google/wiki40b huggingface dataset:
מחווה (אמנות)

באמנות, מֶחְוָה (בלעז: הוֹמָאז') היא מתן הוקרה ליוצר, בדרך כלל באמצעות רמז ברור ליצירתו ביצירה של האמן המביע את המחווה. פעמים רבות המחווה היא בדרך של "ציטוט" רעיון המופיע ביצירה המקורית. מחווה מופיעה בציור, בקולנוע, בספרות, במוזיקה ועוד.
להבדיל מפלגיאט שבו ציטוט של רעיון של יוצר מסוים נעשה בהיחבא, ללא מתן קרדיט ליוצר המקורי, במחווה הציטוט נעשה בגלוי, תוך מתן קרדיט מפורש או משתמע ליוצר המקורי.
אנחנו נשארים בארץ

אנחנו נשארים בארץ הוא פזמון שכתבו והלחינו עוזי חיטמן ויגאל בשן וביצעה שלישיית כמו צועני.

רקע

בקדם האירוויזיון של 1985 התמודדה שלישיית כמו צועני שהורכבה מעוזי חיטמן, יגאל בשן ויונתן מילר עם השיר "כמו צועני". השיר הגיע למקום השני בלבד, והפסיד לשיר "עולה עולה" בביצוע יזהר כהן.
השיר "אנחנו נשארים בארץ" נכתב בעקבות הגעת השלישייה למקום השני בקדם האירוויזיון, והחמצת האפשרות לנסוע לשוודיה כנציגי ישראל באירוויזיון 1985.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשמ"ה (1985) זכה השיר בתואר "שיר השנה", והשיג את "עולה עולה" שהגיע למקום השני בלבד. במצעד השנתי של גלי צה"ל הגיע השיר למקום הרביעי.

תוכן השיר

בבית הראשון מתארים הדוברים את ציפייתם לנצח בתחרות הקדם אירוויזיון ולייצג בזכות כך את ישראל בתחרות האירוויזיון. הדוברים מספרים שנאלצו להישאר בארץ בשל הגעתם למקום השני. בבית זה אזכורים לשלושה שירים שייצגו בעבר את ישראל באירוויזיון: "עולה עולה" (עליו נאמר שהפסידו לו בנקודה, אך למעשה ההפסד היה בארבע נקודות), "אבניבי", אף הוא של יזהר כהן שזכה במקום הראשון באירוויזיון 1978, ו"חי" בביצוע עפרה חזה שייצג את ישראל באירוויזיון 1983.
בבית השני מתוארים נושאים שעומדים במוקד החדשות. בבית השלישי מתפשרים הדוברים על טיסה לאילת.
טסה (מחנה)

מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1975.

היסטוריה

המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה. מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה. הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר.
בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני. לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ. מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו. בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית.
בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה. הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה.
בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני.
את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס. יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל:
טאסה היא לא שום מקום בעולם, היא רק קלחת חולות ענקית מלאה מעבר לכל אפשר וממולאה יותר משיש שום מקום לכל כך הרבה יותר מדי, יותר מדי מכונות ויותר מדי אנשים [...] ואולי פעם היו שם בטאסה גם כמה בניינים פה ושם או כל מיני צריפים ומחסנים עם בלי-סוף גדרות רמוסות וסלילי תייל כבושים תחתיהם שניסו כאילו לתעל את הכול לאיזה שכל ישר...
— גילוי אליהו, עמ' [7]
מחתרת מזג האוויר (אתר אינטרנט)

מחתרת מזג האוויר (Weather Underground) היא חברה המספקת שירות חיזוי מטאורולוגי מסחרי בזמן אמת אודות תנאי מזג האוויר. השירות מספק דיווחים עדכניים מרחבי העולם באתר האינטרנט שלו, וכן בעיתונים ובאתרי אינטרנט שונים. 
אתר האינטרנט של מחתרת מזג האוויר זמין בשפות רבות, ויש לו גם גרסה בתשלום הכוללת מידע מורחב ונקי מפרסומות.
הבעלות על חברת מחתרת מזג האוויר נתונה בידי ערוץ מזג האוויר שרכש אותו בשנת 2012. הנכסים הטכנולוגיים והדיגיטליים של ערוץ מזג האוויר עצמו נרכשו בשנת 2016 על ידי חברת IBM.

היסטוריה

מחתרת מזג האוויר הוקמה בסן פרנסיסקו בשנת 1995 כשלוחה טכנולוגית של מסד נתוני מזג האוויר האינטרנטי של אוניברסיטת מישיגן. שם החברה נגזר מקבוצה רדיקלית בעלת השם הזהה שהוקמה בשנות ה-60 באוניברסיטה.
הממשק הטכנולוגי הראשוני פותח בשנת 1991 על ידי ג'ף מסטרס (Jeff Masters) שהיה באותה העת דוקטורנט למטאורולגיה באוניברסיטה, ובהנחייתו של פרופסור פרי סמסון. מסטרס משמש גם כיום כסמכות המקצועית העליונה לנושאי מטאורולגיה. הפיתוח איפשר הצגת נתוני מזג אוויר בזמן אמת מרחבי העולם. בשנת 1993 הורחב הפיתוח הטכנולוגי כך שיתאפשר לשלב אותו באמצעות האינטרנט במערכת החינוך. בנוסף, פותחה מערכת לתצוגה גרפית ידידותית של המידע שזכתה בפרסים רבים.
בשנת 1995 הופרדה חברת מחתרת מזג האוויר מן האוניברסיטה והחלה לספק מידע לעיתונות המודפסת בנוסף למידע באתר האינטרנט. בשנת 2005 החלה החברה לספק מידע לגופים גדולים העוסקים בהפצת מידע כגון, AP, העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל ומנוע החיפוש של גוגל.
גם לאחר רכישת החברה על ידי ערוץ מזג האוויר בשנת 2012 נשמרה עצמאות האתר שלה. אתרים לניטור תנועה ברשת האינטרנט מדרגים את אתר מחתרת מזג האוויר כשני הנצפה ביותר בעולם בתחום זה.

שירותים

המידע המטאורולוגי לגבי מיקומים בארצות הברית נשאב מנתוני השירות המטאורולוגי הלאומי האמריקני. המידע לגבי מיקומים ברחבי העולם מתקבל מכ-100,000 תחנות של צופים עצמאיים המפעילים תחנת מזג אוויר אישית אוטומטית.  
מערכות האתר מעבדות את הנתונים, וממקמות את המידע הנאסף על גבי מפות גוגל לצורך המחשה, בנוסף למידע מפורט בתצוגה ידידותית במיוחד. האתר מאפשר גישה לתחזית רדיו אינטרנטית המופצת על ידי מינהל האטמוספירה והאוקיינוסים האמריקני. אתר מחתרת מזג האוויר נכלל כתוסף לדפדפן גוגל כרום וכן למכשירי אייפון ואנדרואיד. 
בנוסף לנתונים ומידע טכני מספקת מערכת האתר גם סקירות מקצועיות בנושאי מזג האוויר ונושאים קרובים ומשיקים לתחום על ידי מומחים. האתר מחתרת מזג האוויר מאפשר גם לגולשים ניהול בלוגים אישיים בנושאים דומים.
מירי רוזובסקי

מירי רוזובסקי (נולדה ב-8 במרץ 1967) היא סופרת, תסריטאית, עיתונאית, עורכת ומלמדת כתיבה ישראלית. כלת פרס ירושלים לספרות יפה.

קורות חיים

מירי רוזובסקי נולדה בירושלים.
למדה ספרות ותיאטרון באוניברסיטה העברית ותסריטאות בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל. כותבת דוקטורט על היבטים פסיכואנליטיים של תהליכי כתיבת בדיון, במסגרת התוכנית לתרבות ופרשנות באוניברסיטת בר-אילן.
עבדה כעיתונאית במעריב ובחברת החדשות. כתבה תסריטים עבור ערוץ הילדים וטלעד.
מחברת רבי המכר "אותה האהבה, כמעט" ו"פעם בחיים". כתבה סדרת ספרי ילדים אודות "רוני מקרוני".
רכזת תוכנית הכתיבה בבית הספר להשתלמות מקצועית, מכון מופ"ת. מלמדת כתיבה בבית ברל, במנשר לאמנות, בהמגרה (בית הספר לכתיבה של הוצאת כנרת זמורה-ביתן) ובסדנאות פרטיות, ומרצה בתחומים נוספים.
רוזובסקי מתגוררת בתל אביב. נמצאת במערכת יחסים זוגית ואם לשלושה. אחיה הוא הליטיגטור איל רוזובסקי.
רצח שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים

רצח שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה. בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית לשטחי ברית המועצות במבצע ברברוסה, תפסו הנאצים מיליוני שבויים של הצבא האדום. הנאצים ניהלו מדיניות השמדה מכוונת כלפי השבויים וגרמו למותם של 3.5-3.3 מיליון איש, שהם כ-60% מכלל השבויים. חלקם הוצאו להורג במקום, רבים מהם מתו בגלל תנאים לא-אנושיים במחנות של שבויי המלחמה כתוצאה מהרעבה, כפור ומחלות, ואחרים נהרגו בצעדות מוות או במחנות ריכוז נאציים, אליהם נשלחו.

מחנות השבויים

רוב המחנות שיועדו לשבויים הסובייטים היו למעשה שטחים פתוחים המגודרים בגדר תיל ומגדלי שמירה, ללא מבני מגורים. בתנאים אלה נאלצו האסירים לישון בחורים באדמה שחפרו לעצמם, חשופים למזג האוויר הקפוא, ולמכות והתעללויות בידי שומרים. מרבית השבויים היו במצב חמור של תת-תזונה, ולעיתים קרובות ניזונו רק ממאה קלוריות ליום. טיפול רפואי לא ניתן, ובקשת הצלב האדום הבינלאומי להגיע למחנות נדחתה על ידי היטלר.
רוב מקרי המוות התרחשו בין יוני 1941 וינואר 1942, כאשר רבים מהשבויים מתו עקב ההרעבה המכוונת. בספטמבר 1941 הייתה התמותה בקרב שבויי המלחמה בשיעור של 1% ליום. הנאצים האמינו כי אין לספק להם מזון בכמות הנדרשת מכיוון שמזון זה יכול לשמש אחרים. שלא כשבויי מלחמה ממדינות מערביות, השבויים הסובייטים נחשבו תת-אנושיים. היה זה חלק מהתפיסה הגזענית הנאצית לפיה הגזע הסלבי הוא גזע נחות (Untermensch) לעומת הגזע הארי. הגרמנים כבשו שטחים ממזרח אירופה במטרה ליצור מרחב מחיה עבור גרמניה, וביקשו לשעבד את האוכלוסייה המתגוררת בתוכה. במקרים רבים שבויי מלחמה סובייטים הופשטו, ובגדיהם נלקחו מהם על ידי חיילים גרמנים. בתנאי קור היה בזה משום גזר דין מוות לרבים מהשבויים.

מחנות עבודה

בינואר 1942, לנוכח בלימת ההתקדמות הנאצית באירופה על ידי בעלות הברית, הורה היטלר להעניק טיפול אחר לשבויי המלחמה הסובייטים, כדי שיהיה אפשר לנצלם לעבודת כפייה בקנה מידה גדול. אך עבודות הכפייה התנהלו בתנאים קשים, ורבים מהשבויים מתו במהלכן. 
רבים משבויי המלחמה נשלחו לעבודה במכרות הפחם. 27,638 שבויי מלחמה סובייטים מתו בזמן עבודתם במכרות הפחם באזור הרוהר לבדו, בין 1 ביולי ל-10 בנובמבר 1943. 
בשנת 1944 היו הענפים העיקריים בהם הועבדו השבויים: כרייה (160,000), חקלאות (138,000) ותעשיית המתכת (131,000). לא פחות מ -200,000 שבויים אסירים מתו בזמן עבודות הכפייה.
המנון (סרט)

תקציר העלילה

אמנון יוצא ערב שבת לקנות חלב במכולת השכונתית. החלב שהוא קונה החמיץ ועד כניסת השבת הוא מתגלגל לסדרת פגישות שבסופן נס קטן.
אפשר לתאר את הסרט כאפוס מינימליסטי המתאר את מסעו הסיזיפי של רווק מזדקן ברחוב יהודה הנשיא בירושלים, היוצא מביתו במטרה לקנות חלב לערב שבת, אולם תוכניותיו סוטות מן המסלול. 
הסרט שואב השראה מהקולנוע האמנותי האיראני של שנות התשעים ובפרט מסרטיהם של מוחסן מחמלבף ועבאס קיארוסטאמי. כמו כן, מכיל הסרט מחווה לסרט התיעודי 'בירושלים' (1963) של דוד פרלוב.
הסרט נוגע בנושאים כגון בדידות, אקראיות, קירבה בין זרים, בריענון המבט על המציאות האפרורית ובאופן שבו בני אדם מלקטים חוויות מהמציאות לכדי סיפור שיעניק להם משמעות.

סגנון

קידן עושה שימוש בשוטים ארוכים ובתנועה אופקית של הגיבור במעלה ובמורד הרחוב כדי לשרטט תמונה הולכת ומתרחבת של המרחב העירוני בו העלילה מתרחשת.  סגנונו של הסרט הוא בה-בעת אפיזודיאלי, עם מפגשים אקראיים ומזדמנים, אבל לאט לאט הולכת ונבנית עלילה ליניארית ומשמעותית. הצילומים מבוצעים מרחוק, ומאפשרים לחוות את הגיבור ושאר הדמויות כחלק ממציאות הרחוב והשכונה.

פסקול

לסרט פסקול עשיר ומגוון, ובו נשמעות מיצירותיהם של אלבינוני, אלבניז, וגנר, וברליוז.

הפקה

הסרט הופק על ידי בית הספר סם שפיגל, בתמיכת קרן רבינוביץ' לאמנויות-ת"א, וקרן סנונית-הרשות השנייה.
ערך מוחלט

ערך מוחלט בשדה המספרים המרוכבים

בשדה המספרים המרוכבים ההגדרה האינטואיטיבית של הערך המוחלט עדיין תקפה - בוחנים את המרחק בין המספר המרוכב ובין ראשית המישור המרוכב. עבור המספר המרוכב , הערך המוחלט יהיה  - נוסחת המרחק האוקלידי. תכונות 1-4 של הערך המוחלט מתקיימות גם עבור מספרים מרוכבים, וכמו כן מתקיים , כאשר  הוא הצמוד המרוכב של  .
ביחד עם הזווית שיוצר הוקטור של המספר עם ציר ה-x, משמשים הערך המוחלט (שמסומן ב-r) והזווית (שמסומנת ב-) כדרך נוספת להגדיר מספר מסוים. על-פי נוסחת אוילר, ניתן להציג את המספר כ-. דרך זו משמשת, למשל, להכפיל, להעלות בחזקה ולהוציא שורש בקלות.

משפט הקירוב

ערכים מוחלטים שאינם שקולים הם שונים מאד זה מזה, במובן הבא. יהיו  ערכים מוחלטים שאינם שקולים על שדה . לכל  ולכל , קיים  כך ש-. במלים אחרות, השיכון האלכסוני של השדה במרחב המכפלה  (כאשר ברכיב ה-i מוגדרת הטופולוגיה המושרית על ידי הערך המוחלט ה-i) הוא צפוף. 
עבור שדה מספרים הרציונליים עם קבוצה סופית של ערכים מוחלטים p-אדיים (לראשוניים שונים p), משפט הקירוב אינו אלא משפט השאריות הסיני.
תגובה קורטיקלית

תגובה קורטיקלית זוהי תגובה המתרחשת בזמן הפריה כאשר תא זרע מתאחד עם קרום התא של תא ביצה, ויוצר שינוי של מעטפת ה-zona pellucida, מעטפת המקיפה את תא הביצה ומונע כניסת זרעים נוספים לתא.
התגובה הקורטיקלית היא למעשה האקסוציטוזה של השלפוחיות הקורטיקליות (cortical granules). כאשר תא מופרה משתחרר סידן מאתרי אחסון סידן בתא הביצה, הגורם לעלייה בריכוזי הסידן בתא. הסידן משמש כאות להתחלת תהליך הפרשת תכולת השלפוחיות לחלל החוץ תאי. האיחוי של השלפוחיות עם מעטפת התא מתחיל ליד האזור דרכו נכנס תא הזרע, ובהמשך כשהסידן מגיע לכל התא, משתחרר זרם של שלפוחיות קורטיקליות, הגורם לכך שתאים נוספים לא יוכלו להיכנס אל תוך התא. התכולה של השלפוחיות הקורטיקליות עצמן שונה ממין למין.
דנות

דנות חברה להשקעות בע"מ הייתה חברת החזקות ישראלית שהוקמה בנובמבר 1979 על ידי קבוצת תעשיינים ואנשי עסקים, והשקיעה בעסקים קיימים ובעסקים שהקימה. בשנת 1985 נקלעה לחובות וקרסה.
11 מייסדי החברה, בהם אישים בולטים בכלכלת ישראל, הם אבא פרומצ'נקו ומרק מושביץ מ"עלית", אויגן פרופר מ"אסם", אהרון סחרוב מ"סהר", דב לאוטמן מ"דלתא גליל תעשיות", איש העסקים דוד יגלום מז'נבה, תעשיין הטקסטיל מגרמניה הרברט גוטליב, יוסף פקר מ"פקר פלדה", קבלן הבנייה יחזקאל נוסבאום מ"אשטרום", שמואל (סמי) יוחננוף מגדות וסמי כהן, איש עסקים מברזיל, שהשקיעו מיליון דולר כל אחד ולקחו הלוואה מבנק לאומי. זמן מה לאחר הקמתה הצטרף למשקיעים בה לסלי פורטר, בעל רשת הסופרמרקטים האנגלית "טסקו". יו"ר הדירקטוריון של "דנות" היה מרק מושביץ ולמנכ"ל החברה מונה דוד גולן.
בתחילת 1980 הסכימה "דנות" לרכוש 50% מבנק כללי תמורת כשלושה מיליון דולר, אך עסקה זו בוטלה.
בשיתוף עם בנק לאומי הקימה "דנות" בנק להשקעות בשם "לאומי ושות'", אך כעבור זמן מה מכרה את חלקה לבנק לאומי. 
באפריל 1980 רכשה "דנות" את השליטה בחברת "פי. בי. אחזקות", החברה האם של הבנק הבינלאומי הראשון, בעזרת הלוואה שקיבלה מבנק לאומי, ומרק מושביץ מונה ליו"ר הדירקטוריון של "פי. בי. אחזקות" ושל הבנק הבינלאומי הראשון. בהמשך אותה שנה גייסה החברה 95 מיליון שקל בהנפקת ניירות ערך בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בסוף 1982 התקיים משא ומתן למכירת השליטה ב"פי. בי. אחזקות" לבנק המזרחי המאוחד, אך עסקה זו לא הבשילה.
בסוף 1980 הוקמה חברת הבת "דנות תעשיות" להשקעות בתעשייה. למנכ"ל החברה מונה פלג תמיר, ויו"ר הדירקטוריון שלה היה דב לאוטמן. 
בשנת 1981 הוקמה חברת הנדל"ן "אשדנות", כשותפות בין "אשטרום" ל"דנות".
בשנת 1983 רכשו "דנות" ובנק לאומי שני שלישים ממניות חברת "קרגל".
עוד השקיעה החברה בחברות "דנות רוזנווסר" לייצור שרשראות זהב, "זיקה" לייצור אלקטרודות, "אומיקרון" לייצור ציוד רפואי, "ליהקום" לייצור מערכות תצוגה גרפיות למחשבים, ו"מנוף מערכות" לפיתוח תוכנה.
"דנות" הקימה רשת מקומונים בשם "רחוב ראשי", אך זו קרסה לאחר זמן קצר, וגרמה ל"דנות" הפסד של כשני מיליון דולר. הפסד של יותר מ-10 מיליון דולר נגרם ל"דנות" מהשקעתה בחברת "דנות ניירות ערך".
ב-1984 נקלעה "דנות" לקשים כלכליים וב-1985 נכנסה לפירוק. מכירת נכסיה שימשה להחזר חלק מחובותיה.
עין סג'מה

עין סג'מה הוא מעיין הנובע באזור גוש עציון, צפונית ליישוב בת עין. יש המכנים אותו בשם: "עין יצחק", על שמו של יצחק וינשטוק (בנו של דב וינשטוק משפץ האתר) שנרצח בפיגוע טרור.

תיאור המעיין

המעיין נובע לתוך בריכה טבעית קטנה (בגודל של כחצי מטר על חצי מטר) ומשם דרך תעלה לתוך בריכה שגודלה כשני מטרים על שני מטרים, ועומקה 1.80 מטר. ליד המעיין כרם גפנים, שולחנות ועצים. מצידו המערבי ישנו שביל אופניים שמגיע עד חורבת ג'ומג'ום. מהבריכה זורמים המים בצינור לבריכה נוספת (בריכת דובק), צפונית למעיין, בתחתית הואדי. המקום פסטורלי ומבוקר על ידי מטיילים רבים, הגישה למקום נחשבת בטוחה, וטלפונים של החטמ"ר תלויים במקום. המים חמימים באופן יחסי למעיין נביעה (הם מתחממים לאורך השביל מהנביעה המקורים), והמים בבריכה אינם נקיים במיוחד.
תומאס אסטרדה פאלמה

תומאס אסטרדה פאלמה (Tomás Estrada y Palma; ‏9 ביולי 1832 - 4 בנובמבר 1908) היה פוליטיקאי קובני שכיהן כנשיא קובה בשנים 1902–1906.

ביוגרפיה

פאלמה נולד בעיר ביאמו שבקובה. כיהן כגנרל בעל תפקיד מרכזי במהלך מלחמת עשר השנים (1868–1878). במהלך המלחמה נשבה בידי כוחות ספרדים ונשלח לגלות, במהלכה התגורר בניו יורק, קיבל אזרחות אמריקנית ועבד לצד חוסה מארטי (שנחשב לאבי האומה הקובנית). לאחר מותו של מארטי הפך במקומו למנהיג המפלגה המהפכנית הקובנית. נשלח כדיפלומט לוושינגטון, וניסה להציע לספרדים 150 מיליון דולר תמורת ויתור על האי הקובני, אך נכשל. עם זאת, הוא הצליח לשכנע אישים בקונגרס האמריקני לתמוך בעצמאות קובה, דבר שתרם לפרוץ מלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898, בה ניצחה ארצות הברית. 
לאחר מספר שנים של שלטון צבאי אמריקאי בקובה וכינון תיקון פלאט, נערכו בחירות לנשיאות ב-31 בדצמבר 1901, בהן היה פאלמה המועמד היחיד; יריבו, ברתולומה מאסו, פרש מהמירוץ במחאה על התגייסותה של ארצות הברית לטובת פאלמה, שהתגורר בה מאז מלחמת עשר השנים, והגיע לקובה רק ארבעה חודשים לאחר הבחירות. ב-20 במאי 1902 החלה כהונתו, והשלטון האמריקני באי הסתיים באופן רשמי.
במהלך כהונתו הצליח פאלמה להפחית את דרישת ארצות הברית להמשך שלטונה על חמישה בסיסים צבאיים בקובה, ובהסכם שנחתם ב-1903 נקבע כי היא תמשיך לשלוט רק באחד מהם, הבסיס האמריקני במפרץ גואנטנמו (בו היא פועלת עד היום). במהלך תקופת כהונתו חל שיפור גם ברשתות התקשורת במדינה, ובמערכות החינוך והרווחה, שנפגעו במהלך המלחמה מול ספרד.
פאלמה ניצח שוב בבחירות שנערכו בקובה ב-1906. אך ניצחונו לווה בטענות על שוחד וזיופים, והמדינה הייתה על סף הפיכה צבאית בהנהגתו של הגנרל אנריקה לוינאס דל קאסטיו. פאלמה ביקש את עזרתה של ארצות הברית, וזו שבה לשלוט בקובה בשלוש השנים הבאות, עד 1909, לאחר מותו. ב-1908 שוב נערכו בחירות, בהן נבחר חוסה מיגל גומס מהמפלגה הליברלית לנשיאות קובה.

חיים אישיים

פאלמה נישא לאחר הגלייתו, ב-1881, לג'נוביבה גוארדיולה ארביזו, בתו של נשיא הונדורס, חוזה סנטוס גוארדיולה. נולדו להם שישה ילדים.

הנצחה

פסלו של פאלמה הוצב בשדרת הנשיאים בהוואנה בירת קובה. לאחר שנים הופל הפסל על ידי תומכיו של פידל קסטרו, בטענה כי פאלמה הביא למגמת המעורבות הרבה מדי של ארצות הברית בענייניה של קובה; כיום נותר במקום רק בסיס הפסל, וזוג הנעליים המפוסלות. 
במחוז קאונטי במדינת ניו יורק, בו התגורר פאלמה שנים רבות מתקופת שהייתו בארצות הברית, נקרא על שמו רחוב בשם "דרך אסטרדה".
אברמק קופלוביץ'

אברהם (אַבּרָמֶק) קוֹפּלוֹביץ' (בפולנית: Abraham (Abramek) Koplowicz ;‏ 18 בפברואר 1930 – 1944) היה נער יהודי פולני שנספה בשואה; לאחר מותו נמצאה ופורסמה מחברת שיריו.
את שמונת שיריו כתב אברמק בהיותו בגטו לודז'. שירו המוכר ביותר הוא "חלום":
כשאגדל ואהיה בן עשרים
אצא לראות את עולמנו המקסים.
אתיישב בתוך ציפור עם מנוע,
אתרומם ואמריא אל החלל, גבוה.
אעוף, אשוט ואתנשא
מעל עולם רחוק ויפה.
אחלף מעל נהרות וימים,
אל השמים אתרומם ואפרח
עננה אחות לי והרוח אח.
מגטו לודז' הגיע אברמק למחנה ההשמדה אושוויץ יחד עם הוריו. אמו נשלחה היישר לתאי הגזים, ואברמק ואביו נשלחו למחנות העבודה. באחד הימים החליט האב, מנדל קופלוביץ', להחביא את אברמק כדי לחסוך ממנו את הסבל. בערב חזר וגילה כי בנו איננו עוד – אברמק נספה בהיותו בן 14.
לאחר המלחמה חזר האב ללודז', שם מצא ציור ואת מחברת השירים של בנו אברמק. 
מנדל התחתן בשנית עם חיה גרינפלד, אמו של אליעזר המכונה לולק. בשנת 1985, לאחר מותה של אמו (מנדל נפטר ב-1983), מצא לולק, אחיו החורג של אברמק, את מחברת השירים. בשנת 1993 סיימה המתרגמת עירית עמיאל לתרגם את המחברת לעברית. ספר השירים יצא לאור בהוצאת "יד ושם". 
בפברואר 2004 מצא אורי מייזלמן את הספר בחנות ספרים ישנים בתל אביב. אורי, יחד עם חבריו אוהד קוסקי ורועי הדס מלהקת קרח תשע, הקליטו את שיריו של אברמק קופלוביץ'. ערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשס"ה (2005) יצא הדיסק "אברמק" לחנויות.
משפחת ריבלין

משפחת ריבלין היא משפחה יהודית (ממוצא אוסטרי) ענפה שצאצאים רבים ממנה התבלטו במגוון תחומים.

היסטוריה

עצי היחס מראים את שורשי המשפחה עד לפחות לשנת ה'תל"א (1670).
לארץ ישראל עלתה המשפחה לאחר קריאתו של הגאון מווילנה (הגר"א), בהנהגתו של רבי הלל ריבלין ("רבי הלל משקלוב"), מחבר הספר קול התור. רבי הלל משקלוב היה הרוח החיה בתנועת חזון ציון שהוקמה בעקבות ציווי הגר"א, תנועה שקראה לקיבוץ גלויות ובניין הארץ. ראשוני המשפחה עלו בשנת ה'תקס"ו (1806). בני משפחה נוספים המשיכו לעלות במשך השנים.
בנו של הרב הלל ריבלין היה הרב משה ריבלין ("ר' משה מגיד"), מנהיג קהילת יהודי ירושלים. נכדו של הרב משה ריבלין הוא יוסף (יאשע) ריבלין, מקים שכונות ירושלים. הרב יצחק אביגדור אורנשטיין (1893–1948), שהיה רב הכותל הראשון, אף הוא מצאצאי משפחת ריבלין.
גוטקס

גוטקס היא חברה ישראלית העוסקת בייצור בגדי ים.
החברה נוסדה בשנת 1949 על ידי לאה וארמין גוטליב וזכתה להצלחה בישראל והחל משנות ה-70 גם בעולם. גוטקס עושה שימוש מאז היווסדה בחומרים חדשניים דוגמת ה"ספאנדקס" וממשיכה גם היום לפתח חומרים סינתטיים חדישים.
חברת אפריקה ישראל להשקעות רכשה את חברת גוטקס בשנת 1997, ומאז הרחיבה החברה את פעילותה למדינות נוספות. ב-2009 נמכר חלקה של אפריקה ישראל לשותפה להשקעה, ג'ואי שוובל. הכנסות הקבוצה (הכוללת את הרשתות זארה, פול אנד בר, מאסימו דיוטי וכריסטינה) מוערכות בכ-1.2 מיליארד ש"ח בשנת 2008.
דוגמנית הבית הראשונה של החברה הייתה תמי בן עמי.
במרץ 2013, נפתחה תערוכה "הגברת עם החרציות" במוזיאון העיצוב חולון, המספרת את תולדות התפתחות המותג, ואת סיפורה של הגברת לאה גוטליב. את התערוכה ההיסטורית אצרה אילה רז, היסטוריונית וחוקרת אופנה בישראל. התערוכה הציגה 10 נושאים מיצירותיה של לאה גוטליב בשנים 1998- 2008 והיא משקפת את מקורות ההשראה הדומיננטיים שלה.
מרדכי מנחם מנדל קאליש

הרב מרדכי מנחם מנדל קאליש (1819 - 6 ביוני 1868; תקע"ט – ט"ז בסיון תרכ"ח) היה האדמו"ר השני של וורקא, ובנו של האדמו"ר הראשון מוורקא רבי ישראל יצחק קאליש. מכונה ה"אדמו"ר האמצעי מוורקא".

ביוגרפיה

נולד בעיירה ז'וריק שבפולין לרחל ולרבי ישראל יצחק קאליש מוורקא. בגיל צעיר אביו היה מכנהו "הרמב"ם" - ראשי תיבות מנחם מנדל בן רחל. היה נשוי לחיה רבקה, בתו של החסיד ר' צבי אריה פרידמן. תקופה לאחר חתונתם פתחה אשתו חנות קטנה לפרנסתם.
כבר בחיי אביו הנהיג בתוך עדת חסידי אביו קבוצה קטנה שהדריך בדרכו המיוחדת בעבודת ה'. חבורתו הייתה נקראת "לייב-גווארדיה" שפירושו "חבורת אריות", ובין בני החבורה נמנו מגדולי תלמידי אביו, בהם רבי דב בעריש מביאלה.
לאחר פטירת אביו, בכ"ב בניסן תר"ח, מיאן רבי מנדל לקבל את עול ההנהגה, במקומו הוכתר לאדמו"ר רבי שרגא פייבל מגריצא, אשר הנהיג את החסידות זמן קצר מאד, כיוון שנפטר לאחר כחצי שנה בחג הסוכות תר"ט. רק אז, בהוראת רבי מנחם מנדל מקוצק, ניאות לשבת על כיסא אביו והחל לכהן כאדמו"ר בוורקא.
הנהיג את עדתו בדרכו שלו אשר הייתה מעין "מיזוג" בין דרכה של חסידות וורקא לחסידות קוצק. הוא היה מפורסם גם בשם "השותק", כיוון שמיעט לדבר ולומר דברי תורה אלא בקיצור נמרץ. מעט מדברי תורתו יצאו בספר "אהל יצחק" (תרע"ד) ובספר "בית יצחק" (לייב'ל לוין, מכון הרי"ם לוין, תשל"ה). בשמחות צאצאיו נהגו חסידיו לרקוד סביבו כשהוא חורז מילים ביידיש, אמרה מפורסמת שלו היא "לאמער נישט זארגן, וואס וועט זיין מארגן. לאמער פארכטן, וואס איז גיווען נעכטן" - "אל תדאג, אל המחר. תתקן, את העבר".
שבת שלפני חג השבועות נקראה אצלו "שבת דרך ארץ" באמרו ש"דרך ארץ קדמה לתורה".
בחג הפסח תרכ"ח חלה. לאחר שבועות לקחוהו לוורשה, שם סירב לקחת חלק מהתרופות מטעמי כשרות עד שנפטר בט"ז בסיון ונטמן בבית העלמין בוורשה. לאחר פטירתו מילא את מקומו תלמידו רבי דב בעריש מביאלה. בנו רבי שמחה בונים קאליש כיהן באוטבוצק לחלק מחסידי אביו.
אחמד בן בלה

רקע

אחמד בן-בלה נולד בעיירה מע'ניה לאיכר פשוט שאיבד את בכורו. כדי שיוכל להצטרף לאביו בעבודה, נרשם שבן-בלה נולד ב-25 בדצמבר 1916 ובכך הקדים בשנתיים את מועד הפטור מחובת הנוכחות בבית הספר.
לאחר שירות בצבא הצרפתי, שב בן בלה לאלג'יריה והחל בקריירה ציבורית. בסוף שנות ה-40 פנה לפעולות טרור באזרחים לא חמושים וביצע פשעים פליליים (דוגמת שוד בנק בעיר אוראן) כדי לממן אותן. ב-1950 נדון למאסר אך נמלט למצרים בשנה לאחר מכן. בנובמבר 1954 שב לאלג'יריה, ייסד את המחתרת החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה שלחמה במלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד השלטון הצרפתי. ב-1956 נעצר ונכלא שוב ושוחרר לאחר שש שנים. בין השנים 1962–1963 שימש כראש ממשלת אלג'יריה. לאחר מכן נבחר פה אחד לנשיאות אלג'יריה. במסגרת תפקידו השיב את הסדר הציבורי וערך מספר רפורמות חקלאיות. בשנת 1964 קיבל מברית המועצות את פרס לנין לשלום, במעמד קבלת הפרס קרא בן-בלה להשמדת ישראל. ביוני 1965 הודח מהשלטון על ידי שר ההגנה בממשלתו, הווארי בומדיין והושם במעצר בית. לאחר מות בומדיין הוקלו במעט המגבלות שהוטלו עליו, וב-1982 עזב את אלג'יריה ויצא לגלות באירופה.
ב-1990 שב לאלג'יריה בה נקבר בשנת 2012.
Lovely (שיר של בילי אייליש)

רקע וכתיבה

במקור הסינגל הופק לפסקול של סדרת הנוער "13 סיבות". השיר הגיע לחמישה הראשונים באוסטרליה וניו זילנד והיה פלטינום מוסמך במספר מדינות, כולל ארצות הברית וקנדה. את השיר כתבה אייליש ביחד עם אחיה וחאליד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הקורפוס החמישי (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הקורפוס הוקם בשטוטגרט ב-1 באוקטובר 1934, וכמפקדו הראשון מונה הרמן גייר. במהלך המערכה בפולין שהה הקורפוס בחזית המערבית, כחלק מהארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס בתחילה כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השלישית, ואף הצליח להגיע לכביש הטבעת של מוסקבה. ביולי 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחם עמה בקרב על קווקז. במהלך מתקפת קרים ספג הקורפוס אבדות כבדות, וב-19 ביולי 1944 פורק הקורפוס.

הקמה שנייה

ב-26 בינואר 1945 הוקם הקורפוס מחדש, והועמד תחת פיקוד קורט וגר. הקורפוס לחם תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית במהלך הקרב על ברלין, וספג אבדות כבדות ברמת זיילו. במהלך הנסיגה, התערבב הקורפוס שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית ביחידות הארמייה התשיעית ונוצר פקק תנועה ענק דרומית לרמת זיילו. בהמשך כותרו הארמייה התשיעית והקורפוס ה-5, והושמדו על ידי הסובייטים בקרב האלבה.
עדי לאון

ביוגרפיה

נולד בשכונת שבזי שבתל אביב, וגדל בבת ים. לאון למד בקונסרבטוריון לפסנתר בעיר, שם התגלה כשרון ההלחנה שלו. 
התגייס לצה"ל לשירות קרבי, אך עם זאת שוחרר בטרם עת בתקופת הטירונות עקב מצבה הכלכלי הקשה של משפחתו באותה עת.

קריירה

כשבגר הופיע כקלידן עם הזמר אבי ביטר ולאחר מכן גם עם זהבה בן.
בעקבות פגישה עם התמלילן יוסי גיספן, הלחין את שירו "דוקטור" עבור הזמר ליאור נרקיס. השיר זכה להצלחה ולאון הפך למלחין מבוקש, והלחין להיטים רבים לפי מילותיהם של גיספן ואחרים.
משמש כקלידן וכמנהל מוזיקלי של הזמר אייל גולן כבר למעלה מעשר שנים, ומאז 2011 השתתף כשופט בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך" בערוץ המוזיקה, בכל ארבע עונותיה.
בשנת 2017 שימש כמנטור בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת" בערוץ 24. 
השתתף בשנת 2019 בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" בעונתה השלישית, והגיע למקום החמישי.
ב- 23 ביוני 2019 החל להנחות את התוכנית "24 בצהריים" בערוץ 24 ביחד עם גל אוחובסקי ומעיין אדם.

חיים אישיים

לאון נשוי למלי ואב לשלושה ילדים.
מתגורר בחולון.כרגע עבר לחדרה