google/wiki40b huggingface dataset:
חור התולעת (מסע בין כוכבים)

ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", חור התולעת של באג'ור (באנגלית: Bajoran wormhole) הוא אנומליה מרחבית של חור תולעת הממוקמת ליד כוכב הלכת באג'ור. דת הבאג'ורנים מתייחסת אל חור התולעת כאל "מקדש שמיימי". חור התולעת נראה כמו צמצם של אור זהוב מסתחרר המוקף בעננים כחולים, המופיע כאשר ספינות חלל מתקרבות אליו, ונעלם כאשר הן נכנסות לתוכו; כמו כן הוא מופיע גם כאשר ספינת חלל יוצאת ממנו. ניתן לטוס בחור התולעת רק במהירויות דחף (מהירויות הנמוכות ממהירות האור).
חור התולעת מתגלה בפרק הראשון של הסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". מתברר כי הוא מוביל ממערכת הכוכבים של באג'ור, הנמצאת ברביע אלפא, אל מערכת הכוכבים אידראן, הנמצאת ברביע גמא, מרחק של 70,000 שנות אור, בקצה השני של הגלקסיה. בשל החשיבות האסטרטגית של תופעה כזו, תחנת החלל "חלל עמוק 9" מעתיקה את מקומה, ממסלול היקפי סביב באג'ור אל קרבת פתחו של חור התולעת.
קציני צי הכוכבים קומנדר בנג'מין סיסקו ולוטטנט ג'דזיה דקס הם הראשונים ליצור קשר עם חור תולעת ועם יוצריה, חייזרים לא גשמיים, המכונים "הנביאים" על פי דת הבאג'ורנים; על ידי הפדרציה הם מכונים פשוט "חייזרי חור התולעת". הם אלה אשר סיפקו את החפצים המקודשים הקרויים "כדורי-נבואה" (Orbs) או "דמעות הנביאים" לבאג'ורנים והם הבסיס של דתם. 
חור התולעת הופך לנקודת עימות בכל הסדרה, שכן הוא מאפשר נסיעה בין רביע אלפא לרביע גמא הנשלט על ידי הדומיניון, ארגון מרושע בראשותו של גזע משני צורה המכונים משתנים. הדומיניון איננו מעוניין כי אף אחת מהמעצמות הגדולות של רביע אלפא לא תשיג דריסת רגל ברביע גמא - ולהפך - מה שמסביר את החשיבות האסטרטגית של חור התולעת בעינייהם. חור התולעת נסגר בשלב מסוים, כתוצאה משימוש באחד מ-"דמעות הנביאים" אשר היה תחת השפעה זמנית של רוחות הפא. מאוחר יותר, חור התולעת הושב לקדמותו, על ידי גילוי של כדור-נבואה נוסף על ידי בנג'מין סיסקו.
שרון דותן

ביוגרפיה

שרון דותן נולדה בשכונת רחביה, ירושלים. בת לשולה וישראל חביב; שרון היא בת הזקונים, לה שתי אחיות ואח. בוגרת תיכון בית חינוך בירושלים. בצה"ל שירתה במשטרה צבאית. בתום שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב וכיום מתגוררת ברמת השרון. בוגרת תואר ראשון בספרות עברית, ספרות אנגלית והיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק מהקריה האקדמית אונו.
סיימה לימודי תעודה ביחסי ציבור ו'מיתוג אישי' אצל תמי לנצוט ליבוביץ – תדמית והתנהגות בעסקים. העבירה הרצאות לחברות פרטיות בנושאים: יצירתיות, מיתוג אישי, יצירת רושם ראשוני ואומנות ה"סמול טוק". עבדה כמנהלת מותג בחברת AHAVA, מעבדות ים המלח.
אמא לשלושה ילדים. שרון דותן כתבה עד כה (2018) ארבעה ספרי ילדים ונוער: שניים לגיל הרך: ושניים לנוער. "אינסטה בייב" – הרומן האחרון פרי עטה, עוסק בחיי בני הנוער בעידן הרשתות החברתיות, העוסק בבריונות ברשת ואלימות במשפחה.
שרון דותן זכתה באות יקירת 'תנועת הרצליה למען תושביה', שהוענק לה על ספרה "אינסטה בייב". נימוקי הפרס: "מחקרך המקדם את המלחמה באלימות בכלל ובתוך כותלי בתי הספר בפרט."
ביוני 2018 עלתה לרשת האינסטגרם סדרת הרשת "אינסטה בייב" המבוססת על הספר פרי עטה בשם זה. הסדרה מורכבת מ-15 פרקים, כל פרק באורך דקה אחת. שרון דותן היא יוצרת הסדרה. הסדרה זכתה ללמעלה משלושה מיליון צפיות.
מורשות (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

במשך העשור האחרון, הגיבורים והאנטי-גיבורים מסדרות האם "יומני הערפד" ו"המקוריים" סחפו קהל ברחבי העולם. הם הותירו מורשת מתמשכת של אהבה ומשפחה. דרמה חדשה מספרת את סיפורו של הדור הבא של יצורים על טבעיים בבית הספר סאלבטור לילדים על טבעיים. שם נמצאת הופ מייקלסון, בתם בת ה-17 של היילי וקלאוס; ליזי וג'וזי זלצמן, הבנות התאומות של ג'וזט ואלאריק זלצמן; וצעירים אחרים - הערפד מילטון גריסלי ורפאל חם המזג שלאחרונה עורר את קללת הזאב שלו ולנדון קירבי המסתורי. הילדים שואפים להיות האני הטוב ביותר שלהם למרות הדחפים הגרועים ביותר שלהם. האם המכשפות, הערפדים והאנשי זאב יגדלו להיות הגיבורים שהם רוצים להיות - או הנבלים שהם נולדו להיות? הם נלחמים כדי להגן על סודם, על עירם - מיסטיק פולס, ובסופו של דבר על העולם. הם יצטרכו להסתמך על הסיפורים והאגדות על אלו שחיו לפניהם כדי ללמוד כיצד להילחם נגד האויבים הבאים בדרכם.

הפקה

באוגוסט 2017, הוכרז כי סדרת ספין-אוף של "המקוריים" שתתמקד בדמותה של הופ מייקלסון, בתם המשותפת של בן הכלאיים קלאוס מייקלסון ואשת הזאב היילי מרשל, נמצאת בפיתוח. ג'ולי פלק, יוצרת "המקוריים" ויוצרת-שותפה של "יומני הערפד", הייתה אמונה על כתיבת התסריט ויצירת הסדרה ופיתוחה. בינואר 2018, התברר כי הצילומי הפיילוט עבור סדרת הספין-אוף יופקו ברבעון השני של 2018. במרץ 2018 הוכרז כי למעשה לסדרה הוזמן פיילוט, אך במקום ליצור פיילוט מסורתי, פלק הציגה ל-"The CW" את טיוטת הפיילוט שאורכו נמשך כחמש-עשרה דקות. בנוסף, נודע כי כוכב "יומני הערפד" לשעבר, מאת'יו דייוויס יככב בתפקיד ראשי יחד עם אריה שאהאסמי, שמגלם את דמותו של לנדון, אחד מחבריה של הופ, ומופיע לראשונה בעונתה החמישית של "המקוריים", קווינסי פוס, קיילי ברייאנט וג'ני בויד. ב-11 במאי 2018, הוכרז שסדרת הספין-אוף תיקרא "מורשות" ("Legacies", באנגלית), ושהיא שובצה לעונת השידורים של 2018-19. באותו יום דווח כי דניאל רוז ראסל, שמגלמת את דמותה של הופ בעונתה חמישית של "המקוריים", תחזור לגלם את דמותה.
לוסי בריירס

ביוגרפיה

בריירס נולדה ברובע האמרסמית' שבלונדון. היא בתם של השחקן ריצ'רד בריירס ושל השחקנית אן דייוויס. מגיל 9 כבר ידעה שהיא רוצה להיות שחקנית.
היא למדה בבית הספר לבנות סנט פול בלונדון (מ-1978 ועד 1985), אחר כך למדה תיאטרון ופיסול באוניברסיטת לנקסטר, ואחר כך למדה שלוש שנים משחק בבית הספר "תיאטרון בריסטול אולד ויק" ובתיאטרון הלאומי לנוער . בנוסף להיות שחקנית בריירס מנגנת בפסנתר ובחליל.
תפקידה המוכר ביותר של בריירס הוא כמרי בנט במיני סדרה "גאווה ודעה קדומה", עיבוד משנת 1995 של ה-BBC לרומן מאת ג'יין אוסטן. במקרה הופיעה בריירס בהפקות אחרות יחד עם שחקנים נוספים שהשתתפו בסדרה. עם קריספין בונהם-קרטר שיחקה בסדרה "Game On", היא שיחקה במחזה "כטוב בעיניכם" לצדה של ויקטוריה המילטון (גברת פורסטר ב"גאווה ודעה קדומה") ועם טום הולנדר (שגילם את מר קולינס בגרסה של 2005) הופיעה במחזה "דון ז'ואן".
בטלוויזיה הופיעה בריירס בקריינות לסרט הדוקמנטרי "The Riddle of Pompeii", בסדרת הטלוויזיה "Nurses" משנת 2001, ובתוכנית "Ladette to Lady" .
ב-2007 שיחקה בריירס במחזה יחיד "Some Kind of Bliss" מאת המחזאי סמואל אדמסון ב"טרפלגר סטודיוס". בשנת 2008 הופיעה באותו תפקיד בברודוויי בעונה שנקראה "Brits off Broadway".
ב-2008 השתתפה בריירס בסרט טלוויזיה של ה-BBC "איינשטיין ואדינגטון", ובהפקה מחודשת של המחזה "איבנוב" מאת צ'כוב. ב-2011 שיחקה בסדרה הקומית "Twenty Twelve" בתפקיד אנה מיטשל, מועמדת לתפקיד אוצרת האולימפיאדה התרבותית.
פרובינקיה רומית

פרובינקיה רומית היה שמה של יחידה מנהלתית בתחום שלטון החוץ של הרפובליקה הרומית ולאחר מכן של הקיסרות הרומית. כל השטחים שהיו תחת שליטת המדינה הרומית מחוץ לחצי האי האפניני חולקו למספר פרובינקיות, בצורה שאפשרה לרומא לשלוט על שטחים נרחבים אלה. שמות הפרובינקיות, מספרן, ושטחם השתנו לאורך ההיסטוריה של רומא, בייחוד לאחר המעבר משלטון הרפובליקה לשלטון הקיסרות.
בהוראתו המקורית שימש המונח "פרובינקיה" לציון מרחב סמכות של פקיד שלטון או מצביא. מרחב זה לא היה בהכרח מרחב גאוגרפי. ברבות הימים נעשה שימוש נפוץ יותר במונח לציון הוראתו הגאוגרפית-מנהלית.
בפרובינקיה משל בדרך כלל פוליטיקאי רומי בעל מעמד סנאטורי, כלומר קונסול או פראיטור לשעבר, שכיהן כנציב בפרובינקיה מתוקף היותו פרומגיסטראט.
בתקופת הרפובליקה הרומית מושלי הפרובינקיות מונו לתקופה של שנה אחת. בתחילתה של כל שנה חולקו הפרובינקיות השונות למושלים העתידיים על ידי הגרלה או מינוי ישיר של הסנאט הרומי. בדרך כלל הממשל בפרובינקיות הבעייתיות יותר, בהן הייתה סכנה למרידה פנימית או פלישה של כוח חיצוני, ניתן לקונסולים לשעבר, אישים בעלי ניסיון ויוקרה רבים. בהתאמה חולקו לגיונות הצבא הרומי בפרובינקיות השונות לפי מידת הסכנה הצבאית שהייתה טמונה בהם.
גודלן ומספרן של הפרובינקיות השתנה בהתאם למצב הפוליטי הפנימי של רומא. לדוגמה, בתקופת הקיסרות הרומית פוצלו פרובינקיות בהן הוצבו כוחות צבא גדולים על מנת למנוע ריכוז כוח אצל הנציב המקומי, כוח שיכול לשמש אותו נגד הקיסר.
עם ייסוד משטר הפרינקפס של אוגוסטוס ותחילת עידן הקיסרות הרומית, ריכז אוגוסטוס בידיו את הסמכויות למנות נציבים לפרובינקיות מסוימות. למעשה הפרובינקיות החשובות של האימפריה מבחינה אסטרטגית, אלו ששכנו בגבולות האימפריה, או היו בעלות חשיבות כלכלית כמו מצרים, הפכו לפרובינקיות קיסריות, שבהן לקיסר הייתה סמכות ניהולית וצבאית עליונה, דרך הנציב שמינה ששימש כבא כוחו. שאר הפרובינקיות זכו למעמד של פרובינקיות סנאטוריות, פרובינקיות שבהם הסנאט הרומי היה בעל זכות למנות את הנציבים. חלוקה זו לא מנעה מהקיסר להתערב בענייני הפרובינקיות הסנאטוריות כשראה צורך בכך, אולם היא נתנה לסנאט מידה מסוימת של השפעה, או לפחות מראית עין של כזו.
מצרים עצמה הייתה פרובינקיה מיוחדת במעמדה בתקופת הקיסרות, פרובינקיה אשר הייתה למעשה רכושו הפרטי של אוגוסטוס ולאחר מכן יורשיו, ונשלטה על ידי נציב ממעמד הפרשים.
עם מהלך השנים הלך ופחת מספר הפרובינקיות שנשלטו על ידי אנשים ממעמד סנאטורי, והתפתחו מעמדות חדשים של נציבים שמונו על ידי הקיסר הרומי מקרב הצבא, מעמד הפרשים ומקורביו. במהלך ההיסטוריה של האימפריה הרומית ניצלו נציבים רבים את הכוח הצבאי שעמד לרשותם בניסיון למרוד בקיסר הרומי ולמלוך במקומו. אחת הדוגמאות הבולטות לניסיון מוצלח כזה הוא של אספסיאנוס, מדכא המרד הגדול ונציב סוריה, שניצל את משאביו הצבאיים והטלטלה שעברה על רומא כדי להשתלט עליה.
הפרובינקיה הרומית הראשונה הייתה סיקיליה (האי סיציליה) שסופחה לשטחה של הרפובליקה בשנת 241 לפנה"ס, לאחר שנכבשה מידי קרתגו במהלך המלחמה הפונית הראשונה. הפרובינקיה השנייה שנוסדה הייתה קורסיקה וסרדיניה בשנת 231 לפנה"ס.
בזמן עלייתו של יוליוס קיסר לשלטון היו קיימות בתחומה של הרפובליקה 14 פרובינקיות, 7 באירופה, חמש באסיה ושתיים באפריקה. קיסר ייסד בתקופת שלטונו עוד שלוש פרובינקיות חדשות. ב־120 לספירה היו קיימות באימפריה הרומית 49 פרובינקיות, מספר השיא של האימפריה. בימי הרפורמות של דיוקלטיאנוס בוטל הסדר הישן של הפרובינקיות ורוב הפרובינקיות עברו חלוקה מחדש לפרובינקיות קטנות יותר.
אולימפיאדת החורף 1940

אולימפיאדת החורף 1940 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות אולימפיאדת החורף החמישית.
אירוח האולימפיאדה נמסר לסאפורו שביפן בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי ה-36, שנערכה בוורשה ב-9 ביוני 1937. סאפורו התמודדה על אירוח האולימפיאדה מול סנט מוריץ שבשווייץ, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1928 ומול גרמיש פרטנקירשן שבגרמניה, שם נערכה אולימפיאדת החורף ב-1936. האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו מה-3 ועד ה-12 בפברואר 1940. 
יפן ויתרה על אירוח האולימפיאדה בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן ב-1938, וב-15 ביולי אותה שנה החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על העברתה לסנט מוריץ. בהמשך התגלעה מחלוקת בין הוועד האולימפי הבינלאומי לשלטונות שווייץ בנוגע להשתתפות גולשי סקי מקצועיים במשחקים. בעקבותיה החליט הוועד ב-9 ביוני 1939 להעביר את האולימפיאדה אל העיר המתחרה השלישית במכרז האולימפי, גרמיש-פרטנקירשן. היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד ה-11 בפברואר 1940.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, והגם שגרמניה התעקשה שבכוונתה לארח את המשחקים, בוטלו המשחקים על ידי הוועד האולימפי בנובמבר 1939 ומשחקי החורף האולימפיים הושעו ולא התחדשו אלא ב-1948. אז הם נערכו בסנט מוריץ.
סאפורו אירחה את אולימפיאדת החורף ב-1972.
בסיס חיל האוויר המלכותי סנט ג'ין

היסטוריה

שדה התעופה היה בשימושם של חיל האוויר המלכותי וחילות האוויר של צבא ארצות הברית, במסגרת המערכה בצפון אפריקה נגד מדינות הציר. שימש בעיקר את טייסת 98 בחיל האוויר התשיעי של חיל האוויר האמריקאי. הטייסת עשתה שימוש במפציצים מסוג B-24 ליברייטור.
בין השנים 1949–1951 הבסיס שימש באופן זמני כשלוחה של בית הספר לטיסה עד שעבר למשכנו הקבוע במחנה סירקין. לקורס הראשון שגויס הגיע מספר רב של חניכים והוא התקיים בשדה דב. בגלל העומס על השדה הקטן, הועברו חלק מהאנשים לשדה התעופה סנט ג'ין, שם רוכזו חניכים שקיבלו הכשרה מחוץ לישראל: באיטליה, בארצות הברית ובצ'כוסלובקיה. את הקורס הראשון סיימו בהצלחה ארבעה טייסים: טיבי בן-שחר, ישעיהו גזית, מוטי הוד ודני שפירא, שקיבלו את "כנפי הטיס" בחודש מרץ 1949, ועברו לטייסת הקרב הראשונה בחצור, שלרשותה עמדו מטוסי מסרשמיט Bf 109.
לאחר מעבר בית הספר למחנה סירקין ב-1951, הוא הפך לבסיס של יחידת מחסני חירום עד לאחר מלחמת ששת הימים.
ביולי 1967 אירע בו פיצוץ גדול בו עלו באש מצבורי פגזים, קטיושות ופריטי תחמושת נוספים שנלקחו כשלל מהמלחמה. לאחר ההתפוצצות ננטש השדה, והפך לשדות חקלאיים. המבנים נהרסו, ושרדו רק שתי דרכי גישה חקלאיות בצורת V‏ (17/35, 10/28), המסמנות את מקומם של מסלולי ההמראה.
בשם "סן-ג'ין" נקרא גם שדה המטווחים הסמוך, שהוקם על שפת הים וששימש בעיקר את חיילי "גולני" ממחנות "בן-עמי" ו"שרגא". לימים הוקם שם אתר הקרוואנים "חצרות יָסַף".
בדצמבר 2010 נערכה חפירת בדיקה בשטח המחנה לאחר גילוי עתיקות בבדיקות מקדימות לקראת בנייה. בחפירה, מטעם רשות העתיקות ובמימון משרד הביטחון, נחשפו שני קברים שנכרו לתוך החול ונבנו מאבני כורכר מסותתות. הקבר הראשון נבנה בשני נדבכים מאבנים שהפגמים שבמקצתן כוסו בטיח. החפירה הופסקה עם גילוי עצמות אדם. הקבר השני נחפר חלקית ומידות האבנים שמהן נבנה לא הובררו. הקברים תוארכו על פי ממצא כלי החרס לתקופה הרומית בארץ ישראל.
מנחם דורמן

מנחם דורמן (31 באוגוסט 1909 – 20 במאי 1994) היה הוגה דעות, מסאי, סופר עברי, פובליציסט, עורך ומתרגם. זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל ובפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.

תולדותיו

דורמן נולד בעיר ברלין. בילדותו עבר עם משפחתו ללייפציג ובה למד בישיבה ובתיכון מדעי. לאחר מכן יצא להכשרה חקלאית ליד המלין במסגרת גרעין הנוער "חירות", ובשנת 1931 עלה לארץ ישראל, והצטרף לקיבוץ גבעת ברנר. 
הוא ביקש להיות חלוץ ולבנות עם חבריו קיבוץ בארץ ישראל, לפי רעיונות הציונות ותנועת העבודה. משמעות הדבר הייתה בין השאר עבודת כפיים ומאמץ גופני יומיומי. אך לאחר שחלה בשחפת, נאלץ לעסוק כל ימיו בהוראה לתלמידי בית ספר, ובעריכה וההדרה של כתבי יד והוצאה לאור של דברי דפוס. 
ברבות השנים, נודע כאינטלקטואל אוטודידקט. למשל, פרק זמן התגורר באיטליה, למד איטלקית והתעמק ביצירתו ומשנתו של ניקולו מקיאוולי.
במחקריו וספריו פרש את תובנותיו וידיעותיו, שבהן פירש וחיבר בין תחומי ידע שונים, והם הקנו לו שם רב בארצות תבל. 
הוא התמנה לעורך כתב העת מבפנים של התנועה הקיבוצית "הקיבוץ המאוחד". השתתף בהקמת הוצאת הקיבוץ המאוחד. במשך השנים פרסם מאמרים רבים בהגות ופובליציסטיקה בכתבי העת למרחב ודבר. 
המשורר נתן אלתרמן נפגש עם דורמן בעקבות ספרו הביקורתי: בכף הקלע על הקומוניזם המודרני; הביע את התפעלותו ומינה את דורמן לעורך אחראי של עיזבונו הספרותי. דורמן מילא תפקיד זה במסירות במשך שנים רבות, הוא התמחה ביצירתו הרבה והמגוונת של אלתרמן, פירש ובֵאר אותה, ערך והוציא לאור את מכלול היצירה, גם זו שלא ראתה אור בחיי המשורר.
היה חבר התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בנו הוא זאב דורמן. נכדו אבנר דורמן.
קבוצת החזקה

בתורת הקבוצות, קבוצת החזקה של קבוצה נתונה  היא קבוצת כל תת הקבוצות של , ומסמנים אותה ב- . פורמלית , ולדוגמה: . במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, קיומה של קבוצת חזקה נובע ישירות מאקסיומת קבוצת החזקה.
מרד אורלוב

מרד אורלוב (1770) היה מבשרה של מלחמת העצמאות היוונית, במהלכו התקוממו היוונים יושבי הפלופונסוס נגד השלטון הטורקי. את המרד הצית הרוזן אלכסיי אורלוב, מפקד הצי הרוסי במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). ביוון ידוע המרד בשם "אורלופיקה" (Ορλωφικά, "אירועי אורלוב").
הרוסים, שביקשו להחליש את האימפריה העות'מאנית ולהקים בבלקנים מדינה יוונית פרו-רוסית, שיגרו באמצע שנות השישים של המאה ה-18 שליחים אל חצי האי מאני, כדי לכרות ברית עם המנהיגים המקומיים שייצגו את הכוח הצבאי החזק ביותר ביוון באותה תקופה. ב-1769, במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, הפליג צי בן 14 אוניות מלחמה בפיקוד הרוזן אלכסיי גריגורוביץ' אורלוב (Orlov) מן הים הבלטי אל הים התיכון. הצי הגיע למאני בפברואר 1770, ועודד את המניאטים להניף את נס המרד. 50 חיילים רוסים נותרו במקום כדי לסייע ללחימה ביבשה, ואילו האוניות הפליגו אל הים האגאי.
בתחילה צלחה דרכו של הצבא היווני ובתוך זמן קצר הוא שחרר חלקים גדולים של הפלופונסוס, אך המרד לא התפשט לשאר חלקי יוון. בעזרת יושבי האיים היווניים הכה הצי הרוסי את הצי הטורקי בקרב צ'סמה (Çeşme), אך לא היה בכך כדי לסייע לצבא היווני בפלופונסוס, ועד מהרה דוכא המרד.
מנקודת מבטה של רוסיה, משימתו של הרוזן אורלוב הושגה, משום שהצליח לפגוע בצי הטורקי, להכריח את טורקיה להפנות חיילים דרומה ולתרום לניצחון שהוביל לחתימה על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (Küçük Kaynarca).
מנקודת ראותם של היוונים נחשב מרד אורלוב לכישלון, שעלה במחיר אבידות כבדות בנפש, הן בלחימה הן בפעולות הנקם של הטורקים שבאו לאחריו. היוונים נשכחו למעשה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה, וכתוצאה מכך הלכה וגברה חשדנותם כלפי רוסיה. קשרי היוונים עם הרוסים נותרו אמנם איתנים, חלקית משום ההשפעה של אישים יוונים חשובים ברוסיה, אך רבים מקרב הדור הצעיר של המנהיגות היוונית, כמו פטרוביי וקולוקוטרוניס, יפנו מבטם מערבה בחיפוש אחר בעלי ברית.
Eko

היסטוריה

חברת אינטרלוד הוקמה בשנת 2010 ובמאי 2010 זכתה בכנס Techonomy בו הוצגו סטרט-אפים שונים.
באוקטובר 2010 זכתה החברה לחשיפה הגדולה שלה כאשר הפיקה קליפ לשיר "keep your head up" של המוזיקאי אנדי גראמר, שזכה לביקורות נלהבות וחשיפה רחבה.
בפברואר 2011 גייסה החברה השקעה ראשונית של 3.25 מיליון דולר מידי Sequoia Capital, ובמאי 2013 גייסה 16 מיליון דולר נוספים שהושקעו על ידי מספר קרנות הון סיכון. השקעה נוספת בסכום לא ידוע נעשתה על ידי Intel Capital באוקטובר 2013. 
בדצמבר 2013 זכתה החברה להכרה בינלאומית כאשר הקליפ שיצרה לשיר Like a Rolling Stone של בוב דילן נבחר ל"קליפ השנה" של המגזין טיים לשנת 2013.
בדצמבר 2015 הודיעה החברה כי הצליחה לגייס 18 מיליון דולר מהחברות מטרו גולדווין מאייר, סמסונג ווורנר מיוזיק גרופ.
ביוני 2016 גייסה החברה מסוני סכום המוערך בין 35–45 מיליון דולר.
באוקטובר 2018 חתמה החברה על הסכם שיתוף פעולה בשווי מוערך של 300 מיליון דולר עם ענקית הקמעונאות, וולמארט. במסגרת שיתוף הפעולה השיקו שתי החברות מיזם משותף בשם W*E. שיעסוק בפיתוח תכנים מקוריים אינטראקטיביים באמצעות הטכנולוגיות של החברה עבור לקוחות וולמארט.
מיכאל שוילי

ביוגרפיה

נולד בירושלים. בהיותו בן 10, הקרין סרטים בפנס קסם בבתי ספר, כשעבד כעוזר מקרין, עבודה שכללה גלגול סרטים בחדרי הקרנה של בתי הקולנוע- בתמורה קיבל חתיכות פילמים אותם היה מוכר. יותר מאוחר גם עבד כמגלגל תרגום בצד תמונת ההקרנה של הסרט.
לאחר מספר שנים, כשהשכיל להבין שחייו קשורים לצלולוייד, שכר שוילי סרטים אצל חברות ההפצה בתל אביב, שאותם היה מפיץ בבתי הקולנוע בישראל (באותה התקופה היה משרדו בקפה נוגה בתל אביב ובתחנת אגד - משם היו נשלחים הסרטים), בין שאר ההצלחות "לברלין וחזרה" סרט שאותו ערך שוילי משני סרטים שונים, בכיכובו של ארול פלין - ששבר את שיאי ההכנסות עד אותו יום ולא ירד מהמסכים במשך 37 שבועות ברחבי הארץ.
בגיל 16 נסע שוילי לפסטיבל קאן, שם התחיל לרקום קשרים עם מפיקים וחברות הפקה והפצה בינלאומיות.
מה"משרד" בקפה נוגה, עבר למשרדים ברח' פינסקר ויותר מאוחר לרח' אלנבי בתל אביב, שם שוכנים משרדיו עד היום. שם התרכז בהפצת סרטים אותם התחיל לייבא מחו"ל, והפך לחברת ההפצה הגדולה בישראל. ה"יד" של שוילי, שהיה "מפוצץ" את הארץ במסעי פרסום, שטרם נראו, הפכה אותו בין לילה לסיפור הצלחה, תורים של בעלי בתי הקולנוע מכל רחבי הארץ השתרכו בכניסה למשרדו, וכל סרט שהביא גייס מיד את ה"ספסרים" שהיו מכינים כרטיסים מראש כדי למכור אותם במחיר מפולפל לאלפי הצופים בכניסה לאולמות הקולנוע.
יותר מאוחר החליט שוילי שצריך גם להפיק סרטים, ובשנת 1967 הפיק את סרטו הראשון: "שישה ימים לנצח" שזכה להצלחה חסרת תקדים, 1,200,000 צופים צפו בסרט ביציאתו לבתי הקולנוע כ־10 ימים לאחר סיום  מלחמת ששת הימים, יותר מאוחר הפיק סרטים רבים בשיתוף פעולה עם במאי חדש, עולה חדש מפרס, ג'ורג' עובדיה, שהופיע בוקר אחד במשרדו עם ראיון להפיק תסריט לפי סרט פרסי בעברית. שוילי הודיע לו ש"מתחילים לצלם בתחילת השבוע הבא !" וכך היה. כמו כן הפיק סרטים רבים, שכוכבים רבים עשו בהם את צעדיהם הראשונים – "נערת הפרברים" - בכיכובה של עופרה חזה, "אריאנה" - בכיכובו של אבי טולדנו, "נחצ'ה והגנרל" - בכיכובם של בודו, טוביה צפיר, ציפי שביט, דובי גל, גדעון זינגר, "מבצע שטריימל" - בכיכובם של פול סמית, יהודה אפרוני, יענקלה בן סירא, "ז'אקו והיצאניות" -בכיכובם של דודו טופז, אושיק לוי, "פישקה במילואים" - בכיכובם של פול סמית, גבי עמרני - בסרט צפו יותר מ-850,000 צופים, ועוד.
לצד הסרטים המסחריים, שוילי היה גם אחראי ליבוא סרטי איכות כגון "הנס במילנו","גונבי האופניים" "מצחצחי הנעליים", סרטים זוכי אוסקר שהצליחו בארץ כגון: "המלחמה נגמרה", "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות", "מפיסטו", ועוד מאות סרטים שרשמו הצלחות מסחריות ונרשמו בספרי ההיסטוריה של הקולנוע בעולם ובישראל.
בנוסף היה אחראי שוילי ליבוא כל סרטי צ'רלי צ'פלין לרגל חגיגות המאה להולדתו בעולם, סרטיו של הבמאי "אינגמר ברגמן" - והיום מחזיק שוילי בזכויות למיטב סרטי הבמאים הגדולים פליני (סרטים כגון "החיים המתוקים", "ג'ינג'ר ופרד", "והספינה שטה", "חזרת התזמורת") וגם מיטב הסרטים של הבמאי היפני אקירה קוראסווה ("7 הסמוראים", "המבצר הנסתר", "יוג'ימבו", "סנג'ורו", "דודסקאדן", "כס הדמים").
היום מנוהלת חברת ההפצה של שוילי - "סרטי שובל" על ידי בנו, בני שוילי, ומפיצה סרטי איכות בבתי הקולנוע בישראל, לטלוויזיה ולשירותי ה- VOD של חברות הלוויין, הכבלים, האינטרנט והסלולר, בין הסרטים שהופצו לאחרונה - ״מועדון הלקוחות של דאלאס״ (זוכה ב-3 פרסי אוסקר), אשת הברזל (זוכה ב-2 פרסי אוסקר), פרשס (זוכה ב-3 פרסי אוסקר, 127 שעות (מועמד ל-6 פרסי אוסקר) ועוד.
סקסטנט

סקסטנט הוא מכשיר מכני-אופטי למדידת זוויות, המשמש בעיקר לצורכי ניווט. המכשיר הומצא במחצית הראשונה של המאה השמונה עשרה.
שמו בא מהמילה הלטינית Sexstas שפירושה שישית (1/6), וזאת משום שהדגמים הראשונים של מכשיר זה היו בעלי קשת מדידה של שישית המעגל, 60 מעלות. עם פיתוח ושילוב של טכנולוגיה אופטית, הוכפלה פי שניים קשת המדידה ל-120 מעלות, אך שמו השתמר.
מכל עזרי הניווט, הסקסטנט הוא שמייצג ומסמל את יכולתו של האדם לנווט בלב ים, ללא כל קשר אל חוף מוכר.
הסקסטנט הוא מכשיר חיוני ביותר במציאת מיקום על ידי ניווט אסטרונומי.
יאק-11

יאק-11 בישראל

ב-19 בינואר 1964, ערק לישראל קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי, עם מטוס יאק-11. חילמי נחת בבסיס חצור וביקש מקלט מדיני לאחר שלטענתו התאכזב ממדיניות מצרים שניהלה מלחמה כנגד שכנתה הערבית תימן.
במהלך טיסתו לישראל שנמשכה כשעה ועשרים דקות רדפו אחריו זוג מטוסי מיג 17 וניסו לאותת לו לשוב על עקבותיו (כנראה חשבו שטעה בניווט).
הצוות הטכני של חצור ניסה ללמוד את המכניקה של המטוס שהיה שונה מהמוכר במטוסי המערב ולאחר מכן בוצעו בו מספר טיסות ניסיון על ידי הטייס עזרא אהרון.
אך מאחר שראש להק ציוד בחיל האוויר לא היה מעוניין בהשמשת המטוס הוא קורקע.
בשנת 1978 גילה מוזאון התעופה הבריטי עניין במטוס והמטוס הועבר אליהם בעסקת חליפין ביחד עם מספר טנקי שלל תמורת מטוס הרווארד במצב טיסה.
ואקה

ואקה (בספרדית: Huaca, בקצ'ואה: Wak'a) הוא מונח שהיה קיים בתרבויות אנדיות קדומות, המתאר מקום שמלבד קיומו הפיזי, הוא מהווה גם ישות אלוהית בעלת אישיות משל עצמה.
הוואקות שימשו כמרכזים דתיים, ונערכו בהן טקסים פולחניים שונים, שכללו הקרבת קורבנות ומתן מנחות, ולעיתים גם הקרבת קורבנות אדם. ואקה יכולה להיות פרט גאוגרפי טבעי, כגון הר או אגם, ויכולה הייתה להיות יציר כפי אדם. במקרה השני נבנו ואקות בפאר רב, וכללו אוצרות שונים, מה שהביא לביזתן של רבות מהן על ידי הספרדים. כוואקות נחשבו גם זקני הקהילה שנפטרו ונחנטו, והוצאו ממקום משכבם להשתתף באירועים משפחתיים או של הקהילה שכיבדה אותם (איילו, שבט או המשפחה המלכותית, למשל), להיוועצויות רבות חשיבות וכדומה.
אתרים ארכאולוגיים במקומות בהם היו ואקות קיימים ליד לימה, ארקיפה, טרוחיו וצ'יקלאיו שבפרו וליד איקיקה שבצ'ילה.
אלעד קרן

ביוגרפיה

בשנת 1991 הצטרף ללהקת "הרכב אכילס". הייתה זו להקה אשר ניגנה גרסאות כיסוי לשירים מוכרים והופיעו במועדונים בעיקר באזור המרכז.
חברי הלהקה היו: סער בדישי, רן שמעוני, עמית יורגנסון ואריה בן-קנז.
בשנת 1992, החל לנגן עם מאיר בנאי בהתחלה כמחליפו של הבסיסט ששי מזרחי ולאחר מכן על בסיס קבוע למשך שנתיים.
בשנת 1994 הצטרף ללהקת "השוונג של הפיתה" ויחד הוציאו את אלבום הבכורה שלהם "עכשיו בחנויות" שיצא בהוצאת הד ארצי. חבריו ללהקת השוונג של הפיתה היו: ניר פרידמן, רן שמעוני ונועם רוקח.
בשנת 1995 היה חבר לתקופה קצרה בלהקת "היהודים" לאחר צאת אלבומם הראשון ואף השתתף בקליפ "אלה". מאוחר יותר הוענק לו אלבום פלטינה לכבוד הצלחת מכירת האלבום "מציאות נפרדת" של להקת "היהודים".
לאחר פירוק להקת "השוונג של הפיתה" המשיך ללוות את ניר פרידמן ולנגן באלבומיו: מסתובב בשכונה שלי (1999), אל תפסיקי לחלום (2006), אפס מעלות (2007).
בשנת 1995, החל גם לנגן עם ירמי קפלן כנגן מחליף ולימים הפך לנגנו הקבוע וניגן באלבומיו: לרע ולטוב (1999), הזמן האבוד (2003), חשק (2010).
בשנת 1996, הצטרף ללהקת "נעליים" שחברים נוספים בה היו: אייל אבן צור, אורן רביב ועידו אגמון.
בשנת 1998, יצא האלבום של להקת נעליים בהוצאת הד-ארצי ונשא את שם הלהקה.
בשנת 2000, ניגן באלבום "חצי אוטומטי" של רמי פורטיס וליווה אותו בסיבוב ההופעות של האלבום ביחד עם חבריו ללהקת נעליים.
אומנים נוספים והרכבים עימם ניגן: בן ארצי, רונית שחר, Elbow (הרכבו של אסף שריג –איפה הילד).
בשנת 2011 החל לנגן בהרכב הרוק "טל פרידמן והקריות" יחד עם טל פרידמן תומר גולן והראל בן עמי.
אותו הרכב הפך לטריו ושמו שונה ל"טל פרידמן והחתולים השמנים".
גבריאל פיגה

גבריאל פיגה (בצרפתית: Gabriel Piguet;‏ 1887, מקון  ‏- 1952, קלרמון-פראן), היה חסיד אומות העולם מצרפת.

ביוגרפיה

פיגה היה חייל צרפתי במלחמת העולם הראשונה. במלחמה נפצע קשה וקיבל את צלב המלחמה. משנת 1933 היה פיגה הבישוף הקתולי של קלרמון-פראן. 
עם כיבוש צרפת בידי הגרמנים תמך פיגה בתחילה במרשל פטן אך עם פלישת גרמניה לדרום צרפת בסוף 1942 היה עד לרדיפת היהודים והדבר הביאו לתמוך בהצלת יהודים במוסדות קתוליים בתחום הדיוקסיה שלו. בין סוף 1942 למעצרו באביב 1944 קלט פיגה ילדים יהודים בבית הספר בקלרמון-פראן שבו עבד בהוראה, ילדים שנותרו לבדם לאחר מעצר הוריהם. כך יכלו ילדים אלה להיות מוסתרים מפני הנאצים. פיגה הבטיח להוריהם של הילדים שהוסתרו בבית הספר שלו, שלא יפעל להמרת דתם.  כמו כן היה פיגה מעורב בהתנגדות המחתרתית הקתולית לכיבוש הנאצי בצרפת. 
ב-28 במאי 1944 עצרה המשטרה הגרמנית את פיגה בקתדרלה שבה פעל, בעוון מתן סיוע לכומר שהיה מבוקש על ידי הגסטפו. פיגה נכלא בקלרמון-פראן ומשם גורש לדכאו בספטמבר. בדכאו, הסמיך פיגה בחשאי לכמורה את קרל לייסנר  שנפטר לאחר שחרור המחנה משחפת ולימים הוכר כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
פיגה שרד במעצרו למרות שאיבד 35 קילוגרמים ממשקלו, ובשנת 1945 שב לצרפת.
ב-2000 הכיר יד ושם בגבריאל פיגה בתור חסיד אומות העולם.