יורם יאיר

שירות צבאי

יורם יאיר נולד ברחובות, גדל בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ד'. הוא התגייס לצה"ל באוגוסט 1963 במסגרת גרעין נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. ב-1964 השלים קורס קציני חי"ר ועם סיום הקורס שירת כמפקד מחלקה בבית הספר למ"כים של הנח"ל במחנה שבטה. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח.
במלחמת ששת הימים שימש כמפקד פלוגת החוד של גדוד הנח"ל המוצנח. חטיבת הצנחנים בפיקוד רפול לחמה לכיבוש מערכי פתחת רפיח ויאיר שלחם בראש פלוגתו נפצע קשה בקרב. לאחר המלחמה יצא ללימודים אקדמאים. ב-1971 שירת כמדריך בבה"ד 1. שימש כפסיכולוג של בית ספר לקצינים, בתקופה זו הגה והמציא את שיטת הגיבושים המשמשת עד היום כמערכת המיון הצה"לית לקבלה ליחידות מובחרות. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח עד אוגוסט 1973. 
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים היה רב-סרן יאיר חניך במכללה לפיקוד ומטה, הוא התבקש על ידי מפקד חטיבת הצנחנים לחזור לתפקידו הקודם, לעלות לרמת הגולן ולשמש סמג"ד בגדוד 50 של הצנחנים, (מפקד הגדוד נפצע בתאונת אימונים שבועיים קודם לכן ואת מקומו מילא הסמג"ד מנחם זטורסקי). חיילי גדוד 50 איישו את המוצבים בגזרה הדרומית של הרמה. בהגיעו לרמה התברר לו שאבד הקשר עם זטורסקי וקצין המבצעים הגדודי שהיו בדרכם לתל פארס ולפיכך נטל יאיר את הפיקוד על הגדוד. תחת פיקודו השתתף הגדוד בקרב הבלימה מול המתקפה הסורית בדרום רמת הגולן (קרב תל סאקי), ולאחר שניתנה לו הפקודה לסגת, הסיג את חייליו לקיבוץ עין גב. אולם נותר בעצמו לבד בעמדת התצפית שלו סמוך לקו הקדמי והוביל את ניסיון החילוץ השני של לוחמי תל סאקי אשר הצליח להגיע עד הנצורים ולחלצם. על אף שהגדוד נפגע קשות ואיבד רבים מלוחמיו ומפקדיו, הצליח יאיר לאושש את הגדוד באמצעות תביעתו מן הפיקוד העליון של צה"ל כי על הגדוד להמשיך לקחת חלק בלחימה. הגדוד הפך לעתודה מטכ"לית והוטס לחזית הדרום. בסיני פעל הגדוד במסגרת אוגדה 162, בפיקוד אברהם אדן, יאיר הוביל בראש גדודו את התקדמות שלוש חטיבות השריון של האוגדה בצד המערבי של תעלת סואץ כנגד הקומנדו המצרי, בקרבות לטיהור החיץ החקלאי, לאורך כמאה קילומטרים, עד לפאתי העיר סואץ. 
לאחר המלחמה התמנה למפקד על קורס מ"פים ונשלח לקורס פיקוד ומטה בארצות הברית. במבצע ליטני בעת שהיה ראש מדור תורת לחימה במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, פיקד יאיר על צוות קרב חטיבתי משולב של שני גדודי בית ספר למכ"ים 906 ו-17 וגדוד שריון 53, תחת פיקוד הקצח"ר, תא"ל אורי שמחוני. הכוחות בפיקודו של יאיר כבשו את תל שעלבון, תל 850 וצומת צ'אף - אל הווא, והרגו כחמישים וחמישה מחבלים. תפקידו הבא היה מפקד בית הספר לקצינים.
בשנת 1981 מונה יאיר למפקד חטיבת הצנחנים. ב-19 ביולי אותה שנה, בעת מספר ימי קרב ארטילרי בין אש"ף לצה"ל, בהם הופגזו יישובי הצפון, פיקד יאיר על מבצע צלצל, פשיטה שביצעו הצנחנים מדרום למזרעת-אל-מצילה, כחמישה קילומטרים מדרום מזרח לשפך הזהרני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי יסעור לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב שהתפתח נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט בפיקוד יאיר היו שבעה פצועים והרוג, קצין האג"ם החטיבתי יוסי טהר. תחת אש עזה חולצו יאיר ואנשיו במסוקים מן השטח לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד. 
כמפקד חטיבת הצנחנים הוביל יאיר את החטיבה במלחמת לבנון הראשונה. החטיבה נחתה מן הים בשפך האוואלי והובילה את צה"ל עד מבואות ביירות. עם תחילת הלחימה בחר יאיר להוביל את חטיבתו בציר ההררי לאורך הרי השוף. יאיר לחם בראש הצנחנים במסע קרבות קשה ומפרך, שכלל קרבות בעיירה דאמור ובכפרים מתא, שמלאן, וקבר שמון וסיל. למרות שלכאורה הבחירה בציר ההררי הייתה אמורה לעכב את כוחות החטיבה, הרי שבמבחן התוצאה החלטתו של יאיר השתלמה והצנחנים היו לכוח הראשון שהגיע לביירות וחבר לכוחות הנוצרים בציר ביירות-דמשק. במהלך הקרבות נפצע יאיר באורח קל. לאחר טבח סברה ושתילה הוביל יאיר את ראשוני החיילים שנכנסו למחנה והיו לעדים הראשונים למראות הטבח. בעקבות הטבח דרש יאיר להיפגש עם ראש הממשלה מנחם בגין, אולם תחת זאת נפגש עם שר הביטחון, אריק שרון.
בהמשך פיקד על אוגדת שריון במילואים, עוצבת עמוד האש (1985-1987), על קורס מג"דים ועל עוצבת הגליל. במסגרת תפקידו עמד בראש הצוות אשר פיתח את מערכות המיון והגיבוש למועמדים לקורס הקצינים, לחטיבת הצנחנים ולסיירות במתכונתם הנוכחית.
בשנת 1988 הועלה יאיר לדרגת אלוף והתמנה לתפקיד מפקד הגיס הצפוני. ב-1992 התמנה לראש אגף כוח האדם (אכ"א) במטה הכללי. בהיותו ראש אכ"א עמד בראש הוועדה, יחד עם הפרופ' אסא כשר, ששקדה על חיבור מסמך רוח צה"ל, שעסק בגיבוש קוד אתי לצה"ל. עוד התפרסם ביחסיו המיוחדים עם משפחות שכולות, זאת בהיותו בעצמו אב שכול: בתו, סרן שלומית יאיר, שהייתה קצינת המבצעים של טייסת 113, נהרגה בתאונת מטוס ב-1990 עם עוד 4 מחבריה לטייסת. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כנספח צה"ל בארצות הברית.