google/wiki40b huggingface dataset:
ננו-ספירה

ננו ספירה היא סוג של ננוקפסולה. ננו-ספירה היא חלקיק ננומטרי כדורי וחלול. את הננו-ספירה ניתן לייצר ממגוון גדול של חומרים כגון: חלבונים, סוכרים, חומצות גרעין, מתכות, חומרים אורגניים ואנאורגניים ועוד. כתוצאה מכך לננו-ספירה מגוון רחב של יישומים ביניהם שיגור תרופות. יצירת החלקיקים הננו-ספירים מאפשרת להקטין את צפיפות החומר ולהגדיל את שטח הפנים שלו.
המבנה הננו-ספירי מאפשר מספר דרכים לנשיאת התרופה; לעיתים החלקיק חלול ומעטפתו החיצונית היא התרופה או לחלופין ניתן לכלוא את התרופה בתוך החלקיק כאשר המעטפת מורכבת מחומר אחר. למעטפת חשיבות רבה כיוון שמעבר להיותה גוף החלקיק, ניתן להעניק לה תכונות שיקלו על שיגור התרופה והכוונתה ליעד המתאים. לדוגמה: ניתן לייצר את המעטפת מסוכר המהווה מזון לחיידקים אליהם מיועדת אנטיביוטיקה הכלואה בחלל החלקיק. כך החיידקים יתרכזו סביב החלקיק ויחשפו את התרופה תוך פירוק הסוכר . יתרונות נוספים שניתן להעניק על ידי שליטה במבנה המעטפת הם: שליטה בקצב שחרור התרופה על ידי ייצור מעטפת עבה יותר, או הגנה על התרופה מפני מערכת החיסון על ידי כליאת התרופה בתוך מעטפת אינרטית.
עיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר

עיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר מוענקים לשוטרים של משטרת ישראל, למתנדבים של המשמר האזרחי ולסוהרים של שירות בתי הסוהר, בהתאם להוראות חוק העיטורים במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר, תשל"ב–1972. בשנת 2012 הוחל החוק גם על הרשות הארצית לכבאות והצלה.
MI-VAL

MI-VAL (אם-איי ואל) היא יצרנית רכב ואופנועים איטלקית, שפעלה בין השנים 1950–1968. מושבה היה בברשה, לומברדיה.

היסטוריה

החברה נוסדה ב-1950 על ידי אטורה מינגנטי, בעיירה גארדונה ואל טרומפיה  הסמוכה לברשה. שמה "MI-VAL" נגזר במקור מראשי התיבות "Minganti-Valtrompia" ("מיניאנטי-ואלטרומפיה").
תוכנית הפעילות של MI-VAL הייתה מבוססת מלכתחילה על ייצור של אופנועים זולים וחזקים, שהתבססו על דגמים של חברת מסרשמיט הגרמנית. על בסיס המודל הראשון שייצרה החברה, "T–125"‏ Mi-Val Mivalino (Mivalino), שהיה בעל מנוע שתי פעימות, בנפח 172 סמ"ק, נוצרה סדרה של גרסאות זהות בבסיסן, שהוענק להן מראה שונה באמצעות שדרוגים אסתטיים ושיפורים טכניים קטנים. דבר שאִפשר לחברה להציע מגוון רחב של מוצרים תוך השקעה נמוכה בעיצוב ובפיתוח.
אופנועי MI-VAL הפכו להיות הנפוצים ביותר באיטליה המרכזית והצפונית, הם נהנו ממחיר סביר, מתחזוקה וציוד פשוטים, וממגוון גדול יחסית של עיצובים שיכל לקלוע לטעמם של אנשים בגילאים שונים ובעלי טעם שונה.
ההצלחה המסחרית גרמה למינגנטי להתרחב לייצור רכבים תלת גלגליים, ואופנועים בעלי מנוע ארבע פעימות ונפח גדול יותר. הייצור בפועל החל ב־1954 והתנהל במשך שנה אחת בלבד. ב־1955, הופסק הייצור. הופסק.
עם מותו של מינגנטי, והמשבר שפקד את תעשיית האופנועים באיטליה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, נמכרה חטיבת המכוניות של MI-VAL לחברת "ברטה", שהעניקה לראשי התיבות MI-VAL משמעות חדשה: Metalmeccanica Italiana, Val Trompia.
חטיבת האופנועים המשיכה להתקיים כשברשותה מלאי גדול של אופנועים; היא פעלה בשוק למרות הפסקת הייצור, עד גמר מלאי האופנועים בשנת 1968.
סטאטר

סטאטר הוא מטבע יווני עתיק שנעשה בו שימוש ביוון העתיקה ובלידיה, ואף על ידי השבטים הקלטים בין השנים 500 לפנה"ס לערך ועד 50 לספירה.
מטבע זה היה שווה טטרדרכמא (4 דרכמאות) באתונה בתקופות מסוימות, ודידרכמא (שתי דרכמאות) בתקופות אחרות.
סטאטר זהב היה שווה בין 20 - 28 דרכמאות (השווי השתנה מתקופה לתקופה), אולם הטבעתו הייתה נדירה. באתונה סטאטר זהב היה שווה 20 דרכמאות, ובסיזיקוס 28 דרכמאות.
אהבה בימי כולרה (ספר)

עלילת הספר

כמו רבים מספריו של גבריאל גארסיה מארקס, עלילת הספר נטווית אט אט מסיפורים רבים בחייהם של הדמויות השונות בספר. עם זאת עלילת הספר המרכזית היא אהבתו הממושכת של פלורנטינו אריסה לפרמינה דאסה, הנשואה לדוקטור חובנאל אורבינו.
הספר פותח בתיאור חייהם של פרמינה דאסה וחובנאל אורבינו הנשואים זה חמישים שנים. הוא מתאר את חייהם המשותפים, עד מותו של חובנאל אורבינו בגיל 81, שנגרם מנפילה מסולם. בשעת הלוויה מגיע אל הבית פלורנטינו אריסה ומצהיר על אהבתו הנצחית לפרמינה דאסה והיא דוחה אותו בכעס.
משם חוזר הסיפור חמישים וחמש שנים אחורה, ומתאר את היכרותם של פלורנטינו אריסה ופרמינה דאסה. פלורנטינו אריסה הוא בנו הלא חוקי של סוחר עשיר לאם ענייה, ופרמינה דאסה היא בת למהגר עשיר ויתומה מאימה. הוא מבחין בה בזמן שהוא מביא מברק לאביה, ומתאהב בה. הוא מחזר אחריה באמצעות מכתבים, ובסופו של דבר היא משיבה לו, וכך מתחיל סיפור אהבה סודי ביניהם שמתרחש כולו על דפי המכתבים שלהם. בסופו של דבר אביה מגלה את הדבר ולוקח אותה למסע ארוך, אך היא ממשיכה להתכתב עם פלורנטינו אריסה. בשובה היא רואה אותו שוב, ומבינה שבעצם אינה אוהבת אותו, ובמשפט אחד דוחה אותו ומפסיקה לגמרי כל קשר איתו.
המשך הספר מתאר את סיפור האהבה בין פרמינה דאסה לחובנאל אורבינו, ובמקביל איך ממשיך פלורנטינו אריסה לאהוב את פרמינה דאסה, למרות שהוא שוכב עם נשים רבות אחרות במשך הזמן הזה. אחרי סיפורים רבים המתארים את האהבות השונות חוזר הספר לנקודה בה חובנאל אורבינו מת, ולדחייתו של פלורנטינו אריסה. הוא חוזר וכותב לה מכתבים, והופך אט אט לידידה, ובסופו של דבר גם למאהבה.

עיבוד קולנועי

הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של מייק ניואל ובכיכובו של חאווייר ברדם ויצא לאקרנים בשנת 2007. שם הסרט היה "אהבה בימי כולרה", ובו שאקירה שרה את שירי הפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא עבורו. 
בנוסף, הוציאה שאקירה מיני-אלבום בשם Love in the Time of Cholera, המכיל בתוכו שלושה שירים הקשורים לסרט ולספר.
קונג פו גמל שלמה דרומי

קונג פו גמל שלמה דרומי היא אמנות לחימה סינית.

השיטה

מקור השיטה במקדש הג'וק לאם ג'י במחוז קוונג סאי, שם פותחה במאה ה-19 על ידי הנזיר סאם דארט. תלמידו לי סיאם החל לאמן בשיטה זו בגאנדונג בדרום סין. אחד מתלמידיו היה צ'אן ייל צ'ונג שחזר לקוונג סאי להמשך אימונים אצל סאם דארט ולאחר זמן מה פתח מרפאה באזור. צ'אן ייל צ'ונג קרא למרפאה שלו קוונג סאי ג'וק לאם גיי טונג לונג פאי(江西竹林) ומכאן שמה של השיטה. תלמידו המפורסם ביותר של צ'אן ייל צ'ונג היה לאם סאנג. בדומה להרבה מסטרים סיניים אחרים, לאם סאנג ברח לארצות הברית ב-1949 בעקבות המהפכה הקומוניסטית, שם לימד את האמנות שלו למספר מצומצם של תלמידים. המוכרים שבהם שעדיין מלמדים כיום הם הנרי פו איי וג'ין פון מארק.
למרות השם קונג פו גמל שלמה דרומי, אין סגנון זה דומה כלל לסגנון הצפוני של גמל שלמה ומתאפיינת בלחימה פנימית וקרובה. הלחימה נערכת תוך שימוש בהרבה תנועות מהירות מטווח קצר, והפעלת כח בשליטה מלאה. השיטה מכילה טכניקות של צ'י קונג פנימי (Yeul Kung) וחיצוני (Nong Kung) על פי העקרונות של יין ויאנג ונחשבת לרמה גבוהה מבין שיטות הקונג פו.

גמל שלמה דרומי בישראל

סיפו ספיר טל, ראש השיטה בישראל, הביא סגנון זה לישראל בשנת 1996, לאחר שהוסמך וקיבל אישור לאמן ממי שנחשב לראש הזרם שלו בעולם, גראנד-מאסטר הנרי פו אי. כיום סיפו טל מדריך את תלמידיו בבית ספרו שממוקם בפתח תקווה.
אלחנן גלזר

כחבר הכנסת

עם תחילת כהונתו בכנסת ה-17 שימש גלזר כחבר בוועדות הבאות: ועדת הכספים, הוועדה לענייני ביקורת המדינה, הוועדה למאבק בנגע הסמים, הוועדה לקידום מעמד האישה, ומ-19 בנובמבר 2007 גם בוועדת החוץ והביטחון. בנוסף לכך גלזר חבר בשדולות למען חיפה והגליל, לקידום החינוך, למען ניצולי השואה, למען העיר ראשון לציון, למען עלייה, למען עולי אתיופיה, לחיזוק הקשרים עם הקהילות הנוצריות בעולם, למלחמה באלימות ובפשע והשדולה לבריאות הציבור.
ב-28 באפריל 2008 הגיש לוועדת הכנסת, יחד עם חבריו לסיעה משה שרוני ושרה מרום שלו, בקשה להתפלג מהסיעה ולהקים סיעה עצמאית בשם "צדק לגמלאים". מספר שעות לאחר הגשת הבקשה, חזר בו גלזר, לאחר שהוצע לו תפקיד סגן השר לענייני גמלאים. בסופו של דבר ב-3 במאי חזר להחלטתו המקורית להתפלג. ב-4 במאי כינסו השלושה מסיבת עיתונאים משותפת עם ארקדי גאידמק, יו"ר מפלגת צדק חברתי, ובה הודיעו על הקמת סיעה חדשה בכנסת בשם "צדק לגמלאים". לאחר שוועדת הכנסת דחתה פעמיים את בקשת ההתפלגות בעקבות חשד לאי-חוקיות בהסכם עם גאידמק, אישרה הוועדה ב-2 ביוני את בקשת ההתפלגות, וזאת לאחר שהשלושה הודיעו כי ניתקו כל קשר עם גאידמק. לאור זאת החליטה סיעת גיל להדיחו מחברותו בוועדת הכספים, אך להשאירו חבר בוועדה למאבק בנגע הסמים. ביוני 2008 שב גלזר לחברות בוועדת הכספים, לאחר שהחליף את ח"כ עתניאל שנלר שמפלגתו - קדימה, ויתרה על מקומה השמור בוועדה. בכנסת ראו זאת כמאמצים של קדימה לזכות בתמיכתן של שלושת הח"כים ממפלגת "צדק לזקן" בהצבעות בכנסת. 
ב-15 באוקטובר, בעת נסיונותיה של ציפי לבני להקים ממשלה חדשה בראשותה, הודיעו ראשי שתי הסיעות על איחוד מחודש. חבר הכנסת גלזר הודיע כי לא ישוב עימם למפלגת האם. ב-27 באוקטובר אישרה ועדת הכנסת את בקשת האיחוד של צדק לזקן עם סיעת גיל ואת בקשתו של גלזר להקים סיעת יחיד בשם "הדרך הטובה".
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ניהלה מפלגת צומת מגעים עם הליכוד להתמודדות משותפת בבחירות. גלזר היה אמור להיות מוצב ברשימה המשותפת במקום ה-39, כנציג "צומת", אך ההסכם לא יצא אל הפועל. בסופו של דבר, הוצב במקום השני ברשימת "צומת", שהחליטה להתמודד באופן עצמאי. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום ה-22 (הלא ריאלי) ברשימת "קדימה" לכנסת.
ב-מאי 2008 עבר גלזר ניתוח מעקפים.
מרדכי גבירטיג

קורות חיים

מרדכי (מרקוס) בּרטיג נולד בעיר קרקוב שבחבל גליציה, אשר זכה בימים ההם לאוטונומיה מוגבלת באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוריו היו יצחק ושפרה בערטיג. בילדותו למד בחדר, אבל בגיל 10 נשלח לעבוד כשוליה אצל נגר. ב-1901 היה כבר נגר עצמאי. אחרי חתונתו ב-1909 לא חזר לנגרייה, ועבד עד מלחמת העולם השנייה אצל אחיו ליאון.
ב-1905 הוא היה פעיל בתיאטרון חובבים ושיחק בתפקידים ראשיים בתיאטרון יידיש בקרקוב. הוא זכה להכרה על משחקו. אברהם רייזן משווה אותו לגדול שחקני יידיש באותה תקופה בפולין - שילדקרויט. יכול להיות שהוא גם היה הבמאי של המחזות אותם העלו.
ב-1909 נישא לבלומה לינדנבאום. נולדו להם ארבע בנות: שיפקה (1910), חוה (1914), לולה (1916) – שלושתן נספו בשואה – ובת רביעית שנפטרה כשהייתה בת שנה וחצי.
גבירטיג היה פעיל בתנועה הסוציאליסטית וחלק משיריו משקף זאת. למשל השירים "אין פאבריק", "גענעראל-שטרייק".
הוא סבל ממחלת לב ואף כתב עליה בשיריו "שוין פולע זעקס וואכן" (כבר שישה שבועות תמימים) בו הוא מתאר את שכיבתו בבית חולים אחרי התקף לב. וכן בשירים כמו "מיין הארץ איז פול מיט שרעק" (לבי מלא באימה), "א הייסע טרער" (דמעה חמה) ואחרים.
גבירטיג נרצח על ידי חייל נאצי במהלכה של פעולת גירוש של 6,000 יהודים מגטו קרקוב למחנה ההשמדה בלז'ץ ב-4 ביוני 1942.

שירתו

גבירטיג התפרסם בשירים שחיבר ביידיש. את שירו הראשון גענעראל-שטרייק (שביתה כללית) פרסם בשנת 1905. את הלחנים חיבר בלי שידע לקרוא תווים, ובסוף שנות ה-20 עיבדו המוזיקאים ברוך שפרבר ויוליאן הופמן את מנגינות שיריו וכתבו להם תווי נגינה. שיריו, שהתחבבו על יהודי אירופה, הושמעו מעל במות הבידור בווילנה, בקרקוב, בוורשה ובלבוב, והגיעו עד הבמות בניו יורק.
הוא כתב שירים לתיאטרון. הוא כתב למחזה "די רומענישע חתונה" וכן עבור השחקנית והזמרת מולי פיקון בזמן שהופיעה בקרקוב.
השיר "קינדער-יאָרן" (שנות ילדוּת), שנכתב כשהיה בן 40, מסמן מעבר לתקופה חדשה מבחינה אמנותית: הוא כתב פחות שירים פוליטיים ויותר שירים נוסטלגיים על ילדותו.
סדרה של שירים עוסקת בטבע ובנוף כמו "נאכן רעגן", "פארטאג אין פעלד".
את שירו המפורסם "ס'ברענט" ("שרפה, אחים, שרפה"; ידוע גם כ-"אונדזער שטעטל ברענט", ולפי תרגומו לעברית: "העיירה בוערת"), אשר כעבור זמן לא רב, בתקופת השואה, הפך למעין המנון יהודי, כתב כתגובה למצב המחמיר של יהודי פולין ולהתקפות הדמים על יהודי פולין ב-1938 (מקובל כי המאורע שהצית את כתיבת השיר היה פוגרום פשיטיק פשיטיק, 1936). יש מי שראו בגבירטיג שכתב את השיר כמי שחזה את האימה המתקרבת ואת השמדת יהודי אירופה. "העיירה בוערת", בגרסתו העברית והיידית, הושמע רבות ברחבי העולם בעצרות הנצחת השואה.

הנצחה

על שמו של גבירטיג נקרא רחוב בתל אביב.
פרנץ פקטהלמי-ציידנר

ראשית הקריירה

פרנץ פקטהלמי-ציידנר נולד בסימריה אשר בטרנסילבניה (בשטחי רומניה המודרנית). ב-1910 סיים את האקדמיה הצבאית הטרזיאנית והוצב בחטיבת ארטילריה במסגרתה לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה השתלב בצבא ממלכת הונגריה וב-1938 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-6 בארמייה הראשונה. בהמשך מונה לראש המטה הכללי של הארמייה הראשונה ובנובמבר 1941 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט ולמפקד הקורפוס ה-5 של הצבא הונגרי.

שלהי הקריירה ואחריתו

לאחר קבלת המקלט המדיני התנדב פקטהלמי-ציידנר לוואפן אס אס והוצב בשורות קורפוס הפאנצר אס אס השני. לאחר הפיכת צלב החץ בהונגריה ומינויו של פרנץ סלשי לראש הממשלה שב פקטהלמי-ציידנר להונגריה. באוקטובר 1944 מונה לסגן שר ההגנה. במאי 1945 נשבה פקטהלמי-ציידנר על ידי כוחות צבא ארצות הברית. הוא הוסגר להונגריה, ושם החלו נגדו בהליכים משפטיים. בהמשך, בינואר 1946, הוסגר ליוגוסלביה, ושם הועמד לדין בגין פשעי מלחמה. הוא הורשע, וב-5 בנובמבר 1946 הוצא להורג בתלייה בעיירה ז'אבאלי, אשר בתושביה טבחו חייליו.
OSA

OSA - Optical Society of America היא אגודה מדעית המוקדשת לקידום המחקר התאורטי והניסיוני של אור ואופטיקה. האגודה מארגנת כנסים, תערוכות, מוציאה מספר מגזינים מדעיים (AO, JOSA A, JOSA B, OL), מממנת מחקרים רבים, שיתופים עם התעשייה ובנוסף מקדישה מאמצים רבים לקידום הידע המדעי של תלמידים צעירים בפיזיקה בכלל ובאופטיקה בפרט. קבוצות מחקר שמייצגות את האגודה פזורות על פני העולם ביותר ממאה מדינות שונות ומגיעות מתחומי מחקר שונים: פיזיקה, ביולוגיה, מחקר רפואי, הנדסת אלקטרוניקה, הנדסת צגים, תקשורת, חקר הראייה, אסטרונומיה, מטרולוגיה, חקר חומרים, דימות ועוד.
האגודה בעלת ניהול עצמי מעודדת עזרה הדדית והיא התאחדות מקצועית ששמה לה למטרה את קידום המדע והטכנולוגיה מתחילת המאה ה-20 ועד ימינו אנו. האגודה נוסדה ב-1916 על ידי 30 מדענים חוקרים ומספר חברות מתחום האופטיקה.
בשנת 2006 OSA דיווחה על 14,000 חברים, במהלך אותה שנה האגודה פירסמה 33,000 דפים של פרסומים מדעיים ואירחה 22,000 משתתפים בכנסים ופגישות ברחבי העולם.
אורדריקוס ויטליס

אורדריקוס ויטליס (לטינית: Ordericus Vitalis‏; 1075–1142?) היה נזיר וכרוניקן אנגלי אשר תיעד בכתביו את קורותיהן של אנגליה ונורמנדיה במאות ה-11 וה-12.

חייו

אורדריקוס היה בנו של כומר צרפתי, אודלר מאורליאן (Odeler d'Orleans) אשר שירת בכנסייה של אדונו-פטרונו, הדוכס הראשון של שרוסברי (Shrewsbury), רוג'ר ממונטגומרי (Roger of Montgommery). בהיותו בן חמש, נשלח אורדריקוס להתחנך בבית ספרו של כומר אנגלי בשם סיווארד (Siward). שש שנים מאוחר יותר העניקוהו הוריו למנזר הנורמני סנט אוורול אן אוש (St Evroul en Ouche), אשר סבל תקופה ארוכה מהתנכלויות מצד אנשיו של הדוכס רוג'ר, אם כי בשנותיו האחרונות התמתן הדוכס והרעיף על המנזר מתנות ומענקים. בכתביו מציין אורדריקוס כי הוריו בחרו להכניסו בשערי המנזר מתוך דאגה כנה לרווחתו. יחד עם זאת, תקופה מסוימת חש הנזיר הצעיר 'כיוסף בארץ מצרים' בלשונו; הוא לא ידע צרפתית בשעה שהגיע לנורמנדיה, ומכתביו ניתן ללמוד כי מעולם לא שכח את מולדתו, אנגליה.
במהלך שהותו במנזר הוטבל מחדש לנצרות תחת השם ויטליס (ויטליס המקורי היה חבר בלגיון התבאני האגדי), כיוון שהתקשה לבטא את שמו המקורי. יחד עם זאת, בחיבוריו הגדולים הוא מציין את שני שמותיו - הישן והחדש - זה לצד זה, תוך שהוא מוסיף את הכינוי "Angeligena".
חייו בין כותלי המנזר לא היו רצופי אירועים. הוא נעשה דיאקון בשנת 1093, ומונה לכומר בשנת 1107. הוא הורשה לצאת אל מחוץ למנזר ומזכיר בכתביו את ביקוריו בקרואלנד, וורצסטר, קמבראי (1105) וקלוני (1132). אולם עיקר תשומת לבו הוקדשה לספרות, ובמשך שנים רבות בילה את חודשי הקיץ בסקריפטוריום.
בתקופה כלשהי בין 1099 ו-1122 נתבקש אורדריקוס לחבר את ההיסטוריה של מנזר סנט אוורול. עבודתו, ה-Historia Ecclesiatica (היסטוריה כנסייתית), הייתה לחיבור כביר הדן בהיסטוריה כללית של תקופתו. מנזר סנט אוורול היה עשיר ומכובד, ושימש גם כמקום אליו פרשו אבירים מותשי-קרבות לקראת סוף ימיהם. אורחים וצליינים, בעיקר ממושבות הנזירים בדרום איטליה ומאנגליה, ביקרו במנזר בקביעות. כך, אף על פי שאורדריקוס לא חווה אירועים משמעותיים, הוא למד והתעדכן אודותיהם מפיהם של הבאים בשערי המנזר. חרף סגנון כתיבתו הטרחני, אורדריקוס נותן תיאור מלא-חיים של תקופתו. הטון השולט של כתיבתו אינו מאורגן היטב וקיימות בו סטיות פתאומיות מרצף העלילה, אולם הוא מספק מידע בעל חשיבות, שכמעט ואינו מופיע בכתבים מאורגנים יותר מתקופה זו. אורדריקוס שופך אור על המנהגים, הגינונים והרעיונות של ימי הביניים המרכזיים; לעיתים הוא דן בשנינות מפתיעה בהיסטוריה כמקצוע, על היבטיה הרחבים יותר. הנראטיב מסתיים בשנת 1141, אף על פי שכמה תיקונים נעשו ב-1142. בשלב זה הוא מספר על היותו זקן ותשוש ונראה כי לא שרד די זמן כדי לסיים את עבודתו.
שבע ברכה ארנסטר

שבע ברכה ארנסטר (י"ט בטבת ה'תרע"ט - כ"ו באייר ה'תשס"ט; 22 בדצמבר 1918 - 20 במאי 2009) הייתה רבנית ופעילה להצלת יהודים מידי הנאצים בשואה.

ביוגרפיה

ארנסטר נולדה בעיירה גרויסוורדיין שבהונגריה (כיום בשטח רומניה) להוריה הרב חיים מאיר הגר, שהיה האדמו"ר הרביעי של חסידות ויז'ניץ, ולרבנית מרגלית טברסקי, בתו של הרב זאב (וועלוול) טברסקי מרחמסטריווקא. סבה מצד אביה היה הרב ישראל הגר. 
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חולקה הונגריה והעיירה גרויסוורדיין סופחה לשטחה של רומניה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוחזרה העיר גרויסוורדיין ומחוזותיה בשנית לשטחה של הונגריה, ובשנת 1944 נכבשה בידי הגרמנים. עם הקמת הגטו בעיר הייתה הרבנית שבע ברכה פעילה להצלתם של יהודים רבים מידי הנאצים. היא השיגה מסמכים מזויפים עבור יהודים רבים המעידים על נושאיהם כי הם בעלי תפקידים בצבא ההונגרי. כמו כן אירגנה הברחת יהודים לרומניה, והעברתם שם מהגבול לאתרים בטוחים במדינה. 
לאחר המלחמה נישאה לרב משה ארנסטר ולאחר מכן עלו לישראל. היא הייתה ממייסדות קריות 'מאור חיים' בירושלים ובצפת. בשכונות אלו הקים בעלה את מוסדות 'מאור חיים' של חסידי ויז'ניץ.
נפטרה בביתה בשנת 2009.
אנדריי קראבצ'וק

ביוגרפיה

אנדריי יורייביץ' קראבצ'וק נולד ב-13 באפריל 1962 בעיר לנינגרד. ב-1984 הוא סיים את לימודיו בפקולטה למתמטיקה ולמכניקה באוניברסיטת לנינגרד.
דרכו אל עולם הקולנוע החלה לאחר שהכיר את הבמאי אלכסיי גרמן. גרמן הציע לקראבצ'וק לעבוד כעוזר במאי על הסט של סרטו של יפים גריבוב "אנו נוסעים לאמריקה". לאחר סיום הצילומים נרשם קראבצ'וק ללימודים באוניברסיטת סנקט פטרבורג לקולנוע ולטלוויזיה ולאחר סיום לימודיו החל לעבוד באולפני לנפילם. תחילה כתב תסריטים לסרטים קצרים וסרטי תעודה. בתחילת שנת 2000 החל לעבוד כבמאי וביים מספר סדרות טלוויזיה ובהן: "רחובות הפנסים השבורים", "הסוכן לביטחון לאומי" ו"העורב השחור".
בתחילת דרכו הקולנועית שיתף פעולה עם הבמאי יורי פטינג וביים עמו מספר פרקים בסדרות טלוויזיה וסרטים קצרים כדוגמת הפרק "עניין של כבוד" בסדרה "רחוב החלונות השבורים", "המזמין" ו"יום חופש לגיבורים" משנת 1999. בשנת 2000 ביים עמו את הדרמה הרומנטית "מסתורין חג המולד" ובשנת 2005 ביים עם איתו גם את הסרט "מיתוס ילדותי".
סרטו הראשון באורך מלא לקולנוע של קראבצ'וק היה "האיטלקי" שיצא לאקרנים בשנת 2005. הסרט זכה להצלחה ביקורתית ואף נשלח כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בשנת 2008 יצאו סרטו "אדמירל" שזכה להצלחה קופתית והיה אחד הסרטים המכניסים ביותר בתולדות הקולנוע הרוסי.

האיטלקי

הסרט מגולל את קורותיו של ילד שיוצא לחפש את אמו הביולוגית. הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות.

אדמירל

הסרט שמגולל את עלייתו ונפילתו של האדמירל אלכסנדר קולצ'ק יצא לאקרנים בשנת 2008 וזכה לביקורות מעורבות. מחד גיסא, רבים ביקרו את חוסר ההיצמדות לפרטים היסטוריים בחיי האדמירל ומאידך גיסא, יש שראו בסרט כמסמך מסקרן המצליח להעביר את קורות התקופה ואת ההשפעות השליליות שהביאה עמה מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה. קראבצ'וק עצמו התייחס לביקורות באומרו שהסרט אינו מגולל סיפור מלחמת הטוב ברע אלא את השלכות התקופה על האנשים שחיו בה ומה אירע לאנשים שראו שהכל קורס סביבם.

הוויקינג

הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2016 והוא למעשה סאגה היסטורית המגוללת את סיפור עלייתו לשלטון של ולדימיר הראשון, נסיך קייב, בתקופה המאה ה-10. גם סרט זה זכה לביקורות מעורבות לצד ביקורות מהללות בכל הקשור לצד הטכני והביצוע עצמו. הסרט תואר בתור התשובה הרוסית לסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".

ברית ההצלה

הסרט ייצא לאקרנים בדצמבר 2018 והוא דרמה היסטורית המגוללת את קורות מרד הדקבריסטים בתקופת המאה ה-19.
רמון מדינה בז'ו

קריירת משחק

מדינה בז'ו החל את קריירת המשחק במדי קבוצת הנוער של המועדון החובבני אורקיסה מהליגה הרביעית בעיר הולדתו גואלגואי. הוא הגיע לראשונה לליגה הבכירה כשחתם בראסינג קלוב בשנת 1986. ב-1988 היה שותף לזכייתה של הקבוצה במהדורה הראשונה אי פעם של סופרקופה סודאמריקנה, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול קרוזיירו. מדינה בז'ו עלה כמחליף בשני משחקי הגמר, וקבוצתו זכתה בתואר בפעם היחידה בהיסטוריה שלה.
לאחר שתי עונות וחצי בראסינג, עבר מדינה בז'ו לריבר פלייט. הוא היה חלק משמעותי בקבוצה שזכתה באליפות ארגנטינה בעונת 1989/1990. החל מ-1991 פעלה בליגה בארגנטינה שיטת אפרטורה וקלאוסורה, ועד ל-1993 הוסיף מדינה בז'ו שני תוארי אליפות אפרטורה עם ריבר. על הופעותיו ב-1993 בריבר ובנבחרת ארגנטינה, שזכתה באותה שנה בקופה אמריקה, זכה מדינה בז'ו בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה.
ב-1994 עבר מדינה בז'ו לליגה היפנית והצטרף לקבוצת יוקוהמה מרינוס. הוא שיחק שנתיים בקבוצה, וב-1995 קבע שיא קריירה של 21 שערי ליגה, אותם כבש בארבעים הופעות.
לאחר שתי עונות במדי הקבוצה חזר מדינה בז'ו לארגנטינה ולקבוצת ריבר פלייט. גם ההצלחה לא איחרה לבוא, ומדינה בז'ו זכה עם קבוצתו בשלוש אליפויות ברציפות - אפרטורה 1996, קלאוסורה ואפרטורה 1997. באותן שנים זכתה ריבר גם להצלחה בינלאומית. היא זכתה בגביע ליברטדורס 1996 תוך שהיא מדיחה בדרכה את ספורטינג קריסטל, סן לורנסו ואוניברסידד דה צ'ילה ומנצחת בגמר את אמריקה קאלי. ב-1997 זכתה בסופרקופה סודאמריקנה, לאחר ניצחון בגמר על סאו פאולו. עם זאת, למדינה בז'ו היה חלק קטן בהצלחה של ריבר באותן השנים, שכן מאמן הקבוצה דאז, רמון דיאס, העדיף על פניו את החלוצים אנסו פרנצ'סקולי, הרנן קרספו ומרסלו סאלאס, כך שמדינה בז'ו היה ברוב שלבי העונה שחקן ספסל בלבד, ולא שותף במשחקי הגמר של ריבר באותן שנים.
בשנת 1997 הצטרף מדינה בז'ו לטאז'רס, ובעונתו הראשונה בקבוצה סייע לה להעפיל לליגה הבכירה. ב-1999, לאחר שנתיים בקבוצה, הודיע מדינה בז'ו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 33. כעבור שנתיים הפתיע מדינה בז'ו כשחזר מפרישה לקבוצת ספורטיבו דוק סוד מהליגות הנמוכות בארגנטינה. ב-2005, לאחר שלוש עונות במדיה ועונה נוספת במדי חובנטוד אונידה, פרש מדינה בז'ו סופית בגיל 39.

נבחרת ארגנטינה

מדינה בז'ו החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה תחת המאמן אלפיו באסילה בשנת 1991. כבר באותה שנה זומן לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1991 בצ'ילה. הוא רשם שתי הופעות בטורניר, שתיהן כשחקן הרכב, וסייע לנבחרתו לזכות בתואר בפעם ה-13 בתולדותיה. 
מדינה בז'ו זומן פעם נוספת על ידי באסילה לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1993. גם בטורניר זה רשם שתי הופעות, שתיהן כשחקן הרכב. ההופעה השנייה והאחרונה שלו בטורניר הייתה מול ברזיל בשלב רבע הגמר. המשחק הגיע לדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בתום ההארכה, ומדינה בז'ו בעט וכבש את הפנדל החמישי של קבוצתו בדרך לניצחון 6-5. ארגנטינה המשיכה כל הדרך לזכייה שנייה ברציפות בתואר.
זמן קצר לאחר הטורניר, בין אוגוסט לספטמבר 1993, שותף מדינה בז'ו בחמישה משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, במהלכם כבש ארבעה שערים. התפוקה הגבוהה הבטיחה לו את המקום בסגל של באסילה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. בטורניר עצמו רשם מדינה בז'ו שתי הופעות מאכזבות כמחליף - הראשונה בהפסד 2-0 לבולגריה בשלב הבתים, והשנייה בהפסד 3-2 לרומניה בשמינית הגמר שהביא להדחתה של ארגנטינה.
בסך הכול רשם מדינה בז'ו 17 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש חמישה שערים.
סו הולדרנס

ביוגרפיה

הולדרנס נולדה בהמפסטד שבלונדון. אחרי שסיימה את בחינות A-levels, למדה ב-Central School of Speech and Drama.
קריירת המשחק שלה החלה כשהופיעה עם להקת התיאטרון Manchester’s 69 Theatre Company במחזות "חלום ליל קיץ", "פר גינט", ובתפקיד דזדמונה במחזה "Catch My Soul" (גרסת מוזיקת רוק של "אותלו"). הולדרנס מופיעה באופן קבוע בתיאטרון, רדיו, קולנוע וטלוויזיה. בתיאטראות וסט אנד שיחקה במחזות "הזוג המוזר", "Why Not Stay for Breakfast", ו-"The Male of the Species". עוד שיחקה בהצגת יחיד "Our Kid" שזכתה לשבחים.
הולדרנס הופיעה במחזה "מונולוגים מהווגינה", והייתה חברה בצוות שחקני המחזה "Seven Deadly Sins Four Deadly Sinners" שהוצג בסיבוב הופעות. היא שיחקה עם להקות תיאטרון רפרטוארי. הולדרנס מרבה להופיע במחזות של אלן אייקבורן. בשלוש מחזות ("באופן יחסי", "Time and Time Again", ו-"How the Other Half Loves") היא שיחקה בסיבוב הופעות לצדו של ג'ון צ'אליס, שגילם את בויסי בעלה של מרלין בקומדית המצבים "על שוטים ואנשים". סדרת הספין-אוף "הדשא ירוק יותר" רצה במשך ארבע עונות ושני סרטי ספיישל לחג המולד, בין השנים 2005 ל-2009.
ב-2010 שיחקה הולדרנס בתפקיד אנני בסיבוב הופעות בבריטניה של המחזה "נערות לוח השנה". באפריל עד אוגוסט 2011 הופיעה שוב בתפקיד אנני. בינואר עד מאי 2012 גילמה את סיליה וחזרה לגלם את אנני בסתיו 2012.
בטלוויזיה שיחקה הולדרנס בתפקיד מריאן בסדרה "המובחרים" (שתי עונות), בתפקיד ליז בסיטקום "It Takes a Worried Man" (שתי עונות), ג'ו בסדרה "The Brief", קלאופטרה הרביעית בדרמה ההיסטורית "The Cleopatras", לורה דולן אשתו של ביגמיסט בפרק בסדרה "Minder". עוד שיחקה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות "Bless This House", "הגומלים החדשים", "Thriller", הסדרה "Sob Sisters", הסדרה "Growing Pains", "רופאים", ב-"Lime Street" עם רוברט וגנר, ובסדרה "Murder in Suburbia". בסרט "Canned Laughter" גילמה את לוריין, אהובתו של רואן אטקינסון. בתוכנית "End of Part One" הופיעה הולדרנס במספר רב של חיקויים. בסדרה "ג'ון היקר" מאת ג'ון סאליבן שיחקה בתפקיד מגי. עוד הופיעה הולדרנס בתפקיד ג'ואן פורסטר בסדרה "Heartbeat", ג'ואן טראוויס בסדרה "Heartbeat", ובדמות אמה של רייצ'ל בסדרה "רגליים קרות".
סרטי הקולנוע בהם הופיעה הולדרנס כוללים את "That'll Be the Day" משנת 1973, ואת "Could Happen to You" משנת 1975. בנוסף הופיעה הולדרנס בסרט דל התקציב "Meat Draw" ובסרט "Out of Sight" של רשת גרנדה.
ב-2014 שיחקה הולדרנס בדרמה הרפואית של ערוץ BBC One "חדר מיון" בתפקיד אליס סוויני. ב-2018 שיחקה בדמות גברת רוסי בסיטקום "עדיין פתוחים ברציפות" לצדו של דייוויד ג'ייסון שאיתו הופיעה בסדרה "על שוטים ואנשים".

חיים אישיים

הולדרנס נשואה למארק פייפר. לבני הזוג יש שני ילדים.