google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף האפרתי מטרופלוביץ

יוסף האפרתי מטרוֹפּלוביץ (או: טרופלביץ; בכתיב יידי: טראָפּלאָוויץ או טראָפּלוויץ; 1770 בערך – 1804) היה משורר ומחזאי עברי מדור המאספים.

ביוגרפיה

יוסף האפרתי נולד בעיירה טרופלוביץ (Tropplowitz) שבשלזיה (כיום אוֹפָּוִויצה  בפולין). לפרנסתו עבד כמורה פרטי, וגר בשלזיה ואחר כך בפראג ובווינה. חיבר שירים רבים שפורסמו ב"המאסף", כתב העת של אנשי תנועת ההשכלה. ב-1793 פרסם קינה בשם "אלון בכות" על מותו של רבי יחזקאל לנדא בעל "הנודע ביהודה", שהיה ממובילי ההתנגדות לתנועת ההשכלה, ובה תיאר פיוס בינו לבין משה מנדלסון בעולם האמת. כדברי יוסף קלוזנר, "הוא לא היה משכיל קנאי, אלא אדם בעל נשמה פיוטית, שלא יכלה להבין מפני מה בזים האדוקים לספרי מליצה ושיר, ומהו הניגוד הפנימי בין תלמידי חכמים שמתכוונים לשם שמים כולם כאחד, כמנדלסזון ור' יחזקאל לאנדא".
יצירתו המפורסמת ביותר היא מלוכת שאול, מחזה דרמטי מקראי על המאבק בין שאול ודוד. המחזה יצא לאור לראשונה בווינה ב-1794 בדפוס אנטון שמיד, נדפס בעוד 12 מהדורות במהלך המאה ה-19, וכן תורגם ליידיש (בשם "גדולת דוד ומלוכת שאול", על ידי נפתלי הירש ב"ר דוד, לבוב 1801) ויצא בכמה מהדורות גם בשפה זו. לדברי קלוזנר, "זו הדראמה העברית-המקורית הראשונה בתקופת ההשכלה, שהיא ראויה לשם זה". משתקפים בה רעיונות של שוויון ואחווה, בהשפעת רוחות הזמן באירופה. המחזה נוטה בעיקר לצדו של דוד, ומצייר אותו כאדם גדול-נפש, בעוד אצל שאול מודגשים בעיקר רגשות הקנאה וטירוף הדעת שאחזו בו. חוקרי המחזה מצביעים על השפעתם של רמח"ל ונפתלי הרץ וייזל על המחבר, וכנראה גם של קאנט, גוטהולד אפרים לסינג שילר וגתה. לדעת עוזי שביט יש גם השפעה מן המחזה "מקבת'" של שייקספיר.
סטניסלב מנולב

קריירה

מנולב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פירין 1912 ובשנת 2002 עלה לקבוצה הבוגרת. בינואר 2005 הוא עבר לליטקס לובץ'. ב-21 במאי 2008 הבקיע מנולב את שער הניצחון בגמר הגביע הבולגרי נגד צ'רנו מורה וארנה. ב-25 ביולי 2009 חתם בפ.ס.ו. איינדהובן ל-3 שנים, והעסקה יצאה לפועל בתחילת עונת 2009/2010. ב-6 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות הליגה האירופית נגד צ'רנו מורה וארנה, בדקה ה-44 של אותו משחק הורחק. ב-9 באוגוסט 2009 מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. אחרי שרשם מאזן של 4 בישולים ב-3 משחקים, הבקי ב-12 בספטמבר 2009, את השער הראשון שלו בניצחון 0-3 בבית נגד רודה. בעונת 2011/2012 האריך את חוזהו במועדון עד 2014. בקיץ 2012 הביעו שטוטגרט ובנפיקה ליסבון. ב-31 בינואר 2013 הושאל לפולהאם האנגלית עד לסיום העונה. ב-9 בפברואר 2013, מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד נוריץ' סיטי. ב-20 באפריל 2013 הורחק בדקה ה-85 בהפסד 1-0 נגד ארסנל לאחר עבירה חמורה על אוליבייה ז'ירו. לאחר שחזר לפ.ס.ו. הוא איבד את מקומו בהרכב לסנטיאגו אריאס וג'ושוע בארנט. בקיץ 2013 חתם מנולב בקובאן קרסנודאר. מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד דינמו מוסקבה. הוא הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 0-4 נגד קריליה סובייטוב סמרה. ב-18 ביוני 2014 עבר לדינמו מוסקבה בהעברה חופשית ובפברואר 2015 שב לקדנציה נוספת בקובאן קרסנודאר.
באוגוסט 2008 זומן מנולב לראשונה בקריירה לנבחרת בולגריה לקראת המשחק נגד בוסניה והרצגובינה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד איטליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
Party Never Ends

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי סמיר אגרואל, די ג'יי פרנק, אמיל גנטוס, קית הטריק, סטיב מק, ולד לוקן ופליי & ווין, והוא מכיל בתוכו שירים בסגנון הפופ, המשלבים בתוכם גם את סגנון הדאנס, שאפיין אלבומים קודמים של אינה.
בין היתר, באלבום זה נכלל הלהיט "More than Friends", בו השתתף דדי יאנקי.
המשרתות

המשרתות (בצרפתית: Les Bonnes) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ז'אן ז'נה. הצגת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון האתינה בפריז ב-17 באפריל 1947, בבימויו של לואי ז'ובה. סרט נעשה על פי המחזה ויצא להקרנה בבתי הקולנוע ב-1974.

הרקע

ז'נה שאב את הרעיון הכללי למחזה מהאחיות פאפן, לאה וכריסטין, שרצחו באכזריות את מעבידתן ובתה בלה מאן, צרפת, 1933, למרות שהמחזה לא סיפר את סיפורן של האחיות פאפן. כוונתו המקורית של ז'נה הייתה ששחקנים גברים יגלמו את דמויותיהן של שלוש הדמויות במחזה: מאדאם והמשרתות סולאנז' וקלייר.

תקציר העלילה

סולאנז' וקלייר הן שתי משרתות שמשחקות בריטואלים סאדו-מזוכיסטיים כשגבירתן (מאדאם) אינה בבית. במוקד משחקי התפקידים נמצא רציחתה של מאדאם והן מחליפות ביניהן תפקידים, כשכל אחת בתורה מגלמת את דמותה של מאדאם והשנייה את דמותה של המשרתת. משחק התפקידים הפרטני גורם לכך שהפנטזיות שלהן לגבי "רציחתה" של המאדאם לעולם אינו מתגשם בסופו של הריטואל.

ההיסטוריה של ההפקה

המחזה הוצג לראשונה בבריטניה בשפה הצרפתית במכון לאמנויות מודרניות, בתחילה בתיאטרון מרקורי, בנוטינג היל גייט, לונדון. הבמאי הגרמני פטר צדק ביים, ואדוארדו פלוצי (Paolozzi ) עיצב את התפאורה. סלמה ואן דיאז גילמה את דמותה של סולאנז', אוליב גרג גילמה את דמותה של קלייר ואוריאל רוס גילמה את דמותה של מאדאם. ההפקה המשיכה והציגה בתיאטרון רויאל קורט, בטי סטוקפילד גילמה את דמותה של מאדאם ודייוויד דה בתל עיצב את התפאורה. צדק גם ביים את ההפקה הראשונה בבריטניה שנעשתה באנגלית, שהצגת הבכורה שלה נערכה ב-5 ביוני 1956 בתיאטרון מועדון ניו לינדסי. סלמה ואן דיאז שבה והייתה בתפקיד סולאנז', בעוד הייזל פנוורדן (Hazel Penwarden) הייתה בתפקיד קלייר. נייג'ל ויטאקר עיצב את התפאורה של הפקה זו.
מינו וולנקיס (Minos Volanakis) ביים את המחזה בתיאטרון אוקספורד פלייהאוס ב-1963. ההפקה התחדשה ב-1964 והיא הוצגה ביחד עם מחזהו של ברטולט ברכט "היוצא מן הכלל והכלל". המחזה הוצג מחדש בתיאטרון גריניץ' ב-1973 כשהשחקנית ויוויאן מרצ'נט גילמה את דמותה של מאדאם, גלנדה ג'קסון גילמה את דמותה של סולאנז', ואילו סוזאנה יורק גילמה את דמותה של קלייר. הפקה זו צולמה כחלק מסדרת "תיאטרון הסרט האמריקאי" ((American Film Theatre ב-1974, בבימויו של מיילס, כשהצלם היה דאגלס סלוקומב.
ב-2013 יככבו קייט בלאנשט ואיזבל הופר בהפקת המחזה של הסידני תיאטר קומפני.
סמל לאוס

סמל לאוס הנוכחי החליף את סמל לאוס שקדם לו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. הסמל הנוכחי כולל את המקדש הלאומי פא תאט לואנג, משמאלו סכר המסמל את יכולת ייצור האנרגיה של המדינה ואת הסכר בנאם נגון. במרכז הסמל כביש אספלט המוביל אל המקדש, ובימין הסמל שדה אורז המסמל את החקלאות במדינה. בתחתית הסמל גלגל שיניים המסמל את התעשייה. בתחתית הסמל שתי כתובות: השמאלית "שלום, עצמאות, דמוקרטיה" והימנית: "אחדות ורווחה".
סמל זה החליף את הסמל של המדינה שכלל סמלים קומוניסטיים: הכוכב האדום והפטיש והמגל. במקום סמלים אלה הוסף לסמל המקדש המסמל את הדת במדינה.
הוצאת נגן

הוצאת "נֶגֶן" (Negen) היא הוצאת ספרי מוזיקה שנוסדה בתל אביב על ידי יצחק פְרוֹם ויואל שרייבר (1912–1988).
פרום ושרייבר החלו את דרכם בעסקי המוזיקה בעיר כבעלי בית מסחר לתווים, כלי נגינה ותקליטים ברחוב אלנבי. בשנת 1948 ייסדו את הוצאת נגן. בהוצאה הופיעו עשרות ספרי תווים ליצירות קלאסיות לפסנתר וכן עשרות שירונים (עם מילים ותווים לזמרה, אקורדיון ופסנתר) של שירים פופולריים מהזמר העברי, בהם שירונים (או דפי שיר) רבים של להיט אחד במסגרת סדרת "שירי ישראל".
לדברי חוקר הזמר העברי נתן שחר, סדרת להיטים זו הייתה בגדר חידוש. בחירת השירים נעשתה על פי מידת הפופולריות שלהם, שלדברי שרייבר, נקבעה על פי הביקוש שהיה להם בחנות.
ישראל אודם

ישראל אודם (19 בפברואר 1908 - 28 בנובמבר 1997) היה ממייסדי הגרפולוגיה העברית.

ביוגרפיה

אודם נולד בעיירה סטניסלבוב (כיום איוונו-פרנקובסק) אשר במזרח גליציה, לשושנה ודוד מנחם רובין, כבן בכור מבין שלושה בנים. בגיל שמונה התייתם מהוריו, והגיע לארץ ישראל עם שני אחיו בתוך קבוצה של 127 נערים יתומי מלחמת העולם הראשונה, שהעלה ישראל בלקינד, מאנשי ביל"ו, והביאם לחפציבה במטרה לחנך נוער יהודי לעבודת האדמה בארץ-ישראל.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר החקלאי "מקווה ישראל" בשנת 1927.
בשנת 1931 נשא לאישה את שולמית מטביוב ובנה את ביתו בנתניה, ונולדו להם שלושה ילדים: מיכאל, עפרה ומנחם. שולמית נפטרה בלדתה את בנם השלישי, מנחם, בשנת 1937.
בשנת 1944 נשא ישראל את אשתו השנייה, בתיה גלוברמן, ושיקם את משפחתו בקיבוץ עין חרוד. במלחמת יום הכיפורים שכל את בנו מנחם שנהרג בקרבות רמת הגולן. אודם היה חבר הקיבוץ וחי בקיבוץ עין-חרוד מאוחד עד יומו האחרון - 28.11.1997.
סמרה ארנה

היסטוריה

על פי אחת ההצעות האצטדיון היה אמור להיבנות על הגדה הדרומית של הוולגה, כאשר העיר סמרה בנויה רובה ככולה מצפון לנהר. אבל כמה אדריכלים, מתכנני ערים ואנשי ציבור הציבור היו סקפטיים לגבי האפשרות של בניית האצטדיון לכיוון הנהרות וולגה סמרה בשל עלויות גבוהות באופן בלתי סביר, מרחק מופרז משדה התעופה ומגבלות לפיתוח תשתיות תחבורה בחלק הישן של העיר וסכנת הריסה של מבנים היסטוריים, וצובר משמעותי מאוד של עבודה באזור הבנייה עקב היעדר תשתיות בסיסיות כשהאזור עצמו הוא גם שטח שמועד להצפות. בשל כך, לאחר הביקור של נציגי פיפ"א, עלו מספר מקומות חלופיים בהם יוקם האצטדיון, כמו השטח של המפעל ע"ש מסלניקוב, מפרץ קירוב, שכונת החורש האדום, ואזור ההיפודרום של סמרה. לבסוף הוחלט לבנות את האצטדיון באזור תחנת הרדיו לשעבר ושכונת סורוקין בחלק הצפוני של העיר.
האצטדיון נפתח לבסוף באפריל 2018 לאחר עיכוב מתמשך בבנייה, כאשר נבנה גם מרכז קניות, שלא היווה חלק מהתוכניות המקוריות.
משחק הבכורה נערך ב-28 באפריל 2018 בין קריליה סובייטוב סמרה לפאקל וורונז' במסגרת ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
ב-22 במאי 2019 האצטדיון אירח את משחק הגמר של הגביע הרוסי בכדורגל 2018/2019.
יחידה תנועתית

יחידה תנועתית (או יחידה מוטורית) היא סיב עצבי תנועתי אחד וכל סיבי השריר המעוצבבים על ידו. כאשר הסיב העצבי של היחידה מופעל, מתכווצים יחד כל סיבי השריר של היחידה. מספר יחידות תנועתיות יכולות לפעול יחד, להשגת תנועה מתואמת של השריר בו הן נמצאות.
מספרם של סיבי השריר בכל יחידה תנועתית משתנה, בשרירי הירך ימצאו אלפי סיבים בכל יחידה ואילו בשרירים המניעים את העין ימצאו רק עשרה סיבי שריר בכל יחידה תנועתית. ככלל, ככל שמספרם של סיבי השריר קטן יותר, תושג תנועה מדויקת יותר ומאידך, ככל שמספרם של סיבי השריר גדול יותר, יגדל כוחה של היחידה התנועתית.
גאטניו טאנטלו

פעילותו בתקופת השואה

טאנטלו הוא כומר איטלקי, אשר החביא משפחות יהודיות במהלך הכיבוש הגרמני באיטליה וסייע להם לשמור על אורח חיים יהודי בתקופת השואה.
הוא פגש במשפחות היהודיות לראשונה באוגוסט 1940, בשעה שהמשפחות היו בחופשת קיץ. קשרי ידידות נרקמו עם המקומיים כולל העם כומר המקומי. לאחר מכן נפגשו שנית גם בקיץ 41 ו-42. הכומר טאנטאלו התיידד עם אנריקו אורבייטו. הכל השתנה לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943. משפחות אוריבייטו ופאסיפיצ'י נמלטו לאזור הנופש כי הם חשו לא בטוחים בבתיהם. עם הכיבוש הנאצי החליט אנריקו לפנות לידידו הכומר לעזרה, אך בהיעדרו פנה לאחותו דומניקה ולבעלה אדולפו דאנג'לו שהציעו לו מקלט ללילה. למחרת חזר טאנטלו והציע מקלט למשפחות אלו ולילדיהם למרות הסכנה הכרוכה בכך. הוא הציג אותם בפני אנשי הכפר כבני משפחתו והם שהו בשם חסות הכנסייה במשך 9 חודשים. כקתולי מאמין הוא גילה רגישות לצורכיהם הדתיים. הוא סיפק להם ספרי תנ"ך, נהג לברך אותם בשבת שלום בימי שישי בערב וכך עזר להם לזכור את תאריכי לוח השנה היהודיים במיוחד פסח. לצורך עריכת סדר פסח הוא סיפק להם כלים חדשים ומעט מצרכים, כך הוא הסתיר אותם עד שביולי 1944 הם עזבו וחזרו לרומא.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה המשיכו המשפחות לשמור עמו על קשר. כאשר לקה במחלת ריאות המשפחות עזרו לו לקבל טיפול רפואי מיטבי. ב-1947 טאנטלו נפטר.
בשנת 1969 פורסמה הביוגרפיה הראשונה אודותיו באיטלקית על ידי גיטניו מיולו (Gaetano Maelo).
ב-31 במאי 1978 הוכר כחסיד אומות העולם על ידי מוסד יד ושם.
בשנת 1995 פורסמה ביוגרפיה נוספת אודותיו באיטלקית על ידי הסופר האיטלקי ניקולינו סאראלה (nicolino sarale).
מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם

מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם (ميزان) הוא ארגון חוץ-ממשלתי הפועל בעיקר במחנה ג'באליה שברצועת עזה. מטרות הארגון הן קידום והגנה על זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים ובפרט ברצועת עזה, עם דגש על "כלכליות, חברתיות ותרבותיות" (ESCR); קידום זכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית במסלולי המשפט הבינלאומי; שיפור הדמוקרטיה בחברה הפלסטינית; קידום שותפות אזרחית והפעלת לחץ כלפי הממשל על מנת לכבד את זכויות האדם. לארגון מעמד של יועץ מיוחד בארגון האומות המאוחדות.

פעילות המרכז

שם הארגון נגזר מהמילה "מיזאן" בערבית, שמשמעותה הוא איזון או צדק.
על פי אתר האינטרנט של הארגון, אל-מיזאן "שואף לחברה פלסטינית חופשית וריבונית שבה כל הנשים, הגברים והילדים נהנים באופן שווה מצדק חברתי, זכויות אדם, שלטון החוק וממשל תקין".
המרכז מתעד בעיקר הפרת זכויות אדם הנעשות, לטענתו, על ידי צבא הגנה לישראל. בין השאר תיעד המרכז מקרים בהם נטען שהותקפו אזורים אזרחיים במהלך מבצעים צבאיים, ומקרים של מאסר ללא משפט, רציחות פוליטיות, אלימות ועינויים.
המרכז מספק סיוע משפטי ושירותי הסברה וחינוך שמטרתם העלאת המודעות בקהילה המקומית לנושאי זכויות האדם, דמוקרטיה וסיוע הומניטרי. הוא חבר ברשת של ארגונים חוץ-ממשלתיים שונים, בהם הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים.
בשנת 2009 המרכז, יחד עם אל-חאק ועדאלה, ניסו לגרום להוצאת צו מעצר בבריטניה נגד אהוד ברק בגין פשעי מלחמה שהתרחשו לכאורה במהלך מבצע עופרת יצוקה.
ביטום

ספורט

קבוצת הכדורגל המקומית, פולוניה ביטום, שיחקה בפעם האחרונה בליגת העל הפולנית בין 2007 ו-2011.

הקהילה היהודית

הקהילה היהודית של ביטום לפני השואה מנתה כ-4,000 נפש. לאחר השואה הוקם בביטום "קיבוץ העובד" בו התרכזה שארית הפליטה לפני העלייה לארץ ישראל.
מיתוג מעגלים


בתקשורת וברשתות מחשבים, מיתוג מעגלים (באנגלית: Circuit switching) היא שיטה להתקשרות כך שלפני העברת חבילות מידע בין תחנת המקור לתחנת היעד יש להקים "מעגל" (או ערוץ תקשורת) ייעודי להתקשרות (session) זו . כל עוד ההתקשרות ממשיכה, מידע אחר לא יכול לעבור באותו ערוץ תקשורת. רשתות טלפונים ישנות הן דוגמה מובהקת למיתוג מעגלים - היה צריך לבקש מהמרכזיה לחבר את המתקשר אל היעד בין אם ישירות או דרך מרכזיה אחרת, ובכל אופן בסופו של דבר היה צורך ליצור באופן פיזי מעגל חשמלי בין שני מכשירי הטלפון.
כיום רשתות תקשורת המשתמשות במיתוג מעגלים חולקות את אותו כבל תקשורת בין מספר ערוצים על ידי איפנון כל אחד מהערוצים בתדר שונה, אך עדיין לכל ערוץ מוקצה תדר ייחודי שמשמש להתקשרות בין שתי תחנות בלבד בכל רגע נתון.
החסרון במיתוג מעגלים הוא בניצול מלוא רוחב הפס לאורך הזמן: כאשר מוקצה ערוץ תקשורת לצורך התקשרות, ובמהלך ההתקשרות רוחב הפס לא מנוצל במלואו או שקיימים פרקי זמן בהם לא מועבר מידע כלל - אף אחד אחר לא יכול להשתמש בערוץ התקשורת עד שההתקשרות לא מסתיימת.
דנילו, נסיך הכתר של מונטנגרו

ביוגרפיה

דנילו נולד ב-29 ביוני 1871 בצטיניה, לניקולא הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.
ב-27 ביולי 1899 התחתן דנילו עם יוטה, דוכסית מקלנבורג, בתם של אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ואליזבת, נסיכת אנהלט, אך לזוג לא היו ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד דנילו על צבא מונטנגרו, יחד עם אביו וינקו ווקוטיץ'. לאחר המלחמה סופחה ממלכת מונטנגרו לממלכת סרביה, והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שהפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. ב-1 במרץ 1921 מת אביו ניקולא הראשון, מלך מונטנגרו, ודנילו ירש את תאריו ואת טענתו לכתר מונטנגרו. ב-5 במרץ ויתר דנילו על טענתו לכתר לטובת אחיינו מיכאילו, נסיך מונטנגרו, אולם למחרת חזר בו מכך, וב-7 במרץ שוב ויתר על זכויותיו.
לאחר מכן התגורר דנילו בעיקר בניס, צרפת, וב-24 בספטמבר 1939 מת דנילו בווינה.
גשר מצר טקומה

קריסת הגשר המקורי

גשר מצר טקומה היה גשר תלוי צר וארוך במיוחד. הגשר המקורי נפתח לתנועה ב-1 ביולי 1940. תוך זמן קצר התברר שאפילו רוחות חלשות מכניסות את הגשר לתהודה שהתבטאה בצורת תנודות לאורכו של הגשר. בזמן התנודות חלקים בגשר עלו וירדו ויצרו "הרים" ו"עמקים" לסירוגין. אף על פי שהתנודות היו חזקות למדי, המומחים טענו שהגשר יחזיק מעמד.
ב-7 בנובמבר 1940, בשעות הבוקר, החל הגשר להתנדנד באופן שונה. הרוח לא הייתה חזקה במיוחד, ועוצמתה הגיעה רק ל-68 קמ"ש. הגשר החל להיכנס לתנודות פיתול, כך שבכל פעם צד אחד שלו (ימין או שמאל) עלה למעלה ואילו הצד השני נשאר למטה. בתנודות אלו, קו האמצע, לאורכו של הגשר, לא נע כלל. הגשר התנדנד בצורה זו במשך למעלה משעה, כשמשרעת התנודות הולכת וגדלה. בסופו של דבר, מעט אחרי השעה 11 בבוקר, הגשר קרס לתוך המצר.
הגשר נסגר לתנועה כבר עם תחילתן של התנודות יוצאות הדופן. באותה עת הייתה על הגשר מכונית. האיש איבד שליטה על המכונית, יצא ממנה והחל להימלט, בעוד שהכלב של בתו, שהיה איתו ברכב, נשאר. פרופסור להנדסה וצלם שנקלעו למקום רצו לעבר המכונית וניסו להציל את הכלב, אך לא הצליחו לשכנע את הכלב לצאת מהרכב. הם עזבו את הגשר זמן קצר לפני הקריסה סמוך לשעה 11 בבוקר. מלבד הכלב, לא היו אבידות בנפש באירוע קריסת הגשר.

הסבר התופעה

הגשר נכנס למצב של אי יציבות אווירודינמית הקרוי רפרוף (flutter). רוח צדית שנעה בזווית נמוכה כלפי מעלה פגעה בגשר וגרמה לכוח עילוי. הכוח הביא לכך שצד אחד של הגשר החל להתרומם. כתוצאה מפעולת כוח העילוי והכוח האלסטי, שפעל בכיוון ההפוך, נוצרו תנודות באחד מהתדרים עצמיים של הגשר (כ-0.2 מחזורים בשנייה). התנודות גברו כתוצאה מפעולתה הרצופה של הרוח. בצורה זו נוצר משוב חיובי שהגביר את עוצמת התנודות, עד שהמבנה לא היה יכול לעמוד בהן והגשר קרס.
בספרי לימוד בפיזיקה לעיתים קרובות ההתמוטטות מוצגת באופן מוטעה כתהודה מכנית פשוטה. הטעות בהצגה זו היא שתהודה קלאסית תלויה בכוח חיצוני מחזורי בתדירות ששווה לאחת התדירויות העצמיות של המערכת. בהתמוטטות הגשר הכוח המניע הוא הרוח, שאינה מחזורית. הצימוד של הרוח למערבולות שיוצרת תנודת הגשר הוא שיצר את הכוח המחזורי בפועל.

גשר חדש ובעיות תנועה

הגשר הוקם מחדש ב-1950, לאחר שהתכנון החדש נבדק באוניברסיטת וושינגטון.
במשך השנים מאז בניית הגשר, אוכלוסיית האזור גדלה מהר. כתוצאה מכך, הכביש הגיע לקיבולת המקסימלית של מספר כלי הרכב. כדי להקל את עומסי התנועה, תשתית הכביש שודרגה בשנת 1984. בשנת 1998 הוחלט לבנות גשר נוסף בצד המערבי של הגשר הנוכחי. גשר זה הוא גשר אגרה ומשמש את הנוסעים לכיוון מערב. הגשר החדש נפתח ב-15 ביולי 2007.
קווין זגרס

ביוגרפיה

זגרס נולד בעיר וודסטוק, באונטריו, קנדה. הבן של מארי-אלן (לבית ולדמן), מורה במקצועה, ולג'ים זגרס, עובד מחצבה. לזגרס שתי אחיות צעירות, קריסטה וקייטי. הוא ממוצא הולנדי מצד שני הוריו, שכל הסבים והסבתות שלו נולדו בהולנד. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון הקתולי על שם מריה הקדושה בעיר הולדתו.

ביוגרפיה

בגיל 6 החל זגרס להופיע בפרסומת בטלוויזיה. בשנת 1994 הוא דיבב בסדרת האנימציה המבוססת על הסרט "לשחרר את ווילי". בשנת 1995 שיחק באחד הפרקים בסדרת הדרמה "תיקים באפלה", ובאותה שנה הופיע בתפקיד קטן בסרטו של ג'ון קרפנטר "מרדף שקוף" לצד היידן כריסטנסן. בשנת 2003 שיחק בסרט האימה "טעות בכיוון", שנה לאחר מכן ב-2006 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "יצאת גבר". בשנת 2007 שיחק בסרט הדרמה "מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן". 
משנת 2009 עד ל-2011 גילם את דמותו של דמיאן דאלגארד בעונות 3 ו-4 של סדרת הנעורים "אחת שיודעת" של רשת The CW, ובנוסף שיחק בתפקידי אורח בסדרות "האוס" ו"סמולוויל". 
בשנת 2010 שיחק בסרט האימה "קפואים" לצד שון אשמור. בשנת 2013 שיחק בסרט הפנטזיה "בני הנפילים: עיר של עצמות", לצידם של לילי קולינס ורוברט שיהאן. בשנת 2017 שיחק בסרט "טיסה 112", מותחן דרמטי בכיכובו של ארנולד שוורצנגר.  
בשנת 2018 החל לגלם את מלווין בעונה הרביעית של "אימת המתים המהלכים".

חיים אישיים

באוגוסט 2013 נישא לג'יימי פילד. לזוג נולדו זוג תאומות באוגוסט 2015.
Innerspeaker

רקע

טיים אימפלה פרסמה בעבר את המיני-אלבום שלהם, הנושא את שם הלהקה ב-2008 ואת הסינגל "Sundown Syndrome" ב-2009. בין שלב ההפקה עד לשחרורו של האלבום, פורסמו ארבעה קטעי וידאו קצרים בערוץ היוטיוב שלהם, שמציגים את חברי הלהקה מתאמנים על השירים "The Bold Arrow of Time"‏, "Island Walking" ועוד קטע אינסטרומנטלי. האלבום מכיל שני שירים שהוקלטו מחדש – "Desire Be, Desire Go" (שכבר פורסם במיני-אלבום שלהם) ו-"The Bold Arrow of Time" (שנכתב בעבר, אך לא פורסם).
בעבר, שחרורים של הלהקה נעשו על ידי פארקר אך ורק בשביל ההנאה שלו. Innerspeaker מסמן את הפעם הראשונה שבה פרקר "הקליט משהו בשביל שחרור מיועד".

עיצוב העטיפה

עטיפת האלבום עוצבה על ידי האמן האוסטרלי לייף פודחסקי. העטיפה מציגה תמונה של הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז בקרולינה הצפונית שבארצות הברית. התמונה המקורית נערכה עם אפקט דרוסטה רקורסיבי כדי לגרום לה להיראות כאילו היא ממשיכה אל תוך עצמה, ויוצר תחושה פסיכדלית שמזכירה מעט את עטיפת האלבום של פינק פלויד, "Ummagumma".
פארקר הסביר את מטרתו לגבי עטיפת האלבום: "היה לי רעיון לעטיפה אבל לא היו לי את כישורי העיצוב הגרפי או את המשאבים כדי לבצע אותו. זה היה אמור להיות שוט של נוף כלשהו שבו התכונות שלו חוזרות ללא הרף לתוך האופק. לייף הוא אמן שיש לו עין מדהימה לאמנות קוסמית מוזרה. אנחנו בטח נבקש ממנו לעשות גם את האלבום הבא."
עטיפת האלבום הייתה מועמדת בטקס פרסי אריא בשנת 2010 לפרס "עטיפת האלבום הטובה ביותר".

יציאה

Innerspeaker יצא ב-21 במאי 2010. ארבעה סינגלים מתוך האלבום יצאו. הסינגל הראשון, "Solitude Is Bliss", יצא באפריל 2010; הסינגל השני, "Lucidity" יצא ביולי 2010; הסינגל השלישי, "Expectation", יצא בדצמבר 2010 והסינגל הרביעי, "Why Won't You Make Up Your Mind?", יצא בפברואר 2011. ל- "Solitude Is Bliss", "Lucidity" ו- "Expectation" קיימים וידאו-קליפים.
ב-12 במאי 2010, iTunes איפשרו בטעות ל- Innerspeaker להיות זמין לקנייה מיידית (במקום להזמנה מוקדמת) ולכן האלבום דלף לפני תאריך השחרור הרשמי. האלבום גם דלף לאינטרנט באיכות ירודה חודש לפני כן. פארקר הגיב על ההדלפה באיכות הירודה: "זה היה באמת מעצבן. זה היה סוג של מריר-מתוק, כי מצד אחד שמחתי שאנשים יכולים סוף-סוף לשמוע את זה, לא הייתי מעוצבן לגבי המכירות או משהו כזה, אבל מצד שני זה היה באיכות ירודה יותר מה שזה באמת.
במקור, פארקר ייעד את Innerspeaker להיות אלבום כפול, אבל בסופו של דבר לא הייתה לו את המוטיבציה לעשות את זה. רבים מהשירים שיועדו לאלבום הכפול הודלפו מאוחר יותר ליוטיוב ללא מיקס. תמונה בגרסה המוגבלת של האלבום מציגה רשימת שירים, ובה כותרות כמו Feelin' the Dread" ,"I Know Where" ,"Dance" ,"Latenight Moonlight" ,"Pretty Song" ,"Stormy" ""Funk Jam, ו-"Don't Ask", שאף אחד מהם לא ראה אור במהדורה הרשמית, וכנראה היו אמורים להשתחרר באלבום הכפול.
נייתן פיליון

ביוגרפיה

פיליון נולד באדמונטון, אלברטה שבקנדה, למשפחה נוצרית ממוצא צרפתי-קנדי, נורווגי ופיני. שני הוריו עסקו בעברם כמורים לספרות. יש לו אח גדול בשם ג'ף. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד פיליון באוניברסיטת אלברטה.
לדברי פיליון הוא צאצא של רב-אלוף ג'ובל ארלי מצבא הקונפדרציה.
מאז 1997 יש לו גם אזרחות אמריקאית, בנוסף לאזרחות הקנדית שלו מלידה.

קריירה

בתחילת שנות התשעים השתתף פיליון במספר הפקות בתיאטרון עד שהחליט לעבור להתגורר בניו יורק בשנת 1994. לאחר מכן החל לשחק באופרת הסבון "One Life to Live" ובשנת 1996 היה מועמד לפרס אמי על משחקו. ב-1997 עזב את הסדרה כדי להשיג תפקידים אחרים.
לאחר מעברו ללוס אנג'לס החל לשחק בסדרה שני בחורים ובחורה בתפקיד ראשי לצדו של השחקן ראיין ריינולדס. ב-1998 לוהק לסרט להציל את טוראי ריאן. ב-2001 השתתף בתוכנית המלך היל. בשנת 2002 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה פיירפליי למרות ביטול הסדרה לאחר עונה אחת בלבד היא עובדה לסרט קולנוע בשם "סרניטי" שיצא בשנת 2005. בשנת 2003 הופיע בתפקיד אורח בעונה האחרונה של הסדרה באפי ציידת הערפדים. הוא הופיע בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "ברוקלין תשע-תשע".
בסוף שנת 2006 חתם פיליון על חוזה עם חברת פוקס וקיבל תפקיד בסדרה דרייב. בשנת 2007 חזר בהופעת אורח לתפקידו באופרת הסבון "One Life to Live" לכבוד הפרק ה-10,000. באותה שנה החל לשחק בסדרה עקרות בית נואשות.
ב-2008 שיחק בפרויקט אינטרנטי "בלוג השירה בציבור של ד"ר הוריבל" (מיני-סדרה קומית מוזיקלית), פילון גילם את קפטן האמר.
במרץ 2009 החל פיליון לשחק בתור ריצ'רד קאסל בסדרה קאסל של רשת ABC. חודשיים לאחר מכן אושרה עונה שנייה לסדרה. פיליון היה מועמד לפרס סטלייט על משחקו בסדרה. הסדרה הסתיימה בשנת 2016.
מאז 2011, מדבב ברוב סרטי האנימציה של DC קומיקס את גרין לנטרן/האל ג'ורדן: "Green Lantern: Emerald Knights", "Justice League: Doom", "Justice League: The Flashpoint Paradox", "Justice League: Throne of Atlantis", "The Death of Superman", "Reign of the Supermen".
אתר האינטרנט BuddyTV הכתיר אותו במקום העשירי ברשימת הגברים הסקסיים ביותר בטלוויזיה לשנת 2009. בשנת 2010 הגיע למקום ה-19 שנה לאחר מכן ירד למיקום ה-20. ובשנת 2012 דורג במקום ה-39. ב-2013 נשאר במקום ה-39 ברשימה. בשנת 2014 ירד בדירוג למקום ה-74 ושנה לאחר מכן למקום ה-90.
החל מ-2018, פיליון מככב בסדרה "טירון".
הקורפוס הרביעי (ארצות הברית)

מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם ב-20 ביוני 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל בחיל המשלוח של ארצות הברית ונשלח לחזית המערבית. הקורפוס השתתף בקרב סן-מייל, במתקפת מז-ארגון ובקרב לורן. עם סיום המלחמה הוצב הקורפוס ככוח כיבוש בגרמניה, ופורק ב-11 במאי 1919.

מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הוקם מחדש באוקטובר 1939, ובמהלך שנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה נותר הקורפוס בעתודה עד יוני 1944, עת הוצא הקורפוס השישי של לוסיאן טראסקוט מהזירה האיטלקית והועבר לזירה המערבית. הקורפוס הרביעי הועבר לזירה האיטלקית במקומו תחת פיקודו של ויליס קריטנברגר. הקורפוס כלל בתחילה שתי דיוויזיות שריון: האמריקנית ה-1, והדרום-אפריקנית ה-6, ושתי דיוויזיות חי"ר: האמריקנית ה-92, והברזילאית ה-1. בפברואר 1945 סופחה אל הקורפוס גם הדיוויזיה ההררית ה-10. 
הקורפוס לחם לסירוגין כחלק מהארמייה הבריטית השמינית והארמייה האמריקאית החמישית. עד קיץ 1944 הוא התקדם מצפון לארנו, ובחורף של אותה שנה מילא תפקיד מרכזי בהתקפת הארמייה החמישית על הקו הגותי במרכז הרי האפנינים, ומאבקה לפרוץ אל מישורי לומברדיה שמעבר להם. לאחר מכן השתתף במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, וכבש את ורונה וברשה. ב-13 באוקטובר 1945 פורק הקורפוס. ב-1958 הוא הוקם מחדש ובסיסו היה בברמינגהאם (אלבמה), הוא פורק בפעם האחרונה ב-1968.