מריון זימר בראדלי

ביוגרפיה

 מריון זימר נולדה בחווה באולבני, ניו יורק, בזמן השפל הגדול, והיא התחילה לכתוב ב-1947. היא הייתה לרוברט אלדן בראדלי מ-26 באוקטובר 1949 ועד הגירושים שלהם ב-19 במאי 1964. היה להם בן אחד, דייוויד רוברט בראדלי (1950–2008). בשנות ה-50, היא הכירה את הקבוצה הפמיניסטית ואקטיביסטית הלסבית, בנותיה של ביליטיס.
לאחר גירושיה, בראדלי נישאה לנומיסמטיסט וולטר ה. ברין ב-3 ביוני 1964. הייתה להם בת, מוירה גריילנד, שהיא נגנית נבל וזמרת, ובן, מארק גריילנד.
בשנת 1965, בראדלי סיימה תואר ראשון באוניברסיטת הארדין סימונס באבילין, טקסס. לאחר מכן, היא עברה לברקלי, קליפורניה, להמשיך לתארים מתקדמים באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי בין 1965 ל-1967. ב-1966, היא הייתה ממייסדי האגודה לאנכרוניזם יצירתי, והייתה מעורבת בהקמת מספר קבוצות מקומיות, כולל בניו יורק לאחר שעברה לגור בסטטן איילנד.
בראדלי וברין נפרדו ב-1979, אך נשארו נשואים, והמשיכו לקיים מערכת יחסים עסקית ואפילו גרו באותו הרחוב למעלה מעשור. הם התגרשו רשמית ב-9 במאי 1990, השנה בה ברין נעצר על התעללות בילדים לאחר שילד בן 13 דיווח שברין התעלל בו מינית במשך ארבע שנים. בראדלי הייתה העורכת של ספרו של ברין, אהבה יוונית, אשר הוקדש לה, ובשנת 1965 תרמה מאמר בשם "אקוויוולנטיות נשית לאהבה יוונית בספרות מודרנית" לכתב העת של ברין, הז'ורנל הבינלאומי של אהבה יוונית. היא הייתה מודעת למעשיו של ברין, וקיבלה בעבר את ההתעללות המינית שלו בילד בן 14.

דת

בזמן שהיא למדה במכללה לחינוך (כיום אוניברסיטת אלבני, ממערכת אוניברסיטאות ניו-יורק) באלבני, בראדלי שוב נהייתה מעורבת במסורת של אזוטריקה מערבית. מאוחר יותר היא גם השלימה בהתכתבות את של הרוזנקרויצרים.
בשנות ה-1950 המאוחרות או שנות ה-1960, בראדלי וברין ייסדו את מסדר הרסטורציה של אקווריוס, המבוסס על עבודתה של דיון הון. עד 1961 היא כבר הייתה חונכת חברים חדשים באופן רשמי, ביניהם רמפיס ס. פיירתורן.
בראדלי גם הייתה פעילה ב מעגל "Darkmoon", אשר נוסד ב-1978 על ידי נשים ממסדר אקווריוס. בראדלי שיפצה את המוסך בביתה כדי לספק חדר מפגשים עבור המעגל, כמו גם עבור קבוצות פגניות אחרות. ב-1981 בראדלי, דיאנה ל. פאקסון, ואליזבת ווטרס הקימו את המרכז לדת אלטרנטיבית.
בשנת 1990 בראדלי אמרה שהיא שבה לנצרות, ציינה בראיון: "אני נוכחת בקביעות בכנסייה האפיסקופלית... העניין הפגני הזה... אני מרגישה שמיציתי. מה שאני רוצה זה שאנשים יחקרו את האפשרויות.

מותה

לאחר שבריאותה התדרדרה במהלך השנים, בראדלי נפטרה בברקלי ב-25 בספטמבר 1999, ארבעה ימים לאחר שסבלה התקף לב. את האפר שלה פיזרו בגלסטונברי טור בסומרסט, אנגליה.

האשמות התעללות מינית

ב-2014 הואשמה בראדלי בהתעללות מינית על ידי ביתה, מוירה גריילנד, שדיווחה שעברה בידיה התעללות מינית מגיל 3 עד 12. במכתב לעיתון "הגרדיאן" אמרה גריילנד שלא דיברה על כך לפני כן כי: "חשבתי שמעריציה של אימי יכעסו עלי אם אומר משהו נגד מי שקידמה זכויות נשים וגרמה לכל כך הרבה מהם להרגיש יותר טוב לגבי עצמם ולגבי חייהם. לא רציתי לפגוע באף אחד שעזרה לו, אז סתמתי את פי."
גריילנד גם טענה שהיא לא הייתה הקורבן היחיד, וכי היא הייתה אחת מאלה שדיווחו על אביה, וולטר ה. ברין, על התעללות בילדים, מקרים שבגינם הוא קיבל הרשעות מרובות. בראדלי עצמה הודתה שהיא הייתה מודעת להתנהגותו של בעלה, למרות שהיא בחרה לא לדווח עליו.
בתגובה להאשמות האלה, ב-2 ביולי 2014 ויקטור גולנץ בע"מ, המו"ל של מהדורות ספריה הדיגיטליים של בראדלי, הודיעו שכל ההכנסות מהספרים האלקטרוניים ייתרמו לארגון הצדקה "Save the Children". הסופרת ג'אני לי סימנר, שהמשיכה לכתוב ספרים בסדרת Darkover של בראדלי לאחר מותה, הודיעה ב-13 ביוני 2014 שהיא תתרום את המקדמות והתמלוגים של שני ספריה בסדרה לארגון הנלחם בתקיפה מינית Rape, Abuse & Incest National Network.
מאז שההאשמות פורסמו, מוירה ומארק גריילנד דיברו רבות על חוויותיהם, ומספר סופרי מדע בדיוני מפורסמים גינו את בראדלי באופן פומבי. בין הראשונים היה ג'ון סקאלזי, וזוכה פרס הוגו, ג'ים היינס כתב "כל זה הופך את הגילויים על כך שמריון זימר בראדלי הגנה על אנס ילדים ידוע ושהיא התעללה בבתה, לאפילו יותר טרגי." ג. וילו וילסון, זוכת פרס עולם הפנטזיה, אמרה שהיא נותרה "ללא מילים". דיאנה ל. פאקסון אשר שיתפה פעולה עם בראדלי בכתיבת מספר ספרים, ושהמשיכה לכתוב רומנים בסדרת אבלון גם אחרי מותה של בראדלי, אמרה כי היא "המומה ומזועזעת לקרוא את הפוסטים של מוירה גריילנד על אמה".

קריירה ספרותית

בראדלי סיפרה שכשהייתה ילדה היא נהנתה לקרוא הרפתקאות פנטזיה של סופרים כדוגמת הנרי קוטנר, אדמונד המילטון, ק. ל. מור, ולי ברקט, במיוחד כשכתבו על "נצנוץ של שמשות זרות בעולמות שמעולם לא היו ולא יהיו". הרומן הראשון שלה והרבה מכתביה בהמשך מושפעים מסופרים אלו. בגיל 17, כתבה את הרומן הראשון שלה הבית ביער, הגרסה שלה לנורמה; הספר פורסם לאחר מותה.
הסיפור הראשון שבראדלי מכרה היה כנספח לתחרות החובבנית, סיפורים מופלאים ב-1949, הסיפור הקצר "מאחז". הפרסום המקצועי הראשון שלה היה סיפור קצר בשם "נשים בלבד", אשר הופיע בגיליון השני (והאחרון) של כתב העת למדע בדיוני, וורטקס, ב-1953. הרומן הראשון שפרסמה היה Falcons of  ,Narabedlaשיצא לראשונה במאי 1957 במהדורה של עולמות אחרים.
בשלב מוקדם בקריירה שלה, היא כתבה בשמות העט מורגן אייבס, מרים גרדנר, דקסטר ג'ון, ולי צ'פמן מספר יצירות מחוץ לז'אנרים של ספרות ספקולטיבית, כולל ספרות פאלפ ללסביות והומואים, כולל הרומן אני לסבית שפורסם בשנת 1962. למרות שהספרים שלה יחסית תמימים לפי הסטנדרטים של היום, הם נחשבו אז לפורנוגרפיה, ובמשך זמן רב היא סירבה לחשוף את שמות היצירות שהיא כתבה תחת שמות אלו.
בספרה משנת 1958, The Planet Savers היא הציגה לראשונה את הכוכב Darkover, אשר הפך לבסיס של סדרה פופולרית מאת בראדלי וסופרים אחרים. העולם הבדיוני של Darkover הוא מרקע לפנטזיית מדע, שכולל אלמנטים של מדע בדיוני ופנטזיה גם יחד.  Darkover הוא מושבה אנושית אבודה, שתושביה פיתחו יכולות על חושייות כל כך מתקדמות, שהן נדמות לקסמים, בעוד הטכנולוגיה נסוגה לרמה הדומה לזאת של ימי הביניים. בראדלי כתב רבים מספרי Darkover בעצמה, אבל בגילאים מאוחרים יותר שיתפה פעולה עם סופרים אחרים; חלק מהם המשיכו את הסדרה מאז מותה.
בראדלי לקחה חלק פעיל בפאנדום, וקידמה אינטראקציה בין קוראים לסופרים מקצועיים ומוציאים לאור, מה שהוביל למספר תרומות חשובות לתרבות הז'אנר. היא עצמה, כשהייתה בגיל הנעורים, כתבה מכתבים למגזינים, והחל מסוף שנות ה-40 המאוחרות ובמשך שנות ה-50 וה-60, היא פרסמה פנזינים משלה, וגם ערכה פנזינים של אחרים, לעיתים גם עם שני בני זוגה, בעלה הראשון, רוברט בראדלי, ובעלה השני וולטר ברין. בראדלי המשיכה לתרום למגזינים ופנזינים שונים למד"ב ופנטזיה לאורך כל הקריירה שלה.
בראדלי הייתה העורכת של הסדרה האנתולוגית הפופולרית שפורסמה במהלך שנים רבות, Sword and Sorceress, ועודדה הגשת סיפורים מסופרים מתחילים. למרות שהיא במיוחד עודדה נשים בתחום, היא פרסמה גם סיפורים של גברים. מרסדס לאקי הייתה אחת מני רבות שהתחילה את דרכה בסדרה זו. בראדלי המשיכה בעבודה זו ממש עד זמן מותה. 
הספר הכי מפורסם שלה הוא ערפילי אבלון, האפוס של אגדת קמלוט מנקודת מבטן של הנשים בסיפור, ובמיוחד מורגיין וגוונהויבר. הוא התרחב לסדרה, שכמו סדרת Darkover, נכתבה מאוחר יותר גם על ידי סופרים אחרים, וספרים בה המשיכו להתפרסם לאחר מותה של בראדלי.
בראדלי זכתה לאחר מותה בפרס עולם הפנטזי על מפעל חיים בשנת 2000.