google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי זאב אורנשטיין

רבי מרדכי זאב ב"ר משה אורנשטיין (~ה'ת"ץ, 1730 - ב' בשבט ה'תקמ"ז, 21 בינואר 1787) היה רב ומקובל גליציאני, אב"ד לבוב ומשנה לרב המדינה של גליציה בגלילות לודמיר וזמושץ'.

ביוגרפיה

נולד לרב משה ב"ר יוסף (ר' משה ר' יוסקעס) מזולקווא שהיה פרנס קהילת לבוב, ולנחמה (נייטשי) בת רבי אריה ליב אב"ד ריישא, גלוגאו, לבוב ואמסטרדם, חתנו של החכם צבי ונכדו של הרבי ר' העשיל. הוא נישא לבתו של ר' אליקים גץ מלוברטוב ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. לאחר שהתאלמן נישא בשנית לפריידה בת ר' שאול חריף אב"ד אלעסק (בנו של הרב יעקב אב"ד לשנוב שהיה אף הוא חתנו של ה"חכם צבי" וצאצא של הרבי ר' העשיל), ממנה נולדו לו בנם הרב יעקב משולם אורנשטיין וחמש בנות.
כבר בשנת ה'תקי"ד התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיר קאמיאנקה. בשנת ה'תק"ל כיהן כרב ביאמפול. בתקופת כהונתו ביאמפול הגיע לעיר רבי פנחס הורוביץ מחבר ה"הפלאה", שנאלץ לברוח מעיירת רבנותו לכוביץ', ורמ"ז חלק אתו את משכורתו.
בשנת ה'תקל"ב, 1772, נבחר לכהן כמשנה לרב המדינה של גליציה בגלילות לודמיר וזמושץ'. בתקופתו, תחת ממשלת מריה תרזה, נקבעה "פקודת היהודים" שהסדירה את היררכיית הקהילה היהודית במדינה כולה, והוסדרו כללי מינוי הרבנים בגליציה. רב המדינה נבחר בבחירות שהוסדרו חוקית. נקבע שרק רב המדינה רשאי להעניק תעודת "מוֹרֵנוּ" שהיוותה הכרה רשמית ברבנותו של רב, לפי החוק היו חייבים מקבלי התעודות לשלם לנותן התעודה סכום שנתי קבוע לפי הכנסותיהם, ובכך שימש ההסדר מקור פרנסה לרב המדינה. לפי שלמה בובר, קיבל רמ"ז אורנשטיין שהיה המשנה לרב המדינה מאה תעודות חתומות ריקות מאת הרב הראשי, רבי יהודה ליב ברנשטיין, ואלו הבטיחו לו הכנסה קבועה של כ-150 אדומים מדי שנה.
בשנת ה'תקל"ד כיהן כרבה של סטאנוב וגליל פודוליה ובסביבות שנת ה'תקל"ח, 1778, לאחר פרישת רבי שלמה מחלם מרבנות העיר לבוב, התמנה רמ"ז כאב"ד לבוב, על כסאם של סביו ששימשו במשרה זו בעבר. הוא הרביץ תורה לתלמידים, והתמחה גם בתורת הקבלה.
משה אבן תיבון

משה בן שמואל אבן תיבון (נפטר ב-1283 בערך) היה מתרגם, רופא ופילוסוף במאה ה-13, בן למשפחת אבן תיבון.
במקצועו היה רופא, ולאחר שנאסר על היהודים בפרובינצה לעסוק ברפואה, התמסר למלאכת התרגום. כאביו וסבו תרגם גם הוא כמה מספרי הרמב"ם, בהם, "ספר המצוות", "מלות ההגיון", שאת תרגומו העברי תרגם סבסטיאן מינסטר ללטינית וספרים רפואיים נוספים. כן תרגם מספרי אריסטו וספרים נוספים בתחומי הרפואה, בתחומי הפילוסופיה ובתחומים הנדסיים.
חיבר כמה ספרים שרובם לא הגיע לידינו, ומקצתם נמצא עדיין בכתבי יד. פירושו לשיר השירים נדפס בשנת תרל"ד על ידי חברת "מקיצי נרדמים".
משה אבן תיבון נהג לרשום בכל תרגום את שנת העתקתו, ומזה ניתן לשער את שנת פטירתו בסביבות 1283.
אר. קלי

ביוגרפיה


קלי נולד בשיקגו. הוא השלישי מבין ארבעה ילדים, וגדל עם הורה יחיד. בילדותו קלי נהג לשיר במקהלה של הכנסייה המקומית. אמו, ג'ואן, נפטרה בשנת 1993. החל להופיע בשנות השמונים המאוחרות והופיע בהרכב Public Announcement משנת 1992.
בשנת 1993, יצא קלי לקריירת סולו עם האלבום, 12 Play.
בשנת 1994 נישא לבת טיפוחיו הזמרת אלייה, בת ה-15 בלבד,  עימה עבד מאז היותה בת 12. קלי זייף מסמכים שהראו כי גילה הינו 18. הנישואים הללו שנמשכו כחודשיים בלבד התקיימו בשל החשש של קלי כי הזמרת נכנסה ממנו להריון. לאחר לחצים כבדים מצד הוריה הנישואים בוטלו].
בשנת 1996, קלי נישא בשנית לאנדריאה, אשר עבדה בעבר בתור אחת מהרקדניות במופעים שלו. לזוג ישנם שלושה ילדים: שתי בנות - ג'ואן (נולדה בשנת 1998) וג'יה (נולדה בשנת 2000), ובנו רוברט ג'וניור (נולד בשנת 2002). בינואר 2009, לאחר 12 שנות נישואים, קלי ואנדריאה התגרשו.
במהלך 2002 נחקר אר. קלי בחשד שקיים יחסי מין עם קטינה בת 14 לאחר שנשלחה בעילום שם קלטת וידאו באורך 27 דקות לעיתון שיקגו סאן-טיימס בה הוא נראה לכאורה מקיים יחסי מין ומשתין על הנערה. עותקים של הסרט הפכו נפוצים בהמשך ברשתות שיתוף הקבצים. ביוני 2002 הוגש כתב אישום נגד קלי בדבר צילום "פורנוגרפיית ילדים". באותו חודש נערך חיפוש בביתו שבפלורידה, ובמהלכו מצאו השוטרים כמות יוצאת דופן של פורנו למבוגרים, ובמצלמה דיגיטלית שברשותו של קלי נמצאו 12 תמונות שצילם של קטינה עירומה, כאשר ב-3 מהתמונות הוא מקיים עימה יחסי מין. קלי נעצר בשל כך בינואר 2003, אך לבסוף במהלך מרץ 2004, נאלצו הרשויות לבטל האשמות אלו בשל היעדר עילה סבירה לצווי חיפוש בביתו. לבסוף, בשנת 2008 חבר המושבעים זיכה את קלי באופן מוחלט מכל הסעיפים של פורנוגרפיית ילדים בגינם עמד למשפט].
באוקטובר האשימה אותו אשתו-לשעבר אנדריאה באלימות קשה במשפחה. בינואר 2019 נחשפו בסדרה בערוץ לייפליין עדויות של מספר נשים שטענו כי קלי התעלל בהן מינית ואנס אותן כשהיו קטינות. בעקבות הדיווחים נפתחה חקירת משטרה.
בלאגן בחווה

תקציר העלילה

יודע כשבני האדם נעדרים משטח החווה, בעלי החיים בסודיות מוחלטת מהלכים על שניים, שרים, רוקדים, חוגגים ומשחקים. דבר זה קורה גם בחווה שבה גר אוטיס, פרת שור ממין זכר שאוהב להשתטות, למרות רוחו של אביו, בן המנהיג. כשכוחו של בן מתדלדל מול האיום של הצבועים הרעבים, אוטיס הופך למנהיג של קבוצת בעלי חיים בחווה, ולוקח על עצמו אחראיות מלאה לביטחון החווה.

בקולנוע

הסרט הוקרן לראשונה בקולנוע בארצות הברית ב-4 באוגוסט 2006 על ידי חברת ההפצה פראמאונט. בגרמניה ובישראל הסרט הוקרן לראשונה בקולנוע ב-5 באוקטובר 2006.

ב-DVD

בארצות הברית ה-DVD של הסרט הופץ לראשונה ב-12 בדצמבר 2006, שם הסרט כלל פתיחה חלופית. בישראל הופץ גם DVD של הסרט על ידי חברת "גלובוס יונייטד" הכולל תוספות מיוחדות, ביניהן הערות הצוות, וידאו קליפ, משחקים וסצנות שהוצאו בעריכה.

פסקול הסרט

פסקול הסרט יצא לראשונה ב-22 באוגוסט 2006 על ידי "Bulletproof Records". הפסקול כולל 12 שירים, ואורכו כ-36 דקות ו-58 שניות. הפסקול כולל שיר מקורי של להקת "Starlight Mints", ואת השיר "You Gotta Move" של להקת אירוסמית'. האחראי על המוזיקה בסרט המקורי היה ג'ון דבני. בישראל, שרון כהן, במאי הדיבוב של הסרט בעברית, ניהל גם את המוזיקה של הסרט.

משחק וידאו

לסרט יצא משחק וידאו בשם "Barnyard", אשר הופק על ידי THQ ו-Blue Tongue Entertainment. המשחק הוא משחק הרפתקאות שבו ניתן להסתובב בחווה ולשחק במשחקים, לעשות מתיחות על בני אדם, לרכוב על אופניים ועוד. המשחק שוחרר עבור פלייסטיישן 2, Nintendo GameCube, Wii, Game Boy Advance ולמחשב.
ברית הפלדה

ברית הפלדה הייתה הסכם בין איטליה הפאשיסטית לגרמניה הנאצית שנחתם ב-22 במאי 1939. שרי החוץ של שתי המדינות, גלאצו צ'אנו מאיטליה ויואכים פון ריבנטרופ מגרמניה, השלימו את החוזה בשם מדינותיהם.
ברית הפלדה הייתה ברית איטלו-גרמנית למקרה של איומים בינלאומיים, לסיוע מיידי ולתמיכה צבאית במקרה של מלחמה, ושיתוף פעולה בזמן מלחמה. בנוסף, לא תחתום אף מדינה על הסכם שלום ללא הסכמת האחרת. ההסכם שנחתם היה תקף לעשר שנים.
ההסכם נחתם תחת ההנחה כי תפרוץ מלחמה בתוך שלוש שנים. אולם, כאשר החלה גרמניה את המערכה בספטמבר 1939, איטליה לא הייתה מוכנה עדיין למלחמה והתקשתה לעמוד בהתחייבויותיה, ולא נכנסה למערכה בעצמה עד יוני 1940, בניסיון הכושל לפלוש לדרום צרפת. מספר חברים בממשלה האיטלקית, כולל צ'אנו אשר חתם על המסמך, התנגדו לדבר ההסכם.
שירותי כיבוי והצלה בתל אביב

שירותי כיבוי והצלה בתל אביב-יפו הם השם הכולל לשירותי כבאות והצלה הניתנים בעיר תל אביב-יפו.
בניגוד למרבית שירותי הכבאות וההצלה בארץ המופעלים כאיגוד ערים, השירות בתל אביב הוא מחלקה עירונית הכפופה לעיריית תל אביב-יפו. מקורם של שירותי הכבאות וההצלה בתל אביב הוא בגדוד כבאים שהוקם ב-1925 על ידי אבא כהן, והיה לגדוד הכבאים הראשון ביישוב. השירות כיום הוא מהגדולים בישראל, ומתמודד דרך קבע עם איומים מגוונים בעיר.

טרם קום המדינה

רעיון שירותי כיבוי אש בתל אביב עלה לראשונה בחודש אפריל 1920, כאשר פנה המושל הצבאי הבריטי לועד תל אביב והעלה את הצורך בהקמת גדוד כיבוי אש. ועד העיר ענה בתגובה כי במשך 10 שנות קיום השכונה לא אירעו בה מקרי שריפה ודחה את הרעיון. בשנת 1925, בעקבות אירוע שיטפון גדול שאירע בשכונת ברנר בתל אביב, אשר במהלכו התקשו התושבים במאמצי ההצלה ללא ההכשרה והכלים המתאימים, הציע אבא כהן לראש העיר דאז, מאיר דיזנגוף, להקים גדוד כבאים מתנדבים.
גדוד כיבוי האש הוקם בראשותה של ועדה מארגנת שעל חבריה נמנו בין היתר אבא כהן, קצין כיבוי ברוסיה בטרם עלייתו לארץ, הקבלן שמואל נתן וילסון, חבר גדוד מכבי אש בטרם עלייתו לארץ ומפקד משטרת תל אביב, חיים אלפרין. בתחילת דרכו גויסו לגדוד 73 מתנדבים ונרכש ציוד חיוני על ידי העירייה. העירייה אף הקצתה לטובת הגדוד צריף קטן בשדרות רוטשילד. בשנת 1928 קיבל הגדוד מן העירייה מגרש הצמוד למגדל המים לצורך אימונים, וכן חדר מתחת למגדל המים.
הגדוד התבסס בשנותיו הראשונות על מתנדבים, ופעל באמצעות מימון מצומצם מאוד. נעשו ניסיונות לגייס כספים באמצעות יום סרט, נשפים והצגות קולנוע שהכנסותיהם הועברו לגדוד, והעירייה אף הטילה מס עינוגים על הצגות תיאטרון וקולנוע לטובת פעילות כיבוי האש. העירייה העבירה לרשות הגדוד רכב עליו הורכבה משאבת מים, וזה שימש לכיבוי שריפות ברחבי העיר.
ב-26 באוגוסט 1928, חל המפנה העיקרי במצבו של גדוד כיבוי האש, כאשר הגדוד קיבל הכרה רשמית מהממשלה. בעקבות ההכרה, החליטה העירייה להקציב 100 לא"י לפעילות הגדוד, אם כי התמיכה בפועל קוצצה בחצי ואף זו לא הועברה לגדוד, אלא שימשה כתשלום לעירייה עבור הרכב שהותאם לכיבוי אש.
בשנת 1930 רכש גדוד מכבי האש רכב כיבוי מחברת "אינטרנציונל", ובגרמניה נרכש התקן סירנה שהותקן על מבנה מגדל המים ושימש להזעקת כוחות הכיבוי בעת קבלת הודעה על שריפה. ב-1935 הוזמנה כבאית משוכללת מלונדון וזו זכתה לכינוי "מאירה", על שמו של מאיר דיזנגוף. בשנת 1942, בשל מכת שריפות והפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב, עלה חשש מפגיעה בציוד כיבוי האש, והוקמה תחנת כיבוי אש חדשה ברחוב בזל. בשנת 1948 קיבל הגדוד בתרומה כבאית מעיריית ניו יורק, וזו כונתה "האמריקאית" ושימשה את מכבי האש של תל אביב עד ראשית שנות השישים. כיום מוצבת הכבאית בתצוגה במוזיאון ארץ ישראל.

שריפת בית מרכזים

ב-24 ביוני 2003, פרצה שריפת ענק בבית מרכזים ששימש לעסקים ולתעשייה זעירה וניצב בקיבוץ גלויות בדרום העיר. השריפה, שפרצה במפעל צמיגים שפעל בבניין ללא אישור תקף, כובתה רק כעבור מספר ימים, בשל חשש הכבאים מקריסת המבנה והילכדות. כתוצאה מן השריפה נפצעו שני כבאים ואזרח אחד וכן קרסו מספר אגפים במבנה.
תומאש מייבסקי

ביוגרפיה

מייבסקי התחרה באוניברסיאדה שהתקיימה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 וסיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.90 מטר. באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר טורקיה בשנת 2005 הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.60 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיים מייבסקי במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.85 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה ספרד אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בשיא פולין חדש של 20.93 מטר, אחרי ריס הופה (21.20 מטר) וכריסטיאן קאנטוול (21.77 מטר), שניהם מארצות הברית. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 הוא סיים במקום חמישי בהדיפת כדור בתוצאה של 20.87 מטר.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה מייבסקי במדליית זהב בשיא אישי חדש של 21.51 מטר, לפני קאנטוול (21.09 מטר) ואנדריי מיחנביץ' (21.05 מטר). הייתה זו מדליית הזהב הראשונה של פולין בהדיפת כדור ברזל מאז זכייתו של ולדיסלב קומר באולימפיאדת מינכן (1972). 
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בטורינו איטליה בשנת 2009, זכה מייבסקי במדליית זהב כשהדף למרחק של 21.02 מטר, לפני ייבס נייר מצרפת (20.42 מטר) ורלף ברטלס מגרמניה (20.39 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין גרמניה אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 21.91 מטר, אחרי כריסטיאן קאנטוול (22.03 מטר) ולפני רלף ברטלס (21.37 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2010 זכה מייבסקי במדליית כסף בתוצאה של 21.00 מטר, אחרי אנדריי מיחנביץ' שהדף סנטימטר אחד רחוק יותר, ולפני רלף ברטלס (20.93 מטר). 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים מייבסקי במקום תשיעי בתוצאה של 20.18 מטר. 
במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בשנת 2012 זכה מייבסקי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפץ כדור ברזל בתוצאה של 21.89 מטר, לפני דוד שטורל מגרמניה (21.86 מטר) וריס הופה (21.23 מטרים) והיה הודף כדור הברזל הראשון שמגן על תוארו האולימפי מאז פרי אובריאן מארצות הברית שעשה זאת במלבורן 1956.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה מייבסקי במדליית ארד בהיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.83 מטר, אחרי דוד שטורל (21.41 מטר) ובורחה ויואס מספרד (20.86 מטר).
קרפדת בילזבופו

תיאור

היא נחשבה לקרפדה ענקית היות שהגיעה לאורך 40 ס"מ ולמשקל של עד 4 ק"ג. 
הייתה מסוגלת לטרוף דינוזאורים צעירים שונים על ידי הרחבת פיה, כרוב בני משפחתה.
אחרי הכחדתה, הצפרדע הגדולה ביותר היא צפרדע גוליית (Conraua goliath) ששוקלת 3 ק"ג ואורכה מגיע עד 35 ס"מ.
הסוג כלל מין יחיד Beelzebufo ampinga.
געגועי לקיסינג'ר

תרגומים ועיבודים

הספר תורגם לגרמנית, צרפתית, פולנית, ספרדית, גליסית, שוודית, איטלקית ואנגלית. התרגום לאנגלית משנת 2007 (מרים שלזינגר) זיכה את קרת במועמדות לפרס הבינלאומי לקובצי סיפורים קצרים על שם פרנק אוקונור.
הסיפור "לשבור את החזיר" עובד בשנת 2008, עם מספר סיפורים נוספים של קרת, לסרט האנימציה $9.99.
הצגת יחיד המבוססת על סיפורים מהספר ומ"צנורות" מועלית מתחילת שנות ה-2000 בתיאטרון הסימטה.
חוף אינגריד כריסטנסן

גילוי החוף

החוף התגלה על ידי קפטן קלאריוס מיקלסן, שהגיע באוניה ת'ורסהאוון (Tórshavn) - כלי שיט נורווגי בבעלות ציד הלוויתנים לארס כריסטנסן. 
ב-20 בפברואר 1935 ירד מיקלסן אל החוף - באזור גבעות וסטפולד.

מקור השם

מיקלסן קרא לחוף על שמה של אינגריד כריסטנסן, רעייתו של לארס כריסטנסן, שהפליגה עם בעלה, והייתה אחת הנשים הראשונות שהגיעו לאנטארקטיקה.
החלק הדרום - מערבי של החוף צולם בתצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה במרץ 1947.
קרל-הוברטוס פון באטלר

ביוגרפיה

מוצאו של באטלר ממשפחת אצולה, והן אביו, רופרכט פון באטלר, והן דודו, פטר פון באטלר, שירתו בדרגת גנרל בוורמאכט.
לאחר שירות חובה צבאי הוכשר באטלר ב-1971 כקצין מילואים, ופיקד על גדוד הרגלים ה-101. ב-1975 קיבל תואר בסוציולוגיה ובהיסטוריה מאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן שבמינכן, וב-1983 קודם לדרגת קפטן ומונה למפקד פלוגה בגדוד הרגלים ה-303.
ב-1999 קודם לדרגת קולונל ומונה למפקד החטיבה המוטסת ה-31. בין היתר ביצע משימת חוץ בקרואטיה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר נשלח לאפגניסטן, ופיקד על גדוד רב-לאומי שהיה מורכב מדנים, גרמנים, אוסטרים והולנדים.
באטלר פעל רבות לשיפור היחסים בין גרמניה לצרפת וזכה במספר אותות כבוד על כך. פרש משירות צבאי ב-8 במרץ 2012.
קוקי הירוטה

קוֹקי הירוֹטה (ביפנית: 広田 弘毅‏; 14 בפברואר 1878 - 23 בדצמבר 1948) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-32, מ-9 במרץ 1936 עד ל-2 בפברואר 1937.
הירוטה נולד במחוז פוקואוקה וסיים את לימודיו בתחום המשפטים באוניברסיטת טוקיו. הוא החל לעבוד במשרד לענייני חוץ במסגרת קריירה דיפלומטית. לאחר מכן שימש שגריר בברית המועצות בין השנים 1928 ו-1932, זאת לפני שהתמנה לתפקיד שר החוץ בשנת 1933, בשנה שבה פרשה יפן מחבר הלאומים. בעקבות תקרית 26 בפברואר בשנת 1936, מינה הקיסר הירוהיטו את הירוטה לראש ממשלת יפן.
בתמיכתו של הקיסר חתמה ממשלתו של הירוטה על הסכם אנטי-קומינטרן. ואולם, תקופת כהונתו נמשכה קצת פחות משנה: בתחילת שנת 1937 מינה הירוהיטו ראש ממשלה חדש, היאשי סנג'ורו, ששמר על תפקידו ארבעה חודשים בלבד. לאחר מכן מינה הקיסר את פומימרו קונוי כראש ממשלה. הירוטה החזיק בתפקיד שר החוץ תחת ממשלתם של היאשי וקונוי עד פרישתו בשנת 1938.
תקופת כהונתו השנייה של הירוטה כשר החוץ הובילה לבסוף למותו. כוחות יפנים צעדו לתוך נאנג'ינג בסוף שנת 1937 וגרמו לשרשרת אירועים הידועה בשם טבח ננקינג. אף על פי שהירוטה לא היה אחראי על יחידות סוררות אלה, הוא היה שותף למידע הנוגע לטבח, וכן שיתף את השגרירות היפנית בוושינגטון במידע זה.
שמועות לגבי חוסר אהדתו של הירוטה כלפי המערכה הסינית הגיעו לאוזניהם של הצבא היפני שאילצו אותו לפרוש מתפקידו בשנת 1938. הירוטה חזר לזירת הפוליטיקה ולדיוני המשא ומתן לשלום בין יפן וברית המועצות בשנת 1945. באותה תקופה היו יפן וברית המועצות תחת הסכם אי-התקפה למרות ששאר בעלי הברית הכריזו מלחמה על יפן. הירוטה ניסה לשכנע את ממשלתו של סטלין לא לצאת למלחמה, ואולם הוא נכשל: הסובייטים יצאו למלחמה לאחר המתקפה האטומית של ארצות הברית על העיר היפנית הירושימה.
לאחר כניעתה של יפן, סווג הירוטה כפושע מלחמה ממעלה ראשונה והוא הובא בפני בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. הוא נמצא אשם ללא שניסה להגן על עצמו, ונידון לתלייה בכלא סוגמו.
האגודה הספרותית היהודית-הונגרית

האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (בהונגרית: Izraelita Magyar Irodalmi Társulat, בקיצור: IMIT) קיימה את האספה הכללית המכוננת ב־14 בפברואר 1894, לאחר דיון ממושך ביוזמת הלשכה היהודית הלאומית בהונגריה. מטרת האגודה הייתה להציג את הספרות הדתית והמדעית היהודית ואת חיי הקהילות היהודיות בהונגריה, על ידי פרסום והפצה של יצירות רלוונטיות, הקראות פומביות של יצירות, העלאת סוגיות קריירה והענקת פרסים. מקום מושב האגודה היה בבודפשט ונוהלה על ידי דירקטוריון ואספה נבחרת. היא פרסמה ספר שנה, שבכל אחד מכרכיו פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור. האגודה הספרותית פרסמה את התרגום הראשון הרשמי של התנ"ך להונגרית שתורגם במלואו בארבעה כרכים והותאם בקפדנות לטקסט העברי המקורי.

פעילות

היקף פרסומי האגודה, לרבות הכרכים של "ספר השנה", הגיע ל 48. בכל כרך בספר השנה פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור. שני הכרכים הראשונים נערכו על ידי וילמוש בַּאכֶר ופרנץ מֶּזֶאִי. הכרכים 3 ו -4 נערכו על ידי וילמוש באכר ויוז'ף בַּאנוֹצִי, ובהמשך נערכו הכרכים על ידי באנוצי לבד. האגודה הספרותית הוציאה לאור בנוסף לתרגום התנ"ך גם תנ"ך לנוער בשני כרכים. פרסומים משמעותיים אחרים של החברה היו תולדות יהודי העיר שּוֹפּרוֹן ושל בודפשט (פולאק, ביכלר); צורת ארגון הקהילות היהודיות במדינות אירופה, חיי רש"י (וולס); ספריית הדיפלומות של יהדות הונגריה (פריש); ספר התפילות של שמעון פֵּצִ'י (גוטמן-הרמוש); תולדות הספרות היהודית וההיסטוריה האוניברסלית של היהודים. נשיאי החברה היו: שמואל קוהן, ואחר כך דיולה פישר. התנאים האומללים של תקופת מלחמת העולם הראשונה מנעו מהחברה לתפקד כהלכה, אך בשנת 1928 היא הוקמה מחדש עם ההנהלה הבאה: יו"ר: אדולף ורטהיימר, יו"ר משותף: דיולה פישר, מזכיר: פרנץ הבשי, גזבר: פרנץ סֵקֶיי. יועץ משפטי: גזה דֵשִי. האגודה המשיכה את פעילותה ברוח הישנה ולפי מטרות של המייסדים.
המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים

הקמת המועצה

ביום ה־6 בינואר 1948 התכנסה המועצה לישיבתה הראשונה.
המועצה מנתה 31 חברים, ובראשה עמדו היועץ המשפטי של הסוכנות היהודית, ברנרד ג'וזף והיועץ המשפטי של הוועד הלאומי, מרדכי עליאש. כן מונו למועצה חמישה מזכירים. ריבוי החברים, ומיקומם במקומות שונים בארץ ישראל, בשעה שהתחבורה בה הייתה קשה, הקשו על עבודתה. בנוסף, חלק מחבריה עסקו גם בפעילות נוספת.

ועדות המשנה של המועצה המשפטית

המועצה המשפטית נחלקה לשמונה־עשרה וועדות משנה:

עבודת המועצה

אחת השאלות הבוערות להן נדרשה המועצה הייתה מה תהא שיטת המשפט הישראלית. ההחלטה על המשך הדין המנדטורי לא הייתה מובנית מאליה - ההחלטה שבאה לידי ביטוי מאוחר יותר בפקודת סדרי השלטון והמשפט שקבעה את המשכיות דין זה באופן לאקוני התבססה על דיונים שהיו אמורים להתקיים במועצה, אך לאור חדלונה נמנעו החברים מלדון לעומק ברעיון שהוצע על ידי גורמים רבים לשלב באופן כלשהו את המשפט העברי. יש הטוענים כי הגורם לכך היה פועלו של חיים כהן שביקש למנוע מההצעות השונות לקרום עור וגידים.]
מבנה האבן הגדול בעיר דוד

רקע

בשנת 1997 כתבה מזר שעל פי ניתוח הטקסט המקראי, סביר שארמונו של דוד שכן באזור מסוים בצפון עיר דוד, והיא הציעה לחפש שם את שרידיו. ההצעה לא נענתה עד שמזר בעצמה השיגה מימון והתחילה לחפור שם בפברואר 2005. החפירות נערכו בתמיכת מרכז שלם, האוניברסיטה העברית ועמותת אלע"ד.

תיאור

הממצא מורכב מקירות אבן ברוחב כשני מטרים. מגודל הממצא ומיקומו, נראה כי אלו שרידי יסודות של מבנה ציבורי גדול: מצודה, מקדש או ארמון. חרסים מתחת למבנה מעידים כי הוא נוסד בשלב כלשהו לאחר המאה האחת עשרה לפנה"ס. כמו כן, נמצאו בחלק הצפוני של המבנה שני שלבים מאוחרים יותר בבנייה, וחרסים המצביעים על כך שהמבנה היה מאוכלס עד למאה השישית לפנה"ס (תקופת חורבן ירושלים). במקום נמצאו בולות עם השמות "יהוכל בן שלמיהו בן שבי" ו-"גדליהו בן פשחור" שרים שפעלו בסוף ימיה של ממלכת יהודה, אשר נזכרים בספר ירמיהו.

פרשנות

מזר תיארכה את הממצא באמצעות סוגי החרסים השונים שנמצאו מעל ומתחת למבנה. החרסים שמתחת תוארכו על ידיה לתקופת הברזל I שמעל תקופת הברזל II. על פי "סנדוויץ" זה, ניתן לומר שהמבנה עצמו מתוארך לתקופה כלשהי באמצע. מזר הציעה שהמבנה שייך למאה ה-10-11 לפנה"ס, תקופת שלטונם של דוד ושלמה על פי הכרונולוגיה המסורתית, אולם אחרים מפקפקים בתארוך זה.
דודהּ של אילת, עמיחי מזר, הציע כי מבנה האבן יכול להיות בסיסה של מצודת ציון היבוסית שנכבשה על ידי דוד. עמיחי מזר העיר כי אף על פי שהמבנה בבירור מאוחר לברזל I, אין לו רצפה, והחרסים נמצאו בין אבני הקיר, כך שלא ניתן לומר בדיוק מתי אחרי ברזל I הוא נבנה. ארכאולגים המזוהים עם אסכולת תל אביב, ובראשם ישראל פינקלשטיין, דוחים את בניית המצודה הרבה לאחר הגעת דוד לעיר. פינקלשטין מפקפק בתארוך החרסים עצמם והציע (כחלק משיטה כוללת שלו) לראותם כבני המאה ה-9 לפני הספירה, תקופת מלכותו של עמרי.
ב-18 בפברואר 2007 גילתה חפירה בחלקה סמוכה כי המבנה גדול מששוער בתחילה, כולל קירות המגיעים לעובי של 7 מטר המתחברים למבנה האבן המדורג. ייתכן כי כותרת עמוד פרוטו-איולית, שנמצאה בעבר במורד המדרון מן המבנה, הייתה במקור חלק ממנו. הכותרת שייכת לסגנון הבניה הפינקי ומקובל לשייכה למבני ציבור, מה שמשתלב עם הדיווח המקראי כי חירם מלך צור סייע לדוד בבניית הארמון.
היפרגרף

היפרגרף (אנגלית: Hypergraph) הוא הכללה של גרף, שבה כל קשת יכולה לחבר יותר משני צמתים. בעוד שבגרף פשוט קשת בין קודקוד  וקודקוד  מסומנת על ידי הזוג , בהיפרגרף כל קשת היא n-יה (או קבוצה, שכן הסדר חסר חשיבות) של הקודקודים אותם היא מחברת, למשל .
באופן פורמלי, היפרגרף בלתי מכוון   מוגדר בדומה לגרף בלתי מכוון, כאשר כל קשת  היא קבוצה של שני צמתים או יותר מ-, ומתקיים כי:  , כלומר: הקבוצה  היא תת-קבוצה של קבוצת החזקה של הקבוצה .
היפרגרף מכוון מוגדר בדומה לגרף מכוון, כאשר כל קשת  מורכבת משתי קבוצות כל אחת בעלת צומת אחד או יותר מ-, קבוצה של צמתים מהם הקשת יוצאת וקבוצה של צמתים אליהם הקשת נכנסת.
דניאל ג'יימס

סוונסי סיטי

ב-2014, מחלקת הנוער של הקבוצה הווילשית סוונסי סיטי קנתה את ג'יימס מהאקדמיה של האל סיטי עבור 72,000 ליש"ט. מיד ג'יימס נחשב לאחד השחקנים הצעירים והמבטיחים של הקבוצה. בעונת 2016/17 ג'יימס לקח חלק חשוב בעלייתה של סוונסי סיטי עד גיל 23 לליגת המילואים הראשונה באנגליה. באותה העונה סוונסי וג'יימס הגיעו עד לחצי גמר גביע הליגה האנגלי.
ב-30 ביוני 2017, ג'יימס יצא להשאלה בשרוסבורי טאון קבוצה מהפוטבול ליג הראשונה (הליגה האנגלית השלישית) לעונה אחת. באותה עונה, שנחשבה לעונה הגרועה ביותר של ג'יימס, הוא לא שיחק כלל והיה פצוע במרבית זמן העונה.

מנצ'סטר יונייטד

ב-6 ביוני 2019, מנצ'סטר יונייטד רכשה את ג'יימס עבור סכום של 15 מיליון ליש"ט. ג'יימס כבש שער במשחקו הראשון בפרמייר ליג בניצחון 0–4 נגד צ'לסי.

קריירה בינלאומית

ג'יימס נולד באנגליה, אבל מפני שאביו נולד בויילס הוא החליט לשחק עבור נבחרת ויילס בכדורגל.
הוא שיחק בכל נבחרות הנוער של ווילס מגיל 16. את משחקו הראשון בנבחרת ווילס הבוגרת ערך ג'יימס נגד אלבניה בנובמבר 2018 ומאז מאמן נבחרת ווילס ראיין גיגס נותן לו מקום קבוע בהרכב הנבחרת.
לריסה דולינה

קורות חיים

לריסה דולינה (קודלמן) נולדה בעיר בקו שבתחומי ברית המועצות (כיום בירת אזרבייג'ן), בתם של בנאי ופקידה יהודיה. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לאודסה, העיר בה גדלו הוריה. בגיל שש החלה ללמוד נגינה בצ'לו.
את השירה החלה בשנת 1971 בלהקה מקומית. לאחר מספר שנים, למרות התנגדות הוריה, עברה לירוואן, ושרה בלהקות שונות תוך אימוץ שם הבמה "דולינה" (שהיה שם נעוריה של אמהּ). בשנת 1978 השתתפה לראשונה בתחרות זמר כלל-ארצית וזכתה במקום השני. בשנת 1981, כאשר היא הייתה זמרת להקת ג'אז, הוכנה לכבודה תוכנית מיוחדת, שאִתה הופיעה הלהקה ברחבי ברית המועצות וזכתה להצלחה רבה. החל מסוף שנות ה-70 ביצעה שירי רקע בסרטים שונים. בשנות ה-80 למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה במוסקבה וסיימה אותו בשנת 1984.
בשנת 1985 עזבה את להקת הג'אז והחל להופיע כזמרת עצמאית. לאחר שהבינה שכזמרת ג'אז היא לא תוכל להגיע לקהל רחב, עברה למוזיקה פופולרית. בשנת 1988 הופיעה באופרת רוק בתפקיד ראשי לצד ולרי לאונטייב (שהיה בתפקיד גברי ראשי). בתחילת שנות ה-90 גדלה הפופולריות שלה והיא התברגה לרשימת הזמרות הידועות ברוסיה. בתחילת שנות ה-90 היא שיתפה פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ' ושרה שירים רבים למילותיו.
בשנת 2010 חיבר המלחין מקסים דונייבסקי מחזמר שבו היא הופיעה בתפקיד ראשי. בשנת 2013 החלה לשיר במחזמר "שיקגו", שהועלה במוסקבה פעם נוספת.
בנוסף להופעות ברוסיה, דולינה מופיעה באירופה, בארצות הברית ובישראל, בעיקר עם שירים ברוסית אך בשילוב שירי ג'אז באנגלית.
דולינה הייתה נשואה שלוש פעמים (שלושת בעליה היו מוזיקאים שליוו אותה), והיא אם לבת מבעלה הראשון.
וולו

וולו (אמהרית: ወሎ) היה מחוז מרכזי בצפון מרכז אתיופיה.
בעבר נקרא האזור בשם אמהרה והחל מן המאה ה-17 ואילך, בעקבות התיישבות שבט הוולו מהאורומו באזור, הוא החל להיקרא על שמם, כלומר וולו.
לאחר שחרורה של אתיופיה במהלך מלחמת השחרור האתיופית במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית בשנת 1941, המחוזות אזאבו, לסתה, ראיה, וג ויג'ו נוספו לוולו. וולו כללה גם את צ'יפדום קללו שהייתה לנפה בתוכה.
עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995 וולו נחלק בין המחוזות האתניים החדשים, חצי מהמחוז שהיה מיושב בעפרים סופח למדינת עפר, לנפה השנייה, חלק קטן בצפון סופח למחוז תיגראי הדרומית שבמדינת תיגראי והיתר סופח למדינית אמהרה וחולק לשני מחוזות - דרום וולו וצפון וולו. 
מחוז וולו הוא ערש לידתם של שלושה סולמות מוזיקליים האופייניים למוזיקה האתיופית המסורתית ולנעימות יהדות אתיופיה: באטי, תזטה ואמבסל.
הראת

תולדות העיר

העיר נוסדה לפני המאה ה-6 לפנה"ס ונכבשה במאה ה-4 לפנה"ס על ידי אלכסנדר מוקדון ובמקורות ההלניסטיים נקראה בשם אלכסנדריה אריון. אחרי שנכבש האזור, צבא אלכסנדר המשיך במסעו לעיר סמרקנד, ובשל היותה רחוקה ממקדוניה ויוון לא התפתחה במהירות.
אחרי מות אלכסנדר מוקדון, האזור היה בשליטת בית סלאוקוס, ובאמצע המאה השנייה לפנה"ס נכבש האזור על ידי הפרתים, והם שינו את שמה ל"הראת".
אחרי נפילת הפרתים, אפגניסטן נשלטה על ידי האימפריה הסאסאנית, ותוך כדי כך הייתה גם השפעה מוסלמית באזור.
הראת נהרסה על ידי המונגולים במאה ה-13. היא נבנתה מחדש ונכבשה ב-1380 על ידי טימור לנג. לאחר מותו, ב-1405 הכתיר בנו שאח'רוח את הראת לבירת האימפריה הטימורית והעיר פרחה עד לשלהי המאה ה-15, שקיעתה של השושלת וכיבוש הראת בידי האוזבקים. מאתיים השנים הללו כבירה של אימפריה שהשתרעה על מישורי אוזבקיסטן ועד מרכז פרס, הייתה תקופת פריחה בבנייה ובאומנויות, וכן בהשכלה ומדעים.
העיר עברה מיד ליד וכבשוה נאדר שאה, אחמד שאה דוראני ואחרים, והיא נפלה קורבן גם למלחמות הבריטיות עם אפגניסטן, ושימשה כחלק מהמשחק הגדול - מאבק השליטה בין האימפריה הבריטית לרוסים. במאה התשע עשרה הייתה בעיר השפעה רוסית. אחרי פיצול ברית המועצות עבר העיר לשליטת אפגניסטן.

גאוגרפיה וכלכלה

הראת שוכנת על גובה 924 מעל פני הים, סמוך להרי פַּרוּפַּמיס. העיר שוכנת ליד הנחל הַרי, יוצאים ממנה כבישים למקומות שונים ברחבי אפגניסטן וגם כביש אחד למשהד שבאיראן.
בעיר עוסקים במסחר, שירותים ומנהל והמחצבים העיקריים שיש בסביבתה הם פחם ועופרת.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 300 מ"מ.
צפיפות האוכלוסין באזור היא 150 נפש לקמ"ר. המקור העיקרי להפקת חשמל בעיר (ובעצם במדינה כולה), הוא על ידי זרמי מים.