google/wiki40b huggingface dataset:
חנה סנש (אוניית מעפילים)

חנה סנש הייתה אוניית מעפילים אשר שימשה בשנת 1945 להבאת 252 מעפילים, מרביתם ניצולי השואה, לארץ ישראל. נקראה על שמה של הצנחנית הארץ-ישראלית חנה סנש.

תולדותיה

שמה הראשון היה "Andarta". האונייה נרכשה בג'נובה שבאיטליה בתחילת דצמבר 1945 על ידי המוסד לעלייה ב' בסיוע נדבנים יהודים איטלקים. לאחר הרכישה הותקנה להפלגת העפלה, והותקנו בה מיטות מאולתרות, שהובאו לנמל ארוזות כארגזי יין.
רב חובל ממוצא איטלקי, בשם אנסלדו, פיקד על האונייה יחד עם ישראל חרקובסקי ובסיוע פרטיזנים איטלקים. הספינה יצאה למסעה מסבונה שבאיטליה ב-14 בדצמבר 1945. בין הנוסעים היה יצחק ארד. נתיב ההפלגה עבר בים האגאי, כרתים, רודוס, כף אנמור, כף אנדריאס וחופי לבנון. במהלך ההפלגה הים היה סוער והתנאים בספינה היו קשים. הנוסעים סבלו מצפיפות, מחסור במים ובמזון ורבים נפלו למשכב.
בליל ה-25 בדצמבר, בחסות החשיכה, ובחסות מסיבה שנערכה לרגל החג הנוצרי במלון בנהריה ובה השתתפו רבים מהחיילים הבריטים, הגיעה האונייה לחופי נהריה ועלתה על שרטון. צוותי פלמ"ח ותושבי נהריה סייעו בחילוץ המעפילים מהאונייה הטובעת. אנשי הפלמ"ח הותירו מאחוריהם במקום דגל הנושא מסר לשלטונות הבריטיים ובו נכתב בהתרסה:
"הספינה חנה סנש הורדה בעזרת ארגון ההגנה העברית. תהיה ספינה זו בחוף נהריה אחת המצבות לששת מיליוני אחינו ואחיותנו. תהיה זאת תעודת קלון לממשלה הבריטית"
דגל זה מוצג כעת במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
המעפילים שחולצו נשלחו במשאיות אל יישובי הסביבה והסתתרו בהם. עד הגעת המשטרה הבריטית למקום הייתה הספינה ריקה מאדם. משמר של חיילים בריטים הוצב לשמור על האונייה, ובימים שלאחר מכן ביקרו באתר עגינתה תושבים רבים של נהריה, בהם תלמידי בתי הספר והגנים, שקבלו במקום הסבר על ההעפלה ועל חנה סנש.
בחגיגה שנערכה לרגל הצלחת מבצע ההעפלה פתח רב החובל אנסלדו בנאום פרו ציוני אשר סחף את הנוכחים. אנסלדו ביטא את יחס העם האיטלקי לישראל במסיבת הפרידה שנערכה לצוותו בתרגום מאיטלקית:
אני מודה לכם על כי הזמנתם אותנו למסיבה זו. קבלו נא ברכתנו ברכת אחים, בשם איטליה החדשה, אף כי גם בקודמת לא הייתה אנטישמיות. את עבודתנו עשינו אמנם בשכר, אך בעד כסף בלבד לא תיעשה מלאכה כזאת. אכן נתחזקה הכרתנו עוד יותר אחרי שראינו את מי אנו מובילים – ממש ניצולים ממות. גם לכם הזכות להיות עם עצמאי לחוף הים התיכון, ים גדול זה, שצריך להיות ים שקט. אקווה לשוב אליכם פעמים רבות ולא בספינה רעועה אלא באניות מלאות מעפילים.
(יש המטילים ספק בסיפור זה). בתגובה לנאום זה, חיבר המשורר נתן אלתרמן את שירו המפורסם "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי", בשירו עונה אלתרמן לרב החובל במילים הנבואיות, שהתגשמו כשנתיים וחצי לאחר כתיבתו:
וּנְסַפֵּר לְךָ אָז כִּי פְּתוּחִים הַשְּׁעָרִים.

כְּבָר מִזְּמַן נִפְתְּחוּ, חֵי שָׁמַיִם!
לאחר גמר המבצע, הסתתר הצוות האיטלקי במשך כמה ימים והימאים גידלו זקני פרא. הצוות שב לסיציליה בסירה וסיפר שאנייתם נפגעה ממוקש ימי וטבעה. רב חובל אנסלדו המשיך בפעילות עבור המוסד לעליה ב' ובין היתר שימש נתב בעגינת אנית המעפילים יאשיה וג'ווד במעגן הפתוח ואדו ליגורה ליד סבונה.

בשירות צה"ל וצי הסוחר הישראלי

במלחמת העצמאות הייתה חנה סנש אחת מספינות צי הצללים ששימשו את חיל הים הישראלי ונקראה אח"י חנה סנש. בתום המלחמה שירתה בצי הסוחר הישראלי ולאחר תקופה קצרה הועברה לגריטה.
בורסק

דמוגרפיה

אוכלוסיית בורסק מונה 2,585 נפש (מיפקד 2011), מתוכם 1,975 (76.8%) ממוצא הונגרי.

היהודים בבורסק

היהודים הראשונים התיישבו בבורסק בשנות ה-70 של המאה ה-19 עם התפתחות המקום עקב גילוי המים המינרליים.
היהודים רכשו במקום וילות להשכרה לנופשים (הן עומדות כיום בשיממונן), ניהלו בתי הארחה והסעדה כשרים ועסקו במסחר ובמלאכה.
בקצה העיירה המרוחק מהמעיינות המינרליים הוקמו מנסרות עצים ובתי מלאכה לתעשיית העץ, ואף היה במקום מפעל לפסנתרים בבעלות יהודית.
בין שתי מלחמות העולם התווספו למקום יהודים ממרמורש שעסקו בתעשיית העץ ובמסחר בבקר.
במקום הוקם בית כנסת גדול יחסית (כמאה מושבים) ביחס לאוכלוסייה היהודית והוא שימש גם את הנופשים היהודים במקום.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם כניסת ההונגרים למקום, עזבו רבים מיהודי בורסק את המקום והנותרים גורשו מאוחר יותר לגטו רגין וביוני 1944 הועברו משם לאושוויץ.
כיום אין יהודים במקום.
מני יריב

ביוגרפיה

מני יריב נולד במרכאש, מרוקו ב-8 באוגוסט 1950 (כ"ה באב ה'תש"י). באמצע 1951 עלה ארצה עם חניה ארוכה בצרפת. והגיע בגיל שנה לישראל.
בית הספר היסודי "מגן דוד" אותו סיים בהצטיינות. בהמשך למד שנתיים בישיבת "פורת יוסף" בהמשך סיים את התיכון והתגייס לצה"ל בתאריך 5 בפברואר 1969. לאחר הטירונות בשריון המשיך את שירותו בקבע עד ל-10 בדצמבר 1986.
אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה

היסטוריה

ב-23 בספטמבר 2009 צוין אירוע החנוכה הרשמי של האוניברסיטה אליו הזמין עבדאללה, מלך ערב הסעודית כ-3,000 נכבדים מרחבי תבל, בהם ראשי מדינות וחתני פרס נובל. במהלך האירוע העניק המלך מדליות כבוד לסגל המנהלי של האוניברסיטה לאות הערכה, ביניהם לשר הנפט הסעודי שקיבל מדליה עשויה פלטינה.

קמפוס האוניברסיטה

קמפוס האוניברסיטה נמצא על חוף ים סוף בת'ול ושטחו כ-36 קמ"ר הכוללים אף שמורה ימית ומתקני מחקר. אוניברסיטת המלך עבדאללה היא הראשונה בערב הסעודית שבה תלמידים משני המינים, זאת ברוח הקדמה שאותה מייצגת האוניברסיטה. אנשי הוועדה לקידום הערכים ומניעת חטאים, הידועה כ"משטרת הדת" בערב הסעודית, אינם פועלים בשטח קמפוס האוניברסיטה ולנשים יש את החופש להימצא בקמפוס בחברת גברים, לנהוג ברכב בשטח הקמפוס ולא חלה עליהן חובה לעטות רעלה בעת השיעורים.
בין המתקנים בקמפוס מצויים מספר מתקני ספורט, ספריות, ובתי קפה. בכיכר הקמפוס קיים בית קולנוע, מרכול ומספר מסעדות. קמפוס האוניברסיטה נבנה על פי עקרונות של שמירה על הסביבה ונבחר על ידי המכון האמריקני לאדריכלים כאחד מעשרת הפרויקטים ה"ירוקים" לשנת 2010.
יוון הגדולה

יוון הגדולה (בלטינית: Magna Graecia) הוא אזור ההתיישבות היווני בדרום איטליה מהמאה ה-8 לפנה"ס. הוא כולל את התחום בו מוגדרים היום המחוזות הבאים של איטליה: בזיליקטה (Basilicata), שנקראה בעבר "לוקניה" על שם העם ששכן בה, קלבריה (Calabria), פוליה (Puglia) וחלק מקמפניה (Campania). בתחילה הוקמו מושבות בחוף הדרומי של איטליה למהגרים חסרי קרקע אשר חיפשו מקום חדש להתנחל בו. במרוצת הזמן המושבות הפכו לערי חוף והיו לתחנות מסחר לסוחרים מיוון ארץ האם לבין התושבים ב"יוון הגדולה". החשובות שבמושבות הפכו לערים, אשר קרויות היום בשמות: בארי, ברינדיזי וטאראנטו. המתיישבים הביאו לחצי הדרומי של האי האיטלקי את התרבות היוונית, ושרידי המבנים מאותה תקופה מצויים באזור עד היום.
אסוד

אסוד היה חיל משמר ויחידה צבאית של חיילים ממוצא אלאני. שם השבט המונגולי הוא צורת הרבים של אָס, שמם של האלאנים בערבית.
לאחר הפלישה המונגולית לרוס (רוס של קייב) נכנעו רבים מהאלאנים לאימפריה המונגולית. חלק מהם המשיך להתנגד לאורדת הזהב. לוחמים רבים הועברו מצפון הקווקז למונגוליה. הועלתה גם השערה כי הם עזרו לאדוניהם החדשים במלחמתם כנגד הצ'רקסים וכי הם השתתפו בפלישה המונגולית לאירופה. תחת שלטונו של מונגקה חאן הם נלחמו כנגד שושלת סונג הסינית וממלכת ננז'או ביונאן (1258-1259). המשמר הקיסרי האלאני היה מחולק לשני יחידות שהמפקדה שלהם הייתה בחרחורין.
לאחר הכתרתו של קובלאי חאן, השתתפו האלאנים במערכה כנגד אריק בוקה, אחיהם של מונגקה חאן וקובלאי חאן והטוען לכתר המונגולי, ומאוחר יותר השתתפו במערכה כנגד קאידו תחת שושלת יואן. הם סבלו אבידות כבדות מההתנגדות של סונג כאשר שרתו תחת הנהגתם של באיאן מבארין ואג'ו.
בסביבות 1271 אירגן אותם קובלאי חאן כ"משמר ג'אסין" ("משמר אלאני") יחד עם חלק מהקיפצ'קים. המשמר האלאני הגיע לשיאו בתקופת שלטונו של הקיסר הסיני ג'יאטו חאן. הם נותרו בעלי השפעה במונגוליה עד למאה ה-15, כאשר האוירטים כבשו את מונגוליה.
כיום חיה קבוצה קטנה של שבט האסוד במונגוליה הפנימית.
קרל ליצמן

תחילת דרכו

ליצמן נולד בעיירה נויגלובסוב שבברנדנבורג ב-22 בינואר 1850. ב-1870 התגייס ליצמן לצבא הפרוסי ובאותה שנה השתתף במלחמת צרפת-פרוסיה. ב-1895 הוא כבר החזיק בדרגת אוברסט, וב-1898 קודם לדרגת גנרל-מיור. בין 16 ביוני 1901 ל-26 באוגוסט 1907 הוא פיקד על הדיוויזיה ה-39. בין השנים 1902–1905 הוא שימש כמנהל אקדמיית המלחמה הפרוסית. ב-1905 הוא פרש מהצבא בשל חילוקי דעות עם המטכ"ל.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, חזר ליצמן לצבא, וב-18 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד דיוויזיית המשמר השלישית. הדיוויזיה שלו הועברה כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז' ולאחר מכן במתקפת הקרפטים. במהלך קרב לודז' ביצעה הדיוויזיה שלו הגנת גבורה ליד בז'זיני, ועל כך זכה ליצמן לכינוי "האריה מבז'זיני" וקיבל את הפור לה מריט. ב-1915 קיבל ליצמן פיקוד על קורפוס המילואים ה-40 ופיקד עליו במהלך הקרב השני על האגמים המזוריים. על חלקו בכיבוש קובנה, הוספו עלי אלון לעיטור הפור לה מריט שלו. וילהלם השני, קיסר גרמניה הציע לו תואר אצולה אולם הוא דחה אותו.

אחריתו

ליצמן היה מזועזע מהתבוסה הגרמנית הצורבת במלחמת העולם הראשונה ומתנאי השלום הנוקשים של חוזה ורסאי, ותמך בקבוצות ימין לאומניות ומלוכניות. הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו ב-1927 ובה טען שהאשמה בתבוסה היא השיטה הפרלמנטרית שהונהגה בקיסרות הגרמנית. הוא דחה את רעיונות רפובליקת וויימאר וטען שהתקומה הלאומית הגרמנית דורשת חזרה ל"רוח ביסמרקיאנית". הוא ניבא שמנהיג חדש יבוא ויציל את העם הגרמני ממצוקתו על ידי השבת המלוכה.
כבר ב-1929 חזר בו ליצמן מדעותיו המלוכניות והצטרף למפלגה הנאצית. המוניטין שלו כגיבור מלחמה סייע מאוד לתעמולת המפלגה. ב-1932 הוא נבחר ללנדטאג הפרוסי. בנובמבר של אותה שנה הוא נבחר גם כאחד מנציגי המפלגה הנאצית ברייכסטאג. ב-6 בדצמבר הוא נשא נאום ברייכסאג בו תקף בחריפות את נשיא גרמניה פאול פון הינדנבורג ודרש ממנו למנות את היטלר כקנצלר גרמניה. ב-15 בדצמבר הוא ויתר על מקומו ברייכסטאג. בבחירות שנערכו ב-5 במרץ 1933 הוא נבחר מחדש לרייכסטאג, אך ויתר על מקומו ב-2 באפריל. ביולי הוא הצטרף למועצת המדינה הפרוסית של הרמן גרינג. בנובמבר של אותה שנה הוא נבחר לרייכסטאג בפעם השלישית, והפעם החזיק בתפקיד עד מותו ב-28 במאי 1936 בגיל 86.
ב-1939 קראו הנאצים לעיר לודז' ליצמנשטאט (Litzmannstadt) על שמו של ליצמן.
בנו של ליצמן, קרל-זיגמונד ליצמן הצטרף לאס אה ובהמשך נעשה לגנרלקומיסר של נציבות הרייך אוסטלנד. נכדו ולטר ליצמן הצטרף ללופטוואפה ולאחר מכן לחיל האוויר של צבא העם הלאומי והגיע לדרגת אוברסט. נכדתו אורסולה ליצמן התפרסמה כצלמת.
סוכן חשאי 117: התראה אדומה באפריקה השחורה

הפקה

צילומי הסרט יתחילו ב-18 בנובמבר 2019. ויצולם בפריז ובקניה.
קייט אוסטין

קייט קופר אוסטין (באנגלית: Kate Cooper Austin‏; 25 ביולי 1864-28 באוקטובר 1902) הייתה עיתונאית ופעילה אנרכיסטית אמריקאית.

תחילת דרכה

קתרין קופר נולדה ב-25 ביולי 1864, במחוז לסאל שבאילינוי. כשהייתה בת שש, משפחתה עברה להוקס פוינט שבאיווה. בגיל עשר, נפטרה אמה, והיא נאלצה לגדל את שבעת אחיה ואחיותיה. קופר מצאה מפלט מחייה הקשים בקריאה, וכך רכשה את עיקר השכלתה.

קריירה

באוגוסט 1883, נישאה קייט לבן אכרים צעיר בשם סם אוסטין. בערך באותו הזמן, אביה התוודע ל"לוציפר" - כתב עת אנרכיסטי/בעד אהבה חופשית, שפורסם על ידי מוזס הרמן. אוסטין וכל משפחתה הושפעו מכתביו של הרמון, אך היו אלה מהומות היימרקט שהתרחשו ב-1886 - והתגובות שהן גררו, אשר הביאה אוסטין לאנרכיזם.
המהומות פרצו כאשר התקיימה הפגנה בלתי אלימה למען זכויות עובדים בשיקגו, יום אחרי ששוטרים ירו במספר פעילים למוות. אלמוני זרק פצצה מאולתרת לעבר השוטרים, מעשה שגרר מלחמת חורמה מצד השוטרים והרשויות נגד קבוצות אנרכיסטיות ואיגודי עובדים, במסגרתה נערכו משפטים פליליים מכורים מראש, ונאשמים הוצאו להורג או התאבדו. אירועים אלו נחשבים למכוננים בתנועה האנרכיסטית ובמאבק למען זכויות עובדים בארצות הברית.
המסירות שלה לחירות הפכה אותה לאנרכיסטית; עוינותה לפטריארכיה הפכה אותה לפמיניסטית. היא הייתה יותר מידי אנרכיסטית מכדי להצטרף לארגוני הנשים של זמנה, ויותר מידי פמיניסטית מכדי להתיישר לארגוני האנרכיסטים הפוליטיים מהמיינסטרים - שחבריהם בעיקר גברים, ואשר דבקותם למטרת החירות הסתיימה לפני שחרור נשים.
— Miller, Howard S. Kate Austin: A Feminist-Anarchist on the Farmer's Last Frontier
כחברה באיגוד כתבי העיתונות האמריקאית, אוסטין כתבה עבור כתבי עת ועיתונים רבים של תנועות הפועלים וארגונים רדיקליים. היא גם כתבה עבור "לוציפר" וכתבי-עת אנרכיסטיים, כגון The Firebrand, Free Society, Discontent, ו-The Demonstrator. בין הנושאים שאוסטין קידמה הם רפורמה מינית ומצבו הכלכלי של מעמד הפועלים. ב-1897 ו-1899, אמה גולדמן ביקרה את אוסטין בביתה בקפלינגר מילס שבמיזורי, שם העבירה מספר הרצאות פופולריות.
שמפאן-ארדן

היסטוריה

שמפאן ההיסטורית התקיימה עד 4 במרץ 1790 כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות.
ב- 20 בספטמבר 1792 נערך בשמפאן קרב ואלמי (בשלב הראשון של מלחמות צרפת המהפכנית), שבו הגנרלים הצרפתים דומורייה וקלרמן עצרו את התקדמותו של צבא פרוסיה בפיקודו של הדוכס מבראונשווייג ובכך הצילו את המהפכה הצרפתית.
בין 5 ל-12 בספטמבר 1914 התחולל בשמפאן הקרב הראשון על המארן במלחמת העולם הראשונה שבו הובהלו במוניות אזרחים צרפתים מפריז אל החזית, והגנרל ז'וזף ז'ופר עצר את המתקפה הגרמנית לפני שתוכל להגיע לשעריה של פריז.
הקרב השני על המארן התחולל בשמפאן בין 15 ביולי ל- 6 באוגוסט 1918. בקרב זה עצרו כוחות צרפת, ארצות הברית ובריטניה את המתקפה האחרונה של הגרמנים בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה, והסבו להם אבדות כבדות.
אדוארד האוס

אדוארד מנדל האוס (באנגלית: Edward Mandell House;‏ 26 ביולי 1858 - 28 במרץ 1938), היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, יועצו הקרוב ביותר של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. על אף שלא נשא דרגה צבאית נודע בכינוי "קולונל האוס".

ראשית חייו

האוס נולד ביוסטון, טקסס למשפחת בעלי מטעי כותנה והתחנך בניו אינגלנד. הוא החל ללמוד באוניברסיטת קורנל, אך לא סיים בשל מות אביו. לאחר שפרש מלימודים עסק בהשקעות הון. ב-1910 עבר להשתקע בניו יורק.
בשנת 1912 פרסם (בעילום שם) רומן פוליטי עתידני בשם "פיליפ דרו: מנהלן. סיפור אודות העתיד, 1920-1935" ("Philip Dru: Administrator: a Story of Tomorrow, 1920-1935"). בסיפור הופך דרו, מנהיגה של מערב ארצות הברית במלחמת אחים נגד המזרח לדיקטטור הכופה סדרת רפורמות (המזכירות את מצע התנועה הפרוגרסיבית).

האוס ווילסון

בשנת 1911 התיידד האוס עם מושל ניו ג'רזי, ומי שיהיה הנשיא, וודרו וילסון. האוס עמד לצידו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912. לאחר שנבחר, הציע וילסון להאוס לבחור כל מינוי שיחפוץ, פרט למזכיר המדינה, אולם האוס ויתר על מעמד רשמי והיה ליועץ אישי קרוב לווילסון. האוס אף התגורר בבית הלבן עד נישואיו של וילסון לאדית בולינג וילסון, שביקשה להיות (והייתה) "היועצת מספר 1" לנשיא ולא ראתה את קרבתו של האוס לנשיא ברוח טובה.
בשנים 1914–1916 ביקר האוס פעמים רבות באירופה, כשליחו של וילסון, בניסיון לשאת ולתת ולהשיג הסכם שלום שיפסיק את מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 עמד האוס בראש קבוצה של כ-150 מלומדים ואינטלקטואלים שכונסה על מנת ליצור מתווה לדרישות המוסריות שעל ארצות הברית לדרוש ממדינות העולם במסגרת הסכם שלום עולמי. הקבוצה, שנקראה "The Inquiry" הנחתה את חברי המשלחת האמריקאית לועידת השלום בפריז (1919), שחלקם היו מחבריה, וגיבשה מתווה ראשוני לחבר הלאומים. תמצית הדרישות, שנערכה על ידי האוס, הייתה הבסיס ל"ארבע עשרה הנקודות" שהציג וילסון לקונגרס בינואר 1918. בספטמבר 1918 התמנה האוס לכתוב את חוקת חבר הלאומים ושירת כנציג ארצו בנציבות מנדט חבר הלאומים. 
לאחר 1919 החלו הפערים בין האוס ווילסון לגדול. באמצע מרץ 1919 הגיע וילסון לוורסאי, שם התקיימו השיחות לקראת חתימת חוזה ורסאי והדיח את האוס מניהול המשא ומתן. האוס תמך ברעיון חבר הלאומים והשתתף בהקמתו בעוד וילסון נטה לזנוח את הרעיון ולא להשתתף בחבר, שראה אותו מתרחק מן החזון המוסרי אל מחוזות המשא-ומתן הדיפלומטי של מאזן הכוחות.

לאחר וילסון

בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 תמך האוס בפרנקלין דלאנו רוזוולט, אך לא היה מחברי המעגל הפנימי.
שגיב כהן

קריירה

כהן התחיל את הקריירה שלו במחלקות הילדים של מכבי ראש העין. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-11 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0-2 על בית"ר ירושלים. בעונה שלאחר מכן שותף ב-13 משחקים בליגת העל, אך בתום העונה הקבוצה ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2007/2008 הפך כהן לשחקן הרכב בקבוצה ושותף ב-19 משחקים בליגה הלאומית, ובמחזור האחרון כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-2 נגד הפועל רמת גן. בתום עונה אחת חזרה הקבוצה לליגת העל, ובעונת 2008/2009 שותף ב-20 משחקים בליגה הבכירה.
באוגוסט 2009 הושאל כהן להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית, ובינואר 2010 חזר להפועל פתח תקווה. 
בקיץ 2010 חתם בפוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית, אך כבר בינואר 2011 חזר לישראל וחתם בהפועל עכו. ב-23 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 4-1 למכבי פתח תקווה. בסך הכל שיחק כהן שלוש וחצי שנים בהפועל עכו, ובמדיה ערך 56 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים.
ביולי 2014 חזר כהן להפועל פתח תקווה, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. בעונת 2016/17 מונה לקפטן הקבוצה.
בחודש יולי 2017 חתם שגיב בהפועל רמת גן גבעתיים, ואף מונה לקפטן הקבוצה.
בקיץ 2018 חתם בהפועל ראשון לציון.
ב-26 ביוני 2019 כהן חתם במ.ס. כפר קאסם.
לונא אבו נסאר

ביוגרפיה

אבו נסאר נולדה בנצרת וחיה ביפו. בוגרת בית הספר Muzik ליצירה והפקה, במסגרתו השתתפה באלבום מחווה לאהוד בנאי והפליטים בביצוע לשיר "ממשיך לנסוע" שיצא כסינגל ראשון מתוך האלבום ונכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ. במהלך לימודיה השלימה את תקליטה הראשון, "אספר לך أحكيلك", אשר יצא ב-2013 וזכה בפרס אקו"ם לאלבום בכורה.
בביקורת על אלבום זה כתב יואב קוטנר: ""אספר לך", אלבום הבכורה של לונא אבו נסאר, הוא יצירה נפלאה, מפתיעה, מרעננת ששווה את תשומת הלב שלך בגלל הסיבות הנכונות. היא רק בתחילת הדרך, והדרך נראית מרתקת".
אבו נסאר הייתה חברה בהרכב ההיפ הופ היפואית "סיסטם עאלי" וחלק מהמיזם החינוכי של ההרכב, והשתתפה באלבום הבכורה של ההרכב שיצא גם הוא ב-2013.
ב-2017 הוציאה את אלבומה השני, "מערבולת دوامة". כמו אלבום הבכורה גם אלבומה השני הופק על ידי דרור רותם, וגם בו יש שירים בערבית לצד שירים בעברית.
ב-2018 הוציאה את אלבום ההופעה "לילה ביער", שהוקלט וצולם ביער הפיות בבית אורן.
איי חוף דור ומעגן מיכאל

איי חוף דור ומעגן מיכאל הם קבוצה של חמישה איים שמהווים חלק מרכס הכורכר המערבי שנפרד מהחוף בשל תהליכי גידוד. שמות האיים הם שחפית, דור, טפת וחופמי הממוקמים ממערב למושב דור ואי היונים הממוקם ממערב למעגן מיכאל. האיים משמשים כאתר קינון לעופות מים ובהם שחפית ים ושחף צהוב רגל. בנוסף צומח על האיים אוכם חופי שהוא צמח בר בסכנת הכחדה בישראל.
שמורת טבע איי חוף דור ומעגן מיכאל כוללת את חמשת האיים הללו והעלייה עליהם אסורה. השמורה הוכרזה ב-26 בנובמבר 1964 ושטחה 21 דונם.
על האי שחפית שגודלו 120 על 60 מטר לערך, נמצאו שרידים ארכאולוגים הכוללים שרידי רצפת פסיפס, יסודות של מבנים ושמונה גומות שנחצבו בסלע וחרסים מהתקופה הביזנטית.
בנוסף למערכת האקולוגית השלמה שמתקיימת על האיים, סביבתם ידועה גם בממצאים הארכאולוגים שנמצאו מתחת לים. התגלית המפורסמת ביותר הייתה הספינה העתיקה ממעגן מיכאל מלפני כ-2,400 שנים, שהתגלתה בשנת 1985 באקראי על ידי חבר משק מעגן מיכאל שצלל בקרבת אי היונים במרחק של פחות משבעים מטרים מהחוף. ארבע שנים אחרי שנחשפה, נשלתה הספינה מהים והובאה למכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי שבאוניברסיטת חיפה ונחשבת לספינה השמורה ביותר מבין הספינות שהתגלו עד כה בים התיכון. 
מול האיים על החוף נמצא תל דור, אתר ארכאולוגי שהיה מיושב מתקופת הברונזה התיכונה ועד התקופה הרומית.
מוזיאון המזגגה שבקיבוץ נחשולים מציג רבים מהממצאים של האזור: עוגנים, אילי ניגוח, תותחים וחלקי ספינות שנטרפו במימי המפרצים הרדודים שבקרבת האיים, וכן ממצאים מחפירות תל דור.

אי היונים

אי היונים, הגדול מבין חמשת האיים, משמש כאתר קינון ליוני בית ובשנים האחרונות גם לברווזי ברכיה.  שטחו של אי היונים הוא כשלושה דונמים והוא מרוחק כ-150 מטרים מהחוף. על האי עצמו נצפו מספר ממצאים ארכאולוגים, הכוללים בין היתר מחצבה ובסמוך לה מבנה מלבני בעל רצפת פסיפס וגרם מדרגות חצוב שייתכן ושימש ככנסייה. בנוסף למבנים נמצאו במקום כלי חרס ביזנטיים המתוארכים למאות החמישית והשישית ושברי כלי זכוכית מטיפוסים המופיעים בתקופה הביזנטית ובתקופת בית אומיה.
תורית זנבנית

מאפיינים

תורית זנבנית קטנה יחסית למשפחתה, אורכה 22 ס"מ בממוצע ומוטת כנפיה 28-33 ס"מ. משקלה עד 40 גרם. כמו ששמה מרמז יש לתורית זנב ארוך מאוד. לזכרים יש פנים וחזה שחורים מלפנים ולבנים מאחור, עם מקור ורוד שקצהו צהוב. הרגליים ורודות וקצה הכנפיים כהה מאוד. הנקבות דומות לתור רגיל וצבען אפור-ורדרד. הם אינם עופות קולניים ביותר, אך נוטים להשמיע צלילים בזוגות כששיר אחד הוא קצר וחלש ושני גבוה וממושך.
יונים אלו חיות במגוון בתי גידול מערבות, סוואנות, ביצות ואזורים תת-מדבריים לאורך אפריקה, מדגסקר והמזרח התיכון והן מצפינות עד לטורקיה.
הן נודדות מרחקים גדולים כדי למצוא מזון. כמו רוב היונים הן ניזונות מזרעים שונים, למשל של עשבים ועצי סוואנות, פרחים וחרקים. במקווי מים הן נמצאות בלהקות גדולות, אך מחוץ אליהם הן חיות בבדידות יחסית. התוריות לא מגביהות ביותר עוף במעופם, אך הן מהירות מאוד ויכולת זו עוזרת להם לברוח טורפים כמו בזים ונצים.
הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס

מהלך האירוע

סמוך לשעה 11:30 (שעון מקומי) ניגש אזרח מצרי לעבר דלפק אל על בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס חמוש בשני אקדחים, בסכין ובתחמושת רבה, והחל לירות לעבר 90 נוסעי אל על שעמדו בתור. היורה, הישאם מוחמד הדיאת (Hesham Mohamed Hadayet), הרג דיילת קרקע בת 25, נוסע בן 46, ופצע ארבעה. מאבטח של אל על שהיה במקום הפיל אותו לארץ, ומאבטח אחר ירה בו למוות.
הדיאת היה בן 41, נשוי ובעל משפחה, בעל עסק להשכרת לימוזינות. הוא הגיע לארצות הברית ב-1992, תחילה בויזת תייר, והגיש בקשה למעמד של פליט פוליטי. לבסוף השיג אישור חוקי להתגורר ולעבוד בארצות הברית לאחר שאשתו זכתה בהגרלת הגרין קארד בשנת 1997. הוא תואר כאדם שקט, מוסלמי אדוק, וחדור שנאה עזה לישראל.
בספטמבר 2002 הגיעו חוקרי ה-FBI למסקנה כי הישאם פעל לבדו, והוא קיווה להשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית לטובת הפלסטינים.
אוניברסידד דה צ'ילה

היסטוריה

המועדון הוקם ב-24 במאי 1927, כמו מועדון "דפורטיבו אוניברסיטריו" ונוצר ממיזוג של מועדון Náutico ו-Federación Universitaria. המועדון הוקם על ידי סטודנטים של האוניברסיטה של צ'ילה והוא היה מועדון הספורט של האוניברסיטה, עד 1980, אז התעמתה הנהלת האוניברסיטה עם נשיא המועדון (שניהם מונו על ידי משטרו של הרודן פינושה) והוחלט להפריד את המועדון מהאוניברסיטה.
במהלך שנת 2007, לאחר הכרזה על פשיטת רגל, אישרה ההתאחדות את הפיכת המועדון לקבוצה פרטית. שנה לאחר מכן, ההנהלה החדשה של האוניברסיטה הסכימה לחתום על חוזה עם המועדון, שעל פיו מותר למועדון להשתמש בשם האוניברסיטה.

סמל המועדון

סמל הקבוצה הוא ינשוף בצבעים כחול ואדום (כחול הוא צבע המדים של הקבוצה מאז הקמתו), מכיוון שאחד הכינויים של הקבוצה הוא "Los Chunchos" שפירושו "הינשופים".
קבוצת Aix

היסטוריה

קבוצת Aix נוסדה בשנת 2002, בחסות אוניברסיטת פול סזאן  (בצרפתית: Université Paul Cézanne Aix-Marseille III) בצרפת, בתיאום עם מרכז פרס לשלום בישראל ומרכז DATA ללימוד ומחקר ברשות הפלסטינית. ראש הקבוצה בצד הישראלי הוא פרופסור אריה ארנון מאוניברסיטת בן-גוריון, עמיתו בצד הפלסטיני הוא סאיב במיה, לשעבר סגן שר הכלכלה הלאומית ברשות הפלסטינית.

Aix כקבוצת מחקר

קבוצת Aix החלה את פעולתה בחודש יולי 2002, בעקבות סמינר שהתקיים באקס אן פרובנס, ומכאן שמה.  מטרת הסמינר הייתה לכנס תחת קורת גג אחת את העמדות הישראליות והפלסטיניות בשאלות כלכליות הנוגעות להסדרי הקבע העתידיים בין שני הצדדים, וליצור פורום משותף לניתוח תרחישים והצעות שונות.

גישת ה"הנדסה לאחור"

"בשנת 2003, הגיעה קבוצת Aix למסקנה שאחת הטעויות שנעשו והתקבעו על ידי שני הצדדים, הישראלי והפלסטיני, הייתה ביסוס תהליך השלום על 'הדרגתיות', בעוד שהדרך הנכונה להתקדם הייתה לאמץ גישה של 'הנדסה לאחור'. בגישה של הנדסה לאחור, הצדדים מסכימים תחילה לאן הם מעוניינים להגיע, כלומר מהם קווי המתאר להסדר הקבע, ורק לאחר מכן מחליטים אילו שלבים ותהליכים יהיו מיטביים להשגת היעד. הדרגתיות, לעומת זאת, היא גישה מצטברת, הדוגלת בהתקדמות של שלב אחד (ונושא אחד) בכל פעם, ללא כל הסכם וללא כל התייחסות, גם לא מועטה, לתוצאה הסופית. גישה זו אינה נכונה, בייחוד לאור חוסר האיזון בכוחות בין שני הצדדים, ופעם אחר פעם תרמה לכישלון. בעקבות זאת, ותוך הצמדות לגישת 'הנדסה לאחור', יצאה קבוצת Aix במסמך עמדות פלסטיני ישראלי המשותף הראשון שלה, שכותרתו "מפת הדרכים הכלכלית" (2004). במקום לסייע בשלב שלישי של מפת הדרכים לשלום שהציע הקוורטט, מציעה הקבוצה להשתמש בשלב זה כנקודת מוצא קונספטואלית לסדרה של מודלים לקשרים כלכליים בין ישראל ופלסטין." מתוך הספר:"היבטים כלכליים של הסכם קבע בין שתי מדינות ישראל ופלסטין".