צ'האל נגד בריטניה

פסק הדין צ'האל נגד בריטניה (Chahal v United Kingdom 22414/93) ניתן בבית הדין האירופי לזכויות אדם, ה-15 בנובמבר 1996.
הסוגיה העיקרית שנידונה בפסק הדין: האם שיקולי ביטחון לאומי יכולים להצדיק גירוש אדם למדינה בה הוא יהיה בסכנה על פי סעיף 3 לאמנה האירופית להגנת זכויות אדם וחירויות יסוד (1950), האוסר על עינויים או על עונש או יחס משפיל או בלתי אנושי.  צ'האל פנה לוועדה האירופאית לזכויות אדם בטענה שאם בריטניה תממש את החלטתה לגרשו להודו, הדבר יחשוף אותו לסכנה ממשית כמוגדר בסעיף 3 לאמנה.  בית המשפט קבע לראשונה שהאיסור על גירוש אדם לאזור בו יש סכנה שיהיה חשוף למעשים האסורים בסעיף 3 לאמנה הוא מוחלט; מדינה החברה באמנה לא תוכל להצדיק גירוש לאזור סכנה על בסיס שיקולים נוספים, אפילו לא שיקולי ביטחון לאומי. לפיכך פסק בית המשפט שאסור לבריטניה לגרש את מר צ'האל להודו, היות שאם תעשה זאת, היא תפר את מחויבויותיה על פי סעיף 3 לאמנה, בה היא חברה.

טענות הצדדים

טענתה העיקרית של בריטניה הייתה שאין יסוד משמעותי להאמין שצ'האל יהיה בסכנה בהודו, אך היא גם הדגישה שהסיבה לגירוש הינה ביטחונית. יתר על כן, בריטניה טענה שההגנה על האדם אינה מוחלטת. כלומר, סיבה ביטחונית מאפשרת למדינות לגרש פליט גם לאזור בו קיימת סכנה לאותו האדם, למרות קיום הסכנה. במקרה שכזה, יש לאפשר לה לגרשו להודו היות שהוא אינו זכאי למעמד ההגנה של האמנה, כאמור ובהתאם לסעיפים 32 ו-33 לאמנה. לגישתה של בירטניה, יש להפעיל שיקול דעת ולאזן בין מידת האיום של הסכנה הביטחונית (מנקודת מבטה של המדינה המארחת) אל מול מידת ההערכה של הסכנה לפרט אם יגורש. כאשר עשו זאת, הם הגיעו להחלטה לסרב לבקשתו כי האמינו שיש ספק לגבי מידת הוודאות שהוא אכן יהיה בסכנה בהודו, כך שהשיקול של הביטחון הלאומי הכריע את הכף.
מר צ'האל הכחיש את הטענה שהוא מהווה סכנה ביטחונית, ובכלל, שטענת משרד הפנים אינה קבילה כדי להציבו במצב בו הוא יהיה בסכנה כפי שהסביר בנימוקיו המוצגים לעיל.

השאלה המשפטית

בית הדין מכיר בכך, כבר מפסיקות עבר, שיש למדינות זכות לשלוט באנשים הנכנסים ושוהים בשטחן, כמו גם לגרשם, וזאת גם בהתאם למשפט הבינלאומי ומחויבויותיהן לאמנות. בית הדין מבהיר שאין זכות ל"מקלט פוליטי" על פי האמנה, כפי שביקש צ'האל. אך כפי שהוכרע בעבר, כגון בפרשת סורינג נגד בריטניה (1989), במצבים בהם ישנו יסוד להאמין כי נשקפת סכנה לאדם המועמד לגירוש באופן התואם את המוגדר באמנה, יש חובה על המדינה החברה באמנה שלא לגרש את האדם למדינה בה הוא יהיה בסכנה. כלומר, במקרה זה, לא לגרש את צ'האל להודו. לכן בית הדין נדרש לבחון אם המקרה הנ"ל תקף לצ'האל.

הכרעת בית הדין

השופטים הבהירו שמעשיו של אותו האדם או הסכנה הנשקפת ממנו אינם פוטרים את המדינה מאחריותה על פי סעיף 3 לאמנה. הם מדגישים שההגנה מתוקף סעיף 3 באמנה האירופית לזכויות האדם וחירויות יסוד רחבה מהכתוב בסעיפים 32 ו-33 לאמנת ז'נבה 1951 בדבר מעמדם של פליטים.
עקב האמור, בית המשפט אינו מוצא לנכון לדון בשאלה אם ובאיזו מידה מר צ'האל מהווה סכנה ביטחונית לבריטניה.

יישום בנסיבות העניין: מר צ'האל

הממשלה הבריטית העריכה שצ'האל יהיה בטוח בהודו כי ממשלת הודו מודעת לכך שהוא אינו אדם אנונימי, אלא אדם שהעולם שמע על המקרה בעניינו. לכן אם יקרה לו משהו לאחר שיוחזר להודו, התקשורת תגלה זאת, ויהיו דיווחים על כך. בנוסף, הממשלה הבריטית ביקשה וקיבלה הבטחות ממשלת הודו שלא יאונה לו כל רע. מר צ'האל דווקא העריך שמידת החשיפה והדיון בעניינו רק הגדילה את הסיכוי שירדפו אותו. בכך שרוצים לגרש אותו על בסיס טענה ביטחונית, הוא גם תוייג כטרוריסט כבר משנת 1990 על ידי הסיקור התקשורתי בהודו, ויש בציבור אנשים המאמינים שהוא אכן טרוריסט בעקבות סיקור זה. כתוצאה מכך, מקורביו ומכריו נלקחו לחקירה וחלקם עונו ואף מתו בזמן שהיו בידי הרשויות. בית הדין סבר שהבטחותיה של ממשלת הודו, כנות ככל שהן, אינן מהוות ערובה לשלומו של צ'האל, שהרי זו אינה מראה יכולת לשלוט בכוחות הביטחון שלה. מכאן שהם מעריכים שכוחות הביטחון לא יניחו לו לנפשו – לא משנה באיזה אזור בהודו הוא יהיה.
בנוסף, בית הדין קיבל מידע ממספר מקורות שונים ואובייקטיבים, ביניהם: הועדה הלאומית לזכויות אדם של הודו, אמנסטי אינטרנשיונאל, מחלקת המדינה של ארצות הברית והשליח המיוחד לדיווח על נושא עינויים של ועדת זכויות האדם של האו"ם; המידע מצביע על כך שהפרת זכויות אדם, במיוחד כנגד סיקים הנחשדים בפעילות לוחמנית, נהייתה לנורמה בקרב משטרת פנג'אב, לפחות נכון עד מחצית שנת 1994. ממידע זה עלה שהם מצליחים לרדוף ולשים את ידיהם על האנשים שבהם יש להם עניין בכל רחבי הודו.
מעבר לכך, בית הדין לא מצא כל ראיה המצביעה על רפורמה שמטרתה לתקן את ההתנהלות הקלוקלת של המשטרה בשנים האחרונות. זאת בניגוד לממצאים רבים המראים שרפורמה כזו מאוד נדרשת, ואפילו הועלתה באופן ספציפי על ידי הועדה הלאומית לזכויות אדם של הודו. ע"פ דיווחי התקשורת, הפשיטות שעשתה משטרת פנג'אב בכל רחבי הודו מחזקות את דבריו של מר צ'האל. נראה שכוחות אלו חוטפים, הורגים, מגרשים לחו"ל, מענים וכו' דמויות בולטות הקשורות לקמפיין למען עצמאות לסיקים.לא נראה שמדובר בתופעה זמנית וחולפת, אלא בתופעה מתמשכת שלא נראה שתגיע לסיומה בקרוב. 
בית המשפט מקבל גם את טענתו של צ'האל שהסיקור התקשורתי הרב בעניינו רק מעלה את הסיכוי שירדפו אותו ללא מנוח ויפגעו בו.
נוכח כל האמור, בית הדין מוצא כי צ'האל יהיה בסכנה ממשית של יחס כאמור סעיף 3 לאמנה, אם הוא יועבר להודו. לכן, אם בריטניה תבצע את הגירוש להודו, היא בעצם תפר את סעיף 3 לאמנה.

בעקבות פסק הדין

בעקבות פסק הדין, בריטניה התחילה לאמץ דבר שהיה נהוג עד אז בקנדה - עיגנו בחוק שיהיו עורכי דין מיוחדים שיוכלו להיות חשופים למידע מסווג שעליו מבססת המדינה את טענת הסכנה לביטחון הלאומי. מידע זה לא היה נחשף על ידי המדינה, ואם לא חושפים את המידע מול הנאשם אז הוא\עורך דינו אינו יכל לטעון כנגד מידע זה. עורכי הדין המיוחדים הללו נוכחים בדיון (בו מדברים על המידע המסווג) בין נציגי המדינה לשופט\ים, ובעצם מייצגים את האינטרסים של הנאשם כנגד טענות המדינה.