google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב נבו

ביוגרפיה

נולד בשנת 1935 בעפולה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לקורס טיס והוסמך כטייס קרב, והוצב בטייסת ספיטפייר בפיקודו של מנחם בר בבסיס רמת דוד. נמנה עם הטייסים שהרכיבו את טייסת מטוסי הסילון הראשונה בחיל האוויר, מטוסי מטאור. לחם במלחמת סיני, במהלכה הפיל כטייס מיסטר מטוס מצרי מסוג מיג-15. לאחר המלחמה שימש כמפקדה בפועל של טייסת 101. נבו היה ממפתחי תורת קרבות האוויר בחיל, והאלוף מוטי הוד כינה אותו "המשורר של הקרב האווירי". בשנת 1958 יצא לצרפת יחד עם שלושה טייסים נוספים ללמוד את מטוסי סופר מיסטר B2 והיה אחראי על הבאתם ארצה. פיקד על טייסת העקרב אשר קלטה את 18 מטוסי הסמב"ד והייתה לטייסת המובילה של החיל למשך שלוש שנים. באותה שנה הפיל נבו בקרב אוויר מיג-17 מצרי. 
לאחר מכן שימש כרע"ן מבצעים במטה חיל האוויר. בתפקידו זה תכנן בתחילת שנות ה-60, עם רפאל סברון ורפי הר-לב את מבצע מוקד. לאחר מכן השתלם בשנת לימודים בארצות הברית. בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים חזר לישראל והשתתף בלחימה שבמהלכה הפיל מטוס מיג נוסף. במלחמת ההתשה פיקד על בסיס חצור. במלחמת יום הכיפורים נטל את הפיקוד על בסיס חיל האוויר שדה אופיר. לאחר המלחמה השתחרר מצה"ל בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו עסק בייעוץ תעופה ולאחר מכן החל לפסל בעץ בסטודיו שלו בנמל יפו. נבו נפטר בשנת 1989 מהתקף לב שלא אובחן. היה נשוי לאהובה ואב לארבעה ילדים.
ג'ו הק

ביוגרפיה

הק נולד בשכונת ג'מייקה בניו יורק. ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי בחינוך לבריאות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. ב-1988 סיים לימודי אוסטאופתיה בקולג' לרפואה אוסטאופתית בפילדלפיה. ב-1992 סיים התמחות ברפואת חירום במרכז הרפואי אלברט שוויצר בפילדלפיה. שימש חבר סגל באוניברסיטת טורו, בקולג' הקהילתי של דרום נבדה ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נבדה בלאס וגאס. כמו כן שימש חבר סגל באוניברסיטת לובשי המדים במרילנד.
משנת 1991 הוא משתייך לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית ומשרת כקצין בדרגת בריגדיר גנרל כמפקד כוח רפואי. הוא בוגר לימודי אסטרטגיה בקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית ב-2006. נקרא לשירות פעיל מספר פעמים והוצב בין השאר כחלק מכוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה ובעיראק. בנוסף הוא התנדב לאורך השנים בכוחות כיבוי האש, בצוותי אמבולנסים, צוותי סריקה, חילוץ והצלה וכרופא יחידת משטרה מיוחדת (SWAT). הוא בעלים של עסק בתחום שירותי הרפואה. 
בשנים 2004 עד 2008 ייצג את המחוז החמישי של נבדה בסנאט המדינתי. בנובמבר 2010 נבחר לנציג המחוז השלישי של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא ניצח בבחירות את חברת הקונגרס המכהנת מהמפלגה הדמוקרטית ברוב זעום. ב-2012 נבחר לכהונה נוספת ברוב של 50% מול 43%. הוא מכהן בבית הנבחרים בוועדת שירותי הביטחון וכיו"ר ועדת המשנה לאנשי כוחות הביטחון. כמו כן הוא חבר בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת המודיעין. הוא חבר בין השאר בשדולת בית הנבחרים למען ישראל ובשדולת הרופאים. 
ביולי 2015 הודיע כי בכוונתו להתמודד לבחירות לסנאט של ארצות הברית על המושב המתפנה של הארי ריד. בבחירות שנערכו בנובמבר 2016 הפסיד למועמדת המפלגה הדמוקרטית קתרין קורטז מסטו.
הק נשוי ואב לשלושה. הוא נוצרי קתולי באמונתו וחבר אגודת אבירי קולומבוס.
הקוקס

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 2004 במוסד למוזיקה מודרנית בברייטון באנגליה, שם חבריה היו תלמידים.
דרכה של הלהקה החלה כאשר פריצ'רד צירף את רפרטי לפרויקט בקולג'; אל אותו פרויקט צורפו אחר כך גם הריס וג'רד. בהרכב זה בחרו חברי הלהקה את שמה לאחר שיר של דייוויד בואי מתוך האלבום Hunkey Dory.
עם הוצאת אלבום המיני הראשון, הופיעה הלהקה בפסטיבל מוזיקה בברייטון, ומיד הוחתמו על ידי וירג'ין רקורדס.
אלבום הבכורה הרשמי של הלהקה, Inside In/Inside Out, הופיע במצעד הבריטי רוב שנת 2006, מכר יותר ממילון עותקים, והגיע למעמד של אלבום פלטינה משולש; זאת בעיקר עקב שיר הנושא מהאלבום "Naïve", אותו פריצ'רד טוען כי כתב עוד בהיותו בן 16.
אלבומם השני "Konk" יצא באפריל 2008, ואלבומם השלישי "Junk of the Heart" יצא בספטמבר 2011.
האלבום הרביעי של הלהקה, ששמו "Listen" יצא בשנת 2014. הוא זכה לביקורות מעורבות. האלבום החמישי "Let's Go Sunshine" יצא באוגוסט 2018.
משקולות בר כוכבא

משקולות שמעון בר כוכבא, הן משקולות שהיו בשימוש בזמן מרד בר כוכבא. מתוך שבע משקולות שנמצאו עד עתה, שש משקולות מקורן בשוק העתיקות, ורק אחת מהן נתגלתה בסקר ארכאולוגי ופורסמה על ידי עמוס קלונר.

משקולות עם כתובות באלפבית העברי המרובע

ארבע משקולות מצויות כיום מתקופת בר כוכבא, שעליהן מתנוססת כתובת הכתובה באלפבית העברי המרובע, הכתב שהיה בשימוש משלהי ימי בית שני.
משקולת אחת עשויה עופרת נמצאה בשנת 1987 על ידי יאיר צורן במערכת מסתור תת-קרקעית בחורבת אלים שליד בית גוברין, המשקולת פורסמה על ידי עמוס קלונר. המשקולת שמשקלה 803 גרם, מעוטרת בורדה מסוגננת ומוקפת בכתובת באלפבית עברי מרובע: "שמעון בנ כסבא נשי(א) ישראל ופרנשו פרס". במרכז המשקולת צוירה רוזטה.‏
קלונר הזכיר במאמרו משקולת נוספת שנקנתה בשנת 1967 עבור מוזיאון ארץ ישראל ונגנבה ממנו בשנת 1976. המשקולת שקלה כ-400 גרם. עד למציאת המשקולת על ידי קלונר ב-1987, לא היה ידוע כי משקולת זו הייתה שייכת לתקופת בר כוכבא. גם על משקולת זו ניתן לקרוא באלפבית עברי מרובע: "שמעון בן כסבה ופרנסו פרס", ובמרכזה צוירה רוזטה.‏
עוד שתי משקולות שמזכיר קלונר פורסמו על ידי ברוך ליפשיץ שניסה לקרוא בהן כתובות ביוונית: משקולת אחת (מס' 41) שקלה כ-206 גרם (או 210 גרם בפרסום אחר), והמשקולת השנייה (מס' 42) שקלה 205 גרם‏. הכיתוב בקריאה חדשה על משקולת מס' 41 היה באלפבית עברי מרובע: "שמעון נשי ישראל", אך המילים הפוכות (כתב ראי). בצד השני נקרא "שמעון בנ כוסבא נשי ישראל". אומנם במשקולת מספר 42 לא ניתן לקרוא יותר מכמה מילים בודדות, אך ברור מצורתה שגם היא הייתה חלק ממשקולות בר כוכבא, מכיוון שבמרכז המשקולות צוירה רוזטה.‏

משקולות עם כתובת באלפבית העברי הקדום

שלוש משקולות נוספות שמקורן בשוק העתיקות נושאות כתובת באלפבית העברי העתיק.
בשנת 2001 פרסם רוברט דויטש משקולת נוספת ששקלה 421 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: "שמעון בן כוסבא נשיא ישראל", אך ללא ציור של רוזטה. המשקולת נקנתה על ידי הסוחר שלמה מוסיוף‏. בשנת 2003 פרסם דויטש משקולת נוספת ששוקלת 215 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: "שמעון נשיא ישראל" אך ללא ציור של רוזטה, אלא ציור של כף תמר. המשקולת נקנתה על ידי הסוחר חיים קאופמן‏.
המשקולת האחרונה נתפסה כחלק מניסיון הברחה בתוך ספר לארצות הברית.‏ היא פורסמה על ידי בועז זיסו ואמיר גנור מרשות העתיקות בשנת 2006. המשקולת שוקלת 216 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: "שמעון בן כוס(בא) נשי(א) ישראל"‏.

הבסיס להטבעת המשקולות

דויטש פרסם משקולת המתוארכת לתקופת הקיסר אדריאנוס מהעיר יפו, שוקלת 98 גרם, ומצויר עליה רוזטה, המשקולת מתוארכת לשנת 130 ועליה כיתוב ביוונית: "the 14th year of Trai(anus) Hadria(nus)/Agora(nomos/nomountos) Theodo(ros)(?)". בגלל הדמיון המפתיע למשקולות בר כוכבא, טוען דויטש כי בר כוכבא הסתמך על המשקולות האלו כבסיס למשקולותיו שלו. מכיוון שסלע בר כוכבא שוקל 14 גרם, המשקולת בערך הכי נמוך שווה ל-7 מטבעות (7 מטבעות = 98 גרם, 15 מטבעות = 210 גרם, 30 מטבעות = 420 גרם, 60 מטבעות = 840 גרם)‏.
אחזיה (מלך ישראל)

כישלון הקמת צי בעציון גבר

המקרא מתאר את סירובו של יהושפט מלך יהודה לשתף את אחזיה ביוזמה להקים צי מסחר במפרץ אילת. פרשה זו נמסרה בצורה מקוטעת בשני המקורות המקבילים - בספר מלכים ובספר דברי הימים, אך שילוב שתי הנוסחות עשוי לתת תמונה מדויקת יותר.
מלכים א', כ"ב, מ"ט-נ': "יְהוֹשָׁפָט עָשָׂה אֳנִיּוֹת תַּרְשִׁישׁ לָלֶכֶת אֹפִירָה לַזָּהָב וְלֹא הָלָךְ כִּי-נִשְׁבְּרוּ אֳנִיּוֹת בְּעֶצְיוֹן גָּבֶר. אָז אָמַר אֲחַזְיָהוּ בֶן-אַחְאָב אֶל-יְהוֹשָׁפָט יֵלְכוּ עֲבָדַי עִם-עֲבָדֶיךָ בָּאֳנִיּוֹת וְלֹא אָבָה יְהוֹשָׁפָט".
דברי הימים ב', כ', ל"ה-ל"ז: "וְאַחֲרֵי-כֵן אֶתְחַבַּר יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ-יְהוּדָה עִם אֲחַזְיָה מֶלֶךְ-יִשְׂרָאֵל הוּא הִרְשִׁיעַ לַעֲשׂוֹת. וַיְחַבְּרֵהוּ עִמּוֹ לַעֲשׂוֹת אֳנִיּוֹת לָלֶכֶת תַּרְשִׁישׁ וַיַּעֲשׂוּ אֳנִיּוֹת בְּעֶצְיוֹן גָּבֶר. וַיִּתְנַבֵּא אֱלִיעֶזֶר בֶּן-דֹּדָוָהוּ מִמָּרֵשָׁה עַל-יְהוֹשָׁפָט לֵאמֹר כְּהִתְחַבֶּרְךָ עִם-אֲחַזְיָהוּ פָּרַץ ה' אֶת-מַעֲשֶׂיךָ וַיִּשָּׁבְרוּ אֳנִיּוֹת וְלֹא עָצְרוּ לָלֶכֶת אֶל-תַּרְשִׁישׁ".
משתי הגרסות ניתן להבין כי בתחילה התאחדו יהושפט ואחזיהו למפעל משותף של הקמת צי בעציון גבר על מנת להפליג לאופיר. אולם, לאחר שהספינות התנפצו – אם בשל רוח סערה ואם בשל חוסר התמצאות בבניית ספינות – ראה, כנראה, יהושפט סימן רע בכך, וקיבל חיזוק לכך מדברי הנביא ממרשה, וביטל את התוכנית להליכה משותפת עם אחזיה ובכך בא הקץ לתוכנית זו.

מרד מישע מלך מואב

מאורע נוסף שנזכר בימי אחזיה הוא מרד מואב בשלטון הישראלי. לאחר שיעבודה של מואב בידי דוד ושלמה, מסופר על מואב רק: "וַיִּפְשַׁע מוֹאָב בְּיִשְׂרָאֵל אַחֲרֵי מוֹת אַחְאָב"; "וּמֵישַׁע מֶלֶךְ-מוֹאָב הָיָה נֹקֵד וְהֵשִׁיב לְמֶלֶךְ-יִשְׂרָאֵל מֵאָה-אֶלֶף כָּרִים וּמֵאָה אֶלֶף אֵילִים צָמֶר. וַיְהִי כְּמוֹת אַחְאָב וַיִּפְשַׁע מֶלֶךְ-מוֹאָב בְּמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל".
ככל הנראה, עם מות אחאב, השתלט מישע מלך מואב על כל ארץ המישור והגיע עד נבו שמצפון למידבא. המקרא איננו מפרט את הרקע למרידה זו, אך 'מצבת מישע' שופכת קצת אור על הפרשה. בימי יורם אחיו של אחזיה נעשה מאמץ משותף של ממלכות ישראל ויהודה לדכא את המרד, אולם זה הסתיים ללא הכרעה.

סיפור מותו

המקרא מספר שאחזיה נפצע בתאונת נפילה בארמונו, ושלח שליחים שישאלו במקדשו של בעל זבוב בעקרון אם ישרוד את פציעתו.
לאור מעשה זה נשלח אליהו הנביא להוכיח את שליחי אחזיה במילים: "הֲמִבְּלִי אֵין אֱלֹהִים בְּיִשְׂרָאֵל, אַתֶּם הֹלְכִים לִדְרֹשׁ בְּבַעַל זְבוּב אֱלֹהֵי עֶקְרוֹן?! וְלָכֵן, כֹּה אָמַר ה', הַמִּטָּה אֲשֶׁר עָלִיתָ שָּׁם לֹא תֵרֵד מִמֶּנָּה, כִּי מוֹת תָּמוּת". השליחים שבו לאחזיה ומסרו לו את דברי הנביא, ולאחר שהבין שמדובר באליהו שלח גדוד בן חמישים איש ללכוד אותו. שר הגדוד קורא לאליהו להסגיר עצמו אך אליהו עונה באמירה: "אִם-אִישׁ הָאֱלֹהִים אָנִי, תֵּרֶד אֵשׁ מִן-הַשָּׁמַיִם וְתֹאכַל אֹתְךָ וְאֶת-חֲמִשֶּׁיךָ". ואכן, השר וגדודו נשרפים באש שיורדת מן השמים. אחזיה שולח גדוד נוסף שמסיים את דרכו באותו האופן. שר הגדוד השלישי נכנע לפני אליהו ומתחנן על חייו וחיי אנשיו, ואליהו חס עליו ושולח אותו למלכו עם הנבואה שכבר בישר לשליחים. לאחר בואם אחזיה מת, כדברי אליהו.
יחסי אורוגוואי–ישראל

היסטוריה

הקהילה היהודית באורוגוואי נוסדה במונטיבידאו במאה ה-16, עם הגעתם של יהודים אנוסים מספרד, וצמחה משמעותית בראשית המאה ה-20 בעקבות גלי הגירה ממרכז אירופה. התנועה הציונית באורוגוואי החלה לפעול בשנת 1911, כאשר נוסדה אגודת דורשי ציון, שהייתה הרחבה לפדרציה הארגנטינאית הציונית. התנועה הציונית באורוגוואי כללה את פועלי ציון, הציונים הכלליים, תנועת המזרחי וויצו. ב-1945 נוסדה המועצה הציונית המרכזית, וב-1960 נוסדה הפדרציה הטריטוריאלית הציונית המאוחדת אשר שינתה את שמה ב-1963 להסתדרות הציונית של אורוגוואי.
עם הקמת מדינת ישראל, היתה אורוגוואי למדינה הריבונית הראשונה באמריקה הלטינית שהכירה במדינת ישראל, וזמן קצר לאחר מכן גם לראשונה שאירחה נציגות דיפלומטית ישראלית, עם הקמתה של צירות ישראל במונטיבידאו בשנת 1949, שבראשה עמד יעקב צור. אל צור התלווה גם יצחק נבון, שבשנים 1949-1950 כיהן כמזכיר שני בצירות הישראלית. כחלק מתפקידו אסף מידע אודות פושעי מלחמה ומשתפי פעולה נאצים שברחו לדרום אמריקה, ולמד על האוכלוסיה הערבית באזור ועל יחסה כלפי ישראל והיהודים. כשסגל הצירות הגיע למונטיבידאו, אלפים מיהודי העיר המתינו להם בנמל וקיבלו את פניהם בהתרגשות. 
נשיא אורוגוואי חוליו מריה סנגינטי ביקר לראשונה בישראל במאי 1986, ואורוגוואי וישראל פרסמו הצהרה משותפת.
בשנת 1998 חתם סנגינטי על שלושה חוזים לשיתוף פעולה עם ישראל, בנושאי ביטחון סוציאלי, השקעות וטיפול רפואי וטרינרי.
בשנת 2004 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין מכון היצוא הישראלי לאורוגוואי. ולפיו יהיו חילופי משלחות וקיום תערוכות בין המדינות, יינתן עידוד לאנשי עסקים ולמשקיעים להשקיע באורוגוואי ובישראל וכן יוגבר שיתוף הפעולה בין החברות משתי המדינות.
ישראל מייצאת לאורוגוואי בעיקר כימיקלים וזיקוקי נפט, מוצרי גומי ופלסטיק. בשנת 2010 עמד שיעור הייצוא של ישראל לאורוגוואי על 9.7 מיליון דולר, ואילו הייבוא עמד על 57.8 מיליון.
באורוגוואי פועלות כ-110 חברות ישראליות המייצאות למדינה.
בשנים האחרונות אורוגוואי היא אחת המדינות הכי ביקורתיות כלפי ישראל בדרום אמריקה, וביוני 2018 הצביעה נגד גינוי ארגון החמאס על ירי הרקטות לישראל. אולם, בהצבעה קודמת שהועלתה על ידי מדינות ערב, לחסימת האפשרות לגינוי החמאס, אורוגוואי התנגדה להצעה.
I'm Into You

ביקורות

מרים קיני מ-AOL Music שיבחה את השיר וציינה כי לופז אכן חזרה לסצנת המוזיקה היא ציינה שהשיר משאיר צילצולים באוזנים עוד אחרי שהשיר נגמר, וליל וויין מספק משחק מילים מתוחכם, רובי דאו ציין כי למרות המילים הדלילות והמנגינה נוצר מהשיר התרוממות פופ.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר צולם ב-2 באפריל 2011 ונערך בצ'יצ'ן איצה שבמקסיקו והופק על ידי המפיקה מלינה מצוקס שהפיקה כבר את שיר "Hold It Don't Drop It".
הקליפ נפתח בסצנה בה יושבת לופז על שפת חוף הים, כאשר בן זוגה (אותו מגלם השחקן ויליאם לוי), רץ לקראתה. השיר מתחיל ובמהלך הווידאו נראית לופז מנסה לפתות את בן זוגה על גבי המדרגות ההיסטוריות של איצה צ'יצ'ן ובחוף ים. במהלך הקליפ נראית סצנות בהם לופז על מדרגות הפירמידה של Kukulkan, לבושה בתלבושת עור נחש עם כיסוי ראש, צמידים תואמים, ועקבי טריז פלטפורמה. לקראת סוף הקליפ השיר נקטע ולופז רוקדת עם שתי רקדניות נוספות ריקוד לצלילי השיר Papi. לקליפ קיימת גרסה נוספת בה נראות סצנות של ליל ווין מאחורי רקע לבן.
פרדוקס הערימה

פרדוקס הערימה הוא פרדוקס המייצג משפחה של פרדוקסים העוסקים בגבולות ועמימות, לרוב של השפה. משפחה זו מכונה פרדוקסים סוריטיים, על שם הפרדוקס המקורי שנקרא ביוונית "פרדוקס סוֹרִיטֶס" ("סורוס" ביוונית היא ערימה). פרדוקסים אלה עוסקים במתח שבין תיאורים הנתפסים לכאורה כברורים ומדויקים, לבין ניסיונות לכמת אותם לכדי מונחים מספריים ברורים. השאלה שניצבת במרכזו של פרדוקס הערימה היא "כמה גרגרים צריכים להיות בערימה כדי שתיחשב ערימה?". מחד נדמה שיש הסכמה כללית שגרגר חול אחד אינו נחשב ערימה, ומאידך כמות מסוימת של גרגרים כן נחשבת לערימה לכל הדעות. אם כן מהו המספר המדויק שעד אליו אוסף הגרגרים אינו נחשב ערימה, וממנו והלאה כן? נדמה שלא ניתן לתת על כך תשובה חד משמעית.
באופן מובנה יותר, ניתן לתאר את הפרדוקס כמבוסס על שתי ההנחות הבאות:
1. גרגר חול אחד אינו ערימה.
2. אם מצבור של גרגרי חול אינו ערימה, הוספת גרגר אחד לא תהפוך אותו לערימה.
אינדוקציה מתמטית מסיקה מן ההנחות האלה את הטענה המופרכת בעליל, שלא קיימות ערימות חול בעולם. כלומר, שכל אוסף סופי של גרגרי חול אינו מהווה ערימה. הרי עבור המקרה N=1, כלומר גרגר חול אחד, הטענה נובעת מההנחה הראשונה. ואם הטענה נכונה עבור N כלשהו, מההנחה השנייה נובע כי גם N+1 גרגרים אינם מהווים ערימה. כלומר אין ערימות חול בעולם.
הפרדוקס מדגים את העמימות המובנית של השפה האנושית. המונח "ערימה" אינו מבוסס על הגדרה החלטית ומדויקת, כי אם על מושג שתפיסתו היא מעורפלת וגמישה. יש שיאמרו שאין כלל מקום להפעיל על מונח לשוני זה כלים לוגיים פורמליים מהסוג שהודגם כאן.
כאמור, פרדוקס הערימה מייצג משפחה רחבה של פרדוקסים. כך ניתן להפעיל אותו על מגוון של מונחים לשוניים. למשל מאיזה גובה בדיוק אדם נחשב "גבוה"? או מאיזה אורך גל, ייחשב הצבע לאדום? וכדומה. ניתן גם להפעיל אותו על שאלות מוסריות, כמו כמה אסירים יש לשחרר כדי להציל חיים של חף מפשע? איזו הסתברות מספיקה כדי להרשיע אדם בפלילים?
ניקולה רדיצ'ביץ'

ביוגרפיה

רדיצ'ביץ' נולד בצ'אצ'אק שבסרביה, כנער שיחק כדורסל במועדון פרטיזן בלגרד. ב-2012 עבר לקבוצת קחאסול סביליה בספרד. בעונתו הראשונה שותף באופן מועט במשחקי הקבוצה בליגה הספרדית וביורוקאפ. בעונת 2013/2014 שותף ב-21 משחקי ליגה בהם קלע 3.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2014/2015 קלע בממוצע 7 נקודות למשחק בליגה הספרדית ו-7.6 נקודות ביורוקאפ. הוא החמיץ את מרבית עונת 2015/2016 בשל ניתוח שעבר ברגלו. ב-2017 עבר לשחק בכוכב האדום בלגרד וב-2018 בגראן קנאריה הספרדית.
רדיצ'ביץ' משחק בנבחרות הלאומיות של סרביה מ-2009. הוא זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא ב-2009, במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010 ובמקום החמישי באליפות העולם עד גיל 17 ב-2010. ב-2011 זכה עם סרביה במקום השני באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין. ב-2012 זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא ובלטביה. הוא נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצע של 12.4 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק.
איימריק לאפורט

קריירה

איימריק לאפורט נולד וגדל באז'ן שבצרפת והוא נכד לסבא רבא ממוצא באסקי, החל לשחק כדורגל ורוגבי בגיל 5 עד שהצטרף לאקדמיית הנוער של אתלטיק בילבאו לאחר ששיחק במספר מועדונים קטנים בצרפת. ב-28 בנובמבר 2012, ערך לאפורט את הופעת הבכורה שלו במדי אתלטיק בילבאו בניצחון החוץ של קבוצתו 0–2 על עירוני קריית שמונה בישראל במסגרת הליגה האירופית. ב-9 בדצמבר, ערך לאפורט את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה כשישחק דקה אחת בניצחון 0–1 על סלטה ויגו. בשבוע לאחר מכן, שיחק לאפורט בהרכב הפותח של בילבאו בניצחון 0–1 על מיורקה ולאחר מכן הפך לשחקן סגל בקבוצה הבוגרת באופן רשמי כשהאריך את חוזהו עד לשנת 2015. בחודש ינואר 2013, האריך לאפורט את חוזהו בעונה נוספת ונקבע לו סעיף שחרור בסך 27 מיליון וחצי אירו.
לאפורט הפך לשחק הרכב קבוע באתלטיק בילבאו כשהוא משחק גם כמגן שמאלי. ב-28 באוקטובר 2013, כבש לאפורט את שער הבכורה שלו במדי אתלטיק בילבאו במשחק נגד חטאפה בסיום אותה עונה, נבחר לאפורט לנבחרת העונה של הלה ליגה על ידי העיתונאים בספרד. ביוני 2015, האריך לאפורט את חוזהו באתלטיק בילבאו עד לשנת 2019, כשסעיף השיחרור שלו זינק לסכום של 50 מיליון אירו. לאחר שהפסיד יחד עם בילבאו בגמר גביע המלך הספרדי לברצלונה שיחק לאפורט עם בילבאו בצמד משחקים בסופר קאפ הספרדי.
ב-13 ביוני 2016 האריך לאפורט את חוזהו באתלטיק בילבאו עד לשנת 2020 כשסעיף השחרור שלו מהקבוצה יעמוד על סכום של 65 מיליון אירו.
ב-30 בינואר 2018 חתם לאפורט במנצ'סטר סיטי עבור 57 מיליון ליש"ט, סכום שיא עבור המועדון.

קריירה בינלאומית

לאפורט ייצג את כל נבחרות הנערים והנוער של צרפת, הוא היה חלק מהנבחרת צרפת עד גיל 19 ששיחקה באליפות אירופה לנבחרות צעירות לשנת 2013 וגם נבחרת ל-11 המצטיינים של הקמפיין.
באוקטובר 2015, ציפה לאפורט לזימון לסגל נבחרת צרפת ליורו 2016 ולאחר שלא זכה בזימון התלבט האם לייצג את נבחרת ספרד בכדורגל כיוון שלו גם שורשים ספרדיים, בחודש ספטמבר 2016, זומן לסגל נבחרת צרפת לקראת צמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 נגד בולגריה והולנד בחודש אוקטובר אך לאפורט לא זכה לדקות בצמד המשחקים.
נס חיל האוויר המלכותי

המחלוקת סביב עיצוב הדגל והשימוש בו

מאז ייסוד חיל האוויר המלכותי בשנת 1918, מועצת האוויריה (The Air Council) רצתה בדגל שיונף בבסיסי חיל האוויר המלכותי, אך לאדמירליות (Admiralty) הייתה הסמכות להטיל וטו על כל דגל שיוצב בתחומי האימפריה הבריטית באופן רשמי או על גבי כלי שיט של הממלכה המאוחדת. לאחר לחץ רב שהופעל על ידי מועצת האוויריה הסכים משרד הימיה לדגל עבור חיל האוויר, ובלבד שמדובר יהיה בנס שבקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) יהיה היוניון ג'ק. מועצת האוויריה רצתה להשתמש בנס לבן שעליו לא יופיע צלב ג'ורג' הקדוש, אולם משרד הימיה התנגד לעיצוב זה בטענה שהנס הלבן נועד לשימוש של הצי המלכותי בלבד.
מועצת האוויריה הציע דגל המבוסס על היוניון ג'ק שסביבו משטח לבן, אולם משרד הימיה דחה הצעה זו בטענה שדגל זה הוא בעל משמעות באיתות ימי, ומשתמשות בו ספינות המסמנות לנווט שלהן.
מועצת האוויריה שבה והציעה את ההצעה המקורית, ומשרד הימיה שב והטיל וטו על הצעה זו.
המחלוקת הובאה להכרעה בפני מלך הממלכה המאוחדת - ג'ורג' החמישי אשר הפנה את השאלה לממשלת בריטניה על מנת שזו תדון בסוגיה באופן רשמי. הממשלה בחרה שלא לדון בשאלה והוויכוח החל להפוך לעניין ציבורי. לבסוף זכתה הצעתו של סר ג'ון סאלמונד, מארשל האוויריה הבכיר, להסכמתה של מועצת האוויריה. הצעה זו כללה דגל בצבע תכלת שבקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק ובמרכז הדגל מופיע הרונדל של חיל האוויר. הצעה זו הובאה למלך אשר אישר אותה. לאחר אישור המלך הסכים גם משרד הימיה לאישור הדגל בשנת 1920, וב-24 במרץ 1921 חתם המלך על צו רשמי המאשר את השימוש בדגל.

שימושים

בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הונף נס חיל האוויר המלכותי על כלי שיט שהשיטו אנשי צוות של חיל האוויר. שימוש זה היה בהתאם לצו המלך משנת 1921 אבל משרד הימיה טען כי הצו סתר את חוק הסחר הימי המתיר רק למשרד הימיה לקבוע אילו דגלים יונפו על כלי שיט. בעקבות מחלוקת זו, בשנת 1947 עצרה אוניית משמר החופים והמכס המלכותי אונייה של חיל האוויר המלכותי והשתלטה עליה בטענה כי הנס המונף בו הוא בלתי חוקי. בעקבות אירוע זה הוסדר השימוש בנס לכלי שיט של חיל האוויר המלכותי.
הדגל מונף בשעות היום בכל בסיס מבסיסי חיל האוויר המלכותי.
מפקד חיל האוויר המלכותי, וכן נספחי חיל האוויר המלכותי בשגרירויות שונות ובקונסוליות יכולים להניף את הדגל על מכוניתם.
על פי הכללים של השימוש בדגל אין להשתמש בו בתהלוכות, להשתמש בו כקישוט או בלוויות. בלוויות של אנשי חיל האוויר המלכותי מונח על הארון היוניון ג'ק ולא דגל זה.
ג'ימי דאק הולמס

ילדותו ונעוריו

הולמס נולד בבנטוניה  שבמחוז יאזו מיסיסיפי בשנת 1947, לקארי ומארי הולמס שפתחו את מועדון הבלוז שנה לאחר היוולדו.
נולדו להם עשרה ילדים אך הם גידלו גם 4 נכדים כשאחת מבנותיהם נפטרה.

השפעות מוזיקליות

ג'ימי הולמס הושפע מג'ק אוונס, שהיה חלק מסגנון בנטוניה של הבלוז. הוא היה אחד הפעילים הוותיקים ביותר של מסורת הקאנטרי בלוז.
הולמס הוקלט על ידי מספר אנשים כולל אלן לומאס בשנות השבעים, אך את אלבומו הראשון הוציא רק ב 2006 בחברת התקליטים "Broke and Hungry Records". מאז הוציא שני אלבומים נוספים.
אחריות תאגידית

אחריות תאגידית (באנגלית: Corporate social responsibility (CSR)) היא שם כולל לשורה של כללי התנהגות של תאגיד המבקש להיחשב כארגון המתנהל כ"אזרח" הגון, המתייחס כראוי למחזיקי העניין הסובבים אותו. התנהלותם של ארגונים, בעיקר חברות עסקיות, לפי כללים של אחריות תאגידית, אינה דבר פשוט כלל ועיקר, משום שבאופן טבעי (או שלא) היא נוגדת את התנהלותו הטבעית של הארגון כמי שרוצה להגשים את מטרותיו. הגשמת המטרות הארגוניות באה, לעיתים מזומנות, על חשבון קידום מטרותיהם של אחרים – העובדים, הסביבה והציבור בכללו.
סתירה טבעית זו מודגשת במיוחד בחברות עסקיות המבקשות למקסם את רווחיהן, וממילא הדבר עשוי לבוא על חשבון רווחתם של אחרים: העובדים, אשר ככל ששכרם ותנאי עבודתם יהיו טובים יותר, כך עשויה להישחק רווחיות הארגון; הלקוחות, אשר יצירת תנאים של מונופול יזכו אותם במוצר יקר יותר ואיכותי פחות; המתחרים, אשר רגליהם יידחקו שלא בצדק, משום שהתאגיד השכיל לשחד איש ממשל בעל השפעה; והסביבה האקולוגית, שתסבול מהזרמת שפכים לנחל הסמוך למפעל התעשייתי, משום שכך זול יותר להיפטר מהם.
אחריות תאגידית היא נגזרת של אחריות חברתית ואחריות סביבתית וקשורה קשר הדוק לתרבות הארגונית של התאגיד או החברה.

אין די בתרומה לקהילה

מאז ומתמיד נמתחה ביקורת על ארגונים הנוהגים שלא כשורה עם הסובבים אותם. לעיתים, כדי להסוותה, נהגו לבצע פעולות חיוביות, חד-פעמיות או מתמשכות. רבות מפעולות אלו היו עשייה פילנתרופית שאינה קשורה בהכרח לתחומי פעילותה של החברה, כמו העלאה של תרומות כספיות לטובת אוכלוסיות חלשות בחברה. כמו כן, חברות רבות פעלו במשך שנים רבות למען הקהילה גם ללא הזרז של הביקורת הציבורית, מעצם תפישתם הפילנתרופית של בעליהן כי הארגון נהנה מרווחים בזכות הקהילה שרוכשת את מוצריו או את שירותיו, ועל כן מן הראוי להשיב לה כגמולה. בחלק מהארגונים סברו, מן הסתם, כי יש בכך גם מעין "פעולה מונעת" שנועדה להשקיט מראש ביקורת על ארגונים נצלניים שכל מטרתם היא עשיית רווח, גם על חשבון רווחתם של אחרים. 
בשנים האחרונות חל שינוי בגישה זו. שורה של התרחשויות הביאה ארגונים עסקיים רבים להכרה כי אין די בתרומה לקהילה, רחבה ונאה ככל שתהיה. במילים אחרות, ארגון אינו יכול לתרום כספים רבים למוזיאונים או לילדים במצוקה, ובה בעת לדחוק בברוטליות את רגלי מתחריו, להסכים עם ניצול עובדיו של קבלן המשנה שלו, לזהם את הסביבה, ובסופו של דבר לרחוץ בניקיון כפיו רק משום שתרם ברוחב לב לנזקקים. הדרישה מארגונים להתנהגות כוללת ראויה, כזו שאינה רואה רק את שורת הרווח הפיננסי אלא גם את התועלות החברתיות והסביבתיות של פעילותם, עלתה באופן דרמטי. גישה זו מכונה בעגה המקצועית: Triple Bottom Line – כלומר, לא "שורה תחתונה" אחת (רווחיות), אלא שלוש (גם תועלת חברתית וסביבתית).

ביקורת

עלייתה של האחריות התאגידית מלווה בביקורת, הן מימין והן משמאל. מימין טוענים ליברלים קלאסיים וליברטריאנים, חסידי השוק החופשי, כי תכליתם של תאגידים עסקיים היא למקסם את רווחיהם של בעלי המניות, ואין מקום לתפיסות המעודדות את מקבלי ההחלטות בחברה לקדם אינטרסים של בעלי עניין אחרים או הציבור בכללותו. מילטון פרידמן ואחרים אף הדגישו בהקשר זה כי לתאגידים אין אחריות חברתית כלשהי, מעבר למילוי הוראות החוק. משמאל טוענים רבים כי מוסד האחריות החברתית אינו אלא חלק ממערך השיווק ויחסי הציבור של התאגידים, ניסיון מתוחכם של תאגידים לשפר את המוניטין שלהם ולקדם את עסקיהם באמצעות פעילות וולונטרית שעלותה אינה גבוהה במיוחד.
הרעב בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה

הרעב בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה היה תופעה מיוחדת במינה בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. בתקופת המלחמה 1914–1918 התרחש בארץ צרוף מקרים מיוחד. מלחמת עולם בה היו מעורבות אומות, המקיפות חצי מהעולם, התנהלה באירופה. היישוב היהודי בארץ היה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, שהייתה אחד הצדדים במלחמה, ונותק מהמדינות שנלחמו נגדה, מהן הוא קיבל  את הכסף הדרוש לקיומו, הן בצורת החלוקה והן בצורת תמיכה משפחתית. כל זאת בשעה שמצבו הכלכלי של היישוב היהודי לא היה מבוסס. רק הקשר עם ארצות האימפריה הגרמנית והקיסרות האוסטרו-הונגרית שנלחמו לצידה של האימפריה העות'מאנית לא נותק. הייצוא  המועט, בעיקר של תפוזי Jaffa לארצות חוץ פסק. צבא האימפריה העות'מאנית, ששהה על אדמת ארץ ישראל בדרכו למערכה על תעלת סואץ, נזקק לאספקה והחרים בכפרי הארץ את מלאי המזון הדרוש לקיומו. בנוסף לכל פקדו את הארץ מכות טבע: בצורת ונחילי ארבה פשטו על השדות. מהדיווחים מאותם הימים עולה כי היו מאות חללי רעב. לפי ההערכה, במלחמת העולם הראשונה, נספו כשליש מיהודי ירושלים מרעב ומגיפות. כ-15,000 חללים, בעיקר בני היישוב הישן. היישוב היהודי בארץ בכלל והיישוב המכוּנה היישוב הישן בארבע ערי הקודש: ירושלים, חברון, טבריה וצפת התאושש מאירועי המלחמה רק שנים אחדות לאחר סיומה.