לדבלי

תולדות חייו

לדבלי נולד בחווה חקלאית על גבול לואיזיאנה וטקסס. ב-1903 כבר פעל כמוזיקאי והגיע לסנט פול בוטומס עם משפחתו. הוא למד לנגן פסנתר מצפייה בפסנתרנים ואימץ את שיטת הנגינה של הרגטיים ביד שמאל לגיטרה ולגיטרת 12 מיתרים, שיטה אותה פיתח לכדי וירטואוזיות. ב-1912 כתב את שירו הראשון על נושא אקטואלי "טיטניק" ובו הוא מבקר את ההפרדה הגזעית ששררה על סיפון הטיטניק ששקעה. באותה עת עבר לדאלאס והכיר את בליינד למון ג'פרסון, הופיע יחד איתו ולמד ממנו שירים ואת שיטת נגינתו בגיטרה (פינגר סטייל).
אופיו הקשה גרם לו להסתבך לא אחת עם החוק. ב-1915 נאסר בעוון "החזקת אקדח" ונענש בעבודת פרך בקבוצה כבולה בשלשלאות (Chain Gang), ממנה נמלט. ב-1918 רצח אחד מקרובי משפחתו במהלך קטטה ונכלא בבית סוהר לעבודות פרך. בשל כוחו הפיזי הרב הצטיין בעבודה ולפיכך הותר לו להופיע בפני האסירים וצוות הסוהרים ושם גם למד שירים רבים. ב-1925 שוחרר לאחר שכתב שיר-בקשה לחנינה למושל טקסס שחנן אותו.
אולם ב-1930 נאסר שוב, לאחר ניסיון דקירה של אדם במהלך קטטה בלואיזיאנה. שלוש שנים לאחר מכן, בעודו יושב בכלא "אנגולה", הגיעו לראיין אותו ולהקליטו חוקרי הפולקלור האב והבן ג'ון ואלן לומקס, אשר שמעו שבכלא בלואיזינה יושב אדם שהוא ארכיון מהלך לשירי-עם. הקלטותיו של לדבלי הועברו לספריית הקונגרס. במהלך 1934 הגיעו השניים לבקרו והקליטו מאות שירים. במקביל כתב ג'ון לומקס עתירה לחנינה עבור לדבלי למושל לואיזיאנה, שחנן אותו ב-1 באוגוסט 1934. כיוון שארצות הברית הייתה שקועה בשפל הגדול ולדבלי נזקק לעבודה קבועה על-מנת לקיים את תנאי שחרורו, שכר אותו ג'ון לומקס כנהג. עד סוף השנה סייע ללומקס האב במסעותיו בדרום ארצות הברית.
בראשית 1935 הגיע לדבלי עם לומקס לניו יורק והתקבל בסקרנות הקהל לשמוע את "המורשע המזמר". CBS ומגזין טיים הפיקו את הסרט הראשון בסדרת "The March of Time" אודות לדבלי בפברואר 1935, המתעד בין היתר את חתונתו עם חברתו מרת'ה פרומיס (Martha Promise) שהגיעה מלואיזיאנה. באותה שנה הוחתם לחוזה הקלטות בחטיבת "מוזיקת הגזע" של קולומביה רקורדס (ARC race records), אך הקלטותיו לא זכו להצלחה כלכלית.
לדבלי המשיך ללוות את ג'ון לומקס בהרצאות בין היתר באוניברסיטת הארוורד, כמו כן תיעד לומקס את תמלילי שירי העם ששמע מלדבלי בספר Negro Folk Songs as Sung by Lead Belly בשנת 1936. לאחר מכן חזר לניו יורק והופיע בהארלם. ב-19 באפריל 1937 פרסם המגזין "לייף" כתבת צבע גדולה על לדבלי העובדה ש"ידיים שרצחו אדם" מנגנות בווירטואוזיות על גבי גיטרה הייתה לסנסציה.
באותה עת התיידד לדבלי עם ריצ'רד רייט, חבר המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ובעל טור בבטאונה "העובד היומי" (Daily Worker), באמצעות רייט התוודע לדבלי לוודי גאת'רי ופיט סיגר הצעיר והופיע עמם במועדונים בניו יורק. ב-1939 שוב הסתבך לדבלי באישום של תקיפה, אך חולץ באמצעות אלן לומקס בן ה-24, שגייס עבורו כסף לסיוע משפטי. בעונת 1940–1941 אירח אלן לומקס את לדבלי בתוכנית הרדיו שלו. הוא הקליט בתקליטי RCA והיה לאמן הבלוז או הפולק השחור הראשון שהצליח באירופה ויצא לסיור בצרפת ב-1949.
לאחר שחזר מצרפת אובחן כלוקה ב-ALS (שנקראה אז "מחלת לו גריג"). הופעתו האחרונה הייתה באוניברסיטת טקסס באוסטין, במופע מחווה למיטיבו ג'ון א. לומקס.

שם הבמה

שם הבמה שלו, הניתן לתרגום כ"בטן עופרת" או "בטן יצוקה" ניתן לפירוש במספר דרכים. ברור שזהו משחק מילים עם שם משפחתו לדבטר או ביטוי של השם במבטא דרומי כבד. מעבר לכך, גרסה אחת טוענת שהשם בא לו מכך שספג קליע בבטנו, גרסה אחרת טוענת שמקור השם נובע מחוזקו הפיזי הבלתי רגיל שבא לידי ביטוי פעם כאשר אסיר-עמית דקר אותו בסכין ולדבלי, מדמם קשות, מצא כוחות לקחת את הסכין ופנה לדקור את דוקרו.