google/wiki40b huggingface dataset:
קטורה (דמות מקראית)

קְטוּרָה מופיעה במקרא בספר בראשית בפרשת חיי שרה: "וַיֹּסֶף אַבְרָהָם וַיִּקַּח אִשָּׁה וּשְׁמָהּ קְטוּרָה" (ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק א'). בפשטות הדברים מדובר באשתו השלישית שנשא אברהם לעת זקנתו, לאחר שכבר גירש את הגר ושרה נפטרה.

זהותה של קטורה לפי הפרשנות

הפרשנים חלוקים לגבי זהותה של קטורה. רש"י כותב שזו הגר והיא נקראת קטורה "על שם שנאים מעשיה כקטֹרת, ושקשרה פתחה שלא נזדווגה לאדם מיום שפרשה מאברהם". אבל אבן עזרא כותב שהיא פילגש אחרת, בהתאם לפשט הפסוק.
המלבי"ם על הביטוי " ויסף אברהם" מסביר את היחס בין יצחק, לבין ישמעאל מצד אחד ובני קטורה מצד שני. הוא נעזר במשל העץ, ואומר שיצחק משול לפרי, בעוד ישמעאל משול לעלים, ובני קטורה לקליפה. פירושו מבוסס על המדרש על תהילים א, ג: "אשר פריו יתן בעתו זה יצחק, ועלהו לא יבול זה ישמעאל וכל אשר יעשה יצליח אלו בני קטורה"
לפי הכלי יקר "ויוסף אברהם ויקח אשה ושמה קטורה". חזר ונשא את הגר וקראה קטורה על שם שמעשיה נאים כקטורת, וכן משמע לשון ויוסף שנשאה שנית, ויש לנו ליתן טעם למה קראה עכשיו קטורה על שם מעשיה, ועוד שזה סותר למה שפירש"י פרשת וירא (כא.יד) ותלך ותתע שחזרה לגילולי בית אביה. והקרוב אלי לומר בזה שמתחילה גרשה על פי בקשת שרה, כי אברהם היה טפל לשרה בנבואה וידעה שרה בנבואה שסופה לחזור לגילולי בית אביה, וגם ראתה בישמעאל בנה שהיה מצחק שיש במשמעותו גם ע"ג, שנאמר (תשא לב.ו) ויקומו לצחק. על כן אמרה גרש את האמה הזאת ואת בנה, כי מעשה שניהם שוים כי לא יירש בן האמה הזאת עם בני עם יצחק, כי לא יירש ממעשה אברהם. וירע הדבר בעיני אברהם כי לא ידע ברוח הקודש אמונת הע"ג אשר בלבם, לפיכך נאמר לו כל אשר תאמר אליך שרה שמע בקולה, ומכאן למדו שאברהם טפל לשרה בנבואה. מיד וישלחה בגירושין, ותלך ותתע כאשר אמרה שרה, וא"כ מאחר שגרשה מחמת ערות דבר של ע"ג קשה איך חזר ולקחה, על כן בא לתרץ ולומר שעשתה תשובה, כמו ישמעאל בנה שעשה ג"כ תשובה, וכדי לפרסם זה קרא אברהם שמה קטורה, על שם הקטורת כי פרסם לכל שעשתה תשובה, וכל בעל תשובה נעשים לו הזדונות כזכיות והזדונות עולים לריח ניחוח כמו הזכיות, על כן המשילה לקטורת שהחלבנה שריחו רע עולה לריח ניחוח ככל שאר הבשמים, וזה דמיון נאות על חטאי הבעלי תשובה שעולין לריח ניחוח, וכמ"ש (ישעיה מ.ב) כי נרצה עונה. שאחר התשובה גם העון נרצה ומקובל על כן נקראת קטורה.
לפי פרופסור ישעיהו ליבוביץ, אברהם החזיר את הגר - גרושתו, שלה הייתה זכות קדימה במשפחתו והיא גורשה ללא רצונה.
לפי מדרש למדנו: "שלש נשים נשא אברהם: שרה בתו של שם: קטורה בתו של יפת: הגר, בתו של חם." מדרש זה רואה באברהם כאב אוניברסלי לכל הגזעים של המין האנושי, וכך גם אמונתו פתוחה לכל הגזעים של העולם.
על פי המשך הפרק בו מוזכרים בני הפלגשים ועל פי דברי הימים א' פרק א, פסוק לב, שם נאמר "וּבְנֵי קְטוּרָה פִּילֶגֶשׁ אַבְרָהָם, יָלְדָה אֶת-זִמְרָן וְיָקְשָׁן וּמְדָן וּמִדְיָן--וְיִשְׁבָּק וְשׁוּחַ; וּבְנֵי יָקְשָׁן, שְׁבָא וּדְדָן. לג וּבְנֵי מִדְיָן, עֵיפָה וָעֵפֶר וַחֲנוֹךְ, וַאֲבִידָע, וְאֶלְדָּעָה; כָּל-אֵלֶּה, בְּנֵי קְטוּרָה., מעמדה של קטורה היה של פילגש.
קטורה ילדה לאברהם שישה בנים: זמרן, יקשן, מדן, מדין, ישבק ושוח. שמות אלה מייצגים שבטים שחיו בספר ארץ ישראל ובחצי האי ערב, כדוגמת המדיינים.
קיבוץ קטורה שבערבה נקרא על שמה.
SS-N-2 סטיקס

פיתוח

טיל הסטיקס פותח בשנות החמישים והיה מבוסס על מבנה המטוס יאק 1000 שנבנה בשנת 1951. לטיל כנפוני דלתא, גוף גלילי מעוגל ושלושה משטחי שליטה בזנב.
על אף ממדיו הגדולים יחסית לטילי ים-ים יוצר הסטיקס בכמויות גדולות ויוצא למדינות ברית ורשה רבות.
ביות הטיל מתבצע באמצעות מכ"ם פשוט המותקן בחרטומו ומשדר אלומת חרוט לכוון המטרה.
בטיל מותקן מנוע רקטי של דלק נוזלי כאשר יתרת הדלק שלא נשרפת במהלך היעף למטרה מתוכננת לשמש להגברת עוצמת הפיצוץ כמעין פצצת תבערה.
הטיל טס בגובה 120–250 מטר מעל פני הים.

פעילות מבצעית

טילי סטיקס סופקו לציי מצרים וסוריה בראשית-אמצע שנות השישים, והחלו את עידן ספינות הטילים במזרח התיכון.
במלחמת ששת הימים לא נעשה שימוש בטילי הסטיקס אף על פי שהיו מבצעיים.
ב-21 באוקטובר 1967, כארבעה חודשים לאחר המלחמה, טובעה המשחתת אח"י אילת באמצעות ארבעה טילי סטיקס שנורו לעברה מספינות טילים מצריות מדגם קומאר שעגנו בנמל פורט סעיד. אחד הטילים שנורו החטיא את הספינה והתפוצץ במים. טיל זה גרם לנפגעים רבים בקרב החיילים שנטשו כבר את הספינה וגרם להם לפציעות פנימיות כתוצאה מהדף הפיצוץ במים.
ב-13 במאי 1970 טיבעה ספינת טילים מצרית מדגם קומאר את ספינת הדיג הישראלית "אורית" מצפון לימת ברדוויל בצפון סיני באמצעות טילי סטיקס. שניים מהדייגים בספינה נהרגו ושניים אחרים נפצעו. תקרית זו הוכיחה, בניגוד להערכות, כי לטיל יכולת פגיעה גם במטרות קטנות.
בשנת 1971 השתמשה הודו בטיל כנגד פקיסטן, ובשנות השמונים השתמשה בו איראן במהלך מלחמת איראן-עיראק.
במלחמת יום הכיפורים נעשה שימוש בטילי סטיקס בקרב לטקיה ובקרב טרטוס על ידי ספינות של צי סוריה ובקרב דמייט על ידי ספינות של צי מצרים, כנגד ספינות טילים ישראליות. אף אחד מטילי הסטיקס לא פגע בכלי השיט של חיל הים שביצע תמרוני התחמקות והשתמש במוץ ובלוחמה אלקטרונית כנגד רב"ת מכ"םי שמותקן בראש הטיל.

מדינות משתמשות

ברית המועצות, רוסיה, אלג'יריה, אנגולה, בולגריה, סין, קובה, הודו, עיראק, לוב, קוריאה הצפונית, פולין, רומניה, סרביה, סומליה, סוריה, וייטנאם.
שלמה בידרמן (בירן)

שלמה בידרמן (בירן) (1936 – 6 ביולי 1995) היה מלחין ישראלי.
בידרמן היה מורה למוזיקה, והלחין מספר שירים, כולל "נעמה" (מילים אברהם בר-עוז) שזכה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1961, בביצועה של אסתר עופרים. בשנים שלאחר מכן, זכה השיר לביצועים נוספים. במיוחד התפרסם ביצועה של עופרה חזה באלבומה מ-1983, "שירי מולדת". כמו כן ביצעו את השיר גם ג'ו עמר, גילה אדרי, חוה אלברשטיין וליאורה.
שירים נוספים שהלחין והתפרסמו הם: שיר הילדים "ענן ועננת" (מילים: שמואל בס), "צללים" (מילים: אורי אסף, ביצוע: נחמה הנדל) ו"המחרוזת" (מילים: אורי אסף, ביצוע: אסתר עופרים).
ניגן באקורדיון ולימד מוזיקה, בין היתר, בבית ספר "גולן" ברמת השרון. יצא בשליחות מטעם ההסתדרות הציונית העולמית למקסיקו, שם שימש כמורה למוזיקה בבית ספר יהודי. נרצח ביולי 1995 במקסיקו.
היה נשוי ליעל ולהם שלושה ילדים, בהם המוזיקאי צליל בירן.
קוטיקולה

קוּטִיקוּלָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: כְּסוּתִית) היא שכבה שומנית, בלתי חדירה למים ולגזים, המצפה לרוב אזורים על-קרקעיים של צמחים רבים, וכן את גופם של פרוקי רגליים ותולעים טבעתיות.
מטרת הקוטיקולה בצמחים ובפרוקי רגליים יבשתיים היא שמירת סביבה רוויית מים באמצעות מניעת התנדפות, ובכך מניעת התייבשות הרקמה החיה. בתולעים טבעתיות, החיות בסביבות לחות, לעומת זאת, שכבת הקוטיקולה היא דקה וחדירה ובכך מאפשר חדירת מים מהסביבה ושמירה על מבנה גוף קשיח. בצמחים, הקוטיקולה משמשת לעיתים גם כהגנה מפני טפילים מסוימים. הקוטיקולה היא תערובת של שעוות וליפיד נוסף, הנקרא קוּטין. הרכב הקוטיקולה ועוביה שונה במינים שונים על פי אזור המחיה: בבתי גידול יבשים, הקוטיקולה עבה יותר מאשר בבתי גידול לחים.
באנטומיה האנושית, מתייחסת הקוטיקולה למספר מבנים: שכבות של תאי עור או קרטינוציטים המייצרים את הקרטין בציפורניים, ושכבת התאים העליונה המכסה את פתח זקיק השיער ומחזיקה אותו במקומו.

במבנה הציפורניים, הקוטיקולה היא שכבת רקמות מתות, שנוצרת באפוניקיום ותפקידה להשלים את ההגנה הקדמית של סביבת הציפורן. 
הקוטיקולה יוצרת שכבת הגנה המשמשת מעין דבק, ומצמידה את החלק התחתון של הקפל הקדמי ללוחית הציפורן המתהווה בשורש הציפורן. שכבה זו בעלת אופי דינמי, ומלווה את לוחית הציפורן במהלך גדילתה ובכך מונעת חדירת מזהמים.
רודולפו (רז'ו גאץ')

קורות חיים

רודולפו נולד בבודפשט, ברובע 8 (Józsefváros) למשפחה יהודית. אמו קטלין וולף, אביו איגנץ גרוס. אביו היה במקור מדפיס בבית דפוס ולאחר מכן החזיק בבית ממכר קטן לשנאפס. רודולפו היה ילד שקט, מופנם מאוד, לו אח אנדראש ואחות אמה. הוא סיים שמונה כיתות לימוד ובגיל ארבע עשרה, מסיבות כלכליות בעיקר, נשלח להתלמד בחנות לבגדי אופנה יוקרתית כשוליה. את שם משפחתו (גרוס) שינה לגאץ' בדצמבר 1945.

קריירה

בהשראת סוחר פנינים סיני הוא נשבה בקסמי הקוסמות. הסיני לימד אותו מופע קסם אחד וראשון עם חלוקי נחל של הדנובה. הקוסם זוארד אודרי לקח חסות על הנער המוכשר ולימד אותו רבות מהמחצית השנייה של שנות העשרים. לאחר הופעותיהם המשותפות התכופות, זוארד אודרי ניהל גם את הופעתו העצמאית הראשונה באביב 1929. מאז הוזמן הבחור הצעיר תכופות למועדונים, ולקבוצות המקצועיות של פשט ובודה שרצו לראות את הקוסם המוכשר. אז קיבל את שם האמן שלו רוֹדוֹלְפוֹ גְרוֹסוֹ ממנהלו.
בדצמבר 1930 הוא פנה להתקבל באגודת הקוסמים החובבים ההונגרית, אך למרות הצלחתו הוא לא התקבל. הוא החליט לגשת לבחינות של אמן מקצועי ולאחר שלושה ימי מבחנים ברויאל אורפיום התקבל בינואר 1931 כחבר באגודת האומנים ההונגרית. מכאן ואילך, על פי כרזות ופרסומות, הקוסם המקצועי והכייס המיומן הוחתם על חוזים ברבים ממועדוני הלילה הידועים והפופולריים של הבירה (מועדון לילה של אריזונה, קלרוס, אלפין וילג', מולן רוז'). בסתיו 1935 נשא לאישה את אולגה נאדור, שאיתה היה נשוי חצי מאה בהרמוניה מופתית, וחריגה בעולם האמנות.
בתחילת 1939 עזב רודולפו את הונגריה והקים להקה עצמאית. תחילה הופיעו במשך חודשיים בבולגריה, ואחריה באתונה ובסלוניקי. הלהקה קיבלה חוזה בטוראן וואריטה באיסטנבול, ולאחר מכן נסעו למצרים עד אוגוסט 1940. לאחר מכן, הרויאל אורפאום בבודפשט סיפק ללהקה הזדמנויות להופעות. כיהודי הוא גויס לשרות העבודה במסגרת יחידות העזר של הצבא ההונגרי. לאחר השחרור משירות העבודה בשנת 1945 הוא נבחר לחבר הנשיאות של האגודה הלאומית של אומני הונגריה.
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב -13 בינואר 1986 על הבמה בתיאטרון מיקרוסקופ בשם "רודולפו: זהירות!". הוא מת ב -25 בינואר 1987 בבודפשט. המקור האמיתי להצלחתו היה השילוב המושלם של הטריקים שלו ויכולתו להתחבר לקהל. גם לאחר פרישתו בשנת 1971 הוא התאמן ארבע שעות כל יום. אמירתו שנהפכה לסלוגן שלו הייתה: "שימו לב לידיי, כי אני מרמה!" אמונתו הייתה ש"אומן שמרוצה מעצמו הוא לא אומן יותר, אלא מת. הוא היה אחד הקוסמים המוכשרים ביותר של זמנו וכייס מיומן. הוא הכיר המון טריקים מכל תחומי הקוסמות. לפי עדותו הוא הכיר כאלף כאלה שהציג אותם על הבמה.
שאנגחאי מאסטרס

פורמט

הטורניר משוחק על פני שמונה ימים בתחילת אוקטובר. בטורניר היחידים משתתפים 56 שחקנים (מהם 7 המעפילים מטורניר המוקדמות, ו-8 מדורגים שעוברים אוטומטית לסיבוב השני), ובטורניר הזוגות משתתפים 24 צמדים (גם כאן ישנם 8 מדורגים המעפילים אוטומטית לסיבוב השני).
כל משחקי היחידים משוחקים בפורמט של הטוב משלוש מערכות עם שובר שוויון בכול אחת מהמערכות, ואילו במשחקי הזוגות משחקים שתי מערכות עם שובר שוויון, שלאחריהן - במקרה של תיקו במערכות - משוחק שובר שוויון על כל המשחק.
כמו שאר טורנירי המאסטרס בסבב ה-ATP, כך גם מאסטרס שאנגחאי מעניק 1000 נקודות דירוג למנצחים בטורנירי היחידים והזוגות. נכון לתחרות ב-2018, חולקו פרסים בסך כולל של $9,219,970.

קומפלקס הטניס

כל המשחקים נערכים בארנת צ'יג'ונג, שבו שוחק גביע המאסטרס בטניס (Tennis Masters Cup, כיום נקרא גמר ה-ATP) בין השנים 2005-2008. המשטח במגרשים הוא משטח קשה, ספציפית מסוג דקו-טרף (DecoTurf).
במקור נבנתה הארנה בין השנים 2004 ל-2005 על מנת לארח את גביע המאסטרס בטניס, לאחר ששאנגחאי זכתה במכרז בחוזה לשלוש שנים (2005-2007), שהוארך מאוחר יותר אף לשנה רביעית. האתר תוכנן להפוך להיות קומפלקס הטניס הגדול ביותר באסיה, בזכות אצטדיון מרכזי בן 15,000 מושבים. האצטדיון המרכזי כולל גג נפתח, שמורכב משמונה לוחות פלדה המייצגים את המגנוליה, הפרח הרשמי של העיר שאנגחאי. נכון לשנת 2019, המגרש המרכזי שמר על מעמדו כאחד מאצטדיוני הטניס הגדולים בעולם.
כהכנה לקראת טורניר מאסטרס שאנגחאי הראשון הורחב הקומפלקס, ומספר אצטדיונים ומגרשים חדשים הוקמו עד אוגוסט 2009, מגרש גראנדסטנד (Grandstand Court), עם קיבולת של 5,000 צופים, ומגרש יוניון פיי 3 (Union Pay 3), עם קיבולת של 1,500 צופים.

היסטוריה

הטורניר נוסד על ידי ה-ATP ואיגוד הטניס הסיני במטרה לפתח את שוק הטניס בסין ובאסיה באופן כללי. בשנת 1996 נערך לראשונה טורניר טניס מקצועני בעיר שאנגחאי. בשנת 2002 נערכה בעיר לראשונה אליפות סוף השנה, שנקראה אז גביע המאסטרס בטניס. בעקבות הצלחת טורניר זה החליט סבב ה-ATP להעניק לשאנגחאי את הזכויות לטורניר סוף השנה לשנים 2005-2007, ולאחר מכן להאריך את החוזה לשנה נוספת.
במרץ 2007 הודיע ה-ATP כי כחלק מהשינויים המתוכננים לעונת 2009, יוקם טורניר טניס חדש מסדרת המאסטרס בשאנגחאי, טורניר המאסטרס הראשון שייערך באסיה, במקום טורניר מדריד; כתוצאה מכך טורניר מדריד עבר לעונת החימר האירופית, שם החליף את טורניר המבורג, שנושל ממעמדו כטורניר מאסטרס. טורניר סוף השנה שינה את שמו ל"גמר סבב ה-ATP העולמי" (ATP World Tour Finals) ועבר לארנת ה-O2 בלונדון, בריטניה.
טורניר שאנגחאי הפך לספינת הדגל של החלק האסייתי בלוח השנה של סבב ה-ATP, שפרט אליו כולל גם את אליפות צ'נגדו הפתוחה בצ'נגדו ואת אליפות ג'והאי בג'והאי מסדרת 250 של סבב ה-ATP, ואת אליפות יפן הפתוחה בטוקיו ואליפות סין הפתוחה בבייג'ינג מסדרת 500 של סבב ה-ATP.
מתקן בקבוקים

היצירה

דושאן טען כי רכש את המתקן בבזאר בקרבת בית הערייה בפריז. היה זה מתקן מסחרי, עשוי ברזל מגלוון, ששימש לייבוש של בקבוקים לאחר שטיפה. המתקן שרכש דושאן הכיל מקום לייבושם של 50 בקבוקים. המחקר גילה, על פי קטלוג משנת 1912, כי בחנות שנקראה "Bazar de l'Hotel de Ville", ששכנה בקרבת בית העירייה, אכן נמכרו באותה עת מתקנים דומים לזה שרכש דושאן. בדומה ל"מזרקה" (1917), הכיל מתקן הבקבוקים כתובת אותה כתב דושאן בצדה של היצירה. כיום לא ידוע מה היא אותה כתובת כיוון שהמתקן המקורי אבד ואילו דושאן עצמו טען כי שכח את הכתובת. היצירה אבדה לאחר שדושאן היגר לניו יורק בשנת 1915 ואחותו ניקתה את הסטודיו שלו וזרקה את היצירה ביחד עם פריטים אחרים. 
בין השנים 1921 ל-1964 יצר דושאן 7 מהדורות חדשות של "מתקן הבקבוקים". בשנת 1921 נוצר ההעתק הראשון בפריז, בגובה של 50 ס"מ. ההעתק השני, בגובה של 59 ס"מ,  נקנה על ידי דושאן ומאן ריי בשנת 1936 עבור תערוכה של חפצים סוריאליסטים בפריז. ארבעה העתקים נוספים ושונים זה מזה נוצרו בין השנים 1960-1963. אחת המהדורות (1960) נרכשה על ידי האמן האמריקאי רוברט ראושנברג. בשנת 1964 נוצרה מהדורה של 8 מתקנים, בגובה של 64.2 ס"מ, על ידי ארטורו שוורץ (Arturo Schwarz) ובפיקוחו של דושאן. עיצוב המהדורה נעשה על פי תצלום של מאן ריי משנת 1936. בנוסף לשמונת העותקים נוצרו עוד שני עותקים לא רשמיים שנועדו עבור דושאן ושוורץ וכן שני עותקים נוספים שנועדו לתצוגות מוזיאליות.
רבים מעותקי "מתקן בקבוקים" מוצגים כיום במוזיאונים שונים בעולם ובהם המוזיאון לאמנות מודרנית בסטוקהולם, מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון ישראל ואחרים.
דמוקרטים 66

היסטוריה

המפלגה נוסדה ב-14 באוקטובר 1966 על ידי 44 פעילים. מרביתם תוארו כנובוס הומו, אם כי רובם כבר כיהנו במשרות פוליטיות לפני הקמת המפלגה. בתחילתה, המפלגה לא החזיקה באידאולוגיה ברורה, אלא קראה לדמוקרטיזציה רדיקלית של החברה ולפרגמטיזם. בבחירות שנערכו בשנת 1967, קיבלה המפלגה כ-7 מושבים בבית הנבחרים, הישג חסר תקדים למפלגה חדשה. בשנת 1972 בפעם הראשונה לקחה חלק בפעילות הממשלה. בשנתיים שלאחר מכן מרבית מחברי המפלגה עזבו, ותוצאות הבחירות האזוריות היו מאכזבות מאוד עבור המפלגה, ובבחירות לסנאט שהתקיימו ב-1974, ה-D66  הפסידה מחצית מנציגיה. המצב היה כל כך חמור, עד שבקונגרס המפלגתי שהתקיים בשנת 1974, הוצע אף לפרק את המפלגה. רוב חברי המפלגה הצביעו בעד הפירוק, אך לא הושג רוב הכרחי של שני שלישים. לאחר המשבר הנהגת המפלגה הדגישה אוריינטציה ליברלית, ובכך הכפילה את כוחה בבחירות לבית הנבחרים שנערכו בשנת 1977, אם כי באותה השנה הפסידה את נציגותה בסנאט. 
בשנת 1981 לקחה חלק בממשלה למשך שנה, ובשנת 1982 שבה לאופוזיציה. שיא כוחה של ה-D66 היה בשנת 1994, עם 24 מושבים בבית הנבחרים ו-12 בסנאט. לקחה חלק בממשלה בשנים 1994-2002.

ארגון

הגוף הגבוה ביותר ב-D66 הוא העצרת הכללית, שבה כל חבר יכול להשתתף. הוא מתכנס פעמים רבות בשנה. האספה בוחרת את מועמדי המפלגה לפרלמנטים השונים. למפלגה יש 250-300 סניפים ברחבי הולנד. למפלגה יש ארגון נוער שהצמיח מספר חברי פרלמנט.
המפלגה לוקחת חלק באינטרנציונל הליברלי מאז שנת 1986.
אמפיבולה

אמפיבולה (מיוונית: ampibolia) הוא כשל לוגי מילולי הנובע מערפול במבנה הדקדוקי של משפט, הגורם לכך שהמשפט ניתן לפירוש באופנים שונים ושווים בו זמנית.

לקריאה נוספת

שמות ספרים עם אמפיבוליה
טיכון ג'יזנבסקי

ביוגרפיה

הוא למד בבית ספר בזלנוגרדסק, שבקלינינגרד. למד בכיתת התיאטרון של הליסאום מס' 49 בעיר קלינינגרד.
בשנת 2005 הוא החל את לימודיו האקדמיים, בשנת 2009 סיים את לימודיו במכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין, אצל מרינה פנטלבה (1937–2009) ו-ואלרי פוקין.
מאז 2009, הוא שחקן בתיאטרון אלכסנדר (שמו הרשמי המלא הוא "תיאטרון הדרמה האקדמי הרוסי על שם אלכסנדר ג. פושקין"). הופעת הבכורה בתיאטרון הייתה בתפקידו כחבר מקהלה במחזה "צאר אדיפוס" מאת סופוקלס (בימוי: ט. טרזופולוס).
ארכיון איי הודו

היסטוריה

הבניין, הכולל שתי קומות, מקיף פטיו מרכזי גדול. החלונות שקועים בתוך הקיר החיצוני ובין שני פילסטרים שטוחים, ומעל כל אחד מהם יש חופת אבן. הבניין מוקף במעקה, ובפינות ניצבים אובליסקים. בבניין אין פסלים קישוטיים, למעט הטונאליות המנוגדת של האבן והסטוקו והצל המוטל על ידי ההבלטה המתונה של הפילסטרים כנגד העמודים התומכים שלהם, על ידי המזח שלהם, על ידי הקרניז ועל ידי פסי הקרניז המכסים כל חלון.
בשנת 1785 הורה המלך קרלוס השלישי לאחסן בארכיון את כל המסמכים הקשורים למועצת איי הודו, על מנת שכל התיעוד הקשור לאימפריה יהיה במקום אחד, לאחר שקודם לכן היה פזור בכמה מקומות כגון סימאנקאס (עיירה במרכז ספרד), קדיס וסביליה. בראש הפרויקט הועמד חוזה דה גאלבס, שהיה השר לענייני איי הודו, והוא נעזר בהיסטוריון חואן באוטיסטה מוניוז לצורך ביצוע התוכנית.
המסמך הראשון הוכנס לארכיון באוקטובר 1785. נוצר צורך לעצב מחדש את הקאסה לונחה על מנת להתאימו לחומרים שעתידים היו להגיע, וב-1787 הוסף גרם מדרגות שיש חדש שעוצב על ידי לוקאס קינטארה. הוחלט כי מסמכים שנוצרו לפני 1760 יישלחו לארכיון איי הודו, ואילו מסמכים מאוחרים יותר יוותרו בידי הגופים שהפיקו אותם על מנת לא להפריע להם בעבודתם.
בין 2002 ל-2004 בוצעו בארכיון עבודות שימור מקיפות, ללא הפרעה לתפקידו כספריית מחקר. בשנת 2005 החל מבצע של העברת הדפים השונים לפורמט דיגיטלי. נכון לשנת 2008 ארכיון איי הודו הוא הארכיון הגדול ביותר בספרד המכיל מידע הקשור להיסטוריה של האימפריה הספרדית ומושבותיה.
הנרייטה פאוטה

הנרייטה (הטי) פאוטה (בהולנדית: Henriette (Hetty) Voute) (יוני 1918 - ינואר 1999) הייתה פעילת המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסידת אומות העולם מהולנד.

פעילותה להצלת יהודים

פאוטה הייתה סטודנטית לביולוגיה באוניברסיטת אוטרכט ובת למשפחה אנטי-נאצית. שני אחיה ייסדו עיתון מחתרת אנטי-נאצי בהולנד. פאוטה הייתה מסתירה ילדים יהודים שהועברו אליה על ידי קבוצת המחתרת של יופ וסטרויל. 
בקיץ 1942, כשהחלו הגירושים מאמסטרדם, הוקמה נקודת איסוף לילדים יהודים במעון יום לילדים. הילדים שהובאו לנקודת איסוף זו הופרדו מהוריהם וגורשו למחנה הריכוז וסטרבורק, משם עמדו להישלח למחנות ההשמדה. הטי פאוטה, גיזלה וידרבינק-זונליין (Gisela Wieberdink-Soehnlein) ופעילי מחתרת אחרים הצליחו להבריח חלק מהילדים ממחנה וסטרבורק בתוך שקי תפוחי אדמה, כדי חלב ושקי כביסה. לאחר שהצליחו להוציא את הילדים ממחנה הריכוז, העבירו אותם למשפחות הולנדיות שהסתירו אותם. חלק מהילדים הסתירה פאוטה בבית הוריה. למרות שבתקופה זו, תחת הכיבוש הנאצי, היה המזון בקיצוב, הצליחה פאוטה להשיג מזון עבור הילדים. החל מנובמבר 1942 הייתה פאוטה ממונה על רישום הילדים המסתתרים בכרטסת, ואת שמות הילדים ומקומות המסתור שבכרטסת ניהלה בקוד, כדי שאם תיחשף, לא יוסגרו הילדים.
בפברואר 1943 נאלצה פאוטה לרדת למסתור עקב סכנת מעצר. גם במסתור המשיכה פאוטה בפעילות ההצלה. מאוחר יותר נעצרו פאוטה ווידרבינק-זונליין ונכלאו במחנה הריכוז ראוונסבריק. שתי הנשים שרדו.

הכרה

בשנת 1988 הכיר יד ושם בהטי פאוטה ובחברתה גיזלה וידרבינק-זונליין כחסידות אומות העולם.
בריגיטה הקדושה משוודיה

תולדות חייה

נולדה בשם בריגיטה בירגרסדוטר במצודת פינסטה שליד אופסלה למשפחת אצולה חשובה, אביה היה מושל אופלנד ואמה נצר לבית המלוכה השוודי. לפי עדותה כבר מגיל שבע זכתה לחזיונות של מריה הקדושה. בגיל עשר התייתמה מאמהּ והביעה רצון להצטרף למנזר, אך אביה התנגד. במקום זאת למדה תאולוגיה והיסטוריה של הכנסייה ממורה פרטי. בגיל 13 השיא אותה אביה לנסיך אולף בן ה-18. לבני הזוג היו שמונה ילדים, מהם שרדו חמישה, בהם בנה הבכור האהוב קרל.
ב-1336 נקראה לשמש כגבירה בחצר המלך מגנוס הרביעי בסטוקהולם. ב-1341 יצאו בריגיטה ובעלה למסע צליינות לסנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד, אך בדרך לשם חלה הנסיך והזוג נאלץ לשוב על עקבותיו. הנסיך מת במנזר אלבסטרה בשוודיה (Alvastra) ב-1344.
בריגיטה שבה להתגורר בחצר המלוכה. מאותו זמן החלו פוקדים אותה חזיונות דתיים. בין היתר הורו לה החזיונות לייסד מסדר נזירים ונזירות חדש. בשנת 1350 הורו לה החזיונות לצאת לרומא ולהפגש עם האפיפיור. בריגיטה יצאה לרומא יחד עם בנה קרל ובתה כריסטינה. בריגיטה שהתה ברומא כעשרים שנה. ב-1370 אישרר האפיפיור אורבנוס החמישי את המסדר שייסדה, מסדר הבריגיטינים (הקיים עד היום).
ב-1371 הורה לה ישו בחזיון לצאת לירושלים. בריגיטה נסעה דרך נאפולי, שם מת בנה קרל, קפריסין ויפו והגיעה לירושלים. היא השתכנה באכסניית עניים בהר ציון וביקרה בכנסיית הקבר, בהר הזיתים ובבית לחם וכן טבלה בנהר הירדן. בכל המקומות הללו נגלו אליה ישו, מריה ויוחנן המטביל בחזיונות מפורטים, חלקם מתארים אירועים מכתבי הקודש שאירעו באתרי הביקור. כשנתיים לאחר בואה, בעת שהתפללה על קבר מריה, הורתה לה הבתולה הקדושה לשוב לרומא. בריגיטה שבה לרומא והכתיבה את זכרונותיה וחזיונותיה לשני כמרים מוודים שיצרו שתי גרסאות של סיפוריה בלטינית. זמן קצר לאחר שסיימה להכתיב מתה ברומא. מסע החזרת גופתה לשוודיה היה, על פי הכרוניקה, רצוף ניסים.

תהליך הקדשתה

זמו קצר לאחר מותה החל תהליך הקאנוניזציה שלה (הכרזתה כקדושה) וב-1391 הכריז עליה בוניפקיוס התשיעי כקדושה.
ב-1999 הוכרזה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני כקדושה הפטרונית של אירופה, יחד עם אדית שטיין (יהודיה מומרת) וקתרינה מסיינה.

כתבי זכרונותיה וחזיונותיה

זכרונותיה וחזיונותיה שהוכתבו לכמרים ברומא נבחנו ונמצאו תואמים את הדוגמה הקתולית. הם ראו אור בשבעה כרכים וזכו לפופולריות רבה. ב-1391 הוציא הבישוף שהיה אחראי על הקאנוניזציה שלה כרך נוסף. חזיונותיה הציוריים השפיעו על תולדות האמנות, למשל בדרך הסטנדרטית בה מתוארת לידת ישו.
דרך הביטחון

דרך הביטחון הייתה דרך שנסללה עם פרוץ מלחמת העצמאות בין שכונת עזרא בתל אביב דרך מקווה ישראל לראשון לציון על מנת להתרחק משכונת אבו כביר, תל א-ריש והעיירות יאזור ובית דג'אן הערביות שתקפו את משתמשי הדרך היהודים. שימשה כמעבר בטוח גם את השיירות לירושלים ולמושבות הדרום בואכה נגב ביציאתן מתל אביב.

היסטוריה

כבר עם תחילת המלחמה חסמו ערביי אבו כביר את התנועה לתחבורה יהודית ותקפו את המכוניות שעברו בה בדרכן לכביש ירושלים. בתגובה לכך נסללה במהירות דרך עפר בין שכונת עזרא ושער מקוה ישראל והוקם גשר מעל נחל איילון. על דרך זו הגנו ממערב שתי עמדות של ההגנה בבתי החרושת "היוצק" ו"הספירט". הערבים תקפו את העמדות האלה, כבשו אותם והרגו 10 לוחמים של ההגנה ב"היוצק", אך לבסוף גורשו. שתי לוחיות זיכרון ל"היוצק" ול"ספירט" הוצבו בצומת חולון.
כדי להגן על דרך הביטחון ולאפשר בניית גשר על נחל איילון נתפס על ידי נוטרים, בית ערבי עזוב מעבר לנחל איילון שכונה "המצודה". הבית היה מוקף חומה וחצר גדולה. לאחר ניקוי המקום נקבע הבית כעמדה והנוטרים הוחלפו באנשי חי"ש. הבית שימש בסיס למחלקת חי"ש ששמרה על דרך הביטחון משכונת התקווה עד מקווה ישראל. לוחית זיכרון הוצבה בכניסה לבית הספר הולץ שקם תחת 'המצודה'.
דרך הביטחון פתרה את בעיית החסימה באבו כביר, אך היה צריך לפתור גם את חסימת הכביש לירושלים באזור יאזור שנסגר סופית לתחבורה יהודית לאחר רצח שבעת הנוטרים.
כדי לעקוף את יאזור היה צורך להאריך את דרך הביטחון משכונת מולדת לכביש צומת בית דגן-ראשון לציון בפאתי נחלת יהודה. זה הצריך הכשרת דרך בחולות בתוך הפרדסים והקמת מזקפי ביטחון לאורכה. רק בסוף ינואר 1948 הושלמה כל דרך הביטחון. ראשיתה בשכונת עזרא, חצתה את האיילון על גשר עץ עד לשער מקווה ישראל. הדרך המשיכה בתוך מקוה ישראל לחולון ומשם לחוסמסה ולמולדת וממולדת דרך הפרדסים לכביש בית דג'ן-ראשון לציון ליד נחלת יהודה.
השמירה על הביטחון בדרך זו דרשה הקצאת כוחות רבים בעיקר בקטע מולדת-ראשון לציון שעבר בתוך פרדסים ערביים. בתחילה הוטל תפקיד הבטחת הדרך על כוח פלמ"ח וממחצית פברואר 1948 הועבר תפקיד זה לפלוגה מחטיבת גבעתי שבסיסה היה במולדת. בלילה נערכו מארבים וביום בוצעו סיורים לגילוי  מוקשים. המכוניות הורשו לעבור רק לאחר בדיקת הדרך. לאורך הדרך היו מזקפי הגנה נייחים שאוישו כל שעות היום.
חסן סלאמה פקד על אנשיו לפגוע בתחבורה היהודית העושה דרכה בדרך הביטחון על ידי מיקוש. ב-11 בפברואר 1948 הוטמנו מוקשים חשמליים בקטע הדרך המרוחק 300 מטר מהכביש הראשי. המוקשים הופעלו מרחוק מתחת לאוטובוס גדוש נוסעים שהגיע מראשון לציון. 8 נוסעים נפגעו קשה ו-21 נפצעו קל. הש"י גילה כי מניחי המוקשים יצאו מביתו של זוהדי אבו ג'אבן ליד צומת בית דגן. הוחלט לפוצץ את הבית והפעולה הוטלה על מחלקה מפלוגה ב' בגדוד 52 בפיקודו של הסמ"פ שלמה להט. הפעולה בוצעה ב-26 בפברואר 1948 בהצלחה. הבית פוצץ ו-15 ערבים נהרגו. מכיוון שהתברר ששליש מהבית נשאר על כנו בוצעה פעולה חוזרת ב-8 במרץ 1948 ופיצוץ הבית הושלם. במקום הפעולה יש אנדרטה קטנה ועליה סיפור הקרב.
עם כיבוש יאזור נתבטל הצורך בדרך הביטחון. עיריית חולון והמוזיאון לתולדות העיר מפעילים תוכנית שימור, מתוך כוונה לשקם את הדרך בקטע מולדת - נחלת יהודה ולהופכה לאתר תיירות.
במסגרת פרויקט גן סיפור הוקם גן סיפור על דרך הביטחון ליד חוסמסה. חלק קטן מהכביש המקורי נשמר ובמקום הוקמה תצוגה של שיירה שבראשה חוצבים וכלים כבדים הסוללים את הדרך לשיירת כלי רכב הנעה מאחוריהם. במקום שלטי הסבר על דרך הביטחון.
יחסי יוון–ליטא

היסטורית היחסים

יוון הכירה בעצמאותה של ליטא ב-23 במאי 1922, יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו לראשונה לאחר התפרקות ברית המועצות וסיום הכיבוש הסובייטי, ב-7 בינואר 1992. יוון לא הכירה מאז ומעולם בסיפוחה של ליטא לברית המועצות. ליטא מיוצגת ביוון באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באתונה והוקמה ב-1997, יחד עם קונסוליית כבוד שלה בעיר סלוניקי. יוון מחזיקה שגרירות בווילנה מאז 2 בינואר 2005.