google/wiki40b huggingface dataset:
Fast Car (שיר של טרייסי צ'פמן)

רקע

השיר יצא לאור באפריל 1988 כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של צ'פמן שנקרא בשמה. ביוני 1988 ביצעה צ'פמן את השיר במופע הוקרה לנלסון מנדלה לרגל יום הולדתו ה-70 שהתקיים באצטדיון ומבלי, עם עוד כמה משיריה, ולאחריו זכה השיר לפרסום והצלחה.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2015 הוציא ג'ונאס בלו  גרסת כיסוי לשיר בסגנון טרופיקל האוס , בשיתוף הזמרת דקוטה.

תוכן השיר

בראיון לרדיו BBC סיפרה צ'פמן: "בארצות הברית נוגן השיר בתחנות הרדיו יותר משהשיר "Talkin’ Bout A Revolution" נוגן, והיה לכך חלק נכבד בתפיסה הציבורית כלפי כזמרת-יוצרת הכותבת שירים המספרים סיפור על חיי אנשים, ובאופן כללי השירים מייצגים את העולם שראיתי כשגדלתי בקליבלנד, אוהיו כמי שבאה מרקע של מעמד הפועלים. גודלתי על ידי משפחה חד-הורית, צפיתי באנשים החיים בקהילה של אנשים נאבקים, וכל אחד שם עבד קשה וקיווה שדברים ישתפרו. בחלק ממה שאנשים כותבים יש מרכיבים אוטוביוגרפיים, אך השיר הזה לא היה אוטוביוגרפי: מעולם לא הייתה לי מכונית מהירה. זה רק סיפור על זוג, ועל איך הם מנסים לעשות חיים יחד ועל העמידה שלהם מול האתגרים בחייהם. בהחלט הרגשתי את הרגשנות שבשיר וידעתי שיש שם משהו. אף פעם אתה לא יודע כיצד אנשים אחרים הולכים להגיב לכך, וזה גם לא רלוונטי, אבל דבר אחד שאני זוכרת על כתיבת השיר הוא שזה היה בשעה מאוחרת, ובעת הזו הייתה לי כלבה קטנה מסוג תחש. היא ישבה על הספה לצידי בזמן שהתחלתי לכתוב את הלחן ואת המילים הראשונות של השיר. אני זוכרת במידת מה שהיא התנשפה יותר מהרגיל. אני לא יודעת אם היא הרגישה את האנרגיה שלי או שלא הייתה עייפה כמו תמיד, אך זה היה כיף להיות איתה שם בתהליך תחילת כתיבת שיר.
היו הרבה אנשים שניגשו אלי ואמרו לי שהם מרגישים שזה השיר שלהם. מישהו אמר לי שהם חשבו שאני קוראת את הדואר שלהם. הם אמרו 'נראה שאת מכירה את הסיפור שלי', ושפרטים בשיר ייצגו משהו שקרה בחייהם".
במרץ 1996 סיפרה צ'פמן לתחנת רדיו "CIDR-FM" בקנדה: "אני מניחה שכתבתי את השיר "Fast Car" ב-1986. בזמן שכתבתי את השיר, לא ממש ידעתי על מי אני כותבת. במבט לאחור, כפי שזה קורה גם בשירים אחרים, שאני מרגישה שהבנתי אותם רק לאחר מכן,... אני חושבת שהשיר הוא על ההורים שלי, ועל כך שכשהם הכירו זה את זו, הם היו צעירים מאוד, ורצו להתחיל בחיים חדשים יחד, ואמא שלי חששה לעזוב את ביתה. ההורים שלי נישאו ויצאו לעבר העולם כדי למצוא מקום לעצמם, וזה היה קשה מאוד.
אמי לא סיימה תיכון, ואבי היה מבוגר ממנה בכמה שנים. היה לו קשה ליצור את סגנון החיים שחלם עליו...עם ההשכלה שהייתה לו...עם ההזדמנויות שהיו פתוחות בפניו... במובן מסוים, אני חושבת שהם הפכו לזוג במחשבה שיחד יהיה להם סיכוי טוב יותר לעשות זאת".

ביקורת

על פי המגזין "Metro Weekly", מספר השיר באופן מציאותי על נערה ממעמד כלכלי נמוך המנסה להחלץ ממעגל העוני.
המגזין "רולינג סטון" דירג את השיר במקום ה-167 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. זהו השיר היחיד של צ'פמן ברשימה והשיר במקום הגבוה ביותר ברשימה שנכתב וגם בוצע על ידי אשה.
אתר הפיצ'פורק דירג את השיר במקום ה-86 ברשימת 200 השירים הטובים ביותר של שנות ה-80.
הר אטקינסון (אנטארקטיקה)

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1957.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
ההר נקרא על שם ריצ'רד צ. אטקינסון (Richard C. Atkinson) מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית בין השנים 1980–1977.
כוריאוקרצינומה

פתולוגיה

תכונה אופיינית היא זיהוי של תאי סינסיטוטרטפובלסט ותאי ציטוטרופובלסט הקשורים באופן אינטימי ללא התהוות שליה מסוג ווילי. מכיוון שכוריאוקרצינומה מאופיינת בהימצאות סינסיטוטרטפובלסטים (תאים מייצרי הורמון beta-HCG) נראה עלייה ברמת ההורמון גונדוטרופין כוריוני אנושי בדם.
סינסיטוטרטפובלסטים הם תאים רב-גרעיניים גדולים. בכוריאוקרצינומה הם מקיפים את הציטוטרופובלסטים, בדומה לקשר האנטומית הנורמלי שלהם בווילי כרוני. ציטוטרופובלסטים הם תאים חד-גרעיניים עם פלזמה שקופה.

טיפול

תאי הגידול מכילים דנ"א ואנטיגנים אבהיים, אי לכך הגידול רגיש מאוד לכימותרפיה. לכן, אף על פי שמדובר בגידול גרורתי עם פיזור ברחבי הגוף, הפרוגנוזה של החולים טובה מאוד בהשוואה לגידולים ממאירים אחרים והסיכוי להירפא מהמחלה גבוה מאוד ונע בין 90-95%. נהוג לחלק את החולים לשתי קבוצות סיכון-חולים בדרגת סיכון נמוכה, וחולים בדרגת סיכון גבוהה.
חולים בדרגת סיכון נמוכה מוגדרים כחולים שגילוי מחלתם הייתה לפני ארבעה חודשים לכל היותר, בעלי רמות נמוכות של ההורמון beta-HCG, וגרורות לריאות ולנרתיק בלבד. חולים כאלה יטופלו במטוטרקסט-כימותרפיה חד-תרופתית.
אם הגידול הוא ברמת סיכון גבוהה, הטיפול כולל משלב של מספר תרופות כימותרפיות בניהם אתופסיד, מטוטרקסט, אקטינומיצין D, ציקלופוספמיד ווינקריסטין. לעיתים, כאשר הופיע בבדיקת אולטרה-סאונד עדות לשאריות שלייה ברחם, או כאשר רמת ההורמון Beat-HCG גבוהה במיוחד, נכון לבצע גרידה כחלק מהטיפול הראשוני במחלה. בחולות מבוגרות יותר שאין להן עניין בשימור הפוריות, אפשר לערוך ניתוח לכריתת רחם (היסטרקטומיה) כטיפול יעיל.
מכיוון שהמעקב אחר החולות נעשה באמצעות ההורמון beta-HCG, לחולות מומלץ להימנע מכניסה להריון בחודשים שלאחר הטיפול.
ארל וורן

חייו

וורן נולד בלוס אנג'לס כבנו של מתיאס וורן, מהגר נורווגי. אימו הייתה מהגרת משוודיה. אביו עבד בחברת הרכבות סאותרן פסיפיק עד שפוטר עקב השתתפות בשביתה. וורן למד מדעי המדינה באוניברסיטת ברקלי, ושם רכש גם את השכלתו המשפטית. לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ארצות הברית ושירת כקצין. לאחר המלחמה הצטרף לשירות הציבורי. ב-1925 התמנה לתובע מחוזי של מחוז אלאמידה (הכולל את הערים אוקלנד וברקלי) ורכש מוניטין כמי שמטפל בפושעים ביד קשה. ב-1939 התמנה לתובע הכללי של קליפורניה. ב-1942 זכה במשרת מושל המדינה מטעם הרפובליקנים. ב-1946 השיג הישג מיוחד במינו, שהתאפשר עקב חוקי הפריימריז יוצאי הדופן של קליפורניה באותה תקופה. הוא רשם את עצמו לבחירות המקדימות של המפלגות הגדולות של המדינה וזכה בכולן – כך שבהתמודדותו בבחירות הכלליות לא היו לו מתחרים, והוא נבחר לכהן כמושל תקופה שנייה. ב-1950 נבחר בשלישית והיה האדם היחיד אי פעם שנבחר לשלוש תקופות כהונה רצופות כמושל קליפורניה. 
כמושל סייע לבסס את השגשוג הכלכלי שהאריך בקליפורניה עוד שני עשורים אחריו, הוא גם ביסס את מערכת החינוך הגבוה במדינה.
וורן תמך בכליאת היפנים בארצות הברית בעת מלחמת העולם השנייה. היחס שלו כלפי מעורבותו בכליאה שנוי במחלוקת, ולפי הביוגרף שלו, ג'ים ניוטון, ייתכן שהחלק בזיכרונותיו בו הוא כתב על האירועים עבר שכתוב אשר הדגיש את הסתייגויותיו והתחרטויותיו. 
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948 חבר למועמד לנשיאות תומאס דיואי, והתמודד על משרת סגן הנשיא, אך הנשיא הדמוקרטי הארי טרומן ניצח במפתיע.
ב-1953 מינה אותו הנשיא דווייט אייזנהאואר לנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. מינוי זה, שבמסגרתו הפך אדם שמעולם לא שימש כשופט לראש השופטים במדינה, היה כנראה תוצאה של דיל פוליטי שבמסגרתו פעל וורן להצלחת הנשיא בקליפורניה. לאייזנהאואר, שהיה סבור שהמינוי מחזק את הקו השמרני בבית המשפט, ציפתה הפתעה. עד פרישתו ב-1969, עמד וורן מאחורי שורה של פסיקות מהפכניות. בערוב ימיו צוטט אייזנהאואר כמי שאומר כי מינוי וורן הייתה "השטות הגדולה ביותר שעשיתי בימי נשיאותי".
ב-1954, זמן קצר מאוד לאחר מינויו של וורן, ובעקבותיה, החליט בית המשפט פה אחד כי הפרדה בין גזעים בבתי ספר אינה חוקתית. קביעה זאת, פסק דין בראון נגד מועצת החינוך, הייתה לאבן דרך במשפט החוקתי באמריקה, ובתנועה לשוויון בארצות הברית. ההחלטה המהפכנית נכתבה על ידי וורן, ששיכנע את חבריו השופטים לתמוך בה. 
החלטות דרמטיות נוספות של בית המשפט בראשות וורן מנעו את הנוהג שלפיו למחוזות בחירה גדולים של שחורים ניתן נציג אחד בלבד בבית הנבחרים, וחייבו את השוטרים להצהיר בפני העצור על זכויותיו על ידי הקראת אזהרת מירנדה (פסק דין מירנדה נגד אריזונה). השינויים שהוביל וורן לא זכו להסכמה לאומית רחבה. במדינות הדרום נפוצו מדבקות שקראו להדחתו, ופוליטיקאים שמרנים דיברו בגנותו בחריפות. עם זאת, ההיסטוריה שפטה את וורן בצורה שונה לחלוטין והוא נחשב השופט החשוב והמשפיע ביותר בארצות הברית במאה ה-20.]
ארל וורן עמד בראש ועדת וורן שהסיקה כי מאחורי ההתנקשות בנשיא ג'ון קנדי עמד אך ורק אדם אחד, לי הארווי אוסוואלד. קביעה זו שנויה במחלוקת, אך לא הוכח שיש בטענות שכנגד דבר מה ממשי המבדיל אותן מתאוריות הקשר הרגילות הנפוצות בציבור אחרי כל התנקשות פוליטית.
באביב 1969 פרש וורן מתפקידו כנשיא בית המשפט העליון.
לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית ועל שמו נקרא קולג' באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
הגישה האקולוגית בעבודה סוציאלית

הגישה האקולוגית בעבודה סוציאלית היא גישה המדגישה פעולות גומלין מתמידות בין האדם לבין סביבתו עם זווית ראייה של גישת הכוחות. זו גישה כללית המנחה את ההתערבות והמחקר ומשיקה בין האדם לבין סביבותיו.
לפי התאוריה, האדם מושפע מסביבתו ובה בעת משפיע עליה ומעצב אותה במטרה להשיג התאמה ואיזון בחייו.

הקשר בין גישת האקולוגיה לעבודה סוציאלית

יש קשר בין גישת האקולוגיה לבין מקצוע כמו עבודה סוציאלית, שמטרתו המוצהרת היא טיפוח פעולות בריאות. ביטוי התלות הדדית בין בני אדם והסביבה משמעותיים בהסתכלות בבסיס האקולוגיה וכן עבודה סוציאלית. לבני האדם ישנם נתונים ביולוגיים, מטען גנטי, טמפרמנט, קצב התפתחות, וכל אלה מושפעים מאיכות יחסי הגומלין בין הסביבה הפיזית, הכלכלית, החברתית, הרגשית והתרבותית, הבאים לידי ביטוי בדרכים ובנקודות זמן שונות, ויכולים אף לנבא את השפעת האירועים בעתיד.
בשילוב הגישה האקולוגית בתוך מקצוע עבודה סוציאלית יש ניסיון לתת במה ומקום להשמיע קול לקבוצות בשוליים בחברה, ולתת להם תוקף ושיתוף בעזרת השתקפות מצבם בחברה והבנת המערכות מסביבם, כגון שכונות מגורים, וכן לאפשר מקום לקבלת החלטות בנושאים כגון תכנון ערים, פינות נוי ועוד.
התאוריות האקולוגיות מסייעות לקידום בריאות ורווחה בקהילה, ומסייעות לשינויים התנהגותיים וסביבתיים, וכן עוזרות לרווחת הפרט. בנוסף יש הבדל בהרגלי בריאות של היחיד וסגנון חייו. נעשית המשגה של חשיבה אסטרטגית התנהגותית המקודמת בעזרת הקהילה הנרחבת (למשל עידוד אנשים להתעמל באופן קבוע, שיפור הדיאטה שלהם והימנעות מעישון משפיעים על רווחת האדם באופן משמעותי וכוללני). תוכניות אינטגרטיביות פסיכולוגיות, ארגוניות ותרבותיות, בנוסף לתכנון קהילתי ותקנות חדשות, מסייעות לפרט ומשפיעות על כל המערכות, מרמת המיקרו ועד רמת המקרו (למשל שימוש בשירותי בריאות או בביטוח לאומי בצורה מושכלת ויעילה יותר בשל תוכניות לקידום בריאות). הגישה האקולוגית מתאימה לשינויים שהאדם עובר, ומחזקת אותו באופן פיזי, נפשי וחברתי.
כמו כן, מסייעת גישה זו לקליניקה בזיהוי סיבות לחוזקות ולקשיים של האדם ולקשר ביניהם לכל המערכות הסובבות אותו, מסייעת באומדן מובנה התורם להבנה מעמיקה וקשר בין האדם וסביבתו. גישה זו מאחדת בתוכה תאוריות רבות נוספות, והיא בסיס קליני להתערבות טיפולית אישית.

תחומי מיקוד של העבודה הסוציאלית בעשור האחרון

מקצוע העבודה הסוציאלית שם לעצמו למטרה לזהות יכולות ומוקדי כוח במערכת הפונה, ובאמצעותם לקדם את מערכת היחסים בין יחידים, משפחה וחברה על מנת לשפר את איכות חייהם. עובדים סוציאליים חברתיים נשענו על התאוריות הבאות: גישת המערכות (תאורית המערכות מסבירה רק את השפעת המערכת החברתית החיצונית ולא מצביעה על ערכים פנימיים ותרבותיים המשפיעים על האנשים),
תאוריות של ארגונים, תאוריות חברתיות של מבני כוח ועוד. לארקין ביטא אמביוולנטיות לגבי המשך המוסד של העבודה הסוציאלית, והציע לעדן את הגדרות המקצוע, לפשט הבסיס הגנרי ולהגדיר באופן ספציפי שדות פרקטיקה, וזו סיבה נוספת להגדרות עמוקות יותר גם לפי המודל האקולוגי.
ים ד'אורוויל

מקור השם

ים זה נקרא על שמו של הקצין ומגלה הארצות הצרפתי ז'ול דומון ד'אורויל.
גמאל אל-בנא

ביוגרפיה

נולד במחמודיה, עיירה סמוכה לדמנהור. כבר מגיל צעיר גילה אל-בנא נטיות סוציאליסטיות, במקביל לנטיותיו האסלאמיות. הוא הקים מפלגת פועלים בשם "מפלגת העבודה הלאומית החברתית". אך בשנת 1946 בה פרסם את ספרו השני "הדמוקרטיה החדשה", נעצר, משום שפרסם גילוי דעת נגד הכיבוש הבריטי במצרים.
למרות שלא השתייך מבחינה ארגונית לתנועת אותה הקים אחיו חסן ("האחים המוסלמים"), נעצר בשנת 1948 במסגרת מסע המעצרים בקרב חברי הארגון. בזמן שהותו בבית הכלא עד שנת 1950 למד אנגלית.
עם שחרורו, לאחר תקופה בה עבד במפעל בדים, הצטרף אל-בנא לאיגוד המקצועי של פועלי הטקסטיל בקהיר. בתקופה זו, תרגם אל-בנא סדרה של מסמכים, ספרים, והסכמים של ארגון העבודה הבינלאומי. כמו כן שימש כמומחה בארגון העבודה הערבי וכמרצה באוניברסיטת הפועלים המצרית. בשנת 1981 ייסד את "ההתאחדות האסלאמית הבינלאומית לעבודה" וגיבש את מחשבתו, המאחדת את חופש ההתאגדות המקצועית עם האסלאם.

יצירתו והגותו

גמאל אל-בנא פרסם ספרים רבים בנושאים פוליטיים ואסלאמיים, והוא היה בעל טור בשבועון המצרי הפלורליסטי, "אל קאהרה", היוצא לאור על ידי משרד התרבות המצרי.
בנוגע לשילוב האסלאם והמודרניזציה, סבר אל-בנא שיש להתאים את אורח החיים האסלאמי לעידן המודרני, זאת באמצעות קריאה שכלתנית של הקוראן וחידוש האג'תהאד (הפעלת שיקול דעת עצמאי בענייני הלכה). הוא גרס כי יש צורך ביישום ההתאמה המודרנית של החוק הדתי ללא מגבלות בנושאים הרגישים בחיים האסלאמיים דוגמת הענישה האסלאמית, מעמד הנשים, ההסתמכות על פסקי הלכה בחיי היום-יום והיחסים עם בני דתות אחרות.
גמאל אל-בנא נמנה עם קבוצה של מלומדים מוסלמים המחזיקים בעמדות מתונות וליברליות בסוגיות חברתיות ודתיות, דוגמת מעמד האשה, הפרדת הדת מן המדינה, חילוניות, דמוקרטיה ומעמדו של מוסלמי שנטש את האסלאם, אך מאידך נוקטים עמדה חריפה נגד המשטרים הערביים העריצים והאלימים, נגד מדיניות החוץ של מדינות מערביות, ובמיוחד ארצות הברית וישראל, ולרוב, מדברים גם נגד הגלובליזציה. בקבוצה זו ניתן למצוא את הפמיניסטית המצרייה, ד"ר נוואל א-סעדאווי והאינטלקטואל ד"ר חסן חנפי.
אל-בנא השתייך גם לאסכולה של משכילים מוסלמים האומרים כי יש להבחין בין שני סוגים של אסלאם: "האסלאם הטהור" של הקוראן והנביא מוחמד מחד גיסא, ולעומתו "האסלאם המשובש" של חכמי ההלכה מאידך גיסא. לשיטת אל-בנא וחבריו המצדדים בקוראן, אך לא מכירים במרבית הסונה כמקור לפסיקת הלכה, הקוראן הוא המקור היחיד האותנטי ובר התוקף ואילו מדע ההלכה האסלאמי, שהתפתח במאות הראשונות לאסלאם, אינו מתאים לתקופה המודרנית.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 בארצות הברית, הצטרף אל-בנא לגילוי דעת של לאומניים מצריים ואישים אסלאמיים בו האשים את מדיניותה של ארצות הברית באחריות לפיגועים. למרות דבריו, באופן מפתיע, תמך במלחמה האמריקאית בעיראק ב-2003 – עמדה שהפתיעה רבים.
האספה המכוננת הלאומית

האספה המכוננת הלאומית (בצרפתית: Assemblée nationale constituante) הוקמה ב-9 ביולי 1789 במהלך המהפכה הצרפתית, ושימשה כממשלת צרפת לאחר המהפכה.

הרקע

אספת המעמדות, אשר התכנסה ב-5 במאי הגיעה למבוי סתום כבר למחרת. הנציגים של המעמד השלישי ניסו לייעל את הגוף המייצג את אזרחי צרפת. הם התכנסו בנפרד משני המעמדות הראשונים בתור מה שהוגדר כ"קומונה". ב-12 ביוני הקומונה הזמינה את שאר המעמדות להצטרף אליהם. חלק ניכר מהמעמד השני (הכמורה) עשו כן, אך כמעט כל בני האצולה סירבו.
ב-17 ביוני הקומונה קיבלה את הקמת האספה הלאומית ברוב של 490 נגד 90. המעמד השני הצטרף לאספה החדשה יומיים לאחר מכן.
בעקבות מאמציו של לואי השישה עשר והמעמד השלישי למנוע מנציגי העם להפגש, האספה נאלצה להעתיק את דיוניה למגרש הטניס המלכותי ב-20 ביוני. במגרש זה הם נשבעו את שבועת מגרש הטניס, תוך כדי שהם מבטיחים לשוב ולהתכנס עד אשר צרפת תקבל חוקה חדשה. אחרי שהוא לא הצליח לפזר את האספה בכח, לואי הכיר בסמכותה ב-27 ביוני. האספה שינתה את שמה ל"האספה המכוננת הלאומית", והחלה לתפקד כרשות מחוקקת. יחד עם זאת, ספרים רבים מתייחסים אל האספה בשמה הישן "האספה הלאומית".

מבנה האספה בקיץ 1789

לאחר נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי, האספה המכוננת הלאומית שימשה כממשלתה של צרפת.

פיזור האספה

האספה התפזרה ב-30 בספטמבר 1791. למחרת החוקה החדשה נכנסה לתוקף, תוך כדי שהיא מפנה את מקומה לאספה המחוקקת.
אצטדיון אנפילד

היסטוריה

בשנת 1882 נאלץ מועדון הכדורגל אברטון למצוא מגרש סגור למשחקיו עקב בעיות שכירות - המועדון שיחק בעבר במגרשים הציבוריים בסטנלי פארק. בדיון שנערך במלון סאנדון (Sandon) באברטון, הצליח המועדון לשכור מגרש בסמוך לכביש המנזר. כעבור שנתיים, ביקש מהם הבעלים לעזוב את המגרש וג'ון הולדינג עזר להם למצוא מגרש מחברו ג'ון אורל בכביש אנפילד, סמוך לסטנלי פארק. המשחק הראשון שוחק ב-28 בספטמבר 1884, כאשר אברטון ניצחה את ארלסטאון 0-5.
ב-8 השנים הבאות הזרים הולדינג כספים למועדון ושיפר את המתקנים והיציעים. מספר הצופים הגיע ל-8,000 וב-1888 הפכה אברטון לאחת הקבוצות המייסדות של הליגה האנגלית. הולדינג הפך למעורב יותר במועדון, והתעקש ששחקני הקבוצה ישתמשו בבית המלון שלו למלתחות לפני ואחרי משחקים. ג'ון אורל איים להפסיק את שכירות המגרש ב-1891, אלא אם יבוצעו שינויים מסוימים. בישיבה שנערכה ב-15 במרץ 1892, הולדינג הפסיד בהצבעה והמועדון החליט לעזוב את המגרש. הוקצבה מיד קרן בגובה 1,517 ליש"ט לרכישת קרקע חדשה. המקום שנבחר היה גודיסון פארק מצפון לסטנלי פארק, פחות ממייל מאנפילד, שנרכש לבסוף תמורת 8,000 ליש"ט.
שיא הצופים במשחק אחד - 61,905 צופים - נרשם ב-2 בפברואר 1952 במשחק במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע ההתאחדות מול וולבס.
בשל קשיים בהרחבת האצטדיון מעבר לגבולותיו הנוכחיים בשל סמיכותו למבני מגורים, חששה  ליברפול כי יהיה עליה לעזוב את האצטדיון. התוכנית, שאושרה בפברואר 2005, הגיעה לאישור מועצת העיר ליברפול כשנה מאוחר יותר, כדי להבטיח שהאצטדיון החדש - אצטדיון סטנלי פארק - יעמוד בתקנות הבנייה, אולם התוכנית לבניית אצטדיון נגנזה בשל קשיים בגיוס ממון לבנייתו. כמו כן, הועלו הצעות לבניית אצטדיון משותף עם היריבה העירונית אברטון, אך אלו נדחו על הסף על ידי מועצת המנהלים של ליברפול ב-2005.
בספטמבר 2014 אושרה על ידי העירייה תוכנית להרחבת תכולת האצטדיון, אשר השלב הראשון שלה יצא לפועל ב-8 בדצמבר של אותה שנה, והסתיים בספטמבר 2016, במסגרתו התווסף מפלס מושבים נוסף ליציע המרכזי שהגדיל את תכולת האצטדיון ל-54,074 מקומות ישיבה. השלב השני של התוכנית, שטרם זכה לאישור סופי, כולל הוספה של מפלס מושבים נוסף ליציע אנפילד רואד שיגדיל את תכולת האצטדיון לכ-59,000 מקומות ישיבה.
יחידת אופק

סמלי היחידות ההיסטוריות

שם יחידת אופק הוצע על ידי בוגר היחידה, ערן ישראלי].
מיץ אשכוליות

מיץ אשכוליות הוא מיץ פירות ומשקה המופק מסחיטת אשכוליות. מיץ האשכוליות עשיר בוויטמין C וטעמו בדרך כלל הוא חמוץ מאוד. ישנם סוגים רבים של מיצי אשכוליות, הנפוצים ביותר הם מיץ אשכוליות לבן, ורוד ומיץ אשכוליות אדום.
למיץ אשכוליות יש השפעה רבה מבחינה בריאותית: בשל תגובתו עם תרופות שכוללות קפאין, המיץ יכול לשנות את האופן שבו התרופות מטפלות בגוף.
מיץ האשכוליות מיוצר ביצור מסחרי ומכיל סוכר, דקסטרוז, גלוקוז וחומצות כגון, benzoic וcellulase.
על פי תקנות של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, מיץ האשכוליות אמור להכיל כ-70 מיליגרם של אשלגן ל-100 מיליליטר מיץ. במהלך תהליך הייצור, המיץ חייב להכיל 0.7% עד 2.1% חומצה לפי משקל חומצה ציטרית. מיץ אשכוליות משמש בנוסף לייצור מגוון בשמים לטיהור ריח וטואלט.
מיץ אשכוליות משמש במספר קוקטיילים, כגון רוח הים המורכב ממיץ אשכוליות, וודקה ומיץ אוכמניות.

ערך תזונתי

מיץ אשכוליות מכיל כ-38 קלוריות. יש בו 14.52 גרם חלבונים ו-85.88 ג' פחמימות. בנוסף, יש בו 125 מק"ג ויטמין A ו-30 מ"ג ויטמין C. יש בו כ-0.2 מ"ג ברזל, 8 מ"ג סידן, 12 מ"ג מגנזיום, 138 מ"ג אשלגן ו-2 מ"ג נתרן.
ייפקה סטורם

ביוגרפיה

סטורם נולדה באלמיירה, היא התגלתה ב-1997, בגיל 15, וזכתה בתחרות מראה השנה של עלית הולנד ובתחרות הבינלאומית שנערכה בצרפת. לאחר זכייתה היא חתמה על חוזה עם ראלף לורן וקלווין קליין, ב-2002 עברה להתגורר בניו יורק והיא עבדה עם מספר גדול של צלמי אופנה ובמגוון רחב של מגזינים ובין היתר בחמש גרסאות של ווג ברחבי העולם ובשש גרסאות של מארי קלייר.
סטורם הופיעה בקמפיין של קרולינה הררה וH&M וצעדה במסלולי תצוגות אופנה של ויקטוריה סיקרט ושאנל, ב-2006 החלה להנחות את התוכנית "הטופ מודל הבאה של הולנד" ואחרי עונה בודדת הוחלפה על ידי דפנה דקרס.
ב-2009 פרסמה את ספרה "סודות הדוגמנות של ייפקה" והיא משמשת כשגרירה של קרן הצלב האדום ההולנדי.
מילים נרדפות (סרט)

עלילה

יואב (טום מרסייה) הוא צעיר ישראלי, שהשתחרר משירות בצה"ל ומהגר לפריז, מתוך תחושת מיאוס ממולדתו, בתקווה שצרפת והשפה הצרפתית יגאלו אותו מהטירוף בישראל. בצרפת הוא מסרב לדבר עברית, אך עד מהרה מגלה שהחיים בפריז מציגים אתגרים חדשים עבורו.

הפקה

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית שצולמה בפריז. הוא הופק על ידי אסנת הנדלסמן קרן וטליה קלינהנדלר מחברת פאי סרטים, סעיד בן סעיד ו-Komolizen Film, ויצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ ומשרד התרבות.
הסרט מבוסס על זיכרונותיו האישיים של לפיד מהתקופה שבה חי בפריז. הוא נכתב על ידי לפיד ביחד עם אביו, חיים לפיד, ונערך על ידי אמו, ערה לפיד, אשר נפטרה לקראת סיום העריכה והסרט הוקדש לזכרה.
Hide Your Heart Tour

רקע

לאחר שהוציאה את אלבומה השביעי Hide Your Heart Tour, החליטה טיילר כי היא תצא לסיבוב הופעות ראשון שבו תופיע בבריטניה. רגע זכור מן סיבוב ההופעות היה כאשר טיילר הופיע בפסטיבל רדינג, שם היא הקהל זרק לעברה בקבוקים.
על היהודים ושקריהם

השפעת החיבור

לדעת חוקרים רבים, ספר זה הנו ציון דרך משמעותי בהתפתחות האנטישמיות המודרנית ארבע-מאות שנה לאחר מכן, השתמשו הנאצים בהוצאה מחודשת של הספר, בהפגנות הראווה בנירנברג שארגנו גבלס ואלברט שפאר עבור היטלר. הספר נישא בידי המפגינים והוצג לראווה. למו"ל העיתון הנאצי "דר שטירמר" ניתן עותק ראשון של הספר כאות הוקרה.
ב-8 בנובמבר 1937, ארגן מנהל התיאטרון הבווארי אירוע תרבותי בתיאטרון "רזידנץ" לרגל פתיחת תערוכת "היהודי הנצחי" במינכן. האירוע ביטא את הנושאים היסודיים של התערוכה הנאצית ובחלק הראשון שלו הוצג ביצוע בימתי של קטעים מן הקונטרס של לותר.
הן העורך והן המוציא לאור של "על היהודים ושקריהם" ב"כתבי מרטין לותר" נותנים ביטוי ל"חששות מפליגים" לגבי פרסום המסה משום הסיכון ל"גרימת נזק, אם ליהודים ואם ליחסי היהודים-נוצרים". הם קובעים, כי ספרו של לותר "מילא תפקיד גורלי בהתפתחות האנטישמיות בתרבות המערבית", וקובעים נחרצות, כי "אין לראות בשום פנים את הפרסום הזה כמתן הכשר להשקפות המסולפות על האמונה היהודית ומצוות הדת היהודית או להשמצת בני העם היהודי שמסה זו מכילה". הדעה הרווחת בקרב היסטוריונים מאז מלחמת העולם השנייה היא, שלביטויי האנטישמיות של לותר הייתה השפעה רבה ובת-קיימא במהלך המאות שמאז הרפורמציה. 
ישנו ניסיון של תאולוגים לותרנים להמעיט בערך ההשפעה שהייתה לספר זה של מרטין לותר על דעת הקהל הגרמנית, עד לאימוצו החוזר בידי המפלגה הנאצית במאה ה-20. ניסיון זה מסתמך על מאמרו של תאולוג לותרני גרמני יוהנס וואלמן אשר הסביר שעם התפתחות תנועת המקפידים בכנסייה הלותרנית, החל מהמאה ה-18, הכנסייה חזרה להדגיש שיש לנצר את היהודים, ולא רק לשנוא ולהשמיד אותם, ושפסוק בברית החדשה המורה על המרת דתם - עדיין לא התקיים, בניגוד לדעתו של לותר.

דחיית הכנסייה הלותרנית לאחר השואה

בסוף המאה ה-20 ולאחר השואה, התוכן האנטישמי של ספר זה ושל כתבים אחרים נדחה על ידי כנסיות לותרניות שונות ברחבי העולם.
מועצת מיזורי של הכנסייה הלותרנית, שרשמה לפניה כי "אנטישמיות וצורות אחרות של גזענות מהוות בעיה מתמשכת בעולמנו", הוציאה בשנת 1983 הודעה רשמית 
בגנות "הגישה העוינת" של לותר כלפי היהודים:
הכנסייה הלותרנית - מועצת מיזורי מוקירה את מרטין לותר על הצהרתו האמיצה והרצאתו הברורה את תורת כתבי הקודש, אך בה בשעה היא מצטערת מעומק לבה ומגנה הצהרות שהשמיע לותר ואשר מהן משתמעת גישה שלילית ועוינת כלפי היהודים. לאור מספרן רב של התבטאויות חיוביות וחומלות שהשמיע לותר כלפי היהודים במהלך חייו, לא יהיה זה הוגן, על בסיס מספר קטן של הצהרות שליליות (ובלתי אופייניות), שיש להצטער עליהן, להגדיר את המתקן כ"אנטישמי קנאי". מועצת מיזורי של הכנסייה הלותרנית (LCMS) איננה מבקשת "לתרץ" הצהרות אלה של לותר, אלא מגנה ומוקיעה אותן (בלי לגנות ולהוקיע את התאולוגיה של לותר).
ב־1983 אימצה המועצה החלטה רשמית, המתייחסת להצהרות אלה של לותר ומבהירה את עמדתה היא בנושא האנטישמיות.
בשנת 1994 מועצת הכנסייה האוונגלית-לותרנית באמריקה דחתה בפומבי את כתביו האנטישמיים של לותר באמרה:
אנו הנושאים את שמו ואת מורשתו חייבים להכיר בכאב בדברי הנאצה נגד היהודים הכלולים בכתביו המאוחרים של לותר. אנו דוחים את ההתקפה הפוגענית והבוטה הזאת כפי שעשו רבים מעמיתיו במאה ה-16 ועצב עמוק מקנן בנו לנוכח ההשפעות הטרגיות על דורות של יהודים בתקופות מאוחרות יותר. פה אחד עם לותרנים אחרים המיוצגים בפדרציה הלותרנית העולמית, אנו מגנים בעיקר את העובדה, שאנטישמים ניכסו לעצמם את דברי לותר כחלק מהטפותיהם לשנאת יהודים ויהדות בימינו אנו.
הצהרות דומות הוציאה הכנסייה הלותרנית בקנדה.
לרוי אנדרסון

ביוגרפיה

לרוי אנדרסון נולד בקיימברידג' מסצ'וסטס. את שיעורי הפסנתר הראשונים שלו קיבל מאמו, שהייתה נגנית עוגב. הוא המשיך בלימודי פסנתר אצל הנרי גדעון בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ונוסף לכך למד נגינה בקונטרבס בבוסטון. בשנת 1926 התחיל אנדרסון בלימודיו באוניברסיטת הרווארד, שם למד תאוריה אצל ולטר ספולדינג, קונטרפונקט אצל אדוארד באלאנטיין, הרמוניה אצל ג'ורג'ה אנסקו וקומפוזיציה אצל וולטר פיסטון. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1929 ואת הלימודים לתואר שני במוזיקה בשנת 1930.
אנדרסון המשיך ללמוד בהרווארד - לדוקטורט בשפות גרמניות וסקנדינביות, ובמקביל עבד כנגן עוגב באוניברסיטה, ניצח על המקהלה ועל תזמורת אוניברסיטת הרווארד וכן ניצח על תזמורות ריקודים בסביבות בוסטון, שבשבילן גם הכין עיבודים שונים. עבודתו זו הגיעה לידיעתו של ארתור פידלר, ששכר בשנת 1936 את אנדרסון לעבד מוזיקה מסורתית ופופולרית בשביל תזמורת הטיילת של בוסטון וגם לחבר לה יצירות מקוריות. פידלר הזמין מאנדרסון את "ג'אז פיציקטו" בשנת 1938 ואת "ג'אז לגאטו" בשנת 1939.
אנדרסון שלט במספר שפות (בנוסף לאנגלית וכל השפות הסקנדינביות, גם איטלקית, צרפתית, גרמנית ופורטוגזית) ובשנת 1942 התגייס לצבא ארצות הברית כמתרגם וקצין מודיעין ועבד בפנטגון על נושאי מודיעין סקנדינביים בשנות מלחמת העולם השנייה. חובותיו אלה לא מנעו ממנו לעסוק בהלחנה, ובשנת 1946 כתב את הלהיט הראשון שלו, "השעון הסינקופי", שזיכה אותו בתקליט זהב ובמקום ה-11 במצעדי הלהיטים. לאחר המלחמה הוצע לו תפקיד כנספח צבאי לשוודיה אך הוא ויתר על ההצעה ובחר להתרכז בקריירה מוזיקלית.
הקטעים שחיבר וההקלטות שעשה בשנות החמישים בניצוח על תזמורת אולפן נחלו הצלחה מסחרית עצומה. בין להיטיו המפורסמים ביותר: "טנגו כחול", "נסיעה במזחלת שלג" ו"מכונת הכתיבה" (המשמש עד היום כאות הזמן ליומן החדשות של קול ישראל בשבת בבוקר - כשניסו לפני שנים אחדות להחליף אותו, קמה מחאה ציבורית כללית והרעיון נגנז). 
סגנונו המוזיקלי של אנדרסון, המושפע מאוד מג'ורג' גרשווין וממוזיקה עממית של ארצות שונות, עושה שימוש באפקטים אינסטרומנטליים יצירתיים ומדי פעם בפריטים שאינם מקובלים בשימוש ככלי נגינה, כגון מכונת כתיבה ונייר זכוכית (גם קשישטוף פנדרצקי משתמש במכונת כתיבה במוזיקה התזמורתית שלו, ב"פלואורוסצנטים", אבל ללא האפקט ההומוריסטי). 
אנדרסון כתב קונצ'רטו לפסנתר בדו מז'ור בשנת 1953, אבל גנז אותו בגלל נקודות התורפה שהיו בו, להרגשתו. 
בשנת 1957 תזמר אנדרסון את "76 טרומבונים" של מרדית וילסון, שהיה לשיר הנושא של המחזה המוזיקלי הקלאסי "איש המוזיקה". עבודה זו גם נתנה לו השראה לכתיבת מחזה מוזיקלי משלו בשנה שלאחר מכן, "Goldilocks" (זהבה ושלושת הדובים), שזיכה אותו בפרס טוני, אבל הצלחתו המסחרית לא הייתה גדולה. אנדרסון לא כתב עוד מחזות מוזיקליים והמשיך תחת זאת בכתיבת מיניאטורות תזמורתיות, שרבות מהן ממשיכות לתפוס מקום של כבוד ברפרטואר של תזמורות קלות ברחבי ארצות הברית ובעולם כולו.