google/wiki40b huggingface dataset:
נורית גוברין

ביוגרפיה

נורית גוברין נולדה בתל אביב, בת לסופר ולמסאי ישראל כהן ואחות לחגית הלפרין. את הוויית הספרות העברית ספגה מילדותה. היא השלימה את לימודי התיכון שלה בבית הספר "תיכון חדש". לאחר שירותה בנח"ל הייתה זמן קצר חברת קיבוץ מעין ברוך. את לימודיה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב בשנים 1961–1972. בשנת 1964 קיבלה תואר ראשון בספרות ותנ"ך ותעודת הוראה. עבודת הדוקטור שלה נושאת את השם "העומר וש. בן-ציון עורכו". במוסד הזה החלה גם להורות, והיא עשתה בו את כל הדרך האקדמית עד למעלת פרופסור מן המניין, תואר שאותו קיבלה בשנת 1990.
נורית גוברין היא מהמובילות של תחום חקר הספרות העברית והוראתו. היא מילאה בארץ ומחוצה לה תפקידים ציבוריים הקשורים לתחום הספרות העברית. על פעילותה בתחום זכתה בשורה של פרסים, ובהם פרס ביאליק לספרות יפה בשנת 1998. חידושה העיקרי של נורית גוברין בחקר הספרות העברית והבנתה הוא בתפיסתה כרב-מערכת תרבותית והיסטורית שיש לה זיקות הדוקות לתחומים נוספים: התחום החברתי, הביוגרפי וההיסטורי. היא הקפידה על הצגה מפורטת ומוארת של התהליך ההיסטורי-תרבותי שהוביל את הספרות העברית ממרכזים שונים בעולם (מזרח אירופה, אמריקה) אל המרכז היחיד בארץ ישראל ובישראל.
גוברין השתתפה במרבית מהכנסים של ברית עברית עולמית.
נורית גוברין כתבה ספרי מחקר רבים, ובהם פיתחה את תפיסת היסוד שלה. בין השאר כתבה מונוגרפיות על גרשון שופמן, דבורה בארון ואהרן מגד; ספרים העוסקים בחקר כתבי עת ספרותיים ובחקר חבורות ספרותיות; ואסופות של מאמרי ביקורת התייחסות וגילויים ראשונים מהארכיונים. תורתה שונה מתורת הספרות הכללית שפותחה באוניברסיטת תל אביב ולעיתים אף מנוגדת לה. גוברין היא גם מחלוצות המחקר הספרותי העברי הנוגע ליצירתן של סופרות עבריות. בשנת 1993 קיבלה את פרס קריב על ספרה "ברנר – 'אובד עצות' ומורה-דרך".
בשנת 2005 פרשה גוברין לגמלאות בתום ארבעים שנות הוראה ומחקר בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. לרגל המאורע הוגש לה "ספר יובל", אסופה נרחבת של דברי ספרות, מחקר ויצירה, בהשתתפותם של ארבעים יוצרים וחוקרים. ספר יובל זה, "ממרכזים למרכז – ספר נורית גוברין" (בעריכת אבנר הולצמן ובהוצאת אוניברסיטת תל אביב) מציג באופן נרחב ומגוון את הנחות היסוד שהניחה בחקר הספרות העברית החדשה ובהוראה. מאז יציאתה לגמלאות ממשיכה גוברין לפרסם ספרים ומחקרים. לימדה בהתנדבות בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, למעלה מעשר שנים (עד תשע"ט/2018). משתתפת בכנסים בארץ ובעולם ומרצה בפני קהלים שונים במסגרות רבות. בשנת תש"ע (2010) זכתה באות יקיר העיר תל אביב-יפו ובפרס עיריית רמת גן למפעל חיים בספרות.
בפברואר 1956 נישאה לשלמה גוברין, בנו של ח"כ עקיבא גוברין, בקיבוץ מעין ברוך. לבני הזוג נולדו שלושה בנים. נורית ושלמה גוברין היו נשואים עד מותו של שלמה באוגוסט 2009. לנורית גוברין 8 נכדים ו-4 נינים.
סמנתה מורטון

ביוגרפיה

סמנתה מורטון נולדה בנוטינגהאם שבמחוז נוטינגהאמשייר באנגליה. את קריירת המשחק החלה בגיל צעיר, בהיותה בת 13 השתתפה בסדרות טלוויזיה כגון "Soldier Soldier" ו-"Boon" מאוחר יותר הופיעה בסדרות חשובות כמו "המפצח", וכן כיכבה בדרמות תקופתיות כ"ג'יין אייר" ו"קורות טום ג'ונס".
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בשנת 1997 בסרט "מתחת לעור". ב-1999 זכתה במועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית משנה על משחקה בסרטו של וודי אלן "מתוק ומרושע". ב-2002 זכתה בפרס איגוד הקולנוע העצמאי בבריטניה על משחקה בסרט "Morvern Callar", וב-2003 הייתה שוב מועמדת לאוסקר על תפקידה בסרט "באמריקה", הפעם בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. כמו כן זכתה לשבחים על הופעתה בסרט המדע בדיוני של סטיבן ספילברג "דו"ח מיוחד".
בין תפקידיה הנוספים היו סופיה וסטרן בסדרת טלוויזיה "קורות טום ג'ונס" לפי ספרו של הנרי פילדינג, הארייט סמית בסרט אמה עם קייט בקינסייל, התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה ג'יין אייר, ובת זוגו של דניאל קרייג בסרט "אין סוף לאהבה". עוד הופיעה בסרט "עדן", סרטו הראשון באנגלית של הבמאי הישראלי עמוס גיתאי.
ב-2006 גילמה את דמותה של מיירה הינדלי, רוצחת הילדים הידועה לשמצה, בסרט טלוויזיה של ערוץ 4 הבריטי "לונגפורד". הסרט מתאר את יחסיה של הרוצחת עם לורד לונגפורד שניהל מסע לשחרורה מהכלא. מורטון ספגה ביקורת על תפקידה מהורי הילדים שנרצחו.
ב-2008, זכתה מורטון בפרס גלובוס הזהב על השתתפותה בסרט הטלוויזיה "Longford".
ב-2009 הופיעה לצידם של וודי הארלסון ובן פוסטר בדרמה של הבמאי הישראלי אורן מוברמן "השליח", בסרט הופיעה בדמותה של אוליביה פיטרסון המקבלת הודעה של מודיע נפגעים המבשרת שבעלה נהרג בקרבות בעיראק.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", הסרט הוא ספין-אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר. בסרט היא משחקת לצד אדי רדמיין, קולין פארל ועזרא מילר.

חיים אישיים

למורטון בת מיחסיה עם השחקן צ'ארלי קריד-מיילס. כיום היא מאורסת להארי הולם בנו של השחקן איאן הולם.
ברוק קנדי

ביוגרפיה

ברוק קנדי נולדה באוקסנרד שבקליפורניה וגדלה בפרבר אגורה הילס עם אביה, מנהל הכספים הראשי של המגזין האסלר ומנכ"ל הקזינו "Hustler". כשהתבגרה, חיה קנדי בלוס אנג'לס, שם עבדה כמעצבת אופנה אצל רייצ'ל זואי. בהמשך פנתה קנדי ללארי פלינט, בניסיון למצוא עבודה כצלמת, אך במקום זאת בחר פלינט להעסיק אותה כמעצבת בובות ראווה. קנדי התעייפה במהירות מעבודתה ועברה לעסוק בחשפנות. קנדי עבדה במשך שמונה חודשים כרקדנית אקזוטית במועדון בהוליווד. היא תיארה את עבודה כעבודה קשה ומעייפת ואמרה: "אני אפילו לא אוהבת גברים, ואני צריכה להעמיד פנים שאני אוהבת כל דבר שם". למרות שקיבלה הצעות רבות, קנדי לא התפתתה לעסוק בזנות, אך שקלה עבודה כשחקנית פורנו.
קנדי אהבה לרקוד, אך זנחה זאת והתרכזה במוזיקת פופ מכיוון שהדבר רווחי יותר. קנדי פנתה בעבר לארבע חברות תקליטים גדולות, אך לא חתמה על חוזה עם אף אחת מהן. קנדי הופיעה לראשונה תחת חברת תקליטים גדולה בשיר "Cloud Aura" של הזמרת צ'רלי XCX, כאשר השתיים נפגשו ביוזמת אזיליה בנקס.

2014-הווה: Opulence ואלבום אולפן ראשון

בפברואר 2014 חתמה קנדי חוזה עם חברת התקליטים RCA, דרכה הוציאה ב-6 במאי 2014 את המיני אלבום הראשון שלה, Opulence, כשבוע לאחר הוצאת הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום הנושא את שמו.
ב-13 באוגוסט 2015 יצא לאור השיר "Rubber Band Stacks" כסינגל הראשון מאלבום הבכורה של קנדי.
ג'וני גרגאנו

החיים שלפני

גרגאנו נכנס לזירת היאבקות בפעם הראשונה בגיל שמונה, כשהבעלים של הארגון CAPW,‏ JT לייטנינג, שערך את המופעים מאחורי עסק הקייטרינג של אביו של גרגאנו, הרשה לו להיכנס לזירה. בזמן שלמד בתיכון סיינט אדוארד, גרגאנו החליט להתאמן בבית ספר להיאבקות מקצועית של CAPW במטרה להפוך למתאבק מקצועי. בגיל 16, גרגאנו החל להתאמן במתחם האימונים של CAPW תחת הדרכתם של JT לייטנינג וג'וש פרוהיבישן. גרגאנו ציין את שון מייקלס, כריס ג'ריקו וג'וני סיינט כמודלים לחיקוי שלו.

חיים אישיים

גרגאנו התארס למתאבקת קנדיס לאריי בינואר 2016. השניים נישאו ב-16 בספטמבר 2016.
קיבוע אנזימים

קיבוע אנזימים הוא תהליך בו מצמדים אנזימים לחומר לא מסיס כדוגמת סידן אלגינט. קיבוע אנזימים מגביר את העמידות של האנזים לשינויים בסביבה כדוגמת שינויים בטמפרטורה וב-pH, וכן מאפשר לשמור את האנזימים במקומם במהלך ריאקציה ובסופה להפרידם מהתוצרים לצורך שימוש חוזר. בגלל יתרונות אלו נעשה שימוש נרחב בתעשייה בשיטה זו בתגובות המזורזות על ידי אנזימים.
ב-1916 נלסון וגריפין גילו כי האנזים אינברטאז (אנזים המזרז הידרוליזה של סוכרוז) מפגין פעילות זהה כאשר הוא שקוע במוצק (פחם עץ או אלומיניום הידרוקסיד) בתחתית התמיסה וכאשר הוא מצוי באופן אחיד בתמיסה. זו הייתה שיטת הקיבוע הראשונה שהומצאה. במהלך שנות ה-50 וה-60 פותחו שיטות נוספות מלבד השיטה של ספיחה. במהלך השנים פורסמו אלפי מאמרים ופטנטים בנושא קיבוע אנזימים, ומאות אנזימים קובעו בצורות שונות. בין האנזימים שקובעו במסגרת תהליך ייצור תעשייתי רחב היקף ניתן למנות את פניצלין G, אקילאז, ליפאזות, פרוטאזות ואינברטאז.
לכידה (תקשורת)

לכידה הוא אפקט בתקשורת, במיוחד בתחום ה-FM. לכידה היא תופעה הקשורה לאופן פעולת מקלטי FM אשר בהם האות החזק מבין שני אותות בתדירות זהה או קרובה יהווה את הפלט לאחר פעולת רה-אפנון ("Demodulation").
לכידה טובה מוגדרת כאשר האות השני מדוכא לרמה זניחה לפני הגעה למגבל (Limiter) אשר יגרום לכך שהאות החלש לא יוגבר. כאשר האותות בעצמה קרובה או כאשר כאשר ישנה דעיכה בלתי תלויה של האותות, המקלט יכול לפתח קיטועים (אנ') כגון מכשיר סלולרי בקצה התחום שגורע קטעים מהשיחה.
תקשורת AM אינה נתונה להשפעות אפקט זה ובשל כך בחרו בתעופה ותחומים נוספים להשתמש באפנון AM עבור תקשורת, וכך משדרים כמה תשדורות באותו ערוץ.
אליזבת מריה, ארכידוכסית אוסטריה

ביוגרפיה

אליזבת מריה נולדה ב-2 בספטמבר 1883 בלאקסנבורג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה היה רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"). אמה הייתה סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים ומריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה. היא נקראה "אליזבת מריה" על שם שתי הסבתות שלה. בילדותה, כינויה היה "ארז'י", קיצור של "ארז'יבט" שהוא הגרסה ההונגרית לשם "אליזבת". זמן קצר לאחר לידתה, הסתכסכו הוריה וחיו בנפרד. ב-1889 נמצא אביה מת בנסיבות שנותרו לא ברורות לחלוטין עד ימינו. אליזבת מריה גודלה בידי אמה, אשר הייתה תלויה לחלוטין בהכנסה קטנה שקיבלה מחמיה וחמותה. עובדה זו השפיעה קשות על היחסים ביניהן. גם היחסים בינה לבין סבתה לא היו קרובים במיוחד, אם כי זו האחרונה הורישה לה בצוואתה את כל רכושה האישי. בניגוד לכך היו לה יחסים מעולים עם סבה, הקיסר פרנץ יוזף.
ב-1900 ניתקה אליזבת את קשריה עם אמה, עקב החלטתה להינשא לרוזן ההונגרי אלמר לוני. בצעירותה, חיזר אחריה בן-דודה אלברט, נסיך בלגיה, אולם משפחת המלוכה הבלגית סרבה לאשר את הנישואים. סבה רצה להשיא אותה לווילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, אולם אליזבת התאהבה דווקא באוטו וריאנד, נסיך וינדיש-גראץ אשר היה מבוגר ממנה בעשר שנים. הקיסר סירב בתחילה, אולם התרכך עד מהרה. על פי גרסאות מסוימות, אוטו היה מאורס באותה תקופה לאשה אחרת. אולם לתדהמתו, הקיסר נפגש עמו והודיע לו שהוא מייעד אותו לנכדתו. בלית ברירה ביטל אוטו את אירוסיו ונישא לאליזבת. אליזבת ויתרה על כל זכויותיה לכתר האוסטרו-הונגרי, אולם שמרה על תארה האישי וקיבלה נדוניה נדיבה. הנישואים לא היו יציבים, אולם נולדו להם ארבעה ילדים.
ב-1918, לאחר ביטול המלוכה באוסטריה, נפרדו בני הזוג. אליזבת אימצה דעות סוציאליסטיות, וב-1921 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ובשל כך זכתה לכינוי "הארכידוכסית האדומה". היא פגשה את לאופולד פזנק, פעיל סוציאליסטי בולט, ורצתה להינשא לו. התפתח קרב משפטי ארוך בינה לבין אוטו, באשר למשמורת על ארבעת ילדיהם. בית המשפט האוסטרי פסק ששני הבנים הבוגרים יחיו עם אליזבת, בעוד שני הצעירים יחיו עם אוטו. בפועל, אליזבת הצליחה לקבל משמורת על כל הארבעה. על פי גרסאות מסוימות היא איימה להתאבד, בעוד על פי גרסאות אחרות כאשר אוטו בא לקחת את הילדים מביתה של אליזבת המתינו לו כנופיה של סוציאליסטים חמושים אשר גרמו לו לשנות את דעתו. גם היחסים בין אליזבת לילדיה היו לא יציבים. היא הוציאה את בנה הבכור מבית הספר ושלחה אותו לעבוד בבית חרושת. בתה סטפני נישאה לרוזן בלגי אך ורק בגלל שאמה לא חיבבה אותו. היא לא הצליחה להתגרש מבעלה הראשון בשל הליך משפטי שנסחב, אולם חיה עם פצנק ועם ארבעת ילדיה בווילה ליד הייטלדורף (Hütteldorf). היא תרמה כסף רב למפלגה הסוציאליסטית.
ב-1944 נעצר פצנק בידי הנאצים ונשלח למחנה הריכוז דכאו. הוא שוחרר מהמחנה בידי כוחות של צבא ארצות הברית במרץ 1945. בתחילת 1948 היא התגרשה רשמית מאוטו, וב-4 במאי של אותה שנה נישאה לפצנק. הווילה שלהם נבזזה בידי חיילי הצבא האדום, ולאחר מכן הועברה לידי כוח הכיבוש הצרפתי באוסטריה. הם הורשו לחזור אליה רק ב-1955. פצנק מת שנה לאחר מכן. אליזבת נפטרה ב-16 במרץ 1963 בגיל 79. על ערש דווי, היא ביקשה שחפציה האישיים, אשר כללו מאות חפצים שהשתייכו למשפחה הקיסרית האוסטרית, לא יועברו לבניה אלא לידי ממשלת אוסטריה. בקשתה כובדה, והחפצים פזורים כיום במוזיאונים ברחבי המדינה.
פולקר בופיר

ביוגרפיה

בופיר נולד ב-18 בדצמבר 1951 בגיסן, אז גרמניה המערבית לרוברט בופיר (1920–1999), עורך דין ופוליטיקאי מקומי. סבו, רוברט פרדיננד אוגוסט בופיר, ממוצא צרפתי הוגנוטי, עבר משטרסבורג לגיסן בשנת 1906, והיה גם הוא לפוליטיקאי בעיר. פולקר בופיר נבחר לראשונה לפרלמנט המקומי בשנת 1982. כיהן כשר הפנים והספורט בין השנים 1987–1991 ו-1999–2010. נבחר להנהיג את הממשלה בתמיכת ה-CDU והמפלגה הדמוקרטית החופשית בשנת 2010. במסגרת תפקידו בבונדסראט, הוא חבר בוועדת החוץ והביטחון.
היסטרוסקופיה

הִיסְטֵרוֹסְקוֹפִּיָּיה (בלועזית: hysteroscopy, על פי האקדמיה ללשון העברית: שְׁקִיפַת רֶחֶם) היא הליך רפואי, ממשפחת ההליכים הרפואיים - אנדוסקופיה, בו מוחדר סיב אופטי אל תוך הרחם. החדרת הסיב האופטי מאפשרת התבוננות על הרחם מבפנים, הן למטרות אבחון והן במהלך ניתוח. שם ההליך נגזר מן המילים הלטיניות 'היסטר'=רחם, ו'סקופיה'=התבוננות.

מהלך ההיסטרוסקופיה

ראשית, מוחדר סיב אופטי אל תוך הרחם. לאחר מכן, יש צורך לנפח את החלל באמצעות גז דו תחמוצת הפחמן (CO2), תמיסה פיזיולוגית. בעבר השתמשו בגליצין או בסוכר גבה מולקולרי. ניתן לצפות בתמונת חלל הרחם בשתי דרכים: ישירות בעינית ההיסטרוסקופ (שבעיקרו הוא סיב אופטי המעביר אור אל הרחם), או על גבי מסך באמצעות מצלמת וידאו. השימוש במסך מאפשר גם לאשה המטופלת לצפות בנעשה ולהיות שותפה ומסייע להקטנת החרדה הנלווית להליך הרפואי.

היסטרוסקופיה באמצעות לייזר

בשנת 2007  פיתח  הד"ר שגיא חיימוביץ שיטת ניתוחים תוך רחמיים באמצעות לייזר ללא הרדמה
זמן הניתוח בשיטת הלייזר התקצר משעה - שעה וחצי ל-10 דקות.
מאיר זוהר

ביוגרפיה

נולד בגובנו שברוסיה, לאחר לימודי התיכון נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה ובמקביל למד במכון לחכמת ישראל בעיר והיה חבר בתנועת הסטודנטים הציוניים. את עבודת הדוקטורט סיים ב-1935. נושאה היה: "ערכו של בעל היזמה בכלכלה המדינית". לאחר לימודיו התגייס לצבא פולין ושירת כקצין בחיל התותחנים. 
ב-1939 עלה לארץ ישראל עם רעייתו והצטרף לארגון ההגנה. במלחמת העצמאות שירת כסרן בשירות האיכסון ואחר כך רב-סרן בחיל ההנדסה. ב-1950 הוסמך כעורך דין במדינת ישראל ועבר לשרת בפרקליטות הצבאית. היה סגן הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת סגן-אלוף וב-1952 לסגן נשיא בית הדין הצבאי לערעורים. 
במאי 1953 מונה לפרקליט צבאי ראשי. במהלך כהונתו פעל להכנת חוק השיפוט הצבאי שאושר בכנסת ב-1955. ב-1958 קודם לדרגת אלוף-משנה, ייצג את ישראל וצה"ל בקונגרס בינלאומי בתחום החוק הצבאי ודיני מלחמה. במקביל הרצה בדיני צבא בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. ב-1958 הורה לתובע הצבאי להעמיד לדין את יששכר שדמי באשמת רצח על חלקו בטבח כפר קאסם. נפטר ב-1961 לאחר מחלה קשה, בעודו בשירות.
אלכס בורסטיין

ביוגרפיה

בורסטיין נולדה בהיילנד פארק במחוז לייק, אילינוי שבארצות הברית, לג'ודי ואירב בורסטיין. היא גדלה במשפחה יהודית, כשאביה אמריקאי ואימה ניצולת שואה ילידת-הונגריה. בוגרת אוניברסיטת סן פרנסיסקו בקליפורניה, בה למדה רטוריקה.

חיים אישיים

ב-1999 נישאה בורסטיין לשחקן ותסריטאי ג'קסון דאגלס, בו פגשה בזמן לימודי אימפרוביזציה ב-ACME Comedy Theater. דאגלס הציע לה נישואים תוך כדי הקלדת מערכות של MADtv skit. ב-8 בספטמבר 2008 נולד בנם המשותף ברנבי דאגלס בורשטיין.
בורסטיין מנגנת בנבל ואף הופיעה ב"בנות גילמור" בתפקיד נגנית נבל.
חבצלת (כתב עת)

"חבצלת: מכתב עתי לבית ישראל" היה כתב עת עברי שיצא לאור בירושלים בשנת 1863 על ידי ישראל ב"ק, ובשנים 1870–1911 בעריכתו של חתנו, ישראל דב פרומקין, שניהם מאנשי היישוב הישן החסידי. הוא יצא בערך פעמיים בחודש.

בשנים 1863–1882

העיתון העמיד בראש מעייניו את ירושלים וענייניה, ונוסד כמתחרה ל"הלבנון", שהיה עיתונם של אנשי היישוב הישן הפרושים, בעוד החבצלת ייצג את קולם של החסידים ובמידה מסוימת גם הספרדים בירושלים. בכל גיליונות העיתון הוקדש מדור ליישוב הארץ ובו ידיעות על התפתחות היישוב. הדפסת העיתון נפסקה לאחר גיליונו החמישי, במקביל לסגירת "הלבנון" (שנפתח מחדש זמן קצר לאחר מכן, בפריז), וחודשה רק חמש שנים מאוחר יותר. לאחר חידוש הופעתו (בשנת 1870) נוספה מעל הכותרת הראשית הסיסמה "מבשרת ציון", ובאוקטובר 1871 עם תחילת השנה השנייה להופעתו הפך לשבועון. לעיתון הייתה מגמה ברורה להשרות תחושת ביטחון ושגשוג ולמשוך מתיישבים לארץ ישראל, כך התפרסמו סדרת סיפורי מסע בארץ של יהושע ילין (החל מגיליון 19 של שנה ב'), מאמרים מאת הרב יהודה אלקלעי בזכות מצוות יישוב ארץ ישראל ופולמוס חריף כנגד אהרן יהודה לייב הורוביץ, שהטיף ליהודים להגר לארצות הברית וכנגד האפליה בחלוקה. כל החומר הנדפס היה על דעתו ובהשפעתו של פרומקין.
עם הכותבים הקבועים בעיתון נמנו אברהם לונץ, שלמה בובר, אברהם בר גוטלובר ועוד. חלקם לא היו תושבי הארץ, ושלחו כתבות מחו"ל.

בשנים 1882–1911

ב-1882 הפך אליעזר בן יהודה לעורך בפועל. בתקופה שבין השנים 1882–1883 נלחם העיתון בראשות בן יהודה נגד חברת כי"ח ופקידי הברון רוטשילד שעיכבו, לדעתו, את פיתוח הארץ בדרך הנאותה של עמל עצמאי של יהודים, ונגד המיסיון שפעל בקרב עולי העלייה הראשונה מרוסיה. כמו כן נשא את דגל החייאת השפה העברית. בשנת 1883 מינה פרומקין את יעקב גולדמן לעורך, ובן יהודה פרש לערוך את "הצבי", והקו הלוחמני של העיתון התמתן. לצוות הכותבים הצטרפו אלעזר רוקח (נכדו של ישראל ב"ק), נפתלי הרץ אימבר (מחבר "התקווה"), יעקב אורנשטיין, דוד ילין, הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'יל, ר' יחיאל מיכל פינס, יוסף ריבלין ועוד.
העיתון הפך מקורב לחרדים בירושלים ולביטאונם. כך יצא העיתון כנגד האבל הלאומי על מותו של בנימין זאב הרצל. בשנת השמיטה תר"ע פעל העיתון למען שמירת השמיטה ללא הסתמכות על היתר המכירה ואסף רשימות של שומרי שמיטה עבור קרן השמיטה של הרב חיים ברלין. 
לאחר דעיכתו של העיתון נוסדו בירושלים עיתונים אחרים, כגון "מוריה" ו"דואר היום".

השפעת החבצלת על היישוב

"חבצלת" הוא גם שמו של בית הדפוס שבו נדפס העיתון. בית הדפוס הוקם בכספיו של משה מונטיפיורי כחלק מתוכנית ה"פרודוקטיביזציה" שלו. העיתון שימש, בין השאר, כפרסומת לבית הדפוס. מותג הדפוס נהיה גם כינוי למקום ההדפסה, ברחוב הדגל ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, שנודע כ"חצר החבצלת", ובה התגורר תקופה מסוימת אליעזר בן יהודה.
העיתון היה העיתון העברי הראשון בארץ ישראל שיצא לאור למשך תקופה ארוכה – יותר מארבעים שנה. על שמו נקרא רחוב במרכז ירושלים סמוך לכיכר ציון, רחוב החבצלת.
האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה

האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (באנגלית: The American Academy of Dramatic Arts; ‏ (AADA)) היא מוסד המעניק תוכנית לימודים בת שנתיים וממוקם במנהטן, ניו יורק, שדרת מדיסון, בבניין היסטורי אותו תיכנן האדריכל הנודע סטנפורד וייט, כמועדון קולוני המקורי, ובהוליווד, קליפורניה, בשדרת 1336 North La Brea, בבניין חדש באתר בן שכנו קודם לכן אולפניו של צ'רלי צ'פלין.
בית הספר למשחק הוותיק ביותר בעולם דובר האנגלית, האקדמיה בניו יורק נוסדה ב-1884 על-מנת להכשיר שחקני תיאטרון. ב-1974, פתחה האקדמיה קמפוס נוסף בפסדינה, קליפורניה, שהיה לבית הספר המקצועי להדרכת שחקנים היחידי שפועל בשני מרכזי התיאטרון החשובים של אמריקה. הקמפוס בלוס אנג'לס עבר מפסדינה להוליווד ב-2001.
נחל יעלים

נַחַל יְעֵלִים במדבר יהודה, יורד מהכניסה לעיר ערד, ונשפך לים המלח, כ-5 ק"מ צפונית לנחל בוקק ולמלונות ים המלח. אורכו כ-18 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-53 ק"מ. מיובליו העיקריים - נחל חתרורים ונחל מורג.
הנחל יורד בקו הגבול הגאולוגי בין רמת הקירטון שבצפון מדבר יהודה, לבין המסלע של תצורת חתרורים האופינית לדרומו. ברמת המדבר ערוצו רדוד. עם הגיעו לבמת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, הוא נכנס לקו העתק שכיוונו צפון-דרום. כאן הוא משנה את כיוונו, ומתחיל לזרום צפונה כ-400 מטרים, בערוץ קניוני קטן, כ-20 מטר עומקו. בסוף הקניון, נמצא המפל הגדול - כ-120 מטר גובהו, המפל יוצר פרסת מצוקים רחבה - כחצי קילומטר. עם הצניחה במפל, משתחרר הנחל מקו ההעתק, וחוזר לזרום מזרחה, בקניון שאורכו כקילומטר אחד, ועומקו כ-300 מטר, אל ים המלח.
באחד מיובליו העליונים של הנחל, חפורה מאגורה (בריכה תת-קרקעית לאגירת מי גשמים) גדולה, נפחה כ-90 מ"ק. המאגורה נקראת על שם הנחל - מאגורת יעלים.
שמו של הנחל הוא תרגום של שמו הערבי - ואדי אום-בידון.
אלכסיי אברט

תחילת דרכו

אברט נולד במוסקבה ב-4 במרץ 1857 כבן למשפחת אצולה. ב-1874 סיים את בית הספר הצבאי במוסקבה, וב-1876 את המכללה הצבאית אלכסנדרוב. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב ברגימנט וולינסקי של המשמר הקיסרי. הוא השתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), וב-1882 סיים את לימודיו באקדמיה של המטה הכללי. הוא הוצב במטה המחוז הצבאי מוסקבה, ובהמשך במטה הדיוויזיה ה-3. ב-1886 הועבר למחוז הצבאי ורשה, בין השנים 1899-1890 שימש כמפקד גדוד קוליבנסקי של רגימנט החי"ר ה-40, וב-1888 מונה לקצין מטה למבצעים מיוחדים של המחוז הצבאי ורשה. ב-1893 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-10, וב-1899 מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-130. בין השנים 1900-1903 הוא שימש כראש מטה הקורפוסים ה-11 ה-14 וה-5. בין 1904-1905 לחם במלחמת רוסיה-יפן. בין 1908-1912 שימש כמפקד הקורפוס ה-13.
קינטיקת מיכאליס-מנטן

קינטיקת מיכאליס-מנטן מתארת את הקינטיקה של אנזימים רבים. היא קרויה על שמן של המדעניות לאונור מיכאליס ומוד מנטן. מודל קינטי זה תקף רק כאשר ריכוז האנזים קטן בהרבה מריכוזו של המצע (הסובסטרט) ורק כאשר האנזים הוא לא אלוסטרי.
בעזרת המשוואה ניתן לדעת את מהירות התגובה של אנזים מסוים בריכוז מסוים וזאת ע"פ המשוואה

הגדרת הקבועים

כדי לקבוע את הקצב המרבי של תגובה בתיווך אנזים, ריכוז הסובסטרט (מסומן כ-[S]) מוגדל עד שמושג קצב קבוע של היווצרות תוצר. זוהי המהירות המרבית (המסומנת ב-Vₘₐₓ) של האנזים. במצב זה האתר הפעיל (או האתרים הפעילים) של האנזים רווים בסובסטרט. במהירות המרבית, הפקטורים הנוספים אשר משפיעים על קצב התגובה (כגון pH וטמפרטורה) מצויים בערכים אופטימליים.

מהירות התגובה

המהירות (מסומנת כ-V) פירושה מספר התגובות לשנייה, אשר מזורזות על ידי האנזים. עם הגדלת ריכוז הסובסטרט, האנזים מתקרב באופן אסימפטוטי למהירותו המרבית Vₘₐₓ, אך למעשה לא יכול להגיע אליה. כיוון שכך לא קיים [S] שמתאים ל-Vₘₐₓ. במקום זאת, הערך אשר מאפיין את האנזים מוגדר בריכוז הסובסטרט בחצי מהמהירות המרבית (Vₘₐₓ/2). ערך זה מסומן כ-Kₘ והוא נקרא גם קבוע מיכאליס-מנטן.

קבוע מיכאליס-מנטן

משום שלא ניתן להגיע למהירות המרבית Vₘₐₓ בכל ריכוז אנזים (מפאת התנהגותה האסימפטוטית של הפונקציה, מהירות התגובה V ממשיכה לגדול כשמוגדל ריכוז הסובסטרט [S]), אנזימים מאופיינים לרוב בריכוז הסובסטרט שבו קצב התגובה הוא חצי מהמהירות המקסימלית. ריכוז הסובסטרט נקרא קבוע מיכאליס-מנטן (Kₘ). קבוע זה מייצג (עבור תגובות אנזימטיות הפועלות על פי קינטיקת מיכאליס-מנטן פשוטה) את קבוע הדיסוציאציה של תצמיד האנזים-סובסטרט (ES). ערכים נמוכים מצביעים על כך שתצמיד האנזים-סובסטרט קשור יחדיו בחוזקה ומתפרק לעיתים רחוקות לפני שהסובסטרט עובר תחילה תגובה להפיכתו לתוצר.
חיים פרס

חיים פְּרֵס (פרעסס; י"ב בחשוון תר"ד, 1843 -  כ"ט באדר א' תרנ"ד, 1894) היה ממשכילי ירושלים במחצית השנייה של המאה ה-19, ממחיי השפה העברית ועורך כתב העת "שערי ציון".

ביוגרפיה

נולד בביאליסטוק, בנו של ישעיהו פרעס. בשנת 1850, בהיותו בן שש, עלה עם הוריו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. אביו היה כורך ספרים ואמו מיילדת. למד לימודים תורניים. בשנת 1860, בהיותו בן שבע עשרה, נישא לשרה, בת יעקב הכהן, חסיד חב"ד ממשפחת רבי מנחם מנדל מוויטבסק. לאחר נישואיו התגורר בעיר העתיקה בירושלים, בחצר ר' נחום משקלוב ברחוב הכרי, בצמוד לחצר רייסין.
פרס היה ממחיי השפה העברית בארץ ישראל. היה בקי בתורת הדקדוק העברי ועסק בחקר הלשון העברית ובהוראתה. בלוח ארץ ישראל (ט"ז) כתב עליו אברהם משה לונץ: 
" אחד ממשכילי הזמן ההוא שעבד בכל כוחו להפצת ההשכלה, הוא הח' וכו' כמוהר"ר חיים פרס ז"ל... את כל עתותיו הפנויות הקדיש למחקר ומדע. בייחוד התמחה בתורת הדקדוק ולא היה ספר חדש או ישן שלא למד אותו. ובמאוד שמח כאשר ביקש אחד מצעירי ירושלים שילמדהו תורת הדקדוק בחינם."
פרס נמנה עם הכותבים הקבועים בעיתון "חבצלת". פרסם מאמרים בחקר הלשון העברית במוסף הספרותי-מדעי של העיתון, "פרחי החבצלת". בשנת 1873 יצא בשליחות העיתון למזרח אירופה כדי לגייס מנויים לעיתון. 
בשנת 1873 נמנה עם מייסדי חברת תפארת ירושלים, וכעבור שנתיים נמנה עם מייסדי הספרייה על שם מונטיפיורי.  
בשנת 1876, עם צאתו של כתב העת "שערי ציון" על ידי המו"ל והמדפיס יצחק גאשצינני, התמנה פרס לעורך העיתון. הגיליון הראשון הופיע באייר תרל"ו. בשנה הראשונה הוא יצא פעמיים בחודש והיה דו לשוני, בעברית וביידיש, ומתחילת השנה השנייה יצא מדי שבוע ובשפה העברית בלבד. שמו של פרס החל להופיע בו רק החל מן השנה השנייה. הוא כתב את המאמרים הפובליציסטיים הראשיים וקרא לחנך את הנוער לעבודה ובכלל זה לעבודת האדמה. הוא פרסם בעיתון רומן היסטורי בהמשכים בשם "גיא החזיון". 
בשנת 1880 יצא פרס למזרח אירופה כדי להרחיב את מעגל מנויי העיתון. בתקופת היעדרותו מילא את מקומו כעורך אברהם משה לונץ. בתקופה שבה שימש לונץ כממלא מקומו של פרס הוא התעוור ופרס הקדים את שובו ארצה.
"שערי ציון" נחשב מתחרה לעיתון "חבצלת". בשנות השמונים של המאה ה-19 החל תהליך שקיעתו של העיתון והוא הופיע בתדירות לא קבועה. בשנת 1885 חדל להופיע.
פרס נפטר בירושלים בשנת 1894, בגיל 50, ונקבר בהר הזיתים. אשתו עסקה בהוראה בבית הספר לבנות שייסד משה מונטיפיורי והיא האריכה ימים ונפטרה בשנת 1938, בגיל 96. בנם הוא החוקר והגאוגרף ישעיהו פרס.
רונן סוניס

ד"ר רונן צבי סוֹנִיס (נולד ב-30 בדצמבר 1972) הוא מתרגם ישראלי ודוקטור לספרות. 
תרגומיו ומאמריו ראו אור בעיתונות היומית ובכתבי עת רבים כגון: 'הו!' (שסוניס נמנה עם מייסדיו), 'דחק', 'כרמל', 'מעין', 'עכשיו' ועוד. מראשית המאה ה-21 פרסם סוניס מאות תרגומי שירה, ובהם תרגומים לשירת ויליאם בלייק, מרטיאליס, ט.ס. אליוט, כריסטופר מרלו, אלכסנדר פושקין, בוריס פסטרנק, וו.ה. אודן, ג'ונתן סוויפט, אלן גינסברג, ויליאם בטלר ייטס, יעקב ישראל דה האן, אדגר אלן פו, ארתור ראמבו, אוסקר ויילד, ואחרים.
סוניס מלמד בתוכנית לכתיבה יוצרת ובהדגש לתרגום באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה


רונן סוניס נולד, גדל ומתגורר בפתח תקווה. ברשותו תואר ראשון בכימיה ודוקטורט בספרות (תרגום).