google/wiki40b huggingface dataset:
גז עצבים

גז עצבים הוא חומר לחימה כימי המבוסס על תרכובות זרחן אורגניות נוזליות בטמפרטורת החדר. תרכובות אלו משבשות את העברת המסרים בעצבי הגוף על ידי חסימת תפקוד האנזים אצטילכולין אסטראז, אשר באופן רגיל מווסת את פעילות הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין.
על פי החלטת מועצת האו"ם 687: מסווג כל הנשק הכימי, ובכלל זה גז העצבים, כנשק להשמדה המונית שייצורו ואגירתו אסורים החל מ-1997.
תסמיני ההרעלה בגז עצבים הם התכווצות האישונים, הפרשת רוק מוגברת, פרכוסים ועוויתות, אובדן שליטה על הסוגרים ולבסוף מוות בחנק בשל אובדן השליטה על שרירי הנשימה. גז העצבים מגיע בדרך כלל לגוף קרבנו על ידי שאיפה של תרסיס או אדים שלו, אם כי הוא פוגע באדם גם במגע עם העור, ולכן נדרשת חליפת מיגון בנוסף למסכת אב"כ כדי להתגונן בפניו.

השפעה ביולוגית

כפי שמרמז שמם, גזי העצבים תוקפים את מערכת העצבים של האדם. כולם פועלים באופן דומה: שיבוש פירוקם של נוירוטרנסמיטורים השולטים בהתכווצות השרירים, כך נמנעת הרפיית שרירים בגוף.
התסמינים של חשיפה לגז עצבים כסארין הם נזלת, קושי בנשימה והתכווצות האישונים, טשטוש ראייה והפרשה מרובה של דמעות. לאחר מכן ממשיך הקורבן לאבד שליטה על שריריו, חלה האטה בקצב הלב, הוא סובל מהזעה מרובה, בחילות, הקאות, בלבול והתכווצויות אפילפטיות. הסיבוכים במערכת הנשימה בשל שיתוק שרירי הנשימה עשויים להוביל למוות. 
לעיתים, השפעתו של גז עצבים היא ממושכת ומצטברת, ועלול להיגרם לו נזק נוירולוגי קשה. אולם אם הנפגע מקבל טיפול ראוי (כמו מתן זריקת אטרופין מיד לאחר התקפת סארין), הוא עשוי לעבור את התקפת הגז ללא נזק משמעותי. הטיפול באטרופין הוא טיפול עם אנטגוניסט מוסקריני החוסם רצפטורים מוסקריניים של אצטילכולין.
בועז מודעי

ראשית חייו

מודעי נולד בשנת 1957 בישראל לזוג הורים ידוענים. אביו, יצחק מודעי, היה פוליטיקאי ליברלי שכיהן כשר האוצר בין השנים 1984–1986 וכשר המשפטים מאפריל 1986 עד חודש יולי של אותה השנה. אמו, מיכל מודעי (לבית הראל), הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1951, פעילה חברתית בתחום מעמד האישה ונשיאת כבוד של ארגון ויצו העולמי.

קריירה דיפלומטית

מודעי הצטרף לשירות החוץ הישראלי בשנת 1988. הוא שירת בתפקידים אחדים בשגרירויות ישראל בגוואטמלה, בהונדורס, בתאילנד ובלונדון. הוא שימש כקונסול הדיפלומטי הראשון של שגרירות ישראל לקריית הוותיקן. בתפקיד זה שימש כמתאם הפוליטי לביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000. לפני שעבר לדבלין, עמד שש שנים בראשות חטיבת ההדרכה של משרד החוץ בירושלים.
לאחר שמונה לשגריר ישראל באירלנד, הצטרפה אליו רעייתו, נורית טינרי-מודעי, אשר מפברואר 2012 עד ספטמבר 2015 כיהנה בתפקיד כסגנית השגריר. תחת הנהגתם, השגרירות הישראלית בדבלין זכתה לביקורת חוזרת ונשנית על תקריות דיפלומטיות שאירעו בעיקר ברשתות החברתיות המקוונות. מודעי ורעייתו אימצו גישה "פרובוקטיבית" לדיפלומטיה שלעיתים הביכה את השגרירות.
השגרירות הישראלית באירלנד בראשותו זכתה ב"אות ההערכה השנתי על פעילות הסברתית יוצאת דופן" מטעם אוניברסיטת חיפה. ב-31 בדצמבר, באתר האינטרנט של האוניברסיטה צוין: "השניים [השגריר מודעי ורעייתו נורית, סגניתו] קיבלו את אות ההערכה על פעילותם במאבק מול מקדמי החרם הכלכלי-תרבותי של ישראל ומול גורמים אנטישמיים ועל חשיפה של התרבות הישראלית, מגוון אתרי התיירות והישגים טכנולוגיים של ישראל לתושבי אירלנד, קידום שיתוף פעולה אקדמי, תרבותי וכלכלי וגיוס תומכים ואזרחים שמוכנים להזדהות ולהגן על תדמית ישראל." מצד שני, מבקריהם דחו את מודעי ורעייתו על גישת ההסברה הישראלית שלהם. שגרירות ישראל בדבלין נמצאה בכותרות (בהקשר של תקריות ומבוכות דיפלומטיות) פעמים רבות מאז כניסתם לתפקידיהם, לא רק בגלל היחסים המתוחים בין דבלין לירושלים, אלא גם בגלל פרובוקציות מביכות של אנשי ישראל בשגרירות, המנסים לחשוב בצורה יצירתית על הסברה.

הטרדת עובדת

בעת היותו ראש חטיבת ההדרכה במשרד החוץ הישראלי, בשנת 2007 נחקר מודעי על ידי משטרת ישראל בחשד שהטריד אישה שהייתה כפופה למרותו. משטרת מחוז ירושלים קיבלה תלונה מעובדת קודמת של מודעי, שהתלוננה על קבלת שיחות טלפון מטרידות ממספר בלתי מזוהה. המשטרה עקבה אחר מספר הטלפון והגיעה אל מודעי, שלטענתו האמין שהמתלוננת הפיצה בקרב עובדיו כי ניהל רומן מחוץ לנישואים וכי מידע שקרי זה "הדיר שיניה מעיניו". לכן, הוא הרגיש שגם היא לא צריכה לישון. משטרת ירושלים נתנה למודעי צו מניעה מלהתקשר אליה, דיווחה על האירועים לנציבות שירות המדינה, והמליצה להעמיד לדין את מודעי.
רות לוביץ'

רות לוביץ' (1 בדצמבר 1906 – 27 ביולי 2010) הייתה פעילה חברתית בארץ ישראל ומראשי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, רק"ח וחד"ש.
לוביץ' נולדה בוורשה שבפולין למשפחת ורשביאק. אביה היה סוחר דתי. בשנת 1922 הצטרפה לתנועת השומר הצעיר בוורשה. בשנת 1929 עלתה לארץ ישראל במסגרת השומר הצעיר והתיישבה עם הקיבוץ שהקים את גן שמואל ועין שמר בהכשרה בבנימינה. בעקבות אי תמיכת הקיבוץ וההסתדרות בשובתים ערבים בבנימינה, החליטה לעזוב את הקיבוץ, ובשנת 1931 הצטרפה לשורות המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, ובה נותרה חברה על גלגוליה השונים עד פטירתה בשנת 2010. תחת המנדט הבריטי פעלה המפלגה במחתרת ולוביץ' נאסרה מספר פעמים בגין פעילותה. בתקופה זו עמדה בראש ארגון "עזרה אדומה" שסייע למשפחות קומוניסטים שנאסרו. בשנת 1946 בקשה להתמודד בראש רשימה קומוניסטית בבחירות למועצת ראשון לציון אולם מועמדותה נפסלה בידי קצין מחוז תל אביב והפסילה אושרה על ידי בית הדין העליון. 
הייתה ממקימי הארגון להגשת סיוע לברית המועצות במלחמתה בנאצים ("ליגה וי") ובהמשך הייתה שותפה להקמת ליגת הידידות ישראל-ברית המועצות.
בעת הקמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית בשנת 1948, הייתה לחברת הוועד המרכזי של המפלגה. בפילוג בשנת 1965, הייתה לוביץ' ממקימי רק"ח, יחד עם תופיק טובי, מאיר וילנר, אמיל חביבי וסשה חנין. בין השנים 1969–1990 כיהנה כחברת לשכת המפלגה, ובין היתר מילאה תפקידים כיו"ר ועדת הביקורת המרכזית ונציגת המפלגה במועצת הסתדרות העובדים הכללית, נעמת והפדרציה העולמית של נשים דמוקרטיות. לוביץ' הייתה ממייסדות ארגון הנשים הדמוקרטיות היהודיות והערביות, נבחרה בשנת 1952 למזכירתו הכללית ומאוחר יותר הייתה נשיאתו. כן הייתה לוביץ חברה בנשיאות הוועד למען השלום.
בשנת 1971 הוענק ללוביץ' אות לנין מטעם הסובייט העליון.
הייתה נשואה לזרח לוביץ' עד למותו ב-1984 ואם לשניים, גיסה היה מרדכי אורן.
קולוניה דל סקרמנטו

היסטוריה

העיר נוסדה ב-22 בינואר 1680 בידי מנואל לובו, מושל ריו דה ז'ניירו הפורטוגלי, ובמצוות הכתר הפורטוגזי אשר ביקש לחזק את אחיזתו בריו דה לה פלטה. המושבה שהוקמה על הגדה השמאלית של המפרץ, בדיוק מול בואנוס איירס, נקראה תחילה בשם "קולוניה דו סנטיסימו סקרמנטו" (Colônia do Santíssimo Sacramento). תגובת האימפריה הספרדית הייתה מיידית, ובלילה שבין 7 באוגוסט 1680 ל-8 באוגוסט 1680 התקיף כוח ספרדי עדיף במספרו את המצודה וכבש אותה. האירוע זכה לשם "הלילה הטראגי" (Noite Trágica). המושבה הושבה לשלטון פורטוגל לאחר מגעים דיפלומטיים בין שתי המדינות כפי שהוסכם בהסכם ליסבון מ-7 במאי 1681, אך על הפורטוגזים הוטלו מגבלות בהקמת ביצורים ומבני אבן. 
עם זאת במחצית השנייה של המאה ה-17 המושבה התפתחה והייתה למרכז סחר פורטוגזי חשוב, וב-1704, עם תחילתה של מלחמת הירושה הספרדית ביצרו אותה הפורטוגזים מחדש. הספרדים הגיבו בהתקפת המושבה ב-1705 וכבשו אותה בשנית למשך עשר שנים, והיא הושבה לרשות פורטוגל ב-1715. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-18 החלו הספרדים ליישב את אורוגוואי ולבודד את המושבה מברזיל, וב-3 באוקטובר 1735 התקיפו אותה וכבשוה שוב למשך שנתיים.  
ב-13 בינואר 1750 נחתם הסכם מדריד שהסדיר את חלוקת השטחים בין הספרדים לפורטוגזים בדרום אמריקה וקבע כי המושבה תמסר לשליטה ספרדית. אולם ההסכם לא יצא אל הפועל, והצטרפות ספרד למלחמת שבע השנים קטעה את המגעים בין המדינות. הספרדים שבו וכבשו את העיר בשלישית ב-30 באוקטובר 1762 וזו שבה שוב לרשות פורטוגל במסגרת הסכם פריז אשר נחתם ב-10 בפברואר 1763.
הפעם הרביעית והאחרונה בה כבשו הספרדים את קולוניה דל סקרמנטו הייתה ב-30 במאי 1777. הם הרסו את ביצוריה ואת הנמל ונותרו לשלוט בעיר מכוח הסכם סן אידלפונסו הראשון מאותה שנה. עם זאת, ב-1817 סיפח ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל את העיר לברזיל, עד שאורוגוואי הייתה למדינה עצמאית ב-1828.
העיר הוכרזה בשנת 1995 כאתר מורשת עולמית בשל כך:
"...שנודעה לה חשיבות אסטרטגית בהתנגדות לספרדים. נופה העירוני השמור שמערב השפעות פורטוגזיות, ספרדיות ופוסט קולניאליות".

אתרי העיר

הרובע ההיסטורי של העיר נבנה בידי הפורטוגזים במאה ה-17, ורחובותיו מרוצפים באבן. שטחו כ-160 דונם, הוא מחולק ל-33 גושים ויש בו חמש כיכרות גדולות וארבע כיכרות נוספות קטנות. הרובע מוקף במים מכל עבריו לבד מצידו המזרחי שלאורכו השתרעו בעבר ביצורים, אשר קיימים בחלקם עד היום. כיום שוכנת העיר החדשה בהמשכו של הרובע העתיק. 
במרכזו של הרובע העתיק שוכנת הכיכר המרכזית (Plaza Mayor) וסביבה מבנים רבים מהמאות ה-17 עד ה-19. על המבנים הבולטים נמנים "שער העיר" (Portón de Campo) - שער הרמה עשוי עץ; המגדלור - המשמש כסמל העיר, והריסות המנזר פרנציסקוס הקדוש מהמאה ה-17; בזיליקת הסקרמנט הקדוש (Basilica del Sanctísimo Sacramento) שנבנתה מאבן ב-1808; המוזיאון הפורטוגזי ובו ריהוט, תכשיטים, מדים ומפות ישנות מהתקופה הפורטוגזית; המוזיאון העירוני שנבנה על ידי הספרדים ב-1835, וכן כנסיית מרטיס (Iglesia Matriz) שנבנתה בין השנים 1695-1699 והיא העתיקה במדינה.

העיר כיום

כלכלת העיר נסמכת על ייצור טקסטיל הנהנה מאזור סחר חופשי הממוקם בעיר. עוד ממוקמים בעיר פוליטכניון ומשרדי ממשלה. העיר מחוברת בקו מעבורת לבואנוס איירס ודרכה עובר כביש החוף של אורוגוואי המחבר אותה גם לבירה מונטווידאו.
תיבת אדג'וורת'

קו החוזה

כאשר שני המשתמשים נמצאים בנקודה שהיא יעילה פארטו, כלומר אינם רוצים להמשיך ולסחור ביניהם במשאבים ניתן לומר כי הם על קו החוזה. על קו החוזה מתקיים שוויון של התועלות השוליות.
אם שני המשתמשים יכולים עדיין להשתמש בסחר כדי לשפר את מצבם, אזי התועלות השוליות אינן שוות. בתיבה זה מתבטא על ידי קטע מקו החוזה המכונה "ליבה". כל נקודה על הליבה עדיפה פארטו, על פני נקודת המענקים. במילים אחרות, שני הפרטים יכולים לסחור ביניהם ולהגיע למצב שבו, לכל הפחות, מצבו של אחד מהם משתפר מבלי להרע את מצבו של השני.

תיבה עבור משק מענקים

במקרה הזה כל אחד מהצרכנים מקבל מענק מסוים מכל אחד משני המוצרים.
מערכת ההעדפות שלהם מוגדרת כך שהם רוצים כמה שיותר מכל אחד מהמוצרים, אך מכיוון שהמשאבים במשק מוגבלים, הם נאלצים למקסם את תועלתם עם המשאבים הקיימים.
שני הצרכנים יתחילו סחר ביניהם במטרה להגיע להקצאה כזאת של משאבים שתמקסם עבורם את התועלת. ברור שככל שהם מוותרים יותר על אחד המוצרים, הם דורשים פיצוי הולך וגובר מהמוצר השני עקב הנחת תועלת שולית פוחתת.
כל אחד מהצרכנים יספר לשני על העדפותיו בנודע למוצרים. נניח שהמוצרים הם בננות ותפוזים. אם שניהם רוצים תפוזים מעבר למענק שקיבלו, מחיר התפוזים יעלה ומחיר הבננות ירד, עד שמישהו מהם יהיה מוכן להציע תפוזים למכירה.
עקומת התועלת: 
מגבלת התקציב: 
הסבר: מחיר השוק של p יחידות y הוא יחידת x אחת, כלומר מנרמלים את המשק על פי מחיר X.
פתרון הבעיה בתיבת אדגוורת':
השקת שתי עקומות התועלת של הצרכנים למגבלת התקציב:

מונופול בתיבה

במקרה הזה יש שני צרכנים.
אחד מהם מוגדר כמונופול. בהקשר של תיבת אדג'וורת' הכוונה היא שהוא מציע יחס מחירים מסוים שהוא מתכוון למכור/לקנות בו כל כמות שירצה צרכן 2.
אם צרכן 2 מסכים להצעה יהיה סחר על פי המחירים שהציע צרכן 1 ובכמויות שרוצה צרכן 2.
הנרי כהן (ספורטאי)

ביוגרפיה

באולימפיאדת פריז (1900) זכה כהן במדליית כסף בכדורמים במסגרת קבוצתו מועדון השחייה והכדורמים של בריסל. בטורניר השתתפו 7 קבוצות. בשלב רבע הגמר קבוצתו ניצחה 0-2 קבוצה מצרפת מועדון תלמידי נפטון מליל (קבוצה מס' 2). בשלב חצי הגמר קבוצתו ניצחה 1-5 קבוצה מצרפת, מועדון ליבלול (שפירית) מפריז. במשחק הגמר קבוצתו הפסידה 7-2 לקבוצת מועדון השחייה אוסבורן מבריטניה שזכתה במדליית זהב. במדליית ארד התחלקו שתי הקבוצות מצרפת, מועדון ליבלול (שפירית) מפריז ומועדון תלמידי נפטון מליל (קבוצה מס' 2).
דינה טרסגו

ביוגרפיה

טרסגו נולדה בבלגיה וב-2001 היא זכתה במקום הראשון בתחרות "מיס בלגיה" והשתתפה בתחרויות מיס עולם 2001 ומיס תבל 2001.
לאחר מכן היא עבדה כעורכת בטלוויזיה, ב-2004 הנחתה את הגרסה הבלגית של תוכנית המציאות הבריטית "חוואי רוצה אישה" בה מפגישים חוואים עם נשים מהעיר הגדולה.
ב-2006 היא זכתה בעונה הראשונה של הגרסה הבלגית לרוקדים עם כוכבים.
היא הנחתה את הגרסה הבלגית של התוכנית מאסטר שף, בנוסף היא השתתפה כשחקנית במספר סדרות טלוויזיה.
אבניו קיו

רקע

המחזמר הוא מחווה לתוכנית הפופולרית רחוב סומסום, כאשר ג'ף מרקס והבובנאי ריק ליון עבדו ביחד בתוכנית. אולם בניגוד לרחוב סומסום, אבניו Q מציג קטעים של גזענות, פורנוגרפיה והומוסקסואליות. באחד הראיונות ציינו לופז ומרקס שכאשר הזמינו את אלמנתו של ג'ים הנסון לצפות בהצגה, היא תארה אותו בתור "מכתב אהבה שהוא הומאז' לרחוב סומסום".

עלילה

פרטי העלילה להלן מבוססים על הגרסה העברית של המחזמר שתרגם אלי ביז'אווי וביים משה קפטן והועלתה בתיאטרון בית ליסין בשנת 2007.
המחזמר מתחיל עם פרינסטון, בוגר מכללה, המחפש דירה וחיים טובים בניו יורק. לאחר שחיפש דירה בשאר חלקיה של ניו יורק, הוא מגיע לאבניו Q, שם הוא פוגש קבוצת דיירים השונאים את חייהם. באבניו קיו גרים קייטי-פלצת, גננת בגן; ניקי ורוד, שני שותפים לדירה הגרים ביחד כבר תקופה ארוכה; בראיין, קומיקאי יהודי ומובטל; לטינה, ארוסתו הדרום אמריקאית, אשר עובדת כמטפלת פסיכולוגית אך חסרת מטופלים; ומיכל ינאי, מלכת הילדים בעבר, וכרגע עובדת כ"אב הבית" של הבניין. בעוד שכולם מתלוננים על חייהם, הם מסכימים כי חייה של מיכל הם הגרועים ביותר. מיכל נותנת לפרינסטון את המפתחות לדירתו, וכולם מברכים אותו כדייר החדש באבניו קיו.
בדירתו, רוד קורא את הספר "האירוויזיון - השנים היפות'", כאשר ניקי נכנס לדירה, ורוצה לחלוק איתו מאורע על הומוסקסואל אותו פגש ברכבת התחתית. רוד מרגיש מותקף על ידי איזכור המושג הומוסקסואליות, וניקי מבטיח לו כי לא תהיה לו בעיה לקבל את העובדה שהוא הומו.
פרינסטון מפוטר מעבודתו החדשה, ומחפש אחר מטרתו בחיים. הוא מוצא אגורה עם שנת לידתו - אמונה תפלה נדירה. כולם מסבירים את מטרתם בחיים. מיכל, מצידה, מפחדת כי הוא כבר הגשימה את מטרתה בחיים. קייט מגלה כי היא רוצה לפתוח בית ספר רק למפלצות. כאשר פרינסטון שואל האם היא וטרקי-פלצת מלמעלה מקורבים, היא נעלבת קשות, ואומרת כי בעיניה הוא גזען. פרינסטון מציין כי גם מטרתה בחיים היא די גזענית, וכולם מצטרפים לשיחתם ומסכימים כי כל אחד הוא קצת גזען. הדובי-לאלאים מופיעים, ומשכנעים אותו לקנות פחיות בירה, במקום למצוא את מטרתו.
פרינסטון וקייטי-פלצת מתאהבים ונפרדים, כאשר לבסוף עוזר פרינסטון לקייטי-פלצת להגשים את חלומה ולפתוח בית ספר למפלצות בלבד, בסיוע כספי של טרקי-פלצת, מפלצת שעירה וגסת רוח שמתגוררת בקומה העליונה.

2018

במרץ 2018 עלתה ההצגה בבכורה מחודשת באולם רוזין בתל אביב. על ידי קבוצת מפיקים עצמאית בוגרי "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר" מיסודו של הבמאי עידן ליפר.

2007

בסוף שנת 2007 עלתה בישראל הפקה מקומית בתיאטרון בית ליסין. ההפקה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "הצגת הבידור של השנה".
נתן מז

ביוגרפיה

רבי נתן מז נולד בשנת ה'ת"פ לאביו שלמה בעיר פרנקפורט. רבו המובהק היה הרב יעקב יהושע פַלק, בעל ה"פני יהושע".
כיהן כארבעים שנה כדיין בקהילת פרנקפורט.
בשנת ה'תק"ל (1770) הוצע לו לכהן בעיר דרמשטדט, אך הוא סירב.
בשנת ה'תקל"א (1771) מונה לראש ישיבה בפרנקפורט, תפקיד בו שימש עד פטירתו.
נפטר בשנת ה'תקנ"ד.
מקפת האקלים של מאדים

מבנה הגשושית

מקפת האקלים של מאדים הייתה בגובה 2.1 מטרים, רוחב 1.6 מטרים, אורך (עומק) 2 מטרים ושקלה בעת השיגור 638 ק"ג (כולל דלק). החללית ניווטה באמצעות גלאי כוכבים וחיישני שמש. למקפת היו שמונה מנועים קטנים (4 × 22 N ו-4 × 0.9 N) לתיקון המסלול בדרך למאדים ובמאדים ומנוע ראשי (LEROS 1B - 640N) שהכניס אותה למסלול. למקפת הייתה אנטנה באורך 1.3 מטרים שקלטה ושידרה שדרים לרשת חלל עמוק, ואנטנת UHF לתקשור עם נחתת הקוטב של מאדים שתוכננה לנחות על מאדים ב-3 בדצמבר 1999 (אבל נכשלה). המקפת קיבלה אנרגיה חשמלית משלושה לוחות סולריים שסיפקו כ-500 ואט סביב מאדים. כשהלוחות היו פרוסים במלואם, אורכם היה 5.5 מטרים. ייעוד משני שלהם היה לשמש את המקפת בשלב ה-aerobraking (האטה באמצעות חיכוך עם האטמוספירה). בנוסף ללוחות הסולריים היו למקפת שתי סוללות נטענות ששימשו את המקפת כשמאדים הסתיר את השמש.

המשימה

המשימה תוכננה ושוגרה כחלק מתוכנית מרס סרוויור 98 יחד עם נחתת הקוטב של מאדים כדי לספק מידע מדעי אודות מאדים.

מהלך המשימה

מקפת האקלים של מאדים שוגרה ב-11 בדצמבר 1998, 18:45:51 UTC, על ידי נאס"א מSLC-17 מנמל החלל קייפ קנוורל על גבי משגר דלתא 2. שלבי במשגר פעלו למשך 42 דקות והכניסו את המקפת למסלול הוהמן במהירות 5.5 ק"מ לשנייה ביחס למאדים, למסע של 669 מיליון ק"מ אל עבר מאדים.
המקפת החלה את תמרון הכניסה למסלול סביב מאדים ב-23 בספטמבר 1999, 09:00:46 UTC. בעקבות טעות אנוש המקפת נכנסה למסלול נמוך מהמתוכנן ונשרפה באטמוספירת מאדים.

איבוד הקשר

ב-23 בספטמבר 1999, במהלך תמרון הכניסה למסלול סביב מאדים, אבד הקשר עם המקפת כשהיא נכנסה אל מאחורי מאדים ב-09:04:52 UTC, כ-49 שניות לפני המתוכנן. ניסיונות ליצירת קשר מחדש לא צלחו.
ב-10 בנובמבר 1999 הגיעה ועדת החקירה למסקנה כי התקלה נגרמה בשל טעות אנוש. מחשבי המקפת קיבלו נתוני דחף לפי ליברה בעוד היא תוכנתה לקבל נתוני דחף לפי ניוטון. הבלבול בנתונים, שנודע בנאס"א בשם metric mixup (הבלבול המטרי), גרם למקפת להיכנס למסלול נמוך מהמתוכנן וכתוצאה מכך היא נשרפה מהחיכוך באטמוספירה.
חופניים

תיאור מורפולוגי

מיני סוג זה הם עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים. הצמחים קירחים ובכך נבדלים מסוגים דומים כדוגמת אליסון ותריסנית. עלי הצמח התחתונים ערוכים לרוב בשושנת עלים והם מחולקים לטרף ופטוטרת, זאת לעומת העלים הבוגרים שהם יושבים או חובקים את הגבעול.
פרחי הצמח אופייניים למשפחה, וקטנים באופן יחסי. צבע הכותרת לרוב לבן ולעיתים רחוקות סגול או צהוב. הפרי הוא מטיפוס תרמיל ולו צורות שונות, אך עם זאת צורת הפרי במינים המצויים בארץ-ישראל היא דמוית לב או ביצה. הפרי בעל שוליים דמויי כנפיים, והוא נפתח עם ההבשלה. הפרי מחולק למגורות, ובכל מגורה 1-8 זרעים, שמאופיינים במעטה חלק.

מקור השם

צורת הפרי שונה במינים שונים, אך עם זאת, מקורו של השם העברי של הסוג מציין את תכונת הפרי של המינים הנפוצים בארץ-ישראל, שיוצר מראה דמוי כפות ידיים שקעורות כחופן.
השם הלטיני, Thlaspi (שמקורו בשפה היוונית), פירושו מגן שטוח, ומתייחס לצורת הפרי. שם זה מוזכר עוד בכתביו של פדניוס דיוסקורידס, שנכתבו במאה ה-1, ונחשבו במשך מאות בשנים למקורות הטובים ביותר לענייני בוטניקה ואחרים.
יואן שה-קאי

פעילותו הציבורית עד מהפכת 1912

את פעילותו הציבורית החל בשנת 1883 בעודו קצין צעיר בשירותו בקוריאה. צה שי, הקיסרית האלמנה שיגרה כוח צבאי לקוריאה ומינתה את יואן לראש המטה הכללי. בזכות הצלחתו, מונה בגיל 21 לנציב הסיני בסיאול. בשנים אלו ריכז את הקשר הדיפלומטי ופיתח את המסחר בין שתי המדינות דבר אשר הביא לקירוב ביניהן. בשנת 1903 הוביל את התנועה להכנסת חידושים בצבא הקיסרי והקים שש דיוויזיות בהן השתמש כדי לדכא מרידות ובהן את מרד הבוקסרים. צבאו היה מאומן היטב על פי הדגם הגרמני וממנו יצאו בהמשך בעלי תפקידים והשפעה רבה בממשל. בתקופה זו כונה יואן "אבי אילי המלחמה". בשנת 1907 איבד את אהדת הקיסרית. בשנת 1908, עם מות הקיסרית האלמנה, ניסה יואן לתפוס את השלטון ומחשש לחייו אולץ לפרוש מהחיים הציבוריים.

פעילותו הפוליטית בתקופת המהפכה

ב-12 בפברואר 1912 חתמה הקיסרית האלמנה לונגיו בשם הקיסר פויי על מסמך אשר האציל את הסמכויות השלטוניות לידי יואן בשם "הבטחת" שלום לעם ושקט לקיסרות לצורך הקמתה של רפובליקה גדולה של סין. מדינות המערב הפעילו אף הן לחץ למנותו למשרה משמעותית וסון יאט סן הבין שהמעצמות תומכות ביואן והתפטר מכהונתו כנשיא זמני של הרפובליקה לטובת יואן, אשר נבחר על ידי האספה הלאומית הזמנית של סין לנשיא זמני.

תקופת נשיאותו

יואן שה-קאי מינה את עצמו לנשיא והשיג את הסכמת סון יאט סן לכך. בשנים 1913–1916 שלט יואן על מרבית סין לאחר כשלונו של סון יאט סן. יואן תמך בדיקטטורה נאורה במטרה להביא לאיחודה של סין תחת שלטונו ובמסגרת זו אסר את חברי הפרלמנט אשר לא סרו למרותו. הוא יסד את המפלגה הרפובליקנית שהתחרתה במפלגה הלאומית קוואמינטנג של סון יאט סן.
בין השאר פעל בתקופת שלטונו להפסקת הסחר באופיום. במלחמת העולם הראשונה חתם בניגוד לרצונו על הסכם עם היפנים אשר כלל חמישה סעיפים ובהם מתן זכויות מיוחדות ליפן בחברת מכרות וכן מתן אישור ליפנים לאמן את הצבא הסיני. במהלך השנים ניסה למנות את עצמו לקיסר בעל שליטה בכל רחבי סין, אך הדבר זכה להתנגדות רבה ובסופו של דבר הוא לא הצליח בכך.
בשנת 1916 מת. לאחר מותו נכנסה סין לתקופה בת 5 שנים בה שררה אנרכיה שלטונית ולא נמצא מי שימלא את מקומו עד למינויו של סון יאט סן.
Dixie Dregs

היסטוריה

"Dixie Dregs" התפתחה מלהקה אחרת בשם "Dixie Grit" אותה הקימו הגיטריסט סטיב מורס ונגן הבס אנדי ווסט ב-1970. בלהקת "Dixie Grit" היו חברים אחיו הגדול של מורס, דייב, כמתופף, פרנק בריטינהם כסולן וכגיטריסט מלווה וג'וני קאר על הקלידים. זמן קצר לאחר שסטיב מורס רשם את עצמו ל"אוניברסיטת מיאמי למוזיקה", חדלה הלהקה מלהתקיים. ווסט ומורס הופיעו יחד כדואט, כשהם מכנים את עצמם "Dixie Dregs".
ב-1973, הצטרפו לשניים הכנר אלן סלואן, המתופף רוד מורגנשטיין ונגן האורגן פרנק ג'וזפס. במהלך 1975 עסקה הלהקה בהקלטות חומרים עבור אלבומה הראשון, וב-1976 יצא אלבום הבכורה שלה "The Great Spectacular".
בסוף 1976, הוחתמה הלהקה על ידי חברת התקליטים "Capricorn Records", ושנה לאחר מכם הוציאה את אלבומה השני "Free Fall", בו השתתף כנגן קלידים סטיב דוידובסקי. אלבום זה זכה לתגובות חיוביות ממבקרי מוזיקה. מיד לאחר הוצאת האלבום פרש דוידובסקי מהלהקה, ואת מקומו תפס מארק פאריש. הצלחת "Free Fall" הובילה את הלהקה לכתיבת אלבומם השלישי "What If" שיצא ב-1978, וזכה לביקורות חיוביות ביותר. אלבום זה סימן את פריצתה של הלהקה לתודעה הציבורית. על הפקת האלבום היה מופקד המפיק המפורסם קן סקוט. לאחר הוצאת האלבום, ערכה הלהקה לראשונה מסעי הופעות ברחבי ארצות הברית.
באפריל 1979 יצא אלבומם הרביעי "Night of the Living Dregs", שהיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר", בו זכתה לבסוף להקת Wings של פול מקרטני. אלבום זה הכיל חומרים מהקלטות האולפן של הלהקה וכן קטעים אותם ביצעה הלהקה בפסטיבל הג'אז במונטרה שנערך ביולי 1978. גם אלבום זה כקודמו הופק על ידי קן סקוט.
באוקטובר 1979, הכריזה חברת התקליטים "Capricorn Records" על פשיטת רגל, ובינואר 1980 הוחתמה הלהקה על ידי "אריסטה רקורדס" על חוזה של שלושה אלבומים. באותה התקופה, פרש הקלידן מארק פאריש, והוחלף על ידי טי לאביץ. מאוחר יותר באותה שנה, הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי "Dregs of the Earth" שזיכתה את הלהקה במועמדות נוספת לפרס הגראמי בקטגוריית "ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר".
באלבום השישי "Unsung Heroes" שיצא ב-1981, שינתה הלהקה את שמה ל-The Dregs, במאמץ לזכות בתשומת לב ציבורית. לאחר יציאת האלבום עזב הכנר אלן סלואן את הלהקה, ובמקומו נכנס מארק או'קונור.
ב-1982 יצא אלבומה השביעי "Industry Standard", שזכה לביקורות נלהבות. האלבום הציג לראשונה ליריקה בשיריו, בשונה מאלבומיה הקודמים של הלהקה שהכילו מוזיקה אינסטרומנטלית בלבד. הסולנים-אורחים באלבום היו פטריק סימונס מלהקת The Doobie Brothers ואלכס לייגרטווד מלהקת סנטנה. אלבום זה זיכה את הלהקה במועמדות שלישית לפרס הגראמי.
ניסיונותיה הנואשים של הלהקה לזכות בהצלחה מסחרית ותשומת לב תקשורתית וציבורית, כמו שינוי שמם, הכנסת סולן ועריכת מסעי הופעות חיות, כשלו והלהקה התפרקה כשחבריה פונים לפרויקטים אישיים.
במהלך השנים התאחדו חברי הלהקה מספר פעמים להופעות חיות, שלשיאם הגיעו ב-1992 בהוצאת אלבום ההופעה "Bring 'em Back Alive". ב-1994 התאחדו על מנת להוציא את אלבומם השמיני "Full Circle", שיצא תחת הלייבל הקודם שלהם "Capricorn Records".

הלהקה כיום

חברי הלהקה שומרים כיום על קשר רופף, ומתכנסים להופעות חיות ולעיתים נדירות יותר להקלטת חומרים באולפן.

סגנון מוזיקלי

הלהקה שומרת על סגנון מוזיקלי ייחודי, המשלב אלמנטים מקשת רחבה של סגנונות מוזיקליים: מרוק כבד ורוק מתקדם ועד ג'אז, בלוגראס ומוזיקה קלאסית. למעשה, ניתן להגדיר את הלהקה כ"להקת פיוז'ן". נגינתה של הלהקה היא לרוב אינסטרומנטלית, ועושה שימוש רחב בכינור וגיטרה בס.
כרומוזום הומולוגי

המבנה

כרומוזומים הומולוגיים הם כרומוזומים המכילים את אותם גנים באותו הסדר לאורך זרועות הכרומוזומים. יש שתי תכונות מרכזיות של הכרומוזומים ההומולוגיים: האורך של זרועות ומיקום הצנטרומר.
האורך של הזרועות, המותאם למיקומם של הגנים, הוא חשוב שאופן קריטי לסידרם ומערכם התקין והראוי של הכרומוזומים. המיקום של הצנטרומר מאופיין בארבעה סוגי סידור שונים, סאב מטאצנטריק (submetacentric), טלוצנטריק (telocentric), אקרוצנטריק (acrocentric) ומטאצנטריק (metacentric).  שתי יכולות אלו הן הגורם העיקרי ליצירת מבנה הומולוגי בין כרומוזומים.
מכיוון שהכרומוזומים ההומולוגיים אינם זהים ולא משתייכים לאותו אורגניזם הם שונים מכרומטידות אחיות. כרומטידות אחיות הן תוצאה של שיכפול הדנא ולכן הם זהים מבחינה גנטית ונמצאים אחד ליד השני עם חיבור הצנטרומר.

הקשר בין כרומוזום, גן, מידע תורשתי ותכונה

המחקרים שבהם נבדק במדויק מבנה והרכב הכרומוזומים שבגרעין התא נמצא, שכל כרומוזום מורכב ממולקולה אחת של החומר דנ"א. מולקולת הדנ"א ארוכה מאוד ומסולסלת מאוד, ונמשכת לכל אורכו של הכרומוזום. מולקולת הדנ"א מורכבת משני גדילים השזורים לאורכה, ולכן היא נקראת "סליל כפול".
בדנ"א שבכרומוזומים הנמצאים בגרעין של כל אחד מתאי הגוף של הורי הילדים, נמצא מידע. כרומוזומים אלה הועברו לילדים מהוריהם באמצעות תאי הזיווג.

כרומוזומים בבני אדם

תאי האדם מכילים 46 כרומוזומים, והם מאורגנים ב-23 זוגות כרומוזומים הומולוגיים, דהיינו שווים מבחינה מערך הגנים שלהם. קיימים 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומלים וזוג אחד של כרומוזומי מין אותם המדענים כינו: X ו-Y (ראו בתחתית הקריוטיפ). כרומוזומי המין שונים זה מזה מבחינת מערך הגנים שלהם, ואף-על-פי-כן הם מתפקדים כהומולוגים במיוזה, בעת התחלוקתם לשתי קבוצות. כרומוזומי המין קובעים את מינו של הפרט. אצל הנקבה הרכב הכרומוזומים הוא 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומלים ושני כרומוזומים X. אצל הזכר ההרכב הוא 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומלים, כרומוזום X וכרומוזום Y. הימצאותו של כרומוזום Y בביצית מופרית תקבע את מין הצאצא לזכר. ביצית עם סטייה כרומוזומלית כדוגמת XXY תתפתח לכדי צאצא ממין זכר.

תפקוד

כרומוזומים הומולוגיים חשובים התהליכים של מיוזה מיטוזה. הם מאפשרים ערבוב ובנייה אקראית מחדש של קומבינצית החומר הגנטי של האמא והאבא לתוך תאים חדשים.

היסטוריה

בתחילת 1900 ויליאם בייטסון ורגינלד פאנט למדו את תחום התורשה הגנטית והם הבחינו כי קיימים כמה שילובים גנטיים הופיעו לעיתים קרובות יותר מאחרים. הנתונים והמידע נחקרו ועובדו על ידי תומאס מורגן. באמצעות ניסויים צולבים, הוא גילה כי עבור הורה יחיד, הגנטיקה קרובים לאורך אורך הכרומוזום לנוע יחד. בהיגיון זה הוא הגיע למסקנה כי שני הגנים שהוא לומד נמצאים על כרומוזומים הומולוגיים . מאוחר יותר במהלך 1930s הרייט קרייטון  ( Harriet Creighton) וברברה מקלינטון ( Barbara McClintock) חקרו ולמדו את תהליך המיוזיס (מיוזה), בתאי התירס ובחנו את גן הלוקוסים(gene loci) על תאי התירס. הרייט  קרייטון וברברה מקלינטון גילו כי שילובים גנטיים חדשים היוצרים צאצא ואירוע המיוזיס קשורים אחד לשני בקשר ישיר. דבר זה מוכיח את ההתארגנות מחדש של הגנים בתוך הכרומוזומים.