google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל גברון

דניאל גָבְרוֹן (נולד ב-7 בדצמבר 1935 בלונדון) הוא סופר, עיתונאי והיסטוריון ישראלי.

ביוגרפיה

גברון נולד בלונדון. בנם של לילי ונתן, אביו היה עורך דין המתמחה ברישום פטנטים. גברון הגיע לישראל לראשונה בשנת 1954 כחלק משנת הכשרה עם תנועת הנוער "הבונים". בין השנים 1955 ל-1959 למד ב-School of Oriental and African Studies. בשנת 1961 עלה לישראל עם אשתו ובנו הצעיר, חי בקיבוץ ואחר כך בעיר ערד, שם שימש כאחראי על התיירות בין השנים 1961 ל-1963. בשנת 1971 עבר לאזור ירושלים. הוא עבד ככתב בקול ישראל ושימש כמנהל החדשות באנגלית. אחר כך הצטרף לג'רוזלם פוסט. 
גברון כתב מאמרים בעבור ה"ניו יורק טיימס", ה"וול סטריט ג'ורנל" וה-"National Jewish Monthly", ושידר ב-BBC, ב-CBS וב-National Public Radio. השתתף בצוות שהקים את Palestine-Israel Journal.
נשוי לאנג'לה (1935), מורה לעיוורים, ומתגורר במוצא עילית. אב לשלושה ילדים, בהם הסופר אסף גברון.
ישראל טייבר

ביוגרפיה

טייבר נולד ללאה ואברהם, הבכור למשפחה חסידית בת עשרה ילדים. האב עסק במסחר בעץ ובקרקעות. כשמת אביו, ב-1912, בהיותו בן 16, נרתם לעול פרנסת המשפחה. ב-1920 עלו שלושה מאחיו לארץ ישראל ולאחר שעבדו בסלילת כבישים בגליל, הצטרפו לדגניה ולכנרת. באמצע 1921 עלו אחריהם גם ישראל, שאר האחים ואמם. תחילה ניסתה המשפחה לעסוק בגידול טבק אך הניסיון נכשל וטייבר החל לעבוד ב"משרד העבודה" שקדם לסולל בונה. במשרה זו עבד בשנים 1923-1927. המשפחה בנתה את ביתם בתחילה באזור בו הוקמה מאוחר יותר שכונת נחלת יצחק. שם החל טייבר בפיתוח עסקיו והיה מעורב בתעשייה וברכישת קרקעות.
ישראל טייבר רכש בשנת 1933 שטח שעליו נבנתה שכונת גבעת רמב"ם כדי לגאול את אדמותיו. השכונה נקראה על שם הרמב"ם, במלאת 800 שנה להולדתו.
שכונת רמב"ם, מפעל חייו של ישראל טייבר, הייתה בראשיתה גבעת טרשים בלתי מעובדת, וכונתה על ידי ערביי האזור "תל אל-הווה" - תל הרוחות, בשל היותה חשופה לרוחות הים. 
ביתו "בית טייבר" ברחוב ביאליק בגבעתיים. המבנה הוקם בשנת 1941 על ידי עטרה וישראל טייבר שבנו גם מגדל מים בסמוך לו. הבית היווה מרכז חברתי ותרבותי לתושבי השכונה וכיום הוא משמש את החברה להגנת הטבע. במגדל המים עצמו שכנה תחנת נוטרים, שפעלה גם כמרכז אימונים של חברי ההגנה.
כחלק מעיסוקיו ברכישת קרקעות ובדאגה לפיתוחם היה מעורב בסלילת כביש תל אביב - הרצליה שנסלל ככביש פרטי באותם ימים.
בשנות ה-40 רקם טייבר חלום ליישב מחדש את פוריה ולהקים בה עיר קיט שתתבסס על חמי טבריה ועל האקלים הנוח יותר של פוריה. התוכנית החלה לקרום עור וגידים ו-40 משפחות התיישבו בבניינים חדשים שנבנו. אולם, מותו הפתאומי של טייבר הפסיק את פיתוח היישוב וזה נקלע למשבר דמוגרפי שנמשך שנים רבות. אכסנית הנוער במקום, נקראת על שמו. 
שימש עד מותו כמנהלן של חברות הביטוח "יהודה" ו"ציון".
חברת הביטוח "יהודה" נמכרה בשנת 1943 על ידי בעלי המניות האמריקאיים למשפחת טייבר, הבעלים של חברת הביטוח "ציון". "ציון חברה לביטוח" הוקמה בשנת 1935 ומ-1940 הייתה בבעלות ישראל טייבר ואחיו חיים טייבר. בשנת 1999 מכרו בני הדור השני של משפחת טייבר את מלוא הבעלות ב"ציון" להראל השקעות.
ישראל טייבר נפטר בירושלים  בי"ד בתמוז תש"י מאוטם שריר הלב בגיל 56. הוא נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
על שמו קרויים מושב ניר ישראל וכן רחוב טייבר בגבעתיים.
דיימלר AG

הקמה

תאגיד דיימלר-קרייזלר קם בשנת 1998 כשחברת מרצדס-בנץ קנתה את חברת קרייזלר שעמדה בפני הליך פירוק, כתוצאה מאיחוד החברות נבחר השם דיימלר-קרייזלר. איחוד זה נשבר כשהחברה הודיעה ב-15 במאי 2007 על רצונה למכור את חטיבת קרייזלר לקרן ההשקעות האמריקאית סרברוס. ב-3 באוגוסט 2007 כשהמכירה הושלמה החברות החליפו את שמן, קבוצת דיימלר ל-"דיימלר AG" וחברת קרייזלר ל-"קרייזלר LLC".
אלדון ברג'וול

ביוגרפיה

ברג'וול נולד בטקומה שבמדינת וושינגטון. ב-1967 התגייס לצבא ארצות הברית והתקבל לשירות בכוחות המיוחדים. בספטמבר 1968 הוצב ביחידת סיור מסווגת  שפעלה במלחמת וייטנאם במשימות מיוחדות באזור המפורז בין צפון וייטנאם לדרום וייטנאם, בקמבודיה ובלאוס. הוא הוביל 25 משימות סיור, תקיפה וחילוץ מעבר לגבול. השתתף בצניחות קרביות מבצעיות רבות ובצניחות ממסוקים ונפצע ארבע פעמים בקרב. ב-27 בספטמבר 1971 במהלך משימה בלאוס, נתקל הכוח בפיקודו שמנה כ-10 חיילים, במארב מצד כוח של כ-75–100 לוחמים. הוא נפגע מפגיעת רקטה נגד טנקים, אך אף על פי כן הצליח להניס את האויב בירי ממקלע. לאחר שהאויב התארגן מחדש הוא שב ותקף את הכוח של ברג'וול, הוא חשף עצמו לאש והצליח לשבור שוב את המתקפה. בנקודת החילוץ סירב לקבל טיפול רפואי עד לסיום אבטחת המקום. על פועלו וגבורתו עוטר בצלב השירות המצוין, העיטור השני בדרגתו בעיטורי הגבורה.
ב-1972 שב מווייטנאם, ובאפריל 1973 סיים קורס קצינים בהצטיינות. הוא שובץ בפלוגת סיור ברגימנט הריינג'רס ה-75 שתמכה בפעילות הקורפוס השביעי בגרמניה המערבית. שימש מפקד מחלקת סיור, ממלא מקום מפקד פלוגה, מפקד מחלקה רובאית וסגן מפקד פלוגה. בהמשך שירותו הוצב בדיוויזיית החי"ר התשיעית ושימש קצין מבצעים בגדוד השלישי ומפקד פלוגה רובאית בגדוד השני של רגימנט החי"ר ה-47.
ב-1981 עבר את המבחנים והתקבל לשירות בכוח דלתא. שימש לוחם, סגן מפקד פלוגה, מפקד צוות, פעמיים מפקד פלוגה. במהלך ההכנות לפלישה האמריקאית לפנמה נפצע בגבו כתוצאה מהתרסקות מסוק אך חזר להוביל את הפלוגה במבצע במהלכו השתתף הכוח בפיקודו בחילוץ אזרח אמריקאי שנכלא על ידי משטר נורייגה באשמת ריגול. במלחמת המפרץ הוביל כוח מהיחידה בפעילות מיוחדת בצפון עיראק. בשנים 1993–1996 שירת כקצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים והשתתף ב"מבצע השבת הדמוקרטיה" בהאיטי. ב-1996 מונה למפקד כוח דלתא.
ב-1998 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה. בתקופה זו הוביל כוח משימות מיוחדות משותף במהלך "מבצע כוח מאוחד", שסיפק יכולות סיור, איתור וחילוץ לכוחות שהפציצו את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. הכוח הצליח לחלץ שני טייסים שהופלו. בשנת 2000 מונה לעוזר ראש מטה כוח הייצוב והיה אחראי למבצעים ללכידת פושעי מלחמה.
ב-2001 מונה למפקד המרכז למבצעים מיוחדים, תוכניות ומדיניות בפיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2003 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן ראש מטה פיקוד כוחות נאט"ו בהולנד, למפקד כוח התגובה של נאט"ו ולנספח צבאי של ארצות הברית בהולנד. ב-2005 מונה לראש אגף מבצעים אסטרטגיים במפקדת כוחות בעלות הברית בעיראק ושירת בתפקיד עד שחרורו ב-2006.
ב-2010 זכה בפרס פיקוד המבצעים המיוחדים על שם בול סיימונס וב-2012 נבחר להיכל התהילה של הכוחות המיוחדים.
נפטר ב-29 באפריל 2019.
בעיית קרוב-רחוק

בעיית קרוב-רחוק (באנגלית: Near-Far Problem) מתייחסת לתופעה אופיינית בהתאבכות גלים במערכות המבוססות על תקשורת אלחוטית, ובפרט בתחום ה-CDMA. בתחום החסימות האלקטרוניות, בעיית קרוב-רחוק מנוצלת כאמצעי להתערבות מפריעה בתקשורת.

מבוא


בעיית קרוב-רחוק היא מצב בו מתקבל במקלט אות חזק, בעל יחס אות לרעש גבוה, באופן כזה שאינו מאפשר הבחנה באות חלש יותר.
בעיה זו קשה לטיפול במיוחד במערכות CDMA, כאשר הגופים המשדרים חולקים את תדירויות השידור ואת זמן השידור. מנגד, מערכות FDMA ו-TDMA פחות רגישות לבעיית קרוב רחוק.
יניב סולומון

קריירת משחק

סולומון החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון. ב-2011 (כאשר שיתף פעולה עם אחיו, אור) וב-2012 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה לנוער. ב-2010 שיחק סולומון בנבחרת הקדטים באליפות אירופה שנערכה במונטנגרו, בה סיימה הנבחרת במקום ה-15, וקלע כ-6 נקודות בממוצע למשחק. ב-2011 שיחק (ביחד אחיו) באליפות אירופה לנוער דרג ב' שנערכה, אותה סיימה הנבחרת במקום השביעי וקלע כ-6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2012, במהלך אימון של נבחרת הנוער, נפגע סולומון ברגלו הימנית וקרע את הרצועה הצולבת. הוא חווה פציעה חוזרת שבעה חודשים מאוחר יותר ושוב ב-2014. לקראת סוף עונת 2014/2015 הצטרף סולומון לאליצור יבנה בליגה הלאומית ובחמישה משחקים קלע 6 נקודות בממוצע למשחק. סולומון החל את עונת 2015/2016 באליצור יבנה וקלע כ-16 נקודות בכ-25 דקות בממוצע למשחק. בינואר 2016 עבר סולומון להפועל באר שבע שם קלע כ-6 נקודות בכ-16 דקות למשחק. בעונת 2016/2017 עבר סולומון להפועל רמת גן גבעתיים שם קלע כ-19 נקודות בכ-33 דקות למשחק. סולומון סיים את העונה כמלך הסלים הישראלי של הליגה הלאומית, ונבחר על ידי האתר ספסל לשחקן הישראלי המצטיין של העונה.
סולומון החל את הקריירה שלו בליגת העל בעונת 2017/18 במדי מכבי ראשון לציון וקלע כ-3 נקודות בכ-10 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2018/19 שיחק סולומון בעירוני נס ציונה, אך באמצע העונה, לאחר ששותף ב-11 משחקים בלבד, הוא חווה פציעה קשה נוספת ולא שב לשחק עד תום העונה.
תוכנית סחל"ב

תוכנית סחל"ב (סטודנטים חוברים לבתי הספר ולגנים) היא תוכנית התערבות ארצית במסגרתה מלמדים סטודנטים לתואר ראשון בבתי ספר יסודי או בגני ילדים.
התוכנית הוקמה בראשית שנות האלפיים על מנת ליישם את חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך משנת 2000. התוכנית מיועדת לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה הלומדים תוכנית לימודים מלאה לתואר ראשון. סטודנטים שמשתתפים בתוכנית זכאים למלגה תמורת התחייבותם להשתלב בפעילות חינוכית בבית ספר יסודי או גן ילדים בהיקף של 4 שעות שבועיות.
התוכנית דומה במאפיינה לתוכנית התערבות נוספת, תוכנית קרב למעורבות בחינוך. הסטודנטים אינם מועסקים באופן ישיר על ידי בית הספר אלא על ידי חברה חיצונית, מרמנת ארגון וניהול פרויקטים.
נצח ישראל

נֵצַח יִשְׂרָאֵל (לעיתים במלואו: נֵצַח יִשְׂרָאֵל לֹא יְשַׁקֵּר) הוא ביטוי שמבטא את נצחיותו של עם ישראל ובהקשרים מסוימים גם את נצחיותה של מסורת ישראל. בשימושו הפופולרי, מביע הביטוי תקווה בגאולה ובניצחון עם ישראל על אויביו.

מקור הביטוי

מקור הביטוי הוא מהפסוק "וְגַם נֵצַח יִשְׂרָאֵל, לֹא יְשַׁקֵּר וְלֹא יִנָּחֵם" שנאמר על ידי שמואל הנביא לשאול המלך, במסגרת תוכחתו על כך שהחרים את רכושם של בני עמלק ולא השמידו כליל. כעונש על מחדל זה אומר שמואל לשאול: "קָרַע ה' אֶת-מַמְלְכוּת יִשְׂרָאֵל מֵעָלֶיךָ, הַיּוֹם; וּנְתָנָהּ, לְרֵעֲךָ הַטּוֹב מִמֶּךָּ. וְגַם נֵצַח יִשְׂרָאֵל, לֹא יְשַׁקֵּר וְלֹא יִנָּחֵם" (ספר שמואל א', פרק טו' פסוקים כח–כט).
גידו פון ליסט

גידו פון ליסט (בגרמנית: Guido Karl Anton List; ‏ 5 באוקטובר 1848 –  17 במאי 1919) היה סופר, מחזאי, ועיתונאי אוסטרי שעסק בחקר ובהפצת תורת הנסתר.

חייו

פון ליסט נולד בווינה למשפחה מן המעמד הבינוני. לטענתו זנח כבר בילדותו את האמונה הנוצרית-קתולית של משפחתו והקדיש עצמו לאל פגאני מהתקופה הקדם נוצרית בשם ווטן (Wotan), ששמו נגזר משם האל אודין מהמיתולוגיה הגרמאנית. בצעירותו הרבה פון ליסט לבלות את זמנו באזור הכפרי של אוסטריה, שם עסק בטיולי הליכה, שייט, ובציור מראות נוף כפרי.
פון ליסט יסד תנועה דתית פגאנית מודרנית בשן "ואטניזם", אשר לטענתו היה בה משום חידוש והחייאת הדת העתיקה של הגזע הגרמאני. דת חדשה זו כללה סדרת רעיונות אריוסופיים (חוכמת הגזע הארי) אזוטריים, אותם כינה ארמניזם (Armanism).
בשנת 1877 החל לעסוק בעיתונות; תחילה פרסם מאמרים במגזינים ועיתונים לאומניים באוסטריה הכפרית. במאמריו הדגיש את המימד הלאומני-פולקיסטי בתרבותם ומנהגיהם של אנשי הכפר. פון ליסט האמין כי הכפריים הללו שימרו מאפייני דת פאגאנית גרמאנית עתיקה מהתקופה הקדם נוצרית. באותה תקופה פרסם גם מספר מחזות ושלושה רומנים שעלילתם מתרחשת בקרב השבטים הגרמאנים בתקופת הברזל.
במהלך שנות ה-90 של המאה התשע עשרה, המשיך בכתיבת מאמרים בעלי מסרים פולקיסטיים בעיתון לאומני שהכילו מרכיבים אנטישמיים. ב-1893 היה בין מייסדיה של קבוצה ספרותית, ומיצב את עצמו כלאומן אוסטרי פאן-גרמאני שהטיף למיזוגה של אוסטריה לתוך האימפריה הגרמנית.
ב-1902 החל לגלות עניין רב בתורת הנסתר, בעיקר בהשפעת האגודה התאוסופית שגרמה להעמקה והרחבה של אמונתו הוואטניסטית, ושילב בתוכה חקר ולימוד של הכתב הרוני.
בשנת 1908 גרמו הפופולריות של כתביו ועבודתו בקרב תומכי הפולק הגרמני והלאומנים, להקמתה של "חברת ליסט", אשר זכתה להתעניינות ותמיכה גם בקרב אנשי המעמד הבינוני והעליון באוכלוסייה. החברה פירסמה את כתביו ביחד עם מאמרים אריוסופיים, וליסט קיבל בקרבם מעמד של כהן גדול. 
ליסט קידם את השקפת העולם המילנרית (Millenarianism), לפיה החברה המודרנית היא מנוונת וניתנת לתיקון רק אחרי התרחשות של אירוע אפוקליפטי שיביא לכינונה של ישות אימפריאלית פאן-גרמאנית חדשה, אשר תקדש את הדת הוואטנית. ליסט האמין שאימפריה זו תקום לאחר ניצחון מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה.
פון ליסט היה דמות ידועה ובעלת השפעה רבה אצל הלאומנים הגרמנים ואנשי הפולק האוסטרים-גרמנים, אך השפעתו התרחבה גם בקרב חוגים עממיים רחבים יותר. לאחר מותו הייתה לתורתו וכתביו של ליסט השפעה ניכרת על התפתחותה והתגבשותה של האידאולוגיה הנאצית, במיוחד בקרב אנשי המפלגה וארגון הס.ס.. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה תורתו להשפיע על אריוסופים ופגניסטים ברחבי העולם.
חירות האדם

חירות האדם היא עקרון יסוד בחשיבה המדינית והפוליטית, המכתיבה כי אין לראות אדם כאמצעי, עליו רשאי אדם אחר לכפות את מטרותיו, אלא כי כל אדם מהווה "מטרה" בפני עצמו. הפילוסוף ג'ון לוק ראה את הזכות לחירות כזכות טבעית של כל אדם. משמעותה של הזכות לחירות היא שהאדם הוא יצור עצמאי שמנהל את חייו באוטונומיה. לכל אדם יש זכות לקבל החלטות לגבי חייו באופן עצמאי וללא התערבות של גורם חיצוני ולחיות את חייו באופן שהוא רואה לנכון. הזכות לחירות היא זכות טבעית שמוענקת לאדם מעצם היותו אדם, לשלטון אסור לשלול את הזכות הזו כיוון שלא הוא המעניק אותה לאדם. עם זאת, ישנם מקרים בהם יש צורך להגביל את חירותו של האדם: אם הוא מהווה סכנה לעצמו, במקרה שהוא פוגע בזכויות של אדם אחר (או בחברה ובסדר הציבורי).
הלגיון השנים עשר פולמינטה

הלגיון השנים עשר פולמינטה (Legio XII Fulminata) (החמוש בחזיז הברק), נוסד בידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפסה"נ בעת מלחמת גאליה, ואורגן מחדש בשנת 44/3 לפסה"נ. הוא שרת במזרח תחת פיקודו של מרקוס אנטוניוס, אחר כך נשלח למצרים על ידי אוגוסטוס, ומשם לסוריה. שירת תחת קאיסניוס פאיטוס בארמניה והושפל בכניעה. הוחזר לסוריה ושהה בה תחת פיקודו של נציב סוריה קסטיוס גאלוס. בשנת 66 לספירה היה הראשון לתקוף את המורדים בירושלים במרד הגדול, וגם לחוות את נחת זרועם של המורדים עד כדי תבוסה. בנסיגה החפוזה, בבית חורון, איבד הלגיון את סמל הנשר (Aquila) שלו. בהמשך המרד השתתף במצור על ירושלים (70 לספירה). מיד לאחר דיכוי המרד, וכעונש על חרפת התבוסה, הוא הועבר למליתֵנֶה (כיום אשקי מלטיה) במזרחה של קפדוקיה, סמוך לנהר הפרת, כדי להגן על הגבול המזרחי של האימפריה.

אזכורים בתרבות

בספריו "פרסי ג'קסון והגיבורים האולימפיים" מתאר ריק ריירדן את הלגיון ואת איבוד העיט שלו באלסקה. בספר מתואר שלאחר איבוד העיט, הלגיון לא הצליח באף משימה ושום חייל שיצא להשיבו, לא חזר. בספר אף מתוארים מרד בר כוכבא ככישלון צורב של הרומאים.
בנק אשראי

בנק אשראי היה בנק קואופרטיבי ארץ-ישראלי שפעל כאגודה שיתופית והתקיים בין השנים 1944-1922.
בנק אשראי חברה הדדית בע"מ נוסדה ב-1922 על ידי יחיאל רבינוביץ'. בראש מוסדות הבנק עמדו ישראל רוקח כיושב ראש מועצת הבנק ומשה גרידינגר כיושב ראש ההנהלה. מאיר דיזנגוף היה בין מייסדי הבנק, נשא בתואר יושב ראש כבוד ופעילות הבנק התנהלה במשך תקופה מביתו הפרטי. קרן ההלוואות של הבנק נקראה לימים קרן דיזנגוף.
הבנק הוקם על בסיס עקרונות הבנקים ההדדיים שנפוצו בבית המועצות, על כך נכתב: "עממיות זו משכה אל הבנק חברים לרוב ובמשך הזמן התפתח ממוסד קואופרטיבי זעיר לבנק גדול ומסועף בעסקיו, הן בענייני חסכון ואשראי והן ביזמה ועזרה - למפעלי בנין ויצירה בקנה מידה גדול. נתן שרות בנקאי ועזרה ארגונית למפעלי דלת העם ולמפעלים ציבוריים ותרבותיים". במסגרת זו הקצה הבנק מסגרות אשראי לרבות מתוכניות הפיתוח העירוניות של תל אביב בשנות העשרים והשלושים, לרבות שיכוני "יעקב" ו"שלמה", הקמת "שכונת העם" ופיתוח שיכוני הפקידים והמורים. 
יחד עם פנחס רוטנברג הוביל הבנק את מימון ועדת הסיוע לתעשייה, וב-1932 היה הבנק שותף בהקמתה של החברה הארץ-ישראלית לביטוח כללי.
בתקופת המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה והמשבר הכלכלי האזורי עם עליית הביקוש למשיכת חשבונות, הבנק עמד בפני קשיים רבים והסתייע בתמיכה כלכלית שסיפק עבורו בנק ברקליס. שלוש שנים לאחר מכן, לקראת ראשיתה של מלחמת העולם השנייה ב-1939, שוב עמד הבנק בפני בעיה דומה אך נותר ללא תמיכה של מוסד חיצוני ונאלץ לעמוד בפני פירוק.
בדצמבר 1939 קיבלו מוסדות הבנק החלטה במסגרתה לא יפורק אך יקפיא את פעילותו לתקופה של ארבע שנים להסדר חובות מול הנושים. מבנה הבנק נרכש על ידי חברת סולל בונה, קרקעות בבעלותו נרכשו על ידי חברות מסחריות והחובות הפרטיים ללקוחות צומצמו בהדרגה. ב-1944 סיים הבנק את פעילותו.
אדלבסן

היסטוריה

האזכור הראשון של מקום יישוב באדלבסן הוא משנת 990. במחצית הראשונה של המאה ה-13 הוקמה בידי בית האצולה פון אדלבסן, טירה ששלטה על המקום, ובסוף המאה ה-14 התבססה העיירה וקיבלה זכויות עיר שוק, ולמעמד בכורה באזור שהתפרנס מחקלאות ומסחר מקומי.
עד 1692 היו העיירה והאזור כולו נתונים לשליטת נסיכות קלנברג-גטינגן . בשנה זו עברה העיירה לשליטת נסיכות הבוחר מהנובר, ב-1807 לשליטת ממלכת וסטפאליה, ב-1814 לשליטת ממלכת הנובר ומ-1866 עד תום מלחמת העולם השנייה, כחלק מפרוסיה, בפרובינציית הנובר.
כיום היא חלק ממחוז גטינגן, במדינת סקסוניה התחתונה.

יהודי אדלבסן

יהודים התיישבו באדלבסן בצורה משמעותית רק במאה ה-18, אך משפחות בודדות ישבו בה כבר במחצית השנייה של המאה ה-17. יהודי העיר היו כפופים הן לשלטונות אדלבסן והן לשלטונות הנובר, ולעובדה זו היו משמעויות שליליות וחיוביות שונות. אחוז היהודים באוכלוסייה הכללית הגיע לשיאו באמצע המאה ה-19, אז עמד על למעלה מ-13%, וקהילת אדלבסן הייתה הגדולה בין קהילות דרום סקסוניה התחתונה, מאז התדרדרה מצבת האוכלוסין היהודיים במקום ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נמנו בעיירה רק 32 יהודים, שמספרם הצטמצם עוד ועמד ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה על 20 בלבד.
קהילת יהודי אדלבסן לא קיימה משרת רב, וכשעלתה ב-1827 שאלה בדבר איוש משרת רב המדינה בהנובר, הצהירה הקהילה כי לדעת חבריה המשרה מיותרת לחלוטין. בולטים בין יהודי אדלבסן: סלי גרפנברג (Selly gräfenberg; 1863–1921); ארנסט גרפנברג  ממציא טבעת גרפנברג  למניעת היריון.
בית הקברות היהודי באדלבסן (גר') הוקם כבר בראשית המאה ה-18 והורחב במאה ה-19.
לנינגראדץ גטצ'ינה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1991 תחת השם "סטרויטל", אך כעבור שנה הפכה ל"אפקס" ומשנת 1993 נקראת בשם מועדון הכדורגל גטצ'ינה. במשך 5 עונות רצופות הקבוצה התמודדה בגביע הרוסי בכדורגל, אך הישג שלה היה דווקא בליגה המקצוענית, לאחר שסיימה במקום השביעי באזור בליגה הרוסית השנייה. מאמן הקבוצה במרבית שנות ה-90 היה ניקולאי גוסודארנקוב. 
בעונת 1997 הקבוצה פורקה בשל קשיים כלכליים, אך הוקמה מחדש בשנת 2015, על בסיס בית הספר לכדורגל ומתמודדת מאז באליפות המחוז. בעונת 2018 התמודדה בליגה הרוסית השלישית, אך סיימה במקום האחרון בבית עם מאזן עגום של 2 ניצחונות, שוויון אחד ו-17 הפסדים.
בשנת 2019 הפכה לקבוצת מילואים של לנינגראדץ.

אצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה מאז עונת 2018 הוא אצטדיון בלטייסקי. אצטדיון אחר, אצטדיון ספרטק המכיל 7,220 מושבים, נמצא בשיפוצים ועם השלמת השיפוצים בשנת 2021 יכיל עד 15,000 מושבים.
הקבוצה מתאמנת במתחם מאריינבורג (ФОК «Мариенбург») בעיר גטצ'ינה הכולל אולם ספורט, בריכת שחיה, מגרש כדורגל, מגרש טניס שולחן וסאונה.
מבצע שבא

רקע

פרטים על מבצע משה שהחל ב-22 בנובמבר 1984 החלו לדלוף לעיתונות יומיים לפני המבצע עצמו והתעצמו עם הזמן. הראשונים לחשוף את המבצע בעקבות הדלפה היו עיתונים בארצות הברית ולאחר מכן עיתונים ישראלים וסוכנות הידיעות AP ורויטרס. ב-4 בינואר 1985 אישר ראש ממשלת ישראל, שמעון פרס את קיומו של המבצע. בעקבות זאת דרשה סודאן מישראל לסיים את המבצע במידי, המבצע הסתיים בסביבות 20 בינואר 1985 ולאחריו נותרו עדיין יהודים רבים במחנות הפליטים.

מבצע שבא

לאחר המבצע הודיע נשיא סודאן, ג'עפר נומיירי, כי היהודים יכולים לעזוב את המדינה, אך לא לישראל. בעקבות זאת כתב ארגון AAEJ מכתב שבו קרא לנשיא ארצות הברית להתערב בנושא היהודים שנותרו. המכתב נשלח לסנאטור אלן קרנסטון שהחתים עליו 80 סנאטורים. בנוסף נשלח מכתב אחר שביקש מהסנאטורים לשמור על כך בסוד, וכל 100 הסנאטרים הסכימו. הנושא הועלה בפני סגן הנשיא ג'ורג' בוש שהשיב כי ארצות הברית תטפל בעניין. במרץ יצא בוש לסודאן כדי לשוחח עם נשיא סודאן ועם אישורו של הנשיא רונלד רייגן הועלה גם נושא היהודים. נומיירי הסכים למבצע אווירי, חד פעמי, שייקח את כל יהודי המחנות ואשר יבוצע רק על ידי האמריקאים ללא מעורבות ישראלית ושהטיסות לא יצאו ישירות לישראל. ההסכמה של סודאן כללה שחרורם של כספי הסיוע הבינלאומי בסך של 215 מיליון דולר שאותו עצר הקונגרס. 
ב-28 במרץ יצא המבצע לפועל כאשר יהודים אתיופים מישראל שעבדו עם "המוסד" הגיעו למחנות כדי לאתר יהודים. שישה מטוסי הרקולס של חיל האוויר האמריקאי שהגיעו מבסיסם שבפרנקפורט נחתו לא רחוק מגדריף והללו הטיסו את היהודים, שלהם הונפקו ויזות למדינות אירופה. המטוסים נחתו למחרת, 29 במאי, בבסיס חיל האוויר הישראלי רמון (כנף 25). ההערכות דיברו על כ-2,000 יהודים שנותרו, אך במסגרת המבצע נמצא שהיו רק 494 יהודים. שלושה מטוסי הרקולס חזרו ריקים לבסיסם. 
מספר ימים לאחר המבצע, ב-4 באפריל הודח נשיא סודאן בעקבות שיתוף הפעולה שלו עם ישראל והוצאה הוראה שאמרה כי מי שהיה שותף בעניין היהודים יוצא להורג או ייאסר.
סגן הנשיא (סרט)

תקציר עלילת הסרט

הסרט מגולל את עלייתו של דיק צ'ייני והפיכתו מאיש עסקים ממולח לאיש החזק בממשל האמריקאי תחת נשיאותו של ג'ורג' וו. בוש ולסגן הנשיא החזק בתולדות ארצות הברית.
סאן (כפר)

יהודי סאן

עדויות ליהודים בכפר קיימות מסוף המאה ה-18. בתחילת המאה ה-19 היוותה הקהילה חלק מקהילת פאפה ובשנת 1850 נוסדה כקהילה עצמאית והוקמו בה בית כנסת, בית עלמין ומקווה. בשנת 1930 חיו בקהילה 37 יהודים, ובמפקד קהילות הונגריה שנערך ב-1944 נכתב כי חיים בקהילה 51 יהודים, ללא רב.
במאי 1944, כחודשיים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו היהודים בכפר לגטו שהוקם בצ'ורנה ומשם לאחר מספר ימים לשופרון. משם שולחו יחד עם שאר יהודי האזור למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר 12 ניצולים שעזבו את המקום תוך זמן קצר. בניין בית הכנסת נמכר ונהרס.
מתרגם

בישראל

אף שרבים מהעוסקים בתרגום לא רכשו השכלה ספציפית בתחום זה, מתקיימים בישראל לימודי תעודה בתרגום באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל. באוניברסיטת בר-אילן מתקיימים גם לימודים לתואר שני בחקר התרגום. 
הפרס המרכזי בנושא התרגום בישראל הוא פרס טשרניחובסקי לתרגום (קיים פרס לתרגומים ספרותיים וכן פרס לתרגומים מדעיים).
בין שאר הנושאים עליהם מוענק פרס ישראל, נמנה גם נושא התרגום  של שירה וספרות. בשנת 2007 זכתה המתרגמת נילי מירסקי בפרס:
נילי מירסקי הביאה את התרגום אל מדרגה אמנותית גבוהה במיוחד. מפעל התרגום הענף שלה סולל דרך לקורא הישראלי אל גדולי הספרות האירופית. תרגומיה של מירסקי מצטיינים בהקשבה דרוכה לקול הספרותי של המקור, ובסירוב ליצור דגם אחיד של תרגום. היא מוצאת לבוש עברי גמיש והולם לסגנונו המיוחד של כל סופר, ויחד עם זאת מעשי התרגום שלה חיים ונושמים בשפה העברית
— נימוק חבר השופטים
בלדווין החמישי, רוזן פלנדריה

בלדווין החמישי (1012-1067) היה רוזן פלנדריה משנת 1035 עד מותו ב-1067. הוא היה בנו של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה הקודם. בשנת 1028 התחתן בלדווין עם אדלה מצרפת, בתו של רובר השני, מלך צרפת.

היסטוריה

בשנת 1028 מרד בלדווין באביו, שברח אל נורמנדי. לאחר שאביו חזר עם כוחות חדשים, בלדווין נכנע אך הורשה למלוך לצד אביו. לאחר מות אביו בשנת 1035 הוא הוכתר כבולדווין החמישי, דוכס פלנדריה. במלחמת לורן (1046-1056) בלדווין כרת ברית עם גודפרי השלישי, דוכס לורן נגד היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בזמן המלחמה הפסיד בלדווין את ואלנסיין לרוזנות אנו. בשנת 1049 הציע ויליאם השני, דוכס נורמנדיה (ולימים מלך אנגליה) נישואים אל בתו, מתילדה מפלנדריה. בלדווין שהיה באותו זמן שקוע במלחמה עם היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיה זקוק לבעלי ברית נואשות הסכים לכך. כשהרמן נפטר בשנת 1051 בלדווין חיתן את בנו, בלדווין עם אלמנתו של הרמן, ריצילדה, דוכסית אנו ובכך סיפח את אנו אל שטחו.
משפחת ספרא

משפחת ספרא היא משפחה של בנקאים סוחרים ופילנתרופיים יהודים שמוצאה בסוריה. בני המשפחה נחשבים בין היהודים העשירים בעולם, ומגזין פורבס העריך כי בסך הכל מנהלת המשפחה עסקים בהיקף 200 מיליארד דולר.

היסטוריה

מוצאה של משפחת ספרא הוא מהעיר חלב שבסוריה. פירוש השם "ספרא" בערבית הוא צהוב או זהב. למרות הדיסקרטיות הקיצונית של תולדות המשפחה הנשמרת על ידם בקנאות עד ימינו, בתחילת דרכם עסקו ככל הנראה במסחר בזהב  שמקורו בשיירות הגמלים שעברו באזור בתקופת האימפריה העותמאנית. 
באמצע המאה ה-19 הוקם בחלב "בנק האחים ספרא" שעסק במימון זעיר של המסחר המתפתח בין אירופה והמזרח התיכון. לפני כ-100 שנה החלה פעילותה העסקית של המשפחה להתפתח במהירות ובניה החלו לעסוק גם בבנקאות מודרנית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר יעקב ספרא מייסד השושלת המודרנית לביירות ופתח בנק תוך שהוא מנצל את הפיכתה של העיר למרכז עסקי במזרח התיכון. 
לאחר מלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לברזיל ובשנת 1957 הקימו שם את "בנקו ספרא". בתחילת דרכם בברזיל התמקד ספרא בניהול נכסים עבור בעלי הון ובהלוואות לעסקים ואנשים פרטיים אשר יכלו בתמורה להציע ביטחונות מוצקים  כגון נדל"ן. אופן פעילות זה איפשר לו להתגבר על חוסר היציבות הפוליטית שאיפיינה את המדינה בתקופה זו ביחד עם אינפלציה גבוהה וסביבה כלכלית בלתי יציבה. ספרא החל ברכישה של בנקים קטנים שאותם מיזג לתוך הבנק המשפחתי והחל להשקיע גם בחברות ריאליות בתחומי הטקסטיל והתאית. בני המשפחה המשיכו להרחיב את הפעילות העסקית למרות שנכשלו בשנת 2003 באחת מהשקעותיהם הגדולות ביותר- חברת הטלפון הסלולרי של ברזיל.
משנות ה-90 ועד לשנת 2005 הייתה למשפחה מעורבות עמוקה גם בעסקים בישראל. בין השאר המשפחה רכשה את השליטה בבנק הבינלאומי ובחברת סלקום.  בשנת 2005 חיסלה המשפחה את עסקיה בארץ. כיום פרוסים עסקי המשפחה ברחבי העולם בתחומי הבנקאות, נדל"ן מסחרי מניב, תעשייה ומסחר.
כפר א-דוואר

היסטוריה

כפר א-דאוור ממוקמת ליד העיר אלכסנדריה, בה התרחש קרב א-דוואר המפורסם בין הקרבות המצריים, שהנהיג אחמד אורבי כנגד הצבא הבריטי במהלך המלחמה האנגלו-מצרית ב-1882. במשך כ-5 שבועות, הצליח אורבי לעצור את הכוחות הבריטיים מלהתקדם אל עבר קהיר. בעיר יש מספר רב של בתי קברות עתיקים כגון קום אל פרג, סידי ר'אזי וכולי, המכילים שרידים של כלי חרס ואבנים מהתקופה הפטמית.

תעשייה

כפר א-דאוור ידועה כיצרנית גדולה של חשמל, טקסטיל ואריזות פירות. החברה הגדולה ביותר בעיר היא חברת "Misr Spinning and Weaving Company". כמו כן, התעשיות שבעיר מייצרות צבעים, סיבי משי וכימיקלים שונים. בעיר מתקיימת גם החקלאות.
בספטמבר 1984, פרצו מחאות של יצרנים בכפר א-דאוור נגד חוסני מובארכ, על מנת להעלות את מחירי המזון בתקופה של ירידה בשכר. המפגינים ברחבי העיר זרקו סלעים והתקוממו בכבישים. כתגובה לפעולות אלו, ירו כוחות הביטחון כדורי גומי וריססו גז מדמיע. הכוחות הרגו כשלושה אנשים ופצעו עשרות.