google/wiki40b huggingface dataset:
כלל הברזל של האוליגרכיה

"כלל הברזל של האוליגרכיה" נוסח על ידי הסוציולוג הגרמני רוברט מיכלס בספרו "מפלגות פוליטיות". לפי כלל זה, היווצרות אוליגרכיה בארגונים המתנהלים באופן דמוקרטי היא בלתי נמנעת, והיא תוצאה של סיבות טכניות. מיכלס ניסח כלל זה לאחר מחקר שערך בארגונים סוציאליסטים ואיגודים מקצועיים באירופה שלפני מלחמת העולם הראשונה.

התנוונות המאבק הסוציאליסטי

לבד מחשיבותו של כלל הברזל של האוליגרכיה עבור התארגנות דמוקרטית, טוען מיכלס כי קיימת השלכה נוספת שלו על מה שמכונה "המאבק הסוציאליסטי". לפי מיכלס, היווצרות אוליגרכיה שכזו תלויה גם באופיו של מאבק זה: הצורך באיחוד כוחות יוצר יתרונות עבור התנהלות ריכוזית של הארגונים הסוציאליסטים. לאור זאת, היווצרות אוליגרכיה חזקה משרתת את המאבק. תהליך זה מתעצם ככל שהאוליגרכיה הולכת ומתקבעת: כל התנגדות אליה, הופכת להתנגדות למאבק עצמו.
הצורך בהרחבת השורות והצורך בעמידה מול כוחות חיצוניים חזקים ועוינים, מביא את הארגון הסוציאליסטי להתנהלות מתונה. הארגון מנסה לשמר את הישגיו על ידי מיסוד המצב הקיים, מתוך ידיעה כי הקצנת המאבק תגרום להתנגדות חיצונית ופנימית, שעלולה לפגוע בארגון. נטייתם של הארגונים לשמרנות מסיבה זו, קשורה קשר הדוק עם התבססות האוליגרכיה: אוליגרכיה זו מתבססת על מיסוד המצב הקיים ומכיוון שכוחה בנוי על מצב זה, שואפת לשמר אותו. כל אוליגרכיה ושמרנות משרתים זו את זו.
מיכלס מרחיב וטוען כי הארגון הסוציאליסטי יוצר בתוך עצמו מבנה חברתי הדומה למבנה שאותו הוא מבקר: הנהגה אוליגרכית ומעמד נמוך רחב, חסר מעורבות בשלטון. מיכלס טוען כי דווקא הצלחת המאבק הסוציאליסטי (בקנה מידה מספרי), מביאה לכך ששינוי סוציאליסטי אמיתי בחברה, לא יתרחש.
חכיתיה

חַכִּיתִּיָה, חכתיה או חקיטיה (בספרדית: Haquetía או Jaquetía) היא שפה רומאנית יהודית, דיאלקט של ספרדית-יהודית (לאדינו) שהיה בשימוש יהודי החוף הצפוני והמערבי של מרוקו ובפרט מרוקו הספרדית, טריטוריה ספרדית בצפון-מערב מרוקו. 
שפת החכיתיה, שמיוחסת עד לגירוש ספרד ושהתפתחה בעוד אזורים שונים בעיקר במרוקו, היא שפה יהודית המבוססת על ספרדית עתיקה ועירוב של מילים בעברית ובערבית. במיוחד בולטת בשפה זו ההגייה של החי"ת הגרונית. החכיתיה נכתבה באותיות עבריות והייתה חלק משמעותי בתרבות של יהודי מרוקו הספרדית, אם כי בניגוד ללאדינו של קהילות המזרח, קיימים מעט מאוד טקסטים כתובים בשפה, והיא שימשה בעיקר לדיבור. טקסטים כתובים בלאדינו של קהילות המזרח שימשו גם את דוברי החכיתיה. כאשר בימינו כותבים טקסטים בחכיתיה, בעיקר לצורכי מחקר ולכתיבת זיכרונות, משתמשים בכללי הכתיב של ספרדית מודרנית בשינויים קלים (בניגוד ללאדינו, הנכתבת הן בעברית והן באותיות לטיניות, לפי שיטות שונות).
מרוקו הספרדית היא טריטוריה שנמסרה לשלטון קולוניאלי ספרדי בהסכם פס בשנת 1912 ובירתה הייתה העיר תטואן. עם קבלת העצמאות מצרפת ב-1956 יצאה גם ספרד משטחה של מרוקו פרט לשתי מובלעות, סאוטה ומלייה, שעד היום (2015) נתונות בשלטון ספרדי. עם זאת, מרוקו הספרדית הייתה נתונה להשפעה ספרדית כבר עם כיבוש ספרד על ידי המוסלמים במאה ה-8. יהודים ומוסלמים שגורשו מספרד במאה ה-15 מצאו בה מקלט, והיא הייתה נתונה גם לשלטון פורטוגלי חליפות.
הקהילות העיקריות שבהן דיברו בשפת החכיתיה הם במערב מקנס, רבאט, בצפון טטואן, אל-קסר אל-כביר, לראצ'ה, אסילה,   טנג'יר, סאוטה ומלייה. יהודים רבים מתטואן היגרו לאוראן שבאלג'יריה במחצית המאה ה-19, ובעקבות זאת צמחה קהילה דוברת חכיתיה (שכונתה "תטואנית") גם בעיר זו. לאחר 1956, עם עצמאות מרוקו, היגרו רוב היהודים דוברי החכיתיה לישראל, לספרד, לוונצואלה ולקנדה. 
דוברי החכיתיה, בניגוד לניבי הלאדינו שדוברו באגן המזרחי של הים התיכון, עמדו בקשר רציף עם ספרדים שישבו, נסעו וסחרו בחוף הצפוני של אפריקה. כתוצאה מכך הייתה החכיתיה נתונה להשפעה חזקה יותר של הספרדית החיה והמתפתחת, בניגוד ללאדינו המזרחית, ששימרה את הספרדית הימי-ביניימית. דוגמה לכך היא סיומת ההקטנה "...יטו" הזהה בחכיתיה ובספרדית מודרנית, לעומת הסיומת "...יקו" בניבים המזרחיים של לאדינו. תופעה זו התגברה ביתר שאת החל מאמצע המאה ה-19, בהתאם להתגברות בנוכחות הספרדית במרוקו. החכיתיה עברה תהליך של רה-היספניזציה, כלומר התאמה מחודשת ללשון הספרדית המודרנית מבחינת המורפולוגיה והלכסיקון. תהליך דחיקתן של מילים ערביות מפני מילים ספרדיות נבע גם מיוקרתה הגבוהה של הספרדית לעומת הערבית בקרב דוברי השפה. באמצע המאה ה-20 כבר הייתה ההשפעה חזקה כל-כך עד כי בלשנים ראו בחכיתייה רק אוסף מאפיינים בלשון הספרדית שבפי יהודים תושבי צפון מרוקו וצאצאיהם, וגם אוסף מאפיינים זה הולך ונעלם בדורנו.
מרי הול

חייה

הול נולדה בניוקאסל על הטיין, אנגליה. את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבלה מאביה, שהיה נבלן בתזמורת להקת האופרה של קארל רוזה. היא למדה גם אצל מורה מקומית, הילדגרד ורנר.
משפחת הול נעה ברחבי המדינה בעקבות האב ועשתה שנים אחדות בגוורלפורד, כפר קטן סמוך למלוורן, ווסטרשייר. כשמלאו למרי תשע, שמע אמיל סורה את נגינתה ויעץ להוריה לשלוח אותה לאקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אך הם דחו את הצעתו. הול המשיכה ללמוד אצל כמה מורים ידועי-שם, בהם אדוארד אלגר ב-1894, אוגוסט וילהלמי בלונדון ב-1896, מקס מוסל בבירמינגהם ב-1898 ופרופסור קרוז ב-1900 בלונדון. בשנת 1901, בעצת יאן קובליק, נסעה לפראג ללמוד אצל מורו לשעבר, אוטאקאר שווצ'יק.
הופעותיה הראשונות של הול היו בפראג בנובמבר 1902 ובווינה בינואר 1903. הופעת הבכורה שלה בלונדון הייתה ב-16 בפברואר 1903. בכל הופעותיה קצרה הצלחה.
הול שלטה בטכניקה, שאותה, כך גרסה, למדה מסווצ'יק.  כחלק מפועלה כמוזיקאית מצליחה היא השתתפה בסיורי קונצרטים ממושכים וביצעה תוכניות תובעניות ללא ליאות. עובדה זו הפתיעה את המתנגדים לה שסברו, כי לא הצטיינה, למראית עין, בכוח גופני.
רייף וון ויליאמס השלים את "העפרוני נוסק" בעזרת הול והקדיש לה את היצירה. היא ניגנה אותה בביצוע בכורה בגרסתה הראשונה, זו שנכתבה לכינור ופסנתר, בקונצרט של אגודת המקהלה של אוונמאות' ושירהמפטון, ב-15 בדצמבר 1920, ואת הגרסה לכינור ותזמורת ב"קווינ'ס הול" עם התזמורת הסימפונית הבריטית בניצוח אדריאן בולט, ב-14 ביוני 1921. בבעלותה של הול היה אחד משני כינורות ויוטי סטרדיוואריוס והיא ניגנה בו. 
בשנת 1911 נישאה הול למנהל עסקיה, אדוארד בארינג; הם גרו בצ'לטנהם והיו הורים לבת אחת, פולין. 
בשנת 1916 הקליטה גרסה מקוצרת של הקונצ'רטו לכינור של אדוארד אלגר בניצוח המלחין.
הול מתוארת כ"אישה מלבבת מאוד, זעירה ומלאת חיים ובעלת חוש הומור מעולה, שהצטיינה גם בנדיבות לבה."
כינור הסטרדיוואריוס משנת 1709, שבו ניגנה במשך למעלה מ-50 שנה ושנודע עם הזמן כ"סטרדיוואריוס מרי הול", נמכר ב"בית המכירות סותבי'ס" באפריל 1988 במחיר שיא של 473,000 ליש"ט לקונה אלמוני מדרום אמריקה.
פרנסואה אנטואן

תחילת דרכו

אנטואן נולד ב-28 בפברואר 1860 בלה מאן שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא התגייס לצבא צרפת ב-1880, וב-1883 הועלה לדרגת לוטננט. בין 1885-1887 הוצב בטונקין, וב-1889 הועלה לדרגת קפטן. ב-11 ביולי 1896 הוענקה לו דרגת אביר בלגיון הכבוד, וב-1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-24 בספטמבר 1911 מונה לחבר בוועדה הטכנית של הצבא, וב-28 בדצמבר 1913 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.

אחריתו

ב-20 במרץ 1919 מונה למפקח על שבויי המלחמה, וב-16 ביוני 1920 הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. עוד באותה שנה הועבר למילואים, וב-1921 פרש מהצבא. ב-11 ביולי 1934 הוענק לו הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הוא נפטר ב-25 בדצמבר 1944 בפריז, זמן קצר לאחר שחרורה מגרמניה הנאצית, בגיל 84.
תהילים כ"ט

תוכן המזמור


במזמור מוזכר קול ה' שבעה פעמים.  המקובלים נתנו חשיבות מיוחדת לזה, אומרים אותו בכניסת שבת משום ששבעה הקולות הם כנגד שבעה ימי השבוע.

המזמור בחז"ל

חז"ל מציינים את ייחודו של המזמור בכך ש'קול ה' חוזר שבע פעמים במזמור, ושם ה' חוזר בו שמונה עשרה פעמים (ואם מונים גם את 'אל הכבוד' מגיעים ל-19 אזכורים), שכנגדם תיקנו בתפילת העמידה של יום חול שמונה עשרה ברכות ועוד אחת.
מפסוקים א–ב מצאו חז׳׳ל מקור לברך הברכות אבות, גבורות, וקדושת השם בתפילת העמידה. (בבלי מגילה יז:)

המזמור בליטורגיה היהודית

מזמור זה מקדים את שירת הפיוט לכה דודי בתפילת קבלת שבת ונוהגים בהרבה קהילות לעמוד בעת אמירתו.
את המזמור נוהגים לשיר בקצת קהילות בהקפות של שמחת תורה, וקהילות ספרדיות ואשכנזיות מלוות בשירת מזמור זה את החזרת ספר התורה לארון הקודש (בקהילות אשכנזיות שרים את המזמור רק בשבת ואילו בחגים ובימות החול נוהגים ללוות עם "לדוד מזמור").
בקצת קהילות אשכנז, הוא נאמר גם בסוף תפילת "מעריב בזמנו" (כלומר כשמתפללים ערבית אחרי צאת הכוכבים) בימות החול.
לאב

1966-1963

ארתור לי, שהתגורר בלוס אנג'לס מגיל 5, החל להקליט כבר ב-1963 כשהיה בן 18 עם להקותיו LAGs ו-Lee's American Four. ב-1964 הוא הפיק סינגל הנקרא "My diary" בו ניגן ג'ימי הנדריקס. לאחר שצפה בהופעה של להקת "The Byrds" הוא החליט להשתמש במוטיבי פולק רוק המזוהים עם להקה זו בלהקה החדשה שהקים "Grass Roots" אשר יותר מאוחר שינתה את שמה ללאב.
לאב החלו לנגן במועדוני לוס אנג'לס באפריל 1965 וקיבלו את תשומת לבם של להקות מפורסמות כגון הרולינג סטונס והיארדבירדס. הלהקה חיה יחדיו בבית שבעבר היה שייך לשחקן האימה בלה לוגוסי (המוכר מגירסת הקולנוע המוקדמת יותר של "דרקולה") ושני האלבומים הראשונים שלהם (Love, De Capo) כללו תמונות מגינת הבית.

1966-1967

ב-1966 כבר היו חתומים בחברת התקליטים "אלקטרה" (Elektra records) וביצעו להיט מינורי - גרסת כיסוי (קאבר) לשירו של ברט בכרך "My Little Red Book". באותה תקופה, הצטרף אלבאן פיסטרר כקלידן וג'וני פלקנסטיין הוחלף בבסיסט קן פורסי. אלבום הבכורה שלהם : "Love" יצא במאי 1966 האלבום הגיע למקום ה-57 במדרג האלבומים של אותה השנה.
שני חברים נוספו בסופה של 1966: ג'ון ברבריס שניגן על כלי נשיפה מעץ ומייקל סטיוארט כמתופף.
שני האלבומים המפורסמים ביותר (ויש אומרים הטובים ביותר) של הלהקה יצאו ב-1967. בינואר של אותה השנה יצא האלבום: "De capo" שכלל את השירים :"Stephanie knows who", "¡Que Vida!" ו"She comes in colors" המלודי. באותה שנה ברבריס ופיסטרר עזבו את הלהקה שהייתה כבר מורגלת לתנודות בהרכבה בעיקר בגלל אופיו הקפדן והקפריזי של סולן הלהקה ארתור לי.
בנובמבר 1967 יצא האלבום שלדעת רבים נחשב המשובח בדיסקוגרפיה של הלהקה: "Forever Changes". האלבום הוקלט בצלה של אחת ממספר התפרקויות שחוותה הלהקה אך לא נראים לכך סימנים באלבום עצמו. שני השירים הראשונים הוקלטו בליווי נגנים נוספים מלבד חברי הלהקה, בלחץ הלהקה שאר השירים באלבום הוקלטו על ידי ההרכב הראשוני בלבד בזמן שיא של 64 שעות בלבד. הצלחתו המסחרית ניכרה רק בבריטניה שם האלבום הגיע למקום ה-24 בעוד בארצות הברית הוא תפס את המקום ה-154 בלבד. עד ימינו אלבום זה נחשב אחד מאלבומי הרוק הפסיכדלי הטובים ביותר ומאבני הדרך במוזיקת הרוק בכלל.

1968-2006

בתקופה שבין 1968 ועד אמצע שנות ה-70 הלהקה התפרקה והורכבה מחדש (בוריאציות שונות) תחת שרביטו של לי מספר פעמים (בעיקר בגלל התמכרותו להרואין של גיטריסט הלהקה בריאן מקלין ואופיו הנוקשה של לי). אף אחד מהאלבומים של אותה התקופה לא הגיע לטבלת המצעדים ואפילו הופעה חד פעמית של ג'ימי הנדריקס בFalse start שיצא ב-1970 לא הצילה מפני התמוטטות הלהקה סופית ב-1974.
ב-1992 ארתור לי הקים את ההרכב Arthur Lee and Love אבל הרכב זה התפרק במהירה כשלי ריצה 6 שנים בכלא בעוון אחזקת נשק. לאחר השחרור לי הקים שוב להקה Love With Arthur Lee אשר גם היא התפרקה ב-2005. הגלגול האחרון של להקת Love הייתהווה תחת השם The Love Band.
סופם של חברי הלהקה היווה המשך טראגי לגלגולה של הלהקה הלא מוערכת: קן פורסי הבסיסט נפטר מגידול במוחו ב-1998 באותה השנה בריאן מקלין הגיטריסט מת מהתקף לב בזמן שאירח מעריצים צעירים שערכו ספר אודותיו. ארתור לי נפטר ב-3 באוגוסט 2006 מסיבוכים בסרטן הדם.
אסקיאל בארקו

קריירת מועדונים

בארקו נולד בויז'ה גוברנדור גאלבס שבסנטה פה וגדל במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-2 באוגוסט 2016 נגד קבוצת דפנסה וחוסטיסיה. הוא הבקיע את השער הראשון שלו נגד גודוי קרוס.
נעלי בית

נעלי בית הן נעליים נוחות, קלות ולרוב גם רכות, המיועדות להינעל בפנים הבית.
גפת נעלי הבית עשויה לרוב בד וסולייתן - גומי או פלסטיק.
סוליותיהן בדרך כלל שטוחות, ללא עקב, למען הנוחות.
צבעי נעלי בית מגוונים מאוד, החל מצבעים חלקים וכלה בדוגמאות משובצות, פרחוניות ומופשטות. נעלי בית משובצות מכונות לפעמים "נעלי קיפי" על שם קיפי בן קיפוד, דמות מהסדרה רחוב סומסום, שנעל אותן.
ישנן נעלי בית הפתוחות מאחור, וננעלות על ידי החלקת הרגל פנימה. אחרות מעוצבות כנעל סגורה, ונרכסות באמצעות רוכסן התפור בחלקן העליון או בצידן. שני הסוגים הללו קיימים בעיצובים לנשים ולגברים. 
ישנן גם נעלי בית לנשים המעוצבות כמגף נמוך שרצועת גומי נסתרת תפורה בפתחו או שרוכסן בצידו. 
נעלי בית לילדים מעוצבות פעמים רבות בצבעים עליזים ובהירים, אם כי קיימים גם עיצובים הזהים לאלו של המבוגרים. עיצוב נפוץ לנעלי בית לילדים הוא דמויות של בעלי חיים (למשל: פיל, ארנב, כלבלב), המעטרות את קדמת הנעל.
ביפן נהוג להסיר את הנעלים לפני הכניסה לבית ולהחליפן בנעלי בית, ולכן בבתים יפנים מוכנות נעלי בית עבור אורחים.
יש הנוהגים לסרוג נעלי בית בשתי מסרגות או בצינורה, בספר על עבודות צינורה יש צילום של נעלי בית שנוצרו ב-1845.
קוריה הוסטיליה

היסטוריה

על פי המסורת, המבנה המקורי נבנה באתר זה במאה השישית לפני הספירה על ידי המלך השלישי של רומא - טולוס הוסטיליוס, וקרוי על שמו. המבנה הראשון הורחב על ידי לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 80 לפנה"ס כדי לאפשר את הכפלת מספר חברי הסנאט, אך שם המבנה (קוריה הוסטיליה) נשמר. במבנה זה נערכה ההוצאה להורג של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, ובו נשרפה בשנת 52 לפנה"ס גופתו של פובליוס קלודיוס פולכר שגרמה לשריפת המבנה כולו. 
בית הסנאט נבנה שנית לאחר שריפה זאת על ידי פאוסטוס קורנליוס סולה ונקרא על שמו - קוריה קורנליה. יוליוס קיסר בנה שוב את בית הסנאט שנקרא מאז על שמו - קוריה יוליה. בעת השיפוצים, התכנס הסנאט בתיאטרון פומפיוס ושם נרצח יוליוס קיסר באידו של מרץ בשנת 44 לפנה"ס. הבנייה נעצרה אחרי הרצחו של קיסר אך סוימה על ידי בנו המאומץ, הקיסר אוגוסטוס.
הקוריה יוליה שופצה (תוך שימור שמה) ראשית על ידי הקיסר דומיטיאנוס בשנים 81-96 לספירה. אחרי נזק נרחב בעקבות שריפה בשנת 283 בימי הקיסר קארינוס, שופץ המבנה שנית בשנים 284-305 בתקופת הקיסר דיוקלטיאנוס. מבנה זה פחות או יותר הוא הקיים היום. 
המבנה שרד את ימי הביניים בשל העובדה שבשנת 658 הפך לכנסייה. על קירות המבנה נותרו ציורי קיר נוצריים. בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני שוחזר המבנה לצורתו המקורית.
גודל המבנה כגודל מגרש כדורסל ומשני צדדיו במות אבן ששימשו כמקומות ישיבה לסנאטורים.
ופל בלגי

ופל בלגי הוא השם שניתן בצפון אמריקה לוופל העשוי מתערובת קלה יותר, ריבועים גדולים יותר ועמוקים יותר, לעומת הוופל האמריקאי. הוופלים הבלגיים הותפחו במקור על ידי שמרים, אך כיום נהוג להשתמש בסודה לשתייה.
במטבח הבלגי ישנים מתכונים שונים לוופלים, ביניהם ניתן למנות את "ופל בריסל" (בהולנדית: Brusselse wafel) ו"ופל לייז'" (בצרפתית: Gaufre de Liège) (שמקורם בבריסל ובלייז'), אך לאף אחד מהם לא קוראים ופל בלגי.
באמריקה נהוג לאכול את המאפה כארוחת בוקר. לוופל הבלגי נהוג להוסיף (בעיקר בארצות הברית) קצפת, אבקת סוכר, פירות רכים, סירופ שוקולד וחמאה או מרגרינה. ניתן לכסות את הוופל בגלידת וניל ובפירות טריים דוגמת תותים ולהגישו כקינוח.

היסטוריה

במקור, הוופל הבלגי הוצג לראשונה בתערוכה העולמית של בריסל (1958), אך הוא זכה לחשיפה גדולה יותר לאמריקאים על ידי בלגי בשם ולטר קליימן ביריד שנערך בשנת 1962 בסיאטל. הוופל הוגש כקינוח עם כדורי גלידה ותותים. הוופל הבלגי צבר פופולריות נוספת לאחר שהוצג ביריד העולמי בניו יורק בשנת 1964 בפארק פלאשינג מדוז. הופל הוצג לרוכשים על ידי מוריס ורמרש מבריסל, בלגיה, ונקרא ופל בל-גם. הופל היה וריאציה של ופל בריסל, וורמרש שהבין שאמריקאים רבים לא מקשרים את בריסל בתור בירת בלגיה החליט לשנות את שם המאכל. הוופל הוגש ביריד עם קצפת ותותים ונמכר במחיר של דולר אמריקאי.
שי באב"ד

ביוגרפיה

באב"ד נולד וגדל בהרצליה. בנעוריו למד במדרשיית נעם שבפרדס חנה ובישיבת הר עציון. בצה"ל שירת כקצין וכמפקד ביחידה מיוחדת של חיל המודיעין והשתחרר מהצבא בדרגת סרן. שירת במילואים בפלגת הלוחמים של שייטת 13, כיום משרת כמג"ד חי"ר במילואים בדרגת סגן-אלוף (במיל’). בעל תואר ראשון בכלכלה ומשפטים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני בכלכלה ומימון מטעם בית הספר לכלכלה של לונדון. בנוסף על כך, חבר ברשת עמיתי מעוז, וסיים קורס למנהלים בכירים באוניברסיטת הרווארד.
באב"ד כיהן במגוון תפקידי ניהול בכירים בין היתר בחברת צים שרותי ספנות משולבים בע"מ, ביניהם, כמנכ"ל אזור ישראל והמזרח הקרוב, עוזר בכיר למנכ"ל, נשיא צים העולמית, מנהל תוכנית ההתייעלות של החברה וכראש אגף תקציבים וכלכלה. כמו כן, עבד בקרן אייפקס הלונדונית ובחברת האסטרטגיה POC.
מילא תפקידים בכמה גופים סטטוטוריים, ביניהם, סגן נשיא לשכת הספנות הישראלית, דירקטור אוברסיז קומרס בע"מ ויו"ר דירקטוריון קרן ההשתלמות להנדסאים וטכנאים במינוי שר האוצר.
בין השנים 2013–2014 כיהן באב"ד כמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במסגרת תפקידו הוא קידם את הסדרת שוק התקשרות המסחרית, קביעת כללים והנחיות לפעילותם של בעלי הזיכיון בטלוויזיה וברדיו ובקרה על ביצועיהם.
באב"ד הוצב במקום ה-11 ברשימת כולנו בראשות משה כחלון לכנסת העשרים, ולא נכנס לכנסת לאחר שכולנו זכתה ל-10 מנדטים בלבד.
בשנת 2010 הצהיר באב"ד כי יעדו העיקרי הוא להשתלב בתפקיד מקצועי במגזר הציבורי: במאי 2015 עם כניסתו של משה כחלון לתפקיד שר האוצר מונה באב"ד לתפקיד מנכ"ל משרד האוצר והחליף את יעל אנדורן.
בעקבות מינויו למנכ"ל האוצר התפטר ב-9 ביוני 2015 ממקומו ברשימת כולנו לכנסת. לצד תפקיד מנכ"ל האוצר, כיהן באב"ד כיו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז מרכז.
באב"ד מתגורר בהוד השרון, הוא נשוי לשני ואב לשתיים.

תחומי פעילות והשפעה

באב"ד, שכהונתו כמנכ"ל משרד האוצר היא הארוכה ביותר מאז 1975 עת כיהן אברהם אגמון, הוביל את הדרג המקצועי במשרד האוצר במהלך 5 שנות תקציב והעביר 3 תקציבים וחוקי הסדרים. ב-2018 גם שימש כארבעה חודשים כממלא מקום הממונה על השכר והסכמי עבודה במשרד האוצר וניהל משאים ומתנים בסכסוכי עבודה רבים בניהם: ברשות המיסים, משרד החוץ, הסתדרות המורים, חברת חשמל, בנמלים ועוד. במהלך כהונתו שלוש סוכנויות דירוג האשראי הבינלאומית העלו את דירוג האשראי של ישראל לרמתו הגבוה מעולם.
במסגרת תפקידו הוביל שורה של רפורמות ומהלכים וביניהם: הרפורמה במשק החשמל וחברת חשמל, הרפורמה במכללות הטכנולוגיות שתכפיל את תקציב המכללות ותציב יעדים לאומיים, הרפורמה לניידות בבנקים, הרפורמה במשק החלב, חוק פנסיה לעצמאיים, חוק קק"ל אשר הבטיח את העברת כספי תגמולים עבור מכירת קרקעות לקופת המדינה, הובלת תוכנית "נטו משפחה" הכוללת הטבות במיסוי למשפחות עובדות, הובלת מסקנות ועדת שטרום להגברת התחרות במגזר הפיננסי, הובלת הוועדה שאישרה את ייצוא הקנאביס הרפואי, הובלת "הסכם כחלון-יעלון" הכולל מתווה חמש-שנתי של תקציב הביטחון (2016-2020), ועדת שכר חיילים - שהוסיפה 50 אחוז לשכר כלל החיילים בצבא, ועדת אג״ח מיועדות, ועדת חוק עידוד השקעות הון לתעשיית עתירת המידע, הוועדה לצמצום ההימורים, הוועדה לקידום התעשייה ועוד.
מתקן התפלה אילת

רקע

העיר אילת סבלה ממחסור במקורות מים מקומיים מאז הקמתה. בנוסף, עקב הריחוק הרב ממרכז הארץ העיר לא חוברה למערכת המים הארצית, כך שעלה הצורך לפתח פתרונות מקומיים לאספקת מים. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 מתקן התפלה אילת מספק את כל תצרוכת המים לעיר.

היסטוריה

אבן פינה למתקן התפלה הראשון באילת, שהוקם על פי שיטת אלכסנדר זרחין, הונחה במרץ 1961 באילת. בתחילת 1964 הופעל המתקן באופן חלקי ואז התברר שהמים שהוא מייצר יקרים והשיטה אינה כלכלית. זרחין טען שהסיבה לכך היא שלא בנו את המתקן על פי הוראותיו ודרש חצי מיליון לירות למימוש מתקן בקנה מידה מסחרי שיוקם על פי הוראותיו. ביוני 1964 הוחל בהזרמת מים מהמתקן של זרחין לתושבי אילת. המתקן באילת פעל במשך כשלוש שנים אך נסגר בגלל חוסר הצדקה כלכלית להפעלתו. במקום מתקן זרחין נרכשו שני מתקנים, אחד בארצות הברית ב-1965 והשני מבריטניה שהחל לפעול ב-1971. מתקן שלישי, הפועל בשיטת זיקוק באידוי רב שלבי, נרכש מחברת הנדסת התפלה בשנת 1971 והחל לפעול באפריל 1974.
בשנת 1975, החלה חברת מקורות בהקמת מתקן להתפלת מי תהום מליחים בשיטת אוסמוזה הפוכה, ומאז 1997 עבר המתקן לעבוד באופן מלא בשיטה זו.
יובל מסנר

ביוגרפיה

נולד באוסלו שבנורווגיה, שם למד אביו רפואת שיניים. כשהיה בן 5 חזרה המשפחה לישראל. גדל בפתח תקווה. החל לנגן בצ'לו בגיל 8.
כתלמיד בבית הספר "רימון" הקים מסנר ב-1986 את להקת "טאטו" ובמקביל הצטרף גם להרכבי ג'אז שונים. ב-1987 השתתף כנגן אורח באלבום "משינה 2" של להקת משינה. ב-1990 הקים ביחד עם דנה ברגר ועם דן תורן את להקת "בלאגן". מאז 1994 מנגן בעיקר עם ערן צור, ובין היתר גם הלחין את מילותיו של צור לשיר "ערב ב' כסלו". ב-2004 יצא אלבום המופע "רביעיית מסנר", ביחד עם אלונה דניאל ועם ערן צור. מסנר הופיע לצד זמרות כמו ירונה כספי, יסמין אבן, אלונה דניאל וליאת שמאי ולצד זמרים כמו ערן צור ודן תורן.
ביולי 1989, מסנר השקה קטינה באלכוהול, קשר אותה למיטתו ואנס אותה פעמיים. הוא הורשע באונס קטינה, ונידון לחצי שנת מאסר בפועל ולשנת מאסר על תנאי. פסק הדין עורר ביקורת בשל העונש הקל יחסית ולשונה של השופטת אוסטרובסקי-כהן, שהרבתה לנזוף דווקא במתלוננת על התנהגותה.
בשנת 2008 השתתף כנגן צ'לו בפסטיבל אישה בחולון. באותה שנה יצא במופע סולו שסיכם 20 שנה של פעילות מוזיקלית ולחניו למשוררים כמו דוד אבידן ויונה וולך.
ב-2009 זכה בפרס קיפוד הזהב על הלחנת ההצגה "אדם זבי דם" בתיאטרון הסימטה. 
משנת 2010 חבר ב"אנסמבל תהילים".
חיבר את המוזיקה לסרטו העצמאי של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית" (2012) וכמו כן למאות הצגות תיאטרון מופעי מחול וסדרות טלוויזיה.
בספטמבר 2018, התעוררה מחאה עקב השתתפותו של מסנר בהופעת איחוד של להקת טאטו לצד ערן צור ואלונה דניאל, זאת על רקע הרשעתו באונס.
חמישים גוונים של שחור (סרט)

הפקה

ב-3 ביוני 2015, הוכרז כי חברת ההפקה Open Road Films רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית ב-5 מיליון דולר. שלב הצילומים לסרט החל ב-11 באוגוסט 2015 בלוס אנג'לס.
צביעה בהתזה

צביעה בהתזה היא טכניקה שבה מרססים בעזרת מכשיר ייעודי ציפוי דק של דבק, צבע, לכה וכדומה דרך האוויר על משטח. טכנולוגיות ההתזה השונות מיושמות בתהליכי ייצור שונים באופן ידני או אוטומטי ומאפשרות דפוסי התזה שונים.

סוגי מכשירים להתזה

קיימות טכנולוגיות שונות של צביעה בהתזה, ומשתמשים בהן לפי המטרה המיועדת. לדוגמה, מרססים דוגמת איירבראש הם כלים קטנים המוחזקים ביד ומטרתם לשמש בעבודות מפורטות כמו ריטוש תמונה, ציור או ציפוי עבודות אמנות. לעומת זאת, בטכנולוגיית האיירלס משתמשים במערכת גדולה יותר המשמשת לסימון כבישים או לכיסוי משטחים גדולים כמו קירות.

מרסס .H.V.L.P

מרסס זה דומה במבנהו למרסס התזה רגיל מבוסס טכנולוגיית איירבראש אך הוא צורך לחץ נמוך(LP). נפח גבוה(HV) של אוויר מניע את הצבע בלחץ אוויר נמוך. התוצאה היא ששיעור גבוה יותר של צבע מגיע אל משטח היעד ונוצרים פחות ריסוס עודף, בזבוז חומרים, וזיהום אוויר. כדי להשתמש במרסס HVLP באוויר דחוס ממדחס אוויר רגיל יש צורך להשתמש בוסת אוויר. לחלופין, יחידת טורבינה (נפוצה כזו המכילה מנוע כשל שואב אבק) יכולה לשמש להנעת האוויר ללא צורך בחיבור למדחס אוויר.

מרסס .L.V.L.P

כמו בHVLP, גם מרססים אלה מופעלים בלחץ נמוך (LP), אבל בנוסף הם משתמשים גם בנפח נמוך (LV) של אוויר לעומת מרססים רגילים וציוד HVLP. זהו מאמץ נוסף להגביר את יעילות ההעברה (כמות הציפוי שתיושם בסופו של דבר על פני היעד) של המרסס, תוך ירידה בכמות צריכת האוויר הדחוס.
חוק איסור צריכת זנות

חוק איסור צריכת זנות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התשע"ט-2019 הוא חוק שאושר בכנסת בדצמבר 2018 והוא צפוי להיכנס לתוקף ביולי 2020. החוק מטיל קנס על צריכת מעשי זנות ועל הימצאות במקום המשמש למעשה זנות.

רקע

היחס לזנות נתון במחלוקת חברתית. העוסקים בזנות חווים לעיתים ניצול, פגיעות נפשיות וגופניות. העוסקים בזנות שאינם עובדים באופן עצמאי, הם לפעמים קורבנות לתופעות כמו סרסרות וסחר בבני אדם לצורך זנות.
בישראל לא היה השימוש בשירותי זנות אסור עד לחקיקת חוק זה. עם זאת, נאסרה הפעלה של בתי בושת, שידול קטינים לזנות, סרסרות לצורכי זנות, סחר בנשים, שידול לזנות ופרסום זנות.
בשנת 1999 עבר בשוודיה חוק שאוסר רכישת שירותי זנות, וחקיקה דומה נעשתה במדינות נוספות בהן אירלנד, צרפת, נורווגיה, צפון אירלנד, קנדה ומדינות בארצות הברית. עם קבלת החוק, הפכה ישראל למדינה העשירית בעולם שאוסרת בחוק צריכת זנות.

תוכן החוק

החוק מתחיל בסעיף הצהרתי על מטרתו: "מטרתו של חוק זה להביא לצמצום הזנות באמצעות קביעת איסור צריכת זנות, כחלק ממהלך משולב הכולל חינוך והסברה לציבור והרחבת דרכי טיפול ושיקום לאוכלוסיות בזנות (בחוק זה – המהלך המשולב לצמצום הזנות), מתוך הכרה במאפייניה הפוגעניים של הזנות ובנזקים הכרוכים בה".
על פי החוק אדם שייתפס בפעם הראשונה עובר על חוק זה, יוטל עליו קנס מינהלי בסך 2,000 ש"ח. עבירה חוזרת על החוק תגרור קנס של 4,000 ש"ח. החוק מאפשר גם להגיש כתב אישום בהליך פלילי ובית המשפט יוכל להטיל על הנאשם קנס בגובה של עד 75,300 ש"ח. על פי החוק תאסר צריכת זנות או הימצאות במקום שמשמש באופן מלא או חלקי למעשי זנות.
שר המשפטים, בהסכמת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע בתקנות אמצעי חלופי לתשלום הקנס המינהלי, כולו או חלקו, שיוטל על מי שהפר חוק זה. מטרת האמצעי החלופי היא, בין השאר, להקנות ידע ולהגביר את המודעות בכל הנוגע לנזקים הנגרמים לאוכלוסיות בזנות, והכול כדי למנוע את הישנות ביצוע העבירה.
בתיקון עקיף לחוק העונשין הוגדל העונש על צריכת מעשה זנות מקטין, משלוש שנות מאסר לחמש שנות מאסר. תיקון זה נכנס לתוקף מיד עם פרסום החוק בספר החוקים, והוא אינו מוגבל בזמן.

תמיכה וביקורת

החוק זכה לקונצנזוס מלא בכנסת ובקרב מספר ארגונים פמיניסטיים. מנגד נשמעו גם קולות בגנות החוק, כשהבולטים שבהם הם עמותת "מעברים" ועובדות המין עצמן.
ההתנגדות נחלקה לשני נימוקים: פרגמטית וערכית. מבחינה פרגמטית נטען שהחוק לא יגשים את היעדים להם נועד. אלישע אלכסנדר, מנכ"ל "מעברים", אמר על החוק:
שוק התעסוקה לא ערוך לקלוט טרנסיות ואפילו לא ערוך לקלוט תמיד טרנסים, ועל ג'נדרקווירים אין בכלל על מה לדבר. חינוך של מעסיקים לא ייקח שנה וחצי עד שהחוק ייכנס לתוקף, זה ייקח יותר, ובינתיים זה גזר דין מוות עבור כל אלו שנמצאות ונמצאים בזנות.
מבחינה ערכית נטען  שהחוק פוגע בחופש העיסוק של הנשים לעסוק בזנות ופוגע בחירותן של צרכני הזנות. מאידך בתמיכה בחוק נטען שאצל מרבית העוסקות בזנות אין זו  אפשרות אחת המונחת בפניהן לבחור בה אלא האפשרות היחידה, ולכן במצב קיצוני זה מוצדק להגביל את החירות בשם אותה חירות עצמה.
ארגונים אחדים, בהם משמר זכויות האדם ו-GAATW  הביעו ביקורת על המודל השוודי, עליו מבוסס החוק, והביעו תמיכה ב"דה-קרימינליזציה של עבודת מין, זכויות עבודה של עובדי מין, וניתוק הקשר הרעיוני בין עבודת מין וסחר בבני אדם".