ט. כרמי

ביוגרפיה

כרמי טשרני נולד ב-1925 בברוקלין שבניו יורק, למשפחה חרדית. אביו, הרב ברוך (ברנרד) טשרני, היה איש חינוך ושנים רבות שימש כמנהל בית ספר לעברית ומורה. בביתם דיבר האב עם הבנים רק בשפה העברית, בעוד שהאם, בוגרת אוניברסיטת הסורבון, דיברה עמם באנגלית המקומית. למען חינוכם העברי, שלח האב את שני בניו עם אשתו לתל אביב, ושם החל כרמי בן השש את חינוכו היסודי בבית הספר בלפור בשלוש השנים 1931–1934. עם חזרתו לניו יורק למד בישיבת "עץ-חיים" ובבית המדרש למורים והקולג' של ישיבה יוניברסיטי. לאחר קבלת תואר ראשון בספרות אנגלית וצרפתית התחיל ללמוד בבית הספר למוסמכים של אוניברסיטת קולומביה.
בעקבות ביקור של איש המחתרת היהודית בצרפת מימי הכיבוש הנאצי בניו יורק, עזב כרמי את לימודיו באוניברסיטת קולומביה והתגייס לעבודה הומניטרית בצרפת. בשנים 1946–1947 עבד שם במוסדות חינוך ליתומים ולילדי פליטי המלחמה היהודיים. בתום שנת השירות חזר לניו-יורק וזכה במלגה ללימודים באוניברסיטה העברית מטעם הסתדרות ציוני אמריקה.
באוקטובר 1947 עלה לארץ ישראל והתחיל את לימודיו באוניברסיטה העברית בחוג לספרות עברית. חודש לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת העצמאות, הניח כרמי לימודיו והתגייס לשירות ההגנה. הוא שירת בחי"ש בזמן המצור הערבי על ירושלים. עם פלישת הלגיון באמצע מאי 1948 היה ט. כרמי מקלען בכיתת חי"ש שבלמה את טור הלגיון הירדני באזור שבין בית הספר לשוטרים ומעבר מנדלבאום. מפקד החזית, יוסף נבו, המליץ בפני מפקד המחוז, דוד שאלתיאל, להעניק לכרמי ציון לשבח על לחימתו בקרב בלימה זה. ט. כרמי המשיך ושירת בחטיבת הראל בגדוד הפלמ"ח בשעת ההתקפה על לטרון, ולבסוף כקצין בחיל האוויר. באוקטובר 1949 שוחרר בדרגת סרן וחזר ללמוד באוניברסיטה העברית.
כרמי לא המשיך ללימודי התואר השלישי. הוא העדיף להקדיש עצמו ליצירה הספרותית על פני קריירה אקדמית. עם פרסום ספרו הראשון, ולבקשת המוציא לאור ישראל זמורה כי יעברת את שמו, אימץ את שם העט "ט. כרמי".
ט. כרמי הרצה הן באוניברסיטה העברית בירושלים והן באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1978 ועד למותו היה פרופסור-אורח לספרות עברית בהיברו יוניון קולג' בירושלים. כמו כן היה פרופסור-אורח באוניברסיטאות ייל, סטנפורד, ברנדייס, ניו יורק ואוקספורד.
בשנת 1990 נבחר ט. כרמי לחבר-יועץ באקדמיה ללשון העברית.
ט. כרמי התגורר בשכונת אבו תור שבירושלים.
שלוש פעמים היה ט. כרמי נשוי. אשתו הראשונה היא הפסלת והציירת שושנה היימן, ולהם בן אחד, בנם המשותף, גד צ'רני. אשתו השנייה היא האמנית תמרה ריקמן (ילידת 1934), ולהם בן אחד. בשנות השמונים נישא בפעם השלישית לצלמת לילך פלד צ'רני (ילידת 1954), ולהם בן אחד.
ט. כרמי נפטר ממחלת הסרטן בכ"ט בכסלו ה'תשנ"ה, 20 בנובמבר 1994. הוא נקבר בקיבוץ גן שמואל.

יצירתו

את שירו הראשון, שיר אהבה בשפה העברית, כתב כרמי בהיותו בן 16. עוד בניו יורק עזר בעדו הפרופסור שמעון הלקין, ועם עלייתו ארצה ציידו הלקין במכתבי המלצה לאליהו דוד שפיר ולאשר ברש. שירו הראשון שהודפס בארץ, לימים חלק מהמחזור "אין פרחים שחורים", התפרסם בכתב העת גליונות בעריכת יצחק למדן. בעקבות פרסום השיר זכה כרמי גם בהכרתו של אברהם שלונסקי שפירסמו בכתב-העת עיתים.
ספר שיריו הראשון, "מום וחלום", ראה אור בשנת 1950. בשנים 1950–1951 חיבר את ספרו השני, מחזור השירים "אין פרחים שחורים", בעקבות עבודתו ההומניטרית בצרפת. בשנת 1955 הקדיש לבנו גד (הילד-גיבור בסיפור נקרא גדי) את ספר הילדים "שמוליקיפוד" לציורים מאת אשתו הראשונה, שושנה היימן, תחת השם כוש (ראשי תיבות של "כרמי ושושנה").
כפי שהעיד כרמי על עצמו, בשירתו ניכרת היטב השפעתה של השירה האנגלית, ובפרט שירתו של טי אס אליוט. בשנים בהן השירה העברית בישראל השתייכה ברובה לאסכולה הרוסית, ובמיעוטה לאסכולה הגרמנית, סגנונו של ט. כרמי הבדילו משאר משוררי דורו. שירתו של ט. כרמי מאופיינת בסגנון לירי אך לא סנטימנטלי עם שימוש רב באירוניה. המחזור "אין פרחים שחורים" בנוי באופן לא שגרתי כאוסף מונולוגים כך שרק מן המכלול ניתן להקיש על יחסן של הדמויות אחת לשנייה ולשוני בתפישתן את סיטואצית החורבן המשותפת כתוצאה מהמלחמה. בספרו "שלג בירושלים" משנת 1956 ניתן למצוא שירי מחאה חברתית.
בקיאותו בספרות האנגלית והצרפתית מזה ובתנ"ך ובתלמוד מזה משמשת לו מקור לא-אכזב לסמלים וצורות כתיבה. וככל מי שחדור תרבות עמוקה, תרבותו מעורבת בדמו ומשתלבת ביצירתו בדרך אורגנית. לעולם הוא נרתע מן הראוותנות ומן הציטטה הפשטנית, הגסה הברורה מדי.
— מרים אורן, שתי פינות בעולם אחד (עיתון "דבר", 23 במאי 1958).
בשירתו ניכרת השפעה מודרניסטית חזקה. עם זאת, מוצא כרמי את דרכו האינדיבידואליסטית במודרניזאציה של הצורות הפיוטיות. דרך זו יש והיא נשארת בתחום הלירי, יש והיא נכנסת לתחום של פרוזאיות הביטוי.
— אברהם שאנן (עורך), מלון הספרות החדשה העברית והכללית (תל אביב: הוצאת יבנה, 1959), עמוד 390.
יש בשירתו של ט. כרמי צליל מקורי חדש בשירתנו. אמנם הבא לתור בחדרי היכל "נחש הנחושת" ולחשוף את אוצרותיו נמצא תועה ותוהה לא מעט, נקלע למבואות המשאירים עליו רושם עז, אך לפתע הם מסתיימים ואובדים בחלל הריק, עומד בפני ציורים מופשטים שהמוחש מזדעק מתוכם, פורץ ומתערפל ונחבא בסמל הצופן גנזי משמעויות, חש ברטט החיים שקפאו בצו ההגיון הצורני והדבקות במופשט ומבחין בסערת רגשות המזעזעת את כביכול השלווה החיצונית, שנכפתה בתוקף נצחון הצורה על הדחף הפנימי המתפרץ.
— אדיר כהן, סופרים עבריים בני זמננו (תל אביב: הוצאת ספרים מ. מזרחי, 1964), עמוד 251.
שירתו מורכבת ורבת-פנים. זו שירה מודרניסטית מובהקת, אך בה בעת נוטה אל הקלאסיציסטי: סגנון, במבנה ובעמדה הפואטית. לצד שירים ליריים נטולי חרוז או משקל מופיעים סונטות, ססטינות ושירים בעלי צורה וריתמוס מוקפדים. כפל הפנים ניכר גם בדמות הדובר בשירים: שכלתני, חסכן, מאופק, מפוכח, שנון ואירוני, שהפואטיקה שלו היא כעין משחק תמידי של הסוואות ותחבולות הסתרה. עם זאת, בשירים רבים הוא מתגלה כדובר "מפולש" וחשוף, שחרדותיו ותשוקותיו גלויות וקיומו נובע ממגע נטול חציצה בינו לבין נמענים שונים, ובעיקר בינו לבין ישות נשית, או נשים. המתח הזה עולה בין השאר משירי האהבה שלוף שהם חלק הארי של שירתו.
— מעין הראל, בתוך: זיסי סתוי ויגאל שוורץ (עורכים), לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים (אור יהודה: הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ומכון הקשרים, 2014), עמוד 520.
ט. כרמי הרבה לתרגם מחזות לעברית על פי הזמנות בתי התיאטרון השונים, ובכך העשיר משמעותית את הרפרטואר בארץ. עיקר תרגומיו נעשה משפת אמו האנגלית, ולהם נוספו תרגומים לא מעטים מצרפתית ומגרמנית, וכן תרגום מיוונית עתיקה לטרגדיה אנטיגונה. בתרגומיו לכמה ממחזותיו של שייקספיר ובתרגומו המדובר ל"אנטיגונה", ביסס ט. כרמי את שמו כמתרגם מוכשר שבכוחו לתרגם לעברית קולחת וברת-הצגה על הבמה המודרנית, ועם זאת לא להחסיר מן המשמעות המילולית של הטקסט ואף לטפל ברגישות ובנאמנות במשקל השירה המקורי. לאחר הצגתם ראו מרבית תרגומיו אור בהוצאות הספרים השונות.
לצד שירתו ותרגומיו, שנים רבות שלח ט. כרמי ידו בעריכה, בעיקר בתחום ספרות הילדים והנוער. בשנים 1945–1946 היה עורך "ניב" בניו-יורק; היה ממייסדי השבועון הספרותי "משא", ובין השנים 1951–1954 היה לצד אהרן מגד אחד מעורכיו; בשנים 1955–1956 ערך את "אורות קטנים", כתב עת לילדי הגולה; בשנים 1957–1961 ערך עם לאה גולדברג את המדור לספרות ילדים של ספרית פועלים; ובשנים 1963–1971 היה עורך המדור לספרות ילדים של עם עובד. בנוסף ערך את "אריאל: רבעון לאמנויות ולמדע בישראל" ואת ספרית "דן חסכן". כמו כן ערך את תוכנית הרדיו "רגע של שיר" בקול ישראל.
בשנת 1965 הוציאה הוצאת שוקן אנתולוגיה דו-לשונית לשירה עברית מודרנית בעריכתם המשותפת של ט. כרמי, הרב עזרא שפייזהנדלר (Spicehandler, 1921-2014) וסטנלי ברנשו (Burnshaw, 1906-2005) תחת השם: "השיר העברי כשהוא לעצמו" (The Modern Hebrew Poem Itself). האנתולוגיה הכילה 69 שירים מאת 24 משוררים וכללה את המקור העברי, תעתיק לכתב רומי, תרגום מילולי לאנגלית והסברים ופרשנויות. על בסיס מבחר השירים בעבודה זו הופנו כלפי כרמי ביקורות חריפות מצד משוררים שלא נכנסו לאנתולוגיה, ובראשם ש. שלום. מהדורה שנייה ומורחבת יצאה לאור בשנת 2003.
תרומתו הגדולה לספרות העברית עבור הקהל האנגלי, פרי עמלן של עשר שנים, היא האנתולוגיה "ספר פינגווין של השירה העברית" (The Penguin Book of Hebrew Verse). זו אנתולוגיה דו-לשונית שעבורה כינס ט. כרמי ותרגם שירה עברית למן המקרא ועד לימינו. האנתולוגיה ראתה אור בהוצאת ספרי פינגווין בשנת 1981.

קבלה ומורשת

ט. כרמי השתתף במספר פסטיבלי שירה בינלאומיים וזכה לפרסים רבים על שירתו, בהם פרס שלונסקי, פרס ברנר ופרס ביאליק. למרות זאת, ולמרות עבודותיו כעורך, שירתו של ט. כרמי מעולם לא נכנסה לקנון השירה העברית. אף עורך או הוצאה לא העלו על נס את שירתו, לא נעשה ניסיון לקבץ ולהוציא מהדורת "כל כתבי" ולא נכתבה ביקורת מעמיקה אודותיה.
ט. כרמי לא היה חבר באף חבורה ספרותית, וכן לא היה חבר באף מפלגה ונטל ידיו ממעורבות פוליטית. ככלל העדיף כרמי להימנע ממאבקי כוח, וייתכן כי הדבר שיחק לרעתו.
ט. כרמי לא עשה עלי רושם של אדם האוהב את זירת הקרבות והשש להתגרות באחרים. בשיחתי עמו לא חשתי את היהירות המאפיינת כמה מהמשוררים הצעירים, בני הדור הזה, המבטלים כעפרא דארעא את קודמיהם, וביחוד את הקאלסיקנים שבספרותנו.
— אייזיק רמבה, ט. כרמי - משורר ישראלי שלידתו וגידולו באמריקה (עיתון מעריב, 16 במאי 1969).
שיריו של ט. כרמי לתרגומים לשפות זרות, בעיקר לאנגלית, לצרפתית ולגרמנית. על אף שהיה דו-לשוני, נמנע ט. כרמי מכתיבת שירה באנגלית ומתרגום שיריו לאנגלית, ותרגומם נעשה בידי אחרים.
ט. כרמי זכור בעיקר בזכות תרגומיו למחזות שייקספיר ולטרגדיה "אנטיגונה", ובמיוחד בזכות ספר הילדים "שמוליקיפוד". זה האחרון זכה להצלחה רבה, הולחן בשנת 1964 בידי מל קלר ועובד לתקליט ילדים מצליח בביצועה של דליה פרידלנד, ובהמשך גם עובד להצגת ילדים מאת סמדר שיר. בשכונת קריית רבין בחולון הוקם גן סיפור של שמו.
שירים מספר משל ט. כרמי הולחנו בידי אבל ארליך, יחזקאל בראון וחוה אלברשטיין. השיר "תנאי" הולחן ובוצע בידי מתי כספי באלבומו הראשון (1974), אך נגנז לבקשת המשורר והושמט מהמהדורות המאוחרות של האלבום. השירים ״מום וחלום״, ״כל חיי״ ו"אנטומיה של מלחמה" הולחנו בידי חיים רחמני ובוצעו על ידי ההרכב קטב מרירי באלבומיהם "״על חורבות האביב״ (2010) ו"קסמים לסבל" (2011).
בשנת 2006 הציגה אלמנתו, לילך פלד צ'רני, תערוכה לזכרו בגלריה של כפר האומנים עין הוד תחת הכותרת: "ט. כרמי 1925-1994".