google/wiki40b huggingface dataset:
כסייפה

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1982 למען הבדואים שחיו באזור היישוב. הוא הוקם במסגרת בניית בסיס חיל האוויר נבטים בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל ומצרים והעברת הבסיסים מסיני. הכינוי "כסייפה" לאזור הכפר הנוכחי מופיע כבר במסמכים של הממשל הצבאי משנות ה-50 וה-60.
היישוב הוקם כחלק מהתוכנית להקמת שבעה יישובים ליישוב הבדואים באזור הנגב והם: רהט, חורה, ערערה-בנגב, כסייפה, תל שבע, שגב שלום ולקייה.
החל משנת 2000 מכהן כראש המועצה סאלם אבו רביעה.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בכסייפה 21,079 תושבים (מקום 103 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎4.1%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לכסייפה דירוג של 1 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 59.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 5,568 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

תעסוקה

רמת האבטלה במגזר הבדואי ככלל גבוהה מאוד אך לכסייפה יש מספר אופציות תעסוקתיות - תושביה יכולים להתפרנס מעבודה במפעלים ועסקים שונים באזורי תעשייה אשר נמצאים בנאות חובב, חורה ודימונה ובמקום הכי קרוב ליישוב - ערד. מעבר לכך ישנן אפשרויות תעסוקה במפעלי ים המלח, בתחום השירות בערד ובעין בוקק. תחנת הרכבת כסייפה צפויה להיפתח ביישוב, ותפתח אפשרויות תעסוקה בבאר שבע ובמרכז.

השכלה ותנאים ביישוב

ישנם מספר בתי-הספר ביישוב, סניפים של קופות חולים, מתנ"סים עם חוגים רבים וכו'.

השתייכות מפלגתית

בבחירות  לכנסת ה-19  שהתקיימו ב-22 בינואר 2013 זכתה מפלגת בל"ד בראשות ג'מאל זחאלקה לתמיכה ניכרת ביישוב, אולם התנועה הקומוניסטית וחד"ש אינן זוכות לתמיכה ניכרת ביישוב. המפלגות היהודיות בעבר זכו לתמיכה אולם בשנים האחרונות ירדה התמיכה במפלגות היהודיות. המפלגות היהודיות שזוכות בתמיכה הן מפלגת העבודה, קדימה והליכוד.
כסייפה הוא היישוב הערבי מוסלמי עם המספר הרב ביותר של חברי ליכוד, ויש בו מאות חברי מפלגה. בבחירות לראשות הליכוד ב-2012 בכסייפה השתתפו כ-220 מתפקדים.
הסרטן הפריך

פיתוח

המבנה של המסעדה מבוסס על מלכודת הלובסטרים של ניו אינגלנד.
מפיק הסדרה סטיבן הילנבורג יצר את הסרטן הפריך כמקום בו בובספוג עובד,וכמקום העיקרי בסדרה. מספר פרקים של בובספוג מתמקדים באופן ספציפי על הסרטן הפריך ומתרחשים אך ורק במסעדה. הילנבורג חשף כי הסרטן הפריך, והבעלים שלה, מר קראב מבוססים עליו במקצת, בתקופה בה עבד כטבח בישול טרם הקריירה שלו בטלוויזיה.

תפקיד בסדרת האנימציה

מסעדת הסרטן הפריך היא מסעדה המוכרת מוצרי מזון מהיר שונים עבור מחירים גבוהים בצורה יוצאת דופן, כולל קציצות הסרטן הפופולריות. בצורה האופיינית לסדרה, ישנו חוסר עקביות אודות מקור שמה של המסעדה. באחד הפרקים מצוין כי שם הסדרה נלקח מ-"Rusty Krab", בית אבות מיושן, אותו רכש קראב והסב למסעדה, אלא שבפרק אחר נאמר כי מקור שמה של המסעדה בא מספינת פיראטים שנקראה באותו השם, אשר הייתה בבעלות מר קראב. הסרטן הפריך היא אחת מן המסעדות המוצלחות בביקיני בוטום, על אף שנרמז רבות במהלך הסדרה כי מדובר במסעדת מזון מהיר פשוטה, שאיננה מתאימה תמיד לתושבים מן המעמד הגבוה. נוסחת קציצת הסרטן היא סוד מסחרי כמוס, ויריבו של קראב, שלדון פלנקטון, אשר עובד כבעל מסעדת הדלי השוממת מנסה ונכשל להשיג את הנוסחה הסודית. דבר זה בא לידי ביטוי כמוטיב חוזר המתרחש לאורך כל הסדרה. מסעדת הסרטן הפריך בדרך כלל מושכת אליה לקוחות מכל ביקיני בוטום בעקבות קציצת הסרטן הידועה של בובספוג. כמו כן, הוזכר מספר פעמים בסדרה כי הסרטן הפריך היא מסעדה נקיה ונטולת מחלות.
מלבד קראב (אשר מבלה את רוב הזמן שלו במסעדה לספור את הכסף במשרד שלו), הסרטן הפריך כוללת בה שני עובדים במשרה מלאה: בובספוג מכנסמרובע, שעובד כטבח המסעדה, והקופאי, סקווידוויד טנטקלס. לעיתים נדירות שוכר קראב את פטריק סטאר לעבודה במסעדה בסיטואציות שונות, למשל, כתחליף לבובספוג, כבדרן, או כאשר הוא חייב לו כסף.

השפעה תרבותית

מסעדת הסרטן הפריך הופיעה ברובוט צ'יקן, בפרק "Major League of Extraordinary Gentlemen", שבו מוגשות בסרטן הפריך קציצות סרטן העשויות מסרטנים, טבעות קלמארי טבעות וסלט טונה.  ב-2016, טיים מגזין כלל את הסרטן הפריך ברשימת החברות הבדיוניות המשפיעות ביותר בכל הזמנים. הסרטן הפריך הפכה להיות לסמל בתרבות הפופולרית ובאינטרנט.

העתקים וחנויות מציאותיות בהשראת המסעדה

נכון לספטמבר 2017, יש עותק אחד של מציאות, ושתי חנויות בדיוניות בהשראת המסעדה.
העתק של הסרטן הפריך נבנה בעיר רמאללה. 
בינואר 2016, ויאקום, חברת האם של ניקולודיאון הגישה תביעה נגד מפעילי המסעדה, שלא למטרות רווח המסעדה, במטרה שתיפתח בטקסס. השופט הפדרלי בטקסס קבע בינואר 2017 כי המסעדה המתוכננת הפרה את זכויותיה של ויאקום בנכס "בובספוג", ובכך נעצרה הבנייה.
גרסה אחרת של המסעדה מוקמה בדבאו סיטי שבפיליפינים, בשם "KrustyKrub Cafe", שבהשראת התוכנית, אותה מעריץ בנו של המקים.
הגרסה האחרונה של המסעדה מוקמה במוסקבה, בשם "The Krusty Krab Cafe".

שיווק

ב-2006, חברת לגו פרסמה את "לגו בובספוג מכנסמרובע" שבוסס בין היתר גם על הסרטן הפריך. הלגו השני שבוסס על הסרטן הפריך נקרא "Krusty Krab Adventures" (הרפתקאות הסרטן הפריך), ששוחרר לחנויות ב-2009.
ג'ניה דודוצקין

ביוגרפיה

דודוצקין נולד בדצמבר 1985 באזרבייג'ן, ברית המועצות. בשנת 1990, בגיל 4, עלה עם משפחתו לישראל והתיישב בקיבוץ כפר מסריק שבגליל המערבי. אמו ודודתו לבית משפחת גמפל שיחקו כדורעף בבאקו, ולאחר עלייתן שיחקו בקבוצת הבוגרות של מטה אשר. הוא בוגר בית חינוך אופק שבקיבוץ עברון. הוא שיחק בנבחרת ישראל בכדורעף לנוער, ובספטמבר 2002 הצטרף לקבוצת הפועל מטה אשר. בצבא שירת במשטרה הצבאית, במסלול לספורטאים.
בעונות 2009/2010 ו-2010/2011 העפילה קבוצתו של דודוצקין לסדרת הגמר ולמשחק גמר גביע המדינה בכדורעף, ובעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה שוב לסדרת הגמר ואף נאבקה באלופה מכבי תל אביב, אף על פי שלבסוף נוצחה 3:1 במשחקים.
דודוצקין משחק בתפקיד חוסם אמצע ומשמש כקפטן קבוצת הפועל מטה אשר/עכו. נכון לעונת 2013 מדורגת קבוצתו במקום הראשון בליגת העל הישראלית לאחר פתיחה מושלמת של 11 משחקים רצופים ללא הפסד וללא הפסד של אף מערכה (0-33). במחזור ה-14 במשחקה ה-12, קבוצתו הפסידה לראשונה 3-2 לקבוצת מכבי הרבלייף תל אביב שקטעה לה את רצף הניצחונות.
ב-6 בפברואר 2013 הוביל דודוצקין את חבריו לקבוצה, לזכייה בגביע המדינה לאחר 10 שנים, נגד מנשה/חדרה/עמק חפר 0-3 (18:25, 20:25, 17:25), לעיני 1,200 צופים ברעננה. ב-18 באפריל הוא הוביל את קבוצתו גם לזכייה באליפות המדינה לאחר ניצחון בסדרת הגמר על מכבי תל אביב 0-3.
ביולי 2013 פרש דודוצקין מכדורעף מקצועני והחליט להתמקד בלימודי פסיכולוגיה.

חייו האישיים

ב-7 בינואר 2013 יצא מהארון כהומו בכתבה ב-mynet.‏ בשנת 2014 התחתן עם עמיחי שרפשטיין, בן קיבוץ מעגן מיכאל, ג'ודוקא בעבר וכיום אומן (פסל, צורף ובשלן). הוא מתגורר עמו במעגן מיכאל והם מגדלים ביחד בהורות משותפת עם האם את בנו של שרפשטיין, עדי.
מאיה דאובר

מאיה דאובר (נולדה ב-11 באוגוסט 1973) היא גולשת גלים ישראלית מקצוענית הראשונה בישראל. 20 שנה ברציפות (2007-1987) אלופת ישראל בגלישת גלים, פעמיים סגנית אלופת אירופה בגלישת גלים ובשיאה דורגה במקום חמישי בעולם. היא מדריכת גלישת גלים, ומנהלת בית ספר לגלישה.

ביוגרפיה

מאיה דאובר גדלה במושב מכמורת ליד חוף הים, בתם של שרי ודני דאובר, מורים במקצועם, ואחותם של הגר ואמיר. כבר בילדותה התוודעה לספורט גלישת גלים והושפעה מאחיה, אמיר, שהשתתף בתחרויות גלישה מקצועיות. מגיל 10 היא החלה להתאמן באופן יום יומי ומגיל 14 החלה להתחרות באליפויות אירופה ואליפויות העולם בהן ייצגה את ישראל. בשנות ה-80 נחשב עיסוק בענף גלישת גלים כמקצוע "גברי", לכן היו מעט נערות ונשים שעסקו בו בארץ. כל זה האט את קצב התקדמותה, אך לא מנע ממנה להצליח בתחום.
על מנת להתקדם בצורה מקצועית נדרשה דאובר לגלוש בחופים אחרים, המפורסמים בתחום גלישת הגלים, בשל גובה הגלים ועוצמתם, דבר שאינו קיים בחופי ישראל וכן להתאמן עם טובי הגולשות והגולשים בעולם. היא התאמנה בעצמה וללא מאמן מקצועי, בשל תקציב נמוך וחוסר תמיכה ראויה מהמדינה. הוריה נדרשו לשאת ברוב הוצאות התחרויות ומימון הציוד. את השירות הצבאי העבירה בתפקיד של מקפלת מצנחים בבסיס תל נוף, דבר שאיפשר לה להתאמן ולגלוש כשרצתה.

קריירת גלישת גלים

בגיל 12 הגיעה דאובר לחוף בית ינאי ליד מושב מכמורת, שם הרבתה לגלוש. שמעון דוייב, שהיה בזמנו מנכ"ל ארגון גולשי הגלים בישראל, ראה אותה גולשת והזמין אותה להשתתף באליפות ישראל בגלישה שעד אותה העת לא התחרו בה נשים. האליפות התקיימה בחוף הילטון בתל אביב, וזו הייתה הפעם הראשונה שהתקיים מקצה לנשים, בהשתתפות 5 גולשות וללא קטגוריה של גיל. למרות היותה המתחרה הצעירה ביותר היא זכתה במדליית זהב. מאותה תחרות היא התחילה לגלוש ולהתחרות בתחרויות מקצועיות. מגיל 13 התחילה להתחרות בתחרויות בחו"ל. בשנת 1987 היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בגלישת גלים שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן, היא סיימה במקום 11 באליפות העולם שנערכה בפוארטו ריקו. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית כסף באליפות אירופה בגלישת גלים. בשנת 1992 היא סיימה במקום 9 באליפות העולם שנערכה בצרפת. בשנת 1995 היא זכתה שוב במדליית כסף באליפות אירופה. בשנת 1996 היא זכתה במדליית זהב באליפות הפתוחה של קליפורניה בחוף הנטינגטון ושנה לאחר מכן, היא סיימה במקום חמישי בסבב תחרויות עולמי שנערכו באוסטרליה, יפן, דרום אפריקה וארצות הברית (קליפורניה והוואי) ובכך הייתה לגולשת גלים הישראלית הראשונה והיחידה עד כה שהתקבלה והתחרתה בסבב הגלישה העולמי יוקרתי זה. בשנת 1999 היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בפורטוגל.

בית ספר MAYASURF

בשנת 2010 הקימו דאובר ודלית חכים את בית הספר מאיהסרף (MAYASURF), בחוף עלמה בפארק צ'ארלס קלור בתל אביב. זהו בית הספר לגלישה היחידי בישראל, המתמחה בלימוד גלישת גלים לנשים, במיוחד לנשים בגילאים 25+. התמחות זו באה לידי ביטוי, בשיטת הלימוד המותאמת לנשים, אקלים חברתי וליווי רגשי ממוקדי נשים. מקום חשוב מוקדש להכלה של החשש והפחד איתם מגיעות הנשים ופריצת מחסומים רגשיים אלו. לאורך כל תהליך לימוד הגלישה, עוברות הנשים תהליכי העצמה אישית, ומחזקות ומחזירות לעצמן את הביטחון ביכולתן הפיזית והמנטאלית.
אנדרו קואומו

ביוגרפיה

אנדרו קואומו נולד בקווינס שבניו יורק, כבן בכור למשפחה בת חמישה ילדים ממוצא איטלקי. משפחת אביו, מריו קואומו, שכיהן כמושל ה-52 של ניו יורק במשך שלוש כהונות בין השנים 1983–1995, הגיעה מדרום איטליה, בעוד משפחת אימו הגיעה מסיציליה. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1975. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פורדהאם בשנת 1979, ותואר בעריכת דין מבית הספר למשפטים שבעיר אולבני. כשאביו החל לרוץ למשרת מושל ניו יורק, שירת בתפקיד בכיר בניהול קמפיין הבחירות. לאחר מכן שימש כעוזר לתובע מחוזי בניו יורק, ובסופו של דבר החל לעבוד בשוק הפרטי. הוא היה חבר בוועדה לחסרי בית של ניו יורק בשנים 1990–1993.
בהמשך קואומו הצטרף לממשלו של הנשיא ביל קלינטון בשנת 1993, כעוזר המזכיר לתכנון קהילתי ופיתוח במחלקת השיכון והפיתוח העירוני. לאחר מכן שימש כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני בשנים 1997–2001.
בשנת 2002 רץ לקמפיין לא מוצלח למועמדות המפלגה הדמוקרטית למושל ניו יורק. תחילה נחשב כמועמד המוביל, אך לאחר מספר טעויות, פרש מן המירוץ לטובת המועמד הנבחר קארל מקאל. מקאל הפסיד בבחירות אלה לג'ורג' פטאקי. בשנת 2006 נבחר כתובע הכללי של ניו יורק ה-64.
לאחר שהמושל המכהן דייוויד פטרסון אולץ לחדול מקמפיין בחירתו המחודשת עקב סקנדלים שונים, הכריז קואומו על התמודדותו בפריימריז למועמד הדמוקרטי כמושל במאי 2010. לאחר שניצח בפריימריז ללא תחרות, הביס בבחירות הכלליות את ירבו הרפובליקני קארל פלדינו, וזכה ב-62% ממניין הקולות.
בבחירות בשנת 2014 נבחר לכהונה שנייה, לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני רוב אסטרינו ברוב של 54% ממניין הקולות, לעומת 40.6% לאסטרינו.
בבחירות בשנת 2018 נבחר לכהונה שלישית, לאחר שגבר על יריבו מרק מולינארו ברוב של 57.9% לעומת 36% למולינארו.

יחסו לישראל

באוגוסט 2014, בעת מבצע צוק איתן, ערך קואומו ביקור בישראל.
ביוני 2016 חתם קואומו על צו מנהלי המורה למדינת ניו יורק להחרים כל בית עסק המחרים את ישראל, כחלק מהמאבק בארגון ה-BDS.
ב-5 במרץ 2017, בעת ביקור בישראל, הכריז קואומו על ״יום שמעון פרס״ שיצויין במדינת ניו-יורק בכל יום ראשון הראשון של חודש יוני, זאת לציון ״תרומתו האדירה של הנשיא לשעבר לקידום השלום בישראל ובעולם וכמי שאחראי על ביסוס ישראל כבית לעם היהודי״.
ביוני 2019, ביקר בישראל באופן רשמי ונפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

משפחתו

ב-1 בינואר 2015, ביום בו הושבע לכהונה שנייה, נפטר אביו, מריו קואומו, בגיל 82. ב-1990 נישא קואומו לקרי קנדי, בתו של הסנטור רוברט קנדי ואחייניתו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, ולזוג נולדו שלוש בנות. ב-2003 הם נפרדו ובשנת 2005 הם התגרשו. בשנת 2011 החל לצאת עם מנחת הטלוויזיה סנדרה לי. הזוג מתגורר במחוז וסטצ'סטר. אחיו הוא העיתונאי כריס קואמו מרשת CNN.

ספריו

Andrew M. Cuomo, All Things Possible: Setbacks and Success in Politics and Life, New York: Harper, 2014. ISBN 978-0-06-230008-9.
קארוי קרפטי

רקע משפחתי ולימודיו

נולד כקארוי (קרול) קלנר ב-2 ביולי 1906 במשפחה יהודית בעיר אגר וגדל לאחר מכן בעיירה נאג'קאלו המוכרת בקרב היהודים כ"קאליב". נמוך בקומתו, לפי עצת רופא התחיל לעסוק מנעוריו בספורט. את דרכו הספורטיבית התחיל במסגרת מועדון השחייה של דברצן בקפיצה למים אך לאחר מכן עשה הסבה והגיע במהרה להישגים מרשימים בתחום היאבקות. כמנהג אותם הימים אצל בני מיעוטים רבים בהונגריה, ובמיוחד אצל יהודים וגרמנים, שינה שם משפחתו משם בעל צליל גרמני לשם משפחה הונגרי נפוץ - קרפטי.

פעילותו בספורט התחרותי

קארוי קרפטי הצטיין בנעוריו בהיאבקות - במשקל קל ונוצה - בשני מקצועות - רומית-יוונית וחופשית גם יחד והיה למעשה המתאבק שביסס את תחום ההיאבקות החופשית בהונגריה. בין השנים 1927–1936 היה 19 פעמים חבר בנבחרת ההונגרית להיאבקות לאחר שכבר בשנת 1925, בגיל 19, היה לאלוף הונגריה בתחרות הלאומית לנוער. 
בשנים 1925-1926 היה חבר במועדון הספורט DTE מדברצן ואחר כך, בשנים 1926-1936, במועדון UTE ‏ (Ujpesti Torna Egylet) באויפשט.

אליפויות אירופה

בשנים 1930 ו-1935 זכה במדליית זהב באליפויות אירופה, בשת 1927 זכה במדלית כסף ובשנים 1930 ו-1934 זכה במדליות ארד באליפויות אירופה.

המשחקים האולימפיים

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים במקום רביעי את התחרות בהיאבקות יוונית-רומית במשקל נוצה. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה  במדליית זהב בהיאבקות חופשי במשקל קל (עד 66 ק"ג) ובאולימפיאדת ברלין (1936) זכה במדליית זהב בהיאבקות חופשית, במשק קל לאחר שניצח את האלוף הגרמני וולפגנג ארל. לאחר המשחקים עזב את הספורט התחרותי ונמנה עם סגל המורים של הגימנסיה הריאלית היהודית בעיר דברצן.
בשנת 1937 עבר את הבחינות לתעודת הוראה בבית הספר הגבוה לחנוך גופני FT בבודפשט (כיום האוניברסיטה ע"ש איגנץ זמלווייס לחינוך גופני).

ימי השואה

עד שנת 1943, בגלל היותו אלוף אולימפי,  היה פטור קרפטי מלהישלח למחנות עבודת כפיה שיועדו ליהודים בתקופת הרדיפות שבימי מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן המדיניות נגד היהודים החריפה ואף הוא נשלח למחנות כאלה בשטח אוקראינה הכבושה, לפי מקורות מסוימים - גם בנדבורנה. בהמשך הצליח להסתתר ביערות באנקי ובמקומות מסתור בפשט.

אחרי המלחמה

אחרי המלחמה היה מורה לחינוך גופני בגימנסיה ע"ש מדאץ' בבודפשט. בין השנים 1953–1949 גם לימד שם בבית הספר הגבוה לחנוך גופני FT.   
במשך שנים רבות היה מאמן של מתאבקים הונגרים, לרבות מאמן אולימפי. בין תלמידיו היו האלופים האולימפים בהיאבקות יוונית-רומית אימרה הודוש ומיקלוש סילבאשי. משנת 1945 ועד מותו היה חבר בוועד האולימפי ההונגרי.
ב-1953 הקים מחלקת היאבקות במסגרת המועדון "הונבד בודפשט" וכמאמן ליווה את המשלחת ההונגרית לאולימפיאדת הלסינקי. אימן במסגרת מועדון הונבד עד 1967.
משנת 1954  קיבל מינוי כשופט בינלאומי בתחרויות היאבקות. כתב ששה ספרים  על ספורט ההיאבקות .
נפטר  בבודפשט ב-23 בספטמבר 1996, בגיל 90, חמש שנים אחרי מות אשתו, ונקבר לידה בבית העלמין היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
איירבנדר

תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בעולם בדיוני אשר מתחלק לארבע אומות: שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ומקדשי האוויר. כל אומה מכילה אנשים שנקראים "כשפים" אשר מסוגלים לשלוט באלמנטים של הטבע (מים, אדמה, אש, ואוויר).
העלילה מתמקדת בנער צעיר בשם אָנג (נואה רינגר) אשר מגלה כי הוא האווטאר - נצר לשורה ארוכה של גלגולי נשמות אשר היו מסוגלים לשלוט בכל ארבעת האלמנטים ואשר מטרתם לאורך הדורות הייתה להביא איזון לעולם. אנג נאלץ להתמחות בכל ארבעת האלמנטים על מנת שיוכל להביס את שליט האש אשר מאיים לכבוש את העולם. משום ששליט האש הצליח להשמיד כליל את כל נוודי האוויר, אנג הוא למעשה "כשף האוויר האחרון" אשר נותר בחיים.
בעזרתם של כשפית מים בשם קאטרה (ניקולה פלץ) ואחיה סוקה (ג'קסון ראת'בון) ובאמצעות הביזון המעופף שלו אפה, אנג יוצא למסע מסוכן במטרה להחזיר את האיזון לעולם.
בדרכו של אנג עומדים שליט אומת האש השאפתן אוזאי (קליף קרטיס), בנו, הנסיך צוּקו (דב פאטל), אשר גורש מאומת האש ואשר צריך ללכוד את אנג על מנת להשיב את כבודו, ואדמירל צאו (אסיף מנדבי) שרוצה להעלים את הירח ולחסל את כל כשפי המים.

הפקה

ב-2007 הכריזו אולפני פאראמאונט על חתימת חוזה עם מ. נייט שאמלאן לכתיבת תסריט וביום טרילוגיית סרטים המתבססים על הסדרה המצוירת "אווטאר". משום שבשם המקורי של הסרט כיכבה המילה "אווטאר" (Avatar), הייתה בעיה חוקית, מפני שהמילה הייתה רשומה כבר תחת סרט אחר, בהפקתו ובבימויו של ג'יימס קמרון, ובשל כך שונה שם הסרט ל"The Last Airbender".
צילומי הסרט נעשו בגרינלנד ובמספר מקומות בפנסילבניה, ארצות הברית. האפקטים המיוחדים הוספו בטכנולוגית CGI על ידי חברת Industrial Light Magic. לאחר הפקת הסרט בחר שאמלאן להמיר את הסרט לפורמט 3D בעלות של 10 מיליון דולר, לפי דיווחים שונים.

פוסט-הפקה/ביקורות

הסרט "איירבנדר" הצליח בקופות, אבל לאחר שספג ביקורות קשות מאוד מהמבקרים ובמיוחד מהמעריצים, הוחלט להפסיק את המשך ההפקה של שני הסרטים הנותרים עם הבמאי, מ. נייט שאמלאן.
יוצרי הסדרה המקורית הודו בעצמם כי הם מעדיפים להעמיד פנים שהסרט לא נוצר מעולם ואף אמרו לאנשים שעבדו איתם על הסדרה לא לראות אותו.

סרט המשך

בעוד שישנן ספקולציות רבות לגבי הפקה של סרט המשך, עד היום לא יצאה הודעה רשמית על כך מצד מ. נייט שאמלאן, אולפני פרמאונט או ניקלודיאון.
בעת צילומי הסרט "איירבנדר" שאמלאן ציין כי הוא מעוניין להפיק סרט המשך שיהיה אפל יותר וכי הוא מעוניין שאזולה תהיה הנבל הראשי בסרט. בראיון לשבועון "New York Magazine" שנערך ביולי 2010 שאמלאן ציין כי בחודשים הקרובים הוא ידע אם הוא יוכל להפיק סרט המשך או לא. בראיון שנערך עם שאמלאן בספטמבר 2010 בו שאמלאן נשאל מתי סרט ההמשך יופק, הוא ציין כי הוא איננו יודע וכי ישנם גורמים רבים שנלקחים בחשבון.
חמצן-מימן

חמצן-מימן היא תערובת של הגזים חמצן ומימן, לרוב ביחס של 2:1 (שני שלישים מימן ושליש חמצן), אותו היחס בין היסודות כמו במים. התערובת משמשת לריתוך וחיתוך על ידי מבער וכן יש לה שימושים נוספים, כמו תאורה וריתוך תת-ימי.
ניתן לייצר תערובת זו על ידי אלקטרוליזה של מים, המבצעת הפרדה של היסודות על ידי העברת זרם חשמלי בנוזל.

מאפיינים כללים

בטמפרטורה ולחץ רגילים תערובת של חמצן-מימן יכולה לבעור כשהיא מכילה בין 5% ל-95% מימן ליחידת נפח. כאשר התערובת נצתת היא הופכת לקיטור ומשחררת חום. בתערובת סטויכיומטרית טמפרטורת הבעירה יכולה להגיע עד ל-2800 °C, כ-700 °C יותר מאשר בעירה של מימן בתוך אויר. זוהי תערובת נפיצה מאוד ומסוכנת בשימוש לא נכון; לכן נדרשים אמצעי בטיחות מיוחדים, כמו הפרדת המימן מהחמצן ועירבובם רק ברגע ובמקום השימוש.

מבער חמצן-מימן

ניתן להשתמש בתערובת חמצן-מימן כדי להפעיל מבער. המימן משמש כמקור דלק והחמצן הכרחי לבערה. המבער משמש לריתוך וחיתוך של חלקי מתכת, זכוכית, וטרמופלסטיק. בתעשיית הזכוכית משמש המבער לביצוע פוליש לשטח החיצוני של הזכוכית על ידי המסת שטח זה והעלמת שריטות כתוצאה מכך. הלהבות של חמצן מיימן הם בחום של 2000 מעלות (°C) ומעלה.

מבער תת-ימי

מבער תת-ימי משתמש בתערובת של חמצן-מימן הנוצרת במקום הבעירה על ידי אלקטרוליזה של מים. המתקן חוסך את הצורך במכלי מימן וחמצן אך דורש חשמל ומים מזוקקים לצורך פעולתו.
מרבית סוגי המבערים מערבבים ישירות בזמן האלקטרוליזה את שני הגזים לתערובת אחידה, הדבר גורם ליצירת תערובת יותר מדויקת לבעירה. בדגמים אלו עלה הצורך למנוע אפשרות של פלאשבק (ניצוץ המדליק את כל הגז עד למכל שבו מתבצעת האלקטרוליזה) ונעשה שימוש ברכיב המשמש מעצור לפלאשבקים כדי למנוע תאונות. קצב הפקת הגזים מימן וחמצן חייב להיות בלחץ מספיק גבוה, אחרת נוצר פלאשבק ופעולת המכשיר אינה חלקה.

תחבורה

התערובת חמצן-מימן מוזכרת לעיתים בתור התערובת שמניעה רכב הנוסע על מים. נכון להיום האנרגיה שנצרכת לצורך פיצול מים ליסודות גבוהה משמעותית מהאנרגיה שניתן להפיק משריפה של התערובת חמצן-מימן ולכן כל טענה של רכב הנוסע על מים היא בגדר הונאה עד שיוכח אחרת.
כמו כן קיים ויכוח ציבורי רחב על האפשרות לבצע שיפור נצילות המנוע בעזרת חמצן-מימן. בעבר הוכח כי הזרקה של חמצן-מימן משפרת את ביצועי המנוע אך הוויכוח הוא סביב השאלה האם אלקטרוליזה של מים בזמן נסיעה מכוח חשמלי של האלטרנטור משפרת או גורעת מהביצועים וצריכת הדלק.
תוקידידס

קורות חייו

תוקידידס היה אציל אתונאי ובנו של אולורוס, מלך אחת הממלכות בתראקיה. עושרו בא ממכרות בבעלות משפחתו על חוף תראקיה. הוא היה קרוב משפחה של מילטיאדס הצעיר ושל קימון. תוקידידס חילק את זמנו בין שני בתים: אתונה ותראקיה. קשריו המשפחתיים קרבו אותו אל אותם אנשים שעיצבו את ההיסטוריה שעליה כתב.
נאמר עליו שהיה טיפוס יבש, פסימי, ונטול הומור. סביר שהתחנך על ידי הסופיסטים, שהיו מחנכים בני עשירים באתונה של תקופתו. אצלם למד להטיל ספק בדברים ולא לקבלם כפשוטם, כמו גם את טכניקת הכתיבה שלו, ואת כישורי הערכת האמת שלו. עקרונות הכלכלה נעדרים לגמרי מחיבורו, ומכאן שכנראה לא למד דבר על הנושא.
לפני שנת 431, לא נטל תוקידידס חלק בולט בענייני הציבור באתונה. בשנות העשרים לחייו פרצה מלחמת הפלופונסוס, והוא שירת בצבא. בשנת 427 לקה במגפה, והחלים.
בשנת 424 לפנה"ס, נתמנה סטרטגוס (מצביא העיר). הוא לא הצליח להציל את העיר אַמְפִיפּוֹלִיס מידי המצביא ברסידאס במלחמה שנתמשכה באותה שנה. הוא הוּגְלָה למשך עשרים שנים. משנת 423 עד שנת 404 חי בתראקיה. במשך תקופה זו סבב בפלופונסוס, ונעזר במעמדו כגולה מאתונה כדי להתערב בין בני הברית הפלופונסיים. אפשר שהגיע גם לסיקיליה והיה עד למערכה הסיקילית, מה שמסביר את ידיעותיו הרבות על המקום. בתקופה זו ערך חקירות חשובות.
בשנת 404 חזר לאתונה, בעקבות חנינה כללית שניתנה אחרי המפלה הצבאית, אך שהה בה רק זמן קצר, וחזר לתראקיה כדי להשלים את חיבורו. ספרו מתאר את קורות המלחמה עד שנת 411. הסוף הפתאומי של החיבור מרמז שאולי מת בפתאומיות, ויש ראיות משכנעות שלא חי מעבר לשנת 399. עצמותיו הוחזרו לאתונה והונחו בחלקת הקבר של משפחתו של קימון.

ההיסטוריון

תוקידידס נחשב כראשון ההיסטוריונים המדעיים, ואחד ההיסטוריונים הראשונים לצד הרודוטוס (שכתב את החיבור "היסטוריות" דור אחד לפני תוקידידס). תוקידידס, בניגוד להרודוטוס, לא מזכיר מעשי אלים וסיפורים מיתיים בחיבורו, אלא מסתמך באדיקות על מסמכים כתובים ועל ראיונות עם עדים לאירועים שהוא מתעד. 
אותם שנכחו במאורעות השונים לא סיפרו אותם דברים עצמם על אותם מעשים עצמם אלא כל אחד ואחד סיפר לפי חיבתו לאחד הצדדים ולפי כוח זיכרונו. אפשר שסיפור מאורעות שאין בו כלום מן המיתוס לא יהא בו כדי לענג את השומעים אך כשלעצמי דייני אם ימצאו בו תועלת אותם שירצו לצפות באמת הברורה שבמעשים הנעשים ובמאורעות העלולים לשוב ולהתרחש ביום מן הימים...כי ספר זה נתחבר כקניין לדורות ולא לשם שעשוע לשעה
— תולדות מלחמת פילופוניס, חלק א' תרגום א.א. הלוי
עם זאת, תוקידידס שם בפי גיבוריו מילים ומשפטים, שלאור פעולותיהם ניתן לשער שנאמרו על ידם באופן כלשהו.
על הנאומים שבספרו כתב: "שמתי בפי הנואמים דברים שהיו צריכים, לפי דעתי, להיאמר על ידיהם לפי מצב העניינים וקרובים ככל האפשר לכוונתם הכללית של הדברים שנאמרו באמת".
תוקידידס הוא ההיסטוריון הראשון הנוקט גישת ריאליזם פוליטי טהור. הוא מתבונן בדמויות שפועלות בעולם בריחוק של עיתונאי, בניגוד לחמלה של יוצרי המיתוסים והמשוררים. בפרק החמישי של חיבורו הוא מביא דיאלוג בעניין הפלישה לאי מלוס, שיכול לשמש לקח לכל המאמין שמנהיגים פועלים תמיד ביושרה.
תוקידידס העריץ את פריקלס ותמך בעוצמתו הבלתי-רגילה מול העם, על אף סלידתו מדמגוגים ככלל. תוקידידס לא תמך בדמוקרטיה בכל לבו, אך חשב שהיא מוצלחת בהינתן מנהיג מוצלח.
חיבורו הידוע ביותר של תוקידידס, "תולדות המלחמה הפלופונסית", לא מקדיש זמן לדיון באמנויות או במאפייני החברה של אותה התקופה ומתמקד באירועי המלחמה עצמה. תוקידידס מתאמץ להציג כל אירוע באופן חי ומדויק ככל הניתן.
סלמאן אליהו

קורות חיים

נולד בבגדד שבעיראק למשפחה יהודית אמידה וקיבל חינוך תורני מצומצם. מסופר כי בשל כשרונותיו ייעדה אותו משפחתו ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, והוא כבר התקבל לשם, אולם עוד קודם שנסע נכנס פעם במקרה לבית המדרש בית זילכה והחליט שהוא מעדיף ללמוד תורה, בניגוד לרצון משפחתו.
לאחר שלחץ משפחתו גבר, יעץ לו רבי יוסף חיים לעלות ארצה. ואכן, כמה שנים לאחר פטירת הבן איש חי, עלה ארצה, בחנוכה של שנת תרע"ח (1919). כאשר עלה ארצה התמנה לזמן קצר למזכירו היהודי של הנציב העליון סר הרברט סמואל, וזאת בשל העובדה ששלט היטב באנגלית.
בירושלים למד בישיבת המקובלים ישיבת רחובות הנהר שבשכונת הבוכרים. הרב סלמאן אליהו נמנה עם בחירי תלמידיו של ראש הישיבה רבי חיים שאול הכהן דוויק, וזה העיד עליו לפני מותו שהסמכות הגבוהה בהוראת תורת הנסתר בישיבה מעתה ואילך, תהיה בידיו. הרב כתב את הספר בן ששה הכרכים כרם שלמה - המפרש את העץ חיים של הרב חיים ויטאל.
רבי יעקב חיים סופר למד עם רבי סלמאן בישיבת המקובלים רחובות הנהר, תחת הנהגתו של רבי חיים שאול הכהן דוויק, ולאחר פטירתו החליפו בהנהגת הישיבה. בין תלמידיו היה רבי יצחק כדורי.
נישא למזל, אחותו של רבי יהודה צדקה.
דניפרו-1

היסטוריה

המועדון נוסד ב-10 במרץ 2017 ביוזמת הכדורגלן רומן זוזולי ששיחק בעבר בדניפרו והפוליטיקאי האוקראיני יורי בריוזה. ב-21 ביוני הקבוצה החלה להתמודד בליגה האוקראינית השנייה כשעל הקווים ניצב דמיטרי מיכאילנקו, מאמן דניפרו לשעבר. המועדון החדש התבסס על צוות האימון של דניפרו (שהתדרדרה עד לליגה השנייה).
ב-9 ביולי 2017 נערך משחק הבכורה של הקבוצה בשלבים המוקדמים של הגביע האוקראיני, בו כבר בעונת הבכורה הקבוצה העפילה עד לשלב חצי הגמר. שנה לאחר מכן ב-9 ביוני 2018 הקבוצה הפסידה במשחק על אליפות הליגה וסיימה במקום השני ובכל זאת הצליחה להבטיח את העפלתה לליגה האוקראינית הראשונה.
בעונת 2018/2019 הקבוצה שחזרה את ההישג הקודם שלה והעפילה עד לשלב חצי גמר הגביע עונה שנייה ברציפות ובאותה זכתה גם באליפות ליגת המשנה האוקראינית כשהיא מבטיחה את העפלתה לליגת העל האוקראינית בכדורגל, לראשונה בתולדותיה.

אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקיה בדניפרו ארנה. אצטדיון כדורגל שנחנך בשנת 2008 ובעל תכולה של 31,003 מושבים. הקבוצה חולקת מתקן אימונים עם קבוצת דניפרו.