google/wiki40b huggingface dataset:
ריאגנט בנדיקט

ריאגנט בנדיקט (הנקרא לעיתים קרובות הפתרון האיכותי של בנדיקט או הפתרון של בנדיקט) הוא מגיב כימי הקרוי על שמו של הכימאי האמריקאי סטנלי רוסיטר בנדיקט. זוהי תערובת מורכבת של סודיום קרבונט, נתרן ציטראט, ונחושת די-סולפט.
ריאגנט בנדיקט הוא אינדיקטור pH לגילוי פחמימות - חד-סוכר ואת רוב הדו-סוכרים. ניסויים ובדיקות בהם משתמשים בריאגנט זה נקראות בדיקות בנדיקט. הבדיקה חייבת להיעשות ברתיחה. תגובה חיובית של בדיקת בנדיקט מתאפיינת בשינוי הצבע מגוון תכלת לגוון כתמתם.
המבחן של בנדיקט מגלה נוכחות של אלדהידים ואלפא הידרוקסוני, גם על ידי המיאצטל, כולל אלה המתרחשים קטוזים מסוימים. עקרון המבחן של בנדיקט הוא שכאשר הסוכרים המצומצמים מחוממים בנוכחות אלקליות, הם מומרים למינים צומחים רבי עוצמה הידועים בשם אנול.
אנול מפחיתים את תרכובות הקופריק (+Cu²) הנמצאות ריאגנט בנדיקט לתרכובות גופרית (Cu+) אשר מזרזים כמו תחמוצת נחושת אדומה לא מסיסה (I) תחמוצת (Cu2O). צבע של משקע שהתקבל נותן מושג על כמות של סוכר נוכח הפתרון, ולכן הבדיקה היא כמותית למחצה. משקע ירקרק מציין כ -0.5 גרם ריכוז; צהוב משקע מציין 1 גרם ריכוז; כתום מציין 1.5 גרם ואדום מציין ריכוז של 2% או יותר.

המבחן של בנדיקט

כדי לבדוק את נוכחותם של חד סוכרים ולהקטין את כמות דו-הסוכריים במזון, מדגם המזון מתמוסס במים, ומספר קטן של ריאגנט בנדיקט נוסף. במהלך אמבט מים, אשר בדרך כלל 4–10 דקות, הפתרון צריך להתקדם בצבעים של כחול (ללא סוכר הפחתת נוכחים), כתום, צהוב, ירוק, אדום, ולאחר מכן לבנים אדומה משקעים או חום (עם סוכר הפחתת גבוהה מתנה). שינוי צבע יהיה מסמל את הפחתת נוכחותו של סוכר. דו הסוכרים הנפוצים לקטוז ומלטוז מזוהים ישירות על ידי ריאגנט בנדיקט כי הוא מכיל גלוקוז בלי אלדהיד, לאחר חיבור איזומרים.
סוכרוז, (סוכר שולחני) מורכב משני סוכרים (גלוקוז ופרוקטוז) המחוברים על ידי הקשר הגליקוזידי שלהם באופן שמונע מהגלוקוז איזומריזציה לאלדהיד, או מהפרוקטוז איזומריזציה לאלפא-הידרוקסוני-קטון.
סוכרוז הוא סוכר שאינו מופחת והוא אינו מגיב עם ריאגנט בנדיקט.
סוכרוז, בעקיפין מייצר תגובה חיובית עם ריאגנט בנדיקט, אם מחומם עם מדלל חומצה הידרוכלורית לפני הבדיקה, אם כי לאחר ה"טיפול" הוא כבר לא סוכרוז.
התנאים החומציים ושבירת החום של קשר הגליקוזידי בסוכרוז באמצעות הידרוליזה. התוצרים של הפירוק סוכרוז הם גלוקוז ופרוקטוז, אשר שניהם יכולים להיות מזוהים על ידי ריאגנט בנדיקט, כמתואר לעיל.
עמילנים אינם מגיבים או מגיבים בצורה גרועה מאוד עם ריאגנט בנדיקט, בשל מספר קטן יחסית של חצאי סוכר מופחתים. המתרחשים רק בקצות שרשראות פחמימות. אינוסיטול (מיויוסייטול) הוא עוד פחמימה אשר מייצרת בדיקה שלילית.
ריאגנט של בנדיקט יכול לשמש לבדיקת נוכחות של גלוקוז בשתן. גלוקוז בשתן נקרא גלוקוזוריה והוא יכול להצביע על סוכרת, אבל הבדיקה אינה מומלצת או משמשת לאבחון סוכרת.
תגובה חיובית כוזבת יכולה להתרחש בשל נוכחות של חומרים מפחיתים אחרים בשתן כגון חומצה אסקורבית (במהלך צריכת תוספי ויטמין),
תרופות (L-Dopa, בניגוד לשימוש בתהליכים רדיולוגיים) וחומצה הומוגנטיסטית (אלקאפטונוריה).

המגיב הכמותי של בנדיקט

המגיב הכמותי של בנדיקט מכיל אשלגן תיוציאנט והוא משמש כדי לקבוע כמה צמצום הסוכר קיים. תמיסה זאת יוצרת משקע תיאוציאנט נחושת לבנה שיכולה לשמש בטיטרציה. בטיטרציה יש לחזור על תמיסה גלוקוז 1% במקום לדגום עבור כיול.
השפלה השווייצרית

השפלה השווייצרית (גרמנית Schweizer Mittelland ; צרפתית Plateau Suisse) היא אחד משלושת אזורי הנוף העיקריים של שווייץ והיא חוצצת בין שני האחרים – האלפים השווייצרים (אנ') מדרום-מזרח והרי היורה מצפון-מערב. השפלה מכסה כ-30% משטחה של שווייץ, נופה שטוח עד גבעי, והיא שוכנת בגבהים של 400 עד 700 מטר. השפלה היא האזור המיושב ביותר בשווייץ ושוכנות בה כל הערים הגדולות במדינה. באזור זה ממוקמים גם המרכזים הכלכליים, התעשייתיים והתחבורתיים של המדינה.
השפלה השווייצרית תחומה באופן ברור ממערב על ידי הרי היורה, אך בצידה הדרומי והמזרחי מתרוממים הרי האלפים בהדרגה יחסית, וקו הגבול אינו ברור לחלוטין. מקובל שזה עובר בסביבות קו הגובה של 1,500 מטר, והאזורים ההרריים יחסית, כמו בקנטון פריבור ובקנטון אפנצל משויכים לשפלה למרות שהם חלק מהרי הפרה-אלפים. בקצה הצפון-מזרחי של השפלה משתרע אגם קונסטנץ והריין תוחם אותה מצפון, ובצידה הדרום-מערבי היא תחומה באגם ז'נבה. עם זאת, גבולות אלה הם מדיניים בעיקרם, ומבחינה גאוגרפית השפלה ממשיכה אל תחומי צרפת בדרום-מערבה ואל גרמניה ואל אוסטריה בצפונה ובצפון-מזרחה. אורכה של השפלה השווייצרית בתחומי שווייץ הוא כ-300 ק"מ, ורוחבה הולך וגדל בהדרגה מכ-30 ק"מ סמוך לז'נבה בדרום-מערבה, ועד לכ-70 ק"מ ליד אגם קונסטנץ בצידה הצפון-מזרחי.
יוסף בן ישראל

יוסף בן ישראל משתא היה משורר יהודי תימני. חי בשרעב במאה ה-16–17, ראשון המשוררים ממשפחת משתא. הוא נחשב לאביו הרוחני של בן משפחתו הרב שלום שבזי, שחי כחמישים שנה אחריו. לשירתו נודעת השפעה על שירי שבזי מבחינת סוגי השירים ורעיונותיהם, השימוש המופלג בלשון הערבית. כמה משירי שבזי כתובים בעקבות שיריו. רבי יוסף נחשב לאיש המחשבה והמחקר והופנו אליו שאלות בתחום הפילוסופיה. לדעת הרב יוסף קאפח, מגיע ר' יוסף בן ישראל לשיאו בשיר "טאיר אלגון יבאת יחדי", שבו הוא נותן ביטוי להתרוממות מצורכי הגוף בזמן שהוא דבוק במושכלות. מעין זה כתב שיר עברי המתחיל "מי נשקני ואני שוכבת על כר ועל כסת". ידועים לנו כ-110 שירים שכתב, בהם סליחות, קינות ושירי חול, וכן שירים העוסקים בגלות וגאולה, מחשבה ומוסר. כמה משיריו נתחבבו על יהודי תימן: אשאל אלהי יגאלה שבויים; אלהים אשאלה יוצר מאורים; ישקף אלקים ממעון קדשו. שימש כרב וכמנהיג קהילות. בנו, ר' ישראל ספרא, היה גם הוא משורר ומעתיק ספרים. ר' שלום שבזי מזכיר דברי תורה בשמו.
ג'וני גרין

נעורים וקריירת מכללות

גרין נולד וגדל בעיר דייטון שבאוהיו. בסיום לימודיו התיכוניים עבד לתקופות קצרות עבור חברת בנייה ובמגרש גרוטאות בטרם התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, אשר השתתפה אז במלחמת קוריאה. במהלך תקופת שירותו הצבאי צמח לגובה 1.96 מטרים, ולראשונה בחייו שיחק בקבוצת כדורסל רשמית – קבוצת הכדורסל של בסיס צבא ארצות הברית באטסוגי שבקנאגווה, יפן.
בשנת 1955 שוחרר מהצבא והחל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן ("מישיגן סטייט"), מבלי שקיבל ממנה מלגת ספורטאי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה, 1956/1957, קלע גרין 13.2 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות. במשחק חצי הגמר הפסידה מישיגן סטייט מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בתוצאה 70–74, על אף יכולת טובה של גרין אשר קלע 11 נקודות, הוריד 19 ריבאונדים וחסם 8 זריקות. בעונת 1958/1959, האחרונה שלו באוניברסיטה, רשם גרין ממוצעים של 18.6 נקודות ו-16.6 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו לרבע גמר טורניר אליפות המכללות. בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).

קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1959 נלקח גרין בבחירה החמישית על ידי ניו יורק ניקס, במדיה שיחק ב-6 וחצי עונותיו הראשונות בליגה. בתקופתו בקבוצה היה אחד משחקניה המובילים, לצד וילי נאולס, ריצ'י גארין, ויליס ריד וטום גולה, ונבחר 3 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בעונת 1961/1962 השתתף לראשונה באולסטאר, לאחר שרשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-13.3 ריבאונדים למשחק, ובעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 18.1 נקודות למשחק ונבחר בשנית. בעונתו המלאה האחרונה עם הניקס, 1964/1965, השתתף במשחק האולסטאר בפעם השלישית, על אף שרשם ממוצעים צנועים של 11.0 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק.
בנובמבר 1965 הועבר גרין לבולטימור בולטס במסגרת טרייד ששלח לניקס את וולט בלאמי. בדראפט ההרחבה של שנת 1967, לאחר שתי עונות כשחקן ספסל בבולטס, נבחר גרין על ידי סן דייגו רוקטס. כבר לאחר 42 משחקים עם הרוקטס נשלח בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לבחירת דראפט עתידית. את אותה עונה סיימה פילדלפיה עם המאזן הטוב בליגה, 62–20, ובפלייאוף 1968 הפסידה מול בוסטון סלטיקס בגמר האזור המזרחי, בתוצאה 3–4. בעונת 1968/1969 שותף ל-10.7 דקות בממוצע למשחק בלבד, ובסיומה שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת 1969/1970 חתם גרין על חוזה בסינסינטי רויאלס, והציג שיפור משמעותי תחת המאמן בוב קוזי, בגיל 36, כשקלע 15.6 נקודות בממוצע למשחק עם אחוזי הקליעה מהשדה הגבוהים בליגה – 55.9%. בעונה העוקבת נבחר בפעם הרביעית בקריירה למשחק האולסטאר, לאחר שקלע 16.7 נקודות למשחק והוביל בשנית את שחקני ה-NBA עם 58.7% קליעה מהשדה. בסיום עונת 1972/1973 פרש גרין ממשחק, בגיל 39.

מסעדנות

לאחר פרישתו ממשחק נכנס גרין לתחום המסעדנות והיה הבעלים של אחד מסניפי מקדונלד'ס הפופולריים ביותר בעולם, בשכונת ספרינגפילד גארדנס שעל יד נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי.
ברוך אוליצקי

ברוך אוליצקי (1907, טריסק, פולין – 1941, לכוביץ', בלרוס) היה משורר יהודי פולני שכתב בשפת היידיש. נרצח בשואה.

תולדות חיים

ברוך אוליצקי היה הבן השני במשפחת אוליצקי שהתגוררה בעיירה טריסק (Trisk) בחבל ווהלין בפולין. הוריו, רוזה ונחמן אוליצקי, היו יהודים מסורתיים ומשכילים שהתפרנסו ממסחר.
שלושת האחים בני משפחת אוליצקי – לייבּ, ברוך ומתיאס (מתתיהו) – עסקו לימים במלאכת העריכה בשפת היידיש. לייבּ הבכור (1897–1975) היה משורר, סופר ומתרגם שעסק עד שנת 1939 בהוראה בעיירת הולדתו טריסק ובוורשה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לברית המועצות, בשנת 1946 שב לפולין ובשנת 1959 עלה למדינת ישראל והשתקע בה. האח מתיאס (מתתיהו) נולד בשנת 1915 הצליח לשרוד בשנות מלחמת העולם השנייה, ולאחר תקופת נדודים בברית המועצות ובמחנה עקורים בגרמניה היגר לארצות הברית. הוא פרסם שם את ספרי שיריו ביידיש ולימד בבתי ספר יהודיים בניו יורק.
בילדותו התייתם ברוך אוליצקי משני הוריו. בהיותו בן 11 (בשנת 1918) אומץ בידי דודו שהתגורר בעיר רטנה (Ratno), ושם למד בבית ספר ציוני. כעבור שנתיים, בהגיעו למצוות בשנת 1920, שב לעיירת הולדתו טריסק ושימש מורה לילדיהם של יהודי כפר סמוך.
בשנת 1927 התחתן ברוך אוליצקי עם שרה לבית פינקלשטיין. הזוג הצעיר קבע את מגוריו בעיירה טריסק ונולד בנם היחיד – מיכאל (מוניק), שנקרא על שם אביה של שרה, מיכאל פינקלשטיין, שנרצח בפוגרום שנים אחדות קודם לכן. לפרנסתם פתחו שרה וברוך אוליצקי חנות למוצרי מזון, אולם העסק לא צלח בגלל המשבר הכלכלי ובתוך זמן קצר החנות נסגרה. מכורח הנסיבות עסק אוליצקי בשנת 1930 בהוראה בבית ספר שהשתייך לרשת בתי הספר הסוציאליסטיים היהודיים ציש"א בעיר הסמוכה קובל (בפולנית: Kowel), שבה לימד אחיו הבכור, לייבּ. בשנת 1934 התגרשו בני הזוג ואוליצקי עבר בגפו לוורשה. במלחמת העולם השנייה נספה בנו מיכאל אוליצקי, שאומץ בידי דודו ודודתו בטריסק.
כשעבר אוליצקי לוורשה הוא לא מצא עבודה ורעב ללחם, אך המשיך ליצור ולכתוב שירה. יצירותיו פורסמו בעיתונות התקופה ובכתבי עת בפולין ובברית המועצות, אך לא קובצו לספר. בוורשה נישא לתלמידתו מתקופת ההוראה בטריסק (שמה אינו ידוע). נמצאה לו משרת מורה בבית ספר שלימד בשפת היידיש, ורעייתו הייתה ספרנית בספרייה בעיר.
בספטמבר 1939 פלש צבא גרמניה לפולין ובני הזוג אוליצקי נמלטו מזרחה לשטח הפולני שתחת השליטה הסובייטית. אוליצקי הצליח למצוא עבודה כמרצה בגימנסיה סובייטית בעיר גרודנה (פולנית: Grodno). עם פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 ברחו בני הזוג אוליצקי לעיירה ליאוכוביץ (לחוביצ'ה, Lachowicze) במחוז ברסט (כיום במערב בלרוס). גם שם שימש אוליצקי כמורה עד שנרצח בטבח שביצעו הגרמנים בסתיו 1941 ביהודי העיירה.

יצירתו

פרסומו הספרותי הראשון של ברוך אוליצקי היה בשנת 1925 בעיתון הוורשאי בשפת היידיש Literarishe bleter (דפי ספרות), ולאחר מכן המשיך לפרסם שירים נוספים ביידיש.
לאחר מותו הוציאו אחיו בשנת 1951 את ספר שיריו ביידיש דמי המעורב. אחדים משיריו תורגמו לעברית בידי המשורר אברהם שלונסקי.
בספר הרביעי שהוציא מתתיהו אוליצקי, Lider fun Frier un Itst (שירים מאז ומעכשיו), שאותו כתב ביידיש בשנת 1980, הוא פרסם שירים נוספים שכתב אחיו ברוך אוליצקי.
אדוארד לוסון

אדוארד בורנט לוסון (באנגלית: Edward B. Lawson;‏ 26 בספטמבר 1895 - 19 בנובמבר 1962) היה דיפלומט אמריקאי, כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשנים 1954 עד 1959.

חייו

לוסון נולד בניופורט שבטנסי, נלחם במלחמת העולם הראשונה. 
בוגר  תואר ראשון ושני בבית הספר ללימודי שירות החוץ שבאוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר לימודיו הצטרף ב-1926 למחלקת המדינה של ארצות הברית, במסגרת זו עבד בלשכת סחר הפנים והחוץ, בשנים 1927 עד 1935 שירת כנציב סחר ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ונספח מסחרי בפרג בירת צ'כוסלובקיה עד 1939, כנספח מסחרי בניקרגואה עד 1944 וכקונסול כלכלי באנקרה בירת טורקיה עד 1947. ב-1949 מונה לציר ארצות הברית באיסלנד. 
באפריל 1954 אושר מינויו כשגריר ארצות הברית בישראל, הוא הגיש את כתב האמנתו בנובמבר אותה שנה. האירועים המדיניים המרכזים שהעסיקו אותו בתקופת כהונתו היו תקריות האש בין ישראל לפדאיון באזור רצועת עזה, פעולות התגמול ובראשם מבצע חץ שחור, השפעות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, מלחמת סיני והלחץ האמריקאי על ישראל לנסיגה מסיני ומעזה. ב-1959 סיים את תקופת כהונתו ומונה לעוזר מזכיר מחלקת המדינה לכוח אדם. 
ב-1962 נפטר מהתקף לב בביתו שבוושינגטון.
ארצ'י פנג'בי

ביוגרפיה

פנג'בי נולדה באדג'וור שבלונדון לגובינד ופדמה פנג'בי, מהגרים מהודו. מוצא משפחתה הוא מסינד, כיום בפקיסטן. הוריה התיישבו בהודו אחרי חלוקת הודו. ב-1996 סיימה תואר בניהול באוניברסיטת ברונל. היא למדה גם בלט קלאסי.

קריירה

כבר מתחילת הקריירה שלה הופיעה פנג'בי במגוון סרטים וסדרות בקולנוע ובטלוויזיה בהם סרט הקומדיה "מזרח ומזרח" וסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "חיים על מאדים". הופעתה הראשונה בהוליווד הייתה ב-2005 בתפקיד דיפלומטית בריטית בסרט זוכה האוסקר "הגנן המסור". ב-2002 שיחקה בסרט הקולנוע "שחקי אותה כמו בקהאם". ב-2006 גילמה את ג'מה השנונה בסרט הקומדיה הרומנטית של רידלי סקוט "שנה מופלאה" לצדם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר.
ב-2007 שיחקה פנג'בי יחד עם אנג'לינה ג'ולי בעיבוד לרומן "בכוח הלב" מאת מריאן פרל, אשתו של העיתונאי דניאל פרל. פנג'בי גילמה את דמותה של אסרה נומאני כתבת של הוול סטריט ג'ורנל.
פנג'בי דיבבה מספר דמויות בסדרת האנימציה הבריטית "דר דוור". היא הופיעה בדיבוב במשחק הווידאו "Dead Space: Extraction". בפברואר 2008 השתתפה בתוכנית "World Cinema Award" של ערוץ BBC Four וטענה בזכות הסרטים הבינלאומיים כגון "חיים של אחרים" ו"המבוך של פאן" יחד עם ג'ונתן רוס וכריסטופר אקלסטון. ב-2009 גילמה פנג'בי דמות של סוכנת MI5 בסרט הצרפתי "Espion(s)". באותה שנה הצטרפה לצוות השחקנים של סדרה חדשה של CBS "האישה הטובה" בתפקיד קלינדה שארמה.
ב-2010 שיחקה פנג'בי בתפקיד סאמייה נסיר בקומדיה הבריטית "הבוגד". ב-28 במאי 2012 לוהקה לתפקיד הפתולוגית טניה ריד סמית' בסדרת הדרמה של ערוץ BBC Two "החטא הקדמון". פנג'בי הופיעה בתפקיד בלייז בסדרת הרדיו "Westway" של BBC World Service. ב-2015 עזבה את הסדרה "האישה הטובה", ואחר כך כיכבה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "ברוקלין תשע-תשע" של רשת פוקס. היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "שטלנד" בעונה השלישית, ובפברואר 2018 חזרה להופיע בעונה הרביעית.
ב-2016 פורסם שפנג'בי תככב בסדרת האנתולוגיה "The Jury" של רשת ABC בתפקיד הגיבורה קים דמפסי. עוד הצטרפה לסדרת הדרמה של NBC "שטח מת".

פרסים

ב-2007 זכתה פנג'בי בגביע צ'ופרד בפסטיבל הקולנוע בקאן. היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על הופעתה בסדרה "האישה הטובה", וזכתה בפרס ב-2010. ב-2011 זכתה בפרס NAACP Image לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה על אותו תפקיד. עוד הייתה מועמדת לשלושה פרסי גילדת שחקני המסך יחד עם יחד עם שאר שחקני "האישה הטובה" בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.

חיים אישיים

ב-1998 התחתנה פנג'בי עם רג'ש ניהלאני. הוא נשאר באנגליה בתשעת החודשים הראשונים של הופעותיה בסדרה "האישה הטובה".
זורקי קרסנוגורסק (כדורגל נשים)

היסטוריה

קבוצת כדורגל נשים ראשונה בקרסנוגורסק הוקמה על בסיס בית הספר לכדורגל שהיה קיים משנת 2006. 
ב-2008, בית הספר ייצג את העיר באליפות מחוז מוסקבה בכדורגל נשים
בשנת 2009, קבוצת בית הספר זכתה באליפות מחוז מוסקבה והעפילה לליגה הראשונה.
ב-2010 הקבוצה התמודדה באליפות רוסיה וסיימה במקום השני, כשרק צ'רטנובו האלופה, מעליה, עם הפרש 4 נקודות. .
ב-2011 בית הספר אורגן מחדש כמועדון כדורגל נשים בשם זורקי. לאורך השנים, הקבוצה זכתה פעם אחת באליפות רוסיה והעפילה לגמר הגביע ואף התמודדה יפה במפעלים האירופיים, כשהעפילה לשמינית גמר גביע אופ"א במשך שתי עונות רצופות. 
בשנת 2015 המועדון פורק.
חיים סרנא

הרב יעקב חיים סרנא (ט' באדר א' תרפ"ט, 19 בפברואר 1929 - ה' בתמוז ה'תשע"א, 7 ביולי 2011) היה ראש ישיבת חברון בגבעת מרדכי, וראש ישיבת חברון-גאולה.

ביוגרפיה

נולד בחברון בשנת תרפ"ט, בנם היחיד של הרב יחזקאל סרנא ופעשא-מרים, בתו של הרב משה מרדכי אפשטיין. סבו הרב אפשטיין היה ראש ישיבת סלבודקה בקובנה ועמד בראש הקבוצה שהקימה בחברון את ישיבת חברון, יחד עם אביו הרב יחזקאל סרנא שהיה יד ימינו ולימים ממלא מקומו. בגיל חצי שנה פרצו פרעות תרפ"ט והישיבה עברה מחברון לשכונת גאולה בירושלים, שם גדל.
בצעירותו למד בישיבת תפארת צבי בירושלים, ששימשה מכינה לישיבת חברון. אחת החברותות שלו ב"תפארת צבי" היה מנחם אלון. כמו כן למד בצעירותו בישיבת מקור חיים בירושלים ובישיבת תפארת ציון בבני ברק, שם התקרב לחזון איש. בהיותו כבן 14 עבר ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא והרב יוסף רוזובסקי. לאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת חברון אצל אביו, ראש הישיבה.
בשנות ה-50 נישא לרחל, בתו של מלכיאל פרידמן מממל, מתלמידי ה"סבא" מסלבודקה. לאחר נישואיו למד כמה שנים בישיבת מיר בירושלים, ובין החברותות שלו באותה תקופה הרב משולם דוד סולובייצ'יק והרב אליעזר פלצינסקי. עם הזמן נעשה יד ימינו של אביו בניהול ישיבת חברון, וכן עסק בהוצאתם לאור של כתבי אביו. בשנת תשכ"ב (1962), בגיל 33, התמנה לראש ישיבה בישיבת חברון והחל באמירת שיעורים בישיבה, תחילה שיעור יומי, וכעבור שנתיים החל באמירת 'שיעור כללי'. ב'שיעור הכללי' הראשון נכחו ראשי ישיבת מיר הרבנים אליעזר יהודה פינקל, חיים שמואלביץ ונחום פרצוביץ. הקפיד למסור את שיעוריו בשפת היידיש, ועבור אלה שלא הבינו את השפה היה נוהג לחזור על שיעורו בביתו. במקביל למסירת השיעורים סייע לאביו באחזקת הישיבה ולשם כך שהה מדי שנה פרקי זמן ארוכים בחו"ל.
לאחר פטירת אביו, בשנת תשכ"ט (1969), התרחבה סמכותו כראש ישיבה, לצד דודו הרב משה חברוני ועמיתיו הרב שמחה זיסל ברוידא וגיסו (בעל אחותו) הרב אברהם פרבשטיין. בשנות ה-70, עם גלי העלייה מברית המועצות, נרתם יחד עם רעייתו לפעול למען העולים החדשים. בשנת תשל"ד (1974) נסע יחד עם הרב פנחס מנחם אלתר, אז ראש ישיבת שפת אמת, לשליחות באנגליה כדי לרתום את יהודי אנגליה לסיוע לעולים החדשים. באמצע שנות ה-70 עברה ישיבת חברון למשכנה החדש במבנים שהוקמו בשכונת גבעת מרדכי. בתקופה הראשונה שהה הרב סרנא בישיבה בגפו במשך כל ימות השבוע, ומשפחתו הייתה מצטרפת אליו לשבת.
בשנת תשמ"ז (1987) עזב הרב סרנא את ישיבת חברון שבגבעת מרדכי והקים ישיבה במבנים הישנים של הישיבה שהקים אביו בשכונת גאולה, שאף היא נקראה בשם "ישיבת חברון". אולם עם הזמן, כדי להבדילה מישיבת האם, היא מכונה "ישיבת חברון-גאולה", על שם מיקומה.
בתחילת שנות ה-90 חלה ונזקק לסדרת ניתוחי ראש. נפטר בתמוז תשע"א, והובא לקבורה בהר המנוחות.
לרב סרנא בת יחידה, שרה-יהודית, הנשואה לרב ברוך סולובייצ'יק, ראש ישיבת תורת זאב בירושלים (בנו של הרב משה סולובייצ'יק מציריך). גיסתו, אחות אשתו, הייתה נשואה לרב שניאור קוטלר, ראש ישיבת לייקווד בניו ג'רזי.
יוהאן שטאמיץ

קורות חייו

שטאמיץ נולד בנמצקי ברוד (כיום האבליצקוב ברוד, צ'כיה). את שיעורי המוזיקה הראשונים שלו קיבל מאביו, נגן עוגב. בשנים הבאות למד בגימנזיום ואחר באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1741 נסע למנהיים, שם נעשה תחילה לכנר הראשון בתזמורת החצר, בשנת 1743 ובהמשך, בשנת 1745, למנצח התזמורת. הוא העלה את רמת התזמורת עד להיותה אחת המכובדות ביותר באירופה. בשנים 1754–1755 שהה בפריז, שם התקבלה המוזיקה שלו ברצון. שנתיים אחר כך מת במנהיים. משרתו כמנהל מוזיקלי עברה לכריסטיאן קאנאביך.

יצירתו

שטאמיץ, שמקובל לראותו כמייסד אסכולת מנהיים וכמלחין החשוב ביותר בין חבריה, כתב מספר רב של קונצרטים (בעיקר לכינור או חליל), הרבה מוזיקה קאמרית ומיסה (1755). יצירותיו החשובות ביותר, מכל מקום, הן הסימפוניות שלו, למעלה מחמישים במספר. הוא היה המלחין הראשון שכתב בקביעות סימפוניות במתכונת של ארבעה פרקים, בצירוף מינואט וטריו לשאר שלושת הפרקים הסטנדרטיים. גם הכנסת קבוצה שנייה של חומר תמאטי נוגד לפרקי הפתיחה שלו תרמה רבות לפיתוח מה שיהיה מוכר בהמשך כצורת סונאטה.
כמו שאר המלחינים באסכולת מנהיים, נודע שטאמיץ במתן תפקיד בולט יותר לכלי הנשיפה ובשימוש נועז יותר בדינמיקה.

משפחתו

יוהאן היה אביהם של קרל שטאמיץ ואנטון שטאמיץ, גם הם מלחינים.
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב

היסטוריה

עד 1800 היה בית העלמין העתיק מקום הקבורה העיקרי ליהודי קרקוב, אולם כמה יהודים נכבדים נקברו שם גם אחר כך. ב-1845, בהשתדלותו של רבי דוב בער מייזלס, שהדגיש את חשיבותו הרוחנית וההיסטורית של בית העלמין, ביטלו רשויות העיר קרקוב תוכנית בינוי עירונית שעשויה הייתה להוביל להריסת בית הקברות. בכל זאת בית העלמין הוזנח.
בראשית המאה ה-20 החלה הקהילה היהודית לשפץ את בית הקברות הזנוח והנטוש, אך לרוע המזל בזמן הכיבוש הנאצי של פולין הרסו הנאצים את בית הקברות, והשתמשו במצבותיו כאבני ריצוף או מכרו אותן. רק כתריסר מצבות שרדו את תקופת השואה וביניהן מצבותיהם של רבי משה איסרליש ובני משפחתו. מצבתו של הרמ"א נמנית עם המעטות שלא נפגעו. לאחר המלחמה שוקם בית הקברות, ומצבות שאותרו (שהן חלק קטן מהמצבות שנלקחו מבית הקברות) הוחזרו אליו.
בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50, נחשפו בחפירות ארכאולוגיות בשטח בית העלמין מאות מצבות עתיקות. אפשר שחלקן נקברו בכוונה, כדי להצילן מהרס על ידי הפולשים השוודים בשנת 1704. מאות שברי מצבות נקבעו לאורך החומה הפנימית של בית העלמין, לאורך רחוב שרוקה. במשך הזמן החלו לכנות את המקום "כותל הדמעות", שנהיה לאתר זיכרון לקהילה היהודית החרבה של קרקוב. חלק מהמצבות ששוקמו הן של רבנים ומנהיגי קהילה נודעים, וזו של רבי משה איסרליש היא הנודעת ביותר. מצבתו מכוסה בפתקי בקשה ותפילה רבים שמניחים שם מתפללים העולים לרגל מכל רחבי העולם.
אריה לייב משפולי

יחסיו עם בני דורו

היה בקשר עם הרבה מתלמידי רבו המגיד ממעזריטש עם בנו של המגיד רבי אברהם המלאך רבי שניאור זלמן מליאדי רבי לוי יצחק מברדיצוב רבי מרדכי מנשכיז ועוד.
לאחר שרבי נחמן מברסלב, נינו של הבעל שם טוב, שהיה צעיר לימים, התיישב וכיהן כאדמו"ר בזלטופול הקרובה לשפולה, התגלעה מחלוקת בינו לבין הסבא בשנת 1801, שבעקבותיה נאלץ רבי נחמן לעזוב לברסלב שבחבל פודוליה בשנת 1802. בעקבות המחלוקת יצא נגד רבי נחמן חרם של מספר אדמו"רים בראשות הסבא.
הסברים שונים ניתנו לסיבות המחלוקת. יש הטוענים שהיא פרצה על רקע מנהגים חדשים שהנהיג רבי נחמן נגד דעת הסבא, תוך ביטול דעתו כ'לייבל שמש', ויש טוענים שהמחלוקת נסובה סביב טענות להשגת גבול של הרבי הצעיר בתחומו של הרבי הזקן.
הסבא ראה ברבי נחמן אדם שסטה מתורת הבעל שם טוב. טיעוניו העיקריים היו שרבי נחמן התריס נגד אדמו"רים אחרים וראה את עצמו כממשיכו הבלעדי של הבעל שם טוב באמירות כגון: "ליצר הרע יש הרבה שלוחים, היום הוא ממנה בעיר זו רבי כזה וכזה ועל ידו מחטיא אנשים", או: "הבעל שם טוב רצה לחדש את היהדות בכל תחומי החיים, ואדמו"רים היום קנו מקום של כבוד בקהילתם, מקבלים פדיונות ונהנים ממעמד זה בלי לפעול לשינוי אמיתי". הסבא האשים את רבי נחמן בנטייה לשבתאות ולפרנקיזם. כמו כן החשיב את מה שרבי נחמן דרש מחסידיו לנסוע אליו ולעלות על קברו בבחינת עבודה זרה.
מסופר כי כשיצא קול על גזרה לקחת בחורים יהודים לצבא, אמרו לסבא שרבי נחמן אמר שאין זו גזרה רעה כל כך, כי על ידי זה תהיה חשיבות ליהודים בעיני השלטון וייתנו להם שוויון זכויות, וגם שבשירותם הצבאי יגיעו החיילים היהודים למקומות שאין בהם יהודים ויתפללו שם, ובכך יעלו את ה"ניצוצין קדישין". הסבא הגיב: "לא אדע מי ביקש כי יתערב בעניינים כאלה, ואיך יהין אברך כמוהו להביע דעה בעניין כזה", ואז אחז בזקנו ונשבע שכל זמן שהוא חי לא יילקח יהודי לצבא.
הסבא נחלק גם על רבי ברוך ממז'יבוז', נכדו של הבעל שם טוב ואחי אמו של רבי נחמן, שיזם כינוס אדמור"ים כדי להפסיק את הרדיפות נגד אחיינו. עם זאת הוא אסר על כמה מאנשיו שרצו להרע לרבי נחמן, לעשות זאת.
רבי נחמן מצדו קרא בדרשותיו: "אסור להזדקן", והתכוון אל הסבא. יש הסוברים שרבי נחמן רומז לדמותו של הסבא ולמחלוקת ביניהם במספר תורות וסיפורים שלו, כמו בסיפורו 'מעשה מזבוב ועכביש', בדמות הזקן שבא עם הסמ"ך מ"ם לחלוק על נשמת הצדיק הצריכה לרדת לעולם. בקרב חסידי ברסלב הסבא מכונה "הזקן הידוע".]
למרות זאת מקובל להסביר בין החסידים, ואף חסידי ברסלב, שהמחלוקת הייתה עניין רוחני גבוה. מסופר שפעם התבטא: "יודע אני שרבי נחמן הוא צדיק, אבל אני צריך לחלוק עליו". כמו כן מסופר שהסבא התאבל על פטירת רבי נחמן, ואמר: "אילו היו בני העולם יודעים את גודל האבידה, היו כולם נופלים על פניהם ממררים בבכי על הסתלקותו".
הסבא היה מיודד מאוד עם רבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא, ומייסד חסידות חב"ד, שהיה קרוב משפחתופעם אחת הזדמן הסבא למקום אחד בו המתינו הכל לבואו של בעל התניא. כל תושבי העיר התכוננו לבואו, בין ההכנות שטפו את רצפת בית הכנסת אליו יכנס בעל התניא, והנה לתמהונם של כל הנוכחים הופיע הסבא משפולי השתוחח עד לרצפה, ובזקנו כיבד אותו, ויצר מעין שביל עד ארון הקודש, בידעו ששם תדרוכנה רגלי בעל התניא. על שאלת אחד מהקהל השיב לו: "אוי, איר וייסט גאר ניט וואס דאס איז". סיפורים עליו מופיעים בספרות חב"ד, ובמסורת ניגוני חב"ד ידועים ניגונים בעלי אופי עממי המיוחסים לו, חלקם ניגונים שלפי המסורת הוא אימץ מהתרבות הלא יהודית. שנים מניגוניו מושרים עד היום בחסידות. בשמחת תורה ובשביעי של פסח נוהגים לנגן את ניגון 'האפ קאזאק' של הסבא, ניגון שקשור לקוזקים. כמו כן נפוץ בחסידות הניגון 'קול ביער'.
להיט (רשת)

להיט הוא בקשה לבית שרת HTTP עבור קובץ (כגון דף אינטרנט, תמונה, JavaScript, או גיליון סגנון מדורג). ייתכנו צפיות רבות בכל תצוגת עמוד, שכן עמוד HTML יכול להכיל מספר קבצים, כגון תמונות.