google/wiki40b huggingface dataset:
המפלגה הוויגית

היסטוריה

המונח "ויג" מקורו בימי הפולמוס באשר להדחתו מכס המלוכה של המלך ג'יימס השני בשנות השמונים של המאה ה-17. התומכים בהדחה כונו "ויגים" (כינוי גנאי שמשמעותו רועה בקר), והמתנגדים לה כונו "טורים" (כינוי גנאי שמשמעותו פורע חוק). שמות אלו, שהיו בתחילתם כינויי גנאי, דבקו במפלגות עם התגבשותן, ועם התגבשות המערכת הפרלמנטרית האנגלית, כפי שאנו מכירים אותה עד היום.
במשך שנים היו בפוליטיקה הבריטית שתי מפלגות העיקריות: המפלגה הוויגית והמפלגה הטורית. באופן כללי היו הטורים מזוהים עם בעלי האדמות ועם אנשי הכנסייה האנגליקנית, ואילו הוויגים היו מזוהים בתחילה עם האריסטוקרטיה ובשלב מאוחר יותר עם מעמד הסוחרים, התעשיינים והבורגנות. הן הטורים והן הוויגים היו מחנות פוליטיים יותר מאשר מפלגות כפי מובנן המודרני.
בתחילת עידן בית הנובר, היו הוויגים המפלגה הדומיננטית בשלטון, בשל הזיהוי בין הטורים ובין היעקוביטים (תומכי בית סטיוארט). בתקופה זו לא היה לטורים כח פוליטי של ממש. בתקופת מלכותו של המלך ג'ורג' השלישי חפץ המלך לשחרר עצמו מהשפעת אנשי הכוח הוויגים, ועודד יצירת מפלגה טורית חדשה, שהורכבה מוויגים מתונים כגון ויליאם פיט הבן. תמיכתם המסוכנת של הוויגים (בהנהגת צ'ארלס ג'יימס פוקס) במהפכה הצרפתית בשנותיה הראשונות (אם כי אף הם התפכחו כשהתברר מחיר הדמים שגבתה הגיליוטינה) ובחופש דת לקתולים, הביאה לכך שהם נותרו מחוץ למוקדי הכח בין 1783 ו-1830.
ב-1830 חזרו הוויגים לשלטון, וממשלו של לורד גריי השיג רפורמות חשובות - ראויות לציון חוק הרפורמה הפרלמנטרית מ-1832, וביטול העבדות במושבות בריטניה. הוויגים נותרו לרוב מפלגה שמרנית (כמוהם כטורים), והתנגדו לשינויים מבניים במערכת השלטונית הבריטית. בתקופה זו החל ההיסטוריון הוויגי הגדול תומאס בבינגטון מקאולי לכתוב היסטוריה של אנגליה, אשר שיקפה את נקודת הראות הוויגית, בה המאורעות מגיעים לשיא עם חקיקת חוק הרפורמה הפרלמנטרית. זה הוביל לעיוות בתפיסת בני הזמן ההוא את ההיסטוריה, שכן מקאולי ניסה להרכיב עקרונות של המאה ה-19 על המערכת המורכבת של הפוליטיקה של המאה ה-17.
המפלגה הליברלית (מונח זה נטבע לראשונה בשנת 1868, אך היה בשימוש כמה שנים לפני כן), קמה כקואליציה בין ויגים, טורים תומכי רוברט פיל ורדיקלים שמאליים. מפלגה זו, בראשות לורד פלמרסטון, הייתה בתחילה מורכבת מוויגים ברובה, אך במהלך כהונתו של ראש הממשלה ויליאם יוארט גלאדסטון, איבדו הוויגים מכוחם במפלגה. במהלך הוויכוח על השלטון העצמי באירלנד בשנת 1886 פרשו ויגים רבים ממפלגה זו והקימו את המפלגה ה"ליברל-יוניוניסטית" (יוניוניסטים הם מתנגדי השלטון העצמי באירלנד). עם הקמת אירלנד העצמאית בתחילת המאה ה-20 איבדה הוויגיות כל רלוונטיות, ומאז אין מפלגה שתומכיה רואים עצמם כ"וויגים".
זיאד חנא

זיאד חנא (בערבית: زياد حنا) הוא מדען מחשב ערבי-ישראלי המכהן כמנכ"ל מרכזי המחקר והפיתוח של חברת התוכנה האמריקאית קיידנס (Cadence Design Systems) בישראל.

קורות חיים

זיאד חנא הוא יליד הכפר ראמה, בן למשפחת פליטים מהכפר איקרית. הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1995 קיבל תואר שני במדעי המחשב, על עבודה שכותרתה "Cave. computer aided verification environment", שנעשתה בהנחיית פרופ' עמירם יהודאי. בשנת 2011 קיבל תואר שלישי במדעי מחשב מאוניברסיטת אוקספורד באנגליה, על עבודה שכותרתה "A Symbolic Execution Framework for Algorithm-Level Modelling and Verification of Computer Microarchitecture". בשנות התשעים הצטרף לחברת אינטל כמהנדס תוכנה בקבוצות פיתוח הכלים של החברה. במהלך 17 שנות העבודה שלו באינטל כיהן בתפקידי ניהול בכירים בחברה והתמקד גם כמנהל וגם כמהנדס ראשי בתוך החברה בפיתוח כלי תוכנה בתחום האימות הפורמלי (Formal Verfication) של שבבי חומרה. כלי התוכנה שפותחו בקבוצות התוכנה שהוא ניהל שימשו את אינטל בפיתוח רוב המעבדים שלה לאורך השנים.
בשנת 2007 עזב את אינטל ועבר לעמק הסיליקון בקליפורניה, שם הצטרף כסגן נשיא לפיתוח וכמהנדס ראשי בחברת הזנק צעירה יחסית בשם Jasper Design Automation. ב-2014 נרכשה החברה על ידי Cadence Design Systems ומאז חנא מכהן כסגן נשיא בכיר למחקר ופיתוח בקיידנס ומנכ"ל סניף החברה בחיפה. באפריל 2019 מונה למנכ"ל כל מרכזי המחקר והפיתוח של של החברה בישראל. ב-2016 מונה לפרופסור אורח במחלקה למדעי מחשב באוניברסיטת אוקספורד.
על שמו רשומים פטנטים אחדים.

תרומה לקהילה

זיאד חנא פעיל בקידום והנגשת תחום ההיי-טק במגזר הערבי הישראלי, הוא חבר בארגון צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית ואחד מראשי המועצה הציבורית לקידום הייטק בחברה הערבית.

חיים אישים

חנא נשוי ואב לשתי בנות, מתגורר ועובד בחיפה.
סירטיר (קומיקס)

ביוגרפיה בדיונית

כנזכר לעיל, סירטיר הוא שד אש ובעל טינה לאודין. הוא שוחרר מכלאו בידי לוקי, ונשלח יחד עם ענק הסופה סקאאג לכדור הארץ. שם הצמד נתקל באודין, תור ובלדר, ולפני שהחל הקרב, אודין פינה את תושבי כדור הארץ. לאחר שסקאאג הובס, סירטיר הולך לקוטב הצפוני כדי להמיס קרחונים ולגרום לשיטפון, אך תור באמצעות חרב אודין לוכד אותו במטאוריט. הוא וענק הקרח יימיר זומנו לכדור הארץ בידי כת בשם בני שטניש. בעזרת האביר השחור ודוקטור סטריינג', האוונג'רס הערימו על סירטיר ויימיר וגרמו להם להביס זה את זה.
סירטיר ניסה לפלוש לאסגרד במהלך שנת אודין, אך הובס ונכלא. הוא חזר עם חרב האבדון הענקית "שחר", ולאחר ששלח קבוצות שדים לתקוף את כדור הארץ הסתער על אסגרד. הוא הביס את אודין ותור, אך לוקי עיכב את סירטיר עם אשליות עד שאודין התאושש ונלחם נגדו עד שהשניים נפלו לקרע ממדי. כשאודין חוזר לאסגרד, הוא מגלה כי ספג את מהותו של סירטיר, שהשתלט עליו. סירטיר מצליח לחזור לצורתו הפיזית ותוקף עד אסגרד, עם שתור עם כוח אודין מגרש אותו לים הלילה הנצחי. סירטיר מופיע במהלך הראגנארוק, שם הסתער על אסגרד ותקף את תור. כאשר החוצן בטא ריי ביל ביקר בחורבות אסגרד, הוא ראה את גופתו המתה של סירטיר אוחזת ב"שחר".
כאשר תור נכנס לשנת אודין, הוא מצא את אביו בלימבו בין חיים למוות, נגד סירטיר. למרות שתור עזר לו, אודין העדיף להישאר בלימבו כדי להגן על האסגרדים מסירטיר. במהלך אירועי "הפחד עצמו",  לוקי עשה עסקה עם סירטיר: בתמורה לשחרורו, סירטיר יביא לו את "צל הדמדומים". לאחר ששכתב את היסטוריית "הנחש" בעזרת צל הדמדומים ויצר לו חולשה, לוקי שיסה את סירטיר באסגרד האפלה של הנחש ותעתע בו. סירטיר חזר למוספלהיים, שם שיתף פעולה עם מאסטר וילסון מהעולם האחר, במהלכה ירתום את אלי המנצ'סטר למודרניזציית העולם-האחר. למעשה, כוונתו של סירטיר הייתה לרתום את כוחם להרס המציאות, ובעידוד לוקי וילסון הרג אותם. למרות זאת, סירטיר היה חזק דיו כדי להרוס את אסגרדיה ויגדראסיל. לפני שהמשיך בדרכו, תור הרג אותו ואודין העביר את כוחותיו החדשים לחלל-אסגרד. עם זאת, כאשר גשר ביפרוסט נופץ, סירטיר נראה כאחד מהאויבים הרבים שתקפו את כדור הארץ. הוא גורש בחזרה למוספלהיים בידי היימדל.
מעגל חסום

בגאומטריה של המישור, מעגל חסום במצולע הוא מעגל המשיק לכל הצלעות של המצולע. בין המצולעים שיש להם מעגל חסום: כל המשולשים וכל המצולעים המשוכללים. מלבן (שאינו ריבוע) הוא דוגמה למצולע שאין לו מעגל חסום.

המעגל החסום במשולש

במשולש, מרכז המעגל החסום הוא הנקודה שבה נפגשים שלושת חוצי הזוויות של המשולש. הסיבה לכך היא שחוצה הזווית הוא המקום הגאומטרי של הנקודות שמרחקיהן משתי הצלעות שווים זה לזה, ומרחקו של מרכז המעגל החסום משלוש הצלעות הוא קבוע.
מכיוון שהמעגל כולו נמצא בתוך המשולש, הרי שבפרט מרכזו של המעגל החסום נמצא תמיד בתוך המשולש (להבדיל ממרכז המעגל החוסם שנמצא בתוך המשולש, על אחת הצלעות או מחוץ למשולש, בהתאם לסוג המשולש).
נסמן ב- את מחצית היקף המשולש. רדיוס המעגל החסום הוא , כאשר S הוא שטח המשולש, שאותו אפשר לחשב לפי נוסחת הרון .
משפט אוילר, הקרוי של שמו של המתמטיקאי לאונרד אוילר, קובע כי המרחק d בין מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום של משולש מקיים: , כאשר R הוא רדיוס המעגל החוסם ו- r הוא רדיוס המעגל החסום. מנוסחה זו נובע כי .
הקטעים המחברים את קודקודי המשולש עם נקודות ההשקה של הצלעות למעגל החסום, נפגשות בנקודה אחת הקרויה נקודת ז'רגון  של המשולש.

חתכי חרוט

משפט פונסלה, שהוא אחד המשפטים החשובים בגאומטריה פרויקטיבית, קובע שאם C,D הם חתכי חרוט ויש מצולע בן n צלעות החסום באחד מהם וחוסם את השני, אז יש אינסוף מצולעים כאלה, וכולם בעלי אותו מספר צלעות.

תחום שבת

המשנה במסכת עירובין עוסקת בקביעת תחום שבת, ובין השאר נאמר בה:
אִם אֵינוֹ מַכִּיר, אוֹ שֶׁאֵינוֹ בָקִי בַהֲלָכָה, וְאָמַר, שְׁבִיתָתִי בִמְקוֹמִי, זָכָה לוֹ מְקוֹמוֹ אַלְפַּיִם אַמָּה לְכָל רוּחַ.

עֲגֻלּוֹת, דִּבְרֵי רַבִּי חֲנִינָא בֶּן אַנְטִיגְנוֹס.

וַחֲכָמִים אוֹמְרִים, מְרֻבָּעוֹת, כְּטַבְלָא מְרֻבַּעַת, כְּדֵי שֶׁיְהֵא נִשְׂכָּר לַזָּוִיוֹת:
— משנה, מסכת עירובין, פרק ד', משנה ח'
לדברי רבי חנינא בן אנטיגנוס תחום שבת של אדם זה הוא מעגל שרדיוסו אלפיים אמה, וחכמים אומרים שתחום שבת הוא ריבוע החוסם מעגל זה. בהתאם לדברי חכמים, בכיוון האלכסון המרחק שנכלל בתוך תחום שבת הוא אלפיים אמה כפול , כלומר 2,828 אמות. בפירושו למשנה מציין פינחס קהתי: "ויש סוברים שיש לו לכל רוח כמידת האלכסון", כלומר שתחום שבת של אדם זה הוא המעגל החוסם של הריבוע, שהוא מעגל שרדיוסו 2,828 אמות.
בית ג'אלא

מקור השם וזיהוי

יש סברה המזהה את העיירה עם מיקומה של גילה המקראית (כלומר זהו שיבוש השם), אולם זיהוי מקובל יותר של היישוב המקראי הוא עם תל הנקרא ג'אלא מצפון לחלחול. לפי סברה אחרת השם מזכיר את שמה של בית גַּלְיָא שבתלמוד. ברשימת שישק היא מוזכרת בשם גַלֶנָה. לפי מסורת ערבית היה שמה הקדום בית אֶפְרָתָה. הצורה ג'לא היא הצורה הערבית לשם העברי המקורי גולה, שבתוקף חוקי הדיסימילציה הפך לגילה. בימי הביניים קראוה עולי רגל נוצרים רָמָה (אליה מכוונים, לפי מסורתם, דברי הנביא ירמיהו, "קול ברמה נשמע"). בדורות קדומים שיבשו עולי רגל את שמה וקראו לה Bouticlla (בותיצלה).

אוכלוסייתה

באוגוסט 1939 נפתח סניף דואר בבית ג'אלא.
בעבר רובה המכריע של האוכלוסייה בעיר היה נוצרי, בדומה לבית לחם שכנתה. במאה השנים האחרונות רבים מתושבי בית ג'אלא היגרו לאמריקה הדרומית. יוצאי בית ג'אלא שם מהווים כ-70,000 איש (הערכה 2006). במקביל היגרו לעיר מוסלמים רבים, כך שעל אף שהנוצרים עדיין מהווים רוב, הוא אינו משמעותי כבעבר.
בעיר נמצאים בתי ספר של זרמים שונים בנצרות, כולל הלותרנים (טליתא קומי), הקתולים, והאורתודוקסים.
על אדמות הכפר נבנתה חומת ההפרדה שניתקה את בית ג'אלה מוואדי אחמד, שטח חקלאי של 3,500 דונם עם אלפי עצי זית.
הרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע

הרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע התרחש ב-20 במאי 2013, באחד מסניפי בנק הפועלים שבבאר שבע. באירוע זה נרצחו ארבעה בני-אדם ונפצעו שלושה נוספים, לאחר שאיתמר אלון, תושב העיר, נכנס לסניף הבנק, פתח בירי לעבר הנוכחים במקום ואף לקח עובדת בסניף כבת ערובה. מאוחר יותר, עם הגיעם של שוטרי משטרת ישראל לאזור הסניף, התאבד אלון.

הרוצח

הרוצח, איתמר אלון, תושב באר שבע בן 39, שירת כקצין בחיל ההנדסה. בהמשך שירותו עבר למשמר הגבול, שם שירת ביחידת הסיורים המשותפים עם שוטרי המשטרה הפלסטינית באזור טולכרם. עם סיום שירותו הצבאי חזר לגור בבית הוריו בבאר שבע, והחל לעבוד באבטחת מוסדות חינוך בעיר וכקצין ביטחון בעיריית באר שבע. בשנת 2002 נקלע לאירוע פיגוע ירי שבוצע על ידי שני מחבלים פלסטינים, והרג את אחד המחבלים באמצעות ירי מאקדחו. באותה שנה פוטר מעבודתו בעירייה על רקע התנהגות משונה. אלון שירת כמפקד מחלקה בגדוד מילואים, אך הועבר לגדוד עורפי של פיקוד העורף על רקע התנהגות תוקפנית במיוחד וחוסר שיקול דעת. בהמשך, קיבל פטור משירות מילואים. בשנת 2011 ביקשה המשטרה לשלול ממנו את רישיון האקדח הפרטי, לאחר שהיה מעורב בסכסוך שכנים ונחשד באלימות כלפי הוריו. אלון טען כי הוא מאויים על רקע עברו הצבאי, והנשק דרוש לו להגנה עצמית. לאחר דיון בבקשה בבית המשפט נותר האקדח בידי אלון.
במאי 2013 נחסם כרטיס האשראי של אלון בעקבות חוב של כמה אלפי שקלים בחשבון הבנק שלו. הוא פנה לסניף בבקשה להגיע להסדר חוב שיאפשר לו המשך שימוש בכרטיס, אך נענה בשלילה. שעות אחדות לאחר הסירוב, חזר לסניף עם אקדחו והחל במסע הירי.

הרצח

ב-20 במאי 2013, סמוך לשעה 13:00, נכנס איתמר אלון לסניף בנק הפועלים ברחוב יוהנה ז'בוטינסקי בשכונת נווה זאב שבבאר שבע. הוא היה מצויד באקדחו הפרטי מסוג גלוק והחל בירי מכוון שממנו נרצחו ארבעה בני אדם (מנהל הסניף, סגנו, ושני לקוחות), וכשלושה נוספים נפצעו. הרוצח לקח את אחת מעובדות הבנק, כבת ערובה, והסתגר עימה בתא השירותים. תוך כשלוש דקות מתחילת הירי הגיעו שוטרים לסניף הבנק, והחלו בניסיון לאתר את היורה ובחילוץ הנפגעים. אחד הפצועים פונה כשהוא אזוק, עקב חשד שווא שהוא אחד היורים. שוטר ירה כדור בודד אל תוך תא השירותים שבו הסתתר הרוצח עם בת הערובה. עד השעה 14:02 ניסו השוטרים לשוחח עם אלון. ניסיונות אלה הסתיימו כאשר אלון ירה בעצמו, ובת הערובה השתחררה וסיפרה לשוטרים על מצבו.
אלון נלקח לבית החולים סורוקה, שם מת מפצעיו.
ניקולאי הנסן

ניקולאי הנסן (בנורווגית: Nicolai Hanson,‏ 24 באוגוסט 1870 - 14 באוקטובר 1899) היה זואולוג נורווגי וחוקר יבשת אנטארקטיקה. הוא היה חבר במשלחת צלב הדרום בהנהגת קרסטן בורכגרווינק לאנטארקטיקה והיה לאדם הראשון שנקבר באנטארקטיקה.

חייו

ניקולאי הנסן נולד בקריסטיאנסנד במחוז מרה אוג רמסדל, נורווגיה. הוא היה בוגר אוניברסיטת כריסטיאנה (כיום אוניברסיטת אוסלו), שם למד זואולוגיה אצל פרופסור רוברט קולט.
הנסן היה חבר במשלחת צלב הדרום לאנטארקטיקה, שהייתה המשלחת המדעית הראשונה ששהתה פרק זמן ניכר באנטארקטיקבה וחקרה את בעלי החיים הימיים הייחודים למחוז זה. הנסן חלה באופן חמור במהלך המסע מאנגליה אחרי שהגיע למחנה החורף של המשלחת בכף אדייר, נשתפר מצבו די הצורך להוציא לפועל חלקים מן הפעילות המדעית המתוכננת. הוא מת ב-14 באוקטובר 1899, כנראה ממחלת מעיים, והיה הראשון שנקבר ביבשת אנטארקטיקה.
לפי בקשתו, נקבר הנסן בקטע ההררי שמעל כף אדייר, שם נחצב קבר מתוך ההר. הקבר מסומן באבני קוורץ לבנות ובצלב עץ עם לוח שם, שמחובר אל אבן גדולה. הקבר נמצא ברשימת אתרים ומונומנטים היסטוריים באנטארקטיקה של הברית האנטארקטית. מבקרים שהגיעו בתקופות מאוחרות יותר לאנטארקטיקה שחזרו את הצריף הבודד ומוכה השלגים, שייצג את המבנה הקבוע הראשון ביבשת הדרומית. מחנה הבסיס הריק הזה מהווה גם יד זיכרון לניקולאי הנסן.
הנסן נשא אישה זמן קצר לפני שיצא למסע לאנטארקטיקה. הוא הותיר אחריו אישה ותינוקת, יוהנה הנסן פוגט (1999-1898), שנולדה אחרי שיצא עם המשלחת.
הדג האנטארקטי "טרמאטומוס ניקולאי" קרוי על שם ניקולאי הנסון.
מאונט הנסן, פסגה קטנה של כף אדייר, קרויה אף היא על שמו.
ברכת שהכל נהיה בדברו

מהות הברכה ודיניה

ברכה זו היא ברכה ראשונה, כלומר אומרים אותה לפני האכילה ואסור להפסיק בינה לבין האכילה. הברכה אינה כוללת בתוכה פירוט מסוים בדומה לברכות האחרות המפרטות את סוג המזון, כגון לחם, תבשיל או פרי, אלא משמשת כהודאה כללית "שהכול נהיה בדברו" ולכן היא פוטרת את כל סוגי המאכלים שאין עליהם ברכה ספציפית, ובדיעבד, גם אם עשו ברכה כזו על כל סוג אוכל אחר – היא פוטרת. בנוגע לדין אם בירכה על לחם ויין ראו להלן.

המאכלים שברכתם שהכל

שהכל מברכים על מאכלים שאין גידולם מן הארץ, כגון מאכלים שמקורם בבעלי חיים - בשר דגים וביצים, או שמקורם אינו מהקרקע, כגון מלח ומים, החורגים מן הכלל הזה הן הפטריות שאפילו שהן גדלות בקרקע ברכתן שהכל, מכיוון שמבואר בתלמוד שיניקתן היא מהאוויר והן אינן יונקות מהקרקע. מאכלים שברכתם המקורית אינה שהכל והתקלקלו או שהשתנתה צורתם עד שאין נכרת צורתם המקורית, כגון פירות שנטחנו, ברכתם שהכל.

נוסח הברכה

בנוסח הברכה ישנן גרסאות שונות, יש שגרסו שהכול "נהיָה" בדברו, וסבורים שגם כאשר היו"ד מנוקדת בקמץ המשמעות היא שהכול נהיה באופן תמידי על ידי דבר השם וכוחו המחיה את הנבראים, וכך היא ההגייה המקובלת וכנדפס בסידורים, אך יש הנוהגים לומר "נהיֶה" כשהיו"ד מנוקדת בסגול, וסבורים שזה הוא אופן ההגייה הנכון.

המקור במשנה

עַל דָּבָר שֶּׁאֵין גִּדּוּלוֹ מִן הָאָרֶץ - אוֹמֵר שֶׁהַכֹּל. עַל הַחֹמֶץ וְעַל הַנּוֹבְלוֹת וְעַל הַגּוֹבַאי - אוֹמֵר שֶׁהַכֹּל. עַל הֶחָלָב וְעַל הַגְּבִינָה וְעַל הַבֵּיצִים - אוֹמֵר שֶׁהַכֹּל. רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, כָּל שֶׁהִיא מִין קְלָלָה - אֵין מְבָרְכִין עָלָיו:
— משנה, מסכת ברכות, פרק ו', משנה ג'
בברייתא המובאת בתלמוד נאמר: "תנו רבנן: על דבר שאין גדולו מן הארץ, כגון בשר בהמות חיות ועופות ודגים אומר שהכל נהיה בדברו. על החלב ועל הביצים ועל הגבינה אומר שהכל".
בהמשך הברייתא מפורט, כי לא רק על אוכלים שאינם מיני מזון (בורא מיני מזונות או המוציא לחם מן הארץ) או יין או פירות העץ או הארץ - מברכים "שהכול", אלא גם על מהמינים המנויים, אם נתקלקלה צורתם ואינם במעלה הרגילה של לחם, פרי העץ או האדמה, כמו הפת שעפשה, יין שהקרים, או תבשיל שעבר צורתו, גם עליהם אומר שהכל. כמו כן, על המלח ועל הזמית ועל כמהין ופטריות אומר שהכל, למרות שהם בוקעים מתוך הארץ או גדלים עליה (פטריות), אין הם יונקים ממנה.

לחם ויין

בתלמוד נחלקו רבי יוחנן ורב זירא האם ברכת שהכל פוטרת בדיעבד גם לחם ויין או שמא משום חשיבותם של מאכלים אלו הנם צריכים דווקא את ברכתם המיוחדת.  לדעת ר' זירא לא פטר ולדעת ר' יוחנן פטר. להלכה נפסק כר' יוחנן ואף מאכלים אלו נפטרים בברכה זו.

בירכה על שני מאכלים ואחד מהם ברכתו שונה

אם היו לפניו שני מאכלים שברכתו של אחד מהם שהכל וברכתו של אחד מהם שונה, נחלקו בדין זה בראשונים, ובספרי האחרונים כיום אין הכרעה מסוכמת בדין זה.
סיומת אינטרנט משנית

סיומת אינטרנט משנית (באנגלית: second-level domain, ובקיצור: SLD) היא הסיומת שמיד לאחר סיומת האינטרנט הראשונה בהיררכיית ה-Domain Name System. בשם התחום wikipedia.org, סיומת האינטרנט המשנית היא wikipedia, ו-org הוא סיומת האינטרנט.
סיומת אינטרנט משנית מתייחסת בדרך כלל לארגון שעל שמו רשום שם התחום, אך בחלק מסיומות האינטרנט, סיומת האינטרנט המשנית מעידה על סוג הארגון שעליו שם התחום רשום. למשל באתר ynet.co.il, הסיומת .co היא סיומת האינטרנט המשנית והיא מעידה על אופיו העסקי של האתר, בדומה לסיומת האינטרנט .com באתרים אמריקאים. הסיומת .org מציינת ארגון, לרוב ללא כוונת רווח. הסיומת .ac באה לציין מוסדות אקדמיים (במקום .edu), והסיומות .gov ו-.net למשל נותרו כשהיו, כמו בשם התחום pmo.gov.il, אתר משרד ראש הממשלה.
הוקר הקטור

עיצוב ופיתוח

ההוקר הקטור דמה למטוסי גרסאות אחרות שפותחו מההוקר הארט, כאשר גוף המטוס, הזנב וכן הנסע נלקחו מההוקר היינד. מנוע הנאפייר דאגר סימן III היה גדול מכדי להתאים לחרטום המחודד בו נעשה שימוש בגרסאות קודמות של הסדרה, ולכן קיבל החרטום צורה מעוגלת יותר. על מנת לפצות על המשקל העודף של המנוע, בוטלה נטיית הכנף העליונה לאחור וכנפי ההקטור חפפו אחת לשנייה. על אף שינויים אלה, היו שלבי הפיתוח והייצור מהירים. העיצוב ובניית אב הטיפוס בוצעו בהוקר איירקראפט, אך תהליך הייצור עצמו נעשה על ידי חברת וסטלנד איירקראפט מיואוויל (Yeovil), סומרסט ואב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-14 בפברואר 1936 בידי טייס הניסוי ג'ורג' בולמן (George Bulman). מלבד אב הטיפוס נבנו על ידי וסטלנד עוד 178 מטוסים, ו-13 מתוכם סופקו לאירלנד בשנים 1942-1941.

היסטוריה מבצעית

טייסות כנף מס' 50 של חיל האוויר המלכותי היו הראשונות להצטייד בהקטור ב-1937, ובסך הכל שירת המטוס בשבע טייסות לשיתוף פעולה קרקעי. ההקטור הוחלף בהדרגה בוסטלנד לייסנדר החל מ-1938, אז הועברו המטוסים לחמש טייסות העזר של חיל האוויר המלכותי, במסגרתן שירתו עד יוני 1940.
טייסת העזר מס' 613 החליפה את מטוסי ההוקר היינד שלה בהקטור בנובמבר 1939 והייתה בתהליכי הצטיידות בוסטלנד לייסנדר החל מאפריל 1940. בזמן המערכה על צרפת, במאי 1940, קיבלה הטייסת הוראה לסייע לחיל המצב הבריטי הנצור בקאלה. ב-26 במאי, תקפו שישה מטוסי הקטור ומטוסי לייסנדר נוספים של הטייסת כמפציצי צלילה עמדות גרמניות ליד העיר, והייתה זו הפעם האחרונה בה השתמש חיל האוויר המלכותי במטוסים דו-כנפיים כמפציצים. למחרת עשו מטוסי הטייסת ניסיון להצניח אספקה בקאלה, לא מודעים לעובדה שחיל המצב כבר נכנע. בפעולות אלה אבדו שני מטוסי הקטור, וביוני כבר הוחלפו כל מטוסי הטייסת מסוג זה במטוסי לייסנדר. חיל האוויר המלכותי העביר את מטוסי ההקטור שברשותו לתפקיד גוררי מטרות ודאוני אימון, והם שירתו בתפקידים אלה עד 1943, כאשר מטוסים מודרניים יותר תפסו את מקומם.
מספר מטוסי הקטור במצב מכני ירוד הועברו לידי חיל האוויר האירי לאחר הפינוי מדנקרק. הצבא האירי לא היה מוכן כלל למקרה של פלישה גרמנית, והיה לבריטים אינטרס לסייע בהגנתו של האי, אך מכיוון שהקרב על בריטניה החל באותה תקופה, לא היה מטוסים טובים יותר מלבד ההקטור שמשרד האוויריה יכול היה לוותר עליו לטובת האירים. ההקטור היה מאוד לא פופולרי בקרב צוותי הקרקע האירים בשל המבנה המסובך של המנוע, עם 24 צילינדרים, 24 מצתים ו-48 שסתומים אשר דרשו תחזוקה מתמדת.
פרצוף-שמע

באורניתולוגיה, פרצוף-שמע (באנגלית: Facial disc) הוא מכלול הנוצות הקעורות שמקיפות ותוחמות את מרכז הפנים של דורסי הלילה (וגם אצל דורסי יום מעטים אחרים, כמו הזרון התכול). מבנה הנוצות הקעור של פרצוף-השמע (מעין פרבולואיד) מסייע לנתב צלילים אל פתחי האוזניים, כמו האפרכסת אצל היונקים.
הדורס יכול לשנות את צורת המבנה ואת כיוונו כרצונו בעזרת שרירי פניו המיוחדים, יכולת המאפשרת לו להתכוונן על צלילים ממרחקים ומקורות שונים, ולהפעיל אוזן אחת יותר מהשנייה. מבנה פרצוף-השמע עוזר לדורס לשמוע רחשי טרף אפשרי, אפילו כזה המתחבא תחת שכבה עבה של שלג, קרח, אדמה, צמחייה וכו'. לדוגמה, בעזרת פרצוף-השמע, הלילית האפורה יכולה למצוא את מיקומו המדויק של טרפה, לאתרו גם כאשר חבוי הוא תחת שכבת שלג בעובי 25 ס"מ (ואולי אף יותר) ומרוחק ממנה כ-30 מטרים.
מבחינה חיצונית, פרצוף-השמע משווה לחזותו של הדורס מראה בולט ומוגדר יותר: אצל התנשמות צורתו כצורת לב ואצל הינשופיים צורתו מעוגלת. נוצות פרצוף-השמע דמויות שיער, דקות וקשיחות (מהסוג "filoplumes").
איבר דומה במעט העשוי שכבות של רקמות שומן נמצא אצל זכר האורנג אוטן הבוגר, אולם אצלו הוא משמש לתקשורת חברתית.
הארגון לאנרגיה אטומית של איראן

הארגון לאנרגיה אטומית של איראן או Atomic Energy Organization of Iran - AEOI (בפרסית: سازمان انرژی اتمی ایران) הוא הגוף הרשמי באיראן המופקד על ניהול תוכנית הגרעין האיראנית הצבאית והאזרחית כאחד. על אף שבניהול תוכנית הגרעין האיראנית מעורבים גם משמרות המהפכה, מטה הארגון הוא במחוז עמיר עבד בצפון טהרן הבירה.
אליס ווטרס

אליס ווטרס (באנגלית: Alice Waters), (נולדה ב-28 באפריל 1944), שפית אמריקאית, חלוצת מסעדנות העילית באמריקה.

ביוגרפיה

ווטרס נולדה בצ'אטהם שבניו ג'רזי. בקיץ 1964, במהלך השנה האחרונה ללימודיה בבית הספר התיכון, נסעה לצרפת ונשבתה בקסמי האכילה הלא יקרה אך הטעימה להפליא בביסטרו הצרפתיים, אותם אוכל המעמד הבינוני הצרפתי. היא התלהבה מהתרבות אשר שמה דגש חזק כל כך על תרבות היין והאוכל שיכולים "להזין את הלב והנשמה", זאת בניגוד לג'אנק פוד התפל וחסר הטעם האמריקאי ממנו נסה בשאט נפש. גולת הכותרת של ביקורה הייתה בפונדק כפרי זעיר בבריטני, שם היא אכלה ירך חזיר משומר עם מלון, דג טרוטה טרי עם שקדים שנדוג היישר ממימי החוף הסמוך, ועוגת טארט פטל פשוטה שנעשתה מהפירות שבגן המסעדה: "נזכרתי בארוחת הערב הזו אלף פעמים". ווטרס קיבלה את התואר הראשון שלה בלימודי תרבות צרפת ב-1967 באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, והתלמדה בבית הספר מונטסורי בלונדון ולאחר מכן טיילה שנה ברחבי צרפת.

שה פניס

חוויותיה בצרפת הטביעו עליה את חותמן בצורה חזקה כל כך עד שווטרס זנחה את תוכניותיה המקוריות להיות מורה ופתחה ב-1971 את מסעדת "שה פניס" בברקלי, קליפורניה. מטרתה הייתה ליצור מחדש בארצות הברית את הפונדק הזעיר שאותו חוותה בבריטאני, באווירה בלתי אמצעית, בו כל אחד יוכל למחוא כפיים לשף ולהכריז כי ארוחת הערב הייתה פנטסטית.
המסעדה מבוססת על מאכלים פשוטים. זהו מטבח אקולוגי המחובר לסביבתו, המתבסס על שימוש במרכיבים אורגניים מהיצע מקומי. ווטרס מחפשת את ספקי המוצרים המשובחים ביותר עבור מסעדתה. בתחילת השבוע המטבח בסיסי ובסופו נהפך להיות מורכב ומתוחכם יותר. התפריט משתנה מדי יום ביומו. במסעדה שני שפים מבצעים - David Tanis ו-Jean Pierre Moulle, הנמצאים כל אחד שישה חודשים בשנה במסעדה.
ב-1983 נולדה ביתה פאני, וב-1984 יסדה את קפה פאני, מיילים אחדים מ"שה פניס", המגיש ארוחות בוקר וצהריים.
חיברה שמונה ספרים.
פרויקט פיוניר-ונוס

שביט היילי ב־1986

למקפת פיוניר־ונוס היה "מושב קדמי" כאשר שביט היילי היה פחות או יותר מוסתר מאחורי השמש בפברואר 1986. ספקטרומטר העל־סגול שלה צפה באובדן הים כאשר השביט היה בפריהליון ב־9 בפברואר 1986.
לגיון ההצטיינות

היסטוריה

המלצות ליצירת עיטור חדש להצטיינות ניתנו כבר בשנת 1937. בשנת 1941 התחילו לעבוד על העיצוב של העיטור ושנה לאחר מכן מזכיר ההגנה של ארצות הברית אישר אותו.
הקונגרס של ארצות הברית אישר את יצירת העיטור החדש בחוק ב־20 ביולי 1942.

קריטריון להענקה

העיטור מוענק על ביצוע או שירות מצטיין במשימה צבאית בזמן מלחמה, ובזמן שלום העיטור מוענק על הצטיינות בתפקיד בעל קושי משמעותי או הצטיינות בשורה של תפקידים.
העיטור יכול להינתן גם לאנשי צבא או אזרחים זרים.
מזחרו

מזחרו היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה מזחרו נזכרת בסוף השורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, שפירין, איקבין, דותן, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בח'רבת מחרון הסמוכה ממזרח לתל דותן, שלצדו גם נזכרת מזחרו בכתובת. אתר זה נזכר במיקומו ליד דותן, בגרסה "מ(ח)רוס", גם באונומסטיקון של אוסביוס.
ארני רייזן

קריירה מקצועית

רייזן נולד בעיר ויליאמסטאון שבקנטקי. בשנת 1942 החל ללמוד באוניברסיטת מזרח קנטקי, ושנה לאחר מכן עבר לאוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותה הוביל לשתי הופעות רצופות בפיינל פור ה-NCAA‏ (1944–1945).
בשנת 1945 חתם רייזן בקבוצת אינדיאנפוליס קאוצקיס מליגת ה-NBL, ושיחק במדיה במשך שנתיים וחצי. במהלך עונת 1947/1948 עבר לרוצ'סטר רויאלס והוביל אותה לגמר ה-NBL, כששיחק לצד אל סרבי, רד הולצמן ובוב דייוויס. בסדרת הגמר הפסידו הרויאלס למיניאפוליס לייקרס של ג'ורג' מייקן בתוצאה 3-1. בעונת 1948/1949 עברה רוצ'סטר לשחק בליגת ה-NBA, וצירפה את הגארד בובי וונזר שהחליף את סרבי. ב-7 העונות הבאות הובילו שלישיית הכוכבים רייזן, וונזר ודייוויס את הרויאלס ל-7 הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA, ולזכייה באליפות עונת 1950/1951. בסדרת הגמר של אותה עונה גברה רוצ'סטר על ניו יורק ניקס בתוצאה 4-3, הודות לרייזן שהוביל את קלעי קבוצתו עם 21.7 נקודות בממוצע למשחק. בכל 4 העונות בין 1952 ל-1955 נבחר רייזן להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת 1948/1949 נבחר לחמישייה השנייה של העונה לאחר שקלע שיא קריירה של 16.6 נקודות בממוצע למשחק (רביעי ב-NBA) באחוזי הקליעה הטובים בליגה (42.3%).
לקראת עונת 1955/1956 נמכר רייזן לבוסטון סלטיקס, בה שימש בשלוש העונות הבאות כמחליף מהספסל לצמד הגבוהים ביל ראסל וטום היינסון. בעונת 1956/1957 זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו בסדרת הגמר על סנט לואיס הוקס בתוצאה 4-3. בסיום עונת 1957/1958 פרש ממשחק, בגיל 33.
בעת פרישתו דורג במקום ה-14 בטבלת קלעי ה-NBA, עם 7,633 נקודות, ובמקום השביעי בטבלת הריבאונדרים, עם 5,011 ריבאונדים.
ב-4 באוגוסט 2012 מת רייזן ממחלת הסרטן, בגיל 87.