוך של מעברים וחדרים תת-קרקעיים, והסברה היא כי הם שימשו, בחלקם לפחות, להזרמת מים אשר יצרו שאון בעת הטקסים. חלקים אחרים בהם שימשו לאחסון וייתכן שאף למגורים. במקדש נצבו אובליסקים, אסטלות ומונומנטים מאבן, שעליהם תבליטים של דמויות אדם ושל יגוארים, אליגטוריים ובעלי חיים אחרים. 
החלק המוקדם של המקדש הוא אגפו השמאלי המכונה גם "אל קסטיו" (El Castillo - "הטירה" או "מקדש A"), והוא מתוארך לשנת 900 לפנה"ס לערך. אל אגף זה הוביל שער עשוי מאבן גרניט שחורה בשילוב עם אבן גיר לבנה, והוא ניצב בקצהו של גרם מדרגות עשוי מאותם חומרים. השער מעוטר בתגליפים, אף על פי שזו לא הייתה הכניסה הראשית אל הבניין, שכן היא פונה מזרחה לכיוון המקדש החדש (ראו להלן), ולא אל הרחבה העגולה שמצפון למבנה. 
גרם מדרגות רחב ושמור מוביל מהרחבה העגולה אל הכניסה ל"מקדש B". מול גרם מדרגות זה, בצידה המזרחי של הרחבה (הצד הפתוח), שוכן גרם מדרגות נוסף המוביל לעבר יתר חלקיו של האתר. ליד גרם זה שוכנת תלולית עפר קטנה, ואדם הניצב בכיכר העגולה, יראה את השמש זורחת מעליה ביום ההיפוך הקייצי בחצי הכדור הדרומי (21 בדצמבר). במרכזו של מקדש B, בחדר קטן וחשוך בצורת צלב, ניצב ה"לנסון" (Lanzón), שמו המקובל של פסל האל המרכזי במקדש. מקור השם במילה הספרדית לחנית, והוא ניתן לו בשל צורתו. הלנסון הוא אסטלה מגרניט בגובה של 4.5 מטרים, ועליה תבליט של דמות האל. צורתה של הישות האלוהית הייתה בתחילה כשל יגואר, אך בשלבים מאוחרים יותר קבלה מראה אנושי. 
חלקו השלישי של המקדש העתיק הוא "מקדש C". חלקים ממקדש זה נהרסו במפולת הבוץ שארעה באתר בשנת 1945, ויחד עימם נהרסה קפלה מודרנית שנצבה במקום.

המקדש החדש

המקדש החדש נמצא מזרחית לבניין A שבמקדש העתיק, ובין שני המקדשים שוכנת "הרחבה הקטנה" (Plaza Menor). המקדש החדש נוסף בין השנים 500 ל-200 לפנה"ס, והוא מהווה בעצם את המשכו של המקדש העתיק לכיוון מזרח ודרום. 
המקדש מורכב משני מבנים (E ו-F) הניצבים זה מול זה, משני צדדיה של "הרחבה הגדולה" (Plaza Mayor). הרחבה הגדולה היא שטח רבוע שקוע, ושני גרמי מדרגות הובילו ממנה אל מקדש E שמדרום לה, ושלושה אל מקדש F שמצפון לה. מקימיו של המקדש החדש שימרו את רעיון המתאר בצורת האות "ח", כאשר מבנה A של המקדש העתיק, ניצב בצלע השלישית שלה. לכן יש לראות את המקדש החדש והמקדש העתיק כמבנה משולב, ושני המקדשים, העתיק והחדש, שימשו במקביל. גם במקדש החדש ניצב לנסון.
קריסאור

במיתולוגיה היוונית, קריסאור (ביוונית: Χρυσάωρ, Khrusaōr; תרגום מילולי: "החמוש בזהב") הוא בנם של פוסידון אל הימים והסוסים והגורגונה מדוזה, ואחיו של הסוס המכונף פגסוס. שניהם נולדו לאחר שפרסאוס כרת את ראשה של מדוזה.
על פי הגרסה הנודעת ביותר של המיתוס, מדוזה הייתה נערה יפהפייה, שפיתתה את פוסידון, אל הים, ונאנסה על ידו במקדשה של אתנה, אלת החכמה ותכסיסי המלחמה. בין פוסידון לאתנה שררה יריבות רבת שנים, עוד מהזמן שבו העדיפו האתונאים את אתנה כאלה הפטרונית של עירם, על פני פוסידון; וכשהאלה גילתה שמקדשה חולל, היא קיללה את מדוזה, והפכה אותה למפלצת המוכרת, ששיערה נחשים ושהמביט בה מתאבן. לאחר מכן, מדוזה גורשה אל מעבר לאדמות ההיפרבוראניות, שבהן שרר אור שמש נצחי.
כשהמלך פולידקטס הטיל על פרסאוס להביא לו את ראשה של מדוזה, נחלצו לעזרתו אתנה והרמס, שליח האלים, שהעניקו לו, בין היתר, סנדלים מכונפים, מגל ומגן עם מראה בצידו הפנימי. על ידי הסתכלות בהשתקפותה של מדוזה במגן שלו יכול היה פרסאוס להתקרב אליה בבטחה, וכך הוא ערף את ראשה. מצווארה הכרות של מדוזה (ועל פי גרסה אחרת: מן האדמה שהתערבבה בדמה של מדוזה) בקעו צאצאיה מפוסידון: הסוס המכונף פגסוס והענק כריסאור.
על פי התאוגוניה של הסיודוס, קריסאור נישא לנימפה קלירואה (Kallirroe), בתו של הטיטאן אוקיינוס, והיה למלך איבריה. לזוג נולדו המפלצת אכידנה, "אם כל המפלצות", ויצור הכלאיים גריאון, ענק בעל שלשה גופים שהיו דבוקים זה לזה במותניהם, שנהרג במטלה העשירית של הרקולס. 
דמותו של קריסאור כמעט ואינה מוזכרת כשלעצמה, אלא רק בהקשר מות אמו או בנו.
בכתביו של דיודורוס סיקולוס, קריסאור איננו אביו של גריאון בעל שלשת הראשים, אלא אב לשלשה בנים שלכל אחד מהם צבא. לפי גרסה זו, הרקולס ניצח את כל אחד משלושת הבנים עם צבאם.

כריסאור בתרבות המודרנית

בספר "אות אתנה", השלישי בסדרת גיבורי האולימפוס של ריק ריירדן, מנסה קריסאור לשדוד את ספינתם של גיבורי הסדרה, אבל צוותו מוטעה לחשוב שהאל דיוניסוס (בכחוס) המפחיד אותם יותר מכל נמצא בספינה, ונס על נפשו.