google/wiki40b huggingface dataset:
אליפות העולם למכוניות תיור

עונת הבכורה

עונת הבכורה של אליפות העולם למכוניות תיור התקיימה בשנת 1987. בעונה לקחו חלק מכוניות מקטגוריה A. בעונה נכללו המרוצים שהיוו את אליפות אירופה למכוניות תיור (ETCC), עליהם נוספו שני מרוצים באוסטרליה, מרוץ בניו זילנד ומרוץ ביפן. 3 יצרניות לקחו חלק בעונה: פורד, ב.מ.וו ואלפא רומיאו, שפרשה מהאליפות לאחר המרוצים באירופה.
במהלך העונה פעלו קבוצות ב.מ.וו מוטורספורט ואגנברגר מוטורספורט, שנתמכה על ידי פורד, בהסכמה שבשתיקה שלא להתלונן אחת כנגד השנייה על הפרות של הכללים. ההסכמה החזיקה במהלך המרוצים האירופאיים של הסבב. במהלך המרוץ הראשון שהתקיים בבאת'ורסט, אוסטרליה. התלוננו קבוצות מקומיות על כך שרכבי קבוצת אגנברגר חורגים מהתקנות של הקטגוריה. כתוצאה מכך, נפסלו התוצאות שהשיגו נהגי הקבוצה במרוץ. תואר האליפות הוענק בסיום העונה לקלאוס לודוויג וקלאוס נידוויטץ, צמד הנהגים של קבוצת אגנברגר. במרץ 1988, לאחר שנפסלה התוצאה שהשיגו במרוץ באוסטרליה נלקח מהם התואר והועבר לרוברטו רווגילה, נהגה של קבוצת שניצר מוטורספורט. 
למרות ההצלחה של האליפות היא הופסקה לאחר עונה אחת בשל החשש של ברני אקלסטון כי האליפות תפגע בהכנסות הפורמולה 1. כתחליף לאליפות הציעה FIA לקיים את אליפות בפורמט שונה המבוסס על רכבים מייצור סדרתי, להם יותאמו מנועי 1.5 ליטר טורבו, ששימשו בעבר את הפורמולה 1. האליפות לא יצאה לפועל בשל חוסר הנכונות שהביעו יצרניות הרכב לייצור רכבים מתאימים.

הגביע העולמי למכוניות תיור

הפופולריות הגוברת של קטגוריית הסופרטורינג הביאה את FIA לקיים בשנת 1993 את מרוץ הגביע העולמי למכוניות תיור. אירוע חד פעמי, שכלל שני מקצים בהם התחרו ארבעים ושלושה נהגים ממדינות שונות. פול רדיסיץ, הניו זילנדי, ניצח את המרוץ וזכה בגביע. באותה שנה לא ניתן גביע ליצרניות. האירוע התקיים גם בשנתיים לאחר מכן, רדיסיץ זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות. בשנת 1995 פרנק ביאלה הגרמני זכה בתואר בעונה השלישית. ב.מ.וו ואאודי זכו בתואר ליצרנים, בהתאמה. מרוץ דומה תוכנן להתקיים גם בשנת 1996, אך בוטל בשל מיעוט משתתפים לאחר שרק עשרה מתחרים נרשמו לתחרות.

בחזרה לאליפות העולם

בשנת 2005, בעקבות התעניינות מצד כמה יצרנים, הוסבה אליפות אירופה למכוניות תיור שוב לאליפות העולם. אנדי פריאולק, שהיה אלוף אירופה בשנת 2004, זכה באליפות העולם בשלושת השנים הראשונות. בשנת 2008 זכה איוון מילר באליפות כשהוא נוהג בסיאט לאון TDI, הפעם הראשונה שרכב המונע במנוע דיזל זוכה באליפות עולם רשמית. בין השנים 2010 עד 2013 עברה השליטה באליפות לנהגי קבוצת שברלוט, שהתחרו בדגם הקרוז. מילר זכה בשלוש אליפויות ורוברט האף באליפות נוספת. סיטרואן הפכה לדומיננטית בשלוש השנים הבאות, בהן לקח את התואר חוסה מריה לופז.
בשנת 2011 שונו התקנות ואושרה השתתפותם של רכבים בעלי מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטרים בתוספת מגדש טורבו. שנה לאחר מכן נאסר על שימוש במנועים בנפח 2 ליטרים ומנועי טורבו-דיזל. בשנת 2014 שונו שוב התקנות והוכנסו לשימוש רכבי TC1. רכבים אלו היו בעלי כנפיים גדולות יותר ומנועים חזקים. הרכבים בעלי מנוע 1.6 ליטר זכו לכינוי TC2. בעונת 2015 הוצאו רכבי TC2 מחוץ לתחרות.
חיים אתגר

ביוגרפיה

אתגר נולד למשפחה ישראלית בארצות הברית, בנם של העיתונאית לאה אתגר ופרופ' מיכאל אתגר, חוקר, מרצה ומומחה לשיווק יליד פולין. המשפחה חזרה לישראל ב-1978 כשהיה בגיל 4 והם התגוררו בהרצליה פיתוח. עבד בהיותו תלמיד תיכון כעיתונאי בעיתונים "מעריב" ו"מעריב לנוער". למד משפטים במכללה למנהל ובמקביל השלים תואר ראשון במחלקת הדרמה של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. 
בין השנים 1999–2005 הופיע במופעי סטנד-אפ במועדונים צוותא וקאמל קומדי קלאב. בשנת 2001 קיבל תפקיד ראשון בתיאטרון, בהצגה "המורדים" של עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי, ולאחר מכן שיחק גם בהצגה "מקבת'" שהעלה התיאטרון. באותה שנה השתתף בתוכנית "המצב" של זכיינית ערוץ 2 "טלעד", לצידו של אברי גלעד. ב-2002 הנחה לצד העיתונאי שאול ביבי תוכנית בערוץ 10. במהלך אותה שנה שיחק בסרט "פיתוי" של ערן ריקליס על פי רומן של רם אורן. כיכב במספר דרמות בערוץ HOT3 ומילא מספר תפקידי אורח בסדרות ישראליות. בשנת 2003 הנחה את התוכנית "אלי נגד העולם" בערוץ ביפ. 
בשנים 2001–2003 שימש ככתב ב"חדשות ערוץ הספורט". במהלך השנים 2001–2005 שימש ככתב בתוכנית הבידור "ערב טוב עם גיא פינס". ב-2004 הגיש למשך כשנה את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל לצידו של שרון טייכר.
ב-2006 הצטרף לערוץ 10, שם שימש ארבע שנים ככתב לענייני תרבות וכראש הדסק לענייני תרבות. בשנים 2008–2011 הגיש את תוכנית הבוקר בערוץ 10, וכתב טור קבוע ופופולרי ב"נענע 10". בשנת 2009 הנחה את תוכנית הריאליטי "הבלוק".
בשנת 2011 החל לשמש ככתב בתוכנית "אנשים" ב"קשת", ערוץ 2, וכן שידר פינות קבועות בתוכנית הבוקר של הזכיינית.
ב-2012 הנחה את השעשועון "זוג במבצע" בערוץ 2. באותה שנה השתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות "בקרוב אהבה". במאי 2013 החל להנחות את פאנל התוכנית "מה אתם אומרים?", לצד קותי סבג וסיון קליין, בערוץ 2. בדצמבר 2014 החל להנחות את תוכנית הפאנל "מה אתם שומעים?", בהשתתפות קותי סבג וסיון קליין בערוץ 24.
באוגוסט 2015 החל להנחות את התוכנית "הכל אישי" בערוץ 2, המשודרת מנובמבר 2017 בקשת 12.
החל מ-2017 מגיש את המתחזים ששודרה בערוץ 2 וכיום בקשת 12.
החל מ-2019 החל להגיש את התוכנית יצאת צדיק לאחר פרישתו של המנחה הקודם חיים הכט.

חיים אישיים

בעבר עמדותיו היו עמדות שמאל אך ב-2016 כתב שהוא הפך לאיש ימין ואף ביקר בשומרון. מעט אחר כך צידד במניעת פרסומים ביקורתיים אודות ראש הממשלה בנימין נתניהו בעיתון "ישראל היום" ואמר שהוא מקבל "בהבנה מוחלטת" את מניעת הביקורת על נתניהו, בנימוק ש"כמעט בכל גוף תקשורת יש כללים ומגבלות. מי שרוצה לעבוד במקום מסוים חייב לקבלם". 
ב-5 ביוני 2018 התחתן אתגר עם בת זוגו, העורכת ענבל הרצברג. ב-24 בינואר 2019 נולדה לבני הזוג בת.
דגל אוסטרליה הדרומית

דגלים קודמים

הדגל הראשון של אוסטרליה הדרומית אומץ בשנת 1870. דגל זה היה נס כחול שבמרכזו עיגול שחור ועליו הצלב הדרומי.
דגל שני אומץ בשנת 1876, דגל זה היה אף הוא נס כחול, אולם במרכזו סמל אחר המתאר את הגעתה של בריטניה, מואנשת כאישה הלובשת גלימה ומחזיקה מגן, ומייצגת את בואם של המתיישבים החדשים, ומולה אבוריג'יני המחזיק בידו חנית על רקע סלעי. מאחורי האבוריג'יני, חרותה בסלה דמות של קנגורו. דגל זה עוצב לבקשת משרד המושבות הבריטי מאחר שהדגל הקודם דמה לדגל ויקטוריה ולדגל ניו זילנד.
נולסוי

גאוגרפיה

באי נמצא יישוב אחד בשם "נולסוי", המצוי על חצי האי "סטונגין" בצפונו של האי. באי נמצא הר הנקרא "הוגיוגג'" שגובה פסגתו (המכונה "אגג'ארקלטור") 371 מטרים מעל פני הים (נולסוי הוא הנמוך באיי פארו). בדרום האי מצויים שני חצאי אי - אוקנאסטאנגי בדרום מזרח האי, ובורואן בדרום - ובקצה כול אחד מהם מצוי מגדלור שנבנה במאה ה-19 על ידי מבריחים על מנת לסייע בידם להתחמק מהמכשולים הימיים שבקרבת האי.
לוכסן

היסטוריה

השימוש בסימן זה מקורו ברומא העתיקה והוא המקור של הפסיק (גרסה מקוצרת למעשה של הלוכסן).

שימושים בשירה

בשירה נוטים להשתמש בלוכסן כדי לסמן סופה של שורה בשיר.

מחשבים

במחשבים משתמשים בלוכסן לעיתים קרובות כתו מפריד בין חלקים של נתיב (לדוגמה בנתיבי הקבצים במערכות Unix ובכתובות אינטרנט).
ברוב שפות המחשב משמש הלוכסן כאופרטור של חילוק.
בשפות תכנות רבות משמשים שני לוכסנים // כהתחלה של הערה בת שורה אחת.
ב- HTML ו־XML משמש הלוכסן כסימון לסיום תכונת מקטע, לדוגמה: <b> מסיים מקטע של טקסט מודגש שמתחיל בהוראה: </b>.

תאריכים

ניתן להשתמש בלוכסן כסימן מפריד בין מרכיביו של תאריך.
לדוגמה:
לפי השיטה האירופאית לסימון תאריך "16/9/2003" ולפי השיטה האמריקאית לסימון תאריך  "9/16/2003" יסמל את היום ה-16 בחודש ספטמבר בשנת 2003.
על פי הסימון בבריטניה הסימון  7/8 May משמעו הלילה שבין ה-7 ל-8 במאי, בעוד שהסימון 7-8 May משמעו שני הימים גם יחד.
אפאצ'י

אפאצ'י (באנגלית: Apache) הוא שם קיבוצי למספר תרבויות מקושרות בקרב שבטים אינדיאנים המתגוררים באזור דרום-מערב ארצות הברית, בעיקר באזורי אריזונה, ניו מקסיקו, אוקלהומה ואזורים אחרים בסביבה.

אוכלוסייה

העם האפאצ'י, לפי ספירת השבטים המובילים, מנה ב-1990 כ-50,000 ילידים. ישנם אמריקאים רבים ממוצא אפאצ'י שמתערבבים באוכלוסייה הכללית, והם לא נכללים בספירה זו. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 חיים בארצות הברית כ-111,000 בני אפאצ'י.
באוכלוסייה המסורתית מדוברות בעיקר שפות אינדיאניות, כגון: צ'יריקואה, חיקרייה, ליפאן, מסקלרו ואפאצ'ית מערבית. לבני האפאצ'י מספר דתות, כולל הכנסייה הילידית, נצרות, ושמאניזם מסורתי.

מקור השם

השם "אפאצ'י" הגיע לאנגלית ממקור ספרדי, אך מקורו המדויק אינו ידוע. 
השם כנראה בא מן המילה הספרדית לדביבון "Mapache".

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות, נראה כי האפאצ'י הגיעו לצפון אמריקה בסביבות שנת 1000 לספירה.
רובם היו נוודים ולא הקימו יישובים קבועים כמו קבוצות דרום-מערביות אחרות. 
ראיות אחרות מצביעות על כך שהיו נוודים שעברו מן הצפון לדרום ושצדו ביזונים במישורים הגדולים. 
בתחילת 1500 גרו באוהלים (טיפי) עד שעברו לאזור הקניונים.
באפריל 1541 התהלך אחד הכובשים הספרדים פרנסיסקו וסקס דה קורונדו במישורי המזרח של אזור פואבלו וכתב:
לאחר 17 ימי טיול הגעתי לקבוצת אינדיאנים שעוקבים אחרי ביזון. הקבוצה נקראת קרצ'וס. הם לא מפתחים את האדמה, אך אוכלים בשר ושותים את הדם של הציד שצדו. הם לובשים את עורות החיות וכל אחד לובש בגד אחר לעצמו. יש להם אוהלים עמידים וטובים עשויים מעור ביזון. כאשר הם עוזבים מקום כלשהו, הם עוקבים אחרי הבקר. יש להם כלבים שגוררים את הציד לאוהלים וגוררים את המטען."
על כן, קרא להם פרנסיסקו קורנדו "נוודי הכלב".

החיים המסורתיים

כל בני השבט חיו במשפחות מורחבות, שחיו באזור מסוים אך בנפרד.
המשפחה המורחבת הכילה בדרך כלל בעל, אישה, ילדים לא-נשואים וילדות הנשואות יחד עם בעליהן וילדיהן. משפחה יכלה לעבוד עם משפחה אחרת עמה הייתה מתחלקת בכסף והייתה שותפה לה. 
בני שבט האפאצ'י היו ידועים כלוחמים נאמנים למולדתם.

מלחמות האפאצ'י

במשך המאה ה-19 נלחמו בכוחות האמריקאיים בדרום-מערב ארצות הברית. לעיתים קרובות 
האדם הלבן או החוקים הפדרליים הכעיסו אותם. מנהיגם הידוע והעיקרי של לוחמי האפאצ'י היה ג'רונימו (Geronimo) אשר התנגד לכוחות האמריקאיים עד אשר נתפסו לוחמי השבט ב-1886 ונכנעו.
קרב לה קאטו

רקע

ב-25 באוגוסט בלילה דחקו כוחותיו של אלכסנדר פון קלוק הגרמני את הגיס הבריטי השני בפיקודו של גנרל הוראס סמית'-דוריאן סמוך ללה קאטו. הגיס השני התנתק מכוחותיו של דאגלס הייג שכללו שלוש דיוויזיות וכוח פרשים קטן והיו במרחק שמונה ק"מ מזרחה. הגיס נקלע למצב בו גם נסיגה הייתה בהכרח חושפת אותו למתקפה גרמנית ועל כן החליט סמית'-דוריאן לתקוף למחרת בבוקר, על אף עייפות החיילים לאחר כמה ימי לחימה בנסיגה ובניגוד לדעת מפקדו, ג'ון פרנץ', שביקש לשמור על הצבא בכל מחיר מפני שחשש מפני "סדאן שנייה".
לרשות הגרמנים עמדו שלוש דיוויזיות שיכלו להשתתף בתקיפה באותו יום. הגיס המזרחי בפיקודו של פון קלוק היה רחוק מדי ושני גייסות ניסו לאגף את הבריטים ממערב. תנועה זו נעצרה על ידי הארמייה הצרפתית השישית בפיקודו של מונורי.

מהלך הקרב

ב-26 באוגוסט עם שחר החלה הארטילריה הגרמנית בהרעשת הקו הבריטי שהתפרס לאורך שמונה ק"מ. בניגוד לקרב מונס שבו התנהלו חילופי האש העיקריים באש רובים, כאן הוכיחה התותחים את יעילותם של ירי מהיר ושל פגזי רסס על כוחות חי"ר. בעוד הבריטים פרסו את תותחיהם במרחק 50-200 מטרים מאחורי קווי החי"ר והיו חשופים לעין הגרמנים, התותחים הגרמנים ירו אש תלולת מסלול ממקום שנסתר מעין הבריטים.
לאחר אבדות כבדות, החלו להתפורר אגפי הבריטים בשעות הצהריים והחי"ר הגרמני החל בהתקדמות. הבריטים ניסו לבלום אותם בעיקר באש רובים מתוך תעלות רדודות שנחפרו בחיפזון, טקטיקה שהאטה את הגרמנים עד שדוריאן הצליח לנהל נסיגה מסודרת כשעל אגפו השמאלי מגן כוח פרשים צרפתי, ואגפו השני חשוף.

בלילה נסוגו כוחות הבריטים והצרפתים לסן-קנטן לאחר ש-7812 בריטים נפגעו, כולל 2,600 שבויים. כמו כן, הם השאירו מאחור 38 תותחים, לאחר שהתותחנים פירקו מרובם את הסדנים והכוונות.

לאחר הקרב

מטרת הבריטים הייתה לאפשר נסיגה מסודרת של חיל המשלוח ולעכב ככל הניתן את הגרמנים בתנועתם מערבה. מטרה זו הושגה למשך חמישה ימים, לאחר שקרב לה קאטו אילץ את הגרמנים להתארגן מחדש.
מאוחר יותר, ספג דוריאן ביקורת ממפקדו ג'ון פרנץ' שפקד עליו לסגת ולא להתעכב בלה קאטו.
נהר פולינגאנה

נהר פולינגאנה הוא נהר בסווזילנד המהווה פלג של נהר מבבנה ועובר בסמוך להרי מדימבה. אורכו של הנהר 4.32 קילומטרים והוא משמש פרויקטים הידרו-חשמליים להפקת אנרגיה.
טרטומה

אבחון

באמצעות בדיקת על-קול ובעזרת בדיקות דם לנוכחות חלבון עוברי וגונדוטרופין כוריוני הומני.

גורמי סיכון

טרטומות נפוצות יותר בטמירות אשכים ובמקרים אלה עולה גם הסבירות לגידול ממאיר שלהן.
בנשים טרטומות יכולות לגרום לפגיעה קשה במערכת הרבייה.
בנשים מסוימות טרטומות מפרישות תירוקסין ואז הן מדמות מצב קליני של יתר-פעילות בלוטת התריס.

טיפול

לרוב מבצעים הסרה כירורגית של הטרטומה. לעיתים יש צורך בהסרת האשך או השחלה בשלמותם.
דונה דיקסון

ביוגרפיה

דיקסון נולדה באלכסנדריה שבווירג'יניה, ארצות הברית. ב-1975 סיימה תיכון, והחלה ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון אך לאחר מכן עזבה את הלימודים, היא החלה בקריירת דוגמנות ונבחרה ל"מיס וירג'יניה" 1976, והתמודדה בתחרות מיס ארצות הברית באותה שנה. היא גם נבחרה ל"מיס וושינגטון הבירה", בתחרות הבוחרת את נציגת ארצות הברית למיס עולם.
ב-1981 הופיעה בשני פרקים של ספינת האהבה.
מ-1980 ועד 1982 שיחקה את מושא אהבתו של טום הנקס בקומדיית המצבים "Bosom Buddies".
ב-1983 שיחקה בסרט "דוקטור דטרויט" שם הכירה את בעלה לעתיד דן אקרויד, באותה שנה שיחקה גם בסרט "אזור הדמדומים: הסרט" המבוסס על הסדרה באותו שם.
ב-1992 הופיעה בסרט עולמו של ויין, ב-1995 שיחקה בפרק של הסדרה נני.
ב-1983 נישאה לדן אקרויד ולהם שלוש בנות.
סטטוס קוו (תוכנית רדיו)

סטטוס קוו היא תוכניות רדיו סאטירית המשודרת בגלי צה"ל החל משנת 2014 אחת לשבוע בימי חמישי בשעה 6 בערב.
בתוכנית מגיש ומספר חברי צוות המסכמים את אירוע האקטואליה בשבוע שחלף מזווית הומוריסטית וסאטירית.
מגישה הראשון של התוכנית היה ירון ברובינסקי וכיום מגישה אותה שדרנית גל"צ ענבל גזית המשמשת בה גם כעורכת ראשית. חברי הפאנל שחלקם מתחלפים מדי פעם בפעם, מוצגים בתוכנית כאנשים פעילים בפייסבוק וכ"האנשים שמאחורי הלייקים". בין חברי הפאנל לאורך שידור התוכנית נמנים נועה אנג'ל, אביב מזרחי, יותם זמרי, תומר ספירשטיין, אלירן גולדשטיין, דני קמושביץ ועוד.
משתתפי התוכנית מציגים משפטי מחץ הקשורים לאירועי התקופה בכותרות, וכן מגיבים לידיעות חדשותיות בנושאים המוצגים להם. לאורך השנים נטבעו בה מונחים ומשפטים המזוהים איתה כמו "הטרדה מילית" (משחקי מילים גרועים במיוחד), וריאציות שונות על ג'ינגל "הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים", הפינה "מתנצלים" (בה מבקשים סליחה מכל מי שדובר עליו במהלך התוכנית ועלול להיפגע) וברכת הסיום הקבועה של ברובינסקי למאזינים "תודה שנולדתם והלוואי שלא תמותו".
בחודש מרץ 2016 העלה צוות התוכנית מופע חי במועדון צוותא בתל אביב בהנחייתו של ברובינסקי ובהשתתפות אמנים שונים.
BA-64

פיתוח

עד לפיתוח ה-BA-64 בשנת 1942, הרכבים המשוריינים הקיימים בצבא ברית המועצות כמו ה-BA-20 היו מיושנים, בעלי מיגון קל מדי אשר לא עמדו בסטנדרטים של מלחמת העולם השנייה כאשר נאלצו להתמודד עם הרק"ם הגרמני.
עבודת הפיתוח על ה-BA-64 החלה ביולי 1941, חודש בלבד אחרי פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות במבצע ברברוסה כאשר עלה צורך מיידי בפיתוח רק"ם סיור קל שיעמוד בסטנדרטים העדכניים. פיתוח ה-BA-64 נעשה על ידי חברת גא"ז שנשענה על רכב השטח GAZ-64 ובהשראת המשוריינים הגרמנים שהצבא הרוסי פגש בשדה הקרב, במיוחד ה-Sd.Kfz. 222, ממנו נפל כלי אחד שלל והגיע לחברת GAZ.
ב-9 בינואר 1942 חברת גא"ז הפיקה אב טיפוס ראשון לרכב המשוריין בשם הראשוני שלו: אובייקט 64-152. ב-14 במרץ 1942, לאחר ניסויי שטח של הצבא ומספר תיקונים, התקבל הכלי לצבא הסובייטי בשם BA-64 כאשר כבר ביולי באותה השנה הגיעו הכלים הראשונים לחזית המזרחית לטבילת אש ראשונה.

ה-BA-64 הוכיח את עצמו בשדה הקרב כרכב סיור אמין בעל רמת מיגון טובה, במיוחד הוכיח את עצמו ה-BA-64 בלחימה אורבנית, זאת הודות לזווית ההגבהה הגבוהה של המקלע שהיה מסוגל להגיע לקומות העליונות של מבנים.
בוטיק

בוטיק (מצרפתית:  Boutique, מילולי: חנות) היא חנות מציאות קטנה, המתמחה בפריטים ייחודיים ואופנתיים, כגון בגדים ותכשיטים.
המונח מתייחס גם למגוון רחב של תחומים מלבד אופנה, ומשמשת לעיתים קרובות לתיאור מלון עצמאי, על מנת ליצור הבדלה מהרשתות הגדולות. השימוש במילה מעביר את הרעיון שהמקום ביתי, מתמחה בעיסוקו, ובעל ייחודיות. לאחרונה, המונח "בוטיק" משמש גם לתיאור פריטים בשווקים או בחנויות גדולות, אשר מהווים מוצרי נישה או מיוצרים במספרים קטנים ונמכרים במחירים גבוהים. לדוגמה, לפני שחרור קונסולת המשחקים Wii, מאמר במגזין הטיימס הציע שנינטנדו יכולה להיות "חברת בוטיק משחקי וידאו", בייצור משחקים לקהלי נישה, ומבלי לנסות להתחרות באופן ישיר עם מיקרוסופט וסוני.
המונח נכנס לשימוש יומיומי בשנות ה-60 המאוחרות, כאשר לתקופה קצרה, לונדון הייתה מרכז סחר האופנה. רחוב קארנבי וקינגס רוד היו במוקד תשומת לב תקשורתי רבה והיוו בית לבוטיקים האופנתיים ביותר של התקופה.
בסוף שנות ה-90 סוחרים קמעונאיים מאירופה פיתחו את הרעיון של התאמת חנות לנושא אורח חיים, בצורה של "חנויות קונספט". חנויות אלו היוו חנויות בוטיק כיוון שעסקו בנושאי נישה צרים, ויצרו מוצרים אשר נעשו לעיתים בעבודת יד, וללא שני פריטים זהים.
פרידריך נאומן

פרידריך נאומן (בגרמנית: Friedrich Naumann‏; 25 במרץ 1860 - 24 באוגוסט 1919) היה פוליטיקאי ליברלי גרמני וכומר פרוטסטנטי. יחד עם תאודור וולף והוגו פראוס ייסד את המפלגה הדמוקרטית הגרמנית והיה נשיאהּ עד מותו.

תולדות חייו והגותו

נולד בשטורמטל (Störmtal) ליד לייפציג ולמד תאולוגיה באוניברסיטת לייפציג. ככומר ועובד סוציאלי צעיר נחשף לתנאי החיים הקשים של מעמד הפועלים, בעיקר עובדי בתי החרושת בסקסוניה וביקש לעניין את בני מעמדו, מעמד הביניים המבוסס ומעלה, בנתונים החמורים שצבר בנוגע לפועלים. נאומן הליברל ביקש להיטיב את תנאי הפועלים ברוח החסד הנוצרי על מנת שלא יתפתחו בקרבם רעיונות מהפכניים-מרקסיסטיים מסוכנים. בשנת 1890 היה לחבר המפלגה החברתית נוצרית, אך פרש ממנה כעבור שש שנים. 
ב-1894 ייסד את העיתון  Die Hilfe ("העזרה"), בו פרסם את רעיונותיו שביקשו ליצור גשר בין-מעמדי, עוזרו באותה תקופה היה תיאודור הויס, לימים נשיאה הראשון של מערב גרמניה. בשנת 1895 פרסם את ספרו Soziale Briefe An Reiche Leute ("מכתבים חברתיים לאנשים עשירים"). בספר זה הציג נאומן את הגותו שהיוותה הרכבה של ליברליזם כלכלי, מוסר וערכים פרוטסטנטיים, לאומיות גרמנית ומלוכנות. ב-1896 ייסד את "הארגון הלאומי-חברתי" (Nationalsozialer Verein, NSV) שהתמזג ב-1898 לאיגוד הליברלי (Freisinnige Vereinigung) שאיחד בעלי רעיונות דומים, חברתיים, ליברלים, לאומיים, הנתמכים על ידי הבורגנות (למרות שהייתה זו מטרתו המוצהרת של הארגון, הוא לא צבר תמיכה בקרב מעמד הפועלים). 
ב-1899 נסע למסע בלבנט, שכלל ביקור באתונה, קונסטנטינופול, בעלבק, נצרת, ירושלים, קהיר ונאפולי וחיבר את ספרו Asia. Eine Orientierungsreise über Athen, Konstantinopel, Baalbek, Nazareth, Jerusalem, Kairo, Neapel.
ב-1907 נבחר כחבר הרייכסטאג בהיילברון וכיהן עד 1918. בהמשך ביקש לאחד כל התנועות הליברליות, על מנת ליצור ברית רחבה מהליברלים הלאומיים ועד הסוציאל-דמוקרטים, שהייתה אמורה להוות בסיס לרפורמה במערכת הפוליטית והכלכלית של הקיסרות הגרמנית. נאומן מימש חלק מתוכניותיו באמצעות הקמת "מפלגת האיגוד השמאלנית-ליברלית" ויצירת קשרים בין מפלגות ליברליות וסוציאל-דמוקרטיות ערב הבחירות לרייכסטאג ב-1912. בשנת 1916 הוציא את ספרו Mitteleuropa ("מרכז אירופה") שהציג תפיסת עולם לפי על גרמניה לספח שטחים גרמניים.
מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, בנובמבר 1918 נמנה עם מייסדי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית ונבחר לנשיאהּ הראשון, תפקיד אותו מילא פחות משנה, עת מותו. לפני מותו הצליח להשפיע על גיבוש חוקת ויימאר.
על שמו קרויה הקרן הגרמנית לקידום החירות (Friedrich-Naumann-Stiftung für die Freiheit), המקושרת למפלגה הדמוקרטית החופשית. מיד לאחר מלחמת העולם השנייה פרסם תיאודור הויס ביוגרפיה מקיפה על נאומן - Friedrich Naumann: der Mann, das Werk, die Zeit.
חסן טהסין

ביוגרפיה

טהסין נולד בסלוניקי בשם רג'פ בן אוסמן נוורס (Recep oğlu Osman Nevres). 
לאחר ניסיון התנקשות כושל במדינאים הבריטים צ'ארלס ונואל בוקסטון בבוקרשט, הוא נדון לעשר שנות מאסר, אך נמלט מרומניה ב-1916. ב-1918 שינה את שמו והחל לעבוד כעיתונאי באיזמיר. 
בעת כיבוש איזמיר בידי היוונים ב-15 במאי 1919 ירה טהסין את "הכדור הראשון" לעברם והרג את נושא הדגל היווני. בחילופי האש שהתפתחו עקב כך נהרגו כ-300 עד 400 טורקים וכמאה יוונים, ואף טהסין עצמו מצא את מותו באירוע. 
בטורקיה נקשר שמו של טהסין באירועי אותו יום בפרט ובמלחמת יוון-טורקיה בכלל. ב-1973 נחנכה "אנדרטת הכדור הראשון" (İlk Kurşun Anıtı) שהוקמה לזכרו בכיכר קונק במרכז איזמיר.
וסילי לבדב-קומאץ'

וסילי איבנוביץ' לבדב-קומאץ' (ברוסית: Василий Иванович Лебедев-Кумач;‏ 5 באוגוסט 1898 – 20 בפברואר 1949) היה משורר רוסי סובייטי, שנודע בעיקר כמחבר המילים לשירים פטריוטיים ואידאולוגיים של תקופת סטלין.
לבדב נולד במוסקבה במשפחתו של סנדלר. את שיריו הראשונים הוציא לאור בשנת 1916, ובשל תמיכתו בקומוניזם הוסיף לשם משפחתו את הסיומת "קוּמָאץ'" – כינוי רוסי לדגל הקומוניסטי האדום וחיבר שירים רבים שתומכים בצבא האדום. משנת 1918 עבד בעיתונים הקומוניסטיים החדשים. בין השנים 1919–1921 למד בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, ובאותו זמן עבד במחלקת הדפוס של מועצת המלחמה המהפכנית (Реввоенсовет) ושל סוכנות הטלגרף של רוסיה (РОСТА).
לבדב חיבר את המילים לשירים במספר סרטים סובייטים ידועים, בהם "החֶבְרֶה השמחים" (Весёлые ребята) ו"קרקס" (Цирк). כמו כן, חיבר שירים פטריוטיים סובייטיים, אשר מפארים את הגדולה והעוצמה של ברית המועצות, את החופש והשפע שהשלטון הסובייטי מעניק לאזרחיו, את מעמד הפועלים ואת המנהיג סטלין. כמה משיריו עסקו גם בספורט – נושא שטופח על ידי השלטון הסובייטי.
לבדב-קומאץ' חיבר את מילות "המנון מפלגת הבולשביקים" (Гимн партии большевиков). למרות שמו, שיר זה לא החליף את האינטרנציונל בתור ההמנון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. עם זאת, לאחר שהוכנסו בו שינויים רבים, השיר הפך להמנון ברית המועצות – אך לבדב-קומאץ' כבר לא נרשם כמחברו. לאחר הכנסת שינויים נוספים שיר בעל אותו לחן היה להמנון הפדרציה הרוסית.
משנת 1937 היה חבר במועצה העליונה של ברית המועצות. בשנת 1941 הוענק לו פרס סטלין. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצי הסובייטי הלוחם בתפקיד פוליטרוק ועבד בעיתוני חיילים. הגיע לדרגת אלוף-משנה (полковник). חיבר את השיר "מלחמה קדושה" (Священная война), שהפך לאחד השירים הרוסיים הפטריוטיים המזוהים ביותר עם המלחמה. קיימת טענה שהשיר חובר על ידי משורר רוסי אחר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אך לרוב הדעות, גם אם לבדב-קומאץ' התבסס על שיר אחר, הוא ערך אותו לבלי הכר וכתב את רוב הטקסט בעצמו.
נפטר במוסקבה בשנת 1949.
לאחר מותו של סטלין שירים רבים של לבדב-קומאץ' נשארו ידועים ואהובים בקרב תושבי רוסיה, אך המילים שמפארות את סטלין שונו כאשר השירים הושמעו בציבור.
טירת מיי

טירת מיי (באנגלית: Castle of Mey) אשר נקראה בעבר טירת בארוגיל (באנגלית: Barrogill Castle) היא טירה המצוייה בקית'נס בחופה הצפוני של סקוטלנד, הצופה לעבר איי אורקני.
הטירה נבנתה על ידי ג'ורג' סינקלר, הארל הרביעי של קיית'נס במהלך המאה ה-16. בשנת 1789 שונה שם הטירה ל"טירת בארוגיל". בשנת 1929 נרכשה הטירה על ידי רב החובל פ. ב. אימברט טרי.
הטירה נרכשה על ידי אליזבת בווס-ליון, אלמנתו של המלך ג'ורג' השישי בשנת 1952 במטרה לשקם את הטירה ההרוסה ולהקים במקום בית נופש. המלכה האם שיפצה את הטירה ונהגה לנפוש בה בחודשי אוגוסט ואוקטובר בין השנים 1955 ועד מותה בשנת 2002.
בצוואתה הורישה המלכה האם את הטירה ל"קרן המלכה אליזבת טירת מיי" (Queen Elizabeth Castle of Mey Trust) המנהלת את הטירה, ופותחת אותה כיום לקהל הרחב.
אדרון מגוון

רבייה

הוא מתרבה ללא קושי במים צלולים כבעכורים ובאגמים גדולים כבריכות קטנות. הפחריי מטיל את הביצים בעומק קטן, והן נצמדות בקלות לצמחייה ולעצמים אחרים מתחת לפני המים כגון אבנים וסלעים באמצעות נימים חזקים אשר על הקרום. לכל ביצה ארבעה עד שישה נימים המשמשים לא רק להצמדת הביצים לגופים אחרים אלא גם לחיבור בין הביצים עצמן, ומשום כך הן מתלכדות לאשכולות כאשר הן נפלטות מן השחלה. לביצים הבשלות קוטר של 1.6 מ"מ בממוצע וצבען צהוב-ירקרק בגוונים שונים.
בהטלה הראשונה מטילה הנקבה מ-2,000 עד 3,000 ביצים אם התנאים טובים במיוחד. בגיל ארבע שנים ויותר יכולה נקבה מפותחת להטיל עד 50 אלף ביצים. לפחריי שתי תקופות הטלה: הראשונה והעיקרית חלה בחודשי האביב: ספטמבר-נובמבר. התקופה השנייה קצרה יותר והיא חלה בחודשי הסתיו: מרץ-אפריל. בגיל שנה בערך, מגיעים הדגים לבגרותם המינית, ומתרבים בפעם הראשונה. כאשר התנאים אינם מתאימים במיוחד, נדחית ההתרבות לגיל מאוחר יותר.
ההבחנה בין זכרים ונקבות קשה במיוחד ואפשרית רק כאשר מתנפחת בטן הנקבה בשל הביצים.
רחוב הרברט סמואל (חדרה)

רחוב הרברט סמואל הוא רחוב מרכזי בעיר חדרה.
הרחוב משתרע בכיוונים מזרח-מערב מצומת הכניסה לעיר בכביש 4 המכונה "צומת המשטרה", ועד למרכז העיר.

היסטוריה

בשנת 1928 נחנך ברחוב בית ועד המושבה בפינת רחוב רוטשילד, במעמד המשורר חיים נחמן ביאליק. הבית נהרס בשנת 1960 על חורבותיו מצוי כיום סניף בנק הפועלים.
בשנת 1931 ניתנו שמות לרחובות המושבה: הרחוב נקרא על שמו של  הנציב העליון הרברט סמואל.
ב-1933 נוסד ברחוב בית החקלאים שכלל אולם אספות והרצאות.
בשנת 1934 נפתח ברחוב סניף של בנק אנגלו פלשתינה, במקום בו שכן בית ועד המושבה. 
בשנת 1936 נסלל הרחוב. בתקופה זו היה הרחוב המרכז של המושבה.
בשנת 1939 נחנכה תחנה המרכזית בצומת הרברט סמואל-הרצל. בשנת 1962 הועתקה התחנה המרכזית לאזור אחר בעיר.
בשנת 1977, נסגר קטע מהרחוב לתנועת כלי רכב בצומת הרחובות הרברט סמואל-הרצל, והוקמה במקום כיכר עירונית שכונתה ה"פיאצה". הפיאצה הייתה למקום התכנסות עירוני בו נערכו טקסים ואירועי בידור, ביניהם אירועי יום העצמאות. במהלך השנים הועתק מקום הכינוסים לאזור אחר בעיר.
בשנת 2005 בוצע בצומת הרחובות הרברט סמואל-רוטשילד בכניסה לשוק העירוני  פיגוע התאבדות בו נרצחו 6 אזרחים.
בעשור השני של המאה ה-21, נפתחה הפיאצה לתנועת רכבים מכיוון מזרח למערב. הרחוב סובל כיום מפיחות במעמדו, בעקבות פתיחת מרכזים מסחריים בסביבות העיר.
פסגת מישב

גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.

מקור השם

התכונה נקראת על שם אמיל מישב, שהיה גאולוג בבסיס סנט קלמנט אוהרידסקי בעונת המחקר 2004 - 2005 ובעונות המחקר לאחר מכן, ומפקד הבסיס בעונת המחקר 2006 - 2007.
סנטה מריה (כף ורדה)

גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-190 ק"מ מעיר הבירה פראיה.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 22 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 162 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (86 מ"מ גשם), וחודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).

כלכלה

כלכלת סנטה מריה מבוססת על דיג ותיירות.

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכביש EN1-SL-01. בנוסף, יש סוכנות להשכרת רכב ותחנת דלק בעיר.

מוסדות בעיר

בעיר יש ספא, בית מרקחת, סניף דואר, סניף בנק, קזינו, כנסייה, ומספר רב של בתי מלון, מסעדות, ברים וסופרמרקטים.