לילות קיץ

לילות קיץ (בצרפתית: Les nuits d'été) אופוס 7, הוא מחזור שירים  מאת המלחין הצרפתי הקטור ברליוז. המוזיקה נכתבה לשש פואמות מאת תאופיל גוטייה. המחזור, שהושלם בשנת 1841, נכתב במקור לסולנית בליווי פסנתר. ברליוז תזמר אחד מן השירים בשנת 1843, והמשיך בכך ליתר החמישה בשנת 1856. המחזור נשכח במשך שנים רבות, אבל במהלך המאה ה-20 היה ונשאר אחת מיצירותיו הפופולריות ביותר של המלחין. הגרסה בתזמור מלא מבוצעת בתכיפות גדולה יותר בקונצרטים ובהקלטות מן המקור לפסנתר. נושא היצירה הוא מהלך האהבה, מתום נעורים אל אובדן ולבסוף, התחדשות.

רקע

ברליוז והמשורר תאופיל גוטייה היו שכנים וידידים. גוטייה כתב, "ברליוז מייצג את הרעיון המוזיקלי הרומנטי - אפקטים מפתיעים בצליל, עומק מרטיט ושייקספירי של תשוקה." ייתכן, שברליוז קרא את קובץ שיריו של גוטייה "קומדיית המוות" (La comédie de la mort) לפני שיצא לאור בשנת 1838. גוטייה לא התנגד לכך שידידו יכתוב מוזיקה לשש פואמות מן הכרך הזה, וברליוז החל בהלחנה במרץ 1840. הכותרת "לילות קיץ" הייתה של ברליוז, ואין זה ברור מדוע בחר בה: השיר הראשון מדבר בפירוש על האביב ולא על הקיץ. הסופרת אנאגרט פוסה גורסת, שייתכן כי ברליוז הושפע מן ההקדמה לקובץ סיפורים קצרים מאת ידידו ז'וזף מֶרי "Les nuits de Londres"', שבו הסופר כותב על לילות קיץ שבהם הוא וידידיו ישבו בחוץ עד עלות השחר וסיפרו סיפורים. במחקר על ברליוז משנת 1989 העלה ד' קרן הולמן סברה, לפיה הכותרת מרמזת לשייקספיר, שיצירותיו היו אהובות על ברליוז.
המחזור הושלם בגרסתו המקורית לקול (מצו-סופרן או טנור) ופסנתר בשנת 1841. בהמשך כתב ברליוז עיבודים לבריטון, קונטראלט או סופרן, ופסנתר. גרסת הפסנתר איננה מבוצעת בקונצרטים או בהקלטות באותה תכיפות כמו הגרסה המתוזמרת, שברליוז ערך בין 1843 ל-1856. דייוויד קיירנס כתב ב-1988, שהצלחת הגרסה לפסנתר נפלה קורבן לאיכות הנחותה של תפקיד הפסנתר בפרטיטורה המודפסת: לא ברליוז כתב אותו, וקיירנס מתאר אותו כ"יצירה מגושמת ומזויפת".
בשנת 1843 תזמר ברליוז את השיר הרביעי, "היעדרות", לאהובתו, מארי רֶצ'וֹ, ששרה אותו בביצוע בכורה בלייפציג ב-23 בפברואר 1843; רק ב-1856 חזר ברליוז ל"לילות קיץ" ותזמר את "רוח הוורד" עבור המצו-סופרן אנה בוקהולץ-פלקוני. המו"ל יאקוב ריטר-בידרמן ישב בקהל בהופעת הבכורה, התרשם מאוד והפציר בברליוז לתזמר את שאר המחזור. בתזמור נשארו המלודיה וההרמוניה ללא שינוי, בדרך כלל, אבל ל"רוח הוורד" הוסיף המלחין מבוא לסולו צ'לו מעומעם, חליל וקלרינט; תזמור השיר הזה, בשונה מיתר החמישה, כולל נבל.
גרסת הפסנתר המקורית הוקדשה לאישה אחת - לואיז ברטין, שאביה, לואי ברטין, היה עורך כתב העת Journal des débats, שברליוז כתב לו ביקורת מוזיקה ומאמרים אחרים. כל אחד מששת השירים במחזור המתוזמר הוקדש באופן פרטי לזמרים נודעים בגרמניה, שאחדים מהם ביצעו שם את המוזיקה של ברליוז: לואיז וולף ("וילאנל"), אנה בוקהולץ-פלקוני ("רוח הוורד"), הנס פון מילדה ("על הלגונות"), מדליין נוטה ("היעדרות"), פרידריך קספרי (|בבית הקברות") ורוזה פון מילדה ("האי הלא-נודע").
בשביל הגרסה התזמורתית, ערך ברליוז לשיר השני והשלישי טרנספוזיציה לסולמות נמוכים יותר. כשהגרסה הזאת יצאה לאור, פירט ברליוז קולות שונים לכל אחד מהשירים: מצו-סופרן או טנור ל"וילאנל", אלט ל"רוח הוורד", בריטון (או לחלופין אלט או מצו) ל"על הלגונות", מצו או טנור ל"היעדרות", טנור ל"בבית הקברות", ומצו או טנור ל"האי הלא-נודע". אף על פי כן,בדרך כלל מבצע את המחזור סולן יחיד, על פי רוב סופרן און מצו-סופרן. כשזמרות סופרן מבצעות את המחזור, מתבצעת בדרך כלל טרנספוזיציה בשיר השני והשלישי לגבהים המקוריים;  לדעת חוקר ברליוז ג'וליאן רשטון, למעשה זה יש השפעה שלילית במיוחד על השיר הראשון, ה"וילאנל" העליז.
[השירים] יוצרים סיפור עלילה, המוביל מ"וילאנל" אביבי, שכולו שמחת-חיים, 
אובדן תמימות ("רוח הוורד"), אל מות האהובה ("על הלאגונות"), קינה ("היעדרות"), טשטוש זכרה ("בבית הקברות"), וראשיתו של עתיד חדש ("האי הלא נודע").
אף כי ברליוז כתב יותר מחמישים שירים, עשרים מהם בליווי תזמורתי, השירים במחזור "לילות קיץ" הם היחידים שיצאו לאור כקובץ. אין זה מחזור שירים בדגם הגרמני של מסע החורף של שוברט או אהבת משורר של שומאן, הבנוי על סיפור ורצף תמאטי; שירי המחזור יוצרים שלמות מאוחדת הודות לכותב היחיד של המילים והשימוש שעשה המלחין לכל אורך היצירה במוזיקת אווירה מעודנת במצלולה ובגווניה. המחזור בנוי מארבעה שירים קודרים, במסגרת מרוממת-רוח של שיר פותח ושיר מסיים. במחקר שפרסם מבקר המוזיקה אא"פ דיקינסון בשנת 1969 כתב: "הנושא המשותף לשירים הוא להלכה אהבה נכזבת או אבודה, המסמלת, יש שיאמרו, כמיהה ליופי שנגוז או אינו מושג. אבל סדר השירים מקרי ויוצר אסוציאציה מקובלת ולאו דווקא כפויה". למעשה היצירה החדשני של ברליוז בכתיבת מחזור שירים תזמורתי היו ממשיכים מעטים, עד שמאהלר אימץ את הסוגה בשלהי המאה ה-19.
ככל הידוע, המחזור התזמורתי לא בוצע במלואו בתקופת חייו של המלחין. היצירה נזנחה למשך שנים רבות, אבל במהלך המאה ה-20 נתגלתה מחדש והייתה לאחת היצירות האהובות ביותר של ברליוז.

מוזיקה

לפי אמות המידה של ברליוז, התזמור צנוע בהיקפו. אין כלי הקשה, ומערך הכלים שנקבע כולל כמקובל את סקציות הקשתנים, כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבסים; כלי נשיפה מעץ: שני חלילים, שני קלרינטים, שני בסונים, אבוב; כלי נשיפה ממתכת: שלוש קרנות; נבל.