google/wiki40b huggingface dataset:
נובויוקי אבה

ראשית חייו וקריירה צבאית

אבה נולד בעיר קנאזווה שבמחוז אישיקווה למשפחת סמוראים. הוא עזב את לימודיו בתיכון על מנת להתגייס לצבא במהלך מלחמת סין-יפן הראשונה. לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית הקיסרית, ולאחר מכן המשיך למכללת המטה הצבאי, שם למד עם סדאו אראקי, לימים קצין לאומני קיצוני. אבה פיקד על רגימנט הארטילריה השלישי מ-1918 עד 1921.
אבה קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים הרביעית ב-22 בדצמבר 1930, ומאוחר יותר שירת כמדריך במכללת המטה, לפני שהפך לסגן שר המלחמה ומנהל האגף לענייני צבא במשרד המלחמה. בשנת 1933 קיבל דרגת גנרל, ובעקבות זאת קיבל את הפיקוד העליון על חיל המצב היפני בטייוואן. ב-1936 סיים את השירות הפעיל, ונכנס לרשימת המילואים.

ראש ממשלה

אבה לא היה הבחירה הראשונה להחליף את ראש הממשלה שהתפטר, הירנומה קיאיצ'ירו. מצד האזרחים, היו פומימרו קונואה וקוקי הירוטה עדיפים עליו, בעוד הממסד הצבאי וגורמים לאומניים קיצוניים תמכו בגנרל אוגאקי קזושיגה. לאחר שהכריז הגנרו האחרון, סיונג'י קינמוצ'י, שאין הוא מעוניין באף אחד מהמתמודדים, דחף הצבא את אוגאקי ביתר שאת. אולם, אוגאקי חלה ונאלץ לשהות בבית חולים. לפיכך, הושגה פשרה שלפיה יקבל שר המלחמה המכהן, אבה, את תפקיד ראש הממשלה. אבה לא השתייך לסיעת טוסיי-הא ולא לסיעת קודו-הא, ואף זכה לתמיכת הצי הקיסרי היפני.
אבה הפך לראש ממשלת יפן ב-30 באוגוסט 1939, ובאותה עת החזיק גם בתפקיד שר החוץ. במהלך כהונתו, שנמשכה ארבעה חודשים בלבד, שאף אבה להביא את מלחמת סין-יפן השנייה לסיומה ולשמור על נייטרליות בעימותים באירופה. הוא אף התנגד לכריתת ברית עם גרמניה הנאצית ועם איטליה הפאשיסטית.
בשל חוסר תמיכה מצד גורמים צבאיים ומצד מפלגות אחרות, נאלץ אבה להתפטר, ויונאי מיצומאסה החליפו בינואר 1940.

המשך הקריירה

שלושה חודשים לאחר התפטרותו, שלח הצבא את אבה לסין בתור יועץ לוואנג ג'יוויי, שאותו הציבו היפנים בראש העיר נאנג'ינג, ועל מנת שיבטיח את האינטרסים הכלכליים והצבאיים של יפן בצפון סין. לאחר שובו ליפן ב-1942, הצטרף אבה לבית האצילים של הדיאט של יפן וקיבל תפקיד בכיר במפלגת טאיסיי יוקוסאנקאי. לאחר מכן, הפך למושל הכללי של קוריאה מ-1944 עד 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה סולק אבה ממשרתו הציבורית ונעצר על ידי רשויות הכיבוש האמריקאי. אולם, הוא נמצא חף מפשע ושוחרר תוך זמן קצר.
קייקו, נסיכת אקישנו

ביוגרפיה

קייקו נולדה ב-11 בספטמבר 1966 בעיר שיזואוקה בחבל צ'ובו שביפן. היא הבת הבכורה של טטסואיקו קאוואשימה וקאזויו סוגימוטו. ב-1967 החל אביה ללמוד באוניברסיטת פנסילבניה, ולפיכך עברה המשפחה לפילדלפיה. לימים קיבל אביה תואר דוקטור, ואף לימד באוניברסיטה. מאוחר יותר עברה המשפחה לווינה שבאוסטריה, במסגרת לימודיו של אביה. קייקו קיבלה חינוך בגרמנית בבית ספר מקומי. ב-1972 חזרה המשפחה ליפן, ואביה החל ללמד באוניברסיטת גאקושין בטוקיו. קייקו עצמה החלה ללמוד באוניברסיטה, וב-1989 השלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה.
במהלך לימודיה באוניברסיטת גאקושין, פגשה קייקו את הנסיך פומיהיטו בנם של אקיהיטו (אז נסיך הכתר) והנסיכה מיצ'יקו. ב-26 ביוני 1986 הציע לה פומיהיטו נישואים. עם זאת, רק שלוש שנים מאוחר יותר ב-12 בספטמבר 1989, לאחר שהקיסר הירוהיטו נפטר ואביו של פומיהיטו הפך לקיסר החדש, יצאה הודעה רשמית מטעם מועצת בית הקיסר על האירוסים. טקס האירוסין הרשמי התרחש ב-12 בינואר 1990, אולם לא הוכרז תאריך לחתונה בשל תקופת האבל על הירוהיטו. 
בסופו של דבר נערכה החתונה ב-29 ביוני 1990 בארמון הקיסרי של טוקיו. אביו של פומיהיטו הודיע שעם נישואיו, מייסד פומיהיטו ענף חדש במשפחת המלוכה היפנית. הוא העניק לו את התואר אקישנו נו מיה" המתורגם בדרך כלל כ"נסיך אקישנו". אותו תואר הוענק לקייקו, והוא יעבור בירושה לצאצאיהם. עם זאת, קייקו ידועה ביפן בפשטות כ"הנסיכה קייקו". הנישואים זכו להתנגדות חריפה מצד גורמים שמרניים במשק הבית הקיסרי, מכיוון שקייקו הייתה מהמעמד הפשוט. למעשה, גם אמו של פומיהיטו, הקיסרית מיצ'יקו, לא הייתה ממעמד האצולה, אולם משפחתה הייתה משפחה עשירה מאוד ובעלת השפעה. בניגוד לכך, משפחתה של קייקו הייתה משפחה בעלת אמצעים צנועים שהתגוררה בדירה קטנה בקמפוס של האוניברסיטה. בנוסף לכך, פומיהיטו שבר את המסורת בכך שנישא לפני אחיו הגדול נארוהיטו. בין המתנגדים הבולטים לנישואים נמנתה סבתו של פומיהיטו, הקיסרית האם נאגקו. יצוין שהיא התנגדה גם לנישואי הוריו של פומיהיטו.
קייקו שברה את המסורת פעם נוספת כאשר המשיכה את לימודיה באוניברסיטה. ב-1995 היא השלימה תואר שני בפסיכולוגיה. בהמשך קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת אוצ'נומיזו. היא ידועה בהתעניינותה המתמשכת בתרבות חרשים ובחירשות ביפן. היא למדה את שפת הסימנים היפנית והיא מתורגמנית מיומנת של שפת הסימנים. היא משתתפת רבות בכנסי חרשים רשמיים ולא רשמיים. בשנת 2006, כשהייתה בהריון עם בנה השלישי, אובחן אצלה מצב של שליית פתח, ולפיכך נולד הבן בניתוח קיסרי. הילד קיבל את השם "היסאהיטו", והיה לבן הזכר הראשון שנולד במשפחת המלוכה היפנית מאז 1965. בשל לידתו, נזנחה הצעת חוק שניסח ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, אשר נועדה לאפשר גם לאשה לשבת על כס הקיסרות.

תואר

לאחר נישואיה, קיבלה קייקו את התואר "הוד מעלתה הקיסרית נסיכת אקישנו".
שש נפשות מחפשות מחבר

שש נפשות מחפשות מחבר (באיטלקית: Sei personaggi in cerca d'autore) הוא מחזה איטלקי מאת לואיג'י פיראנדלו שנכתב ב-1921 והוצג לראשונה באותה שנה בתיאטרו ואלה ‏ (Teatro Valle - 'תיאטרון העמק') ברומא. המחזה אבסורדי ומטא-תיאטרלי ועוסק במערכת היחסים בין סופרים, הדמויות שהם יוצרים, והעוסקים במלאכת התיאטרון. המחזה זכה לביקורות מעורבות, כאשר בהופעת הבכורה אנשים מהקהל צעקו "בית משוגעים!", אך מאוחר יותר המחזה התקבל בהבנה רבה יותר, במיוחד לאחר שפירנדלו סיפק הקדמה למהדורה השלישית של המחזה ב-1925, אשר הבהירה את הרעיונות והמבנה של היצירה. המחזה הוצג לראשונה בישראל ב-20 באפריל 1952 בתיאטרון האהל, בתרגום מנשה לוין, בבימויו של הבמאי היהודי-שווייצרי פנקס בראון  ועם תפאורה מאת ד"ר פאול לוי.

עלילה

להקת תיאטרון עורכת חזרות לקומדיה. לפתע מופיעות על הבמה שש דמויות שמפסיקות את החזרה. אבי המשפחה מספר שהדמויות הן פרי דמיונו של המחבר שחזר בו וכעת הן רוצות לחיות ומבקשות מהבמאי שיציג את סיפורן קורע הלב. 
האב הוא אדם משכיל מהמעמד הגבוה, שנשא אשה מהמעמד הנמוך. לזוג נולד בן וכשהבן הגיע לגיל שנתיים האב מאס, שידך לה את מזכירו, אדם פשוט כמוה וגירש אותם. המזכיר והאישה נוסעים לחיות בעיר אחרת הולידו שלושה ילדים וחיו באושר. לאחר פטירתו של המזכיר נותרים האישה ושלושת ילדיה חסרי כל ושבים לעיר מגוריו של האב. האם מוצאת עבודה בחנות כובעים. מעל החנות מעבידה בעלת החנות נערות עניות בזנות, אחת מהן היא בתו החורגת של האב. האב הוא לקוח קבוע במקום ועומד לשכב עם בתו החורגת בלי לדעת מי היא. האם מגיעה למקום ומפסיקה אותו בזעקות שבר, רגע לפני שהוא עומד לעשות זאת. האב מזועזע ממה שהתרחש ואוסף את המשפחה אל ביתו. האם פוגשת אחרי שנים רבות את הבן שהופרד ממנה, אך זה מתנכר אליה והאם מזניחה את ילדיה. האב והבת החורגת מרבים לריב. הבת הקטנה שהוזנחה טובעת בבריכה. אחיה הדיכאוני ממלא פיו מים ולבסוף מתאבד.
בתחילה הבמאי מסרב להציג את הסיפור, אחר-כך מתרצה ומנסה לעשות זאת ולבסוף מתייאש.
אנה לנגפוס

קורות חיים

נולדה וגדלה בעיר לובלין שבפולין במשפחה יהודית מבוססת. התחתנה בגיל שמונה-עשרה ונסעה עם בעלה (יקוּבּ רייס) ללמוד הנדסה בבית הספר לטקסטיל בוֶורוְויֶה (בלגיה). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהתה עם בעלה בביקור בפולין ונאלצה להישאר שם. הייתה בגטו לובלין ואחר כך בגטו ורשה. לבסוף מצאה מחבוא יחד עם בעלה בחלק הארי של ורשה, ואילו הוריה, שנותרו בגטו ורשה, נעלמו ב-1943. במשך זמן מה פעלה במחתרת הפולנית, עד שנעצרה על ידי הגסטאפו. נחקרה ועונתה בכלא נובי דבור (Nowy Dwor), ואף חזתה בהוצאתו להורג של בעלה. הועברה לכלא בפלונסק, ממנו שוחררה על ידי הצבא האדום. חזרה ברגל ללובלין ושהתה בה עד אמצע 1946.
הגיעה לצרפת כפליטה בשנת 1947. עבדה תחילה בבית יתומים ובהוראת מתמטיקה וחייתה בחוסר כול. בינואר 1948 נישאה לאהרון לנגפוס (1911–1995), יהודי מלובלין, ניצול השואה שהיה בגטאות ובמחנות. באותה שנה נולדה בתם מריה.
לנגפוס התגוררה תחילה בפנטין (עיר קטנה בסמוך לפריז) בתנאים קשים. בסוף שנות ה-50 עברה לסארסֶל, עיר בפרבריה הצפוניים של פריז, שם הייתה מעורבת בחיי התרבות של העיר ובפעילויות השונות של המוסדות היהודיים במקום. בין השאר הייתה חברה בקבוצה בשם Judaïsme français ("יהדות צרפתית"), שביקרה בארץ ובכלל זה ביד ושם.
לנגפוס נפטרה בשנת 1966 ליד פריז מהתקף לב, בגיל ארבעים ושש.
חנה יעוז

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1935 בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ב' בעיר ולאחר שירותה הצבאי השלימה תואר ראשון ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 1956 ל-1983 לימדה ספרות והיסטוריה בתיכון. 
בשנת 1967 החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן. היא פרסמה 60 מאמרים בכתבי-עת מקצועיים, ערכה ספרי-לימוד, ספרי-עזר ואנתולוגיות.
בשנת 1989 הקימה את "מרכז סאל ואן גלדר" להוראת השואה באוניברסיטת בר-אילן.
משנת 1995 ועד מותה הייתה עורכת משנה של כתב עת לשירה "פסיפס". 
הייתה נשואה למשורר איתמר יעוז-קסט, ולהם שני ילדים (שלהב ואראל).
בית מדיצ'י

בית מדיצ'י (באיטלקית: Medici) הייתה שושלת סוחרים איטלקית שהייתה גורם רב השפעה באירופה החל במאה ה-13 ועד המאה ה-17. במרוצת השנים מונו מקרב המשפחה ארבעה אפיפיורים (לאו העשירי, קלמנס השביעי, פיוס הרביעי ולאו האחד עשר), מספר שליטים של רפובליקת פירנצה (החשוב שבהם היה לורנצו המפואר, פטרונן של כמה מיצירות האמנות המפורסמות בתקופת הרנסאנס), ומאוחר יותר גם מספר בני אצולה צרפתיים ואנגליים, ובהם שתי מלכות צרפת (קטרינה דה מדיצ'י ומארי דה מדיצ'י).
כמו משפחות אחרות שהיו בעלות שליטה מרכזית על ערים באיטליה, גם משפחת מדיצ'י תרמה סכומי כסף נכבדים לשלטון המקומי בפירנצה. המשפחה הצליחה להביא את פירנצה אל תחת שליטתם, ובכך לאפשר סביבה לשגשוג של אמנות והומניזם. בכך למעשה הובילה המשפחה ללידתו של הרנסאנס האיטלקי, יחד עם משפחות גדולות ומשפיעות אחרות, כמו: משפחות ויסקונטי וספורצה ממילאנו, משפחת אסטה מפרארה, משפחת גונזגה ממנטובה, ואחרות.
במאה ה-16 נכתבה על ידי ניקולו מקיאוולי מַסָּה פוליטית הנסיך. הספר הוקדש על ידי מקיאוולי עבור לורנצו השני, דוכס אורבינו לבית מדיצ'י.

בית מדיצ'י בתרבות

שושלת דה מדיצ'י לא זכתה לאזכורים רבים בספרות, אך סדרת הספרים המצליחה מאת מרי הופמן: "סטרוגנזה", מזכירה את משפחת דה מדיצ'י בתור שושלת: די-צ'ימיצ'י, שקורותיה קשורים הדוקות לתולדות העיר "ג'יליה", כמו שקורותיה של משפחת מדיצ'י קשורים לעיר פירנצה. משפחת די צ'ימיצ'י, בדומה למשפחה שעליה היא בנויה – משפחת מדיצ'י – צברה את הונה בבנקאות.
לפי הספר, צברה משפחת מדיצ'י שם ומוניטין מרשימים, והם הפכו לאנשי תרבות מצליחים. האפיפיור עצמו היה אחד מהם, כפי שמוזכר במציאות, וגם דוכס "ג'יליה", העיר המקבילה לפירנצה, היה אחד מהם: ניקולו די צ'ימיצ'י.
האופרה I Medici מאת רוג'רו ליאונקוואלו דנה בתקופתו של לורנצו דה מדיצ'י וקנוניית בית פאצי.
הספר קנוניית אפריל מאת סוסנה פורטס עוסק באיבה בין משפחת פאצי למשפחת מדיצ'י ובקנוניית בית פאצי והטבח בקתדרלה של פירנצה שהתרחש ביום  26.4.1478. 
בית מדיצ'י הוא גורם מרכזי בסדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י".
כמו כן, הבית מופיע גם בסדרת הטלוויזיה" הבורג'ס"
בנוסף, בית מדיצ'י מופיע במשחק Assassin's Creed II, מסדרת המשחקים Assassin's Creed.
ב-2016 החל שידור המיני-סדרה "המדיצ'ים: שליטי פירנצה" בכיכובם של דסטין הופמן כג'ובאני דה ביצ'י דה מדיצ'י, ריצ'רד מאדן כקוזימו הראשון וסטיוארט מרטין כלורנצו.
בסדרת הטלוויזיה "ממלכה" אשר שודרה בין השנים 2013-2017 וכיום משודרת בפלטפורמת השידור האינטרנטית נטפליקס, קתרין דה מדיצ'י משמשת כאחת מהדמויות הראשיות בסדרה כמלכת צרפת, וכאמו של פרנסיס, מלך צרפת.
הנס פון בזלר

תחילת הקריירה

פון בזלר נולד בגרייפסוואלד ב-27 באפריל 1850 לגאורג פון בזלר שהיה פרופסור למשפטים באוניברסיטת גרייפסוואלד. בשנת 1868 התגייס פון בזלר לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא פון בזלר בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, ובשנת 1904 מונה למפקח הכללי על ביצורי גרמניה. בשנת 1910 פרש לביתו.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בזלר למפקד קורפוס המילואים ה-3 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרבות מונס ולה קאטו, והשתתף במצור על אנטוורפן. לאחר כניעת אנטוורפן לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרב איפר הראשון במסגרת הארמייה הרביעית. באביב 1915 הועבר לחזית המזרחית יחד עם מקס פון גלוויץ, וניהל בהצלחה את המצור על נובוגאורגייבסק. ב-27 באוגוסט 1915 מונה למושל הצבאי של פולין, ובתפקידו זה נשאר עד סוף המלחמה. פון בזלר שניסה ליצור אהדה בקרב הפולנים למען מעצמות המרכז, הורה ששפת הלימוד באוניברסיטת ורשה תהיה פולנית, וכן נתן ידו לניהול המועצות המקומיות על ידי הפולנים המקומיים, אך נכשל במטרתו, משום שהעם הפולני ראה בניצחון מדינות ההסכמה את הדרך הטובה ביותר לעצמאות.
ב-11 בנובמבר 1918 הותקף חיל המצב הגרמני בוורשה על ידי הלאומנים הפולנים ופורק מנשקו. פון בזלר הצליח לברוח כשהוא מחופש לגרמניה, והתגורר בפוטסדאם, שם התגורר כאדם שבור ומאוכזב עד מותו ב-20 בדצמבר 1921.
Teeth

רקע והוצאה

גאגא הודיעה כי את השיר היא כתבה ביחד עם טאגה ריילי, וטדי ריילי שגם הפיקו את השיר, ושירים אחרים מן האלבום. השיר כשמו מדבר על שיניים, כאשר בין מילות השיר ניתן לראות שגאגא אומרת "תפתח את הפה שלך, ותראה לי את השיניים שלך", דבר אשר מסביר את שמו של השיר. 
כשהוציאה גאגא את המיני אלבום היא אמרה כי כל אחד משמונת שירי האלבום מייצג פחד שונה. ולכן עצם היותו של "Teeth", כשיר הסוגר של האלבום, היא בעצם תיארה בו את הפחד ה-8 והאחרון שיסכם את האלבום.

הופעות

גאגא הופיעה עם השיר במספר הופעות שכלל הטור השני שלה The Monster Ball Tour. אתר המוזיקה "ריברפרונט טיימס", כתב כי הופעתה של גאגא בינואר 2010, עם השיר בסנט לואיס הייתה "פנטסטית" ותיאר אותה כ-"הופעה שנראתה כמו תזמורת בברודוויי עזה, מלאה במנורות, ריקוד כוריאוגרפי, עד שנזכר בשיקגו." 
גאגא ביצעה "גרסה כועסת" של השיר ב-"רדיו סיטי מיוזיק הול" כמה ימים לאחר מכן, ובהופעה; היא התכופפה בכריעה שמזכירה חיה, מוקפת בחבורה של רקדנים טורפים למראה, בעוד תמונות של זאב הוצגו. גאגא ביצעה "גרסת קונצרט" של השיר ב-"Lollapalooza" באוגוסט 2010, ולאורך כל השיר בוצע רק סולו גיטרה.
איזופוס

חייו

מקום היוולדו לא ידוע בוודאות; גרסאות שונות מציעות את פריגיה, אתונה, סרדיס, תראקיה או מקומות אחרים. בין היתר תואר כמוקיון בעל חטוטרת, מכוער, כבד פה, אך בעל שכל חריף וכשרון הלצה ושנינה. 
כוהני דלפי הרגו את איזופוס משום שעלב בדבריו את האורקל שלהם, ששכן במשכן האלים והיה משיב לשאלות של האזרחים הפשוטים. איזופוס אמר שהאורקל מסייע לכוהנים להרוויח ממצוקותיהם של המאמינים הפשוטים. בתגובה הסתירו כוהני דלפי קערת זהב קדושה בין חפציו של איזופוס, האשימו אותו בגניבה, וכעונש זרקו אותו מראש צוק אל המים. 
איזופוס הוזכר לראשונה בכתבי ההיסטוריון היווני הרודוטוס מן המאה ה-5 לפנה"ס, אך הרודוטוס אינו מציין את תכונותיו הגופניות (כיעור, חטוטרת וכדומה), ואלו התווספו לדמותו בתקופה מאוחרת בהרבה. הרודוטוס גם אינו מסביר את הסיבות להריגתו, וגם הסבר זה הופיע מאוחר יותר, אצל היסטוריונים רומאים.
היפה והחיה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

בהיותה נערה, קת'רין "קאט" צ'אנדלר הייתה עדה לרצח אמה בידי שני גברים חמושים. קת'רין הייתה נרצחת גם היא, אילולא מישהו היה מציל אותה. אף אחד מעולם לא האמין לסיפורה, אך היא יודעת שזו לא הייתה חיה שתקפה את המתנקשים, אלא אדם. שנים חלפו, וקת'רין היא שוטרת פלילית חדה וקשוחה, אשר עובדת לצד שותפתה המוכשרת, טס וורגס. בזמן חקירת רצח, קת'רין מגלה רמז המוביל אותה לדוקטור חתיך בשם וינסנט קלר, אשר דווח כי נרצח על ידי אש האויב בזמן ששירת באפגניסטן בשנת 2002. קת'רין מגלה שוינסנט בעצם חי, והוא הדמות שהצילה אותה שנים קודם לכן. בעזרתו של חבר הילדות שלו, ג'יי.טי. פורבס, וינסנט התחבא במשך 10 שנים על מנת לשמור את סודו הנורא- כשהוא מתעצבן, הוא הופך לחיה מחרידה, בעל חושים מוגברים וללא יכולת לשלוט בעצמו. קת'רין מסכימה להגן על זהותו בתמורה לכל מידע שיש לו על רוצח אמה. כך מתחילה לה מערכת יחסים מורכבת בין קת'רין לוינסנט, אשר נמשכים אחד לשני אך יודעים שהקשר ביניהם עלול להיות קטלני לשני הצדדים.

עונה 1

פרקים 1-22 (22 פרקים)
בעונה הראשונה קת'רין חוקרת רצח ודרכו מגלה על קיומו של וינסנט, כאשר ניסה להציל את הקורבן וטביעות אצבעותיו נמצאו על הגופה. וינסנט עוזר לקת'רין לפתור מקרי רצח שונים, ובמהלך העונה השניים מתאהבים זה בזו ונרקמת ביניהם מערכת יחסים מסובכת. באחת מן המשימות, קת'רין וכל שאר הצוות היו צריכים להציל את אוון מרצח בתחנת רכבת. וינסנט מופיע וקורע לגזרים את הנער שניסה לרצוח את אוון, וזה שמע את המתרחש. לאחר כמה שניות קת'רין הופיעה וירתה לכיוונים שונים כדי לשכנע את אוון שהיא הרגה את הרוצח ולא עשתה זאת חיה כלשהי. אוון לא משתכנע ממנה, ומתחיל לחקור כל מני מקרי רצח אחרים שבהם היו סימני אלימות של החיה. אוון מגלה שכל המקרים קשורים לקת'רין, ושהחיה איכשהו ניסתה להציל אותה בכל אחד מהם.
קת'רין מגנה על וינסנט ומנסה להסביר שהחיה נאבקת רק עם פושעים ולא אנשים פשוטים וחסרי ישע. אוון רצה להגן על קת'רין בגלל רגשותיו אליה ובכך הצטרף לארגון מיוריפילד, אבל לא הבין עם מי הוא התעסק. לבסוף הוא נרצח ומציל את קת'רין ווינסנט.
גייב שעובד בתור עוזר התובע המחוזי נתגלה גם הוא כחיה אכזרית המנסה להרוג את וינסנט במטרה להשתחרר מן החיה ולחזור להיות אנושי. לאחר מאבק עיקש וקשה בו גייב רוצח אנשים רבים בדרך למטרה, וינסנט והוא מגיעים למאבק קשה שבסופו גייב מת. אך לאחר ניסיונות ההחייאה של קתרין גייב חוזר לחיים ומאבד את הצד החייתי שבו, בעוד וינסנט נחטף במסוק על ידי אדם לא ידוע בסופו של דבר מתגלה שהאדם הזה הוא אביה הביולוגי של קת'רין.

עונה 2


פרקים 23-45 (22 פרקים)

עונה 3


פרקים 46-59 (13 פרקים)

עונה 4


פרקים 60-73 (13 פרקים)
צבא נשות השלום

צבא נשות השלום (Women’s Peace Army) היה תנועת נשים אוסטרלית אנטי-מלחמתית וסוציאליסטית, שנוסדה במלבורן, אוסטרליה בשנת 1915. התנועה ביקשה לאחד נשים, ללא קשר לאמונתן הדתית או הפוליטית, ולהניע אותן לפעולה נגד מיליטריזם. סניפים אוטונומיים של צבא נשות השלום הוקמו גם בערים נוספות באוסטרליה, סידני ובריסביין.

סניף קווינסלנד

הסניף של צבא נשות השלום בקווינסלנד הוקם ב-16 בנובמבר 1915. למפגש הגיעו נשים מהסניף במלבורן לשאת דברים, ונבחרו בעלות תפקידים בסניף המקומי.
במהלך פגישה של התנועה בעיר, הודיעו רשויות הצבא למארגנות כי הם יעצרו כל מי שתשיר את השיר האנטי-מלחמתי האמריקאי "לא גידלתי את בני להיות חייל" (I Didn't Raise My Boy to Be a Soldier), וזאת משום שהשיר מפר את חוק החירום שחוקק הפרלמנט האוסטרלי ב-1914, שנתן לממשלה האוסטרלית סמכויות מיוחדות לזמן המלחמה. במהלך המפגש עותקים של השיר חולקו והוא הושר על ידי המשתתפות, אך לא בוצעו מעצרים של המשתתפות.
צ'נגג'יאנג

אתר המאובנים וכלכלת הנפה

צ'נגג'יאנג היא נפה בלתי מפותחת ובה משקעים עשירים של פוספטים מעל ומתחת לשכבה הכוללת את הלאגרשטטה. הם נוצלו בחלקם באמצעות פעילויות שהחלו בערך באותו זמן בו גילה הפלאנטולוג חוֹאוּ שְׂייֵנְגוָאנְג את השכבות הכוללות מאובנים יוצאי הדופן, כאשר בשנת 2003 הכניסה כריית פוספטים כ-2/3 מההכנסות של הנפה. נעשו מאמצים לסגור את האזור לכרייה במטרה לאפשר את המטרה של הנפה לרשום את המקום כאתר מורשת עולמית, בהתחשב במשמעות המדעית של המאובנים. כתוצאה מכך התחדשו פעיליות הכרייה באזור שאיימו על השכבות הנושאות המאובנים כתוצאה מסחיפה, והרס בשל פעילויות הכרייה.
נפת צ'נגג'יאנג מתמודדת עם הדילמה בין קריאות לשימור אוצר המאובנים מתחילת הקמבריון, התלות הכלכלית בתעשיית הפוספטים, והקושי למצוא איזון בין ניצול ושיקום האזור כל עוד זה אפשרי.
בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז

הקמת בית הכנסת

בשנת 1905 היה הרב וייז, ששימש באותו זמן כרב קהילה בפורטלנד אורגון, מועמד למשרת הרב של בית הכנסת עמנו-אל בניו יורק. הוא ויתר על המשרה כשהתברר לו שדרשות הרב שם מחייבות אישור מראש של הנהלת בית הכנסת. כתגובה החל לפעול להקמת "בית כנסת חופשי". בינואר 1906 פרסם הניו יורק טיימס מכתב של וייז בו העלה את שאלת החופש של הרב לדרוש בהתאם למה שנראה לו כנכון. העתון ציין שוייז מתעתד להגיע לעיר על מנת להקים ולהוביל "תנועה דתית יהודית עצמאית". תוך זמן קצר כבר קיים תפילות בשני אתרים במנהטן. באספה שהתקיימה ב-15 באפריל 1907 הוחלט על הקמת "בית הכנסת החופשי". באספה הודיע הודיע הנרי מורגנטאו (האב), שהיה לנשיא הראשון של הקהילה, ש"הקהילה תהיה ארגון חופשי ודמוקרטי".
בשנת 1911 נרכשו מספר בנינים ברחוב 68 מערב, השטח עליו הוקם בהמשך המשכן הקבוע של בית הכנסת. אבן הפינה למשכן הקבוע הונחה ב-1940, אולם בעקבות המתקפה על פרל הארבור וכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה נדחתה הבנייה עד תום המלחמה. בניין בית הכנסת נחנך ב-5 בינואר 1950.

רבני בית הכנסת

הרב וייז שימש כרב הקהילה עד מותו ב-19 באפריל 1949. 
החליף אותו הרב אדווארד קליין ששימש בתפקיד עד 1980.
הרב בלפור בריקנר היה רב בית הכנסת בשנים 1980 עד 1992.
הרב אירה יודובין בשנים 1992 עד 1994.
הרב גרי ברטון-גרנטור בשנים 1995 עד 2004.
עמיאל הירש, הרב הנוכחי (ינואר 2012) משמש מאז שנת 2004.
הנסיכה ליאה

ייחוס משפחתי

ליאה גדלה בכוכב אולדריאן, לאחר שאומצה על ידי הסנאטור בייל אורגנה ואשתו המלכה ברי. אביה הביולוגי הוא דארת' ויידר אשר נולד בשם אנאקין סקייווקר, אמה הביולוגית היא הסנאטורית ומלכת נאבו פאדמה אמידאלה.
עמוד ענן (אתר אינטרנט)

היסטוריה

האתר הוקם בשנת 2004 על ידי יואב רופא. שמו ניתן לו על שם עמוד הענן, שהיה "אמצעי הניווט הראשון" של עם ישראל בנדודיו במדבר. בתחילה היו באתר מפות טופוגרפיות סובייטיות של ארץ ישראל, שהותאמו לרשת ישראל החדשה ועליהן כיתוב עברי של שמות היישובים. בהמשך נוספו לאתר גם צילומי לוויין וכן מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880. בשנת 2007 הוחלפה המפה הסובייטית במפה טופוגרפית עדכנית של המרכז למיפוי ישראל.
בתחילת 2007 יצאה תוכנה לניווט שטח בשם "עמוד ענן". התוכנה שווקה על ידי חברת רונלייט, אז היבואנית הגדולה בישראל של מכשירי ניווט. התוכנה הותאמה למכשירי הניווט הייעודיים מבוססי ה-GPS של חברת Mio. בהמשך הותאמה התוכנה גם למכשירי ניווט של חברות אחרות, וכן למחשבי כף יד. 
בשנת 2011 הושקה אפליקציית אייפון של עמוד ענן. במאי 2014 הושקה אפליקציה לאנדרואיד. השימוש באפליקציה מצריך רישום מתוך האפליקציה המאפשר להוסיף ולשמור תמונות, נקודות והקלטות מסלול ישירות לאתר.
איזבלה ד'אסטה, דוכסית פארמה

ביוגרפיה

איזבלה נולדה ב-3 באוקטובר 1635 במודנה, לפרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה, ואשתו הראשונה, מריה קטרינה פארנזה, בתם של ראנוצ'יו הראשון פארנזה, דוכס פארמה ומרגריטה אלדוברנדיני. בשנת 1646 מתה אמה, ובשנת 1648 אביה התחתן עם דודתה ויטוריה פארנזה.
ב-18 בפברואר 1664 התחתנה איזבלה עם ראנוצ'ו השני פארנזה, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. ב-12 באוגוסט 1666 ילדה איזבלה את בנה אודוארדו, ו-9 ימים לאחר מכן, ב-21 באוגוסט, היא מתה כתוצאה מסיבוכים של הלידה. בשנת 1668 התחתן בעלה בשנית עם אחותה מריה ד'אסטה, ממנה נולדו לו עוד 9 ילדים.
דרך בנה אודוארדו, איזבלה היא האם הקדמונית של מלכי ספרד.
בורנמות'

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ספורט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אתרים בעלי חשיבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חיישן תאונה

חיישן תאונה הוא סוג של חיישן אשר מותקן לרוב בכלי תחבורה, ומטרתו לזהות מצב של תאונת דרכים. חיישני תאונה נפוצים כיום בכלי רכב מודרניים, ומשמשים בעיקר להפעלת אמצעים שונים בעת זיהוי תאונה, שמטרתם להגן על הנוסעים.

שימושים לחיישני תאונה

ניתן לשלב מספר חיישני תאונה וכריות אוויר ברכב באמצעות חיבורם למחשב בקרה מרכזי. לדוגמה, חיישנים המותקנים בצידי הרכב מסוגלים לזהות תאונה צידית וזאת בנוסף לחיישנים הרגילים המזהים תאונה חזיתית.
כאמור, חיישני תאונה ברכבים משמשים לרוב להפעלת אמצעי מיגון פעילים בעת זיהוי תאונה, על מנת להגן על הנוסעים. אמצעים שכאלה עשויים להיות: ניפוח כריות האוויר, מתיחת חגורות הבטיחות, שחרור קורות הגנה חבויות (כמו ברכבי קבריולה) ועוד.
שימוש נוסף לחיישני תאונה הוא לצורך תחקור בדיעבד של תאונות וזיהוי הגורם לתאונה. במקרים כאלה לחיישן התאונה זיכרון עליו מוקלטות מדידות מהירות הרכב.
בנוסף, חברות שירותים בתחום הטלמטיקה לרכב עושות שימוש בחיישני תאונה לצורך מתן שירותי סיוע בעת זיהוי של תאונה. במקרה שזוהתה תאונה, משדר המותקן ברכב משדר אות מצוקה למוקד השירות, אשר מזעיק במהירות למקום האירוע את כוחות ההצלה.
ריצ'רד גורדון

השכלה

בוגר במדעים בכימיה מאוניברסיטת וושינגטון, 1951.

שירות צבאי

סיים קורס טיס בצי האמריקאי בשנת 1953. לאחר מכן למד בבית הספר לטיסה בכל מזג אוויר, והוצב בטייסת הקרב לכל תנאי מזג אוויר, בתחנת האוויר הימית בג'קסונוויל, פלורידה. בשנת 1957 למד בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי במרילנד, ושירת כטייס ניסוי עד 1960. בתקופה זו, ביצע טיסות ניסוי על F-8U קרוסיידר, F-11F טייגרקאט, FJ פיורי ו־A-4D סקייהוק, והיה טייס הניסוי הראשון במיזם F-4H פנטום II. היה מדריך טיסה במטוסי פנטום בטייסת הקרב ה־121 בתחנת האוויר הימית במיראמר, קליפורניה, והשתתף בהכנסת המטוס לציים האטלנטי והפסיפי. בנוסף, היה קצין בטיחות, סגן קצין מבצעים וקצין אימוני קרקע בטייסת הקרב 96 באותו בסיס.

שירות בנאס"א

נבחר לאסטרונאוט בקבוצה השלישית, באוקטובר 1963. היה טייס גיבוי של ג'מיני 8.
בספטמבר 1966 שוגר כטייס במשימת ג'מיני 11, שחברה לחללית אג'נה. במשימה זו ביצע הליכת חלל, השיג שיא גובה חדש של 850 מייל (כ-1,368 ק"מ), ולראשונה בוצעה כניסה מבוקרת אוטומטית לאטמוספירה.
לאחר מכן, היה טייס גיבוי של מודול הפיקוד של אפולו 9. ב־14 בנובמבר 1969 שוגר כטייס מודול הפיקוד של אפולו 12, עם צ'ארלס קונראד ואלן בין. במסגרת תפקידו, נשאר במסלול סביב הירח בזמן שקונראד ובין נחתו על הקרקע. הוא צילם את פני הקרקע כדי למצוא אתרי נחיתה אפשריים למשימות הבאות.
התפקיד הבא שלו היה מפקד גיבוי של אפולו 15. הוא פרש מנאס"א ומהצי בשנת 1972.

לאחר נאס"א

מיד לאחר סיום שירותו התמנה לתפקיד סגן נשיא קבוצת הפוטבול המקצוענית "ניו אורלינס סיינטס". במהלך שנות ה־70 היה בעל תפקידים בכירים במספר חברות בתעשיית הנפט. בין ספטמבר 1981 לפברואר 1983 היה דירקטור בחברת סקוט סיינס אנד טקנולוג'י, שהוקמה על ידי דייוויד סקוט. בשנת 1982 מונה לנשיא תאגיד "אסטרו סיינסס", העוסקת באספקת ציוד ושירותים לחדרי בקרה.
בקיץ 1984 היה יועץ טכני למיני-סדרה "Space" בהפקת תחנת הטלוויזיה CBS, וגם שיחק בתפקיד CapCom (האדם המנהל את התקשורת בין חדר הבקרה לחללית, Capsule Communicator) בסדרה.