google/wiki40b huggingface dataset:
קתלין פרייר

תולדות חייה

פרייר נולדה בבלקברן ובהמשך עברה עם הוריה ללנקשייר. בגיל 14 הפסיקה את לימודיה ועבדה כמרכזנית בבלקברן.
קתלין פרייר נישאה למנהל בנק בשם ברט וילסון בשנת 1935 ועברה לקרלייל שבצפון אנגליה, שם התערב עמה בעלה, כי לא תעז לגשת לתחרות שירה. היא נרשמה לתחרות וזכתה בשתי קטגוריות - שירה ונגינה בפסנתר. תחרות זו עשתה פומבי לכשרונותיה והיוותה גורם מכריע בהחלטתה לנסות את כוחה בקריירה של זמרת. בתקופה הראשונה של מלחמת העולם השנייה הופיעה בקונצרטים מטעם "המועצה לעידוד המוזיקה והאמנויות" (CEMA) ואחר, בעצת מלקולם סרג'נט, עברה בשנת 1942 ללונדון, שם החלה הקריירה העיקרית שלה. נישואיה לא החזיקו מעמד והתבטלו כעבור 12 שנים.
פרייר למדה אצל ד"ר האצ'ינסון בניוקאסל ואחר אצל הבריטון רוי הנדרסון, שהיה מורה נודע לשירה בימים ההם. למצלול הייחודי של קולה היה אחראי בחלקו חריג רפואי: גרונה היה רחב במידה יוצאת מגדר הרגיל.
פרייר הצטיינה במוזיקה של מהלר, באך והנדל.
הרסיטלים שלה כללו לעיתים קרובות שירים משל שוברט, שומאן וברהמס ולקראת סוף הקריירה שלה שרה את ה"פואמה על האהבה ועל הים" של שוסון - היצירה הגדולה היחידה ששרה מן הרפרטואר הצרפתי. פרייר זכורה לטוב על פרשנויותיה לשירי עם בריטיים.
פרייר, שהייתה מבוקשת מאוד ברחבי הממלכה המאוחדת, גם שרה בקביעות בהולנד, שם הייתה פופולרית ביותר, בצרפת, גרמניה, איטליה ובסקנדינביה. קתלין פרייר ביקרה שלוש פעמים בצפון אמריקה (1948, 1949 ו-1950) ושרה בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי בשש הפעמים הראשונות - עובדה שהסבה לה גאווה מוצדקת.
בנג'מין בריטן כתב תפקידים אחדים במיוחד בשבילה, ביניהם לוקרציה ב"אונס לוקרציה", "אברהם ויצחק" (שנכתב גם למען פיטר פירס) וחלק מ"סימפוניית האביב" (1949). בין מלחינים אחרים, שייחדו יצירות לכבודה, היו לנוקס ברקלי, ארתור בליס ואדמונד רוברה. 
קתלין פרייר עבדה עם מנצחים מפורסמים רבים, ביניהם ברונו ולטר, ג'ון ברבירולי, מלקולם סרג'נט, קלמנס קראוס, הרברט פון קאראיין, אדוארד ון ביינום, וכן עם בנג'מין בריטן. כמו כן עבדה עם זמרים מפורסמים אחרים, כמו איזובל ביילי, אליזבת שוורצקופף, יוליוס פאצאק ופיטר פירס.
תפקידה האחרון היה כאורפיאו ב"אורפיאו ואאורידיקה" של גלוק בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בפברואר 1953. קודם שרה בתפקיד זה בגליינדבורן בשנת 1947 ובהולנד בשנים 1949 ו-1951. הקלטה של קונצרט זה מ-1951 נמצאה בארכיוני האופרה ההולנדית הלאומית ויצאה בתקליט ויניל בראשית שנות ה-80', אבל השירה בקובנט גארדן הייתה בשפה האנגלית.
קתלין פרייר, שכבר הייתה חולה מאוד בסרטן השד, שהתפשט לעצמותיה, עברה בהצלחה את ליל הפתיחה של אורפיאו, אבל בהצגה השנייה נשברה עצם ברגלה כשנמצאה על הבמה. היא הצליחה לסיים את ההצגה הזאת ועזבה את התיאטרון על גבי אלונקה. זו הייתה ההופעה האחרונה שלה.
קתלין פרייר מתה מסרטן השד באוקטובר 1953.
קלגנפורט

כלכלה

קלגנפורט היא המרכז הכלכלי של קרינתיה, עם 20% מהחברות התעשייתיות. בחודש מאי 2001 היו 63,618 עובדים מ-6,184 חברות.                   33 מהחברות הללו העסיקו יותר מ -200 עובדים. המגזרים הכלכליים השכיחים הם תעשייה קלה, אלקטרוניקה ותיירות.
אלסטר (אונייה)

אלסטר (Alster) היא אוניית ביון של הצי הגרמני. האונייה מצוידת במגוון רחב של חיישנים אלקטרומגנטיים, הידרואקוסטיים ואלקטרואופטיים, המאפשרים איסוף מודיעין אסטרטגי. ניתן להשתמש בה כיחידת התרעה מוקדמת. התכנון הראשוני שלה נועד לאסוף מידע על אוניות הצי הסובייטי.
הספינה נבנתה ב"מספנות פלנסבורג", והושקה בשנת 1987. אורכה 83.5 מטרים ולה הדחק של 2,375 טון (3,200 טון במצב מלא). מהירותה המרבית 21 קשר, והטווח שלה הוא 5,000 מייל ימי. צוות האונייה כולל 36 ימאים ו-40 אנשי מודיעין.
ב-26 באוקטובר 2006, בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, הייתה האונייה מעורבת בתקרית עם חיל האוויר הישראלי. דובר צה"ל מסר כי מסוק המריא מהאונייה מול חופי ראש הנקרה, מבלי שהזדהה כמוסכם, ולכן הוזנקו לעברו שני מטוסי קרב. הדובר הכחיש ידיעות בתקשורת הגרמנית, לפיהן ירו המטוסים טילים לעבר האונייה, וכי המטוסים הטילו נורים בלבד.
קרבות עשרת הימים

קרבות עשרת הימים הם סדרת מבצעים שנערכו במהלך מלחמת העצמאות. "ההפוגה הראשונה" במלחמה נמשכה כחודש ימים, ואמורה הייתה להסתיים ב-9 ביולי 1948. יום קודם לכן ב-8 ביולי חודשו הקרבות, תוך שהמצרים מפרים את ההפוגה בהתקפה על כפר דרום, למשך עשרה ימים, עד 18 ביולי, אז הוסכם על "ההפוגה השנייה". בסדרת קרבות אלו הצליח צה"ל לשפר את מצבו או לשמור על עמדותיו בכל החזיתות, למעט אזור לטרון שניסיון לכיבושו העלה חרס, וכן שטח קטן שישראל איבדה לצבא העיראקי באזור הגלבוע.
קרבות עשרת הימים חוללו תמורה ניכרת ביחסי הכוחות בשטח. המאמץ הערבי היה מפוצל וחסר תיאום ואילו צה"ל השכיל לרכז את המאמץ שלו ולזכות ביתרונות מקומיים משמעותיים.

קרבות עשרת הימים בירושלים

הקרבות בירושלים נועדו להרחיב את גבולה של העיר העברית מערבה ככל האפשר, ובמהלכם נכבשו אזור חרבת-אל-חממה (סמוך להר הרצל של ימינו) ובית מזמיל (אזור קריית היובל), ובהמשך הכפרים אל-מאלחה (מלחה של ימינו), ג'ורה (אורה של ימינו) ועין כרם. בניגוד לקרבות עשרת הימים בכל הארץ, הקרבות בירושלים התנהלו אז לא על ידי צה"ל, אלא בשיתוף פעולה של המחתרות, אשר בשלב זה של המלחמה שמרו עדיין על עצמאותן בעיר.

החזית האווירית והימית

בחזית האווירית ערך חיל האוויר הישראלי, במהלך עשרת הימים, גיחות רבות, כולל גיחות הפצצה ממפציצים כבדים מסוג B-17 ("המבצר המעופף"), שזה עתה הובאו ארצה. חיל האוויר הישראלי הפציץ אף את בירות ערב קהיר ודמשק ואת אל עריש בתגובה להפצצות אוויר של מטרות אזרחיות בתל אביב על ידי חיל האוויר המצרי שגרמו לאבידות רבות והרס. חיל הים הישראלי נטל אף הוא חלק במערכה והפגיז מן הים את נמל צור (בין ה-17 ל-18 ביולי) ומטרות בחוף עזה.
סטאלקר

עלילת הסרט

לאחר שמטאור נפל במרחב פוסט-אפוקליפטי ששמו "אזור", החלו להתרחש בו מקרים על-טבעיים. בעקבות זאת סגרה הממשלה את האזור, והציבה סביבו שומרים. הופצו שמועות כי ביקור במקום זה הוא קטלני, אך מי שיצלח אותו – משאלתו העמוקה ביותר תתגשם. איש הנקרא 'סופר' ואדם הקרוי 'פרופסור' משלמים לסטאלקר כדי שיכניס אותם לאזור. הסופר – על מנת לשבור את מחסום הכתיבה שלו, ואילו המדען – על מנת לחקור את האזור. לאורך המסע עוברים השלושה סכנות רבות, כאשר הקונפליקט העיקרי הוא דווקא המילולי, דהיינו הדיונים הקיומיים המתחוללים בין השלושה.
אווליי

גאוגרפיה

אווליי הוא שטח בין רדפרן במערב (הגבול הוא בתחנת הרכבת רדפרן), אלכסנדריה ווטרלו בדרום, ניוטאון במזרח ודרלינגטון בצפון. הוא אחד הפרוורים הבודדים בסידני שאינו מכיל בתי מגורים ומתועש לחלוטין. הוא ממוקם כשלושה ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני. בעבר נפרש יותר מערבה וכלל את תחנת הרכבת רדפרן.

היסטוריה

בעליה הראשון של הקרקע באווליי היה סגן ג'יי-אר הולדן, שנתן לשטח את שמו בעקבות מקום הולדתו באנגליה. השטח כלל במקור חלק נכבד מהפרוור הסמוך רדפרן, ושימש גם למגורים. 
בשנות השמונים של המאה ה-19 הלאימה ממשלת ניו סאות' ויילס את שירות הרכבות הפרטי והכושל באזור סידני. חצר הרכבות אווליי הוקמה על מנת לשרת ולתחזק את מערכת הרכבות הקיימת באזור העיר, וב-1908 החלו לייצר באווליי קטרים חדשים. באותה תקופה כ-3,000 עובדים היו מועסקים באתר. עד שנת 1980 העובדים הגיעו לאתר באופן עצמאי מהפרוורים הסובבים, ובשנה זו הם הקימו את תחנת תחנת הרכבת מקדונלדטאון שנועדה לשמש עובדים להגעה לאתר. שתי תחנות הרכבת רדפרן ומקדונלדטאון הן הקרובות ביותר לפרוור.
סדנאות ומחסני העבודה באווליי היו בעלי חשיבות גדולה לתעשייה באזור סידני. בחצר הרכבות פותח ויוצר קטר הקיטור הראשון באוסטרליה והיא הייתה מקום הייצור והפיתוח של מרבית הטכנולוגיות ששימשו לרכבות קלות במדינה במהלך ראשית המאה ה-20, כמו גם כלי ההנדסה הבינונית והקלה. אווליי היה גם מפעל ייצור התחמושת העיקרי למאמצי צבא אוסטרליה במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
אווליי הייתה גם מוקד לשינוי חברתי, שכן בה החלה שביתת עובדי הרכבות הראשונה בניו סאות' ויילס, שהביאה ליצירת שבוע עבודה בן שישה ימים, והפכה לתקדים לכוחם של איגודים מקצועיים.
חצר הרכבות נסגרה בשנת 1988, ועבודות הרכבת הועברו לאינפילד. בשנת 1989 אירח אווליי את שוק פאדיז מרקט, בזמן שאתר השוק הקבוע בהיימרקט היה בשיפוצים.

תרבות

בשנת 1991 ממשלת ניו סאות' ויילס, ביחד עם מספר אוניברסיטאות בסידני, הקימה באווליי את פארק הטכנולוגיה האוסטרלי (Australian Technology Park). פארק זה הוא בסיס לחברות הזנק וחברות היי-טק שונות, כמו גם אתר צילומים ואולפנים למספר רב של תוכניות טלוויזיה, בין השאר "כוכב נולד" האוסטרלי (Australian Idol), התוכנית Master Chef ועוד. בתחילת המאה ה-21 התבסס במקום גם אולפן צילומי קולנוע, בו בין השאר מתוכננים הסרטים "Happy Feet 2" ו-"Mad Max 4".
חלק נפרד מחצר הרכבות הישנה, הפונה לכיוון רחוב וילסון, הפכה לאולם תיאטרון.
הצעיף הכחול

תקציר העלילה

לואיז (לולו) מייסון (ג'יין ויימן) היא אלמנה שבעלה נהרג במלחמת העולם הראשונה. היא יולדת בת שמתה לאחר הלידה. לואיז אוהבת לטפל בילדים והיא מקבלת לטפל בבנו של פרדריק ביגלי, (צ'ארלס לוטון), אלמן עשיר, יצרן מחוכים. ביגלי מבקש את ידה אבל היא מסרבת והוא מתחתן עם מזכירתו שמפטרת אותה.
היא מוצאת עבודה כאומנת לרובי והריסון והנרי, בניהם של הנרי פאלפרי ואשתו פלייר (אגנס מורהד). הריסון הוא ילד פרוע ומוצמד אליו מורה מלווה בשם ג'ארי קין (ריצ'רד קרלסון). ג'ארי מתאהב בלואיז ומציע לה נישואים כדי שתסע איתו לביירות שם קיבל משרה טובה. היא מסכימה אך פלייר משוחחת איתו ומורידה את התלהבותו מלואיז שזה עתה הכיר. הוא מבקש מלואיז לדחות את נישואיהם ונוסע בעצמו. לואיז המדוכאת נשארת עם משפחת פאלפרי עד שהילדים גדלים.
מקום עבודתה הבא הוא אומנת לנערה סטפני רולינס (נטלי ווד) בתה של אם יחידנית, אני רולינס (ג'ואן בלונדל), זמרת מתוסכלת בשולי הקריירה שלה.
אני עסוקה בהופעותיה בעוד שלואיז מטפלת בסטפני המתבגרת ונוצר ביניהן קשר של אם ובת. בטקס הקונפירמציה מופיעה רק לואיז וסטפני מציגה אותה כאמה. לואיז מרגישה שהקשר הזה אינו בריא ומתפטרת.
היא עוברת להיות אומנת לטום, ילדם של הזוג יו (דן או'הרליהי) והלן ויליאמס. יו עובר במלחמת העולם השנייה לאנגליה, נפצע קשה בקרב ואשתו נוסעת לטפל בו. לואיז נשארת ומטפלת בטום שנים רבות. כאשר מודיעה לה הלן כי התאלמנה, נישאה מחדש ועומדת להגיע בחזרה לארצות הברית, היא עוזבת את הבית ונוסעת לפלורידה. לאחר חיפוש נרחב על ידי המשטרה היא נמצאת ומואשמת בחטיפה. התובע המחוזי אוהד אותה אבל נאלץ לכבד את החוק ולהעביר את טום לאימו הביולוגית.
כל אותן השנים היא ביחסים אפלטונים עם פרנק האצ'ינס (סיריל קיוזק), בעל חנות צעצועים. הוא מציע לה נישואים אך היא דוחה זאת.
המשטרה מחפשת את טום ובלש חוקר את פרנק על יחסיו עם לואיז ובסוף החקירה פרנק מתמוטט ומת.
לואיז מגיעה לחנותו של פרנק ולאכזבתה רואה שהינו סגורה עקב מותו.
כעת לואיז היא אישה קשישה ובודדה ואינה יכולה למצוא עבודה כאומנת. בלשכת תעסוקה מציעים לה להיות מנקה בבית ספר והיא מסכימה כדי להיות שוב קרובה לילדים. ראייתה נחלשת וכאשר היא כמעט נדרסת, היא נבדקת על ידי רופא עיניים שמתברר שהוא רוברט פאלפרי. היא מספרת לו על קורותיה ומראה לו תמונות של כל הילדים שבהם טיפלה. הוא מזמין אותה לביתו ושם היא נפגשת להפתעתה עם כולם ומשוחחת בטלפון עם טום. בסוף השיחה מציע לה רוברט להיות אומנת לילדיו.
צ'ולנונט סוריוד

הגנרל בדימוס צ'ולנונט סוריוד (בתאית: สุรยุทธ์ จุลานนท์; נולד ב-28 באוגוסט 1943), ראש הממשלה הזמני של תאילנד ומפקד צבא תאילנד לשעבר.
ב-40 שנות הקריירה הצבאית שלו, נתפס סוראיוד כמפקד יעיל וישר, וזכה לשבחים רבים על תפקודו כמפקד הצבא. עם פרישתו מהצבא בשנת 2003, מונה כחבר המועצה המייעצת למלך תאילנד. סוראיוד נחשב כמקורב לגורמים בצבא ארצות הברית, שהרבו לשבח את תפקודו. עם שחרורו מהצבא, הצטרף סוראיוד, בודהיסט אדוק, למנזר בודהיסטי, ושהה במקום למשך תקופה מסוימת. בעבר הכריז כי אין בכוונתו להיכנס ל"ביצה הפוליטית", אולם כאמור, לבסוף עשה זאת.
סוריוד נבחר על ידי השבועון "טיים" ל"גיבור של אסיה", בשל היותו חייל מקצועי המעוניין ברפורמות. הוא נתפס בארצו כאיש הגון ובעל כישורים מוכחים.
מיד לאחר השבעתו אמר סוריוד כי ממשלתו החדשה תתמקד ברווחתם של האזרחים.
יחסי אפגניסטן–סן מרינו

נציגויות דיפלומטיות

כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והאפגנים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים. שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית במונגוליה, והשגרירות האפגנית באיטליה.
מקהלת הנערים של וינה

מקהלת הנערים של וינה (בגרמנית: Wiener Sängerknaben) היא מקהלה של נערים בקולות סופרן ואלט, השוכנת בווינה, אוסטריה. היא אחת ממקהלות הנערים הנודעות ביותר בעולם. הנערים נבחרים בעיקר מאוסטריה אך גם מארצות אחרות בעולם, לאחר ראיון אישי.
המקהלה, שהתפרסמה באיכותה הווקאלית היוצאת מן הכלל, עבדה בשנות קיומה עם מוזיקאים כמו וולפגנג אמדאוס מוצרט, אנטוניו קאלדארה, אנטוניו סאליירי, היינריך איזאק, פאול הופהיימר, היינריך איגנץ ביבר, יוהאן יוזף פוקס, כריסטוף ויליבלד גלוק ואנטון ברוקנר.

תולדות המקהלה

המקהלה היא הממשיכה המודרנית של מקהלות הנערים של חצר המלוכה  הוינאית, שראשיתן בימי הביניים המאוחרים. המקהלה נוסדה, למטרות מעשיות, באמצעות מכתב שהוציא מקסימיליאן הראשון ב-7 ביולי 1498. במכתב הורה הקיסר לפקידי החצר להעסיק מורה לזמרה, שני בסים ושישה נערים. סלובני בשם יורי סלטקוניה היה למדריך ההרכב הזה.
תפקיד המקהלה (שמנתה בין ארבעה-עשר לעשרים נערים) היה לספק ליווי מוזיקלי למיסה הכנסייתית.
הילדים קיבלו השכלה מוזיקלית נרחבת, שברוב המקרים הייתה לה השפעה משמעותית על שארית חייהם, שכן רבים מהם המשיכו בדרך זו והיו למוזיקאים מקצועיים. המלחינים יעקובוס גאלוס ופרנץ שוברט והמנצחים הנס ריכטר, פליקס מוטל וקלמנס קראוס היו חברים במקהלה.
בשנת 1920 התפרקה קבוצת נגני החצר, אבל הרקטור באותה תקופה, יוזף שניט, ביקש להמשיך במסורת. ב-1924 נוסדה באופן רשמי "מקהלת נערי וינה" והתרחבה עד להיותה קבוצה מוזיקלית מקצועית. משנת 1948 משמש ארמון אוגרטן (Palais Augarten) כאתר חזרות ופנימייה מגיל גן ילדים עד גיל חטיבת ביניים.
המקהלה היא ארגון פרטי שלא למטרות רווח. יש כ-100 זמרים,  בני עשר עד ארבע-עשרה. הנערים נחלקים לארבע מקהלות מסיירות, המופיעות בכ-300 קונצרטים בשנה לפני קרוב ל-500,000 איש. כל קבוצה יוצאת לסיורים של בין תשעה לאחד-עשר שבועות.
ד"ר אויגן יסר היה לנשיא המקהלה בשנת 2001 ולמנהלה בשנת 2003. ג'רלד וירת היה למנהלה האמנותי של המקהלה בשנת 2001.
סולוגוני

אופן ההכנה

סולגוני עשויה מחלב פרה, עז או כבש מפוסטרים, או מעירוב שלהם. במהלך הכנתה מחוממת הגבינה עד להתכה קלה, ואז הגבן לש ומקפל בידיו את הגבינה פעמים רבות להיווצרות השכבות האופייניות. יש המעשנים את הגבינה בתום התהליך ליצירת סולגוני מעושנת.
בורביסטה

בּוּרבּיסטה (Burebista) היה הגדול במלכי דאקיה והנהיג אותה בין השנים 70 לפני הספירה עד 44 לפני הספירה.

ביוגרפיה

בורביסטה איחד את האוכלוסייה התראקית (הדאקים הם תראקים צפוניים) שבין הרצ'יניקה (Hercinica בחבל מורבייה בימינו) במערב, נהר הבוג הדרומי במזרח, הרי הקרפטים הצפוניים ודיוניסופוליסין (Dionysopolisin) בדרום.  הוא בחר לו כבירה ישוב בשם ארג'דאבה (Argedava) או סארג'דאבה (Sargedava) שנמצא באזור קוסטשטי בהרי אורשטיה (Orastie). המקום הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
השם האמיתי של המלך אבד במהלך העיתים והוא מוזכר על ידי סופרים יווניים בשם Bu-ere-bu-ist-as שמשמעותו היא: זה שאיננו.
המרכז הרוחני של הממלכה נקרא על ידי סטראבון בשם קאגאיון (Kagaion) (ההר הקדוש) ומקומו היה כנראה אי שם באזור הרי בוצ'ג'י (Bucegi).
הפרוקונסול של הפרובינקיה מקדוניה, וארו לוקולוס כבש, במהלך מלחמת מיתרדטס השנייה, ערים יוניות בחוף המערבי של הים השחור עד אפולוניה ועד הדלתה של הדנובה. התושבים היונים של הערים הכבושות ביקשו את עזרתו של בורביסטה. הוא ניצח חיל רומאי בהנהגתו של אנטוניוס היברידה (Antonius Hybrida) והערים היוניות טומיס (Tomis), קאלאטיס (Calatis), דיוניסופוליס (Dionysopolis) ואפולוניה (Apolonia) הסכימו להיות חלק מממלכתו של בורביסטה, כדי לזכות בהגנתו.
בורביסטה המשיך בפעולותיו הצבאיות באזור, כבש את אליובריקס (Aliobrix) (בדרום בסרביה, היום באוקראינה), טיראס (Tyras) ואודסה (Odessas).
בשנת 58 יוליוס קיסר לטש עיניים אל ממלכתו, אך יצא בסוף למלחמה בגאלים.
בשנת 48 לפני הספירה, התערב בורביסטה בפוליטיקה הפנימית של האימפריה הרומית והתייצב כבן ברית של פומפיוס במחלוקת עם יוליוס קיסר. לאחר שלוש שנים ניצח קיסר את יריבו ושלח לגיונות להעניש את בורביסטה. ב-15 במרץ 44 לפנה"ס, לפני הקרב המכריע, נרצח קיסר בסנאט. זמן לא רב לאחר מכן מת גם בורביסטה בנסיבות לא ידועות.
דרמה פר מוזיקה

דרמה פר מוזיקה (באיטלקית: Dramma per musica, תרגום מילולי: "מחזה עם מוזיקה") הוא מונח, ששימש דרמטורגים באיטליה ובמקומות אחרים בין סוף המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19. לעיתים קוצר המונח לדרמה. 
דרמה פר מוזיקה הייתה במקורה (באיטליה של המאה ה-17) מחזה, שנועד מראש ובמפורש למוזיקה, במילים אחרות, כלברית לאופרה, בדרך כלל רצינית. מתוך כך הסתעף המונח ושימש גם לאופרה או לאופרות, שחוברו בשביל הלברית, והיו מלחינים שהעדיפו את הגרסה האחרת שלו, "דרמה במוזיקה" ( dramma in musica), ששמה דגש על היסוד המוזיקלי. במאה ה-18 נפוץ השימוש במונחים האלה, יחד עם "דרמה מוזיקלית" (dramma musicale), בעיקר לתיאור אופרות איטלקיות רציניות, הידועות כיום כאופרה סריה, מונח שלא היה מקובל בשימוש כשנוצרה הסוגה.
המונחים האלה היו בשימוש גם בראשית המאה ה-19, אחרי שהרפורמות של גלוק שמו סוף אחת ולתמיד לשלטונה של האופרה סריה. לדוגמה, כמה מן האופרות הרציניות של רוסיני כונו "דרמה במוזיקה". 
"דרמה פר מוזיקה" לא התפרשה מעולם כ"דרמה באמצעות מוזיקה", הווה אומר, דרמה שמחברה משתמש באפקטים מוזיקליים בעלילה, שלא לומר "מחזה מוזיקלי". 
דוגמאות לדרמה פר מוזיקה הן "אריסמנה" של פרנצ'סקו קאוואלי (1656), "טיטוס מאנליו" של ויוואלדי 
(1719), "איל בלרופונטה" של מיסליווצ'ק (1767), "פאריס והלנה" של גלוק (1770), "ארמידה" של סאליירי (1779), "אידומניאו" של מוצרט (1718) ו"אותלו" של רוסיני (1816), וכן מספר רב של לבריות שכתב פייטרו מטסטאזיו.
אסופות (ספר שנה)

אסופות היה ספר שנה למדעי היהדות שיצא לאור בירושלים במסגרת יד הרב נסים במשך חמש עשרה שנים, בין השנים ה'תשמ"ז-ה'תשס"ג, 1987-2003.
ספר השנה החל לראות אור בעקבות הוצאתו לאור בשנת ה'תשמ"ה של ספר הזיכרון לרב יצחק נסים בשישה כרכים. בעקבות היענותם של כותבים רבים לכתוב מאמרים עבור ספר הזיכרון, הועלה הרעיון ליצור כתב עת שיעסוק בשלל נושאי מדעי היהדות, מכיוון שעד אותה שנה לא היה כתב עת בעברית שלא התמקד בענף ספציפי מענפי התחום.
עורך ספר השנה לכל אורך שנות פעילותו היה מאיר בניהו.

כותבים

בין הכותבים הבולטים בכרכי ספר השנה: אפרים א' אורבך, ישראל תא-שמע, אריה מורגנשטרן, ברכה ריבלין, צבי לנגרמן, אברהם גרוס, שאול רגב, עזרא פליישר, יוסף פאור, יצחק טברסקי, אליאב שוחטמן, יהודה רצהבי, יעקב שמואל שפיגל, דב שוורץ, דבורה ברגמן, אברהם בן יעקב, אבריאל בר-לבב, דוד הנשקה, חביבה פדיה, בועז הוס ומשה סמט. אדמיאל קוסמן ודוד גולינקין.
תנשמית הצפצפה

תיאור

מוטת כנפיה של תנשמית הצפצפה היא הוא כ-80 מ"מ. כנפיה הקדמיות בצבע אפור-חום, ומצוירים עליהן פסי רוחב זגזגיים כהים. צבע הכנפיים האחוריות הוא אדום עם שני פסי רוחב שחורים. כשמטרידים את תנשמית הצפצפה, היא פורשת את כנפיה הקדמיות, ובכך חושפת את כנפיה האחוריות שצבען מהווה צבע הרתעה.

רבייה

הזחלים חומים-אפורים, ויש להם פסי אורך בצבע חום כהה. הזחלים ניזונים בעלי הצפצפה (מכאן שמם) והערבה.
וודג' זבדיה

וודג' זבדיה (נולד ב-7 בספטמבר 1973 באינקאש, אתיופיה) הוא רץ ישראלי למרחקים ארוכים.

ביוגרפיה

בן למשפחה שעסקה בחקלאות ואח לתשעה. כילד, גדל אצל סבו בעיר אמבובר וכשהגיע לגיל 12, עבר לאדיס אבבה וקיבל אשרת עלייה לישראל. בגיל 16 הגיע עם אביו ואחיו לאשדוד ונשלח לכפר הנוער נווה עמיאל, שם החל בקריירת הריצה, ואחר כך המשיך את לימודיו כעתודאי במכללת ווינגייט.
שיאו האישי של זבדיה במרתון עומד על 2:16:04 שעות והושג במרתון טבריה בשנת 2004. בחצי מרתון עומד שיאו האישי על 1:04:30 שעות (בייג'ינג, 2001), ו בריצת 10,000 מטר על 29:38.88 דקות (תל אביב, 1996).
במרתון טבריה בשנת 2009 הגיע זבדיה למקום הראשון מבין הישראלים.
באליפות העולם באתלטיקה 2009 בברלין סיים במקום ה-64 מתוך 91, בזמן של 2:34:58 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה בברצלונה בשנת 2010 הגיע למקום ה-22 בזמן של 2:24.39 שעות.
זבדיה שייך למועדון הפועל חולון.
נשוי לצהיינש ואב לשלושה בנים ובת אחת.
מיגל לובט

חייו

לובט נולד למפסל בעץ והחל את דרכו האמנותית כבר בגיל צעיר, עת גילה כישרון רב בציור. את לימודי המוזיקה שלו החל בכינור ובפסנתר. רק מאוחר יותר קיבל גיטרה מתנה מדודו. 
באוקטובר 1882 פגש את הגיטריסט הנודע פרנסיסקו טארגה וניגן לפניו. שנתיים לאחר מכן החל ללמוד אצלו בקונסרבטוריון העירוני בברצלונה. 
את הופעתו הראשונה ערך בקונסרבטוריון של ולנסיה בשנת 1901, באותה שנה הופיע גם בקונסרבטוריונים של מאלגה ושל סביליה. ב־1902 הופיע ב"טאטרו דה לה קומדיה" וב־1903 במדריד בפני משפחת המלוכה הספרדית. מאוחר יותר הופיע גם מחוץ לספרד - בפריז (שם גם התגורר מספר שנים), בגרמניה, באמריקה ובמדינות נוספות. 
לובט הלחין יצירות מקוריות משלו, וכמו כן עיבד לגיטרה שירים ספרדיים עממיים (בעיקר קטלאניים) ויצירות שונות לשתי גיטרות.
לפי מקורות שונים נהרג לובט במלחמת האזרחים של ספרד בשנת 1937, אך מקורות מקובלים יותר סותרים ידיעה זו, ולפיהם לובט מת בשיבה טובה בברצלונה.
סברינה: סודות של מכשפה בתיכון

תקציר העלילה

הסדרה מספרת את סיפורה של סברינה ספלמן, נערה שהיא חצי מכשפה וחצי אנושית. סברינה חיה חיים כפולים כתלמידה רגילה בתיכון וכמכשפה בעולם הקסום. לאחר ששני העולמות שלה מתנגשים, סברינה היחידה שיש לה את היכולת להילחם באויביה בזמן שהיא מנסה לשמור על זהותה הסודית כמכשפה ממכריה בני האדם.
אהרן ציזלינג

ביוגרפיה

ציזלינג נולד בנרוצ'יובוצי, אחוזה חקלאית בפלך מינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) לצבי מנחם ציזלינג ולאסתר לבית קפלן. לאחר שעלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1914, למד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב ובגימנסיה הרצליה. היה ממייסדי ”חבורת העמק” וקיבוץ עין חרוד והיה חבר בו עד יומו האחרון.
ציזלינג היה חבר הנהלת הוועד הלאומי, מראשי התנועה לאחדות העבודה, עמה עזב את מפא"י ועבר לאחדות העבודה - פועלי ציון ואחר כך למפ"ם. היה חבר בולט בצוות שניסח את מגילת העצמאות. כיהן כשר החקלאות בממשלה הזמנית. פרש ממפ"ם יחד עם אחדות העבודה - פועלי ציון, והמשיך להיות ח"כ מטעם "אחדות העבודה" עד לסוף הכנסת השנייה, אולם לא המשיך בפעילות במפלגה. אהרון ציזלינג היה ממייסדי המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר יחד עם האמן חבר הקיבוץ חיים אתר.
אביו של ציזלינג היה רב, ונמנה עם מקימי בית הכנסת הגדול של תל אביב ברחוב אלנבי. נכדו יפתח חזר בתשובה וכיום מכהן כראש ישיבה ביישוב הדתי רכסים שבמחוז חיפה.
נקבר בקיבוץ עין חרוד. על שמו של ציזלינג הוקמו רחובות בחיפה, אשדוד ובאר-שבע.
מאיה מרון

קורות חייה

מרון נולדה בתל אביב, ולמדה במגמת משחק בבית הספר לאומנויות בתל אביב. בשנת 1996, בגיל 16 שיחקה בסרט הקולנוע זוכה פרס אופיר "קלרה הקדושה" כמו כן, באותה שנה הופיעה בקליפ "חכם בשמש" של ערוץ הילדים. שנתיים לאחר מכן, כשהייתה בת 18, שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "סוסי ים", שהופק כסרט הגמר שלו בסם שפיגל. מרון לא גויסה לצה"ל בגלל תת משקל.
בשנת 2002 גילמה מרון את מאיה אולמן בתפקיד ראשי לצידן של אורלי זילברשץ ודאנה איבגי בסרט הקולנוע הדרמטי "כנפיים שבורות". גילום דמותה של אולמן זיכה אותה, וכן את הסרט, בפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר". בשנת 2003 שיחקה בסרט "לא בת 17" לצידה של דליה שימקו. ב-2004 שיחקה בסרט הקולנוע "מדורת השבט", ובסרט הסטודנטים "בעיניים עצומות". בשנת 2005 השתתפה בשני תפקידים טלוויזיוניים דרמטיים - בסדרה "מילואים" בתפקיד דריה ובסדרה "בטיפול" בתפקיד איילה.
מרון שיחקה בסדרה "הבורר", אשר שודרה בין השנים 2007–2014 במשך 4 עונות ו-45 פרקים.
בשנת 2009 שיחקה את התפקיד הראשי במיני-סדרה "סוזנה הבוכייה" ששודרה ב-HOT3, על-פי ספרה של אלונה קמחי, וגם בעונה השנייה של "מסכים" (פרילנד).
בינואר 2010 זכתה בפרס בפסטיבל Fipa על תפקידה במיני סדרה "סוזנה הבוכיה" אותה יצרו לינה וסלבה צ'פלין.
ב-2014 שיחקה בעבודת הווידאו ארט של טליה הופמן, "גויאבה".
ב-2015 גילמה את דמותה של הדסה, אמנית דתייה, בעונה השנייה של הסדרה "שטיסל" ששודרה ביס.
קובץ שיעורים

קובץ שיעורים הוא ספר למדני בן שני כרכים הכולל בעיקר את שיעוריו של רבי אלחנן וסרמן, שנמסרו בישיבת אוהל תורה בברנוביץ'. הוא יצא לאור על ידי בנו של המחבר, הרב אלעזר שמחה וסרמן.

חלק א' של הספר

חלק זה כולל שיעורים על סדר התלמוד הבבלי, על המסכתות פסחים, ביצה, כתובות, קידושין בבא קמא ובבא בתרא. במהדורות החדשות לוקטו דבריו אף על מסכתות אחרות. הספר מחולק לסעיפים המסומנים באותיות, כשכל סעיף הוא קטע קצר ומתומצת מחידושיו של המחבר. בספר מובאים חידושים מתורתם של הראשונים, עם חקירות בשיטת בריסק המלבנות את הביאור המדויק בכוונתם. בין השאר מובאים בספר גם דברי רבותיו של המחבר, רבי חיים הלוי סולובייצ'יק ורבי שמעון יהודה שקופ.
בהקדמת הספר מובאת אמרתו של רבי חיים סולובייצ'יק שהרב וסרמן נהג לחזור עליה: לחדש חידושים זה לא בשבילנו, זה היה תפקידם של הראשונים. תפקידנו הוא להבין את מה שנכתב בלבד.

חלק ב' של הספר וקונטרס דברי סופרים

החלק השני של הספר כולל ביאורים והערות בעניינים שונים, מחולקים ל"סימנים", שלוקטו מכתבי עת תורניים. בנוסף נדפסו חילופי מכתבים שונים בין המחבר לגדולי תורה אחרים בזמנו.
לאחר חלק המכתבים צורף לספר קונטרס "דברי סופרים", שיצא לאור לראשונה על ידי הרב אלחנן וסרמן כחיבור עצמאי. בקונטרס מברר המחבר את גדרן של המצוות דרבנן ומקור החיוב בהן, לפי שיטה ייחודית משלו. מהיסודות הידועים שבספר הוא היסוד כי המקור והחיוב לתקנות החכמים השונות, וכן החיוב על העם לשמוע בקולם, הוא מהסברה הפשוטה שכן הוא רצון ה', שכן המצוה "ועשית ככל אשר יורוך" אומרת רק כי יש להאמין ולשמוע בקול החכמים, אך לאחר שנכתבה מצווה זו, די בכך שעל פי סברת חכמים נדרשות תקנות אלו כדי להעמיד את חוקי התורה שאותם ציווה הבורא, כדי לשמוע בקולם, שהרי המחייב לשמוע בקול התורה גם הוא הסברא הפשוטה ש"כן הוא רצון הבורא", וכיום כאשר ידוע שגם דינים ותקנות אלו הם רצון הבורא כדי להעמיד את התורה והמצוות על תילן, המחייב בהם גם הוא כי כן הוא רצון הבורא, ועל כן גם על ילד, שלא הגיע לגיל מצוות, מוטל לשמוע לכל החכמים.
לאחר קונטרס "דברי סופרים" מופיעים שני חיבורים נוספים, שנערכו על ידי הרב שלמה פישר (תחת הכינוי "ישי"ש"):
קובץ ביאורים: שיעורים על מסכתות גיטין, בבא קמא, מכות ובכורות, ועל ספר שב שמעתתא.
קובץ שמועות: שיעורים על מסכתות בבא מציעא, שבועות וחולין. חיבור זה נערך מתוך מחברות תלמידיו הצעירים של הרב וסרמן שרשמו את שיעוריו, בניגוד לשאר חלקי ה"קובץ שיעורים" שהועתקו מכתבי יד של הרב אלחנן וסרמן עצמו, או ממאמרים שהדפיס בחייו.

ספרים שנכתבו בעקבות הספר

במהדורה הראשונה של ספרו של הרב שלמה פישר, "בית ישי", מופיע קונטרס "קובץ על יד" הכולל הערות על ספרי קובץ שיעורים.
הרב אברהם יעקב זילברשטיין (בנו של הרב יצחק) הוציא ספר בשם "אבני אש" על ספרי קובץ שיעורים.
הארי ג'נוגלי

ראשית חייו

הארי ג'נוגלי נולד בצרפת בשנת 1938, והיגר לבריטניה בילדותו, כאשר ברח מן הנאצים, והפך לאזרח בריטי ב-1 בנובמבר 1948.

תארים ועיטורים

בשנת 1983, במסגרת אירועי יום ההולדת של המלכה אליזבת' השנייה, קיבל ג'נוגלי תואר CBE ("מפקד של האימפריה הבריטית"), ואת תואר האבירות בשנת 1993, במסגרת אירועי השנה החדשה, בעבור מעשי הצדקה שלו.
תרומתם של סיר הארי וליידי ג'נוגלי קיבלה גם את הערכתה של קהילת אוניברסיטת נוטינגהאם, והם צורפו לחבר הנדבנים (College of Benefactors) של האוניברסיטה.
בשנת 2014, הוענקה לסיר הארי וליידי ג'נוגלי מדליית נסיך ויילס לתמיכה באמנויות.