google/wiki40b huggingface dataset:
שאול רפאל לנדאו

קורות חיים

לנדאו, ציוני מושבע ופוליגלוט דובר פולנית, יידיש, גרמנית ועברית, היה עיתונאי פורה, שפרסם במספר עיתונים יהודיים, בפרט בגרמנית ובפולנית. בין היתר כתב לעיתונו של נתן בירנבוים, !Selbst-Emancipation (גרמנית: "השתחררות עצמית!").
משנת 1892 היה לנדאו חבר במועצת האגודה היהודית-לאומית הווינאית 'אדמת ישורון', מיסודו של מוריץ שנירר.
בין השנים 1893–1895 כיהן כמרצה לתולדות יהודי פולין בבית המדרש לרבנים בווינה (Theologische Israelitische Lehranstalt) מיסודו של אהרון ילינק. בתקופה זו כתב גם בעיתון Allgemeine Zeitung Des Judentums ("אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס", 'העיתון הכללי של יהדות גרמניה'), בעיתון הברלינאי Jüdische Presse ("יִידִישֶה פּרֶסֶה") ובביטאונם של ציוני העיר לבוב.
לנדאו היה מחותמי הקול הקורא הראשון להתאגדות ציונית, בחודש פברואר 1893.
בשנת 1895 התרשם מתאודור הרצל, והצטרף אליו. ב-1897 יזם לנדאו את ייסוד בטאון התנועה הציונית, השבועון "די ולט", ושימש עורכו הראשי עד חודש יולי באותהּ שנה. כחבר ועדת התכנון של הקונגרס הציוני הראשון, נטל חלק בניסוח תוכנית בזל.
ואולם לאחר מחלוקת עם הרצל, ניתק לנדאו מההסתדרות הציונית, וייסד ארגון פועלים ציוני עצמאי בשם 'אחווה'. ב-1898 ייסד והוציא לאור את הירחון 'Der jüdische Arbeiter' (גרמנית: "הפועל היהודי"), שהציג עצמו כ"כתב העת הראשון של הציונות הפרולטריונית" (בגרמנית: die erste Zeitschrift des proletarischen Zionismus).
בשנת 1899 הצטרף לנדאו לשבועון Österreichischer Wochenschrift מיסודו של יוסף שמואל בלוך (1893), שהתפלמס עם הרצל, וכן כתב לעיתון היהודי-לאומי הלא-ציוני Jüdische Volksblatt ("יידישע פאָלקסבלאַט"). במאמריו יצא לנדאו באופן בוטה וחריף כנגד הרצל ופועלו.
בין השנים 1907–1917 הוציא לאור את ה-Neue Nationalzeitung (גרמנית: "העיתון הלאומי החדש"; גלגול של ה"יידישע פאָלקסבלאַט").
סיפוריו של לנדאו התפרסמו במספר כתבי עת.
לאחר סיפוח אוסטריה נמלט לנדאו ב-1939 ללונדון, וב-1941 היגר לארצות הברית, שם נפטר כעבור שנתיים.
מגדלור אשדוד

היסטוריה

המגדלור נבנה בשנת 1965 כחלק מבניית נמל אשדוד שהוקם אז בישראל. הוא ממוקם על גבעת יונה והוא מגיע עד לגובה 138 מטר מעל פני הים. מידי 20 שניות נצפים מראש המגדלור שלושה הבזקי אור הנראים למרחק של כ-25 מייל. המגדל בנוי בחלקו התחתון במבנה משולש ובחלקו העליון הוא הופך לעגול, הזכוכית שבראש המגדלור נלקחה מן המגדלור ביפו שהוצא מפעילות אז.  
בעשור הראשון של המאה ה-21 הופסק השימוש במגדלור עם כניסתם לשימוש של אמצעי ניווט מתקדמים. אתר המגדלור סגור לכניסת מבקרים.
בשנת 2009 הונצח המגדלור על בול שהונפק בישראל.
יחסי הממלכה המאוחדת–פורטוגל

היסטוריה

תולדות היחסים בין פורטוגל לבריטניה מתוארכות לימי הביניים. צלבנים אנגלים סייעו לפורטוגל ברקונקוויסטה, ואחרי שלקחו את ליסבון בשנת 1147, מלך פורטוגל הראשון אפונסו הנריקס הפך את האנגלי גילברט מהאסטינגס לבישוף ליסבון. בשנת 1373 חתמה ממלכת אנגליה על הברית האנגלו-פורטוגזית, הברית העתיקה ביותר בעולם שעדיין קיימת. הברית אושרה פורמלית על ידי הסכם וינדזור בשנת 1386, ובשנת 1387 פיליפה מלנקסטר, בתו של ג'ון מגונט, הדוכס הראשון מלנקסטר, התחתנה עם ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל.
במהלך סוף המאה ה-16 אנגליה מצאה את עצמה נלחמת נגד ספרד, שבזמן זה הייתה cאוניה פרסונלית עם פורטוגל. הארמדה האנגלית הושקה כחלק מסכסוך זה בניסיון להחזיר את העצמאות הפורטוגזית ולהתנגד לספינות צבא ספרדיות ופורטוגזיות שהקימו את הארמדה הספרדית.
נישואים נוספים בין משפחות המלוכה הפורטוגזית לאנגלית התרחשו עם חוזה הנישואין בשנת 1662 כאשר צ'ארלס השני, מלך אנגליה התחתן עם קתרינה, נסיכת פורטוגל, בתו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. הנדוניה העניקה לבריטניה את טנג'יר ובומביי, בתוספת סחר חופשי למושבות פורטוגזיות בברזיל ובאסיה. בתמורה שלח צ'ארלס חטיבת חיילים לשרת במלחמת השיקום בפורטוגל נגד ספרד. קתרינה הפכה את המנהג של שתיית תה לפופולרי, דבר שנראה כיום כחלק מרכזי בתרבות הבריטית. בשנת 1703 הצטרפה פורטוגל לברית של אנגליה והולנד במלחמת הירושה הספרדית נגד צרפת וספרד. באותה שנה חתמו פורטוגל ואנגליה על אמנת מתואן. במאה ה-18 שתי המדינות היו בעלות ברית במלחמת שבע השנים.
במאה ה-19 נכנסה הברית בין פורטוגל לבריטניה לתוקף פעם נוספת בעת שנפוליאון בונפרטה הקים את המערכת היבשתית, אליה סירבה פורטוגל להצטרף, מה שהוביל את נפוליאון לפלוש אליה. בשנת 1807 תקף צבאו של נפוליאון את ליסבון, ואילץ את משפחת המלוכה הפורטוגלית לברוח לברזיל בחסות הצי המלכותי הבריטי. במחצית המאוחרת של המאה, עם ירידת כוחה של האימפריה של פורטוגל בעקבות עצמאותה של ברזיל, היו מחלוקות בינה לבין בריטניה בדרום אפריקה (האולטימטום הבריטי בשנת 1890) שהיווה מבוכה גדולה למונרכיה וליוקרה הקולוניאלית. פורטוגל הייתה אחת ממדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה יחד עם בריטניה. אף על פי שנותרה נייטרלית רשמית במלחמת העולם השנייה, פורטוגל נותרה ידידותית לבריטים, מקבילה לשיתוף פעולה של ספרד עם מדינות הציר.

מלחמות העולם

פורטוגל הייתה חלק ממדינות ההסכמה במהלך מלחמת העולם הראשונה; חיילים פורטוגלים היו הראשונים שהורעלו בגז על ידי חיילים גרמנים, ובכל זאת הם לא קיבלו דבר לאחר הסכם ורסאי. במלחמת העולם השנייה התחייב ראש הממשלה אנטוניו דה אוליביירה סאלאזר לחוזה בן שש המאות (שחודש בשנת 1899). פורטוגל סיפקה סיוע לא בהכרזת מלחמה אלא בסיוע לספרד להישאר נייטרלית ועל ידי קבלת מעמד לוחמני משותף נגד גרמניה, על ידי חכירה של בסיסי אוויר באיים האזוריים לבעלות הברית בשנת 1943. היא ביטלה משלוחים של טונגסטן חיוניים לגרמניה בשנת 1944, לאחר לחץ כבד של בעלות הברית. ליסבון הייתה הבסיס לפעולות הצלב האדום הבינלאומי שסייעו לשבויים של בעלות הברית, ונקודת מעבר עיקרית בין בריטניה לארצות הברית.

יחסים דיפלומטיים

פורטוגל מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-4 קונסוליות בבלפסט, אדינבורו, ג'רזי ומנצ'סטר. מאידך, בריטניה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטימאו.
מבנה צה"ל

צבא הגנה לישראל (בראשי תיבות: צה"ל) הוא צבאה של מדינת ישראל, והארגון המרכזי לשמירת ביטחונה. מבנה צה"ל שוּנָה וחודש רבות מאז הקמתו, וגם כיום נתון צה"ל בהליכי שינוי ארגוני ומבני.

המבנה הארגוני

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
הדרג הפיקודי העליון בצה"ל הוא המטה הכללי, ובראשו עומד ראש המטה הכללי (הרמטכ"ל). הרמטכ"ל הנוכחי הוא רב-אלוף אביב כוכבי. לפי חוק יסוד: הצבא, צה"ל נתון למרוּת הממשלה, והשר הממונה מטעם הממשלה על הצבא הוא שר הביטחון. הדרג הפיקודי העליון (כלומר, חברי פורום המטכ"ל) כולל את הרמטכ"ל וסגנו, ראשי אגפּי המטכ"ל, מפקדי הזרועות, מפקדי הפיקודים המרחביים וראשי גופים נוספים או מפקדיהם (כגון: בתי דין צבאיים, מפא"ת ודובר צה"ל).
אגפּי המטכ"ל אחראים לתכנון מדיניות צה"ל ולתיאומה, וכן להפעלת המערכים הקשורים לתחום התמחותו של כל אגף. מפקדי הזרועות אחראים לבניין הכוח (גיוסו, הכשרתו וטיפוחו) ומפקדי הפיקודים אחראים, עם הרמטכ"ל וראש אגף המבצעים, להפעלת הכוחות שבמרחב אחריותם. במקרה של זרוע האוויר וזרוע הים, מפקדי החילות אחראים גם להפעלת הכוחות האוויריים והימיים בהתאמה, נוסף על בניין הכוח. מבחינה מקצועית, צה"ל מחולק לגופים המכונים חֵילות.
חַיִל הוא גוף צבאי המופקד על תחום מקצועי מסוים. כל חיל כפוף לאגף או לזרוע. צה"ל מכיל 16 חֵילוֹת, המחולקים בין 3 זרועות ו-6 אגפּים של המטה הכללי. כל חייל בצה"ל משתייך מקצועית לחיל כלשהו, ולרוב עובר גם הכשרה במסגרת החיל. לאחר הכשרתם, מפוזרים כוחות החילות השונים ביחידות צה"ל בפיקודים המרחביים, באגפּי המטכ"ל ובזרועות.
הקונטרבס

הקונטרבס (בגרמנית: Der Kontrabass) הוא מחזה אבסורד במערכה אחת מאת פטריק זיסקינד. המחזה נכתב בשנת 1981 ובין השנים 1984–1985 בוצע יותר מחמש מאות פעם, מה שהפך אותו לרב-המכר הראשון של זיסקינד ולמעשה לפריצתו של הסופר. הוא מוצג לעיתים גם כיום.

המחזה

הקונטרבס הוא מונולוג דרמטי, ציני ומריר, של נגן הקונטרבס ספק טרגי ספק קומי, שמנגן כקונטרבס שלישי בתזמורת הממלכתית. פעולותיו של הנגן מועטות, הוא שותה בירה, מחליף תקליטים מדי פעם, וגם פורט על הכלי מספר פעמים. רוב הזמן הוא מגולל את סיפור חייו במעורבב עם סיפור ההתפתחות של הקונטרבס. הנגן, שחש שהוא פקיד זוטר בתזמורת, משווה את ההיררכיה התזמורתית לחיים, את המהפכות בהיסטוריה, לשינויים בסדר העמדה בתזמורת וכיוצא בכך. מניע את המחזה סיפור אהבה נכזבת של הנגן לזמרת סופרן בשם שרה.

בישראל

המחזה תורגם לעברית על ידי גד קינר, הוצאת מודן 1996.
המחזה הוצג בשנת 2001 בפסטיבל תיאטרונטו ביפו במסגרת תיאטרון מלנקי, בבימויו של איגור ברזין עם השחקן מיכאל טפליצקי שזכה בפרס הפסטיבל.
כד פרנסואה

"כד פרנסואה" (באנגלית: François Vase) הוא כד יווני בגובה של כ-66 ס"מ מטיפוס קארטר, המתוארך לשנת 570 לפנה"ס. הכד, אשר נקרא על שם מגלו, אלסנדרו פרנסואה (Alessandro François), מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי בפירנצה, איטליה. הכד נמצא בשנת 1844 בקבר אטרוסקי בנקרות של פונטה רוטלה (Fonte Rotella), ליד העיר קיוזי (Chiusi), איטליה. בשנת 1900 נופץ הכד ל-638 חתיכות חרס על ידי אחד משומרי המוזיאון, אשר זרק שרפרף על ארון התצוגה שהכיל את הכד. הכד שוחזר בשנת 1904. שיחזור נוסף נערך בשנת 1974. 
כד פרנסואה מעוטר בסגנון קדרות הדמות השחורה. עיטוריו מציגים מעל 200 דמויות שונות. הכד נושא את הכתובת "ארגוטימוס (Ergotimos) עשה [אותי]; קליטיאס (Kleitias Κλειτίας) צייר [אותי]". למרות שאי אפשר לזהות בציורי הכד נראטיב עקבי, הדמויות המוצגות בו קשורות לסיפורי המיתולוגיה היוונית הקשורים למיתוס חתונתם של פלאוס (ביוונית: Πηλεύς) ותטיס (ביוונית: Θέτις), הוריו של אכילס ולמלחמת טרויה. 
סגנון תיאור הכד מראה עדיין את ההשפעה המזרחית על עיצוב הקדרות היוונית במילוי כל משטח הכד. אופי מילוי כזה נקרא בידי חוקרי האמנות כ"אימת הריק". הכד מחולק לרצועות לכל אורכו. רצועות אלו מלאות בדמויות. בפס העליון מצויר סצנת ציד מורכבת ורבת משתתפים של ציד חזיר הבר על ידי פלאוס ומלאגרוס. בצידו האחר של הכד מופיעים בני אתונה היוצאים משבי בכרתים אל דלוס. בפס השני מתואר מרוץ מרכבות אשר התקיים בהלווית פאטרוקלס וכן קרב לאפיתים וקנטאורים. הפס השלישי מתוארים האלים הבאים לחתונתם של תטיס ופלאוס ואילו הרביעי מציג אכילס הרודף אחר טרואילוס ואת החזרתו של הפיסטוס להר האולימפוס.
מיכאל אבי-יונה, ההיסטוריון וחוקר תולדות האמנות, מוצא בתאורי הכד ביטויים של סדר חברתי כמו בתיאור בתהלוכת האלים באולימפוס, לצד ביטויים סאטיריים בהוספת דמויותיהם של דיוניסוס והסילאנים בסצנת החזרתו של הפיסטוס לאולימפוס.
ניי-סיר-סן

אתרים

שאטו דה ניי שבתחומה היה מקום מגורים ממלכתי חשוב בתקופת המונרכיה של יולי, ומהווה מוקד תיירות למבקרים בפרוור. הכנסייה הקהילתית סאן-פייר-דה-ניי (Saint-Pierre de Neuilly)‏ הושלמה על פי תוכניות של האדריכל לואי אנרי אלפרד דוברן לאחר מותו, על ידי בנו לואי אלפונס דוברן. בשנים 1913–1914 נוספו שתי רצועות למבנה הנאו-גותי, שנמצא בו פסל מרשים של הבתולה מהמאה ה-17, והציור "ישו בגן הזיתים" (1672 ,Le Christ au jardin des Oliviers)‏ מאת קלאודיו קואלו (Coello).
בית הכנסת בניי-סיר-סן הוא בית הכנסת העתיק ביותר שבפרוורי פריז.
עסק חברתי

עסק חברתי הוא עסק שפעילותו מוכוונת למימוש מטרות חברתיות. עסק חברתי הוגדר על ידי זוכה פרס נובל, מוחמד יונס, בספריו כעסק שנועד לנסות ולפתור בעיה חברתית וכארגון המקיים את עצמו מבחינה כלכלית, כאשר הרווחים כולם חוזרים אל העסק עצמו ולא מחולקים לבעלי המניות, וזאת על מנת להגדיל את ההשפעה החברתית.

עסקים חברתיים בעולם

עולם העסקים החברתיים יחסית צעיר וקיים בסה"כ כמה עשורים בודדים, כאמור בין החלוצים בתחום היה בנק גרמין של ד"ר מוחמד יונוס, ואחריו קמו עוד ועוד עסקים חברתיים במודלים שונים. ההתפתחות של התחום במדינות השונות בעולם שונה מאוד ובהרבה מקרים תלוי בגורמים כגון חקיקה.
סטודיבייקר סילבר הוק

סטודיבייקר הוק

בין השנים 1960-1961 פותח הדגם סטודיבייקר הוק, אשר התבסס על הדגם הקודם סטודיבייקר סילבר הוק וכמעט היה זהה לקודמו, ולדגם סטודיבייקר גולדן הוק.
אלכסנדר וילוק תאייר

אלכסנדר וילוק תאייר (באנגלית: 
Alexander Wheelock Thayer;‏ 22 באוקטובר 1817 - 15 ביולי 1897) היה ספרן ועיתונאי אמריקאי, מחבר הביוגרפיה המלומדת הראשונה של לודוויג ואן בטהובן, הנחשבת עדיין, לאחר מספר רב של עדכונים, לספר העיון התקני על המלחין.

חייו

תאייר נולד במאסצ'וסטס, ארצות הברית. בעבודתו כספרן בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, נתן דעתו על סתירות רבות בביוגרפיה של בטהובן מאת אנטון שינדלר, מזכירו לתקופת מה של בטהובן, שהופיעה לראשונה בשנת 1840. (חוסר המהימנות של שינדלר והדברים שבדה מלבו נחשפו מאז במלואם על ידי חוקרים מאוחרים יותר). ב-1849 הפליג תאייר לאירופה לעסוק שם במחקרים משלו, שלשמם למד גרמנית ואסף חומר מידע. לאחר שנים של עבודה כעיתונאי למחייתו ותלאות רבות, מונה לבסוף לקונסול ארצות הברית בטריאסטה, אז תחת שלטו האימפריה האוסטרו-הונגרית. במשרתו זו יכול היה להתפנות למלאכה שלקח על עצמו. המהדורה הראשונה של הביוגרפיה, שיצאה בשלושה כרכים בשפה הגרמנית והקיפה את חיי בטהובן עד 1816, יצאה לאור בין 1866 ל-1879. הביוגרפיה הושלמה על ידי עמיתו הגרמני של תאייר, הרמן דייטרס, ולאחר מותו של דייטרס המשיך בעבודה הוגו ריימן, שיצר את כרכים 4 (1907) ו-5 (1908) על פי רשימות מעזבונו של תאייר, המכסות את השנים 1817 עד מותו של בטהובן ב-1827. 
עבודתו של תאייר על בטהובן מציבה רף מחייב לאמות מידה מודרניות של דיוק, מחקר ואנאליזה בביוגרפיה.
בשנת 1865 כתב תאייר:
לא אלחם על תאוריות ולא אקדש דעות קדומות; נקודת המוצא היחידה שלי היא האמת.
הנרי אדוארד קרנביל, שיצר את המהדורה האנגלית הראשונה של הביוגרפיה ב-1921, כתב על תאייר ב-1917:
שקדנותו, מסירותו, יכולת הניתוח החריפה שלו, כנותו והגינותו הנחילו לו את אמונם של כל אלה שעמם בא במגע מלבד השרלטנים הספרותיים, שאת הבליהם הרומנטיים שם לו למטרה להכחיד למען האמיתות ההיסטוריות.
את הגרסה האחרונה עד כה של הביוגרפיה עדכן וערך אליוט פורבס.
תאייר כתב גם שישה מאמרים ביוגרפיים פורצי-דרך על משפחת באך, הנדל, היידן, גלוק ובטהובן ב"ציקלופדיה האמריקאית החדשה" של אפלטון (Appleton’s New American Cyclopaedia) בשנים 1858-61, שלושה מאמרים על דוסק, גירובץ (Adalbert Gyrowetz) וסליירי, שהופיעו כסדרה בכתב העת דווייט בשנים 1861, 1863 ו-1864. כן כתב כעשרים ערכים הנוגעים לבטהובן בגרוב. מאמריו, שהוכתרו בשם "מתוך יומני" והתפרסמו בכתב העת דווייט בין 1852 ל-1858 עוסקים בנושאים שונים ומשונים, ממזמורי תפילה של אינדיאנים ועד ג'ני לינד. תאייר הוציא ב-1862 קובץ סיפורים קצרים, בהם הנובלטה "סיניור מאזוני".
שרון אסמן

שירות צבאי

אסמן התגייס לצה"ל, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד. בשנת 2003 מונה למפקד פלנ"ט נח"ל, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל.
באוגוסט 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. באוגוסט 2013 מונה למפקד גדוד 931, אותו הוביל בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן, במהלכו אף נפצע. את תפקידו סיים בשנת 2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה בין השנים 2015–2017. ב-6 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד 17 במאי 2018. ב-31 במאי 2018 מונה למפקד חטיבת בנימין, ושירת בתפקיד עד 29 באוגוסט 2019. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון.
שגרירות הממלכה המאוחדת בפיונגיאנג

היסטוריה

בין הממלכה המאוחדת לקוריאה הצפונית לא התקיימו יחסים דיפלומטיים כלשהם עד ה-12 בדצמבר 2000, כאשר הוקמו לראשונה נציגויות דיפלומטיות בלונדון ובפיונגיאנג במקביל.
במהלך תקופת הביניים שבין מיסוד היחסים הדיפלומטיים ועד מינוי שגריר רשמי, בין השנים 2002-2001, ג'יימס הואר מונה על ידי הממשלה הבריטית לתפקיד הממונה על היחסים. השגרירות הבריטית בפיוניאנג נפתחה בשנת 2001, כאשר השגריר הבריטי הראשון, דייוויד סלין, הגיע בנובמבר 2002.
השגריר הנוכחי של הממלכה המאוחדת בקוריאה הצפונית הוא אלסטייר מורגן.

תקריות חריגות

בתאריך 5 באפריל 2013, ממשלת קוריאה הצפונית מסרה הודעה רשמית לשגרירות הבריטית, כמו גם ליתר השגרירויות הזרות הפועלות במדינה, לפיה לא תוכל להמשיך ולהבטיח את ביטחונם של עובדי השגרירות לאחר ה-10 באפריל 2013. הודעה זו, המהווה חריגה מהנורמות המקובלות ביחסים הדיפלומטיים בין מדינות העולם, הייתה אחד מצעדי התגובה של ממשלת קוריאה הצפונית להחלטה 2094 של העצרת הכללית של האו"ם, ולהתדרדרות היחסים שבין קוריאה הצפונית לארצות הברית. עם זאת, בפועל לא הורגש שינוי כלשהו בשטח ביחס לנציגי ועובדי השגרירויות הזרות במדינה.
ברברה ברי

קורות חיים

ברי נולדה בשיקגו למשפחה יהודית, בתם של פרנסיס רוז ולואיס ברמן.
ברי גדלה בעיר קורפיוס כריסטי, טקסס ולמדה ב"אוניברסיטת טקסס".
ברי היא ניצולת סרטן המעי הגס, כתבה על ניצחונה על המחלה בביוגרפיה שכתבה "Second Act: Life After Colostomy and Other Adventures".
ברי היא אמם של השחקנים אהרון וג'יין הארניק, ממערכת נישואיה לג'יי מלקלום הארניק שנמשכה כ-43 שנים עד לפטירתו.

קריירת משחק

ברי התחילה את הקריירה שלה עם זכייה בצוותא עם אן בנקרופט בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן לשנת 1964.
את הפרס קיבלה על הופעתה בדרמה הבין גזעית "תפוח אדמה אחד, שני תפוחי אדמה".
בשנת 1970 שיחקה במחזמר "קומפני" בתפקיד שרה המתאמנת בקראטה והועמדה לפרס הטוני.
באמצע שנות ה-70 התפרסמה בקומדיית המצבים "בארני מילר" בתור אליזבת' אשתו העובדת הסוציאלית של הבלש קפטן בארני מילר.
ב-1979 הופיעה בדרמת הספורט "תרגילים בהתבגרות" והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד אוולין אמו של רוכב האופניים הצעיר דייב סטולר. ב-1981 שיחקה בדרמה הטלוויזיה "הילד שאף אחד לא רצה" בCBS, בכיכובה של מישל פייפר.
ברי גילמה את דמותה של אוולין סטולר בסדרת הטלוויזיה המבוססת על עלילת הסרט והועמדה לפרס אמי.
ב-1997 דיבבה בסרט האנימציה "הרקולס" את קולה של אלקמני אמו המאמצת של הרקולס
ב-1999 הועמדה ברי לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה בתור המורה סו ברלין בדרמה העצמאית "ג'ודי ברלין".
הועמדה לשני פרסי אמי על הופעותייה בסדרות "חוק וסדר" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד".
ברי הופיעה בארבע עונות הסיטקום "פתאום סוזן" בתפקיד הלן סבתה של עובדת המגזין "השער" סוזן קיין (ברוק שילדס). ב-2005 שיחקה בסרט הטלוויזיה "אבות ובנים", לצד בראדלי ויטפורד וקתי בייקר.
מודל קובלר-רוס

מודל קוּבּלֶר-רוֹס (Kübler-Ross), הידוע גם בתור חמשת שלבי האבל, הוא מודל שפיתחה הפסיכיאטרית אליזבת קובלר-רוס. המודל הופיע לראשונה בדפוס בספרה "על מוות וגסיסה" (1969), והוא מתאר את חמשת השלבים של התהליך שעוברים אנשים לאחר שנודע להם שהם חולים במחלה סופנית.
פרסום ספרה הביא בין השאר למודעות בציבור לטיפול העדין הנדרש עבור אנשים החולים במחלה סופנית, על מנת "להכין" אותם למוות. בהמשך הוכלל המודל עבור כל תהליך של אובדן קטסטרופלי עבור האדם עצמו (כגון גירושין, התמכרות, גילוי טרגי על עצמו או על יקיריו), או לאחר מותו של אדם קרוב לו.

מעבר בין השלבים אצל אנשים שונים

קובלר-רוס כתבה את השלבים הללו עבור אנשים הסובלים ממחלה סופנית או אנשים שאיבדו אדם יקר, ובהמשך הוחל המודל על כל אובדן קשה, כגון פיטורים מהעבודה, גירושים, התמכרות לסמים, או מחלה כרונית.
בניגוד לפרויד, שטען כי בשלבי האבל חובה לעבור שלב מסוים בשביל להתקדם לשלב הבא, קובלר-רוס טענה שהשלבים לא חייבים להתקיים לפי הסדר, וכן לא כל השלבים מתקיימים אצל כולם. עם זאת, לטענתה לפחות שניים מהשלבים מתקיימים אצל כל אחד במצבי אסון.
בנוסף, לטענתה של קובלר-רוס, אנשים החווים את שלבי המודל לא אמורים "לכפות" את קיומו של כל התהליך, ולהכריח את עצמם לעבור את חמשת השלבים, מתוך שכנוע עצמי שכך יגיעו להשלמה עם האסון; תהליך האבל הוא אישי ואין להאיץ או להאריך אותו, יש לתת לו להתקיים בצורה טבעית עד ההגעה לשלב האחרון של הקבלה.
אגי משעול

ביוגרפיה

משעול נולדה בעיר צ'כו סילבאניי (בהונגרית סילאג'צ'ה) בטרנסילבניה שברומניה, בשם אגנס (אגי) להורים יהודים דוברי הונגרית, ניצולי שואה. עלתה ארצה בגיל 4 עם הוריה. המשפחה התיישבה בגדרה. כבר בהיותה תלמידת תיכון החלה לכתוב.
היא למדה ספרות, תחילה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואחר כך באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבלה תואר שני בספרות עברית.
במהלך שנות ה-70 הוציאה שלושה קובצי שירה שלא זכו כמעט לתגובה ביקורתית ולהכרה. חדירתה למרכז השירה העברית החלה רק בשנת 1986, כאשר פרסם חוקר הספרות, המתרגם והעורך דוד ויינפלד, שהיה עורך סדרת השירה בהוצאת "כתר", את קובץ שיריה "יומן מטע". ויינפלד אף המשיך לתמוך במשעול ולסייע לה בתהליך התקבלותה.
למחייתה, לימדה משעול ספרות בתיכון האזורי "באר טוביה".
בשנות ה-90 זכתה משעול לפופולריות הולכת וגוברת גם בקרב מבקרים וגם אצל קוראים מן השורה, ובשנת 1995 אף זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. כן זכתה בפרס הראשון על שם יהודה עמיחי, ובפרס עיריית חולון.
בשנת 2002 שיתפה פעולה עם האמנית הפלסטית איריס איריסיה קובליו בספר "מחברת החלומות", ששילב שירים קצרים ועבודות פלסטיות הנוגעות בנושא החלום.
בשנת 2004 הועלה לראשונה, במסגרת פסטיבל ישראל, המופע "ינשופות" - תיאטרון תנועה מוזיקלי המבוסס על שיריה (בימוי: נועה לב, מוזיקה: מיקה דני). בשנת 2006 ראה אור בהוצאת Graywolf בארצות הברית הספר "Look There", המכיל מבחר משיריה בתרגומה של ליסה כץ.
כיום משעול מרצה במכללת עלמא בתל אביב ומלמדת במסלול לכתיבה של אוניברסיטת תל אביב. היא מנהלת בית-הספר לשירה של "הליקון", ומנחה סדנאות כתיבה במסגרות שונות. היא מתגוררת בכפר מרדכי.
אחדים משיריה של משעול הולחנו, בעיקר על ידי קורין אלאל, שבאלבומה "פשוט כל כך" משנת 2008 כלולים חמישה שירים שכתבה משעול. אלאל גם הלחינה את שירה של משעול "נשימה" לזמרת רוני אלטר. שיר נוסף של משעול שזכה ללחן הוא "הצריף", שהלחינה ושרה יהודית רביץ.
ב-2018 הועבר ארכיונה האישי של משעול לספרייה הלאומית בירושלים, ובו כתבי היד שלה, טיוטות, תצלומים, יומנים אישיים, יומני חלום ומכתבים שקיבלה מאנשי רוח ומבקרים.

ניתוח וביקורת

בשנת 2003 הוציאה משעול אוסף משיריה עד כה, הכולל מסה מקיפה מאת חוקר הספרות דן מירון. במאמר, שכותרתו "הסיבילה הקומית", ניתח מירון את עולמה השירי של משעול החל מספריה הראשונים, וקבע בין השאר כי "אגי משעול היא משוררת שעומדת עתה במלוא כוחה, בצהרי היום השירי הגדול שלה... אגי משעול שייכת, ללא ספק, לשושלת המשוררות העבריות הגדולות - רחל בלובשטיין, יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, דליה רביקוביץ ויונה וולך". עם זאת, במעמדה המרכזי של משעול בשירה העברית הטילו ספק מספר מבקרים, בהם יצחק לאור וגבריאל מוקד, המגדיר אותה כ"משוררת מן השורה השנייה".
הר צ'פרן

הר צ'פרן (באנגלית: Mount Chephren) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים הממוקם לצד עמק נהר מיסטאיה בפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
הר צ'פרן הוא ההר ה-76 בגובהו באלברטה.

מקור השם

ההר, שצורתו כצורת פרמידה, ובשל תלילות צוקיו אינו מכוסה בשלג, ועל כן נראה כפרמידה שחורה, נקרא על שם פרעה חאפרו (באנגלית: צ'פרן - מיוונית: Χεφρήν). שמו של ההר ניתן לו בשנת 1897, על ידי ג'י נורמן קולי, אשר קרא להר "הר הפרימדה" (Pyramid Mountain). בהרי הרוקי הקנדיים היו באותה עת שבעה הרים בשם זה, ועל מנת למנוע בלבול, ב-31 במרץ 1924 שונה שמו של ההר לשמו הנוכחי - שמו של בונה אחת משלוש הפרמידות במתחם הפירמידות בגיזה.

טיפוס

ההר נחשב קשה מאד לטיפוס בשל מורדותיו התלולים, ותנאי מזג אוויר קשים (שלג וקור). 
התנאים הטובים ביותר לטיפוס מתקיימים בסוף יולי ואוגוסט.
מסלול הטיפוס מתחיל באזור המחנאות שליד אגמי ווטרפאול (Waterfowl Lakes) בסמוך לכביש המהיר אייספילדס בפארק הלאומי באנף. שביל העלייה לפסגה עולה טווח גבהים של 1,630 מטרים.
יחסי אוסטרליה–ג'מייקה

סקירה כללית

היחסים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין ג'מייקה כוננו ב-7 בינואר 1974 ועליה הואמן באופן זמני הנציב הגבוה האוסטרלי בקנדה. על פי מחלקת החוץ והסחר האוסטרלית בין שתי המדינות יחסים חמים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו לצד קונסוליה שמחזיקה אוסטרליה בקינגסטון בירת ג'מייקה עצמה. מן הצד השני הפקידה ג'מייקה את היחסים על הנציבות הגבוהה שלה בטוקיו, בירת יפן לצד קונסוליה שהיא מחזיקה בסידני.
אוסטרליה מפעילה בג'מייקה תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה; שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל וכו'. התוכנית מנסה לעזור גם במיגור המחלות שבג'מייקה, בשיקום שאחרי הוריקנים.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. בין שתי המדינות עוברים מדי שנה בשנה כ-1,500 איש. במפקד האוכלוסין באוסטרליה שנערך בשנת 2016 הזדהו 3,100 איש כבעלי מוצא ג'מייקני ועוד 1,000 איש אשר נולדו בג'מייקה עצמה. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בג'מייקה שנערך בשנת 2012.
רוברט נפר

ביוגרפיה

רוברט נפר נולד ב-8 ביולי 1959. נפר נולד באוהיו שבארצות הברית. נפר התעניין במשחק עוד כשהיה ילד מפני שאימו שיחקה בתיאטרון המקומי. שני הוריו הם וטרינרים. בצעירותו, הוא שיחק בהצגות בתיאטרון ובתיכון המקומיים. בהמשך חייו, הוא עבר לניו יורק כדי לשחק. נפר למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אשר היה בית ספר לאומנויות ליברליות. לאחר סיום לימודיו הוא החל לשחק בתאטראות בשיקגו, לאחר מכן בניו יורק ובנוסף עבר לשחק בחו"ל, במיוחד בעיר לונדון.

קריירה

אחרי שזכה בפרס על השתתפותו בסרט "That's Life", נפר שיחק במספר רב של סרטים: "משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק ב'", "להיכן שהיום יוביל אותך", "גז, אוכל ולינה", "מין מסוכן 3", "היטמן", "המשלח 3", "בן ערובה" ו"כשהעולם עמד מלכת". הוא שיחק גם בסדרות "חוק וסדר", "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "ER", "פרקליטי אל איי", "חסרי בושה", "מחשבות פליליות", "הרשימה השחורה", "הבית הלבן", "הוואי חמש-אפס", "מלכי הבריחה", "החץ" ו"הפלאש".
בשנת 2001 החל לגלם את דמותו של הסוכן המיוחד שו בסדרה "גנבים" בABC, הסדרה לא שרדה הרבה וירדה מן המרקע לאחר 10 פרקים.  
תפקידו המשמעותי ביותר עד כה הוא בכל עונות סדרת הטלוויזיה "נמלטים" (2005–2017) בתור טי-באג. 
בספטמבר 2009 נפר הצטרף לסדרה "גיבורים" לעונה הרביעית בתור סמואל, נבל חדש בסדרה.
בשנת 2012 שיחק במותחן הטלוויזיוני "אריות הים 6: הפשיטה על אוסמה בן לאדן", לצידם של קאם ג'יגנדה, ויליאם פיכטנר ואקזיביט.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרת הפשע של רשת TNT, "מוב סיטי" בתפקיד סיד רוטמן, גנגסטר שעובד עם כהן וסיגל.
בשנת 2016 שיחק בסרט הפעולה "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", המשך לסרט "ג'ק ריצ'ר" משנת 2012, בכיכובו של טום קרוז.

האשמות נגד נפר

ב-7 בנובמבר 2017 נפר נחקר על חשד בתקיפה מינית על הסט של הסרט Gas Food Lodging. סוזן ברטר מעצבת התלבושות על הסט הגישה נגדו תלונה חמורה על תקיפה מינית נגדה. נפר הכחיש כל קשר לתקיפה. 
בין השנים 1983–2013 הוגשו נגד נפר עוד 4 טענות המעידות על תקיפה מינית אך הוא שוב הכחיש את האשמות. בעקבות האשמות האלה רוברט נחקר דרך המשטרה ועתיד השתתפותו בסדרה "I ZONBIE" היה מוטל בספק.