דיכאון קדם-לידתי

דיכאון קדם לידתי (באנגלית: Prenatal depression או Antenatal Depression) הוא צורה של דיכאון אשר פוקד נשים במהלך תקופת ההריון. למרות משקלו החשוב יחסית, אין ריבוי של מחקרים גדולים בנושא, בניגוד לצורות אחרות של דיכאון כגון דיכאון שלאחר לידה. נכון לשנת 2016, קיימת מגמת עלייה במודעות למשקל הרב של צורה זו של דיכאון, מה שדוחף את העיסוק במציאת דרכים חדשות לטיפול ומניעת דיכאון קדם לידתי. דיכאון בצורתו המוכרת שכיח יותר אצל נשים פי שניים יותר מאשר אצל גברים, מה שהופך את הסיכוי ללקות באפיזודה דיכאונית בשלב כלשהו במהלך הריון גדול משמעותית. על פי מחקרים, כ־20% מהנשים בהריון מדווחות על תסמינים של דיכאון ובין 4% ל-7% מפתחות אפיזודה חמורה. לדיכאון במהלך ההריון יש השלכות חמורות הן על האם והן על הילד, כאשר ניתן לציין בין היתר לידה מוקדמת, משקל עוברי נמוך ופגיעה במערכת היחסים בין האם לילד בעתיד. נשים אשר חוו דיכאון בעבר נמצאות בסיכון גבוה יותר להתפרצות של דיכאון קדם לידתי. הסיכון הניכר לאם ולילד נותן משנה תוקף לחשיבות למציאת טיפול אפקטיבי.

הקשר בין תפיסות רווחות על הורות ואימהות בפרט לביטויים של דיכאון קדם לידתי

לעמדות אימהיות (matternal attitudes) השפעה חזקה על הסיכון להתפתחות דיכאון במהלך ההריון, במיוחד כאשר מדובר בהריון ראשון. עמדות אימהיות ניתן לתאר כמערכת אמונות של האישה בהקשר ליחסה עם העובר בהווה ולילד בעתיד, אשר ניתן לחלק לשלוש קבוצות:
1) אמונות בהקשר לשיפוט חיצוני, של אחרים, באשר ליחסה לעובר/ילד; 2) אמונות בהקשר לאחריות החדשה המוטלת עליה בתור אם טרייה; 3) "אידיאליזציה" של תפקיד האם- איזה מחשבות/פעולות ראויות לאם טובה או להפך. יש לשים לב גם להבדל בין ציפיות (Expectations) שהן אמונות בקשר לעתיד כמו למשל: "התינוק שלי יבכה כל הזמן", וניסיון קודם (Experience)- אמונות שנובעות מניסיון קודם, כמו למשל: "התינוק שלי בכה כל ערב", לבין עמדות אימהיות שהן בעלות ערך אומדני, תהליך בלתי מודע של הסקת מסקנות פנימי, שאין בציפייה וניסיון קודם, לדוגמה: "אם התינוק שלי בוכה, זה אומר שאני אמא רעה".
ישנן תפיסות מקובלות בהקשר למעמד ההורות אשר לעיתים חריגה מהן יכולה להתפרש ככישלון בעיני האישה בתפקידה כאם, דבר שיוביל להתפרצות דיכאון קדם לידתי. כמו כן, הטיה קוגניטיבית יכולה להוסיף נדבך נוסף בפיתוח עמדות אימהיות ולהעלות את הסיכון ללקות בדיכאון במהלך ההריון. לדוגמה: ישנה נטייה לראות חוויה שלילית כאירוע בלתי נשלט ולקשור אותו ברמת סיכון גבוהה יותר להתפרצות דיכאון. כאשר הורים רבים מרגישים פעמים רבות חוסר שליטה על אירועים מסוימים במהלך תפקידם כהורה כמו תקופות בכי ארוכות של הילד שאין להורה באמת שליטה עליו, ערך ההורות נקשר עם קונוטציה שלילית של חוסר שליטה ודיכאון, והדבר משפיע על פיתוח עמדות אימהיות ומגביר את הסיכון לתסמינים של דיכאון קדם לידתי.

סטטיסטיקה

ההימצאות של דיכאון קדם לידתי לאורך כל תקופת ההריון מוערך בכ-18%. נהוג לחלק תקופה זו ל-3 חלקים (Trimesters), כאשר לכל תקופה הימצאות משלה לדיכאון:
בתקופה הראשונה (first trimester) קיימת הימצאות של בין 7% ל-11%, בתקופה השנייה 9% ובתקופה השלישית 13%. באוכלוסיות בעלות סיכון גבוה יותר להתפרצות דיכאון, כגון נשים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, אף נצפתה הימצאות של בין 39% ל-47% במהלך שני הטרימסטרים האחרונים להריון בדיווח עצמי (שאלונים שמילאו נשים במהלך ההריון באופן עצמאי), אף על פי שבדיווח קליני מדויק יותר נמצאו יחסים נמוכים יותר של בין 25% ל-28%.

השפעות מזיקות על האישה

דיכאון קדם לידתי יכול להביא לפגיעה ביחסי אם-ילד אשר יכולה לבוא לידי ביטוי בצורה של חוסר סבלנות ועוינות מצד האם כלפי הילד. הפגיעה היא דו כיוונית, כאשר גם הילד נפגע מחוסר תשומת הלב הדרושה לו במהלך התפתחותו מצד אמו, דבר שעלול להשפיע גם לטווח הארוך על אישיותו של הילד והתפתחותו השכלית. ומאידך, גם האישה נפגעת מחוסר יציבות ביחסיה עם הילד, כאשר אמונות ותפיסות קוגניטיביות שונות באות בסתירה למצב הקיים, שלא עומד ברף הציפיות. למעשה, ישנו קשר ישיר בין דיכאון קדם לידתי להתפרצות דיכאון שלאחר לידה, כאשר בדיכאון שלאחר לידה קיימים סיכונים חמורים לבריאות האם, ובמצב קיצוני אף לאובדנות. יש לקחת בחשבון בשקלול הגורמים השונים להתפרצות דיכאון שלאחר לידה לא רק גורמים פיזיולוגיים והורמונליים אלא גם את העניין התודעתי כמו העובדה שאשה חשה כי עליה להרגיש מחוברת לתינוק בצורה מוחלטת וכל סטייה הופכת אותה ל"אמא רעה".

דרכי טיפול בדיכאון קדם לידתי

נכון להיום, הטיפול הקיים כולל מתן תרופות אנטי דפרסיביות (נוגדות דיכאון) וטיפול פסיכולוגי, אך קיימים חסרונות לכל טיפול מסוג זה. תרופות נוגדות דיכאון, בעיקר ממשפחת הסרוטונין (SSRI), ניתנות רק לעיתים רחוקות מהחשש להשפעות מזיקות על התפתחות העובר בהווה ובעתיד, בעוד שטיפול פסיכולוגי (CBT) אינו נגיש לכל אישה מבחינה כספית כמו גם מבחינת רשימות ההמתנה הארוכות שקיימות בטיפול מסוג זה. כמו כן, קיים ניסיון לטיפול באמצעות פסיכותרפיה בין-אישית (IPT), שהוכח כיעיל יותר משיטות אחרות - כמו סדנאות חינוך להורים - במניעת וצמצום התפרצויות של דיכאון שלאחר לידה, אך לא הראה שינוי רב בהשפעות שליליות של דיכאון קדם-לידתי על האם והתינוק. בנוסף, נעשה ניסיון לבדוק את יעילות הטיפול בדיכאון קדם לידתי באמצעות פעילות גופנית, אך נכון להיום לא ניתן להגיע למסקנות ברורות באשר לאפקטיביות של טיפול מסוג זה.

דרכי מניעה

זיהוי מוקדם של נשים בסיכון גבוה יותר לפיתוח דיכאון כמו בקרב נשים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך יכול להביא לצמצום מספר מקרי הדיכאון קדם לידתי על ידי טיפול מקדים. כמו כן, זיהוי של נשים בעלות נטייה לפיתוח תחושות שליליות לגבי ההורות/אמהות בשלב מוקדם יכול להביא להתערבות רפואית מוקדמת שתביא לירידה מוחלטת בתסמיני הדיכאון או לפחות לצמצום ניכר. זיהוי זה ניתן לעשות באמצעות סקירה מקדימה של אוכלוסיית הנשים ההרות בקופות החולים כחלק מבדיקות שגרתיות במהלך תקופת ההריון. שאלוני אבחון שונים כמו EPDS או שאלון בק (BECK), שתורגמו גם לעברית, הוכחו כבעלי תוקף משמעותי, כך שיכולה להתקבל תמונה יחסית מדויקת בנוגע למצב הפסיכולוגי של האישה ולפעול בהתאם, כאשר גם לשיקול הדעת של המטפלים עצמם משקל חשוב.