google/wiki40b huggingface dataset:
אל שאטבי

משנתו

אל-שאטבי סבר שלא ניתן לתת תוקף לחובה דתית בלי שהכלים לישומה יהלמו את תנאי המציאות המשתנה. לכן צידד בשימוש נרחב של השליט המוסלמי באג'תהאד ובמצלחה, כדי להתאים את הדין הדתי לנסיבות ולתועלת החברה המוסלמית.

השפעתו על האסלאם המודרני

יצירותיו החלו להשפיע על מנהיגי האסלאם רק לאחר שהודפסו בשנת 1884 בתוניסיה. במאה ה-19 שבו מוחמד עבדו ורשיד רידא אל כתביו של אל-שאטבי ונסמכו עליו בתחומים שונים, בעיקר בכל הנוגע לתכליות הדין הדתי והיכולת להתאימו למודרנה. בזמננו, השייח' יוסוף אל קרדאווי נשען על אל-שאטבי כשהוא מנסח את תפיסת זרם הוסטייה לגבי כוונות דיני השריעה. הוא מבחין בעקבות אל-שאטבי בין מעאמלאת (מצוות שבין אדם לחברו), שיש להתחשב בכוונות העומדות מאחוריהן, ובין עבדאדאת (מצוות שבין אדם למקום), שיש לבצען בלי תלות בכוונה.
קנטוס פלאנוס

קנטוס פלאנוס (בלטינית: Cantus planus; מילולית: "שיר פשוט", באנגלית: Plainsong) הוא מושג המתייחס למזמורים מסורתיים, ששימשו בליטורגיה של הכנסייה הקתולית. הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית, עם היותה דומה לה במובנים רבים, איננה מסווגת על פי רוב כקנטוס פלאנוס, אם כי הצורה המוזיקלית עתיקה כמעט כנצרות עצמה.
הקנטוס פלאנוס הוא לחן מונופוני, במקצב חופשי שאיננו נמדד בתיבות. מזמור גרגוריאני הוא סוג של קנטוס פלאנוס, הקרוי על שם האפיפיור גרגוריוס הראשון (המאה השישית לספירת הנוצרים). ואולם, זהו מיתוס שגרגוריוס המציא את המזמור הגרגוריאני, או שאסר על סגנונות זמרה קודמים, כגון המזמור האמברוזיאני או המוזאראבי. במשך כמה מאות שנים התקיימו כמה סגנונות של קנטוס פלאנוס אלה בצד אלה, והאחדת הסגנונות לפי המזמורים הגרגוריאניים לא הושלמה, אפילו באיטליה, עד המאה ה-12. הקנטוס פלאנוס מייצג את התחייה הראשונה של תיווי מוזיקלי אחרי שידיעת השיטה היוונית העתיקה אבדה. תיווי קנטוס פלאנוס שונה מן השיטה המודרנית בכך, שהוא נכתב רק בארבעה קווים, לעומת החמישה המוכרים כיום, ובשיטה של קווים גליים, עולים ויורדים, הנקראים נוימות.
תחייה משמעותית לקנטוס פלאנוס הייתה במאה ה-19, כאשר הושקעה עבודה רבה בשיחזור התיווי הנכון וסגנון הביצוע המקורי של קובצי המזמורים העתיקים, בעיקר על ידי הנזירים במנזר de Solesmes בצפון צרפת. השימוש במזמורים הגרגוריאניים מוגבל כיום בעיקר למסדרי נזירים. בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים, הייתה עדנה מסוימת למוזיקה הגרגוריאנית, שנכנסה לאופנה כ"מוזיקה להתרגעות", ותקליטורים שלה היו ל"להיטים קלאסיים".
לודוויג הירשפלד

חייו

נולד למשפחה יהודית בוורשה. למד בגימנסיה בלודז' ולאחר מכן התנצר. בשנת 1902 הוא החל לימודיו  באוניברסיטת וירצבורג ובהמשך בברלין. שם למד רפואה ופילוסופיה. הירשפלד סיים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא "התלכדות הדם" ב -1907, ובכך עשה את הצעד הראשון בתחום בו התמחה. עוד קודם לכן הוא היה עוזר זוטר בחקר מחלת הסרטן במכון היידלברג לחקר הסרטן, שם היה אמיל פון דונגן ראש המחלקה שלו. עד מהרה יצר הירשפלד ידידות אישית קרובה עם דונגרן. בהיידלברג הם עשו את העבודה המשותפת הראשונה על קבוצות דם של בעלי חיים ושל בני אדם.
הוא קיבל משרת עוזר במכון להיגיינה באוניברסיטת ציריך, וזאת זמן קצר לאחר שנישא לאשתו האנקה, גם היא רופאה וחוקרת, אשתו נעשתה עוזרת מחקר במרפאת הילדים בציריך.
בשנת 1914 הוא נעשה מרצה אקדמי על בסיס עבודתו בחקר האנפילקסיס וה-Anaphylatoxin.
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה, סרביה נפגעה במגיפות של טיפוס הבהרות ודיזנטריה. ב-1915 הגיע לשם הירשפלד במינוי צבאי. הוא נשאר עם הצבא הסרבי עד סוף המלחמה, כיהן כיועץ סרולוגי  ובקטריולוגי.
לאחר תום המלחמה חזרו הירשפלד ואשתו שהייתה בוורשה, שם הקים מכון לחקר הדם. עד מהרה הפך לסגן המנהל ובהמשך למנהל המדעי של מכון ההיגיינה הממלכתי בוורשה. בשנת 1924התמנה שם לפרופסור.
בשנת 1931 הוא היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת ורשה והיה חבר בפורומים בינלאומיים רבים. לאחר כיבוש פולין על ידי הצבא הגרמני בתחילת מלחמת העולם השנייה פוטר הירשפלד  ממכון ההיגיינה בשל היותו "לא-ארי", אך באמצעות חברים הצליח לעשות עבודה מדעית בביתו עד פברואר 1941. עם זאת, כמעט בלתי אפשרי היה עבורו לפרסם מאמרים.
ב -20 בפברואר 1941 נאלץ הירשפלד לעבור לגטו ורשה עם אשתו ובתו. בגטו הוא ארגן אמצעים אנטי-מגפתיים ומבצעי חיסון נגד מחלת טיפוס הבהרות. כן העביר בסתר קורסים רפואיים. הוא עמד בראש "מועצת הבריאות" של הגטו. בזכרונותיו הוא כותב –
לדאבוני הייתה לי נבואת לב, שלרוב הנוער הזה לא תהיה האפשרות לסיים את לימודיהם… כדי להשכיח מהם את האסון וההכנעה ואת הסיכוי לבלתי אפשרי… רציתי להוביל אותם לגבהים שמהם נראו פלאי עולם ולהתפעל מיופיו של העולם, שבו נראה חזיון החיים כמו אגדה. הבקטריולוגיה מתאימה לזה היטב: הקרב בין המקרו והמיקרואורגניזם
ב-1943 ברחו הוא ומשפחתו מהגטו, והצליחו לשרוד במחתרת, וזאת באמצעות שימוש בזהויות מזויפות. בתו מתה משחפת באותה שנה.
כאשר שוחרר חלק מפולין בשנת 1944, הירשפלד היה שותף בהקמתה של אוניברסיטת לובלין, והפך לחוקר באוניברסיטה. בשנת 1945 הוא הפך למנהל המכון למיקרוביולוגיה רפואית בוורוצלב ודיקן הפקולטה לרפואה. הוא לימד במכון עד מותו.
בשנת 1946 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו – "סיפור אחד של חיים".
הירשפלד קיבל דוקטורט של כבוד מאוניברסיטת פראג (1950) ואוניברסיטת ציריך (1951). הוא כתב כמעט 400 מאמרים בגרמנית, צרפתית, אנגלית ופולנית. רבין ממאמריו נכתבו בשיתוף פעולה עם חוקרים אחרים בהם אשתו.
המכון לחיסונים וניסוי בתרפיה של האקדמיה הפולנית למדעים נקרא היום על שמו של לודוויג הירשפלד.
ב-2009 הונצחה דמותו על בול דואר פולני.
ב-2018 הונצחה דמותו על בול דואר סרבי בין הרופאים הגדולים של מלחמת העולם הראשונה.

סוגי דם

לודוויג הירשפלד ומורו פון דנגרן, היו אלה שקבעו את סוגי הדם ב קבוצות A, B, AB, ו O; בעבר הם נקראו קבוצות I, II, III ו- IV.. במלחמת העולם הראשונה הוא ואשתו כתבו מאמרים על סוגי הדם שהביאו ממצאים יסודיים וחדשניים על ההרכב הגזעי של העמים החדשים וההיסטוריים. בין השאר הם מצאו את השוני באחוזים של בעלי סוג דם שונה בין ילידי מזרח אירופה למרכזה.
לימים שימשו מחקריו את תורת הגזע הנאצית.
ז'ילברטו ז'יל

מוזיקה

ז'יל החל את דרכו כזמר בוסה נובה. בשלהי שנות ה-60, יחד עם זמרים ברזילאים כקייטנו ולוזו, גל קוסטה, מריה בתניה ואחרים ובהשפעת יצירות מאוחרות של הביטלס, פיתח את סגנון הטרופיקליה: שילוב של פופ ברזילאי, רוק'נ'רול ומוזיקה אמנותית מתקדמת, שהביא לסגנון בינלאומי יותר בעל גוון פסיכדלי ומסרים חברתיים (ראו גם רוק ברזילאי). סגנון זה נתן את הטון באלבומיו הראשונים שהוציא במהלך שנות ה-60. באלבומים שהקליט במהלך שנות ה-70 הוסיף ז'יל אלמנטים אפריקניים וצפון-אמריקניים ליצירתו.
במקביל לקריירת הסולו שלו, ניגן ז'יל גם עם להקת יס ולהקת פינק פלויד. בשנות ה-70 סייר בארצות הברית והקליט אלבום דובר אנגלית. הוא שיתף פעולה גם עם ג'ימי קליף וב-1980 הקליט גרסת כיסוי לשירו של בוב מארלי "No Woman, No Cry" שהפך להיט והביא את סגנון הרגאיי לברזיל.
ז'יל שיתף פעולה עם זמרים ברזילאים רבים, ביניהם קייטנו ולוזו, אליס רז'ינה וז'ואו ז'ילברטו.
בתו, פְרֶטָה ז'יל, מוזיקאית גם היא.
ז'יל הופיע בישראל ב-1982, 1989, 2011 ו-2013. הוא צפוי היה לשוב להופעה בישראל ב-4 ביולי 2018 במסגרת סיבוב הופעותיו העולמי במלאת 40 שנה לאלבומו "ראפבלה", אולם הופעתו בוטלה. מנהלו של ז'יל מסר בתגובה: "התחושה הכללית של כולנו היא חשש בעוד ישראל עוברת תקופה רגישה כרגע. אנו מצפים שתבינו מאחר שהנושא הזה עדין עבורנו. אנחנו אוהבים את ישראל ותמיד הרגשנו בה קבלת פנים חמה. בוודאי יהיו הזדמנויות אחרות ונקווה לימים טובים יותר".

פעילות פוליטית

מאז ומתמיד היה ז'ילברטו ז'יל בעל מודעות חברתית גבוהה ופעיל פוליטי. רבים משיריו נושאים תוכני מחאה חברתית. בשנת 1969, נעצר יחד עם חברו הזמר קייטנו ולוזו על ידי השלטון הצבאי בברזיל בעוון פעילות נגד השלטון, ונכלא למספר חודשים. עם תום תקופת המאסר הוגלו השניים ללונדון.
ב-1990, כאות למעורבותו החברתית, נבחר לכהן בעיריית סלבדור עיר מגוריו. בשנת 2002 בחר בו הנשיא לואיס אינסיו דה סילבה  (המכונה "לולה") לתפקיד שר התרבות של ברזיל. 
בשנת 2005 היה הראשון מאמריקה הלטינית שקיבל את פרס פולאר למוזיקה בסטוקהולם, על ידי מלך שוודיה. באותה שנה הוענק לו אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת במסגרת ציון "שנת ברזיל" בצרפת. ב-2006 זכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום מוזיקת עולם.
ביולי 2008 הודיע ז'יל על פרישתו מתפקיד שר התרבות, עקב העומס הרב שבו היה נתון.
דורית ילינק

ביוגרפיה

ילינק נולדה וגדלה בבת גלים שבחיפה. בגיל 19 זכתה בתחרות מלכת היופי ועלתה לשלב חצי הגמר (12 המועמדות הסופיות) בתחרות מיס תבל 1978 שנערכה במקסיקו, מי שהמליץ עליה היה החבר שלה ושנתיים אחרי התחרות נישאו השניים ולהם חמישה ילדים, ב-1997 שימשה כשופטת בתחרות מלכת היופי. בתה השנייה ליאור פרידמן זכתה בשנת 2003 בתחרות "נערת השנה" של מעריב לנוער.
ילינק החלה לדגמן רק בגיל 25 והייתה לדוגמנית מסלול מבוקשת, ב-1990 ייצגה את ישראל בתחרות "אשת העולם" בהונג קונג, תחרות בה מיוצגות נשים עם קריירה, משפחה והופעה מרשימה, היא בוגרת תואר ראשון במדעי המדינה ולאחר מכן למדה רפואה אלטרנטיבית ועבדה תקופה עם בעלה בעסק המשפחתי לציוד סלולרי, היא עובדת כמנחת קבוצות במכון אדלר.
איש הקאדילק

תקציר עלילת הסרט

ג'ואי או'בריאן (רובין ויליאמס) הוא סוכן רכב ממולח מברוקלין, אשר נקלע לצרות רבות: הבוס שלו מאיים לפטר אותו אם לא יצליח תוך יומיים למכור 12 מכוניות, הוא חייב כסף למאפיונר המקומי, אשתו לשעבר דורשת לקבל ממנו תשלומי מזונות, שתי המאהבות שלו משגעות אותו. כאילו לא די בכך– באמצע יום העבודה, כאשר הוא מנסה לסגור במקביל שתי עסקות למכירת רכב, מתפרץ לסוכנות איש רכוב על אופנוע החמוש ברובה סער מסוג AK-47 ולוקח את כל הנמצאים בה כבני ערובה.
האיש על האופנוע הוא לארי (טים רובינס), בעלה של דונה, שעובדת כמזכירה בסוכנות. לארי משוכנע כי היא בוגדת בו עם אחד מעובדי הסוכנות ומאיים להרוג את כולם. בהמולה שנוצרת בסוכנות ג'ואי הוא היחיד שמצליח לשמור על קור רוח. הוא לוקח על עצמו את ניהול משא ומתן הן עם החוטף והן עם המשטרה שמקיפה את הסוכנות.
אוברון (ירח)

מאפיינים

אוברון מורכב מכ-50% מים קפואים, 30% סלע צורני, וכ-20% תרכובות של פחמן עם מימן דוגמת מתאן ועם חנקן. פני השטח שלו עטויים קרח ונושאים צלקות ומכתשים רבים, אך ללא עדויות לפעילות פנימית ניכרת, פרט לחומר כהה המכסה את תחתיתם של מכתשים רבים.
עיר מבעד לחלון (ואדי רושמייה)

תיאור

הרישום "עיר מבעד חלון" נוצר בשנת 1958, תקופה בה נהגה אביבה אורי לרשום על פי הנוף בתל חליסה שבחיפה. בחלקו העליון של גיליון הנייר יצרה אורי מעין קו נוף, המורכב מחזרה על כמה קווים מאוזנים. טכניקה דומה הפעילה האמנית באותה עת בתיאור נופי הרי יהודה. מתחת לקו זה, במרכז הגיליון, מופיע תיאור של "ואדי רושמייה", הוא נחל גיבורים. אורי שילבה ברישום, העשוי בקו שחור, בין תיאור טופוגרפי לבין תיאור אורבני. בנוסף, הוסיפה האמנית קווים כחולים, העשויים בעפרון צבעוני, היוצרים חיבור בין חלקו התחתון של הפורמט לחלקו העליון. 
שרה ברייטברג-סמל תיארה את סדרת רישומים זו כביטוי אידאי של הר, וקשרה את סגנון הרישום אל האמנות הסינית. "רישומי ההר של אביבה אורי, למרות שהם שומרים על קשר עם המציאות הם רישומים רעיוניים. ההר, יותר משהוא נוכחות פיזית, הוא נוכחות אידאית".
הרישום הוצג בשנת 2002 בתערוכה הרטרוספקטיבית של אורי במשכן לאמנות עין חרוד, בתערוכת היחיד שנערכה לעבודותיה בגלריה גורדון ב-2009
פנימייה קהילתית

פנימייה קהילתית היא מודל פנימייתי לילדים בסיכון, אשר פועל בישראל מאז שנת 1995. מפתחי המודל הם עמותת "אשלים", עמותה למען ילדים בסיכון ומשרד הרווחה.
פנימייה קהילתית שונה מפנימיית ילדים רגילה, בכך שמתוך מטרה שיקומית, היא מאפשרת לילדים ולמשפחותיהם לשמור על קשר רציף. הפנימייה ממוקמת בכוונה תחילה בסביבת המגורים של המשפחה, כך שהילד אינו מנותק מסביבת מגוריו הקרובה. עובדה זו מאפשרת גם שיקום המשפחה והילד יחד בתהליך אחד, ללא ניתוקו של הילד מהסביבה המוכרת לו. משך הזמן המוקדש לתהליך השיקום הוא עד שלוש שנים, שבסופן אמור הילד לחזור לביתו. במהלך שהותו בפנימייה, הילדים והמשפחה מקבלים סיוע הן מהשירותים הקהילתיים והן מהפנימייה. שהותם של הילדים בפנימייה היא יום יומית (כולל לינה), והילדים שוהים בבתיהם בסופי השבוע. ביקורי הורים הם דבר רצוי, ובדרך כלל הפנימייה מעודדת זאת.

הצורך בפנימייה קהילתית

"זכותו של כל ילד לגדול בבית הוריו ולקבל שם הזנה, חינוך, הגנה, אהבה והבנה" (הצהרת זכויות הילד בישראל, סעיף 2). הדעה הרווחת בישראל ובעולם המערבי היא, כי המסגרת המתאימה ביותר לילד היא בית הוריו. בשנים האחרונות שמה לעצמה מערכת הרווחה יעד - להשאיר ילדים בבתיהם, אך לפעמים אין ברירה אלא להוציא ילד מביתו. הפנימייה הקהילתית מהווה פתרון בכך שהיא מוציאה את הילד מביתו לשם החזרתו. צורך נוסף הוא מניעת ניתוק הילד מסביבתו המוכרת, על מנת לאפשר את חזרת הילד לביתו מבלי לזעזע את עולמו.

אוכלוסיית היעד

ילדים ובני נוער בגילאים 5–14, אשר הוחלט בוועדת השמה שיש להוציאם לסידור חוץ ביתי במסגרת שיקומית. ילדים אלו הם בעלי רמת אינטליגנציה תקינה, חלקם בעלי פער לימודי ניכר, ליקויים רגשיים, הסובלים מדחייה או הזנחה בביתם. הילדים מוגדרים כילדים בסיכון או בסיכון גבוה. משפחת הילד היא משפחה אשר רוצה ויכולה להשתנות ולשקם את עצמה ומוכנה לקחת חלק בתהליך שעל כל המשפחה לעבור.

מטרת הפנימייה הקהילתית

מטרתה העיקרית של הפנימייה הקהילתית היא החזרת הילדים לביתם, לאחר תהליך שיקום אשר נמשך עד 3 שנים. צוות הפנימייה אמון להעניק לילדי הפנימייה כלים אשר יעזרו להם בהמשך חייהם. החזון הוא שהילד, בשובו הביתה, יקרין על סביבתו וישפיע על המציאות בה הוא חי, בעזרת שימוש בכלים אשר רכש במשך שהותו בפנימייה. במקביל, במהלך שלוש השנים הללו, גם המשפחה עוברת תהליך שיקום בעזרת שירותי הרווחה. על-פי מטרה זו, קיימים מספר עקרונות מנחים לפנימייה הקהילתית.

אופי הקשר של מערכת הפנימייה עם הורי הילדים

יעד מרכזי בבניית הקשר בין הורים לילדים, הוא חיזוק רגשי, שיפור הטיפול ההורי בילדים וחיזוק מעורבות ההורה בחיי הילד.
כל הפנימיות הקהילתיות דוגלות בעיקרון העירוב של ההורים והמערכת. צוות המדריכים ומנהל הפנימייה אחראים על התנהלות חיי היום-יום של הילדים, אך נעשים מאמצים של שיתוף ועירוב ההורים בהחלטות מכריעות לגבי ילדיהם, כמו גם בחייהם השוטפים של הילדים. מעבר לזה, חיי הילדים מתנהלים על-פי חוקי הפנימייה ובתוך המסגרת הפנימייתית, כמו בכל פנימייה אחרת.
על ההורים להביע אהדה כלפי הפנימייה והתהליכים המתרחשים בה, על מנת ששיקום הילד והמשפחה יצליח. ילדים אשר הוריהם מתנגדים לעקרונות המודל של הפנימייה או לאופן התנהלותה, אינם מתאימים למסגרת זו.

ההיסטוריה של הפנימיות הקהילתיות בישראל

מודל הפנימייה הקהילתית פותח על ידי ג'וינט ישראל, האגף לשירותים חברתיים בעיריית לוד והשרות לילד ולנוער במשרד העבודה והרווחה.
בית סקנדינביה, הפנימייה הקהילתית הראשונה, פועלת על פי מודל זה משנת 1995 בעיר לוד. עם השנים, מודל זה אומץ בכמה ערים נוספות בארץ, כאשר בכל אחת מהפנימיות המודל יושם בצורה מעט שונה, בהתאם לצורכי האוכלוסייה והפנימייה.
ז'אק לאנג

חייו

לאנג נולד למשפחה אמידה במירקור, לורן, לאם קתולית ולאב יהודי שהיה מעורב במחתרת הצרפתית בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאנג למד מדע המדינה ומשפט ציבורי בסיאנס פו בפריז וקיבל תואר דוקטור בשני התחומים. בעודו סטודנט הקים פסטיבל בינלאומי חשוב לתיאטרון חדש, פסטיבל ננסי, אותו ניהל בשנים 1963–1977. כמו כן ניהל את תיאטרון שאיו הלאומי שבארמון שאיו בפריז בשנים 1972–1974.
בשנים 1971–1981 כיהן כפרופסור למשפט בינלאומי באוניברסיטת ננסי. בשנים 1986–1988, וכן ב-1993–1997, היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת נאנטר בפריז. הדעות הליברליות שהביע בדבר שוויון זכויות להומוסקסואלים, עידוד ההגירה לצרפת כדי להעשיר את תרבותה, סובלנות כלפי משתמשים במריחואנה לצד פיקוח ובדיקה של איכות הסמים במועדונים, סחפו אחריו תומכים אך גם עוררו עליו מתנגדים.
קו ג'ה-צ'אול

קריירת מועדונים

קו הופיע בשנת 2006 באליפות בתי הספר התיכונים שהתקיימה באי ג'ג'ו. הוא הוביל את קבוצתו למקום השני בטורניר עם ביצועים מרשימים. בעקבות זאת, מאמן ג'ג'ו יונייטד החתים אותו בשנת 2007 על חוזה בקבוצה. תחילה הוא שיחק בקבוצת המילואים של ג'ג'ו, ולא הרשים עקב פציעות רבות. למרות זאת, עם חלוף הזמן הוא התחיל להוכיח את עצמו ולהרשים בהופעותיו, והחל לשחק באופן קבוע בקבוצה הראשונה של ג'ג'ו, בעיקר כקשר הגנתי. בעונת 2010 קו הוביל את ג'ג'ו לסגנות ליגת העל של קוריאה הדרומית. באותה עונה נבחר לשחקן המצטיין בליגת העל הקוריאנית. הוא היה גם מלך הבישולים באותה עונה בליגה.
ב-30 בינואר 2011 קו עבר לוולפסבורג, וחתם במועדון הגרמני על חוזה לשלוש וחצי שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרמניה ב-12 בפברואר, בהפסד הביתי 0-1 להמבורג.
ב-31 בינואר 2012 קו הושאל לאאוגסבורג לעונה וחצי. בתקופה בה שיחק במועדון הוא סייע לו להימנע פעמיים מירידת ליגה. בסך הכל כבש שמונה שערים ב-32 הופעות ליגה בקבוצה. בעונת 2013/2014 הוא חזר לוולפסבורג. ב-18 בינואר 2014, לאחר חצי עונה במועדון, הוא עבר למיינץ, וחתם על חוזה לארבע וחצי שנים. הוא כבש את שער הבכורה שלו במיינץ בניצחון 0-2 על פרייבורג.
בקיץ 2019 חתם קו על חוזה באל-גארפה הקטרית.

נבחרת קוריאה הדרומית

קו היווה חלק מרכזי מנבחרת קוריאה הדרומית בגביע אסיה 2011, בו כבש חמישה שערים וסייע לנבחרתו להגיע עד לחצי הגמר. קו היה מלך השערים של הטורניר.
קו שיחק באולימפיאדת לונדון בשנת 2012, וסייע לנבחרתו לזכות במדליית ארד. בכך, קוריאה הדרומית הפכה לנבחרת האסייתית השנייה שמגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר הכדורגל במשחקים האולימפיים.
קו נבחר לקפטן נבחרת קוריאה הדרומית למונדיאל 2014. בטורניר, הוא כבש בהפסד 2-4 לאלג'יריה.
בינואר 2019 הודיע קו על פרישתו מנבחרת קוריאה הדרומית, לאחר ההדחה שלה ברבע גמר גביע אסיה 2019.
בלבב פנימה

רקע

בדצמבר 2008 פרץ מבצע עופרת יצוקה, סג"ם אהרון קרוב, תלמיד ישיבת ההסדר קרני שומרון, מפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים, היה בחופשה לרגל חתונתו. אהרן התחתן, ולמחרת בבוקר חזר ליחידתו בלחימה ברצועת עזה. לאחר שבוע וחצי של לחימה אהרן נפגע אנושות ממטען חבלה והוגדר כפצוע הקשה ביותר במבצע, סיכוייו להחלים הוגדרו כקלושים ביותר].
קרוב מתעד בספר את התהליך הארוך שעברה משפחת קרוב והתהליך שהוא עבר בעצמו כאב לאהרון, בעיקר מבחינה אמונית.
על סוגיית הצטרפות בנו לכוחות הלוחמים מיד לאחר חתונתו מתייחס הכותב בהקשר לציווי במשנה "אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה", הכוונה למלחמת מצווה.
ערמון

מאפיינים

הערמון האכיל הוא עץ גדול מידות, היכול להגיע לגובה של 20–25 מטרים וגזעו יכול להגיע לקוטר של שני מטרים. עליו ארוכים ומחורצים, אורכם 16–28 סנטימטרים ורוחבם 5–9 סנטימטרים. הפרחים חד-מיניים, ומצויים על אותו עץ, רק בנפרד. הפרחים של שני המינים נמצאים במישורים שונים, הפרחים הזכריים בחלק העליון של העץ והנקביים בחלק התחתון. לפרחים יש ניחוח אופייני אשר מושך חרקים מאבקים. הפריחה מופיעה בחודש יוני עד תחילת יולי. העץ זקוק לאקלים נוח עם לחות מספקת אך לא מופרזת. 
השם "ערמון" אמנם נזכר במקרא, אך ככל הנראה הכוונה שם היא לעץ הדולב.
פרי הערמון הוא אגוז המוגן על ידי קליפה קשיחה בעלת צבע חום נאה-מבריק, הנפתחת בהדרגה לפי הבשלת הפרי. השלמת ההבשלה מתרחשת באמצע חודש אוקטובר.
 
דרך הכנה מפורסמת היא קליית הערמונים באש. את הקלייה מבצעים בצורה שונה בהתאם לעדות השונות. במרוקו חורצים שני חריצים, בתוניסיה אחד ארוך, באירופה ארבעה חריצים ואילו ברוסיה אך ורק חריץ אחד. מהפרי מייצרים ממרח המשמש בתעשיית הממתקים. בצרפת ובאיטליה מטגנים את הפירות. בקורסיקה מכינים מהפרי הטחון פולנטה, מין ממליגה מקומית ובהונגריה מכינים קינוח הנקרא פירה ערמונים (בהונגרית Gesztenyepüré).
העץ המופק מהאילן נאה וחזק ומשמש בתעשיית הרהיטים, לייצור חביות ולבניית גדרות. קליפת הערמון היא מקור חשוב לטאנין.
פרי הערמון שימש את בריטניה בזמן מלחמת העולם הראשונה להפקת אצטון (וממנו הופק אבק שרפה) בעצתו של חיים ויצמן. ילדים מכל רחבי בריטניה יצאו ליערות ואספו את פרי הערמון על מנת לעזור במאמץ המלחמתי.
לפני אכילת ערמון שנקטף מעץ, יש לוודא שאין מדובר במין דומה לו, אך רעיל במקצת, ערמונית הסוסים.
שירוויזיון

השירוויזיון היה תחרות זמר ישראלית לילדים בהפקת אברהם דשא (פשנל), יוסי פלג וגד אורון,  שנערכה בין השנים 1979–1982. מתכונתו הייתה דומה לזו של פסטיבל שירי הילדים. השירים היו מבוצעים הן בידי זמרים מוכרים והן בידי ילדים (בין הילדים: דין דין אביב שביצעה יחד עם הוריה את "מבולבלי" וגלית גוטמן, שביצעה את "פלא פה", שהוא במקור של יונית שוהם). ההבדל העיקרי בין המופע והפסטיבל היה נעוץ באמנים האורחים שהשתלבו במופע, כמו הגשש החיוור, מיקי ברקוביץ' ושחקנים מתוך סדרות טלוויזיה מחו"ל שפשנל הזמין במיוחד.
כמו כן נערכו בזמן המופע חידונים ותשבצים שונים וילדים עד גיל מסוים לא היו חייבים בכרטיס (אחת הטקטיקות של פשנל למשוך קהל ילדים למופע).
אורחת נוספת במופע הייתה ילדת הפלא מרינה פיינגולד. מרינה, שהתחילה את דרכה בפסטיבל שירי הילדים מס' 9 ב-1978 עם השיר "ילדיסקו", השתתפה בשירוויזיון השלישי ב-1981 בתור מנחת החלק שבו הופיעו ילדי השירוויזיון. במסגרת השתתפותה ביצעה מרינה את "פפה פופאי" (השיר שביצעה שנתיים קודם לכן ב"פסטיזמר") ואת "מרינה רוק", שיר שכתבו לאה לופנפלד ונורית הירש במיוחד עבורה. 
בין להיטי השירוויזיון, אפשר למצוא את "מבולבלי", "סימנים של אוהבים", "אבא - אבא", "מלכת הכיתה", "לא רוצה לגדול", "מלכת קסמים", "פלאש גורדון", ו"סופרסטאר". השיר "מסיבה של סמבה" שגם בוצע על ידי הכל עובר חביבי בפסטיבל שירי הילדים בלחן של הנרי ברטר, בוצע בשירוויזיון על ידי אברהם מור בלחן של אלדד שרים. 
השירוויזיון הועלה בסך הכל ארבע פעמים ב"היכל הספורט" בתל אביב ובין משתתפיו הקבועים היו עפרה חזה, מוטי גלעדי, אבי טולדנו, אברהם מור וזמרת העבר יונית שוהם, שהייתה אשת יחסי הציבור במשרדו של פשנל ("טלפלא", "פלא פה", "הוקוס פוקוס"). מופעי השירוויזיון, שודרו בטלוויזיה בשני חלקים.
המנון השירוויזיון היה השיר "שר-לי" (טהרלב / פיק), שאותו ביצעה ציפי שביט.
המנחים בשנה הראשונה היו מוטי גלעדי וציפי שביט, ובשלוש השנים שלאחר מכן המנחה היה דן כנר.
הבמאי הקבוע של המופע היה אנדריי קלראשו, והמנהל המוזיקלי היה דוד קריבושי.
בשנת 2007 הוציאה חברת הד ארצי אוסף מיוחד לכבודם של שירי השירוויזיון הנוסטלגיים בעריכת אמיר הורוביץ ובועז הראל.
126 Cabides

רקע וכתיבה

כמו את רוב שיריהן, גם אותו כתבו סימונה וסימריה, ושם המפיק טרם נודע. השיר כשמו [126 קולבי בגדים], מדבר על סוגי בגדים שונים שניתן לראות במילות השיר, ובווידאו קליפ הנלווה שיצא ביחד איתו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ מתחיל בכך שניתן לראות אחוזה גדולה ויוקרתית, צבועה בלבן ועשויה שיש. לאחר מכן ניתן לראות את סימריה על ספה חומה ואת אחותה [סימונה], יושבת לידה. שתיהן מתחילות לשיר ולאורך דקה שלמה ניתן לראותן מסתובבות בתוך האחוזה כשהן שרות ורוקדות. לאחר מכן סימריה עוזבת את האחוזה כשהיא אחוזת כאב ופחד, היא לוקחת את המזוודה שלה וזורקת אותה לתוך מכונית יוקרה ונוסעת. לאחר מכן ניתן לראות את השתיים [כל אחת בסצנות שונות], מתחילות עם גברים ולבסוף את סימונה אוחזת בבחור שהכירה במסעדה, לעבר השקיעה.
כיוון שהגיע השיר ישירות למקום ה-1 במצעד הברזילאי, זכה הצמד לתשומת לב רבה שהופנתה אל הווידאו קליפ, וזיכתה אותו ביומו הראשון בכלמעלה ממיליון צפיות. נכון ליולי 2018, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-75 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לרביעי הנצפה ביותר של הזמרות.
יהודה סאלאס

קורות חיים

סאלאס נולד ב-1970 וגדל בירושלים.
חיבתו הגדולה של יהודה סאלאס למוזיקה היוונית, נגינת הבוזוקי והשירה גם יחד, החלו כבר בילדותו. את מירב שעותיו הקדיש סאלאס להאזנה למוזיקה יוונית ולנגינת בוזוקי וגיטרה. בנעוריו הופיע במועדונים כשלעיתים הוא מלווה עצמו בנגינת בוזוקי.
סאלאס החל להופיע במועדון "מול הסלע" בבת ים, ולאחר מכן במועדון "הפוסידון", בו הופיע כשלוש שנים לצד זמרים רבים מיוון שהגיעו להופעות בארץ.
אלכסיי שצ'וסב

חייו

שצ'וסב נולד בקישינב (אז באימפריה הרוסית, כיום מולדובה), והיה בנו של אציל שעבד במערכת עזרה סוציאלית. בשנת 1891 שצ'וסב התקבל ללימודים באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג. מוריו היו לאונטי בנוע ואיליה רפין. עבור עבודת גמר הוא קיבל מדליית זהב והענקת סיור לימודי. תחילה שצ'וסב נסע לאסיה המרכזית וסייר בסמרקנד וסביבתו. בשנים 1898–1899 שצ'וסב נסע לתוניס, וינה, ונציה, פריז, לונדון וערים נוספות באירופה.

פעילות בתקופת האימפריה הרוסית

בתחילת המאה ה-20 שצ'וסב עבד בשיחזור מספר כנסיות ישנות מהמאה ה-12. על עבודה זו שנמשכה עד לשנת 1910 שצ'וסב קיבל תואר "אקדמיק". במקביל הוא עבד על תכנון בניינים חדשים - כנסיות ובתים לפי הזמנה פרטית. בנוסף לעבודות אלו שצ'וסב זכה בתחרויות להקמת כנסייה רוסית בסן רמו, איטליה ופרויקטים נוספים.
בשנת 1911 שצ'וסב זכה בתחרות לפרויקט של הקמת תחנת רכבת "קזנסקי" במוסקבה. עבודות במתחם נמשכו כ-30 שנים החל משנת 1913. בפרויקט זה שצ'וסב שיתף פעולה עם מהנדס ולדימיר שוחוב. כמו כן בשנים 1912–1916 שצ'וסב תכנן מספר תחנות רכבת נוספות.

פעילות לאחר מהפכת אוקטובר

לאחר מהפכת אוקטובר, היה בין האדריכלים המבוקשים. במשך 5 שנים 1918–1923 הוא עבד על פרויקט של תוכנית מתאר של מוסקבה. התכנון של שצ'וסב היה מבוסס על שמירת המרכז ההיסטורי של העיר, שימור מבנים היסטוריים ופיתוח מרכזים נוספים מחוץ למרכז ההיסטורי. על התוכנית נמתחה ביקורת קשה ורעיונותיו לא מצאו ביטוי בתוכנית שאושרה בשנת 1935.
בשנת 1923 היה אדריכל ראשי של תערוכה כלל ארצית שנערכה במוסקבה. במסגרת זו נבנו ביתנים לנושאים שונים הקשורים עם התערוכה.
אחד הפרויקטים הידועים של שצ'וסב הוא המאוזוליאום של לנין בכיכר האדומה. המבנה הזמני נבנה לפי תכנון של שצ'וסב כבר לקראת סוף ינואר 1924. בשנת 1930 ניצח בתחרות למבנה קבוע.
בשנות ה-30 תכנן מספר רב של בניינים במוסקבה. אחד הפרויקטים הגדולים היה בית מלון "מוסקבה" שנבנה מול הכיכר האדומה והיה מבנה מרשים מאוד עד שנהרס בתחילת המאה ה-21. בשנת 1934 הוחלט על מעבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות. שצ'וסב תכנן מספר בניינים שרובם נבנו כבר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוביל תכנון בנייה מחדש של מספר ערים שנהרסו במהלך המלחמה.
שצ'וסב נפטר ב-24 במאי 1949 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.

הנצחה

המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב במוסקבה נקרא על שמו.
עזרא שושני

ביוגרפיה

נולד בהמדאן שבאיראן ב-3 בדצמבר 1885 (כ"ה בכסלו ה'תרמ"ו)לכתון ולרב רחמים שושני, בן למשפחת רבנים ששמה נקרא על שם העיר שושן (כיום המדאן).
בילדותו למד בתלמוד תורה בעיר, משם המשיך לישיבתו של אביו, וכשבגר נישא ליהודית לבית טוטי.
בשנת 1901 (ה'תרס"א) ביקר בארץ ישראל יחד עם אביו למשך תקופה, ולאחר מכן חזר להמדאן. לאחר כשנה חזר שוב לארץ ישראל, הפעם כדי להתיישב בה, אולם נאלץ לחזור להמדאן בשל קשיים שחווה. 
עם חזרתו להמדאן החל לעסוק במסחר, ונחל הצלחה בתחום. בתקופה זו נמנה עם נכבדי ועסקני עירו, ועם מייסדי הסתדרות התנועה הציונית במחוזו. בתקופה זו גם נאבק יחד עם הרב מנחם שמואל הלוי כנגד הדת הבהאית, כדי שלא תמשוך אל חיקה יהודים. 
בשנת 1918 (תחילת ה'תרע"ט) עלה סופית לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם מונה לשמש כנשיא הוועד הכללי של יוצאי פרס וכנציגו אצל הקונסול הפרסי בביירות שבלבנון. כן שימש כיו"ר וועד "פוריה" של יהודי איראן וכחבר וועד העיר ליהודי ירושלים.
בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) כיהן כראש הוועד הכללי של יוצאי פרס בירושלים לצד חנינא מזרחי והרב רפאל חיים הכהן,  ובחודש נובמבר 1930 נבחר לשמש כחבר הוועד.
ב-9 בפברואר 1931 (כ"ב בשבט ה'תרצ"א) נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, ב-5 במאי 1939 (ט"ז באייר ה'תרצ"ט) נבחר שוב לתפקיד, וכך גם בחודש ינואר 1945.
את קשריו הרבים ניצל לטובת ייצוג עדתו בפני הוועד הלאומי ובסוכנות היהודית, ולמרות טרדותיו בעסקים, לימד תורה לתלמידים שנים רבות, ושימש כחזן בבית הכנסת אדוניהו הכהן שבשכונת הבוכרים.
פעל רבות להעלאת יהודי איראן לארץ ישראל, ולעיתים אף סיכן את מעמדו ועסקיו בשל סיועו לעלייתם הלא חוקית ארצה.
בשנים האחרונות לחייו סבל משיתוק שריתק אותו ברוב הזמן למיטה.
הלך לעולמו בירושלים ב-5 בנובמבר 1956 (א' בכסלו ה'תשי"ז) ונקבר בהר המנוחות.