ויליאם קושינג

ויליאם קוּשינג (באנגלית: William Cushing;‏
1 במרץ 1732 - 13 בספטמבר 1810) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן במשרה זו מאז יום ההתכנסות הראשון של בית המשפט (2 בפברואר 1790) ועד יום מותו.

בנוסף, הוא כיהן כנשיא בית המשפט, לאחר שמוּנה על ידי ג'ורג' וושינגטון, אך דחה את המינוי מסיבות בריאותיות לאחר יומיים בלבד. זו הייתה תקופת הכהונה הקצרה ביותר של נשיא בביהמ"ש העליון האמריקני.

ראשית חייו ותחילת הקריירה

קושינג נולד במסצ'וסטס למשפחה מיוחסת. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרוורד ולאחר מכן שימש במשך שנה כמורה. ב-1751 הוא קיבל רישיון עריכת דין בבוסטון. על אף שהיה נצר למשפחת עורכי דין, הוא התקשה בעבודה בתחילת הקריירה. באותו זמן, אביו, ג'ון קושינג, כיהן בערכאה העליונה של מסצ'וסטס, כחלק מתקופת כהונה של כ-24 שנים בתפקיד. כשאביו סיים את תפקידו, בנו ויליאם נבחר למלא את מקומו, והוא עזב את קריירת עורך הדין, בה התקשה, לטובת שיפוט. הוא היה לשופט-שלום ולשופט בענייני צוואות באזור במסצ'וסטס שכיום הוא חלק ממיין. בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, היה על קושינג לבחור צד: המורדים האמריקנים או השלטון הקולוניאלי הבריטי; בניגוד לשאר חברי ביהמ"ש, בחר קושינג לתמוך בצד המורד של העם האמריקני.
קושינג נישא לחנה פיליפס ב-1774. לזוג לא היו ילדים.

עבודתו בענייני חוק

ב-1783 קושינג ניהל תובענה פלילית שלמעשה ביטלה את העבדות במסצ'וסטס. אחד הגורמים העיקריים לביטול העבדות במהלך התובענה היה הציטוט שהובא בה, "כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים" ("all men are born free and equal"), מתוך חוקת מסצ'וסטס מ-1780, שעזר בשכנוע חבר המושבעים. במהלך מרד שייז, הוא דאג לכך שישיבות בית המשפט ימשיכו להיערך, גם בהתקיימות מחאות אגרסיביות מצד המורדים החמושים. לאחר מכן הוא גם עמד בראש המשפט נגד המורדים. ב-1788 הוא הפך לסגן הנשיא של המועצה הנבחרת של מסצ'וסטס (Convention of the Commonwealth of Massachusetts).

כשופט בית המשפט העליון

כאשר ג'ורג' וושינגטון הפך לנשיאה הראשון של ארצות הברית, הראשון שהוא מינה לשמש כשופט בביהמ"ש העליון היה קושינג. על אף ששימש בתפקיד במשך 21 שנה, הוא הביע את דעתו ב-19 פסקי דין בלבד, בעיקר עקב נסיעות תכופות ובריאות לקויה, ובנוסף - בשל אי-השלמות בפרטים שהייתה אז בנוגע למקרים שנדונו בביהמ"ש. הוא בדרך כלל החזיק בדעה הנוטה לטובת המדינה או בדעה פדרליסטית, ובדרך כלל חלק על דעות הדמוקרטים-רפובליקנים הג'פרסונאים. ככל הנראה, שתי החלטותיו החשובות ביותר היו בפסקי הדין "צ'יזאם נגד ג'ורג'יה" (Chisholm v. Georgia) ו"וייר נגד הילטון" (Ware v. Hylton), שעסקו בעניינים תוך-מדיניים ובמעמדן של אמנות. 
הוא ניהל את טקס ההשבעה הרשמי של וושינגטון כנשיא ארצות הברית לפני תחילת כהונתו השנייה בתפקיד.
כשהיה עדיין שופט בבית המשפט העליון, ניסה קושינג להתמודד מול סמואל אדמס על תפקיד מושל מסצ'וסטס, אך ללא הצלחה.

נשיא בית המשפט העליון האמריקני

כאשר התפטר ג'ון ג'יי מתפקידו בבית המשפט ב-1795, היה על ג'ורג' וושינגטון למנות נשיא חדש לבית המשפט העליון. על אף שג'ון ראטלדג' היה בחירתו הראשונה, הסנאט סירב לאשר את מינויו. בשל כך, וושינגטון הציע ב-26 בינואר 1796 את ויליאם קושינג לתפקיד; יום לאחר ההצעה, הסנאט אישר פה אחד את המינוי, ונשיא ארצות הברית חתם על מסמכי מתן הסמכות. אולם, על אף שקושינג נכח כנראה באותם ימים בפילדלפיה (הבירה הזמנית), הוא לא היה מודע לכך שהוא עמד לשמש בתפקיד עד שוושינגטון הציג אותו בסעודה חגיגית בתואר שנושאים מחזיקי התפקיד - Chief Justice. 
קושינג הסכים למינוי, וכנראה שימש בין 3 ל-4 בפברואר כנשיא ביהמ"ש בזמן ישיבותיו. ב-5 בפברואר שלח קושינג מכתב לוושינגטון, שבו ביקש לבטל את סמכותו כנשיא בית המשפט בשל ה"מצב הבריאותי הלקוי והמידרדר" שלו, ובמקומו מונה אוליבר אלזוורת'. רישומי היסטוריה של ביהמ"ש העליון האמריקני לא מציינים את תקופת כהונתו של קושינג, וכאשר יש בהם התייחסות אליו בהקשר של התפקיד, מצוין רק כי הוא דחה את המינוי.