google/wiki40b huggingface dataset:
דיות (אידוי מים)

דִּיּוּת (בלועזית: טרנספירציה, Transpiration) היא אידוי מים משטח גופו של צמח דרך הפיוניות.

דיות בצמחים

דיות בצמחים מתבצעת כאשר פיוניות הצמחים נפתחות לשם קיום פוטוסינתזה, המים מתאדים דרכן. 
עם גורמי האקלים המשפיעים על הדיות נמנים עוצמת קרינה, טמפרטורה, לחות יחסית, עוצמת האור, ריכוז הפחמן הדו-חמצני, פוטנציאל המים בעלה ומהירות הרוח. הדיות מתקיימת בכל הצמחים שיש בהם תאי פיונית
הדיות נמדדת במול למ"ר לשנייה. המכשיר למדידת דיות של עלה בודד נקרא פורומטר.
בדיות מתנדפות מולקולות המים דרך הפיוניות לאטמוספירה. איבוד המים אינו תהליך רצוי מבחינת הצמח אלא למעשה מחיר אותו "משלם" הצמח על קליטת הפחמן הדו-חמצני מהאוויר דרך אותן פיוניות. עם זאת, הדיות ניתנת לוויסות, על ידי סגירת או פתיחת הפיוניות שבצמח.
אורגניזמים מתמודדים עם דיות מופרזת באמצעים שונים, ראו גורם מגביל.
אוסקר, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

אוסקר נולד ב-27 ביולי 1888 בפוטסדאם, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ולאוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, ואת צעירותו בילה עם אחיו. ב-31 ביולי 1914 הוא נישא לרוזנת אינה מריה פון באסוויץ ונולדו לו ארבעה ילדים. הבכור שבהם מת בתחילת המערכה בפולין. במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בצבא הקיסרות הגרמנית ולאחר המלחמה והמהפכה הגרמנית גלה יחד עם כל משפחת המלוכה להולנד.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה היו הדעות חלוקות בקרב משפחת המלוכה לשעבר. הקיסר הגולה וילהלם השני ראה זאת כהזדמנות לחזור ולתפוס את השלטון. אוסקר לעומת זאת יחד עם אחיו אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה ואחיינו לואיס פרדיננד, נסיך פרוסיה תיעבו את הנאציזם והתנגדו לו בכל תוקף, ואף ניתקו את קשריהם עם אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה אחיו של אוסקר שהצטרף לאס אה. התנגדות זו לא מנעה מאוסקר ובנו לשרת בוורמאכט, אולם כאשר במהלך המערכה על צרפת מת וילהלם, נסיך פרוסיה אחיינו של אוסקר ובהלווייתו השתתפו כ-50,000 איש, מה שהבהיר לנאצים שעדיין יש תומכים למלוכנים בגרמניה וגרם להיטלר לפרסם את צו הנסיכים האוסר על נסיכים גרמניים לשרת בצבא. בעקבות הצו סולק הנסיך אוסקר מהצבא.
אוסקר נפטר במינכן ב-27 בינואר 1958 מסרטן הקיבה.
יעקב ניב

יעקב ניב (הלפרין) (נכתב גם הַלְפֶּרְן; 14 באפריל 1905 – 14 בספטמבר 1976) היה מחנך, סופר ומתרגם ישראלי, המפקח הראשי של זרם העובדים ומנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות.

ביוגרפיה

ניב נולד בשנת 1905 בסוויסלוץ' שבמחוז וולקוביסק בפולין, בן לדניאל הלפרין. בילדותו למד ב"חדר" ובבית מדרש וכן למד חשבון אצל מורה פרטי.
כשהיה בן 13 הוקם בעיירתו בית ספר עברי, והוא התבקש, בגילו הצעיר, ללמד בו חשבון ועברית.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד בכפר גלעדי, אולם משאלתו של אביו כי יהיה מורה לעברית עמדה לנגד עיניו, ועל כן פנה ללמוד בבית המדרש למורים בירושלים. במהלך לימודיו נקשר לחברי ועדת התרבות של ההסתדרות, ועם סיום לימודיו נענה לקריאת ההסתדרות והיה למורה בעמק יזרעאל. 
בין השנים 1924–1934 היה מורה ומנהל במספר בתי ספר: במשך שש שנים לימד בבלפוריה, ומשנת 1930 בבית הספר בנשר.
בשנת 1934 התמנה כמפקח בזרם העובדים, מ-1937 כיהן כמפקח הראשי של הזרם, ומשנת 1942 פיקח על הזרם מטעם הוועד הלאומי, ושימש בתפקיד זה עד לפירוק החינוך הפועלי בשנת 1953. כמו כן, משנת 1941 ועד 1950 כיהן כמנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות.
בין השנים 1953–1960 היה חבר המזכירות הפדגוגית, וריכז מטעמה את הכיתות הטרום מקצועיות בשנת הלימודים תשי"ז. משנת 1960 כיהן כמפקח החינוך במחוז תל אביב של משרד החינוך והתרבות.
ניב כתב מספר רב של ספרים בתחום החינוך והפדגוגיה, ותרגם מאמרים מרוסית, יידיש ואנגלית. כן היה חבר מערכות "אורים" ו"אורים להורים" ופרסם מאמרים בתחום הספרות והפדגוגיה ב"הד החינוך", "דבר", "הפועל הצעיר", "מאזנים" ובכתבי עת נוספים.

חיים אישיים

בתו איֶלת (בתו מאשתו רבקה) נישאה לאִתיאל עמיחי, מפקד גדוד בפלמ"ח, ממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי, מפקד מחוז ירושלים, ראש הג"א והנספח הצבאי באפריקה, בדרגת אלוף-משנה. ב-16 בפברואר 1963 נהרגה בתו בתאונת דרכים עם בעלה ובתם בת החמש.
בהמשך אותה שנה זכה ניב בפרס החינוך של עיריית תל אביב, שחולק אותה שנה לראשונה, עבור מפעל חייו בשדה החינוך בישראל.
ניב נפטר בתל אביב בשנת 1976, בגיל 71. נקבר בבית העלמין קריית שאול. באותה השנה נוסד על שמו בית הספר "יעקב ניב" בחולון.
כלכלת בריאות

כלכלת בריאות היא ענף של הכלכלה העוסק בנושאים הקשורים ליעילות, אפקטיביות, יצירת ערך והתנהגות בייצור ובצריכה של מוצרים ושירותי בריאות.

היסטוריה

מאמר של קנת 'ארו משנת 1963, נחשב בעיני רבים למאמר אשר הציג את כלכלת הבריאות כתחום דעת בפני עצמו וסקר את המאפיינים המבדילים בין מוצרי בריאות לבין מוצרים אחרים. מאפיינים אלו, לטענת ארו, כוללים רמה גבוהה של אי ודאות, מידע אסימטרי, חסמי כניסה לשווקים, השפעות חיצוניות וקיומו של צד שלישי (בעיית הסוכן).

מאפיינים מיוחדים של שוק הבריאות

התועלת משירותים ומוצרים בתחום הבריאות מתקבלת בעקבות מחלה (מלבד במקרים של טיפול מונע) וקיים קושי מיוחד לצפות ביקוש מסוג זה, להבדיל מביקוש למוצרים אחרים כגון מזון או בגדים אשר יהיה בדרך כלל סדיר וצפוי יותר. לכן, קיימת אי וודאות גבוהה ולכן הביקוש הוא בלתי צפוי ובלתי סדיר. בנוסף, הסיכון להזדקק לטיפול רפואי מכיל רכיבים של עלויות נוספות, מלבד העלות של הטיפול הרפואי עצמו, לדוגמה כתוצאה ממחלה ניתן לאבד את היכולת לתפקד באופן עצמאי ומצב זה עלול לדרוש תקופת החלמה ושיקום, ולפגוע ביכולת ההשתכרות בעתיד. הביקוש מבוסס לעיתים קרובות על קביעותיו של מטפל אשר מאבחן את המחלה ומחליט על דרך הטיפול. לעיתים המטפל עצמו אינו נושא בעלויות הטיפול או בעליות של בדיקות וטיפולים נוספים ובמקרים אלו עלולה להופיע בעיית הסוכן. 
במדינות רבות, היצע השירותים מוגבל על ידי רישיונות ממשלתיים. הן לגבי רישוי מקצועות בבריאות, רישוי מיטות ומכשירים רפואיים מיוחדים. זאת בניגוד לתיאורית השוק התחרותי שבו רמת ההיצע של סחורה מובטחת על ידי הכלל שאין סחורה אחרת שניתן לייצר עם אותם המשאבים כך שהתשואה המתקבלת מהשימוש במשאבים תגדל. דרך משמעותית נוספת לשליטה על ההיצע והאיכות היא הגבלת מספר המקומות ללימודי רפואה באקדמיה. בנוסף, הגבלות אלו מצמצמות לעיתים את מגוון האיכויות של השירותים והמוצרים בתחום הבריאות. לדוגמה שיטת הרישיונות והמכסות על כמות הסטודנטים לרפואה, בתנאי שהיא מגבלה אפקטיבית, מצמצת את מגוון הסטודנטים היכולים לגשת ולהשלים את לימודי הרפואה ולאחר מכן לספק שירותים רפואיים לצרכנים. זאת להבדיל מסחורות ושירותים בתחומים אחרים שבהם קיים מדרג רחב יותר של איכות.
המגבלות האתיות החלות על המטפל הרפואי נוקשות יותר מאשר אלו החלות על מוכרי שירותים או מוצרים בתחומים שונים. על המטפל הרפואי לדאוג בראש ובראשונה לרווחת המטופל, ברמה גבוהה מזו אשר מצופה ממוכרי שירותים או מוצרים בתחומים אחרים אשר רמת הרווחיות מהווה גורם מרכזי בפעילותם. ניתן לשייך לכך את העובדה שהרוב המוחלט של המיטות לאשפוז כללי במדינת ישראל מופעלים במסגרות שאינן למטרות רווח (בשנת 2018 כ -3% בלבד מהמיטות לאשפוז כללי במדינת ישראל הופיעו ברישיונם של ארגונים למטרות רווח) . כמו כן, פערי הידע הקיימים בדרך כלל בין המטפל לבין המטופל יוצרים מצב של יתרון מובהק למטפל, כך שמתקיימת אסימטריות במידע. לצד זאת, חשוב לזכור כי פערי הידע קטנו במהלך עשרות השנים מאז נכתב מאמרו של ארו, זאת בין היתר הודות למהפכת המידע שחולל האינטרנט, וכיום מונגש למטופלים מידע רב על פרוצדורות רפואיות ועל מחלות. נושא אי הוודאות בקרב המטופל בעל חשיבות רבה, והגברת הוודאות בקרב המטופל חשובה הן לטובת הליך הריפוי והן מבחינת החששות לגבי מימון הטיפול. נדרש יסוד של אמון מיוחד בין המטופל למטפל הרפואי. במקרים רבים אין למטופל אפשרות לבצע ניסוי של השירות המסופק מראש אלא עליו להתנסות בו רק במועד אספקת השירות. כמו כן, ידוע שטיב היחסים בין המטפל למטופל משפיע על הצלחת הטיפול. לרוב א-סימטריות המידע ברורה לשני הצדדים ויחסי המטפל-מטופל "נצבעים" על ידי כך.
מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?

ההיסטוריה של הציור

את הציור יצר גוגן בשנת 1897 בטהיטי, אליה עקר בשנת 1891 במטרה להתרחק מן החברה האירופית. בשנת 1898 שלח גוגן את הציור לצייר ולאספן הצרפתי ז'ורז דניאל דה מונפריד (Georges Daniel de Monfreid). הציור נמכר מספר פעמים עד שנקנה בשנת 1936 על ידי המוזיאון לאמנות, בוסטון בעבור 80,000 דולר.

תיאור

הציור, בעל המבנה הפנורמי, מציג קבוצה של 13 דמויות אנושיות הנמצאות בטבע הפרימיטיבי של טהיטי. הדמויות מצוירות בסגנון אקספרסיבי, אולם הן שומרות על תלת-הממדיות שלהן. גוני העור של הדמויות נע בין צהוב לחום, דבר המגיש את תפיסתן כפרימיטיבית. אף על פי שאין בציור תיאור פרספקטיבי או תיאור נפילת הצל של הדמויות על גבי הקרקע, עדיין מורגשת הכוונה לתיאור מרחב, הנחסם על ידי עצים ותיאור נוף במישור האחורי של הציר. במרכז הציור מופיעה דמות גבר בעלת גוון עור צהוב הלובשת אזור חלציים מבד לבן. היא מתוארת לכל גובהו של הציור ומדגישה את מבנה הקומפוזיציה.
באחד ממכתביו המתאר את הציור, כותב גוגן כי יש להתבונן בציור מן הימין אל השמאל. הוא מתאר את הדמויות השונות כמעלות את השאלות האונטולוגיות בקשר למהות הקיום האנושי. לפי כתיבתו משמש האליל הכחול כייצוג של "המעבר" ואילו האישה הזקנה בקצה השמאלי של הציור נמצאת במצב "קרוב למוות".
מצד קדרון

מצד קדרון (בערבית: חרבת מזין) הוא אתר ארכאולוגי השוכן מדרום לשמורת עינות צוקים, סמוך ליישוב אבנת. באתר יש שילוב של מצודת מגדל, מבדוק ומעגן סירות, במבנה אחד. קירות המבנה שהשתמרו לגובה של 5 מטר נראים מכביש 90.
האתר תוארך לתקופתו של אלכסנדר ינאי על בסיס מטמון של 2,500 מטבעות שהתגלו בשנת 2002 על החוף סמוך לאתר. כל המטבעות הם מברונזה מסוג 'העוגן והכוכב'. המגדל באתר הוא בצורת מלבן שאורכו 18 מטרים ורוחבו 9 מטרים. בתוך המגדל היה בור מים כפול שהכיל קרוב ל-30 קוב מים. לצד הבור נבנו שני חדרי אחסון עמוקים. מעליהם בכל אחת משלוש קומות המגדל המשוערות היו כ-6 חדרים. המספנה הייתה באורך של 30 מטר ורוחב 11 מטר. במספנה הותקן כבש שבו הועלו הספינות מהמים לצורך טיפול ותחזוקה שכללה את שטיפת המלחים במים מתוקים.
סמוך לכבש היה גם מזח ואורכו 15 מטר, המזח שימש לעגינת סירות שפרקו והעמיסו את מטענן. הארכאולוג יזהר הירשפלד סבר שמדובר במעגן מלכותי ששימש את אלכסנדר ינאי. ממעגן זה יצאו ספינות פאר לשוט לעין גדי, מצדה או מכוור. המגדל שימש למגורים של העובדים והאורחים המלכותיים. הספינות שיצאו מהמעגן משו גם את גושי האספלט שצפו על פני המים, והם נסחרו עם הארצות מסביב, דבר שהעשיר את קופת המדינה החשמונאית. מעגן נוסף שידוע מאותה תקופה בים המלח הוא מעגנית המלח
גנריך סליוזברג

ביוגרפיה

סליוזברג נולד במשפחה חסידית. כשהיה בן פחות משנה עברה משפחתו להתגורר בפולטבה, שם אביו מצא עבודה בתור מלמד. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר. בין השנים 1875–1882 למד בגימנסיה מקומית. ב-1886 סיים לימודים משפטים באוניברסיטת פטרבורג, בין השנים 1886–1888 השתלם באוניברסיטאות של היידלברג, לייפציג וליון. בשנת 1889 הצליח לעבור בחינה לצורך קבלת תואר שני במשפטים באוניברסיטת פטרבורג.
ב-1893 התקבל סליוזברג למעמד עורכי דין שהותר להם לעבוד בבתי המשפט, אך מבחינה פורמלית נותר הוא בתפקיד עוזר עורך דין במשך 18 שנה עקב חוקי ההגבלה על היהודים משנת 1899. ב-1906 הוזמן על ידי פיוטר סטוליפין לתפקיד יועץ משפטי של משרד הפנים הרוסי.

פעילות חברתית

החל מ-1889, כלומר מאז שנחקקו החוקים המגבילים את זכויות היהודים נהיה סליוזברג לפעיל מאוד בנושא זכויות היהודים באימפריה הרוסית. הוא חקר את מעמדם החוקי והכלכלי של המתיישבים היהודים ברוסיה.
לאחר פרעות קישינב שימש כנציגם של הנפגעים בתביעות. היה בין היוזמים הבולטים של הקמת הועד לעזרת נפגעי הפרעות שהוקם על ידי הוראצי גינצבורג.

לאחר מהפכת אוקטובר

לאחר פרוץ המהפכה הוא נאסר וישב זמן מה בכלא, ב-1920 הוא היגר קודם לפינלנד ואחרי זה לצרפת. בפריז הוא היה ראש קהילת יהודים רוסים. 
הוא היה עד במשפט בברן בשנת 1934 שהתנהל ביוזמת הקהילה היהודית המקומית כנגד כוונת הנאצים המקומיים להוציא לאור את הפרוטוקולים של זקני ציון.
סגולה (מאגיה)

השימוש בסגולות

השימוש בביטוי "סגולה" החל נפוץ בימי הביניים, בשימוש עם סגולות לשמירה או לתועלת כלשהי עבור אדם המאמין בהם.
סגולות נפוצות ביהדות הן קמעות מרבנים מקובלים אשר עוסקים בתורת הקבלה. יש הנוהגים להגיד פסוקים מסוימים המסוגלים לישועה, או ללכת לקברי צדיקים מתקופת התנאים או תקופות מאוחרות יותר כגון תקופת החסידות, כדי להינצל משעת צרה או לבקש ישועה.
חוקרים כגון גרשם שלום ומשה אידל הראו כי הרבה מן הסגולות המופיעות בספרות היהודית אינן ממקור יהודי].
שאול טשרניחובסקי תיאר סגולה שניתנה לו בילדותו:
במשך זמן ידוע הייתי בן יחיד במלוא מובן המלה: אחותי הבכירה מתה, הצעירה מתה, ואני ילד ויחידי. לשם שמירה יתרה רצעו את תנוך אוזני הימנית והכניסו בה עגיל כסף, עשוי ממטבעות שקיבלו מאת ארבעה זוגות, שאבותיהם, בין מצד האשה, בין מצד הגבר, חיים ובריאים

סגולות בתלמוד

כבר בתקופת התנאים מוצאים את השימוש בסגולות. בתלמוד מובאים סיפורים שונים על שימוש בסגולות.
סגולה לשמירה מכל רע הוא הביטחון בה', כפי שמובא במסכת מנחות: "בטחו בה' עדי עד כי ביה ה' צור עולמים. אמר ליה: כל התולה ביטחונו בהקב"ה, הרי לו מחסה בעולם הזה ולעולם הבא".
סגולה לשמירת הדרך היא לוויה. מובא במסכת סוטה: "כל שאינו מלוה ואינו מתלווה כאילו שופך דמים". ועוד (שם): "כל המלווה את חברו ארבע אמות בעיר אינו ניזוק" (האדם שיצא לדרך אינו ניזוק).
סגולה להצלה מפחד מובאת במסכת מגילה: "מאן דמבעת, אף על גב דאיהו לא חזי מזליה חזי. ותקנתו, ידלג מדוכתיה ארבע גרמידי, או ליקרי קריאת שמע, או יאמר עזי דבי טבחא שמינא מינאי".
סגולה לשעת צרה היא להגיד לעילוי נשמת ר' מאיר בעל הנס: "אלהא דמאיר ענני". הסגולה מקורה במעשה המובא במסכת עבודה זרה, י"ח. מסופר שרבי מאיר הבטיח לסוהר שישחרר את גיסתו מבית בושת, שבו הוחזקה על ידי הרומאים כעונש, אם יאמר כדי להינצל "אלהא דמאיר ענני", והבטחתו התקיימה. בשל סיפורים אלו התפתחה אמונה עממית רווחת כי רבי מאיר הבטיח ישועות לכל מי שינדב צדקה לעילוי נשמתו לעניי ארץ ישראל. על כן, ישנם רבים שהולכים להתפלל ליד מה שנחשב לקברו, ותורמים כסף לצדקה. לפי המנהג, בשעת נתינת הצדקה אומרים "אלהא דמאיר עננו" פעם אחת או שלש או שבע פעמים.]
מי ציוני ומי לא

"מי ציוני ומי לא" הוא שמו של מיצב של האמן הישראלי משה גרשוני, אשר הוצג בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב בשנת 1979.
במסגרת התערוכה, נצבעו על קירות הגלריה אותיות גדולות בגירי פסטל שמן ("פנדה") בצבע ורוד-אדום. האותיות יצרו את המשפט "מי ציוני ומי לא" על גבי שני קירות המקבילים זה מול זה. מלבד הכיתוב הוצבו בגלריה גם פנסי תאורה בעוצמה גבוהה. 
הפרדיגמה העומדת בפני הצופה בעבודה, כאפשרות לפרשנות של העבודה, מרמזת להיבט חברתי-פוליטי. הצופה בעבודה הוזמן לבחינה של מושג ה"ציונות" ללא כל עזרים נוספים זולת הטקסט שעל הקיר. חלוקת המשפט לשני חלקים מנוגדים הדגישה ממד זה. בו בזמן, הצפייה בטקסט לא  יכולה הייתה להימנע מהתייחסות לערכים האסתטיים אשר באו לביטוי במילוי האותיות בגירי הפסטל, טכניקה המדגישה את מגע היד של הצייר ואת הטקסטורה המועצמת על ידי הצבע העז והתאורה החמה.
הכוכבים של שלומי

עלילה

שלומי הוא נער מוכשר, גאון שקט וצנוע שנכשל בלימודים, החש עצמו מנודה בין חבריו לספסל הלימודים. הוא אינו מבין שהסיבות למצבו הן היותו סובל מדיסלקסיה ומהזנחת הוריו. הוא נאלץ לשאת בחלק נכבד מהעול המשפחתי: מגן ודואג לתינוקות התאומים של אחותו זיוה, מטפל בסבו, באביו, ובאימו הפרודה מאביו, קונה, מבשל ומבצע חלק מעבודות הבית. איש מבני משפחתו הטרודים בבעיותיהם האישיות והקטנוניות לא מבחין בכשריונותיו ובאישיותו יוצאת הדופן.
אלא שבהגיעו לגיל 16 מגיעות לחייו שלוש דמויות והמפגש עימן מבהיר לו שהוא האדם המוכשר וסביבתו היא הבעייתית. אנשים אלה הם המורה למתמטיקה (בגילומו של ניסו כאביה) ומנהל בית הספר (יגאל נאור) החדשים ונערה בשם רונה (איה קורן) שמגיעה לגור בשכנות, מאחר שסיימה בגיל צעיר את לימודיה לתעודת בגרות. שלומי נכשל בבחינה במתמטיקה בכתב במתכונת רגילה, משום שהוא כותב רק את התשובות ולא את דרך החישוב. לא סביר שהוא העתיק את התשובות משום שהוא היה הראשון בכיתה שסיים את המבחן. הוא לא הגיש את המבחן למורה, משום שהמורה דרש לכתוב את כל תהליך ודרך החישוב. שלומי קיפל את העמוד, השאירו כך על שולחנו, ויצא בזעם מהכיתה.
תהילה (רותם זיסמן-כהן) חברה של שלומי לא רוצה "לשדרג" את מערכת היחסים שביניהם וזה מכעיס אותו. המורה בדק את תוצאות המבחן ולכן פנה למנהל. המורה ומנהל בית הספר עושים לשלומי מבחן בעל פה במתמטיקה. שלומי מתגלה במבחן כבעל יכולת מתמטית חריגה. מנהל בית הספר רואה בשלומי כשרון מבוזבז ומבקש לקחת אותו תחת חסותו ולהעבירו לבית ספר למחוננים הפועל בתנאי פנימייה.
הוריו של שלומי, ובעיקר אימו, אינם מעוניינים בעזיבתו של שלומי, נוכח עזרתו המרובה בחיי היום יום. אולם רונה, חברתו החדשה של שלומי מעודדת אותו לעשות זאת. הוא והיא עוברים לגור יחדיו בשכנות לאותה פנימיה. בתום הסרט, שלומי מתמודד עם מציאות עצובה מאוד. במצב זה כל הדמויות סביבו יכולות להבחין במעמדו של שלומי וההפתעות שהוא מכין לכל אחת ואחד מהם.
מדרש פליאה

מדרש פליאה הוא כינוי ל"מדרש" מוזר ומתמיה. במאות הט"ז-י"ז, היו דרשנים שהמציאו חידות מעוררות עניין שניתן לבסס עליהן את הדרשה בפני הקהל וכינו אותן "מדרש פליאה". חלקם אף ייחסו את דבריהם למדרשים קדומים ועלומים, ביודעם שהציבור לא מכיר את כל ספרי המדרש.
בשלהי המאה ה-19 התחברו כמה ספרים בשם "מדרש פליאה", שתכליתם לרכז ולפרש את המדרשים הללו. בספרים אלו שלובים מדרשי חז"ל מקוריים עם "מדרשים" מאוחרים שחוברו מלכתחילה כחידות, לעיתים מתוך הנחה שגויה שגם אלו האחרונים הם מאמרי חז"ל מקוריים. לצד מאמרים אלו, נדפסו פירושים שניסו לפצח את החידות. הספר הראשון מסוג זה נכתב על ידי הרב יצחק ליפיעץ משדליץ והוא ראה אור בוורשה בשנת 1891.

ביקורת על המצאת מדרשי הפליאה

בספרות התורנית מתועדת ביקורת חריפה על הדרשנים שהמציאו מדרשי פליאה. כך כתב המהרש"א: "חדשים מקרוב באו בעוונותינו הרבים, הדרשנים המטעים את העולם בשקריהם, הן שאומרים מדרשים שקרים והן שאומרים בו דברי שקר, מה שאין המדרש והדעת סובל, וכל מי היותר יכול להגדיל השקרים - הוא משובח בעיני ההמון... וראוי להרחיק אנשים כאלו לשמוע תורת פלסתר שלהם". דברים ברוח זו, באריכות רבה, כתב בעקבותיו גם רבי דוד אופנהיים.
החיד"א בספרו שם הגדולים (מערכת ספרים, דרשות הר"ן) סקר בקצרה את תולדות הדרשנות בישראל, והתווה את הדרך הרצויה לדעתו, כאשר דרשות הר"ן משמשות לו כמודל לחיקוי. אגב כך מתח ביקורת נוקבת על מדרשי הפליאה: "יש בודה מאמר מלבו ואומר שהוא פליאה, ועולים ויורדים בו בכמה תלוליות וקשרים שאינם של קיימא ובית עכביש מבטחם".
גם הבעל שם טוב, ובעקבותיו תלמידיו ובראשם רבי יעקב יוסף מפולנאה, יצאו בתוקף נגד תופעה זו. מסופר כי "פעם אחת בערב יום הכיפורים ראה הבעש"ט שיש בשמים קטרוג גדול על ישראל, ועוד מעט תילקח מהם תורה שבעל פה חס ושלום. התעצב אל לבו כל אותו היום, ולא יכול היה כדרכו לברך את הבאים אליו. כשהגיע לבית הכנסת נפל לפני ארון הקודש ובכה במרירות, ואמר: כיצד נוכל לחיות בין הגויים בלי תורתנו הקדושה? והמשיך וצעק: כי הרבנים אשמים על שבודים שקרים מלבם!".

כביטוי

בעברית זמננו משמעות המונח התרחבה והוא משמש לעיתים כביטוי לדבר מה תמוה, כמו למשל בדברי השופט בעז אוקון שכתב בפסק דין: "על רקע זה, הטענה כאילו "אין לה כל קשר לקבלת המוצר בארץ היעד" היא מדרש פליאה".
בית ח'ליפה

היסטוריה

אבי המשפחה, אחמד אבן מוחמד אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה, היה שליט קטר ובחריין במהלך המאה ה-18. בשנת 1865 פרצה מלחמת קטר-בחריין בין בית ח'ליפה לבין בית ת'אני על השליטה בחצי האי קטר. בית ת'אני הקטרי הנחיל תבוסה לבחריינים. אך הסכסוך לא נגמר, היו איונים בין בחריין, קטר, וערב הסעודית שכל אחת מהמדינות תבעה עליהם ריבונות ואיי חוואר שהיו כ-100 שנה בשליטה קטרית עברו עם הכרזות העצמאות לידי בחריין.
סיירה לאון במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של סיירה לאון למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהיו עתידים להתחרות בשלושה ענפי ספורט: הרמת משקולות, כדורעף חופים ושחייה. אולם ב-13 באוגוסט 2014 המשלחת פרשה מהמשחקים לאור לחץ שהופעל עליה מהרשויות בהרפובליקה העממית של סין במטרה למנוע מהגעת נגיף האבולה למדינתם בעקבות התפרצות האבולה במערב אפריקה.
רחמים מהדר

ביוגרפיה

נולד למיסה ולראובן מהדר בלוב. כשבגר נישא  לפורטונה סנדלר, וכיהן כחבר בית הדין של בנגאזי תחת הרב כמוס פלאח.
לאחר פטירת הרב כמוס פלאח, מונה הרב מהדר לסגנו של הרב יוסף ג'יעאן, שמונה לכהן כרבה של בנגאזי. לאחר עליית יהודי לוב לישראל ובתוכם הרב יוסף ג'יעאן בשנת 1949, מונה הרב מהדר לכהן תחתיו כרבה הראשי של בנגאזי, שם, בין יתר פעולותיו, נהג לדרוש מדי יום לאחר תפילת ערבית בפני באי בית הכנסת.
לאחר פטירת אשתו ב-1950, נישא למרים קריצי.
בשנת 1967, לאור הרעת היחס כלפי היהודים, עבר הרב מהדר להתגורר עם חלק מבני קהילתו באיטליה, שם מונה לכהן במשרה רבנית.
בשנת 1974 עלה לישראל והתיישב בבת ים.
נפטר ב-17 ביוני 1976.
אניה גוסטומלסקי

ביוגרפיה

גוסטומלסקי נולדה וגדלה בקייב שבאוקראינה הסובייטית. היא עלתה לישראל בגיל 10 כשחיינית שחייה צורנית. במשך 12 שנים התאמנה בפנימיית המחוננים בשחייה במכון וינגייט, בהדרכתו של לאוניד קאופמן ולאחר מכן עברה לאגודת מכבי קריית ביאליק.

2001

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה יפן בשנת 2001 סיימה גוסטומלסקי במקום 20 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.59 דקות, במקום 22 במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:18.36 דקות, במקום 25 במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 30.56 שניות, במקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 57.07 שניות, במקום 35 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.59 דקות ובמקום 41 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.86 שניות.

2003

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2003 סיימה גוסטומלסקי במקום 21 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.60 דקות, במקום 29 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.97 דקות ובמקום 31 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.54 שניות.

2004

גוסטומלסקי השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004). לאתונה הצטרפה גוסטומלסקי ברגע האחרון, לאחר שקיבלה אישור מיוחד מוועדת החריגים של היחידה לספורט הישגי להשתתף במשחקים, זאת לאחר שלא השיגה את הקריטריון האולימפי. היא סיימה במקום ה-28 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.06 דקות, במקום ה-32 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.15 שניות ובמקום ה-35 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.72 שניות.

2005

באליפות העולם שנערכה במונטריאול קנדה בשנת 2005 סיימה גוסטומלסקי במקום 23 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.43 שניות, במקום 24 במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 29.79 שניות, במקום 25 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.56 דקות ובמקום 32 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:19.83 דקות.

2007

באליפות העולם שנערכה במלבורן אוסטרליה בשנת 2007 סיימה גוסטומלסקי במקום 24 במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:14.92 דקות, במקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.37 דקות, במקום 30 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.84 שניות ובמקום 31 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.44 דקות.

2008

באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2008 סיימה גוסטומלסקי במקום ה-10 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.86 דקות, במקום ה-12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.62 שניות, במקום ה-19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.17 דקות ובמקום ה-22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.08 שניות. בזכות הישגיה אלו היא קבעה את הקריטריון לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) 
במשחקים האולימפיים עצמם סיימה גוסטומלסקי במקום ה-19 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 25.23 שניות, במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.18 שניות (2 מאיות השנייה איטי משיאה הישראלי), במקום ה-25 במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:01.87 דקות, במקום ה-36 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 59.50 שניות.

חייה האישיים

גוסטומלסקי מתגוררת בנתניה עם בעלה ושני ילדיה, בן ובת. היא שימשה כמנכ"לית מועדון השחייה הפועל דולפין נתניה, אלופת המדינה בשחייה (2013). היא עודנה מתאמנת ומתחרה מטעם המועדון.
הנסיך אדוארד, רוזן וסקס

תוארו בעתיד

לפי המסורת בבית המלוכה, מוענק לבנו של המלך או לבנה של המלכה השולטת תואר דוכס בעת חתונתו. מסורת זו נשמרה כשאחיו הגדול, הנסיך אנדרו, קיבל את התואר דוכס יורק כשנישא לשרה פרגוסון. לקראת חתונתו של אדוארד הודיע הארמון שהתואר שיוענק לו הוא רוזן בלבד. באופן דומה, כשנולדה בתו לואיז, פורסם כי היא תיקרא ליידי לואיז וינדזור (תואר הכבוד לבתו של רוזן), ולא הוד מעלתה המלכותית, הנסיכה לואיז מווסקס, התואר לו זכאים נכדיו של השליט.
בעתיד, כך פורסם, יקבל אדוארד את התואר דוכס אדינבורו שבו מחזיק כעת אביו.
למעשה, לאחר מותו של הנסיך פיליפ יירש את התואר בנו הבכור, הנסיך צ'ארלס (בין אם יהיה אז נסיך או אם יירש עוד קודם את המלוכה). בשעה שצ'ארלס יעלה לכס המלכות, יתמזג התואר עם הכתר - ואז יוכל צ'ארלס, כמלך, ליצור מחדש את דוכסות אדינבורו עבור אחיו הצעיר.
קליאצ'נובו

היסטוריה

השם קליאצ'נובו מוזכר לראשונה בשנת 1475.
בשנת 1910 היו בקליאצ'נובו 1,099 תושבים: 62 הונגרים, 211 גרמנים ו-825 רותנים; החלוקה לפי דתות הייתה: 189 קתולים, 681 יוונים-קתולים, ו-241 יהודים. בשנות המלחמה המאוחרות הועברו יהודי קליאצ'נובו לגטו מונקאץ' (מוקצ'בו), וב-1944 גורשו לאושוויץ, בתאריך ב' סיון ה'תש"ד.