בסרביה

מקור השם

בסרביה נקראה על שם השליט הרומני בסאראב הראשון (Basarab I), שלחם למען שחרור ולאכיה מידי השלטון ההונגרי. בסאראב שלט בדרום בסרביה בשטח שנקרא מאוחר יותר "בסרביה הישנה", בשטח המקביל למחוז בוג'אק, שנמצא כיום בשטח אוקראינה. מקור השם בשפה הקומנית (טטרית) ומשמעותו "האב השליט". Basar = "לשלוט", -aba = אבא (כמו בעברית).

גאוגרפיה

חבל בסרביה שכן בין נהר הפרוט במערב, נהר הדניסטר בצפון ובמזרח, והים השחור בדרום. שטחה של בסרביה היה כ- 45,600 קמ"ר, ברובו שטח מישורי בעל אדמה פורייה.

דמוגרפיה

לפי הסטטיסטיקה הרוסית הרשמית, ב-1897 היו בבסרביה 1,935,412 תושבים, מתוכם 47.6% רומנים (920,919), 19% אוקראינים, 11% יהודים, 8% רוסים והיתר בולגרים, סרבים, צ'כים, גרמנים, טורקים, טטרים, פולנים ומיעוטים נוספים.
לפי מפקד רומני, ב-1930 היו בבסרביה 2,864,662 תושבים, מתוכם 56.23% רומנים, 12.28% רוסים (כולל ליפובנים), 10.97% אוקראינים, 7.15% יהודים, והיתר בולגרים, גגאוזים, גרמנים ומיעוטים אחרים (פולנים, ארמנים, אלבנים, יוונים וצוענים).

יהודי בסרביה בשואה

ערב מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, חיו בבסרביה כ-300,000 יהודים.
לאחר נסיגת הצבא הרומני מבסרביה ביוני 1940 הואשמו היהודים בגילוי אהדה ושיתוף פעולה עם ברית המועצות הקומוניסטית ועם הצבא האדום. ברומניה אף הוטחו האשמות קולקטיביות כי היהודים גילו עוינות כלפי החיילים הרומנים הנסוגים, ירקו עליהם, השפילו אותם ופגעו בהם.  
ב-1941 עם כיבושה מחדש של בסרביה בידי הרומנים, בברית עם הגרמנים, התקבלה בידי שלטונות הפשיסטיים הרומנים החלטה "לנקום" ביהודים. עוד ערב הפלישה לבסרביה הוציא מנהיג רומניה יון אנטונסקו פקודה סודית ושם הצופן שלה "טיהור השטח". הפקודה כללה שלושה סעיפים: חיסול פיזי של כל היהודים בכפרים במקום. מעצר היהודים החיים בערים וריכוזם בגטאות. מעצר כל החשודים כקומוניסטים וכמי ששירתו את הסובייטים בשנת השלטון הסובייטי בבסרביה והוצאת חלק מהם להורג לאחר שיימצאו אשמים.
ברצח היהודים השתתפו יחידות הז'נדרמריה שקיבלו את הפקודה ערב פרוץ המלחמה. יחידות הצבא נצטוו אף הם לעזור לאנשי הצבא שעסקו בפועל בהוצאות להורג. הוקמה יחידה בפיקודו של סגן ראש-הממשלה מיכאי אנטונסקו, אשר נקראה ה"שדרה המיוחדת". ביחידה היו כ-160 אנשים, וגם הם השתתפו ברצח יהודים, תוך שיתוף פעולה עם היחידות הגרמניות המקבילות. כל הגורמים האלה ביחד עם הצבא הגרמני והאיינזצגרופה D רצחו בחודשים יולי-אוגוסט כ 160 - 150 אלף יהודים. את רוב הרציחות עשו הרומנים. רוב היהודים בכפרים הושמדו.
ב- 15 בספטמבר 1941, ציווה יון אנטונסקו לגרש את כל יהודי בסרביה לז'בוקריץ' שבמחוז טרנסניסטריה (שטח הכיבוש הרומני באוקראינה, מעבר לנהר דנייסטר). לפי אומדן רשמי, נרצחו כ-25,000 יהודים בדרך לגירוש ועשרות אלפים נזרקו לקבר אחים מאולתר.
ביער קוסאוץ במרכז בסרביה, שדרכו עברו השיירות לעבר נקודת המעבר, עשרות אלפים נוספים הוטבעו בנהר הדניסטר במעבר לטרנסניסטריה.
ב- 1942 בעיצומה של המלחמה נערך מפקד בשטחי בסרביה בו נמצאו 227 יהודים בלבד, ולמעשה בסרביה הייתה, בהתאם לתוכניות, "נקייה" מיהודים. לפי הערכתו של אבידור שחן 282,000 מיהודי בסרביה הוכחדו בשואה. בזמן שחרור טרנסטריה נמנו בה 13,980 יוצאי בסרביה.

היהודים לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם שנייה חזרו לבסרביה כמה עשרות אלפי יהודים מתוך אלה שהצליחו לברוח מפני הנאצים מזרחה אל עומק ברית המועצות וכן מתוך ניצולי טרנסניסטריה. לקראת סוף שנת 1993 הוערך מספר היהודים ברפובליקה של מולדובה בכ- 15,000 נפש. באותה השנה 2,173 יהודים עלו לישראל.
בעיר הבירה קישינב, פועל בית הכנסת המרכזי לצד מוסדות חינוך וחסד, לרווחת הקהילה היהודית במולדובה בהנהגת השליח החב"די, הרב יוסף יצחק אבלסקי, הרב הראשי למולדובה.