מגדר וחינוך מבוגרים בישראל

מגדר וחינוך מבוגרים עוסק בהיבטים המגדריים באנדרגוגיה, במאפיינים של למידת נשים, בראייה היסטורית של תחום זה בישראל ובהיבטים של אי שוויון, הדרת נשים והבנייה חברתית בחינוך מבוגרים.

רקע

חינוך מבוגרים נתפס בעולם המערבי כ"למידה לאורך החיים" (Lifelong Learning). גישה זו רואה בלמידה זכות המוקנית לכל אדם ותנאי הכרחי לקיומה של חברה המבוססת על ערכים של צדק, הפחתת עוני, קידום שלום, דמוקרטיה, שוויון מגדרי ומודעות סביבתית. גישה זו מכירה בחשיבות הלמידה להתפתחות ולהתמודדות עם האתגרים החדשים שמציבה הסביבה המשתנה במאה ה-21 עבור הפרט והחברה.
למרות ההכרה שחינוך היא זכות בסיסית, נתונים עולמיים מגלים שכ- 20% מאוכלוסיית העולם אינה יודעת קרוא וכתוב. שני שלישים ממנה נשים. נתונים אלו נשארו ללא שינוי מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. כמו כן, בשנות ה-2000 במדינות מסוימות השתתפות נשים בהשכלה הגבוהה היא בלתי אפשרית או מצומצמת ביותר .
בישראל, ל-25% מהאוכלוסייה הבוגרת אין השכלת יסוד מושלמת, ובתוכם שיעור ניכר של נשים . אחוז האנאלפביתיות אמנם נמוך יחסית לעולם, אך הבעיה לא נעלמה. מרבית האנאלפביתים הם נשים. ייצוג יתר יש לנשים ערביות, והנתונים על ערביות בדואיות גבוהים במיוחד .
על פי ממצאים הדומים בישראל ובאירופה, שיעור הנשים המשתתפות בלמידה לאורך החיים גבוה ביחס לגברים, והישגיהן הלימודיים גבוהים יותר. למרות זאת מצבן בשוק העבודה נחות ביחס לגברים. ההסברים הניתנים לכך קשורים להיעדר פתרונות בנושאים של שילוב חיי משפחה וקריירה.
בסדר היום הלאומי לימוד המבוגרים נמצא בנסיגה. עדות לכך מהווה תקציב האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך, האמון על מרבית ההקצבה הממשלתית לנושא זה: התקציב הצטמצם תוך שלוש שנים מ-2005 עד 2008 ב-50% בקירוב.

מגדר וחינוך מבוגרים בישראל בראייה היסטורית

לפני קום המדינה התקיימה פעילות לימוד למבוגרים בישראל במסגרות שונות, לצרכים מוגבלים בהיקף ובטווח. פעילות זו התרחבה עם הקמת מדינת ישראל ב-1948, כשממשלת ישראל לקחה על עצמה אחריות להנחלת הלשון ולמתן השכלה להמוני העולים בשיתוף עם גורמים ציבוריים נוספים.
האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך (בעבר. המחלקה לחינוך מבוגרים) פעל לאורך השנים בהיקפים גדולים מבחינת לומדים, אוכלוסיות, תוכניות ותכנים לקידום התרבות וצמצום פערי ההשכלה לאורך החיים בקרב אוכלוסיית המבוגרים בישראל במסגרות של אולפנים להנחלת הלשון לעולים חדשים ומסגרות שונות להשלמת השכלת יסוד והשכלה תיכונית. משנות ה-70 של המאה ה-20, האגף פועל גם במגזר דובר הערבית.
קיימים נתונים על הפילוח המגדרי בתוכניות להשלמת השכלה למבוגרים מטעם האגף לחינוך מבוגרים. הנתונים מתבססים על מספר הנבחנים בתקופה מפברואר 2011 עד פברואר 2014. מנתונים אלה עולה כי בתוכניות הרגילות להשלמת השכלה הפונות לנשים וגברים כאחד, היה רוב של 55% גברים בתקופה זו. בפרויקטים ובתוכניות להשלמת השכלה להורים - עד הלו"ם, להורים יחידים ולדורשי עבודה היה רוב של 75% – 83% לנשים, ולעומת זאת בתוכניות לשב"ס ולחיילים היה רוב ברור לגברים. נתונים אלה מתייחסים לשנים בהן הופסק מימון המדינה לתוכניות השלמת השכלה שפתוחות לכול, ומתקיימות רק תוכניות מסומנות על ידי המדינה. בשנים קודמות רוב הלומדים היו נשים. במסגרת הקתדראות העממיות, תחום פעילות של האגף לחינוך מבוגרים שקוצץ ב-2008, למדו בסביבות 80% נשים.
קיימים פרויקטים ייחודיים עבור נשים, כגון: השלמת השכלת יסוד לבנות האוכלוסייה הערבית, ליווי והכוון תעסוקתי בתשע"ד המתקיים בכל הארץ ותוכנית "אשת חיל" שפותחה על ידי הג'וינט לחיזוק השפה והעצמה תעסוקתית ואישית לנשים יוצאות העדה האתיופית, קווקז ובוכרה ולנשים מהמגזר הערבי. תוכניות רבות לנשים כוללות מסגרות למידה וסדנאות להעצמה על פי מודלים פסיכולוגיים לפיתוח אישי אשר עוסקים בכוח ועוצמה אצל נשים, בחינת הזהות האישית, צמיחה והעצמה אישית, קבוצתית וקהילתית.

פעילות ארגוני הנשים בתחום חינוך מבוגרים

מראשית המדינה, ארגוני הנשים נחלצו כ"נשים למען נשים", ותרמו בתחום חיסול הבערות. עשייה זו של ארגוני הנשים כמעט אינה מתועדת בספרות ובספרי ההיסטוריה. לאורך השנים, ארגוני הנשים עסקו בהנחלת הלשון, הקניית השכלה, ידע ומידע בנושאי זוגיות, הורות ומשפחה, הכרת הארץ ותרבותה, וכן עסקו בהקמת מעונות וגנים לילדים, כדי להקל על האמהות לתפקד בבית ולצאת לעבוד. ארגוני הנשים היו מאיצים ומוציאים לפועל של מסגרות לימוד המובילות לשינוי חברתי. ויצו פעלה מתוך ראיית האישה כציר מרכזי להשתלבות מוצלחת של משפחתה, וראתה כיעודה להדריך נשים להפוך לאזרחיות מועילות לחברה. המתנדבות נענו לקריאתו של בן-גוריון בכנס ב-1955 לסייע למיזוג גלויות. הן פעלו להכשרה מקצועית לנשים המבנה לתפקידים מסורתיים כמו: תזונה, בישול, תפירה, קוסמטיקה וטיפוח עצמי. ארגוני הנשים פועלים במאה ה-21 להעצמת נשים לתפקידי מנהיגות בדרכי הוראה המבוססות על חניכות ותמיכה קהילתית.

נשים בהשכלה הגבוהה

הלימודים במוסדות להשכלה גבוהה מהווים עבור נשים הזדמנות לגיטימית לצמצום פערים של חוסר שוויון בתחומים שונים בחייהן, וניכרת מגמה של עלייה בשיעור הנשים הפונות ללימודים גבוהים. נשים משכילות יותר מגברים, משיגות תוצאות טובות יותר בכל רמות ההשכלה. ב-1984 – נשים היוו 49% ממקבלי תואר ראשון, 40.8% ממקבלי תואר שני,ו- 32.6% מקבלי תואר שלישי. ואילו ב-2013 על פי נתוני הלמ"ס, 57.3% מהסטודנטים שלמדו בשנת תשע"ג במוסדות האקדמיים בישראל היו נשים, והן היוו רוב בכל התארים: 56.6% מהלומדים לקראת תואר ראשון, 60.4% מהלומדים לקראת תואר שני, 52.1% מהלומדים לקראת תואר שלישי, ו-76.9% מהלומדים לקראת תעודה.
מרבית הנשים לומדות באוניברסיטה מקצועות מסורתיים כמו סיעוד, חינוך, מדעי הרוח ומדעי החברה, ומיעוטן לומדות מקצועות טכנולוגיים ומדעיים בהם פוטנציאל ההשתכרות והיוקרה המקצועית גבוהים יותר.
בקרב נשים ערביות, יש עליה מתמדת בהשכלה ובהישגים, ואחוז הסטודנטיות הערביות גבוה מאחוז הסטודנטים הערבים. אך רמת ההשכלה של נשים ערביות נמוכה מרמת ההשכלה של נשים יהודיות. כ- 20% מהנשים הערביות הן בעלות השכלה על-תיכונית, לעומת כ- 48% מהנשים היהודיות. אשה ערביה היוצאת ללימודים מוקפת רשת הגנה פטריארכלית שמטרתה לגרום לה לשמור על דפוסי התנהגות מקובלים באוניברסיטה ומגבילה אותה. בקרב האוכלוסייה הבדואית נשים מעטות מצליחות להשתלב בלימודים ולסיימם. ב-1995 סיימה הבדואית הראשונה תואר ראשון באוניברסיטת בן- גוריון. בקרב הבדואיות המבוגרות בנגב, מעל גיל 45, אין נשים שסיימו תיכון או לימודים על- תיכוניים, על פי דו"ח מ-2011.
העולם האקדמי מנוהל על ידי גברים, המהווים את רוב הסגל האקדמי הבכיר. בשל כך מועטה מידת ייצוגן של נשים בכלל ונשים ממוצא מזרחי וערביות בפרט במוקדי קבלת ההחלטות. נושא זה נחקר מעט. מצב זה בארץ דומה למצב באירופה. עם התחזקות חוגים ותארים ללימודי מגדר במכללות ובאוניברסיטאות, ועם כניסת נושא המגדר לשיח הציבורי, עולה המודעות לאי השוויון ולצורך בשינוי המצב.
הנשים בעלות מוטיבציה גבוהה להרחבת אופקים והשכלה, והן גם בולטות ברמת השכלתן הכללית בחברה. קבוצת הנשים שבלטה בהיעדר השכלה עם קום המדינה, עברה ועוברת שינויים גדולים, אך אלה אינם נחקרים דיים ואינם ידועים די הצורך.

חשיבה וביקורת בכתיבה על חינוך מבוגרים ומגדר

המודעות בקרב כלל הציבור ובקרב מקבלי ההחלטות לערך של למידה לאורך החיים נמוכה; קיימת תת-השקעה בתחום, אין עדיין דיסציפלינה מוכרת במוסדות אקדמיים של תחום לימודי מבוגרים והמחקר מועט. קושי למצוא נתונים וסטטיסטיקה מסודרת לגבי חינוך של נשים עניות עשוי להעיד על הדרתן של סוגיות אלה מסדר היום הציבורי ועל ההתעלמות מהן.
קובעי המדיניות ומקבלי ההחלטות בתחומי המגדר לוקים בחוסר ידע ובחוסר מודעות לנושא. מערכת מקבלי ההחלטות מאופיינת בנוכחות גברית דומיננטית, ועל כן חסרה לה מודעות לעומק האפליה בין גברים לנשים השוררת בחברה.
קיים פער בין שיעור נשים גבוה בלמידה לאורך החיים ביחס לגברים, והישגים לימודים גבוהים יותר, לבין מצבן הנחות בשוק העבודה. הן משתלבות בעיקר במקצועות "נשיים" ושכרן נמוך בכל המקצועות גם כשהן ממלאות אותו תפקיד, עובדות באותו היקף משרה, הוותק שלהן שווה והשכלתן שווה או גבוהה יותר. 
חינוך מבוגרים בישראל תרם ליצירת אומה, בבנייה ובחיזוק של זהות לאומית, מימוש החזון הציוני: הנחלת הלשון העברית ותרבותה, הרכשת השכלה והכשרה מקצועית, העשרת יחידים בהבנה ובהתמצאות בחברה המתהווה, העצמה של יחידים וקבוצות. עשייה זו עשויה לשמש מנגנון לשיעתוק של תפיסות עולם מגדריות דיכוטומיות, או לקדם שינויים חברתיים. העוסקים בחינוך עשויים לשמש שומרי הסף של תפיסות עולם מגדריות ששורשו בחברה פטריארכלית, או להיות מנהיגי שינוי ופריצת דרך לקידום שוויון הזדמנויות בכלל ושוויון מגדרי בפרט.