תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח

תיאור ראשון

תיאור ראשון של התסמונת הובא בספרות הרפואית בשנת 1977 על ידי רוי מדואו, פרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת לידס, באנגליה. הוא תיאר את התנהגותן יוצאת הדופן של שתי אמהות, האחת הרעילה את תינוקה בשימוש מופרז במלח והשנייה מהלה מדמה לתוך דגימת שתן של תינוקה. הוא התייחס להתנהגות זו כתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. בתחילה התייחסה הקהילה הרפואית בספקנות לעובדת קיומה של התסמונת, אולם בהדרגה הוכרה תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח כתסמונת נפשית.

שכיחות התסמונת

בעוד שתסמונת מינכהאוזן שכיחה יותר אצל גברים, תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח שכיחה יותר בקרב נשים. מחקר אחד מצא כי ב-90 אחוז ממקרי תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח הגורם המתעלל היה האם. במקרים אחרים הלוקה בתסמונת הוא משמורן נשי אחר. רק במקרים מועטים ביותר דווח על אבות אשר לקו בתסמונת. ריבוי זה של מקרי התסמונת דווקא בקרב נשים עשוי להיות תוצאה של דפוסי חיברות המעודדים נשים לחפש אהדה ועזרה מאחרים. יש המייחסים את שכיחות התסמונת בקרב נשים אף לדפוס חיברות נוסף, זה המטיל על נשים את נטל הדאגה והטיפול.
בדיקות נוירופסיכולוגיות של הלוקים בתסמונת הניבו תוצאות בלתי חריגות, או תוצאות חריגות שאינן ניתנות להגדרה.

מחלוקת

פרופסור מדואו הוא אשר פרסם לראשונה את תיאור התסמונת, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, הוא הופיע כעד מומחה במאות משפטים, כולל מספר משפטי רצח בהם התעורר חשד של גרימת מוות בעקבות תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. בשלושה מקרים נמצא כי אמהות הורשעו בטעות על רצח ילדיהן על יסוד עדותו של מדואו ונשלחו למאסר. בעקבות מקרים אלה עמד מדואו על סף שלילת רישיונו לעסוק ברפואה בבריטניה. בשנת 2003 האשים ארל האו, שר הבריאות בממשלת הצללים הבריטית, את מדואו בכך שהמציא "תאוריה ללא מדע" וסירב להביא ראיות לכך שתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח אכן קיימת. חשוב לעמוד על האבחנה בין הטענה העובדתית לפיה הורה עלול לגרום נזק לילדו, אירוע פיזי שניתן לאוששו בקלות (ואשר קיימות ראיות מוצקות רבות לכך שהוא מתרחש לעיתים), לבין הטענה באשר למניע להתנהגות זו, טענה שקשה יותר לאוששה ואשר אותה מנסה להסביר תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. הורה, או משמורן, עשוי להזיק לילד שבמשמורתו ממניעים רבים ושונים (למשל, התפרצות זעם), לאו דווקא מתוך רצון לרכוש אהדה ותשומת לב.
שאלת המניע להתנהגות עשויה להיות מכרעת בהליכים פליליים, בהם התובע חייב להוכיח לא רק את ההתנהגות, אלא אף את היסוד הנפשי ההופך התנהגות זו לעבירה פלילית. ברוב הערכאות המשפטיות, רופא יכול להעיד כמומחה בשאלה האם הילד ניזוק בידי הורהו, אולם יתקשה עד מאוד לשער את המניע המסתתר מאחורי ההתנהגות. העובדה שמחלת ילד נגרמה, או הומצאה, על ידי הורה, איננה מגדירה את המניעים של ההורה בגרימת הנזק ואיננה מצביעה בהכרח על הצורך של ההורה המזיק בתשומת לב או אהדה. בספרות הרפואית קיימים למעלה מ-2,000 דיווחי מקרה של נזקים לילדים, או המצאת מחלה של ילד, שנגרמו על ידי הוריהם.

מזריק הנפט

תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח יוחסה למקרה שהתפרסם בישראל בשנת 1984, עת אשפז משה לוי בחורה שהתאהב בה בשם סוזאן אמויאל, בבית החולים שיבא בתל השומר בגלל מורסות קשות שכיסו את גופה. לאחר שאושפזה בבית החולים חדר לוי בלילה אל חדרה והזליף לעיניה חומר חיטוי, דבר שהשאיר אותה משותקת בשתי רגליה. נפתחה חקירה משטרתית, לאחר שרופא מבית החולים וולפסון שהיה שם, חשד בו והבחין כי קיים דמיון בין מקרה זה למקרה קודם שאירע ארבע שנים קודם לכן בשנת 1980, אצל מי שהייתה רעייתו של לוי, אילנה, אשר אושפזה בבית החולים דונולו שם מתה בשל המורסות. בחקירתו, הודה לוי בהזרקת נפט לרעייתו משום שביקש להוכיח לה את אהבתו, כדי שלא תתגרש ממנו, וכי הזריק נפט וחומר ניקוי לבחורה שהתאהב בה משום שביקש להינשא לה. לוי, אשר כונה גם "המזריק מיפו" או "מזריק הנפט", הורשע במשפט שנערך בתל אביב, ונידון למאסר של 46 שנים. בבית הכלא פגע באותה דרך בדרור לוי, אסיר שעימו התיידד, וגרם גם לו לחבלות קשות. על כך נידון ל-20 שנות מאסר נוספות]. בשנת 1991 מת משה לוי בכלא ממחלת הסרטן].