משאבים פסיכולוגיים

מקורות המשאבים הפסיכולוגיים

ההורים הם הדמויות הראשונות והמשמעותיות בחייו של ילד ולכן יש להם תפקיד מרכזי בתהליך התפתחות אישיותו. מצד אחד, ההורים מספקים לילדיהם חום, אהבה ואינטימיות ומצד שני, מחנכים ומלמדים אותם ערכים, נורמות והתנהגויות רצויות על מנת שיוכלו לתפקד בחברה באופן יעיל. כלומר, ההורים מלווים את ילדיהם בתהליך החיברות, בו הילדים רוכשים ערכים והתנהגויות שיאפשרו להם לתפקד בחברה. תהליך זה מתרחש החל מינקות ולאורך כל שלבי החיים של הילד כאשר הוא נמצא באינטראקציה עם סביבתו. ילדים תלויים במשאבים שהוריהם מספקים להם, ולכן ההורים הם בעלי השפעה ייחודית בכל ההיבטים הקשורים בהתפתחות אישיות הילד. לכן יש חשיבות מכרעת לסיפוק משאבים פסיכולוגיים חיוביים כדי שילד יחוש תחושת מסוגלות המוגדרת כהצלחה במשימות התפתחותיות עיקריות.
למרות השפעתם המרכזית של ההורים בתהליך החיברות של הילד, קיימים שני גורמים נוספים המשפיעים על התפתחות אישיות הילד: האחד הוא הילד עצמו – הלוקח חלק פעיל בעיצוב סביבתו במטרה להשיג את המשאבים הפסיכולוגיים הנחוצים להתפתחות אישיותו. השני הוא המטען הגנטי של ההורים, שעשוי להשפיע הן על התנהגות ההורים בחינוך הילד (למשל: הורה רגיש לעומת מעניש) והן על המטען הגנטי של הילד ושניהם יחד, כלומר, גם התנהגות ההורים בחינוך הילד וגם המטען הגנטי של הילד משפיעים בתורם על התפתחות אישיותו - השפעתו של האחד אינה מערערת את חשיבותו של האחר.
הורים מגיבים באופן שונה וייחודי לכל ילד בהתאם למטען הגנטי שלו. כלומר, התגובות ההוריות עוברות הסתגלות או נוצרות כתגובה לאופיו המולד של הילד - המזג המולד שלו. לכל תינוק מזג שונה: האחד עשוי להיות בעל מזג נוח ואילו האחר יכול להיות בעל מזג קשה. הבדלים אלו יגררו תגובות הוריות שונות. אי לכך, התגובה ההורית עשויה להשתנות בהתאם למטען הגנטי של הילד. השפעה זו היא דוגמה לקשר תורשה-סביבה, בו תהליכים גנטיים של הילד משנים את התגובות הסביבתיות אליו. מאמץ של הורה לסגל תגובות הוריות מותאמות לילד עשוי לשנות את התנהגותו, וכתוצאה מכך להשפיע על הילד באופן שלא ניתן להסביר רק באמצעות תורשה גנטית.

תפקיד המשאבים הפסיכולוגיים בהתפתחות הילד

לכל ילד יש נטייה פנימית מוקדמת (בלעז: פרה-דיספוזציה) המהווה את הבסיס להתפתחות אישיותו. להורים ישנה אפשרות לעצב את כיוון התפתחות הילד, כלומר ביכולתם לחזק את נטייתו המוקדמת או לחלופין להחליש נטייה זו על ידי יצירת מסלול התפתחותי חדש. באמצעות סיפוק המשאבים הפסיכולוגיים, ההורים יכולים להקנות לילד יכולות המאפשרות לו להתמודד עם אתגרי החיים בצורה חיובית. תחומים אפשריים בהם יכולות אלו עשויות לבוא לידי ביטוי בילדות הן היכולת לשלוט על ההתנהגות בתגובה לקודים חברתיים (כגון ציות לבקשות מבוגרים ומורים); היכולת ליצור קשרים חיוביים עם מבוגרים ועמיתים, חברי קבוצת השווים (לדוגמה שיתוף פעולה בעבודת צוות); והיכולת להצליח מבחינה אקדמית, המאפשרת לילד להגיע להישגים לימודיים טובים בבית הספר (כישורים קוגניטיביים בילדות).

תאוריית ABC של המשאבים הפסיכולוגיים

קיימים שלושה סוגים של משאבים פסיכולוגיים לפי תאוריית "The ABCs of Psychological Resources", החיוניים להתפתחות היכולת התקינה של הילד. כאשר ההורים יוצרים סביבה העשירה במשאבים אלו, הילדים עשויים לפרוח ולהפוך לבעלי יכולת. אולם, כשהורים נכשלים ביצירת סביבה זו, הילד מתקשה להפוך לבעל יכולת ומסוגלות.

המשאב הרגשי

המשאב הרגשי (A - affect) מתייחס לרגשות חיוביים כמו אושר, אהבה וגאווה, וכן לדיכוי רגשות שליליים כגון עצבות, כעס ובושה. כמו כן, המשאב הרגשי כולל את היכולת לוויסות רגשי. ילד החווה רגשות חיוביים, תופס את סביבתו כפחות מאיימת, וכתוצאה מכך מרגיש בטוח ושואף להשגת מטרות חדשות. רגשות חיוביים של ההורה תורמים ליכולתו ההתנהגותית של הילד, כדוגמת שליטה עצמית, ומסייעים לו לתפקד בחברה באופן יעיל. לעומת זאת, ילד שלרוב רגשותיו שליליים, ויכולתו בוויסות רגשותיו מוגבלת, עלול לבטא יכולות תפקוד פחותות בהשוואה לילד בעל משאב רגשי תקין. רגשות שליליים של הורים, בייחוד כאשר הם מופנים לילד, נמצאו כמשפיעים לא רק על הרגש המיידי של הילד, אלא גם על יכולתו לוויסות רגשי. כאשר הורים מפגינים רגשות חיוביים כלפי הילד הם מקנים לו תחושת ערך ואת התחושה כי האנשים הסובבים אותו בעולם הם בעלי כוונות טובות; כתוצאה מכך, הילד מפתח הנחות חיוביות ביחס לעצמו ולאחר.

המשאב הקוגניטיבי

המשאב הקוגניטיבי (C - cognition) מתייחס למודלי עבודה פנימיים המהווים ייצוגים מנטליים, קוגניטיביים ורגשיים לגבי הילד עצמו, האחר והעולם. מודלי העבודה הם סכמות קוגניטיביות המתגבשות על בסיס הפנמה של התנסויות ממשיות בין התינוק לבין דמויות התקשרות המשמעותיות עבורו, והם הבסיס לציפיות אותן מביא הפרט להתרחשויות הבין-אישיות בהווה.
מודלי עבודה נובעים מדפוס ההתקשרות עם ההורה, והם שקובעים את האופן בו הילד יפרש את העולם. נמצא קשר בין מודל ההתקשרות לבין יכולת חברתית והתנהגותית בגיל צעיר; למשל, ילדים החווים את סביבתם כעוינת, עלולים לאמץ התנהגות אגרסיבית אשר יכולה לגרום לחברה לדחותם.
לעיתים, ההורים מפרשים את המציאות לילדיהם ומובילים אותם לתחומים המתאימים לתפיסותיהם, ובכך משפיעים על הדימוי העצמי של ילדיהם. כלומר, תפיסות ההורים לגבי יכולת הילד, משפיעות על תפיסתו של הילד עצמו בנוגע ליכולתו. למשל, נמצא קשר בין ציונים של ילדים במקצועות אנגלית ומתמטיקה לבין תפיסת ההורים לגבי יכולת הילד במקצועות אלו, כך שככל שהישגי הילד היו גבוהים, התפיסה של ההורים לגביו הייתה חיובית יותר וכך גם תפיסתו של הילד לגבי יכולותיו במקצועות אלו.

השלכות עקרון המשאבים הפסיכולוגים

עקרון המשאבים הפסיכולוגיים מאגד בתוכו שני רעיונות עיקריים: ראשית, המשאבים הפסיכולוגיים (רגשי, התנהגותי וקוגניטיבי) חיוניים להתפתחות יכולות תפקודיות אצל הילד. שנית, ההורים הם המקור העיקרי לסיפוק משאבים אלו; בידי ההורים היכולת לסייע או לעכב את צמיחת המשאבים הפסיכולוגיים של ילדיהם, באמצעות האופן בו הם מספקים אותם בתהליך החיברות. ככל שהילד נזקק למשאבים אלו, חשיבות ההתנהגות ההורית גוברת. המשאבים הפסיכולוגיים יכולים להיווצר ממקור גנטי או כתוצאה מהסביבה. כתוצאה מהמבנה הגנטי ותהליך החיברות, לחלק מהילדים ישנו מחסור במשאבים פסיכולוגיים, ולכן הם תלויים יותר בהוריהם לסיפוק המשאבים; בעוד שבקרב אחרים, לא קיים מחסור זה, והם פחות תלויים בהוריהם. אולם בסיטואציות מאתגרות בהן עולה הצורך במשאבים הפסיכולוגיים, תלות הילדים בהוריהם גדלה, שכן משאבים אלו מאפשרים לילדים להתמודד עם הסיטואציה בצורה יעילה. השלכות אלו משפיעות גם על התפקוד בבגרות, על השימוש במשאבים הפסיכולוגיים הקיימים של האדם, ועל מידת התלות שלו באחרים לסיפוק משאבים אלו.