מרכז מסחרי (תל אביב)

מרכז מסחרי הוא מתחם בתל אביב המשתרע בין הרחובות דרך יפו, רחוב העלייה ורחוב וולפסון. רחובו המרכזי של המתחם הוא מערבו של רחוב לוינסקי. שמו של המתחם הונצח בעבר באחד הרחובות הקטנים החוצים את המתחם ממזרח אל מערב (רחוב מרכז מסחרי, כיום רחוב מטלון). תכנן: האדריכל יוסף טישלר.
המרכז הוא מוקד מסחר סיטונאי ומכיל בתי מסחר, בתי מלאכה, מחסני מזון, ומסעדות פועלים לשירות העובדים וקהל הקונים. חלק מהמתחם מוגדר כשוק (כך קטע רחוב לוינסקי בין רחוב העלייה עד רחוב השוק שבו נמצא כיום "שוק לוינסקי" וגם המתחם שבו שכן בעבר "שוק העלייה"). בתי המרכז, שהוקם בשנות העשרים גבוהים יחסית לבנייה בתקופה זו (בני 3-4 קומות) ומצטופפים לאורכם ולרוחבם של רחובות במבנה של שתי וערב. מבנה המרכז ואופיו כמעט ולא השתנו במהלך השנים.

היסטוריה

לאחר הקמת אחוזת בית ונוה צדק נותרו שטחי חולות ופרדסים בבעלות ערבית (בעיקר שייח' עלי) בין השכונות היהודיות ויפו. חברת "גאולה" בראשותו של דוד סמילנסקי, ממייסדי תל אביב עסקה ברכישת קרקעות באזור חיץ זה, והצטרפו אליה גורמים נוספים ובמיוחד חברת "מרכולת" (ששמה מונצח ברחוב בשם זה בגבולו המערבי של המתחם) בראשות נחמן פלמן, שהתכוונה להקים במקום אזור מסחרי. רוב רובה של הפעילות המסחרית והעסקית של היהודים התרכזה עדיין ביפו (כיוון שראשי הוועד, עקיבא אריה ויס ומאיר דיזנגוף התעקשו שלא לפתוח בתל אביב בתי מסחר כדי לקבע את דמותה כ"עיר גנים"). בינתיים שימש האזור כשוק פתוח אליו הגיעו שיירות גמלים עם סחורה מיפו וקונים יהודים משכונות תל אביב העתידית וממושבות כגון ראשון לציון, פתח תקווה ועוד. 
לאחר פרעות תרפ"א בהן נרצחו יהודים ונבזזו בתי עסק ביפו הובהר הצורך בהקמת מרכז מסחרי יהודי. למשימת הקמת המרכז התגייסה אגודת "מרכז מסחרי" בראשות מנחם גילוץ, אף הוא מימייסדי תל אביב, שיצרה אגודה בה ערבו זה לזה החברים הדדית מול מוסדות פיננסיים כבנק אפ"ק ובנק ברקליס לקבלת הלוואות לרכישת מגרשים באדמות "מרכולת" והקמת בתי עסק. ב-1921 הוקם מרכז מסחרי בגבול הרחובות כפר גלעדי והקישון שגדל והתרחב מאוחר יותר. היה זה המתחם הראשון בארץ ישראל שתוכנן מראש כמרכז מסחר ומלאכה, בנפרד ממגורים.
עם זאת, לאחר זמן מה, עת נרגע המצב והמתיחות התפוגגה, נעצרה אט אט הקמת המרכז המסחרי ועל האדמות שב ונוצר שוק פתוח. מאיר דיזנגוף, ראש העיר, כתב ב-1924 למפקד משטרת תל אביב, חיים הלפרין:
בסביבות הרחובות קצה אחד העם אוהל משה מקום היה מקודם שוק הולך ונעשה שוב שוק. בכל בוקר יכולים לראות שם סביב המקום, שנועד היה להיות גן ילדים, גמלים, חמורים, ומסתובבים של ערבים כמו בשוק. הם שמים את הפירות והירקות על הקרקע והכל מלוכלך. אני מבקש אפוא מכבודו לשלוח לשם בכל בוקר השכם שומר שישגיח שלא יהפכו מקום זה עוד הפעם לשוק. רבים מרוכלי הרחוב משאירים ברחוב עגלותיהם ושולחנותיהם, מה שמתנגד לכל חוק, והרחוב לא יכול להיות לרשות היחיד. הנני מבקש עוד פעם לאחוז בכל האמצעים שבלילה לא יישאר שום דבר ברחוב. לא עגלות, שולחנות וסחורות ולא ארגזים ותיבות".
— אילן שחורי, ראשיתו של שוק הכרמל בתל אביב, טבע וארץ ינואר-פברואר 2009
המרד הערבי הגדול של 1936–1939 נתן דחיפה מחודשת להרחבת המרכז המסחרי והוא החל להוות את המרכז הסיטונאי העיקרי לכל דרום ארץ ישראל היהודית. בשנת 1935 נבנה שוק העלייה בסגנון הבינלאומי ברחוב העלייה פינת רחוב וולפסון וכיום הוא מבנה נטוש המיועד להריסה מלבד חזית מבנה השוק המיועדת לשימור.

המרכז בעבר

בעבר נבדלו רחובות המרכז זה מזה על פי תחומי הפעילות של החנויות: כגון - רחוב מטלון שהיה מוקדש לכלי בית, רחוב לוינסקי שהיה מוקדש למוצרי מזון, רחוב וולפסון שהיה מוקדש עבור תאורה, רחוב כפר גלעדי שהיה מוקדש למוצרי קוסמטיקה, ודרך יפו שהיה מוקדש לאביזרי אופנה.

מחסני מזון

ברחבי המתחם שכנו גם מחסני מזון בסמוך אל שוק העלייה שסיפקו תוצרת ביתית לכל הארץ וכיום עוברים הסבה אל מגורים.

שוק התחפושות

עד לתחילת שנות ה-90 התקיים: שוק תחפושות ברחוב כפר גלעדי כמידי שנה לפני חג הפורים.

המרכז כיום

כיום מהווה המרכז את אחד האזורים המוזנחים ביותר בעיר]. בשעות היום מתקיימת בו פעילות מסחרית שוקקת אך לעת ערב הוא נותר נטוש מקונים וסוחרים ומתגוררים בו מעוטי-יכולת השוכרים דירות בבתיו הישנים, חלקם מהגרי עבודה. בחלק מהרחובות מתקיימת לעת ערב פעילות של זנות וסחר בסמים.