google/wiki40b huggingface dataset:
סמי גרונמן

ביוגרפיה

סמי (שמואל) גרונמן נולד בשטרסבורג שבפרוסיה המערבית (כיום ברודניצה שבפולין), בקיסרות הגרמנית, בן לזליג גרונמן, רב ודוקטור לפילוסופיה, והלנה לבית ברסלאו, יהודייה ממוצא רוסי. למד לימודי יהדות בבית המדרש לרבנים בברלין ומשפטים באוניברסיטת ברלין, ועסק בעריכת דין. ב-1897 הצטרף אל התנועה הציונית והיה משתתף פעיל בקונגרסים שלה, החל מהקונגרס החמישי ב-1901. גרונמן היה "ציוני מדיני" שסבר כי אין להתחיל בפעולה מעשית בארץ ישראל כל עוד לא ניתן לעם היהודי "צ'רטר" בינלאומי על ארץ ישראל; אולם, לאחר שהנחה נשף לטובת המושבות בארץ, רשם לעצמו, כפי שמספר מיכאל הנדלזלץ: "צריך שהאדם יהיו לו עקרונות, אבל אין צורך שיתנהג תמיד על פיהם".
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. כששהה בקובנה שבליטא ובביאליסטוק שבפולין, בא במגע קרוב עם היהודים המקומיים, למד את שפתם והכיר את אורחות חייהם. במשך שנים רבות היה חבר הוועד הפועל הציוני ויושב-ראש בית הדין של הקונגרס. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עזב גרונמן את גרמניה ועבר לפריז, וב-1936 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ המשיך לעסוק בעריכת דין וכתב מחזות תיאטרון.
גרונמן חיבר רומנים סאטיריים וקומדיות כגון "מלכת שבא", המציג את הסיפור התנ"כי של ביקורה של מלכת שבא בממלכתו של שלמה המלך; "יעקב או כריסטיאן", סאטירה על תורת הגזע הנאצית, שהוצגה בתיאטרון "המטאטא" ב-1937‏ (תיאטרון שהציג את יצירותיו בתרגומו של נתן אלתרמן); "משפחת היינה", מחזה אודות משפחתו של המשורר היהודי-גרמני המפורסם מהמאה ה-19, היינריך היינה, שהוצג בתיאטרון "הבימה" ב-1947; ויצירתו הידועה ביותר - "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" שהוצגה בתיאטרון הקאמרי, והייתה גולת הכותרת של שיתוף הפעולה בין גרונמן הסאטיריקן הוותיק לבין המשורר הצעיר נתן אלתרמן, שהחל כבר בימי תיאטרון "המטאטא". 
גרונמן כתב את סיפור חייו באוטוביוגרפיה "זכרונותיו של יקה", שחלקה הראשון תורגם לעברית. 
נישא לסוניה גוטסמן, ילידת ז'יטומיר. אשתו נפטרה בשנת 1936, לאחר שנפגעה בתאונת דרכים.
סמי גרונמן נפטר בתל אביב בשנת 1952, בן 77 במותו. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה רבת-משתתפים.
הורודנו

יהודי הורודנו

לא ידוע מתי יהודים החלו לשבת בהורודנו. בפרעות ת"ח ות"ט פרעו ביהודי היישוב תושביו הנוצרים לצד גייסות חמלניצקי.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-250 משפחות יהודיות, והתקיימו בה שני בתי כנסת, האחד של חסידות ברזנה, והשני של חסידות סטולין. כמו כן, נפתחו ביישוב סניפים של המפלגות הציוניות.
בתקופת השואה נרצחו כל יהודי העיירה.
פז (סוכריות)

פז (PEZ) הוא מותג של התקן סוכריות מכני (פז דיספנסר) או בובת פז ולסוכריות המותאמות לו (סוכריות פז). השם PEZ נגזר מהמילה הגרמנית Pfefferminz – פפרמינט - (מנטה) שהיה הטעם הראשון של הסוכריות שיוצר. ראשיתו של הפז באוסטריה ב-1927 כאשר אדוארד הס השלישי החל בניסיונות לשימוש בשמן מנטה בייצור ממתקים. במהלך ניסיונותיו הוא המציא סוכריית מנטול פחוסה ודחוסה שזכתה לשם "PEZ".

התקן הסוכריות

ההתקן המיוחד לסוכריות הפז הומצא במפעלו של הס על ידי אוסקר אוקסה (Oscar Uxa). בתחילה יועד הפז לקהל היעד הבוגר, בעיקר למעשנים כתחליף לעישון. ניתן היה לשאתו בכיס הבגד ולשלוף סוכרייה בודדת בכל פעם שיצר העישון גבר. מלחמת העולם השנייה פגמה ביכולת הייצור של המפעל, אולם בראשית שנות החמישים ניסה הס את מזלו בשיווק הפז בארצות הברית. לצורך כך הותאמו טעמי הסוכריות לטעמם של ילדים וההתקנים יוצרו בתוספת של דמויות דוגמת: סנטה קלאוס, מיקי מאוס ואסטרונאוט, בדומה לאפיונם הנוכחי כבובות פז. כאשר הפז קיבל דמות וטעמים לילדים נשכחה העילה האמיתית לייצורו (תחליף לעישון) והוא הפך ללהיט בקרב ילדים ומבוגרים.
כיום סוכריות הפז וההתקנים הנלווים להם נפוצים ברחבי העולם ואף מיובאים לישראל ונמכרים בקיוסקים, במכולות ובסופרמרקטים.
בשנת 2007 צוינו שמונים שנים לראשיתו של הפז. לרגל האירוע מפעל הפז הקים אתר אינטרנט מיוחד והוציא מחדש סדרות של פז שיוצרו בעבר. במהלך חמישים השנים האחרונות יוצרו אלפי דמויות פז שונות שיוצאות על-פי רוב בסדרות של דמויות מסרטי דיסני, האחים וורנר, מלחמת הכוכבים, גיבורי-על.
חברת פז מתייחסת לא רק לדמויות מתרבות הקומיקס והאנימציה, אלא גם לאירועים היסטוריים וחברתיים. לדוגמה, הוצאת סדרת פזים שנועדה להנציח את פועלם של כוחות ההצלה - משטרה, כבאות, רפואה וצבא, גברים ונשים שהצילו אנשים מתוך הריסות ההתקפה על מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר, ואף חלקם שילמו במהלך פעולות ההצלה בחייהם.
חברת פז יצאה גם בסדרות פז המנציחות אישים דוגמת אלביס פרסלי לציון שלושים שנה למותו. הפזים יצאו בקופסה מהודרת המכילה גם תקליטור עם שלושה משיריו של פרסלי בשלוש תקופות של הקריירה שלו; שלוש בובות פז המייצגות כל אחת תקופה בחייו.
מחיר מתקן פז/בובת פז ממוצע הוא כשלושה דולר והוא מיוצר לעיתים במספר מוגבל של פריטים. ריבוי הדמויות וההשקעה בעיצובם הפך את בובות הפז לפריט אספנים מבוקש על ידי מאות אלפי אספנים ברחבי העולם. חלקם מוכנים לשלם מאות ואף אלפי דולרים למתקן בודד למען השלמת סדרה. בישראל מצויים מספר עשרות של אספני פז. בשנת 2006 התקיים מפגש אספנים ארצי ראשון בקיבוץ שדות ים.

בובת "פז"

ההתקן (פז דיספנסר) הוא התקן מכני, עשוי פלסטיק אשר יכול להכיל בתוכו סוכריות מותאמות להתקן. ישנם התקנים בגדלים שונים, ממיני פז (שמיוצר ביפן) ועד פז ענק בגודל של 12 אינץ' (כ-30 ס"מ). מידותיו של התקן הפז הסטנדרטי כ-10 ס"מ והוא התקן הפז הרווח בעולם וגם זה המיובא לישראל.
ההתקן בראשית ימיו לא הכיל דמות והיה בגודל ובצורה המזכירה מצית. את החידוש המשמעותי הראשון למתקן העניק הממציא האוסטרי אוסקר אוקסה. החידוש היה בכך שניתן היה לשלוף מן המתקן סוכרייה בודדת אחת בכל פעם.
כיום כאשר על-גבי מדפי הממתקים מגוון עצום של מתקני סוכריות בצורות ובגדלים שונים נראה מתקן "הפז" עניין של מה בכך, אולם בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה במתקן מן החדשנות והמודרניות.
חברת פז מייצרת סוכריות פז בלמעלה מ-25 טעמים ובהם תפוח, דובדבן, קולה, ענבים, ותות-שדה.
כתובת ואדי אל-חול

כתובות ואדי אל-חול הן שתי כתובות  שנחקקו בסלעים, בוואדי הסמוך לפיתול קֶנָה של הנילוס, על אם הדרך בין הערים העתיקות תבאי ואבידוס (כיום בסביבת העיר לוקסור). עד כה התגלו שתי כתובות, המכילות 14 אותיות מהאלפבית הפרוטו-סינאי הידוע גם כאלפבית הפרוטו-כנעני. אלו הן הכתובות העתיקות ביותר של אלפבית כלשהו, והן מתוארכות לשלהי הממלכה התיכונה במצרים, ראשית האלף ה-2 לפני הספירה.
כתובות ואדי אל-חול דומות מעט לכתב ההיראטי מהמאה ה-20 לפנה"ס, ככל הנראה טרם תקופת הממלכה התיכונה. הבלשן השמי פרנק מור קרוס (תלמידו של אולברייט) קבע כי הכתב שבכתובות אלה הוא האלפבית העתיק בעולם, וכתבים שמיים מאוחרים יותר כה דומים לו, עד שהביאו למסקנה שהשתלשלו ממנו.

הכתובת הרוחבית (H)

הכתובת הראשונה היא כתובת רוחבית, והיא מסומנת ככתובת מס' 1 או (H). היא כתובה על הסלע, מימין לשמאל, והיא מונה 16 אותיות: "ר-ב-ל-נ-מ-נ-הֶ-נ-פ-מ-הֶ-א-ש-מ-הַ-ר".

הכתובת האנכית (V)

הכתובת השנייה היא כתובת אנכית, והיא מסומנת ככתובת מס' 2 או (V). היא כתובה אף היא על סלע, והיא מונה 12 אותיות: "מ-ט-ת-ר-הֶ-ע-ו-ת-פ-ט-א-ל".
אלכסיי גרנובסקי

קורות חיים

גרנובסקי נולד במוסקבה בשם אברהם אזרך, אביו היה סוחר מהגילדה הראשונה ולכן הותר לו להתגורר מחוץ לתחום המושב. הוא גדל בריגה, ב-1911 הוא סיים לימודים בבית ספר לאמנויות הבמה בסנקט פטרבורג, לאחר מכן למד במשך שנתיים באקדמיה לתיאטרון במינכן, שם הוא התמחה אצל מקס ריינהרדט שהשפיע עליו רבות.
ב-1914 הוא ביים את המחזה הראשון שלו בתיאטרון ריגה החדש. גרנובסקי השתתף במלחמת העולם הראשונה, לאחר חזרתו מהחזית ב-1917 הוא נסע לשוודיה ולמד שם בימוי. ב-1918 הוא הגיע לפטרוגרד וצוות העובדים של תיאטרון הטרגדיה שזה עתה הוקם על ידי שחקן רוסי וסובייטי נודע יורי יורייב. המחזה הראשון שהוצג בתיאטרון היה אדיפוס המלך בבימויו של גרנובסקי, אך פעילות התיאטרון הופסקה זמן קצר לאחר מכן בגלל המלחמה. ב-1919 יורייב השתתף בהקמתו של תיאטרון הדרמה הגדול, ואילו גרנובסקי הקים תיאטרון יהודי בפטרוגרד. ב-1920 התיאטרון עבר למוסקבה ועל בסיסו ב-1921 הוקם התיאטרון היהודי הממלכתי. ההצגה הראשונה של התיאטרון הייתה "ערבו של שלום-עליכם", בין השחקנים הבולטים של ההצגה היו שלמה מיכאלס ובנימין זוסקין שהפכו יותר מאוחר לשחקני המפתח של התיאטרון.
עד 1928 גרנובסקי היה המנהל האמנותי של התיאטרון ובמאי ההצגות הבולטות שלו. התיאטרון נדד עם הצגותיו בברית המועצות ובחו"ל. ב-1928 הוא לא חזר מאחת הנסיעות האלו והחליט להשתקע ברפובליקת ויימאר. בגרמניה הוא החל לעבוד בקולנוע ושיתף פעולה עם מהגרים רוסים נוספים, בין היתר לאו לניה, הוא ביים שני סרטים בגרמניה לפני שעזב לפריז. בפריז הוא המשיך את עבודתו הקולנועית ועבד על מספר סרטים.
הוא נפטר בעוני בפריז ב-1937.
לקטו-צמחונות

לקטו-צמחונות או לקטריאניזם (מהשורש הלטיני lact- "חלב") היא צמחונות האוסרת צריכת ביצים.
הרעיון והפרקטיקה של תזונה לקטו-צמחונית בקרב מספר לא מבוטל של אנשים מגיע מהודו העתיקה.] משלהי המאה ה-19 החלה התזונה הצמחונית להיות מובנת בקרב הודים רבים כתזונה לקטו-צמחונית.

דת

תזונה לקטו-צמחונית פופולרית בקרב חסידים מסוימים למסורות הדתיות המזרחיות כמו ג'ייניזם, הינדואיזם ובודהיזם. העקרון שמאחורי אמונותיהם הלקטו-צמחוניות הוא עקרון האהימסה (מסנסקריט: אי-אלימות).

הינדואיזם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

בודהיזם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ג'ייניזם

עבור כל הג'יינים, תזונה לקטו-צמחונית היא חובה המתחייבת מתוך נדר האהימסה שעל כל ג'יין לנדור. תזונה לקטו-צמחונית מאפשרת מזעור הידבקותם של אותם חלקיקי קארמה רעה שעל פי האמונה נמצאים בכל מקום ונדבקים לנשמה, בין היתר, בעקבות אלימות ובכך משפיעים על גורל הנשמה (נקראת "ג'יבה" בג'ייניזם) בחיים הנוכחיים ובגלגולים הבאים שלה. ביחס לתזונה בשרית ולפי האמונה הג'יינית, התזונה הלקטו צמחונית גם מאפשרת את הפחתת חלקיקי הקארמה הדבוקים לג'יבה, ובכך היא מקדמת אל עבר מוקשה.
לפי הג'ייניזם, ג'יבות נמצאות בכל דבר. בג'ייניזם, מסווגים כל הדברים לפי כמות החושים שמייחסים להם מחמישה חושים (שהם חוש המגע, הטעם, הריח, הראייה והשמיעה) המיוחסים לאדם, לחיות מסוימות ועוד, ועד חוש אחד (שהוא חוש המגע) המיוחס לצמחים, אבנים ועוד. ככל שישנם יותר חושים לדבר, כך מאמינים הג'יינים שמידת היכולת שלו לקלוט סבל גוברת. לכן, לפי הג'ייניזם, פגיעה מסוימת מושכת יותר חלקיקי קארמה רעה לג'יבה ככל שיש לדבר הנפגע יותר חושים. 
בג'ייניזם, הכללים הלקטו-צמחוניים הם מחמירים. צמצום הפגיעה עבור כלל הג'יינים הוא ככל הניתן לצמחים (ויש נזירים שאף פגיעה זו מנסים לצמצם על ידי צומות, לדוגמה) משום שלפי הג'ייניזם הם בעלי הכי מעט חושים (אחד), ולכן הם מאמינים שפגיעה בהם מובילה לפחות סבל ופחות קארמה רעה מאשר פגיעה בחיות, למשל. לכן, מתבצעת גם הימנעות מפגיעה בחרקים וחיידקים (אשר בעלי שתי חושים). משמעות צמצום זה עבור נזירים ונזירות היא, בין היתר, לבישת פיסת בד על הפה כדי לצמצם שאיפת אורגניזמים וטיטוא הרצפה עליה הם דורכים מפני חרקים. משמעות נוספת, עבור כלל הג'יינים, היא הימנעות מצריכת ירקות שורש, משום שתלישתם מהאדמה מלווה בפגיעה באורגניזמים שחיים בקרבת השורש באדמה ומובילה ל"הרג" של הצמח.
אי-מודעות באשר לשעוברות חיות בתעשיות משחקת תפקיד מרכזי בהמשך שימושם של ג'יינים בחלב, צמר ומשי. הארגון PETA וג'יינים טבעוניים פועלים כדי לקדם ג'יינים לעבר לקטו-צמחונות מלאה (אשר לא רק בגדר תזונה) ולעבר טבעונות באמצעות סיפוק מידע על התעשיות, ובכך הם, למעשה, מקדמים ג'יינים גם לעבר יישום נכון יותר של עקרון האהימסה.

לקטו-צמחונים וטבעונים

אחד ההבדלים בין תזונה טבעונית ללקטו-צמחונית הוא הימנעות ממוצרי חלב. טבעונים אינם צורכים חלב בגלל סיבות מגוונות, וביניהן: סיבות בריאותיות, סיבות סביבתיות, סיבות דתיות, סיבות מוסריות, העדפת טעם ועוד.
יהדות כתרבות

יהדות כתרבות או יהדות כציווילזציה היא תפישה של המורשת היהודית כהוויה תרבותית ואתנית שהתפתחה מאליה, לא כמסורת דתית שהיא פרי התגלות אלוהית. הזיקה ליהדות אצל הדוגלים בכך היא דרך ההיסטוריה, התרבות, הציוויליזציה, ערכי המוסר וחוויות משותפות של בני העם היהודי. גישה זו נשענת רבות על הגותו של אחד העם. הצירוף העברי מאוחר יחסית ונפוץ החל משנות ה-90. ההוגה היהודי-אמריקני מרדכי קפלן טבע את המונח הלועזי בספרו שראה אור ב-1934.

הוגים מרכזיים

לפי אחד העם, גדול ההוגים של רעיון היהדות כתרבות, היהדות איננה רק דת אלא גם תרבות בעלת מאפיינים אידאיים ונטיות ערכיות מובהקות, למשל בתחום המוסר האופייני לה. אפיונים אלה יכולים להימשך כיהדות גם בהיעדרה של אמונה או מסגרת דתית. אחד העם נקט בזניחת הצד הדתי המובהק של היהדות אך הטיף לשמירה על זיקת אהדה למסורת ואף התרכזות יהודית בעולמה הישן ופיתוחו והרחבתו באיטיות ומתוך מאפייניו האינהרנטיים, כך שתיווצר המשכיות והתפתחות אורגנית.
בראייתו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי היהדות מעולם לא הייתה אחידה, והתרוצצו בה מגמות שונות ומנוגדות מאד. מוקד טיפוסי של היהדות הוא אמנם מוקד תרבותי, אך אין כל כפיפות לנטיות ערכיות שאפיינו מגמות יהודיות בעבר.  אדרבה, ברדיצ'בסקי הטיף לשינוי ערכים טוטאלי בתרבות היהודית.  
על פי מרדכי קפלן, היהדות כפי שאנו מכירים אותה כיום, לא החלה את דרכה כדת, ולא נבעה ברגע מסוים בהיסטוריה. היהדות היא ציוויליזציה שלמה שהתפתחה לאורך השנים, בהדרגה ובאופן בלתי מורגש. בתחילה כתוצר של איחוד שבטי ישראל לקהילה אחת בארץ ישראל ועם הזמן התעצבה קהילה זו לכדי ציוויליזציה, אותה אנו מכנים "יהדות". היהדות היא אחת מאותן הציוויליזציות הלאומיות והמיוחדות אשר הינחו את האנושות אל עבר היעוד שלה. על האזרח היהודי בניגוד לאזרח הלא יהודי, קיימות מטלות נוספת העוטפות את מעגל חייו. עליו לתחזק מערכת יחסים חברתית מסוימת, עליו לאמץ אינטרסים תרבותיים מסוימים, מוטלות עליו פעילויות שילוב, ארגונים ומבנים שעליו להשתייך אליהם, ובנוסף סטנדרטיים מוסריים וחברתיים לפיהם עליו לקיים את חייו כיהודי. כל אלו יוצרים אלמנטים של שונות ומסגרת נבדלת מן החברה הסובבת. ההשקפה של היהדות "כמסגרת נבדלת" או "שונה", היא מקיפה ורחבה יותר מאשר ההגדרה המצומצמת של היהדות כדת. ההתייחסות למושג יהדות חייב להכיל את ההקשר ההיסטורי, את הספרות, השפה, המבנה החברתי, הסנקציות החברתיות, הסטנדרטים להנהגה, אידיאלים חברתיים ורוחניים וערכים אסתטיים, אשר כל אלו כמכלול מעצבים את היהדות כציוויליזציה.
בספרו "עתידו של היהודי האמריקני", התנגד הרב קפלן בחריפות כנגד היטמעות או אף התבוללות. טענתו העיקרית כנגד רעיון זה היא שליהדות יש עדיין הרבה מאוד מה להציע הן ליהודים והן לגויים והכחדתה עלולה לגרום לנזק בלתי הפיך לכלל האנושות. לפיכך, ליהודים יש את המחויבות המקודשת לשמר את המורשת התרבותית שלהם, בעוד העולם צריך להכיר ביהדות "כמקור הטוב האנושי".
מסתרי ארבעת הגדולים

עלילת הספר

בספר מסתרי ארבעת הגדולים מתואר ארגון פשע שמנהיגיו הם ארבעה אנשים הידועים בכינוי "ארבעת הגדולים". הראשון ביניהם, "מספר אחת," הוא סיני בשם לי צ'אנג יאן, מנהיג פוליטי בסין (כמובן, אדם דמיוני). הוא נחשב למוחם של ארבעת הגדולים. "מספר שתיים" הוא אמריקאי עשיר, וסימנו הוא $- כסימן הדולר האמריקאי. "מספר שלוש" היא אישה צרפתייה, ואילו "מספר ארבע" הוא "המשחית"- אדם שאינו משתמש בשמו ומסוגל ללבוש כמעט כל צורה ודמות שהיא. אדם זה הוא רוצח מתוחכם ביותר. כאשר מיארלינג, איש השירות החשאי שסברו שנעלם, מוסר לחוקר הרקול פוארו את המידע שברשותו על ארבעת הגדולים (ונרצח על ידי "מספר ארבע") פותח פוארו בחקירה שמטרתה לגלות מיהם "ארבעת הגדולים" ומהם תוכניותיהם.

הוצאות בעברית

הספר נדפס בעברית בשנת 1960 בהוצאת מ. מזרחי, ותורגם על ידי ג. אברהם.
סקיילאב 2

פרמטרים למשימה

מסה: 19,979 ק"ג
גובה מרבי: 440 ק"מ
מרחק: 18,536,730.9
נטייה: 50 מעלות
תקופה: 93.2 דקות

עיקר המשימה

תחנת החלל סקיילאב ספגה נזק משמעותי בשיגור שלה ב-14 במאי: המגן שלה ואחד מקולטני השמש נפגעו במהלך ההמראה.
ללא המגן שהיה אמור לספק הגנה תרמית סקיילאב "התבשלה" בשמש, והטמפרטורות שעלו שחררו חומרים רעילים לתוך האטמוספירה של התחנה.
הצוות הראשון היה אמור להיות משוגר  ב-15 במאי, אך במקום זאת היה עליו להכשיר את טכניקות התיקון כפי שהן פותחו על ידי המהנדסים. בקרי הקרקע טיהרו את האטמוספירה בחנקן טהור ארבע פעמים.

מהלך המשימה

כאשר צוות הסקיילאב 2 שוגרו לתחנת החלל סקיילב ב-25 במאי 1973, לא היה בטוח שהם יוכלו לסיים את התוכנית המתוכננת שלהם  עד סיום המשימה.
11 ימים קודם לכן, סקיילאב סבלה נזק משמעותי במהלך ההשקה שלה, משאיר אותו חם יתר על המידה וחסר כוח לאחר שהמטאוריד שלה והמגן התרמי נתלשו, וכתוצאה מכך אחד מערכי השמש העיקריים שלו תקוע וסגור ואת השני חסר לחלוטין.

סמלי משימה

הסמל של סקיילאב תוכנן על ידי קלי פריאס, אמנית ידועה היטב בקהילת המדע הבדיוני, שהוצעה לנאס"א על ידי סופר המדע הבדיוני והעורך בן בווה.
במאמר שפרסם פריאס, "בין ההצעות שהציגו האסטרונאוטים היה הרעיון של ליקוי חמה כפי שנראה מסקילב, ועד מהרה התברר שהרעיון הזה יפתור כמה בעיות בו זמנית: זה ייתן את הצורה העגולה הגדולה של כדור הארץ כקונטרפונקט לזווית של האשכול, והיא תיצור את הקשר של סקיילאב לכדור הארץ, ובנוסף, זה ייתן סיכוי כדי לקבל את הניגוד הגבוה הדרוש לנוכחות טובה של התיקון המוגמר הזעיר.
אורשה

תולדות היישוב

אזכורה הראשון של אורשה הוא משנת 1067, בשם "רשה" (Rsha, וברוסית: Рша). שמה של העיר נובע מהשורש הבלטי rus, שפירושו "זורם לאט".
בשנת 1320 הפכה אורשה לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. בין השנים 1398-1407 החלה בנייתה של טירת אורשה. בשנת 1514 התחולל באורשה קרב בין הדוכסות הגדולה של ליטא לבין צבאות פולין ורוסיה, בו ניצחה הדוכסות. בשנת 1555 נוסד מסדר קלוויניסטי באורשה, אחד הראשונים מסוגו בבלארוס. עד המאה ה-18 הייתה אורשה מרכז דתי ובה היו עשרות כנסיות ומסדרים אורתודוקסיים, פרוטסטנטיים וקתוליים. כמו כן התגוררה בעיר אוכלוסייה יהודית משמעותית.
בשנת 1630 הוקם בית דפוס קירילי במנזר באורשה. העיר ניזוקה בעת מלחמת רוסיה פולין בין השנים 1654-1667, בה נפגעה קשות גם הדוכסות הגדולה של ליטא. עם חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, נמצאה אורשה בחלק שאותו סיפחה רוסיה. מעמדה הכלכלי הידרדר ומספר תושביה ירד.
עם פלישת נפולאון בתחילת המאה ה-19 נשרף חלק משמעותי מהעיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כבשו את העיר כוחות גרמניים, ששלטו בה ברוב שנת 1918. ב-1919 הפכה אורשה לחלק מרוסיה הסובייטית והועברה לבלארוס הסובייטית בשנת 1924.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו באורשה כ-37,000 תושבים. אורשה נכבשה על ידי הצבא הגרמני ביולי 1941. בתקופת הכיבוש הקימו הגרמנים מספר מחנות ריכוז באזור העיר, בהם נספו רוסים ויהודים רבים. באורשה פעלה בתקופת הכיבוש הגרמני קבוצת מחתרת סובייטית שחבריה פוצצו עשרות מוקשים מתחת רכבות גרמניות. ב-27 ביוני 1944 שחרר הצבא האדום את אורשה.

יהודי אורשה

בראשית המאה העשרים נמנו באורשה כ-7,300 יהודים, כמחצית מכלל אוכלוסייתה. בתקופת השלטון הסובייטי החלו יהודים רבים לעבוד במפעלים ובמוסדות ממשלתיים, וכן בחקלאות, הגם שרבים מהם הוסיפו לעסוק במלאכה.
עד קיץ 1938 פעלו בעיר שני בתי ספר ביידיש.
ערב פלישת הגרמניה לאורשה, חיו בעיר עצמה 7,992 יהודים, וכן כ-600 יהודים נוספים באזור תחנת הרכבת שלה. רבים מהם נמלטו לתוך ברית המועצות לפני הכיבוש הגרמני.

בשואה

לאחר כניסת הגרמנים לעיר, ב-16 ביולי 1941, נערך רישום של כל תושבי העיר. יהודי אורשה חויבו לשאת סרט שרוול שחור עם מגן דוד, והוטלו עליהם הגבלות שונות. באוגוסט 1941 נרצחה קבוצה של גברים יהודים בסמוך לעיר, וכעבור זמן מה נרצחו בעיר עצמה עוד כמה גברים יהודים. 
בספטמבר 1941 הוקם בעיר גטו בסמוך לבית העלמין היהודי בה, ובתוך שלושה ימים רוכזו בו כ-2,000 יהודים. במקביל הפיצו הגרמנים בקרב היהודים שמועות שבקרוב ישלחו אותם לארץ ישראל. כעבור זמן מה גודר הגטו, הוצבה סביבו שמירה, ונותק המגע בין תושביו לכלל האוכלוסייה בעיר. הצפיפות, היעדר תזונה מספקת ותנאים סניטריים ירודים גרמו להתפרצות מגפת טיפוס בגטו. כמו כן, יהודים נשלחו לעבודת כפייה, ועל תושבי הגטו הוטל לשלם לגרמנים כופר כבד בכסף ובדברי ערך. 
בימים 26 בנובמבר ו-27 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים, בפיקודו של פאול קרל אייק, את מרבית תושבי הגטו, כ-1,800 נפשות, בבית העלמין היהודי בעיר. בגטו נותרו כ-30 בעלי מלאכה ובני משפחותיהם, והם נרצחו לאחר מכן.
בינואר ופברואר 1942 נעצרו ילדים ממשפחות מעורבות בעיר, ונשים שהיו נשואות ליהודים, ורובם נרצחו בבית הקברות היהודי. באפריל 1942 נרצחו עוד 53 יהודים בעיר. יהודים אחדים שהסתתרו בזמן חיסול הגטו ונתפסו, נרצחו אף הם בבית העלמין.
מים לבנים (סרט)

עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של נער מקופח בניגריה שנתגלה כרץ מוכשר. מלווין, הוא ילד מנודה מבחינה חברתית, אך מוכשר מבחינה אתלטית. הוא ננטש על ידי הוריו בגיל אחת עשרה בכפר עם סבתו (ג'וקה סילבה). מלווין לעיתים קרובות עורך אימוני ריצה במתקני האתלטיקה בכפר של סבתו. במהלך העלילה מלווין מתאהב בנולה, נערה המתגוררת בכפר של סבתו. ככל שמלווין מתקדם מבחינה ספורטיבית בקבוצת הריצה הוא מגלה כי הוא צובר יריבים אשר קוראים תיגר על מעמדו בקבוצה. אתגרים אלו מחריפים כאשר הבחור המהיר ביותר בקבוצה מרגיש מאוים על ידי מלווין.
עשר שנים חולפות, והגבר הצעיר, הבודד והתימהוני תופס את מבטם של שניים. האחד הוא מאמן נבחרת האתלטיקה שמתאמנת בסביבת הכפר, שמשוכנע שהבחור הצעיר שרץ (כמו פורסט גאמפ) במהירות מסחררת, יכול להשתלב בנבחרתו לקראת אליפות ניגריה. והשנייה היא אחת הספורטאיות המצטיינות של נבחרת הנשים, אותה מציל מלווין אחרי שהיא נשדדת בלילה. כוכב נבחרת האתלטיקה המחזר אחרי הספורטאית הופך לאויבו המר של מלווין, כאשר בו זמנית מעמדו כספורטאי וכמאהב מעורער על ידי הצעיר המופנם. דווקא כשמלווין סוף סוף מתחיל להשתחרר ומתפתח רומן בינו לבין הספורטאית, מתגלים חפציה שנשדדו בפשיטה בביתו.
אליצור רמלה (כדורסל נשים)

בליגת העל

הקבוצה הצטרפה לליגת העל בעונת 1992/1993, וכבר באותה עונה דורגה בצמרת והפסידה בגמר הגביע לאליצור חולון. הזכייה הראשונה באליפות הייתה בסוף עונת 1995/1996, כאשר שחקניותיה הבולטות היו אורלי גרוסמן ולימור מזרחי שכיכבו גם בנבחרת ישראל. רמלה זכתה בתואר על חשבונה של אליצור חולון שזכתה ב-19 האליפויות שלפני כן.
החל מאותה עונה היא הפכה לאחת הקבוצות הדומיננטיות בליגה. עד 1998 הייתה לה יריבות ספורטיבית עם אליצור חולון, אך החל מ-1999 היריבות מול א.ס. רמת השרון הייתה היריבות הבולטת יותר בגלל ירידת קרנה של אליצור חולון. בשנת 2007 גברה רמלה על רמת השרון בגמר גביע המדינה, וכך גם ב-2008.
הקבוצה זכתה בדאבל בעונת 2002/2003.
ב-2005 פורקה הקבוצה, אך שבה לליגת העל לאחר עונה אחת,  עם עלייתה מהליגה הלאומית של הקבוצה שהוקמה מחדש לאחר איחוד עם קבוצת הבת ונקראה אליצור 'אחווה' רמלה. 
בעונת 2006/2007. בעונה שלאחר מכן (2007/2008) היא זכתה בדאבל שלישי בתולדותיה, ואף העפילה לחצי גמר היורוקאפ. בעונה שלאחר מכן (2008/2009) הודחה רמלה ברבע גמר הגביע לאחר שהפסידה לבנות השרון. היא העפילה לגמר הפלייאוף של הליגה, אך הפסידה בו לאלקטרה רמת השרון.
בעונת 2009/2010 התמנתה נועה רקנאטי לתפקיד המאמנת, והובילה את הקבוצה למקום השלישי. הקבוצה העפילה לגמר גביע המדינה, אך נוצחה על ידי אלקטרה רמת השרון. בשלב הפלייאוף, הודחה רמלה בשלב חצי הגמר לאחר הפסד 3-1 למכבי אשדוד.
בעונת 2011/2010 זכתה הקבוצה בשלושה תארים: באליפות המדינה, אחרי שניצחה בגמר הפלייאוף את מכבי אשדוד, בגביע המדינה אחרי שניצחה את מכבי רמת חן וגם בגביע היורוקאפ לאחר שניצחה בגמר את קבוצת אראס הצרפתית בדרך לגמר היא הדיחה את גראן קנאריה הספרדית ברבע הגמר ואתנייקוס היוונית בחצי הגמר. בכך הייתה לקבוצת כדורסל הנשים הראשונה בישראל שזכתה בתואר אירופאי ובטרבל. כמו כן שחקנית הקבוצה ליקו ווילינגהאם נבחרה ל-MVP של ליגת היורוקאפ, והשחקנית טנישה רייט, נבחרה לחמישייה הראשונה. באוקטובר 2011 הפסידה אליצור רמלה למחזיקת היורוליג, סלמנקה, במשחק הסופרקאפ האירופי היוקרתי. בסיום העונה, הגיעה הקבוצה עד לסדרת הגמר של אליפות הליגה, אך הפסידה לקבוצת מכבי בנות אשדוד 3-2. בעונת 2012/2013 זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה, לאחר שניצחה 3-2 בסדרת הגמר את מכבי בנות אשדוד. בעונת 2013/2014 זכתה בגביע המדינה החמישי בתולדותיה.
בחודש אפריל 2014 הגיעה הקבוצה למעמד גמר הפליאוף והפסידה 3-1 למכבי בנות אשדוד. המאמן עדן ענבר אימן את הקבוצה משך 5 עונות וזכה לאהדה גדולה מהקהל של הקבוצה.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הודחה ברבע גמר גביע המדינה על ידי קבוצת מכבי בנות אשדוד לאחר הפסד חוץ 57:40. באותה עונה הובסה הקבוצה 0:3 על ידי קבוצת "מכבי בנות אשדוד" בסדרת האליפות וסיימה את עונת 2014/15 ללא תואר.
ב-1 באוקטובר 2015 פורקה הקבוצה עקב חוב של 800 אלף שקל למוסדות פיב"א.
אוהדי אליצור 'אחווה' רמלה עברו מקבוצת האם שפורקה ב-2015 לאליצור 'נווה דוד' רמלה מהליגה הלאומית בכדורסל נשים והציבו לעצמם מטרה להשיב את אליצור רמלה לליגת העל בכדורסל נשים. הקבוצה הצליחה במטרתה ובאפריל 2017 העפילה לליגת העל. הקבוצה חזרה לשחק בליגת העל החל מעונת 2017/18 ומכונה אצל רבים "אליצור רמלה". בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות המדינה בפעם העשירית עם ניצחון 0:3 בסדרת הגמר על מכבי בנות אשדוד וגם בגביע המדינה בפעם השישית בהיסטוריה בניצחונה במשחק הגמר 58:72 על מכבי רמת חן, ובכך השלימה דאבל וחזרה למרכז הבמה בכדורסל הנשים הישראלי.
חומר מונע קיצוף

חומר מונע קיצוף (defoamer או anti-foaming agent) הוא חומר כימי המונע היווצרות בועות אוויר בנוזל, ובכך מונע היווצרות קצף.
לרוב חומר זה אינו מסיס בנוזל, וכן חומר זה חייב להיות בעל צמיגות נמוכה על מנת שיוכל להתפשט בנוזל אליו הוא מוכנס ולהגיב עם בועות האוויר שבו. חומר זה פוגע ביציבות בועות הקצף ובכך גורם לפיצוצן ולשבירת הקצף.

היסטוריה

החומרים הראשונים בהם נעשה שימוש למנוע קיצוף היו שמנים כגון קרוסין ודלק. מאוחר יותר נעשה שימוש גם בשמן צמחי ובשמני אלכוהול.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף על בסיס צורן. חומרים אלה התבססו על פולידימתילצורן (שמן צורן). בשנת 1963 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף הידרופוביים, אף הם על בסיס צורן, ובשנות ה-70 החל השימוש בשעווה הידרופובית.

שימושים

חומרים מונעי קיצוף מוכנסים לתוך חומרי ניקוי, על מנת להפחית את הקיצוף הנוצר בהם ולהקל על השימוש בהם (כך למשל נעשה שימוש בחומרים מונעי קיצוף בסבוני מדיח כלים שכן הקצף מפריע לפעולת המכונה).
כתוסף מזון נעשה שימוש בחומרים אלה על מנת למנוע קיצוף במשקאות מוגזים ובריבות, וכן מוכנס לעיתים חומר מונע קיצוף לחלב עמיד על מנת להאריך את חיי המדף שלו.
שמן סיליקון מוסף לעיתים לשמן בישול על מנת למנוע קיצוף השמן בעת טיגון.
קרחון מקנזי

גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה, בתרשים גס, על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897, תחת פיקודו של אדריאן דה ז'רלאש. 
האי צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בשנים 1957- 1956, ומופה מתצלומים אלה בשנת 1959.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. 
הקרחון נקרא על שמו של הרופא האנגלי סר ג'יימס מקנזי, חלוץ בחקר מחלות לב.
ג'סיקה אלמנס

ביוגרפיה

אלמנס נולדה בלולאו, ב-1998 היא סיימה כסגנית ראשונה בתחרות מיס שוודיה והייתה נציגת מדינתה בתחרות מיס עולם.
ב-2008 החלה להנחות את התוכנית "Let's Dance" שהיא הגרסה השוודית לתוכנית רוקדים עם כוכבים ובאותה שנה הנחתה את טקס פרסי הטלוויזיה Kristallen.
מ-2011 החלה להנחות את הגרסה המקומית לתוכנית לרדת בגדול.
ב-2009 נולד בנה.