google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ואנה גוינג

ביוגרפיה

גוינג נולדה בוושינגטון די. סי. ללוריאן, אשר עבדה במשטרת וושינגטון ולפרקליט ג'ון בורק גוינג. הגדולה מבין שישה ילדים.
למדה במשך כשנתיים ב"מכללת אמרסון" שבבוסטון לפני שהתקבלה ללימודים ב"אקדמיה האמריקאית לאומניות דרמטיות".

קריירת משחק

גוינג החלה את הקריירה שלה ב-1987 כשחקנית באופרת הסבון "עולם אחר" בה שיחקה במשך כשנתיים.
זכתה להכרה ולהערכה רבה בשנת 1991 על הופעתה בתפקיד ויקטוריה וינטרס בסדרת הרימייק לאופרת האימה "צללים אפלים".
בסדרה הופיעה לצידו של ג'וזף גורדון-לוויט בתפקידו הגדול הראשון כשהיה בן 10.
גוינג עשתה את הופעתה הקולנועית הראשונה בשנת 1994 במערבון "ויאט ארפ", בו שיחקה בתפקיד השחקנית ג'וסי מרקוס אשתו של איש החוק ויאט ארפ (קווין קוסטנר).
ב-1997 שיחקה בדרמת הנעורים "להמציא את האהבה" בהפקתו של רון הווארד לצידן של ליב טיילר וג'ניפר קונלי ובסרט הפשע "תככים בטלסה".
ב-1998 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן האימה "פאנטומס" בתור הד"ר לרפואה ג'ניפר פייג' ושיחקה לצידו של ברנדן פרייזר בדרמה הקומית "עדיין נושם".
בשנת 2002 שיחקה בקומדיה "שכחו אותי בבית 4" בתפקיד נטלי איתה מתחתן פיטר אביו של הילד קווין מק'אליסטר. בשנת 2003 השתתפה במותחן "משחק המושבעים". 
בשנת 2011 חזרה לשחק בסרט הדרמה מועמד שלושה פרסי אוסקר "עץ החיים" של טרנס מאליק. בסרט הופיעה בתפקיד אשתו של ג'ק או'בריין (שון פן).
בשנת 2014 שיחקה בעונה השנייה של בסדרת הדרמה הפוליטית של נטפליקס "בית הקלפים", בתפקיד טריסיה ווקר, אשתו של גארט ווקר והגברת הראשונה של ארצות הברית. באוקטובר שנה זו עלתה סדרת הדרמה "ממלכה", בהשתתפותה של גוינג בדמותה של כריסטינה קולינה, אשתו המנוכרת של אלביי ואמם של ג'יי ונייט. את תפקידה זה עשתה למשך כל שלושת עונות הסדרה, כאשר העונה השנייה הייתה מחולקת לשני חלקים שעלו ב-2015 ו-2016 בהתאמה והעונה השלישית עלתה ב-2017.
בשנת 2017 התארחה בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד", ו-"התנהגות טובה" של רשת TNT. 
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע "נוסטלגיה" בתפקיד מארג' לצידו של ג'ון האם. בשנה זו בנוסף התארחה בפרק שמונה של העונה השנייה בסדרת הטלוויזיה "שושלת" ברשת The CW, כמימי רוז פרסקוט.

חיים אישיים

באוקטובר 2004 נישאה גוינג לשחקן דילן וולש, ולהם בת משותפת בשם סטלה האבן. ב-15 בדצמבר 2010, הודיע וולש כי הגיש בקשת גירושין. הגירושין הסתיימו בדצמבר 2012.
אפנצל אינר-רודן

היסטוריה


במהלך המאות ה-9 וה-10 התחלפו רוב תושבי האזור, צאצאי תושבי רייטיה, בבני שבטים הטבטוניים, כחלק מגל הכיבוש של השבטים הגרמאניים שעבר על שווייץ באותה עת.
השם "אפנצל", שמוזכר לראשונה בשנת 1071, נוצר על בסיס הביטוי הלטיני abbatis cella, שפירושו "תא המנזר", על שם מנזר סנט-גאלן הסמוך אשר היה בעל השפעה גדולה על האזור. בתקופה זו היה תפקידו הגאו-פוליטי של המנזר קרוב לזה של עיר-מדינה או אציל פיאודלי, ותפקידיו כללו גם עניינים מנהליים, נוסף על אלו הדתיים. השפעת המנזר על האזור התגברה משמעותית החל מאמצע המאה ה-11. 
בסביבות שנת 1360 נתגלעו סכסוכים בין האיכרים תושבי האזור למנזר, בעיקר סביב זכויות מרעה, מיסים ומעשרות שהועברו למנזר. בעקבות הסכסוך ניסו שני הצדדים במקביל להצטרף לברית השוואבית החדשה וכך לבצר את מעמדם ולהגן על זכויותיהם. בשנת 1377 צורפה אפנצל לברית, בתמיכת העיר קונסטנץ (כיום בגרמניה) והעיר סנט גאלן, יריבת המנזר. בתמיכת הברית, הפסיקו אנשי אפנצל לשלם חלק ניכר מהמיסים והמתנות שדרש ראש המנזר. כתוצאה מאיבוד מקור ההכנסה פנה המנזר אל בית הבסבורג, וב-1392 נחתם ההסכם ביניהם. בתגובה נכרתה בשנת 1401 ברית נוספת בין אפנצל לסנט גאלן.
ב-1513 הוקם קנטון אפנצל, אך בשנת 1587 הוא פוצל לשניים מסיבות של מחלוקת דתית, והוקמו אפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן.

כלכלה

כלכלת הקנטון מבוססת ברובה על חקלאות, ובעיקר על גידול בקר לחלב והכנת גבינות, ביניהן הגבינה המקומית - גבינת אפנצלר הנפוצה בשווייץ. חלק ניכר מהמכוניות השכורות בשווייץ רשומות באפנצל אינר-רודן ונושאות לוחית רישוי שלה (AI), בגלל מיסים נמוכים יחסית על מכוניות בקנטון.

פוליטיקה

בירת הקנטון היא העיירה אפנצל. חוקת הקנטון התקבלה בשנת 1872.
זהו אחד משני הקנטונים בהם מונהגת דמוקרטיה ישירה ושיטת הלנדסגמיינדה. הצבעות על חוקים ותקנות לבחירת נושאי משרות השלטון והשופטים נערכות באספה כללית של כל התושבים הנערכת בכל חודש אפריל בכיכר המרכזית באפנצל. בדרך כלל משתתפים באספה כ-4,000 תושבים.
אפנצל אינר-רודן ידוע בשמרנותו: הוא הקנטון האחרון בו הוענקה זכות בחירה לנשים - רק ב-1991, בעקבות עתירה לבית המשפט הפדרלי, הותר לנשים להשתתף בבחירות. כמו כן זהו הקנטון בו הושגה התמיכה הגדולה ביותר (71%) לאיסור על בניית צריחי מסגדים בשווייץ.
אלכסנדר נבסקי (סרט)

עלילת הסרט

הסרט מבוסס באופן כללי על אירועים היסטוריים של המאה ה-13 כאשר התנהל מאבק בין רפובליקת נובגורוד לבין המסדר הטבטוני. האבירים של המסדר החלו במתקפה על השטחים הרוסים וכבשו את פסקוב. אנשי נובגורוד החליטו להציב בראש הכוח את הנסיך אלכסנדר נבסקי שהיה בעל ניסיון קרבי ומוניטין.
במקביל מתנהל "משולש רומנטי" של שני קצינים מצטיינים ותושבת נובגורוד שמבטיחה להתחתן עם המצטיין בקרב. לאחר ניצחון מוחץ על הקרח של אגם פייפסי ראשי האבירים נופלים בשבי. לאחר הניצחון אנשי נובגורוד ופסקוב מתחילים בחגיגות הניצחון. גם הקצינים מתארגנים ומתחתנים.
בסיום הסרט, הנסיך אלכסנדר נבסקי אומר לשבויים המשוחררים "כל אשר יישא חרב אלינו, בחרב יאבד. על כך עומדת ותעמוד המדינה הרוסית" (Но если кто с мечом к нам войдёт, от меча и погибнет! На том стоит и стоять будет Русская Земля!); זהו ניסוח מחודש של דברי ישו בבשורה על-פי מתי כ"ו נ"ב: "השב את-חרבך אל-תערה כי כל-אחזי חרב בחרב יאבדו".
ישראל פיסנוביץ'

ישראל איליץ' פִיסָנוביץ' (ברוסית: Израиль Ильич Фисанович;‏ 23 בנובמבר 1914 – 27 ביולי 1944) היה קצין צוללת יהודי בחיל הים הסובייטי, גיבור ברית המועצות, מגיבורי מלחמת העולם השנייה.
ישראל פיסנוביץ' נולד ב-23 בנובמבר 1914 בעיר יליזבטגראד שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בהיותו בן 8 עבר עם משפחתו לחרקוב, שם סיים בית ספר מקצועי ועבד כפועל במפעל לייצור ציוד חקלאי.
בשנת 1932 התגייס לצי הסובייטי ונשלח ללימודים בבית הספר הגבוה לקציני חיל הים בלנינגרד, שאותו סיים בהצטיינות בשנת 1936. לאחר סיום הלימודים הועלה לדרגת סגן והוצב בתפקיד קצין ניווט באחד הצוללות של הצי הבלטי. בקיץ 1938 הועבר לשרת בצי הצפוני. ביולי 1941, זמן קצר לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, הועלה לדרגת סרן ומונה למפקד צוללת M-172 (צוללות מדגם M היו הצוללות הקטנות ביותר בצי הסובייטי; הן נועדו לפעול במים רדודים בקרבת החוף. עומק הצלילה המקסימלי שלהן: 60 מטר; חומש בשני משגרי טורפדו; צוותן כלל 36 איש).
בשנים 1941–1942 פעלה הצוללת בפיקודו של פיסנוביץ' בים ברנץ כנגד ספינות גרמניות ופיניות שהובילו עופרות ניקל מנמלי פינלנד ונורווגיה לגרמניה. הצוללת של פיסנוביץ' ביצעה 17 משימות קרביות, שבמהלכן הטביעה 13 ספינות אויב (2 ספינות קרב ו-11 אוניות משא). בנוסף לכך ביצעה הצוללת משימות הנחתה ואיסוף של יחידות קומנדו סובייטיות בעורף הגרמני. על אומץ לִבו ותפקודו בקרבות הוענק לישראל פיסנוביץ' באפריל 1942 תואר גיבור ברית המועצות. ביולי 1943 מונה למפקד פלגה בשייטת הצוללת של הצי הצפוני.
באביב 1944 הגיע פיסנוביץ' לבריטניה בראש משלחת חיל הים הסובייטי כדי לקבל 4 צוללת בריטיות אשר ניתנו לברית המועצות במסגרת הסכם החכר השאל. לאחר שהות של 3 חודשים, שבמהלכה קיבלו אנשי המשלחת הכשרה בתפעול צוללות מסוג זה, הפליג פיסנוביץ' על סיפונה של אחת מהן (HMS Sunfish) בדרכו אל נמל מורמנסק שבברית המועצות. הצוללת עזבה את הנמל לרוויק שבסקוטלנד ב-25 ביולי 1944, אך מעולם לא הגיעה לברית המועצות; היא אבדה בים עם כל צוותה, כולל קציני קישור בריטיים. במשך שנים רבות לא נודעה סיבת טביעתה של הצוללות; רק בשנות ה-60, לאחר פתיחת חלק מהארכיונים, התברר כי הצוללת טובעה בשוגג על ידי מטוס משמר החופים הבריטי ב-27 ביולי במרחק של כ 230 מיל מצפון לאיי שטלנד. 
על אומץ לִבו בקרבות עוטר פיסנוביץ' – פרט למדליית כוכב הזהב של גיבור ברית המועצות – גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה. בנוסף לעיטורים סובייטים קיבל ממפקדת הצי האמריקאי את צלב הצי.
בלייק פירוני

ביוגרפיה

פירוני נולד בקראון פוינט באינדיאנה וגדל בצ'סטרטון, אינדיאנה. הוא לומד באוניברסיטת אינדיאנה.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה פירוני במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות. כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.39 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף-1 ארד. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ביחד עם פול פאוורס, מייקל צ'דוויק וטום שילדס בתוצאה של 1:24.47 דקות, אחרי רוסיה (1:24.32 דקות) ולפני יפן (1:24.51 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ייקוב פבלי, פייס קלארק וזיין גרותה בתוצאה של 6:53.34 דקות, אחרי רוסיה (6:52.10 דקות) ולפני יפן (6:53.54 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה 1:43.14 דקות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מייקל צ'דוויק, טום שילדס ופול פאוורס בתוצאה של 3:07.76 דקות, יחד עם אוסטרליה, אחרי רוסיה (3:05.90 דקות) וצרפת (3:07.35 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 46.02 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.88 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 46.76 שניות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר שבו קבע תוצאה של 46.70 שניות ועלה ראשון לשלב הגמר.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017, זכה פירוני ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, טאונלי האס ונתן אדריאן בתוצאה של 3:10.06 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב כששחה בשלב המוקדמות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם טאונלי האס, ג'ק קונגר וזיין גרותה בתוצאה של 7:03.18 דקות, אחרי בריטניה (7:01.70 דקות) ורוסיה (7:02.68 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:46.33 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.08 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:46.88 דקות ועלה מהמקום התשיעי.

2018

באליפות המכללות שנערכה במיניאפוליס, מינסוטה ב-21 במרץ 2018 קבע פירוני כשחיין ראשון במסגת משלחה שליחים 4x200 יארד חופשי שיא עולם חדש של 1:29.63 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-1:30 דקות. יומיים לאחר מכן, נשבר שיאו על ידי טאונלי האס (1:29.50 דקות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:41.49 דקות, לפני דנס רפשיס מליטא (1:41.78 דקות) ואלכסנדר גרהם מאוסטרליה (1:42.28 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, מייקל צ'דוויק וראיין הלד בשיא עולם חדש של 3:03.03 דקות, לפני רוסיה (3:03.11 דקות) וברזיל (3:05.15 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, כששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 6:49.84 דקות, כשחיין ראשון הוא שחה תוצאה של 1:41.85 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.57 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 46.31 שניות.
פאולו בלאסיו

פאולו בלאסיו (באיטלקית: Paolo Bellasio, ‏20 במאי 1554 - 10 ביולי 1594) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס. מקובל לראות בו חבר באסכולה הרומאית, אף כי בשונה משאר חברי הקבוצה, נראה שכתב רק מדריגלים.

ביוגרפיה

אין כמעט מידע על ראשית חייו. הוא נולד בוורונה, חי ועבד ברומא ב-1582 בשירותו של החשמן פיליפו בונקומפאני ואת השנה שלאחריה עשה במסעות ברחבי קלבריה, כנראה בחיפוש משרה כנגן עוגב. בשנים 1584 ו-1585 מילא מספר משרות חלקיות בכנסיות שונות ברומא. קתדרלת אורבייטו שכרה את שירותיו בשנת 1587 אך הוא לא נשאר שם זמן רב וכבר בשנת 1589 חזר לוורונה. בראשית שנות ה-90' של המאה ה-16 חזר לרומא מסיבות שאינן ידועות ושם נפטר. לפי הכתובת על מצבתו, האפיפיור קלמנס השמיני העניק לו את התואר "אביר דורבן הזהב".
בלאסיו הוציא לאור חמישה ספרי מדריגלים, הכתובים במיומנות, בניב קונטרפונקטי שמרני. נוסף לכך כתב ספר וילאנלות, הכולל תפקיד ללאוטה, וכן קבוצת קנצונטות. מוזיקת הקודש בולטת בהיעדרה בכתביו, תופעה מוזרה במיוחד אצל רומאי בסוף המאה ה-16, אם כי אפשר שחלק מיצירותיו אבדו עם השנים.
בזיליקת קתדרלת קובנה

בזיליקת קתדרלת קובנה (בליטאית: Kauno Šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika) הוא מבנה הקתדרלה הבזיליקית בקובנה שליטא.
התאריך המדויק של הקמת הקתדרלה בסגנון הגותי אינו ידוע, אמנם במקורות כתובים שונים היא מוזכרת לראשונה ב-1413. מבנה הקתדרלה סבל הרבה עקב מלחמה ב-1655 ונבנה מחדש בשנת 1671. השדרוג האחרון שנעשה במבנה היה בשנת 1800, ומאז ועד היום הקתדרלה לא שונתה.
שמעון תמיר

שמעון סיימון תמיר (נולד ב-20 באפריל 1950 ג' באייר ה'תש"י) הוא דובר המכללה האקדמית ספיר, חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע. מפיק סרטים ועיתונאי.

ביוגרפיה

תמיר נולד וגדל בקיבוץ הזורע בעמק יזרעאל, בן למייסדי הקיבוץ, ארנון ואלישבע תמיר (פישמן), למד בבי"ס יסודי הזורע, ב"ס תיכון: בוגר המוסד החינוכי 'שומריה' במשמר העמק, חניך תנועת הנוער השומר הצעיר.
תמיר הוא בוגר תואר ראשון BA במדע המדינה ותקשורת ובוגר תואר שני MA במדע המדינה (תקשורת פוליטית) של אוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנות הבמה והקולנוע ובוגר קורס דירקטורים של המכללה האקדמית ספיר. כיום מתגורר בגבעתיים, נשוי ללידיה ואב לשני בנים.

איש תקשורת

בשנת 1980 כיהן תמיר כמנכ"ל ובעלים בחברת הפקה לסרטים וסדרות. בתפקידו היה מפיק ועורך ראשי של סדרת טלוויזיה היסטורית "מבט – מידע באמצעות טלוויזיה" (13 פרקים), עורך ראשי של סרט עלילתי "ילדי סטלין" בבימוי נדב לויתן. במאי ומפיק של הסרטים דוקומנטריים על תנועת הלח"י: "הבריחה מלטרון" על בריחת יצחק שמיר וחבריו ממחנה המעצר בלטרון, ו- "ולא חזרנו לבסיס" על פעולת הטרור הכושלת בבתי המלאכה של הרכבת בחיפה. עורך ראשי, ובמאי בסדרת הסרטים "אישים דגולים ביהדות" (12 סרטים): בן-גוריון, לוי אשכול, משה דיין, גולדה מאיר, ארתור רופין, קפקא, יצחק גרינבוים, פנחס ספיר, ברל כצנלסון, יגאל אלון, ועוד. במקביל שימש בשנים אלה כמרצה במכללת ספיר לעריכה ובימוי קולנוע, במרכז צעירים דימונה ובגבעת חביבה שם לימד הוראת הפקה ובימוי סרטים.
בין השנים 1992–1996 ניהל את אגף הסברה, פרסום ותקשורת במפלגת העבודה. בתפקידו ניהל את מרכז המידע והיה אחראי על מחקר ותכנון, תקצוב, פלנינג, ועבודה מול משרד פרסום. בנוסף ניהל קמפיינים, הפצה תכנים בתקשורת ממוכנת, דיגיטלית, טלפונית, ובעל-פה (אירועים). ניהול מדיה כתובה ואלקטרונית בכל אמצעי התקשורת ומדיות הפרסומיות. כמו כן נמנה עם צוות ההפקה של ההפגנה הגדולה בה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין.
תמיר היה ראש צוות מיוחד בקמפיין הבחירות של מפלגת העבודה בראשותו של יצחק רבין והיה למנהל קמפיין השטח של מפלגת העבודה בבחירות 1996 שבהן התמודד שמעון פרס.
בשנת 1997 שימש כעיתונאי וכתב שטח וספורט אתגרי והיה לבעל טור קבוע בתחום התיירות בידיעות אחרונות וככתב בתחום הביטחוני במגזין בלייזר.
בשנת 2001 כתב את הספר: "טיולי ג'יפים", ספר מסלולי טיול בג'יפים בישראל. שיצא לאור בהוצאת מודן.
משנת 2003 מכהן כמנהל אגף תקשורת, שיווק ויחסי ציבור של המכללה האקדמית ספיר.

קריירה צבאית

בשירותו הסדיר שירת בסיירת שקד ולקח חלק במלחמת ההתשה ונלחם לאורך תעלת סואץ וחצי האי סיני. במלחמת יום כיפור היה מפקד צוות במיל' בחטיבת הטנקים 421 (חטיבת הצליחה) והשתתף בקרבות הנגד לחילוץ מוצב 'לקקן', קרבות ההגנה על מתחמי חמוטל וציונה. השתתף בקרב הצליחה במרחב סרפאום, פאיד, ק"מ 101.
במלחמת לבנון הראשונה היה סמ"פ במילואים בפלוגת סיור בחטיבת הטנקים 755.
כיום הוא משרת כסגן-אלוף במילואים.
יעקב קשמכר

ביוגרפיה

נולד בליון שבצרפת להוריו ר' צבי פיבל ויהודית חסידי פרצ'ווא (ביאלא) שהתרחקו מהמסורת היהודית שהגרו מפולין לצרפת קודם השואה. בגיל 15 נשלח יחד עם קבוצת בני נוער יהודים מצרפת לקיבוץ של השומר הצעיר בישראל. הקבוצה שהתה בקיבוץ תקופה קצרה ושבה לצרפת. בשנות ה-60 החל קשמכר לעסוק בצילום ובציור. במשך תקופה נדד במספר מדינות בדרום אמריקה. בשנת 1965 הציג בניו יורק את תערוכת הצילום הראשונה שלו.
בתחילת שנות ה-70 עלה קשמכר לישראל. הוא התקרב ליהדות ולמד בישיבת התפוצות שם הכיר גם את הרב שלמה קרליבך, ולאחר מכן חזר בתשובה וסחף אחריו גם את הוריו. כעבור זמן עזב את ירושלים והתיישב בצפת. הוא הקים גלריה לאמנות בסמטת הגלריות בעיר העתיקה. עם השנים הפכה הגלריה למוקד של מבקרים ותיירים מישראל ומחו"ל. סגנונו האמנותי עבר הסבה והתאמה לאורח החיים החדש. בעבודתו הוא שילב טכניקות יצירה שונות של צילום אמנותי, גרפיקה ממוחשבת וציור מודרני עם מוטיבים יהודיים ומיסטיים מן הקבלה. יצירותיו הוצגו בתערוכות רבות לציור ולצילום בישראל ובחו"ל. בין השאר הציג מיצירותיו ב"מקלט" לאמנים דתיים שהקימו איקא ישראלי ומרדכי ארנון בירושלים.
קשמכר התקרב לחסידות צאנז, ושימש הנהג של האדמו"ר מקלויזנבורג יקותיאל יהודה הלברשטאם וגם הגבאי של בית הכנסת של חסידי צאנז בצפת שחלק ממנו הוא תרם.
ביתו שימש כאכסניה והכנסת אורחים ובעיקר רבנים ואדמו"רים כמו צאנז, ביאלא, לעלוב, נדבורנה  ותולדות אהרון היו נוהגים להתארח אצלו. כמו כן היה קשור גם ל הרב גדליהו אהרון קעניג וסייע רבות לקהילתו נחל נובע צפת.
לאחר מחלה נפטר ונקבר בחלקת הרבנים בבית הקברות בצפת.
Brilliant.org

היסטוריה

Brilliant הוקמה בשנת 2012. בפסטיבל ההשקה במארס 2013 הציג המנכ"ל והמייסד סו חים את הרעיון של הארגון, שתופס את עיניו של קפיטליסט הסיכון צ'אמאת פליחפטיה. בחודש מאי 2013 הציג חים את החזון של הארגון בכנס של TED.
באוגוסט 2013 דיווח TechCrunch דיווח כי Brilliant.org גייסה כסף מהשותפות החברתית עם הון של Palihapitiya כמו גם מ-500 סטארט-אפים וכי באתר היו מעל 100,000 משתמשים. נכון ליולי 2017 באתר יש מעל 4 מיליון משתמשים רשומים, אם כי מספר המשתמשים המשלמים אינו ידוע.
אנטולי פיליפצ'נקו

קורות חיים

אנטולי פיליפצ'נקו נולד בכפר במחוז וורונז' למשפחת איש צבא קבע. בשנת 1942, לאחר סיום בית הספר הוא התקבל ללימודי טייס בבית הספר לטייסי קרב. לאחר סיום הלימודים החל בשרות בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1963 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל. הוא היה חבר צוות משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1969 אנטולי פיליפצ'נקו שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז 7. המטרה הייתה להתחבר לחללית אחרת, אך היא לא בוצע בעקבות תקלות טכניות.
בשנת 1974 אנטולי פיליפצ'נקו שוגר לחלל בפעם השנייה בחללית סויוז 16.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר צוות משנה של מספר משימות חלל, אך לא השתתף בטיסה.
החל משנת 1978 פיליפצ'נקו היה בתפקידי ניהול במרכז להכנת הקוסמונאוטים.
בשנת 1981 הוענק לו פרס ברית המועצות. עד לשנת 1988 פיליצ'נקו עבד במרכז להכנת הקוסמונאוטים. לאחר שנת 1988 הוא היה נציג של מפעל אוקראיני במוסקבה. בשנת 1992 אנטולי פיליפצ'נקו יצאה לגמלאות.
רומפלנאכט

רומפלנאכט (בגרמנית: Rumpelnacht, ובתרגום חופשי: "ליל הבלאגן") הוא כינוי בפי חלק מיהודי אשכנז ללילה של מוצאי שביעי של פסח (או שמיני בחוץ לארץ). פירוש הביטוי בגרמנית הוא "ליל ההעברה", והוא מתייחס לאריזת כלי הפסח ואחסונם, ובמקביל - החזרת כלי החמץ הביתה לשימוש.
הכינוי "רומפלנאכט" שפירושו "ליל הבלאגן" מבטא את סיום חג הפסח בניגוד ל"ליל הסדר" שהוא תחילת חג הפסח.
לילה זה זכה לכינוי מיוחד משום שהוא מאופיין בדחיפות ובזריזות מיוחדת. ברוב המשפחות עובדים אל תוך הלילה אפילו אחר חצות כדי לאפסן את כלי הפסח בטרם יכניסו לביתם דברי חמץ. משום כך גם במוצאי החג אינם אוכלים חמץ אלא אם כן הם יוצאים לאכול מחוץ לביתם.
על פי מנהג יהודי מרוקו, לילה זה הוא ליל המימונה.
המחלה ההולנדית

המחלה ההולנדית היא מונח כלכלי המתאר קשר בין גילוי וניצול של אוצרות טבע  במדינה מסוימת בהיקף משמעותי לכלכלתה, לבין ירידה בייצור וביצוא של ענפי תעשייה מסוימים על רקע הגידול החד בהכנסות ממטבע חוץ והתחזקות המטבע המקומי, המביאים לירידה בכושר התחרות של אותם ענפים.
המונח נטבע לראשונה ב-1977 על ידי "האקונומיסט", אשר תיאר את הירידה במגזר הייצור בהולנד לאחר גילוי שדה הגז הענק חרונינגן  במדינה בשנת 1959. על פי התאוריה, ההכנסות מגז טבעי שהחלו לזרום לקופת המדינה בשנות השישים של המאה העשרים הביאו תוך שנים ספורות להתחזקות הגילדן ההולנדי, לירידה בכושר התחרות של התעשייה המקומית, לירידה ביצוא ולגידול באבטלה.
למרות שהמונח כפשוטו מתייחס לגילוי משאבי טבע, הרי שתופעות דומות של ייסוף המטבע המקומי ופגיעה בענפי תעשייה עשויות להתרחש גם על רקע שונה, למשל על רקע זרימת הון משמעותית למדינה מסוימת, ללא קשר לגילוי משאבי טבע, או במקרים בהם מחירו של משאב טבע דומיננטי בכלכלת אותה מדינה מתייקר מאוד. זרימת הון משמעותית הנגרמת עקב שיפור בייצוא מוצרים מתוחכמים איננה חלק מהתופעה. 
המונח עלה לכותרות בישראל על רקע התחזקות השקל בשנים 2009–2010 וגילוי של מרבצי גז טבעי בשטחי הים התיכון, כאשר כלכלנים הזהירו כי תסמונת המחלה ההולנדית עלולה לפקוד גם את ישראל. על מנת להתמודד עם הסיכון הזה, בנק ישראל הודיע ב-2013 (עת החל הגז לזרום לראשונה ממאגר תמר) על תוכנית בת 5 שנים לבלימת הייסוף של השקל בעזרת רכישה מאסיבית של דולרים שהגיעה לסכום אדיר של כ-100 מיליארד דולר בעת שהבנק הודיע על סיום התוכנית (נובמבר 2018) וייסוד "קרן לרווחת ישראל" להשקעת היתרות העצומות בהשקעות שונות בחו"ל.
דינמו מוסקבה (הוקי קרח)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
תולדות קבוצת ההוקי קרח דינמו מוסקבה שזורה עמוק בתולדות ההוקי קרח הרוסי כולו. דינמו היא קבוצת ההוקי קרח הרוסית היחידה שהשתתפה בכל העונות של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח ובאליפות הרוסית.
דינמו זכתה באליפות ברית המועצות ב-1946, לאחר פתיחה חלשה שהלכה והייתה לאחת הטובות ביותר בתולדותיה, כאשר גברה 6:1 על יריבתה ספרטק מוסקבה, אלא שהתואר הבא שלה הגיע רק כעבור 7 שנים.
ב-1954, זכתה הקבוצה שוב באליפות המדינה ובשנים הבאות המשיכה להיות ממובילות טבלת האליפות, אך זכייה שלישית באליפות הגיעה רק כעבור 36 שנים: ב-1990, כשאנשי דינמו שברו את ההגמוניה בת 13 השנים של צסק"א מוסקבה.
משנת 1946 ועד לשנת 1974 מאמן הקבוצה היה ארקדי צ'רנישב. בתחילת שנות ה-90 הקבוצה החלה לצבור תארים מחדש. בתקופת 1990-1996 היא זכתה באליפות 5 פעמים ופעמיים הגיע למקום השני. לאחר עונת 2009/2010 הקבוצה נכנסה לקשיים כלכליים ולא היה ברור איך היא תשרוד. בסופו של דבר סוכם על איחודה עם קבוצה אחרת שגם הייתה בבעלות משרד הפנים הרוסי. סוכם שהמועדון החדש יהיה היורש של קבוצת דינמו ההיסטורית.
ב-2012 הקבוצה זכתה בגביע גגארין אחרי ניצחון 3:4 בסדרת הגמר על אוונגרד אומסק.
בעונת 2018/2019 הקבוצה תארח את משחקיה בהיכל פארק VTB ארנה.
ליובה בטן

ליובה בטן (בגרמנית: Lioba Betten; נולדה ב-10 בינואר 1948) היא ספרנית ומוציאה לאור גרמנייה, שעוסקת בקידום הקריאה ברחבי העולם, ובעיקר במדינות מתפתחות.

ביוגרפיה

בטן נולדה ב-10 בינואר 1948 בגטינגן שבגרמניה.
בשנת 1970 הוכשרה כספרנית, מ-1971 ועד 1972 עבדה במכון למחקר ספרי ילדים של אוניברסיטת גתה בפרנקפורט.
מ-1973 ועד 1983 עבדה בספרייה העירונית של מינכן, שם שימשה בין היתר בתפקיד מנהלת אגף ספריית הנוער, מ-1983 ועד 1991 הייתה סגנית מנהלת ספריית הנוער הבינלאומית של מינכן, בנוסף מ-1974 ועד 1984 הייתה יושבת ראש המועצה הגרמנית לספריות ילדים ונוער.
מ-1989 ועד 1995 הייתה עורכת של כתב העת "Buch und Bibliothek".
בשנת 1997 זכתה בפרס מטעם "Stiftung Lesen", ארגון ללא מטרת רווח העוסק בקידום קריאה.
במשך מספר שנים פעלה ביחד עם אונסק"ו והפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות בניהול פרויקטים להקמת ספריות ילדים במדינות מתפתחות. בנוסף כתבה בתקופה זו מספר ספרים.
מ־2003 היא מנהלת של בית ההוצאה לאור של מינכן.
פיליף מקסימיליאן אופיץ

ביוגרפיה

פיליף מקסימיליאן אופיץ נולד בעיירה צ'סלאב. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים והחל משנת 1838 הועסק במערכת שמירת על היערות.
הוא היה בין הראשונים שהחלו באופן יסודי חקר של הצומח בצ'כיה. הוא אסף אוסף גדול שכיום נמצא במוזיאון ליד פראג.
בשנת 1817 הוא הקים ארגון שמטרתו היה החלפת מידע ודוגמאות של פרחים, חרקים וזרעים. לקראת בשנת 1858 בבעלות הארגון היה אוסף שכלל 1,700,000 פריטים.
בשנים 1823–1830 הוא היה עורך של עיתון Naturalientausch.
בשנת 1818 הוא פרסם Flora cryptogamica Bohemiae. בשנת 1836 ביחד עם פרנץ קסאבר פיבר ובוטנאים נוספים הוא פרסם ספר Oekonomisch-technische Flora Böhmens.
על שמו נקראו מספר צמחים וסוגי צמחים.
אוניברסיטת מלטה

היסטוריה

שורשיה של האוניברסיטה בהוראת האפיפיור מ-12 בנובמבר 1592, אשר הקים את ה"קולגיום מליטנסה" (Collegium Melitense). המוסד הופעל על ידי הישועים, אשר היו מוסמכים להעניק תארים בפילוסופיה (Magister Philosophiae) ובתאולוגיה (Doctor Divinitatis). ב-19 באוקטובר 1676, לאחר מגפת הדבר שפקדה את האי ב-1675, הורה הגראנד מאסטר ניקולו קוטונר (Nicolò Cotoner), על תחילת לימודי אנטומיה וכירורגיה בבית החולים "סקרה אינפרמריה" (Sacra Infermeria) שבוולטה (כיום מרכז כנסים הים התיכון), וצעד זה נחשב כראשיתם של לימודי הרפואה במוסד. 
הקמתה הרשמית של האוניברסיטה התרחשה באישור האפיפיור ב-22 בנובמבר 1769, לאחר גירוש הישועים ממלטה, ועם היווסדה של "האוניברסיטה הציבורית ללימודים כלליים" (Pubblica Università di Studi Generali). ב-1771 הוקם בית ספר לרפואה (Collegio Medico), ומספר מרצים מאירופה הוזמנו לאי על מנת לסייע בהקמתו של המוסד. 
כאשר הצרפתים פלשו למלטה ב-1798, הם סגרו את האוניברסיטה, אך היא נפתחה מחדש עם הכיבוש הבריטי של האי בשנת 1800. הבריטים ערכו באוניברסיטה מספר שינויים כדי להתאימה למקובל במוסדות דומים בממלכה המאוחדת. לאחר מלחמת העולם השנייה האוניברסיטה הורחבה והקמפוס הנוכחי במסידה נחנך. ב-1988, עם קבלת "חוק החינוך", עוצבה דמותו הנוכחית של המוסד.

קשרים בינלאומיים

אוניברסיטת מלטה חברה, בין היתר, ב"התאחדות האוניברסיטאות האירופיות" (European Universities Association), "התאחדות האוניברסיטאות של מדינות חבר העמים" (Association of Commonwealth Universities), "קבוצת קומפוסטלה" (Compostela Group of Universities), "התוכנית הבינלאומית לחילופי סטודנטים" (International Student Exchange Programs), "רשת אוטרכט" (Utrecht Network), ו"רשת סנטנדר" (Santander Network); והיא חתומה על הסכם בולוניה.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג

ביוגרפיה

פאודורה נולדה ב-7 ביולי 1839 בשטוטגרט, לארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולפאודורה, נסיכת ליינינגן, בתם של אמיך קרל, נסיך ליינינגן וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג, נסיך הכתר של מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים.
גאורג ופאודורה לא הסתדרו כל כך טוב, בין השאר משום שגאורג לא התנחם על מות אשתו הראשונה, אולם הוא חיבב אותה. בשנת 1866 נאלץ חמיה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בעלה גאורג, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה-פרוסיה. שלא כמו אביו, גאורג היה נאמן לפרוסים בזמן המלחמה, ואף קיבל דרגת גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. כמו כן בניגוד להוריו, גאורג הכיר טוב את הפוליטיקה הפרוסית, וידע שכוונותיהם מעשיות. במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת גאורג הוביל שני רגימנטים של חיילים ממיינינגן, ואף זכה בכבוד של לכידת הדגלים הצרפתיים הראשונים בקרב ורט. לאחר מכן, נלחם גאורג כמעט בכל הקרבות שהיו במהלך המלחמה. גאורג היה חלק מהפמליה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה בכניסתו לפריז, והוא נשאר חבר קרוב של הקיסר עד מותו. ב-10 בפברואר 1872 מתה פאודורה במיינינגן ממחלת השנית, ובעלה גאורג התאבל מאוד על מותה.