google/wiki40b huggingface dataset:
טאראס שבצ'נקו

חייו

שבצ'נקו נולד בכפר בגוברניית קייב במשפחה של איכר - צמית של בעל אדמות מקומי. אימו נפטרה בשנת 1823 וכבר באותה שנה אביו התחתן שנית. אימו החורגת התייחסה לטאראס הצעיר בנוקשות והוא היה תחת השגחתה של אחותו. בשנת 1825 נפטר אביו והוא החל להתפרנס מעבודות מזדמנות שונות. בשנת 1829 הוא התחיל לשרת את בעל האחוזה, תחילה כעוזר טבח ולאחר מכן כעוזר כללי. בעל הבית ראה את משיכתו לציור ואישר לו ללמוד ציוד בווילנה. כאשר הם עברו לסנקט פטרבורג, הוא מסר את הנער להמשך לימודי ציור לאחד הציירים. בשנת 1836 במהלך שיעורי ציור בגן הקיץ הוא הכיר אמן אוקראיני ודרכו את אלכסיי ונציאנוב, קארל ברולוב וואסילי ז'וקובסקי. הם מיד ראו את הכישרון הגדול של הנער והיו מעוניינים לשחרר אותו מצמיתות. הדבר לא הלך בקלות כי הסכום שבעליו דרש תמורת זה היה גבוה מאוד. בסופו של דבר סוכם שקארל ברולוב יצייר דיוקן של ואסילי ז'וקובסקי שיימכר והסכום שהיה מוערך בכ-2500 רובל יועבר לבעליו של הנער תמורת שחרורו. הדבר נעשה ב-22 באפריל 1838. באותה שנה שבצ'נקו התחיל ללמוד באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג.

שנות ה-40 של המאה ה-19

זה הייתה תקופת הזהר של שבצ'נקו. בשנת 1840 הוא פרסם ספר שירים "קובזר" (Кобзарь) ובשנת 1842 את השירה "היידמקים" (Гайдамаки).במהלך 5 שנים פורסמו ספרים נוספים.
במהלך הלימודים באקדמיה הוא קיבל מספר מדליות כסף על ציוריו - בשנת 1839 עבור ציור נוף, בשנת 1840 עבור ציור שמן ובשנת 1841 מדליה נוספת. בשנת 1842 הוא גם צייר תמונה שמן יחידה ששרדה עד היום.
בשנת 1843, עם סיום לימודי ציור הוא חזר לאוקראינה. 
יש לציין שמבקרי ספרות רוסים לא אהבו את השירה האוקראינית. לעומת זאת באוקראינה שיריו התקבלו באהבה גדולה. 
בשנת 1846, בהיותו בקייב הוא התקרב לקבוצת צעירים בעלי נטיות לאומניות ובדלניות אוקראיניות. חברי הקבוצה נעצרו וקבלו עונשים שונים. שבצ'נקו קיבל את העונש החמור ביותר - הוא נשלח לאורנבורג לשירות כפוי בצבא, תוך איסור לצייר ולחבר שירים. לפי השמועות, הקיסר היה תחילה מוכן להקל על עונשו של שבצ'נקו, אך כאשר נודע לו שבשיריו שבצ'נקו מציין את המגבלות הפיזיות של הקיסרית הוא התרגז מאוד ולא היה מוכן לשמוע על ההקלות. הקיסר אמר "ייתכן ויש לו סיבות להיות נגדי, אך למה זה מגיע לאשתי".
שבצ'נקו סבל מאוד בשרות הצבאי במבצר הקטן בעיר אורסק. הוא כתב מספר מכתבים לניקולאי גוגול, ואסילי ז'וקובסקי ואחרים. כולם ניסו לעזור לו, אך ללא הצלחה. 
בשנת 1848 ו-1849 הוא השתתף בחקר ימת אראל והפיקוד המקומי הרשה לו לצייר תמונות נוף לצורכי מדע. כאשר דבר נודע לפיקוד הגבוה בסנקט פטרבורג הפיקוד המקומי קיבל הנחיות להפסיק את ההקלות. שבצ'נקו בעצמו נשלח למבצר נידח עוד יותר הפעם בנובואלכסנדרובסקי. במקום נידח זה הוא היה עד ל-2 באוגוסט 1857.

שחרור

בשנת 1857, מיד לאחר שחרורו הוא התחיל לנסוע לסנקט פטרבורג. לאור נטיות שלו לאלכוהוליזם בריאותו וכישוריו כבר לא היו כמו פעם. ניסיונותיו להקים משפחה לא עלו יפה. בשנת 1859 הוא נסע לאוקראינה והיה מעוניין לעבור לשם באופן קבוע. הוא נפטר ממחלת מיימת שהתפתחה עקב שתייה יתרה.
בית הסנה

בית הסנה, כיום בית מנורה מבטחים, הוא בניין משרדים הממוקם בפינת הרחובות אלנבי ויהודה הלוי בתל אביב.
הבניין בסגנון הברוטליסטי הושלם בשנת 1968 בתכנון משרד האדריכלים יסקי-אלכסנדרוני. המבנה, הכולל 13 קומות משרדים מעל שלוש קומות מסחר גבוהות וארבעה מרתפי חניה, היה אחד ממגדלי המשרדים הראשונים ברחוב אלנבי.

המבנה

המגדל הוקם ביוזמת 3 קבוצות יזמים דרום אמריקניות. התכנון האדריכלי הראשוני הושפע מעבודותיו של האדריכל לה קורבוזיה, והתבטא  בקומות מסד בקו גובה אחד עם בתי הרחוב הצמודים למגדל, קומה פתוחה מעליהן, ולאחריה מגדל המשרדים.
למרות זאת, נבחרה לבסוף תוכנית שבו המבנה הורכב משני מגדלים צמודים זה לזה סביב גרעין מרכזי, כאשר חלקו הצר פונה לרחוב אלנבי.
שלד הבניין, העמודים והרצפות נבנו מבטון ואילו החזית צופתה בבטון גלוי מעורב בגרנוליט. חלקן הקדמי של קומות המסחר מעל חלונות הראווה הפונים לרחוב הייתה אטומה וכוסתה בגרנוליט. מעליה נבנו שורות של אלמנטים להצללה, זהים בכל ארבע החזיתות.
חברת הביטוח הסנה רכשה מחצית מקומות המשרדים שלו, וחברת המשביר המרכזי שכרה את קומות המסחר ומיקמה בו את בית הכלבו הגדול שלה. קומות נוספות שימשו את בנק הפועלים. 
במשך השנים התבלה המבנה ובשנים האחרונות הפך הבלאי גם לסכנה סביבתית כאשר גושי בטון ניתקו ממנו וצנחו לרחוב שמתחתיו. עיקר הבלאי ניכר בחזיתו המערבית של הבניין, החשופה לרוחות וללחות המלוחה מכיוון הים.
בעקבות תאונת דרכים שהתרחשה כתוצאה מנפילת גוש בטון החליטו בעלי הבניין, חברת הביטוח מנורה ובנק הפועלים על שיפוץ המבנה.
בראשית שנת 2018 העבירה חברת מנורה את עובדיה מן הבניין למגדל חדש שבנייתו הושלמה בסוף שנת 2017 ברחוב ז'בוטינסקי 115 ברמת גן .
ביולי אותה שנה פורסם כי הבניין הושכר לרשת מלונות בראון לתקופה של 25 שנים. בכוונתה של הרשת להסב אותו למלון בן 226 חדרים לאחר שיפוץ בעלות של 40 מליון שקלים.

העיצוב מחדש

במסגרת שיפוץ המבנה נוסרו הקורות הדקות שניצבו מול החלונות והעמודים שביניהם. קורות הבטון והחזיתות עברו חיפוי מחדש באמצעות הדבקה של פנלים מאלומיניום בצבע לבן בוהק. עם סיום השיפוץ, מקיפות חזיתות האלומיניום הלבן את גרעין הבניין האפור בהיר.
לדעת אדריכל השיפוץ אלי ברוסטובסקי  השילוב של האלומיניום והצבע הלבן שהסתירו את הבטון החשוף, הפכו פופולרים בשנים האחרונות, וחידשו את ימי הבניין בעיצוב מודרני המתאים למאה ה-21.
פרנקלין שפנר

ביוגרפיה

שפנר נולד בטוקיו, יפן. בנם של זוג המיסיונרים שרה ופול פרנקלין שפנר. הוא גדל ביפן ולמד ב"מכללת פרנקלין ומרשל" שבפנסילבניה. לאחר מכן למד משפטים ב"אוניברסיטת קולומביה" ובמקביל התגייס לצי ארצות הברית כדי להשתתף במלחמת העולם השנייה. הוא שירת כתומך לחימה באירופה ובצפון אפריקה ולאחר מכן נשלח לשרת במשרד לשירותים אסטרטגיים שבהאוקיינוס השקט.

קריירת בימוי

שפנר החל את קריירת הבימוי שלו בשנות ה-50 של המאה ה-20 בטלוויזיה האמריקאית, הוא זכה ב פרס אמי על עבודתו בסדרה "Studio One" ובשני פרסי אמי נוספים על בימוי וכתיבת הסדרה הבידורית "Ford Star Jubilee". בשנת 1961 זכה שפנר בפרס אמי רביעי על בימויו בסדרת הדרמה "The Defenders".
בשנת 1963 הוציא שפנר לאקרנים את סרט הביכורים שלו "החשפנית" בכיכובה של ג'ואן וודוורד, סרט שזכה לביקורות אוהדות ולהצלחה מסחרית יחסית. בשנה שלאחר מכן ביים את הדרמה הפוליטית אותה כתב גור וידאל "האיש הטוב ביותר". בשנת 1968 הוציא שפנר את הלהיט הקולנועי הגדול בקריירה שלו "כוכב הקופים", על פי הרומן הצרפתי הפופולרי. הסרט זכה לאהדה רבה בקרב הקהל והמבקרים והיה לפורץ דרך בתחום הטכני הכולל איפור ותלבושות.
בשנת 1970 ביים את סרטו המוערך ביותר, סרט המלחמה "פטון" על חייו של הגנרל ג'ורג' פטון על פי תסריט של פרנסיס פורד קופולה. הסרט זכה לביקורות מצוינות ובשישה אוסקרים בהם פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשפנר.
שפנר המשיך לביים עוד שמונה סרטים כשהבולטים בהם היו "ניקולס ואלכסנדרה", דרמה ביוגרפית בריטית זוכת שני פרסי אוסקר בהפקת סם שפיגל, דרמת כותלי הכלא "הפרפר" בכיכובם של סטיב מקווין ודאסטין הופמן והמותחן המדע בדיוני המוערך "הנערים מברזיל" בכיכובם של גרגורי פק ולורנס אוליבייה.

חיים אישיים

שפנר היה נשוי להלן גילקרייסט והיה אב לשתי בנות.
שפנר שסבל ממחלת סרטן הריאה נפטר ב-2 ביולי 1989 בגיל 69.
תאוריית יחסי אובייקט

היסטוריה

את המונח יחסי אובייקט טבע רונלד פיירברן בשנת 1952, אך הרעיונות שעיצבו את מונח זה החלו כבר בשנת 1917. לפני תאוריה זו הייתה דומיננטית התאוריה של זיגמונד פרויד, שעסקה בדחפים מיניים ותוקפניים כמניעים מרכזיים בהתפתחות האדם. לעומתו, התאורטיקנים האנגלים שפיתחו את תאוריית יחסי האובייקט, הדגישו את נושא הצורך ליצור קשר כמרכזי ביותר בהתפתחות האדם.
תאוריה זו יוצאת מתוך התאוריה של מלאני קליין שבראשית דרכה ראתה עצמה כממשיכת דרכו של פרויד ורק בהמשך עבודתה הבינה כי יצרה דרך חדשה השונה באופן מהותי ממשנתו של פרויד.

רעיונות מרכזיים


בתחילת ההתפתחות תינוקות תופסים את הסובבים אותם על פי השימושים והתפקידים השונים שהם ממלאים עבורם, ולכן הם נקראים "אובייקט חלקי". השד המאכיל את התינוק נתפס כ"שד הטוב", ואילו התינוק הרעב שאינו מוצא מענה לצרכיו מפתח יחסים עם ה"שד הרע". לאחר התנסויות חוזרות ונשנות, נוצרים אצל התינוק אובייקטים מופנמים שהם ביטוי לתבניות של מערכות יחסים שחווה באופן סובייקטיבי. סביבה "טובה דיה" מאפשרת איחוד של האובייקטים החלקיים לכדי הפנמת אובייקט שלם. יכולת זו תלויה באפשרות לקבל מצבים דו משמעיים בהם השד הטוב והשד הרע הם למעשה חלקים שונים באותה האם.
תאורטיקנים שונים קישרו בין רעיון הפיצול של השד ה"טוב" וה"רע" לבין תופעות שונות בהתנהגות והתנהלות אנשים ביומיום. פטריק קייסמנט, למשל, קישר זאת להבדלים הקיימים לעיתים בהתנהלותם של שני הורים בסוגיות הקשורות לגידול ילדים - הוא טען כי כאשר ילד מגלה שהוא מסוגל לתמרן את אחד מהוריו כדי להשיג את מבוקשו, בעוד שההורה השני מנסה להציב לו גבולות, ישנה סבירות רבה כי ינצל את המצב כדי לכופף את הכללים הנהוגים בבית.

טיפול על פי התאוריה

טיפול פסיכולוגי על פי גישת יחסי האובייקט, הוא לרוב טיפול פסיכואנליטי קלאסי. פסיכולוגים רבים המטפלים בגישה הפסיכואנליטית משתמשים באופן טבעי ברעיונות מתוך תאוריית יחסי האובייקט. כך, למשל, נעשה שימוש בתופעת ההעברה ביחסי מטפל-מטופל, בהנחה שהם מייצגים את יחסי האובייקט המופנמים של המטופל, שהתקיימו גם בילדותו עם הוריו. למעשה, המטפלים בגישה זו טוענים כי הטיפול הוא שחזור מלא של יחסי האובייקט המוקדמים שהופנמו אצל המטופל, ובמהלך הטיפול מזוהים דפוסים אלו, מועלות פרשנויות, ובהמשך נוצרת תובנה ומתחיל תהליך השינוי. בטיפול חווה המטופל תיקון ליחסי האובייקט השליליים המופנמים אצלו, ומתבסס דפוס היקשרות חדש. לשם כך נדרש המטפל בגישה זו להוות דמות אמפתית, מקבלת ואקטיבית, ולתפקד למעשה כהורה מיטיב ("שד טוב"). לפיכך, תומכי הגישה טוענים כי היא מתאימה לטיפול במצוקות נפשיות מסוגים רבים, ואף בהפרעות אישיות קשות.
דוגמה לתהליך טיפולי על פי התאוריה: מטופל שחווה דחייה מהוריו בינקותו ובעקבות זאת הפנים יחסי אובייקט שליליים ("אנשים לא אוהבים אותי"), ישחזר יחסים אלו במהלך הטיפול (יתנהג בדרכים המביעות את התחושה שלו ש"המטפל לא אוהב אותי", למשל דיכאון ופאסיביות או התנגדות ודחייה כלפי המטפל). אך להפתעתו, בטיפול הוא ייתקל בחווייה מתקנת של אמפתיה, קבלה וחום תמידיים ועקביים מהמטפל. בעקבות פרשנויות ותובנות שיתקיימו תוך כדי התהליכים האלו - ייווצר שינוי בדפוס יחסי האובייקט המופנמים שלו, והם ייעשו חיוביים יותר.
בית החולים סנט מרי מגדלן (גלסטונברי)

היסטוריה

בית החולים נבנה לפני 1322 כבתי מחסה לעשרה אנשים, יחד עם הקפלה על שם מרגרט הקדושה. חלקים מהקפלה המקורית עדיין שרדו. הקפלה הייתה צמודה לאולם בית החולים שנהרס לאחר פירוק המנזרים באנגליה. יתרת הבניינים הם משלהי ימי הביניים, שמשערים שנבנו ב-1444.
בית חולים קודם שנתמך על ידי מנזר גלסטונברי העתיק את מקומו לאתר הנוכחי סביב 1250, וב-1460 הוא הוקדש למרים המגדלית הקדושה הפטרונית של חולי הצרעת. במאה ה-16 הקפלה במבנה שימשה לתפילות לעילוי נשמת המתים (Chantry), ותמיכה כספית באחים ובכומר שפעלו במקום ניתנה על ידי המנזר עד פירוק המנזרים. לאחר הפירוק ניתן המימון מהכתר האנגלי ומגזבר בתי החולים של המחוז.
גג האולם הגדול פורק והתאים משני הצדדים הוסבו לעשרה בתי מחסה בני שתי קומות. בתחילת המאה ה-17 תוארו בתי המחסה כ"חרבים" וב-1703 אבדה התקרה לקפלה.
במאה ה-19 צומצם מספר תאי המגורים ונפתח מקום לכביסה משותפת. הצד הדרומי של בתי המחסה נהרס בשנות ה-60 של המאה ה-20 ובאתר הוכנה גינה קהילתית ונבנו דירות לקשישים. אחד מבתי המחסה שוחזר והוא פתוח לציבור.

אדריכלות

קפלת האבן היא חדר בודד ופתוחה לתפילות או להגיגים. בקפלה יש תמונות חדשות יחסית של מרים המגדלית ושל מרגרט הקדושה (St Margaret) שהקפלה קרויה על שמה. חלון הקשת המחודדת המקורי חסום. על הגג יש מגדל פעמונים קטן שנבנה אחרי שהקפלה הוקמה. במגדל מתוארת דמותה של מרגרט הקדושה. במגדל יש מקום לשני פעמונים, אחד מהם עדיין קיים. בתי המחסה הם בני שתי קומות ולהם גג צפחה וניתן לבקר בבית לדוגמה.
חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית

חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית (טורקית Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları, TCDD) היא התאגיד הממלכתי המופקד על הפעלת שירותי הרכבת הציבוריים בטורקיה. החברה נוסדה בשנת 1927 והופקדה על קווי רכבת באורך של כ-4,500 ק"מ שנותרו בתחומי הרפובליקה הטורקית לאחר פירוקה של האימפריה העות'מאנית. כיום אחראית החברה על מסילות רכבת שאורכן הכולל הוא 10,984 ק"מ, מהן 2,336 ק"מ מחושמלות.

קווי נוסעים

חברת הרכבות הטורקית מפעילה רכבות נוסעים בשלושה מישורים - קווים בינלאומיים, קווים בינעירוניים ורכבות פרברים.

קו אנקרה-איסטנבול

קו הרכבת המהירה בין אנקרה ואיסטנבול (Ankara-İstanbul Hızlı Tren Projesi) שאורכו הכולל 533 ק"מ מוקם בשני שלבים. סלילת הקטע המזרחי של הקו באורך של 206 ק"מ בין פאתי אנקרה לאסקישהיר החלה ב-5 בדצמבר 2005 ועלותו הכוללת מוערכת ב-628 מיליון אירו. הקטע נמצא בשלבי ניסוי מתקדמים וצפוי להיפתח ב-2 באוקטובר 2007. הקמת השלב השני בין אינני סמוך לאסקישהיר ואיזמיט טרם החלה. 
עם סיום הקמת הקו הוא יכלול שתי מסילות רכבת מקבילות, מחושמלות, שיאפשרו תנועת רכבות במהירות של 250 קמ"ש, ואשר יגמעו את המרחק בין אנקרה לאיסטנבול בכ-3 שעות (במקום 6.5 שעות כיום). חברת הרכבות מקווה להעלות את חלקה בתעבורת הנוסעים בקו זה מ-10% ל-78%. לאורך הקו יופעלו עשרה מערכי רכבת מתוצרת ספרד שכל אחד מהם מורכב משישה קרונות ומאפשר הסעת 419 נוסעים.

קו אנקרה-קוניה

קו הרכבת המהיר השני הנמצא בתכנון והקמה מאז 2005 הוא בין אנקרה לקוניה. כיום אורך מסילת הרכבת בין שתי הערים הוא 987 ק"מ, למרות שאורך הכביש ביניהן הוא 258 ק"מ בלבד. הקו צפוי להקטין את משך הנסיעה בין שתי הערים מ-10.5 שעות לשעה ורבע בלבד, ול-3.5 שעות מקוניה לאיסטנבול (במקום 10.5 שעות כיום).

קווים נוספים

בשלבי תכנון ובדיקה נמצאים ארבעה קווים נוספים: אנקרה-איזמיר, אנקרה-סיווס, איסטנבול-אדירנה (והלאה לאירופה), וכן הקמת שלוחה מקו אנקרה-איסטנבול אל בורסה.

קווי מטען

חברת הרכבות מפעילה גם שירותי הובלת מטען, אך רק 4% מסך המטענים המשונעים במדינה מועברים באמצעות רכבת. החברה מפעילה מסופים בשבעה נמלים - היידארפשה, מרסין, איזמיר, סמסון, בנדרמה, דרינג'ה (איזמיט) ואיסכנדרון.
האישה מן הים

האישה מן הים (בנורווגית: Fruen fra havet) הוא מחזה משנת 1888 פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.

תקציר העלילה

"האישה מן הים" הוא מחזה סמלי שסובב סביב דמותה של אישה בשם אלידה. היא בתו של שומר מגדלור, וגדלה במקום בו הפיורד נפגש עם הים. היא נשואה לדוקטור ואנגל, רופא בעיר קטנה במערב נורווגיה (בהרים). הוא אב לשתי בנות (בולטה והילדה) מאשתו המנוחה. הוא ואלידה שכלו את בנם בהיותו תינוק, מאורע שהכניס לנישואיהם מתח רב. ואנגל, החושש לבריאותה הנפשית של אלידה, הזמין את ארנהולם, מורה לשעבר של בולטה וכעת מנהל בית ספר, מתוך תקוה שיהיה בידו לסייע לאלידה. ברם, ארנהולם סבור שבולטה מחכה לו והוא מבקש את ידה. היא נאותה להתחתן עם מורה לשעבר, מכיוון שהיא רואה בכך את ההזדמנות היחידה עבורה לצאת לעולם.
שנים ספורות קודם לכן אלידה הייתה מאוהבת במלח עמו התארסה, אולם מכיוון שהוא רצח את רב-החובל, היה עליו להימלט על נפשו. ברם, הוא מבקש ממנה לחכות לו עד שהוא יבוא לקחת אותה. היא מנסה לשבור את ההסכם ביניהם, אולם יש לו השפעה חזקה עליה. כעבור שנים המלח שב ודורש שתבוא עמו. כעת עליה לבחור בין אהבתה משכבר הימים לבין בעלה. דוקטור ואנגל מכיר לבסוף בכך שעליו להעניק לה את חופש הבחירה מכיוון שהוא נוכח לדעת שאין לו כל אפשרות אחרת. הדבר נזקף לזכותו כשהיא צריכה להחליט והיא בוחרת לבסוף בבעלה. המחזה מסתיים כשהמלח עוזב ואילו אלידה וואנגל חוזרים זה לזרועות לזו כשהקשר ביניהם חם וחזק מאי-פעם.
אנדרומדה

אנדרומדה היא נסיכה מהמיתולוגיה היוונית, שכעונש מפוסידון על התרברבותה של אמה, נכבלה בשלשלאות לסלע כקורבן למפלצת ים. היא ניצלה ממוות על ידי פרסאוס בנו של זאוס, ובעלה לעתיד.
הנושא היה פופולרי באמנות מאז התקופה הקלאסית, כמו גם מוטיב הנסיכה והדרקון בכלליות. מתקופת הרנסאנס התעורר העניין בסיפור המקורי, בדרך כלל לפי כתביו של אובידיוס.
בחוף הים על יד נמל יפו אפשר לראות את "סלע אנדרומדה" אליו לפי האגדה נכבלה אנדרומדה. בשם זה גם נקראה שכונה יוקרתית שנבנתה בעיר, גבעת אנדרומדה. 
על שמה גם נקראת קבוצת הכוכבים אנדרומדה ובה גלקסיית אנדרומדה.

מיתולוגיה

אנדרומדה הייתה נסיכה, בתם של קפאוס וקסיופאה, מלכי האתיופים (כל חופה הצפוני של אפריקה כונה "אתיופיה" ביוונית עתיקה).
על פי המסופר, יום אחד התפארה המלכה קסיופיאה שהיא יפה יותר מבנותיו של פוסידון אל הים (על פי גרסאות מסוימות היא התרברבה שבתה אנדרומדה יפה יותר מבנותניו של פוסידון ועל פי גרסאה אחרת יפה יותר מאתנה). פוסידון כעס על כך, ובזעמו הציף את חופי ממלכת האתיופים ובנוסף שלח את המפלצת קטוס על מנת להעניש את בני האדם. לקפאוס וקסיופיאה נודע שהדרך היחידה שבה יוכלו להיפטר מהמפלצת, היא מתן בתם אנדרומדה לטרף לאותה מפלצת. לכן, כדי להציל את עמו, על פי עצת האורקל של אמון, כבל המלך האתיופי את בתו אנדרומדה לסלע אשר על חוף הים, מתוך כוונה להקריבה למפלצת.
פרסאוס, בנו של זאוס אבי האלים, עבר במקום וראה את אנדרומדה הכפותה. הוא התאהב בה, והבטיח שיהרוג את המפלצת, אם קפאוס יתן לו את בתו אנדרומדה לאשה. פרסאוס נלחם במפלצת כשהוא רכוב על פגסוס והפכה לאבן בעזרת ראשה הכרות של מדוזה. לאחר שהפך את המפלצת לאבן שיחרר את אנדרומדה ונשא אותה לאישה.
רופינירול

שימושים רפואיים

רופינירול ניתן בעיקר לטיפול במחלת הפרקינסון, תסמונת הרגליים חסרות המנוחה וסימפטומים אקסטרה-פירימידאליים. בנוסף יכולה התרופה לעזור לתופעות הלוואי הנגרמות כתוצאה משימוש ב-SSRI, הכוללות פרקינסוניזם ובעיות בתפקוד המיני.

מנגנון פעולה

לחולי פרקינסון יש ניוון בסיבי עצב דופמינרגיים ולכן נדרשת הגדלת הפעילות של דופמין במוח. 
 במערכת העצבים המרכזית, קיימים מספר קולטנים לדופמין כאשר ניתן לחלק אותם לשתי משפחות עיקריות: D1 ו-D2. קיימת חלוקת משנה לקולטנים אלו לחמישה קולטנים עיקריים. במשפחה של D2 יש שני קולטנים חשובים מבחינת מחלת פרקינסון והם הקולטנים D2, D3. רופינירול בעל אפיניות גבוהה לרצפטור D2 ומחקה את פעילותו של הדופמין. בכך מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון.

פרמקולוגיה

רופינירול פועל כאגוניסט על הרצפטוריים הדופמינרגיים D2, D3, ו-D4, כאשר לרצפטור D2 יש לו אפיניות גבוהה ביותר.
רופינירול פועל, אם כי לא בצורה חזקה, על הרצפטורים 5HT2 ואלפא2, ואין לו אפיניות לרצפטורים GABA, mAChRs, 5HT1, אלפא1 וביתא-אדרנוצפטורים.
רופינירול עובר מטאבוליזם בעיקר על ידי  cytochrome P450 CYP1A2 ויוצר שני מטאבוליטים; SK&F-104557 ו-SK&F-89124, אשר מופרשים באמצעות הכליות.
במינונים גבוהים מהמינונים הרפואיים המומלצים רופינירול עובר מטאבוליזם גם על ידי CYP3A4. 

תופעות לוואי

רופינירול עלול לגרום לבחילות, סחרחורות, הזיות, ירידת לחץ דם בעת שינוי תנוחה (לדוגמה מישיבה לקימה), והתקפי שינה במהלך היום.
תופעות לוואי יוצאות דופן המשויכות לאגוניסטים לרצפטור D3 (רופינירול, פרמיפקסול) עלולות לכלול עלייה קיצונית בדחפים מיניים והימורים כפייתיים, גם בקרב חולים ללא היסטוריה של התנהגות מסוג זה.
עין יהודה

מעין יהודה (בערבית: עין אום אל עמוד) הוא שמו של מעיין בקיבוץ עין הנציב, הקרוי על שמו של הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, שעל שמו קרוי גם הקיבוץ.
מי המעיין צלולים ומליחים. לפיכך, אינם עדיפים לשתייה או חקלאות, ומנוצלים לבריכות הדגים שבקרבת הקיבוץ מכיוון שטמפרטורת המים גבוהה במשך כל השנה. דבר זה עוזר לשמור על הדגים בעיקר מסוג אמנון שפגיעים מאוד למחלות בקור.

מקורות המעיין

עמק בית שאן מחולק לשלושה מפלסים: עליון, תיכון ותחתון. המעין נמצא במפלס התיכון ומקורות המעין מחלחול המעינות שנמצאים במפלס העליון כגון: עין שוקק, הסחנה, נחל הקיבוצים ועוד. מקורותיהם של מעיינות אלה מאקוויפר עבדת שמתנקז ממרכז השומרון צפון מזרחה (באזור שכם וג'נין) ומאקוויפר יהודה שמתנקז מהרי בית אל בדרום צפונה לעמק בית שאן.
ראש הגולה

רֹאשׁ הַגּוֹלָה (בארמית: רֵישׁ גָּלוּתָא) הוא התואר של בעל הסמכות הפנימית והמדינית של הקהילה היהודית בבבל מאז המאה ה-6 לפנה"ס עד המאה ה-12. לפי המסורת ראשי הגולה התייחסו על זרע מלכי בית דוד (ועל המלך יהויכין) שהוגלו לבבל עם חורבן בית ראשון.
התואר ראש הגולה ניתן מכיוון שבתקופה האמורה הייתה גלות בבל מרכז של העם היהודי בגולה.
ראש הגולה היה שליט היהודים בכל העניינים הכלליים בבבל, וככזה הייתה לו סמכות שיפוטית בקהילה היהודית; הוא קבע במידה רבה את שיעורי המיסים שהושתו על יהודי בבל, וכן מינה את הדיינים ואת ראשי הישיבות, שנקראו גם גאונים.

דמותו

נושא משרת ראש הגולה היה, בדרך כלל, בעל ייחוס משפחתי למלך יהויכין, ולזרע בית דוד. לרוב היה תלמיד חכם והיה מקובל על הקהילה היהודית ועל ראשיה, אולם בתקופת הגאונים היו גם ראשי גולה שלא היו מן החכמים, והדבר גרם לא אחת למחלוקות רבות ולאיבה בין בית ראש הגולה ובין ראשי הישיבות בבבל. 
בתוקף תפקידו וסמכותו, היה ראש הגולה אדם מכובד ועשיר, והיו לו קשרים טובים עם ראשי השלטון. הוא היה מוקף פמליה של משרתים ואנשי חצר. אנשים אלו מוזכרים מספר פעמים בספרות חז"ל, ולאו דווקא לחיוב - החכמים מתחו ביקורת על התנהגותם הכוחנית ועל רדיפת הכבוד שלהם.
הריש גלותא, על ארמונו ופמלייתו מומנו באמצעות מס מיוחד בשיעור חמישית מהרווח שנגבה באמצעות השלטון מכל הסוחרים היהודים שהיו תחת שלטון הח'ליפות. בנוסף קיבל חלק מדמי פדיון הבן ודמי חתונה. בימים טובים, לאחר תפילת שחרית, לא נקרא לתורה כשאר המכובדים, אלא התורה הייתה מובאת אליו.
אנדריי ולאסוב

קריירה מוקדמת

ולאסוב החל את הקריירה שלו כסטודנט בסמינר לכמרים. בשנת 1919 עזב את הסמינר, והצטרף אל הצבא האדום בתקופת מלחמת האזרחים הרוסית. הוא לחם בחזית הדרומית באוקראינה, בקווקז ובקרים. הוא הצטיין כלוחם, ובשנים הבאות עלה בדרגות בשורות הצבא האדום.
בשנת 1930 הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית הרוסית. בשנת 1938 נשלח כיועץ צבאי לצבאו של צ'אנג קאי שק בסין, וכך, כפי הנראה, שרד את הטיהורים הגדולים אשר השמידו באופן פיזי את רוב צמרת הצבא האדום בשנים אלו.
עם פלישת הגרמנים לרוסיה היה ולאסוב בתפקיד אחראי בגזרת קייב. הוא הצליח לצאת מן הכיתור בו כותרו כשש מאות אלף חיילים רוסים, והועבר לפקד על עוצבה בגזרת מוסקבה. בתפקיד זה הצטיין מאד, והיה בין המפקדים המצטיינים בהתקפת הנגד בחודש דצמבר 1941. על פעולותיו אלו קיבל שבחים ועיטורים. ולאסוב נחשב לאחד הכריזמטים והנמרצים שבדור המצביאים החדש אשר החליף את הגוורדיה הסובייטית הישנה של מפקדי מלחמת האזרחים וחושל בקרבות בשנת 1941. על בני דורו נמנו דמויות כגיאורגי ז'וקוב ואלכסנדר ואסילבסקי, אשר עד לסיום המלחמה זכו לתפקידים רמי דרג, עיטורים ודרגות. ולאסוב היה בין השורה הראשונה של מפקדים אלו.
בקיץ 1942 תכנן הצבא האדום שורה של מתקפות שנועדו לנצל את המומנטום שהשיג במהלך החורף. מתקפות אלו הוכנו באופן גרוע, והסתיימו בתבוסה סובייטית בכל שלוש החזיתות - חארקוב, קרץ' וסבסטופול. המפלות היו אך הקדמות לנסיגה הסובייטית הכוללת אל נהר הוולגה בקיץ 1942.
במסגרת זו קיבל ולאסוב הוראה להנהיג תחת פיקודו את ארמיית ההלם השנייה, למתקפה באזור הנהר וולחוב. לאחר שהחל במתקפה והשיג מבקע, הסתבר כי אין לו את הכוח הדרוש כדי להפוך את המבקע לראש גשר בר קיימא, וכי אם לא ייסוג, מצויים כוחותיו בסכנת כיתור. לאחר שקיבל פקודה להמשיך במתקפה ולא לסגת, כיתרו הגרמנים את כוחותיו. הוא סירב להתפנות במטוס ונפל בשבי.
בזיכרונותיו נותן המרשל קיריל מרצקוב תמונה שונה לחלוטין של הקרב. על פי מרצקוב נטש ולאסוב את הפיקוד באמצע הקרב. מספר פעמים הצליחו כוחות סובייטים לפרוץ את הכיתור, אך ללא עזרה מאורגנת מבפנים לא ניתן היה לחלץ את לוחמי "ארמיית המחץ השנייה", וחלקם הניכר נפל בשבי ונהרג, אם כי רבים הצליחו להיחלץ מטבעת הכיתור. גרסה זו מציגה את ולאסוב באור של קרייריסט קפריזי אשר הפקיר את חייליו בשל סכסוך אישי.
דב אור-נר

דב אור-נר (נולד ב-1927 בצרפת) הוא אמן רב תחומי ופסל ישראלי.

אודות

נולד בצרפת למשפחה חילונית. בשנת 1942 נאסרה משפחתו על ידי הנאצים. הוא ואחיו שוחררו כעבור זמן מה אולם שני הורים נרצחו באושוויץ. לאחר המלחמה הצטרף לאגודת "מכבי" בצרפת, התמחה באתלטיקה. ב-1949 נשלח לישראל להשתלמות ואחר כך עבד כשליח הסוכנות היהודית בצרפת. בשנת 1952 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ חצור, שם נישא והיה אב לילדים.
בשנת 1960 למד פיסול אצל רודי להמן. ייצג את ישראל בבינאלה של סן פאולו 1980, ובבינאלה של פאריס 1972, זוכה פרס שר החינוך לשנת 1996. 
חבר הפורום לאמנות אקולוגית, וחבר הוועד המנהל שלו משנת 1999.
אשקודו (מטבע)

אשקודו (בפורטוגזית: Escudo - מגן) היה המטבע הרשמי של פורטוגל משנת 1911 ועד להחלפתו באירו בתחילת 2002 (לפי שער של 200.482 אשקודו לאירו אחד). הוא החליף את מטבע הרֵאַל (מלכותי, real), בעקבות מהפכת 1910 שביטלה את המלוכה בפורטוגל. כל אשקודו הורכב מ-100 סנטבוש. סמלו של המטבע היה "סיפראו", בדומה לסמל הדולר אך עם שני קווים אנכיים במקום אחד, וסמל זה שימש גם כמפריד עשרוני. קוד המטבע היה PTE. 

מטבעות בעלי שם דומה היו ההילך החוקי גם במושבות של פורטוגל ברחבי העולם. בתמונה, שטר של 100 אשקודוש מאנגולה, 1972, המציג את דיוקנו של אנטוניו קרמונה, נשיא פורטוגל מ-1928 עד למותו ב-1951. באנגולה הוחלף האשקודו בקואנזה ב-1977, שנתיים אחרי קבלת העצמאות מפורטוגל. 
אשקודו משמש גם כמטבע הרשמי של כף ורדה (Cabo Verde), מושבה פורטוגזית לשעבר, ונמצא תחת פיקוחו של הבנק המרכזי של כף ורדה. המטבע מוצמד היום לאירו.