google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולד בעיר מורבסקה אוסטרובה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה) ב-21 ביוני 1905. למד בבית ספר תיכון. עלה לארץ ישראל ב-1926.
ב-1927 הצטרף לקיבוץ שריד. בין השנים 1933–1935 היה בשליחות מטעם תנועת השומר הצעיר בעיר הולדתו.
מילא תפקידים שונים בקיבוץ הארצי בתחומי הכלכלה וההתיישבות. כיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי והיה פעיל בתנועת "תכלת-לבן".
נבחר לכנסת ב-1965, לכנסת השישית מטעם מפ"ם. כיהן כיושב ראש ועדת השירותים הציבוריים והיה חבר בוועדת הכלכלה. הצטרף יחד עם סיעתו למערך.
נבחר בשנית לכנסת ב-1969 לכנסת השביעית מטעם המערך. היה חבר ועדת הכספים וסגן יושב ראש הכנסת. ב-20 בנובמבר 1972 מונה לסגן השר לקליטת עלייה בממשלת ישראל החמש עשרה.
על אף שלא נבחר לכנסת השמינית ב-1973, מונה לשר לקליטת עלייה בממשלת ישראל השש עשרה ובממשלת ישראל השבע עשרה. ב-16 בינואר 1977 מונה לשר השיכון במקום אברהם עופר.
חסידות נובומינסק

חסידות נובומינסק היא שושלת אדמו"רים שפעלה בפולין ובהמשך בארצות הברית. 
היו שכינו אותו ''פוילשע קרלינרס'', ''פוילשע'', כי חסידות נובומינסק משתייכת  לחסידי פולין, שזה התאפיין בלבוש פולני במיוחד בכובע הפולני ספודיק. אך מנהגים היו של חסידי קרלין  וכן אדמו''רים שינו את שם משפחתם מקנצלבויגן לפרלוב , כמו שם משפחתם של אדמו''רי קרלין.
מייסד השושלת רבי יעקב פרלוב היה מצאצאי רבי מרדכי מנסכיז ורבי שלמה חיים מקוידנוב. נינו, רבי יעקב פרלוב, מכהן כיום כאדמו"ר מנובומינסק בניו יורק ומשמש יושב ראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית.

רבי יעקב פרלוב

מייסד חסידות נובומינסק, היה רבי יעקב פרלוב (תר"ז – כ"ג באדר א' תרס"ב, 1902), בן נינו של רבי מרדכי מניסכיז. אביו, רבי שמעון מזאוויחוואסט, נשא את שם משפחת חותנו, רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב. רבי יעקב התייתם מאביו בגיל צעיר וגדל בבית סבו בקוידנוב. לאחר נישואיו לבתו של רבי לייבוש מפרוסקורוב התגורר בעיירה סטארשלה וכיהן שם ברבנות. בשנת תרל"ב (1872) עבר לנובומינסק (מינסק-מזובייצקי) הסמוכה לוורשה, שם זכה לפרסום רב ורבים נהרו לפתחו. בשנת תרנ"ו (1896) הקים בנובומינסק ישיבה שבה למדו כ-200 תלמידים. חתנו היה רבי משה מרדכי ממזיבוז'-פלצוויזנה (אביו של הוגה הדעות אברהם יהושע השל).
בניו, רבי אלתר ישראל שמעון, רבי יהודה אריה ורבי שלמה חיים, כיהנו כאדמו"רים.

רבי יהודה אריה פרלוב מנובומינסק - וואלדובה - ויליאמסבורג

רבי יהודה אריה פרלוב (תרל"ז – י' באלול תשכ"א, 1961), בנו השני של רבי יעקב מפרלוב, היה חתן רבי דוד טברסקי ממקארוב. התיישב בוואלדובה ושימש שם רב ואדמו"ר. בשנת תרפ"ב היגר לארצות הברית,והקים את חצרו בויליאמסבורג, ברוקלין. היה ממיסדי אגודת האדמורי"ם ואגודת ישראל בארצות הברית. ספריו "לב אריה החדש" ו"קול יהודה".

רבי שלמה חיים פרלוב מבולחוב

שלמה חיים פרלוב (תר"מ – י"א בתמוז תש"ג, 1943), בנו השלישי של רבי יעקב פרלוב, התפרסם כגדול בתורה כבר בצעירותו ובגיל 12 כבר שלח מכתבים לגדולי דורו. לאחר פטירת דודו-חותנו, רבי יהושע השל פאדובה מבולחוב, התמנה כאדמו"ר ורב במקומו. הקים ישיבה בעירו. היה חותנם של הרב אלימלך בן ציון שפירא בנו של האדמו"ר מפיאסצנא ושל רבי דוד משה מגוואדז'יץ. בתקופת השואה עודד וחיזק את בני קהילתו. בשנת תש"ג נלקח לגטו סטרי ובי"א בתמוז הוצא שם להורג בכיכר העיר כשהוא עטוף בטלית. בני משפחתו נספו גם הם בשואה מלבד בתו וחתנו. ספריו: "קהלת שלמה", "מקדש שלמה" ו"מעשה אבות".
בלגואבגרד

היסטוריה

באזור העיר נתגלו שרידים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית, עת היה במקום יישוב שנודע בשם סקיפטופארה. האזור נכבש על ידי האימפריה הרומית במאה ה-1 ונודע במעיינות המרפא שבו. היישוב חרב וננטש בתקופת האימפריה הביזאנטית ואין כל תיעוד לגביו, עד תחילת שלטון האימפריה העות'מאנית בשלהי המאה ה-14. במקום הוקם במקום כפר סוחרים אשר כונה גורנה ג'ומאיה שמשמעו השוק העילי או הגבוה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נותרה העיר בחזקת העות'מאנים כחלק מהמחוז האוטונומי רומליה המזרחית וגם לאחר אחוד המחוז עם נסיכות בולגריה, נותר בחזקה עות'מאנית כעיירת גבול. רק לאחר מלחמת הבלקן הראשונה עבר היישוב לידיים בולגריות ונותר בשליטתה של בולגריה מתוקף הסכם בוקרשט, אשר סיים את מלחמות הבלקן. ב-1950 שונה שמה של העיר לבלגואבגרד על שמו של המנהיג הקומוניסטי דימיטר בלגואב. בעיר נולד הכדורגלן הנודע דימיטאר ברבאטוב.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מנהר סטרומה, אשר מעניקה מאפייני אקלים ים תיכוני לאזור. העיר מוגנת מהרוחות הצפוניות הקרות על ידי רכס הרי רילה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.6ᵒc, כאשר ערכי הקיצון נעים מ-1ᵒc בחודש ינואר עד 23ᵒc בחודש יולי.

כלכלה ודמוגרפיה

בשנות ה-30 התפתחה בעיר תעשיית טבק ואליה התווספו גם מפעלי טקסטיל, חברות הובלה, מפעל לייצור משקאות קלים, ומספר מאפיות. בסמוך לעיר עובר עורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מזרח אירופה דרך בולגריה ליוון וטורקיה. בעיר פועלת האוניברסיטה האמריקאית. בלגואבגרד מהווה בסיס יציאה לתיירים באזור המחוז וענף התיירות תופס כשליש מהתוצר המקומי הגולמי של העיר.
אגם פויאנג

נושאי איכות הסביבה

מ-2002 נאסר הדיג באגם.
מאז 2007 גוברים החששות כי הדולפינים מהמין פוקנה הודית (Neophocaena phocaeniodes), הידוע מקומית כ"גְ'יָאנְגג'וּ" ("חזיר נהר"), השוכנים באגם פויאנג עלולים ללכת בדרכו של הבָּאיגִ'י, ולהיכחד.
נשמעו קריאות לנקיטת פעולה על מנת להציל את הדולפין, שממנו נותרו כ-1,400 פרטים, בין 700 ל-900 ביאנגצה, ועוד כ-500 באגמים פויאנג ודונגטינג.
רמת האוכלוסייה ב-2007 הייתה פחות מחצי ממספר הדולפינים ב-1997 והאוכלוסייה פוחתת בקצב של 7.3% לשנה.
דליית חול מקרקעית האגם הפכה למקור הכנסה משמעותי באזורים הגובלים באגם פויאנג. אך עם זאת, פרויקטים נרחבים של דליית חול היו הסיבה העיקרית לגוויעתה של אוכלוסיית חיות הבר המקומיות. דליית חול מעכירה את מימי האגם והדולפינים אינם יכולים לראות למרחק אותו יכלו לראות קודם, והם חייבים להסתמך על מערכת הסונאר המפותחת שלהם כדי להימנע מלהתנגש במכשולים או כדי למצוא מזון. אוניות גדולות נכנסות או עוזבות את האגם בקצב של שתיים בדקה וצפיפות שיט כזו משמעה שהדולפינים מתקשים לשמוע את מזונם, והם גם אינם יכולים לשחות בחופשיות מגדה לגדה.

בהיסטוריה

בין 30 באוגוסט ל-4 באוקטובר 1363, בשלהי שלטונה של שושלת יואן על סין, נערכו סדרה של קרבות ימיים על אגם פויאנג. הקרבות התנהלו בין הצי בראשותו של ג’וּ יוּאֶן ג’אנג, מפקד צבא המורדים המכונה "מינג", לבין צֶ'ן יוּאוּלְיָאנְג, מפקד צבא המורדים המכונה "האן". קרבות אלו נחשבים כקרב הימי הגדול ביותר בהיסטוריה בהתחשב בכמות האנשים משני הצדדים שהשתתפו בהם (כ-800,000). הצי של צבא מינג הצליח להטביע רבות מספינות צבא האן והקרב הסתיים ב-4 באוקטובר כאשר צֶ'ן יוּאוּלְיָאנְג, מפקד צבא האן נהרג מפגיעת חץ וצבא האן התפזר. חמש שנים אחר כך כבש צבאו של ג’ו יואן-ג’אנג את עיר הבירה של שושלת יואן, "חאנבליק" (כיום בייג'ינג) והוא הכתיר עצמו לקיסר תחת השם "חוֹנג ווּ" (洪武 - "לחימה נרחבת") בשושלת חדשה, היא שושלת מינג.
אליעזר דון יחיא

תולדותיו

נולד בעיר דריסא לרב שבתאי דון יחיא, רב העיר, ולמלכה, בתו של הרב נפתלי ציוני מלוצין. שורשיה העתיקים של משפחת דון יחיא הם מספרד, וידוע על קשר משפחתי שלהם לרבי יצחק אברבנאל. רבו היה דוֹדוֹ, הרב אהרון זליג ציוני, רבה של לוצין, אליו נסע למען ידריכהו בדרך הלימוד ההגיונית, המעמיקה, והמכוונת לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא. אליעזר נשא לאישה את בת רבו, ולאחר נישואיו למד חמש שנים בשקידה עצומה. בשנת תרכ"ד התמנה לרב בעיר וויאן שבפלך קובנה. בקובנה פתח בית מדרש להוראה ודיינות.
לאחר מותו של הרב ציוני, בשנת תרל"ז, נבחר למלא מקומו, כרבה של קהילת לוצין. בחמישים שנות שבתו על כיסא הרבנות הוא תיקן תקנות, קבע סדרים, הביע "דעת תורה" הטיל את מרותו בכל תחומי החיים. דברו היה חוק לאנשי קהילתו.
הרב אליעזר התבקש להעניק הסכמה לספרים שונים, לצד גדולי דורו, כרבי חיים עוזר גרודזינסקי ורבי יוסף רוזין, ה"רוגצ'ובר".
אישיותו המיוחדת משתקפת מהסיפור הבא: פעם מצא בשבת בבוקר ארנק מלא וגדוש שטרות כסף המונח על המדרכה. רצה הרב לקיים מצוות השבת אבדה, ומאידך - הלוא בשבת אסור לנגוע בכסף! מה עשה? עמד ושמר על הארנק מן הבוקר ועד צאת השבת!
לאחר פטירתו ירש בנו, הרב בן ציון דון יחיא, את רבנות לוצין. חתנו, הרב מנחם מנדל ניחמקין, היה רבה של רוזינובסק. שניהם נספו בשואה. בתו מלכה נישאה לישראל ציוני, עיתונאי נודע בארצות הברית. בת נוספת נישאה לרב שמריה, רב העיר וויזין שבפלך קובנה. 
נכדו, שבתאי דון יחיא ("דניאל"), עלה לארץ ושימש כעורך עיתון הצופה, וכיהן תקופה קצרה כחבר כנסת מטעם המפד"ל.

יחסו להתיישבות בארץ ישראל

חיבה עמוקה יקדה בליבו כל ימי חייו לארץ ישראל ולבוניה. הוא השפיע על רבים מבני משפחתו ובני עירו לעלות לארץ ולהתיישב בה ישיבת קבע. בעת שנתפרסמה הצהרת בלפור, קרא לעצרת חג בבית הכנסת ואמר שיעור בהלכה על מצוות התלויות בארץ. כמו כן, פרסם בשנת תרפ"א מכתב התעוררות אל יהודי לטביה, למען ירימו תרומותיהם לבניין הארץ. בראשית מכתבו הוא מסביר את היסוד ההלכתי-רוחני של יישוב ארץ ישראל, מדגיש את חיובו מן התורה, וקורא ליהודים לעלות לארץ.
הוא היה מרבה לדרוש בשבחה של ארץ ישראל והציונות הדתית בבית הכנסת ובשיחות עם אנשי קהילתו. אחר פטירתו רשמו ציוני לטביה לאות הערצה את שמו בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל.
מאיר רוטנברג

ביוגרפיה

מאיר רוטנברג נולד למשפחה חרדית אדוקה בעיירה רימנוב שבגליציה, שהייתה אז בממלכה האוסטרו הונגרית. למרות שאביו ביקש שילמד רק לימודי קודש ויהיה לרב, בחר הילד רוטנברג ללמוד גם לימודים כלליים וקרא הרבה בחשאי. לאחר מות אביו הוא התמסר ללימודים כלליים, ובגיל צעיר כבר הציע דרכים חדשות להוראת המתמטיקה, שאומצו באוניברסיטה של ורשה. מאיר רוטנברג למד מקטנות מספר שפות: עברית ויידיש, פולנית וגרמנית וגילה כשרון בלשני יוצא דופן.
מאיר רוטנברג החל את דרכו כמורה לעברית. לאחר נישואיו ניסה את כוחו במסחר אך נכשל ואיבד את רכושו. במקביל לעבודות שונות בהם עבד הוא עסק בלימוד התנ"ך ואף שלח מספר מאמרים לעיתון דבר בארץ ישראל, וזכה על פירושיו לדמי סופרים ולשבחים.
בעת מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו הקטנה לברית המועצות, ושם גלה לסיביר. בגלל מחלה בכיב התריסריון הוא קיבל פטור מעבודה וניצל את זמנו ללימוד תנ"ך בספר של נביאים אחרונים וכתובים עם תרגום לגרמנית וללא פירושים נוספים שקנה מאחד הגולים האחרים. בהיעדר כל ספרים אחרים הוא נאלץ ללמוד ולבאר את כל הכתובים לבדו ללא עזרה של מפרשים אחרים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה עבר למחנה פליטים באירופה בה המשיך במחקריו בתנ"ך ויכל לבדוק את רעיונותיו אל מול ספרי הפרשנים. בסוף 1948 עלה לארץ ישראל וביקש להשיג תמיכה להמשך מחקריו לתנ"ך. אולם למרות המלצות שקיבל מקאסוטו, אפשטיין ומאיר מדן לא הצליח לזכות במלגה והוא נאלץ להתמסר לעבודה כעורך לשוני בכתב עת של המכון לפריון העבודה והייצור - "המפעל". לאחר כתשע וחצי שנים הוא חלה שוב, עבר ניתוח בכיב התריסריון ואושפז במשך שבעה חודשים בבית חולים השרון בפתח תקווה. בעקבות זאת יצא לפנסיה ויכל להתמסר למחקרי התנ"ך שלו. הוא פרסום מאמרים בלשוננו וזכה בפרס זלצמן של האקדמיה ללשון העברית. החל ממאי 1970 הוא קיבל תמיכה מ"קרן ישראל מץ" בניו יורק אשר מימנה את הוצאת ספריו. בשנת 1979 יצא לאור ספרו הראשון, ובו הביא את פירות מחקרו על "כללי תחביר נעלמים" בטקסט המקראי.
מאיר רוטנברג הוכר בארץ כחוקר מקורי וחשוב, חרף היותו אוטודידקט. פרסומיו עשו לו שם, והוא זכה לכיבודים ולפרסים, בעיקר באקדמיה ללשון העברית. חרף מחלותיו, זכה מאיר רוטנברג להאריך ימים, ולראות את עבודותיו נדפסות ומתפרסמות. הוא נפטר בגיל 97. לאחר מותו, בשנת 2007, הוציא לאור בנו, יוסף רותם, את ספרו האחרון "כי טובים דודיך מיין", על ספר "שיר השירים".

מחקריו

רוטנברג טען במחקריו שמבחינת פסוקי המקרא ניתן להסיק 30 כללי תחביר ששמשו את כותבי התנ"ך אך לא היו מוכרים בתקופות מאוחרות יותר. חלק מכללי תחביר אלו כוללים השמטת מילים אשר נראו לכותב כמובנים מאליהם, אך בתקופות מאוחרות יותר הביאו לכך שהפסוקים היו קשים להבנה. 
לגבי מגילת שיר השירים טען רוטנברג שהיא מתארת נערה שנחטפה להרמון המלך מעין גדי.
זהבה גל

זהבה גל (נולדה ב-28 באוגוסט 1948) היא זמרת אופרה ישראלית.

לימודים

זהבה גל היא מצו-סופרן ישראלית. היא למדה נגינה בפסנתר באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל בנימין אורן ויהלי וגמן ושיעורים בפיתוח קול אצל ג'ולייט מדיוני. בעידודה של הזמרת ג'ני טורל, נרשמה ללימודי המשך בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, במלגה מלאה מקרן התרבות אמריקה-ישראל ומג'וליארד. בתקופת לימודיה השתתפה בתחרויות בינלאומיות, והודות לפרסים שזכתה בהם הופיעה ברסיטלים במרכז קנדי בוושינגטון הבירה, באולם ימק"א ברח' ה-92 בניו יורק ובמסע רסיטלים ברחבי ארצות הברית.

קריירה מוזיקלית

רפרטואר השירה שלה מקיף מוזיקה מקלאודיו מונטוורדי ועד למוזיקה עכשווית. היא הופיעה בבתי אופרה מן הידועים והחשובים בעולם, בהם לה סקאלה במילאנו, אופרה גרנייה, אולם שטלה ושאנז-אליזה בפריז, קובנט גארדן בלונדון, האופרה הישראלית החדשה ועוד. גל השתתפה גם בפסטיבלי מוזיקה חשובים,  בהם פסטיבל זלצבורג באוסטריה, פסטיבל גליינדבורן באנגליה, פסטיבל רוסיני בפיזארו, איטליה ועוד.
גל הופיעה עם גדולי המנצחים בעולם, בהם קלאודיו אבאדו, הרברט פון קאראיין, זובין מהטה, דניאל ברנבוים, פייר בולז, סייג'י אוזאווה ואחרים. נוסף להופעותיה האופראיות, זהבה גל שרה גם רפרטואר סימפוני, הכולל אריות קונצרטנטיות, אורטוריות ושירים. היא הופיעה עם תזמורות ידועות-שם, בהן הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת פילהרמוניה בלונדון, תזמורת לה סקאלה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הסימפונית ירושלים.

קריירה אופראית

הרפרטואר האופראי שלה כולל תפקידי מצו-סופרן לירי-קולוראטורה מיצירות הנדל, מוצרט ורוסיני. היא השתתפה בהפקה של הבמאי פיטר ברוק, "הטרגדיה של כרמן". את תפקיד "כרמן" שרה במשך שנתיים בתיאטרון הבופ-דו-נורד בפריז ובמסע הופעות בגרמניה, שווייץ וצרפת. ההפקה עובדה לסרט בשיתוף עם הטלוויזיה הצרפתית.

קריירת הוראה

זהבה גל מחזיקה בתואר פרופסור למוזיקה ומשנת 1994 היא מלמדת בבית הספר וסטמינסטר קולג' לאמנויות באוניברסיטת פרינסטון, ניו ג'רזי. במקביל היא מנהל סטודיו פרטי לזמרה בניו יורק. היא מופיעה כמרצה אורחת במוסדות שונים, בהם אוניברסיטת ייל, ג'וליארד, ראטגרס, קולומביה ועוד. בישראל הגישה כיתות אמן בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ובמשכנות שאננים בירושלים.
טקס הגראמי ה-49

טקס הגראמי ה-49 התקיים ב- 11 בפברואר 2007, ועסק בהישגים הבולטים של תעשיית המוזיקה העולמית מ- 15 בספטמבר 2005 ועד ל- 14 בספטמבר 2006. הטקס התקיים בסטייפלס סנטר, לוס אנג'לס, קליפורניה (אולמן הביתי של הלייקרס והקליפרס).
בטקס, שהיה ללא מנחה, הופיעו, בין השאר, כריסטינה אגילרה (הופיעה גם בטקס של שנה שעברה), ביונסה, הדיקסי צ'יקס, ג'סטין טימברלייק, ג'יימס בלאנט, הפוליס (באיחוד נדיר), רד הוט צ'ילי פפרז ושאקירה. 

מבין מגישי הפרסים נמנים: טוני בנט, בלאק אייד פיז, לואיס בלק, נלי פורטדו, אל גור, ג'ניפר הדסון, סמואל ל. ג'קסון, סקרלט ג'והנסון, פינק, ריהאנה, ליאן ריימס, כריס רוק, קוונטין טרנטינו, קניה וסט וסטיבי וונדר.
מרטין אוהר

מרטין אוהר (בצ'כית: Martin Uher;‏ (תאריך לידה ומקום לידה מדויק לא ידועים - 1991, סלובקיה), היה כדורגלן וחסיד אומות העולם מסלובקיה.

קורות חיים

אוהר נולד בעשור הראשון של המאה העשרים בסלובקיה. בצעירותו היה שחקן במועדון הכדורגל סלובן ברטיסלאבה וכן שחקן בנבחרת הכדורגל הלאומית של צ'כוסלובקיה. לאחר תום הקריירה הספורטיבית שלו היה שותף בחנות למכירת מוצרי טקסטיל בברטיסלאבה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

לאוהר היו חברים יהודיים רבים. באביב 1942, כאשר גורשו יהודים מסלובקיה למחנות ההשמדה הציע אוהר לאחת מידידותיו, אליזבת פליישר, מחסה בבית קרוביו. בשנת 1943 הבריח חלק מבני משפחתה להונגריה, שבאותה עת עוד הייתה חופשיה, ולאחר הפלישה הגרמנית להונגריה במרס 1944 שב אוהר להונגריה והבריח את בני משפחת פליישר בחזרה לסלובקיה.
בעת המרד הסלובקי החביא אוהר את בני משפחת פליישר וכן כחמישה יהודים נוספים במספר מקומות, בהם חנות הטקסטיל שלו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נישאו אוהר ואליזבת פליישר, אותה הציל בתקופת השואה. לבני הזוג נולד בן. בני הזוג התגרשו מספר שנים לאחר מכן.

הכרה

בשנת 1990 הכיר יד ושם באוהר בתור חסיד אומות העולם.
דייג

דייג הוא אדם העוסק בפעילות דיג. חלק מהדייגים עושים זאת לפרנסתם, לעיתים כחלק מקואופרטיב, חברה או איגוד. אנשים אחרים עוסקים בדיג כתחביב או ספורט, רובם בעזרת חכה ופיתיון.

דייגי ישראל

דייגי ישראל עוסקים בדייג דגי ים בים התיכון ובמפרץ אילת, ושל דגי מים מתוקים בים כנרת. האגף לדיג שבמשרד החקלאות מטפל הן בדייגים והן במדגה, כלומר גידול דגים בברכות (בעיקר דגי מים מתוקים) ובכלובים הצפים בים (דגי ים). 
השיטות המופעלות בידי דייגי ישראל הן: דייג מכמורת, דייג הקפה, דייג ברשתות זימים, דייג במערכות חכות ובחכות בודדות. דייגי המכמורת פועלים בספינות (מכמורתנים) שאורכן בין 14 ל-28 מ'. שאר השיטות מופעלות מכלי שיט קטנים יותר. בסיסי הדייג הימי בישראל הם: נמל אילת בים סוף ונמל הקישון, נמל עכו, נמל יפו, נמל תל אביב ונמל אשדוד בים התיכון. בכנרת, עיקר הדייג מתנהל בטבריה, עין גב וגינוסר.

דייג בעולם

ארגון המזון והחקלאות הידוע כ-FAO, (ראשי התיבות של Food And Agriculture Organization), ארגון המסונף לאו"ם מפרסם מדי שנתיים דו"ח על מצב הדיג העולמי. על פי הדו"ח האחרון שיצא בשנת 2002 ומסכם את נתוני שנת 2000 מתפרנסים מדיג בעולם כיום כ-35 מיליון איש. 65% מדיג ימי, 15% מדיג בנהרות ובאגמים ו-20% מחקלאות ימית. 
בארצות המפותחות יש מגמה בולטת של ירידה בכמות המועסקים בדיג, כמו בכל ענפי החקלאות. ביפן למשל ירד מספר הדייגים מכ-440,000 בשנות ה-70 ל-216,000, ובמקביל קיימת מגמה קבועה של הזדקנות האוכלוסייה העוסקת בדיג משום שמקצוע קשה זה אינו מושך צעירים. לדוגמה ביפן 32% מהדייגים הם בני למעלה מ-60. תופעה אופיינית נוספת לענף הדיג היא שרוב הדייגים הם עצמאים.

דייגים בכתבי הקודש

הדיג נחשב אחד מהמקצועות העתיקים בעולם. דייגים מוזכרים בתנ"ך "וְאָנוּ, הַדַיּגִים, וְאָבְלוּ, כָּל-מַשְׁלִיכֵי בַיְאוֹר חַכּה; וּפרְשֵי מִכְמֹרֶת עַל-פְּנֵי-מַיִם, אֻמְלָלוּ" (ישעיהו י"ט ח). בתלמוד ""אין אדם פורש חרמו ומעמיד ספינתו בתוך של חביריו אבל צדין בחכים ובמכמורים בכל מקום" (תלמוד בבלי תוספתא מסכת בבא קמא ח', ו). ובברית החדשה "וַיְהִי בְּהִתְהַלְכוֹ עַל־יַד יָם־הַגָלִיל וַיּרְאו ְהִנֵ שְנֵי אֲנָשִים אַחִים שִמְעוֹן הַנִקְרָא פֶטְרוֹס וְאַנְדְרַי אָחִיו מַשלִיכִים מְצוֹדָה בַּיּם כּי דַיָגִים הֵם." ((הבשורה על פי מתי ד' 18).
כמוזכר בפסוק דלעיל היו כמה משנים־עשר השליחים של ישו דייגים, האחים יעקב ויוחנן בני זבדי והאחים שמעון ואנדרי. לימים קיבל שמעון את השם פטרוס והוא נחשב לאפיפיור הראשון.
טרוור ואי

ביוגרפיה

ואי החל לנגן בחליל בגיל 14. בניגוד למצופה מחלילן מפורסם, הוא לא למד במכללה למוזיקה או בקונסרבטוריון וגם לא באוניברסיטה, אבל לימודיו אצל מרסל מואיז בתקופה מאוחרת יותר בחייו השפיעו יותר מכל גורם אחר בחייו על נגינתו, על כתיבתו ועל הוראת החליל שלו.
ואי ניגן כפרילאנס בתזמורת ובהרכבי מוזיקה קאמרית בלונדון במשך שנים רבות ויש לו כמה הקלטות סולו. הוא היה פרופסור בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה שבלונדון במשך ארבע עשרה שנים וברויאל נורת'רן קולג' למוזיקה במנצ'סטר במשך עשרים ושתיים שנים. בית הספר במנצ'סטר העניק לו תואר כבוד בשנת 1990.
מבין יצירותיו שיצאו לאור, הנודעים ביותר הם ספרי התרגילים לחליל בשישה כרכים, המתרכזים בטון, טכניקה, ארטיקולציה, אינטונציה וויברטו, נשימה וסולמות, ותרגילים למתקדמים. כמו כן פרסם סדרה בשם "ספר למתחילים בחליל", "ספר תרגילי פיקולו" וכמה עיבודים לחליל ופסנתר. הביוגרפיה של מרסל מואיז שכתב יצאה לאור בכמה שפות וכיום הוא עוסק במיזם שיתופי של אנציקלופדיה של החליל. עוד הוא כותב בימים אלה ביוגרפיה קצרה של אלברט קופר, בונה חלילים.
ואי מלמד בסטודיו החליל שלו בקנט קורס שנתי למשתלמים בתנאי פנימיה, החל בשנת 1990. הקורס מיועד לבוגרים שהשלימו את לימודיהם. הוא מסייר בעולם, מגיש כיתות אמן ומופיע בקונצרטים, יושב בחברי שופטים בתחרויות בינלאומיות ומנגן ברסיטלים.
מיכה אוזין סליאן

ביוגרפיה

השתתף בהצגות בתיאטרון הבימה, בין השאר בהצגות "בוסתן ספרדי" ו"נאסר א-דין". 
בטלוויזיה השתתף ב-1992 בסדרת הטלוויזיה "שלום סומסום" שם גילם מציל; ב-1997 גילם את יובל (תפקיד אורח) בטלנובלה "רמת אביב גימל"; ב-2001 גילם את עופר בסדרת הטלוויזיה "שמש" וב-2001 גילם את בנצי בסדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים". 
בקולנוע, גילם ב-2004 את סטאנלי בסרט הקולנוע של אבי נשר "סוף העולם שמאלה". 
ב-2005 הורשע בעבירות של מעשים מגונים ותקיפת השחקנית שחף סגל, ונגזרו עליו 20 חודשי מאסר על תנאי.
ב-2013 השתתף בפרסומת של חברת HOT ביחד עם רמי הויברגר. כן גילם את מאיר דיזנגוף כחלק ממשימה בתוכנית המציאות "המירוץ למיליון".

קריירת דיבוב

לאורך השנים השתתף בדיבוב דמויות בסדרות אנימציה וסרטי הנפשה. ביניהם: ב-1991 השתתף בדיבוב הסרט "חוות החיות" ודיבב את היחפן בסרט "היפהפייה והיחפן". ב-1994 דיבב בסדרת הטלוויזיה "לוני טונס" את יוסמיטי סאם, השריף המשוגע בעל השפם האדום הארוך (לאחר שמעון כהן ולפני עמי מנדלמן); את טאז השד הטסמני (לאחר מותו של יוני חן); ואת פפה לה-פיו הבואש. באותה שנה דיבב גם את רוק בוטום בסדרה "פליקס החתול". ב-1995 דיבב את מודו בסדרה "האופנוברים ממאדים", ודיבב דמויות שונות ב-"הצ’יפמאנקס". ב-1996 דיבב את ד"ר קורט (הלטאה), את קינגפין ואת קרייבן הצייד בסדרת הטלוויזיה "ספיידרמן"; ודיבב את ספיד בסרט "סוד הממלכה הקסומה". ב-1997 דיבב חמש דמויות בסרט "ספייס ג'אם". ב-1997 דיבב את קפטן הוק בסרט "פיטר פן". ב-1998 דיבב את שרדר לצד יהויכין פרידלנדר בסדרת הטלוויזיה "צבי הנינג'ה - הדור הבא". 
ב-2000 דיבב את מיוטו ב-"פוקימון - הסרט הראשון" ואת זורג בסרט "צעצוע של סיפור 2". ב-2001 דיבב שתי דמויות בסרט "מפלצות בע"מ", ודיבב את מצנפת המיון ואת הלורד וולדמורט בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים". כמו כן דיבב את אובליקס בסרטים של אסטריקס. ב-2003 דיבב את קולונל האטי הפיל ב"ספר הג'ונגל 2", את טאג הדוב הגריזלי החכם ב"אחי הדוב" ואת בלוני (דג מסוג אבו נפחא) בסרט "מוצאים את נמו", באגי הליצן, דון קריג, ארלונג, קפטן מורגן, והקריין מ"וואן פיס", נאפה, ד"ר ג'ירו ומר שטן מ"דרגון בול Z ו-דרגון בול GT", ד"ר ג'ומבה ג'וביקה בסדרה "לילו וסטיץ'", "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי", עידן הקרח עד עידן הקרח 2, דיבב את וינסנט הדב בסרט "מעבר ליער", את ולאד הנשר בסרט הורטון שומע מישהו, את פיט במועדון החברים של מיקי מאוס, את טנדאי בסרט זמביזיה ואת מוריס בסרטי מדגסקר, מדגסקר 2, מדגסקר 3 ובסדרות "הפינגווינים ממדגסקר" ו"ג'וליאן המלך". ב-2018 דיבב את "הכורה" בסרט "משפחת סופר-על 2".
צ'אנגשה

דפוסי האקלים

הטמפרטורה השנתית הממוצעת בצ'אנגשה היא 17.03 מעלות צלזיוס, בעוד שהטמפרטורה הממוצע בינואר היא 4.6 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 29.0 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,331 מ"מ.
מיסטי מיי-טרינור

ביוגרפיה

מיי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדלה בסנטה מוניקה, קליפורניה למשפחה של ספורטאים. אמה, הייתה שחקנית טניס מצטיינת ברמה הארצית ואביה, בוץ' היה חבר בנבחרת ארצות הברית בכדורעף באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). דודתה מצד אמה, בטי, אף היא הייתה טניסאית מצטיינת ברמה העולמית ואמם של שני טניסאים מצטיינים ברט וטיילור. בצעירותה (גיל 4 עד גיל 15) היא גדלה עם סבא וסבתא שלה בגלל בעיית אלכוהיוליזם של הוריה.

2000

באולימפיאדת סידני (2000) סיימה מיי במקום חמישי ביחד עם שותפתה הולי מקפיק.

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל 2003 זכתה מיי ביחד עם שותפתה קרי ואלש ג'נינגס בתואר העולמי.

אלופה אולימפי

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה מיי ביחד עם קרי ואלש ג'נינגס במדליית זהב לאחר שלא הפסידו אפילו מערכה אחת במהלך כל הטורניר.

2005

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה 2005 הגנה מיי ביחד עם שותפתה קרי ואלש ג'נינגס על התואר העולמי.

2007

באליפות העולם שנערכה בגשטאט, גרמניה 2007 זכתה מיי בפעם השלישית ברציפות ביחד עם שותפתה קרי ואלש ג'נינגס בתואר העולמי.

2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הגנה מיי על תוארה ביחד עם קרי ואלש ג'נינגס לאחר שלא הפסידו אפילו מערכה אחת במהלך כל הטורניר.

2011

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה 2011 זכתה מיי ביחד עם שותפתה קרי ואלש ג'נינגס במדליית כסף.

2012

באולימפיאדת לונדון (2012) היא זכתה בפעם השלישית ברציפות בזהב האולימפי ביחד עם קרי ואלש ג'נינגס.

חייה האישיים

בנובמבר 2004 נישאה מיי למאט טרינור שחקן בייסבול מקצועי. לזוג שלוש בנות.
אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ביוגרפיה

אלכסנדרה פבלובנה נולדה ב-9 באוגוסט 1783 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. אלכסנדרה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנקט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. אלכסנדרה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות, והיה לה קשר חזק במיוחד עם אחותה ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. כמו כן היה לה קשר חזק במיוחד עם סבתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, אשר טענה כי אלכסנדרה חכמה באופן מיוחד יותר מאחיותיה.
בשנת 1792 נחתם הסכם אירוסין בין אלכסנדרה לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה, אשר עלה לשלטון לאחר רצח אביו גוסטב השלישי, מלך שוודיה. באוקטובר 1793 הגיע הרוזן סטנבוק לרגל חתונת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ולואיזה מבאדן, והחלו שיחות רשמיות בנוגע לנישואין, ואלכסנדרה החלה בלימוד השפה השוודית. באוגוסט 1796 הסדיר קרל, דוכס סדרמאנלנד ביקור לגוסטב אדולף בסנקט פטרבורג כדי להסדיר את נישואיו לאלכסנדרה, אולם, לבסוף כשל ההסדר, בשל סירובו העיקש של גוסטב לאפשר לאלכסנדרה את חופש הפולחן על פי עיקרי אמונתה הפרבוסלבית. אלכסנדרה נפגעה מאוד מביטול האירוסין, וכעבור זמן קצר ספגה מכה נוספת עם מות סבתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. המשא ומתן נמשך כמה חודשים, אולם לבסוף התחתן גוסטב אדולף עם פרדריקה מבאדן, מה שגרם לאמה של אלכסנדרה - סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג להאשים את כלתה בתככים כלפי חצר המלוכה הקיסרית.
בשנת 1798 הגיעו פרדיננד פרידריך אוגוסט, דוכס וירטמברג ואלכסנדר, דוכס וירטמברג לרוסיה, והם הציעו לרוסיה לכרות ברית עם האימפריה האוסטרית נגד נפוליאון, ועל מנת לחזק את הברית הוחלט על נישואין בין אלכסנדרה והארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, אחיו הצעיר של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-30 באוקטובר 1799 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג, ולאחר מכן נסעו בני הזוג לווינה, אולם שם היא התקבלה בקבלת פנים צוננת על ידי הקיסרית מריה תרזה מנאפולי וסיציליה, אשר התקנאה ביופיה ובתכשיטיה. לאחר שהות קצרה בווינה עברו הזוג להתגורר בהונגריה, שם כיהן בעלה כפלטין הונגריה.
ב-8 במרץ 1801 ילדה אלכסנדרה בת מתה, וכמה שעות לאחר מכן נפטרה אף היא כתוצאה מזיהום לידה. מותה היווה מכה קשה הן למשפחתה, משום שבאותו שבוע גם נרצח אביה פאבל הראשון, קיסר רוסיה, והן לבעלה שנשאר אלמן למשך שנים רבות, ורק בשנת 1815 התחתן עם הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ולאחריה עם מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג.