google/wiki40b huggingface dataset:
לואי בוסנאר

ביוגרפיה

בוסנאר נולד בעיר אקרן שבעמק הלואר בצרפת, ב-4 באוקטובר 1847. אביו, לואי-אנטואן בוסנאר, היה מנהל הטירה של אקרן, ואילו אמו אלואיז עבדה כמשרתת באותה טירה. בגיל 19 נסע ללמוד רפואה, אך קטע את לימודיו באמצעם כדי להתגייס לצבא הצרפתי ולהשתתף במלחמת צרפת-גרמניה (1870) כקצין רפואה.
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה, נאלץ בוסנאר להיכנע לכוח פרוסי בקרב שאמפיניי, חוויה משפילה שנצרבה בנפשו ונחשבה לימים ככזו שסייעה לעצב את הנימה הצרפתית-פטריוטית השזורה בסיפוריו. לאחר שהשתחרר מהצבא בדרגת סגן, השלים את לימודי הרפואה שלו, עבר לפריז והחל לעבוד כעיתונאי.
במשך עשר שנים בקירוב פרסם בעיתונים סיפורי מתח בלשון קלה ועממית וכן רומנים היסטוריים בהמשכים בנוסח אלכסנדר דיומא האב, שזכו לקהל קוראים עצום, בעיקר בקרב בני הנוער. ב-1880 יצא לסדרה של מסעות בארצות רחוקות - מרוקו, מרכז אפריקה, דרום אפריקה, אמריקה, האיים האנטילים ועוד -ששימשו לו מאגר לא-אכזב לשורת ספרי מסעות והרפתקאות רבי הצלחה.
מבקרים רבים הישוו את יצירתו לזו של סופר ההרפתקאות הנרי ריידר הגרד, ואף העניקו לו את התואר "הגרד הצרפתי". מבקר הספרות אוריאל אופק כתב עליו: "בוסנאר השכיל לשלב בספריו הרבים עלילה דרמטית רבת מתח, תיאורים ססגוניים של נופים אקזוטיים וטיפוסים אמיצי לב, כאשר על כל אלה שורה אווירת מרחבים. אין בסיפוריו עומק רב, אך יש בהם סגנון קל ובידור שווה לכל נפש".
ספריו של בוסנאר תורגמו לשפות רבות וחלקם נקראים עד היום. הוא הלך לעולמו בעיר אורליאן שבצרפת ב-11 בספטמבר 1910. לאחר מותו גברה הדרישה לספריו עוד יותר וברוסיה, למשל, תורגמו ארבעים מהם לשפה הרוסית ופורסמו ב-1911.
יואל דרורי

יואל פריימן (דרורי) (נולד ב 1/4/1953   בירושלים, הוא שחקן ישראלי.

ביוגרפיה

נולד בירושלים. למד בבית הספר היסודי "גאולים" בשכונת בקעה בירושלים. 
למד תיאטרון וסוציולוגיה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט והופיע בתיאטרון "דנקורט" בהמבורג. 
בין השנים 1977–1983 הצטרף לקבוצת התיאטרון הלונדונית "Fragile Theatre", בהנהגתו של הבמאי והכיאוגרף קווין אוקס (Kevin Oakes) וערך עמה מסע הופעות ברחבי אירופה. בקבוצה עבד כמנהל במה, תאורן, מפיק, שחקן ובמאי - בין השאר בהצגה "האי" מאת את'ול פוגארד."אורסטיס" מאת והבימוי קווין אוקס( דרום אפריקה).
לאחר מכן חזר ישראל ושיחק בתיאטרון ובקולנוע.
ב-1993 החל תהליך של חזרה בתשובה: מאותה שנה ועד 2013 הוא למד אצל הרב אברהם ברנדויין זצ"ל בישיבת "קול יהודה צבי" ב[חצר ה"חורבא"[הרובע היהודי|רובע היהודי]] בירושלים. כמו כן, בין השנים 1993–2000 לימד תורה במכינה קדם צבאית בישיבת "נחלת צבי" בשדרות המאירי,[קריית משה ו[], בראשות הרב יעקב שמעון.
כיום בפסגת זאב

בתיאטרון

בתיאטרון הסימטה: ב-1984 גילם את שם בהצגה "שם" שכתב וביים נפתלי (נפי) סלח.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1984 שיחק בהצגה  "מלכות דוד" מאת משה סלח (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת יהודה בורלא) שביים נפי סלח. ב-1985 גילם את איה ואת השפן בהצגה "פו הדב" מאת אלן אלכסנדר מילן שעיבד וביים עודד בארי. ב-1986 שיחק בהצגה "שניים על גג בודד" שכתבו וביימו נינו דינטרונה וג'אמקומו ראוויקיו. ב-1987 גילם את אבשלום פיינברג בהצגה "שרה, גיבורת ניל"י" מאת דבורה עומר שביים איציק ויינגרטן. ב-1988 שיחק בהצגה "תאודור הרצל" שכתבה וביימה פנינה גרי. 
בתיאטרון חיפה: ב-1987 שיחק בהצגה "מים שמיים ותיבה" על רבי יהודה הלוי שכתב יצחק גורמזאנו גורן בבימיו של עמית ליאור בשיתוף עם בימת קדם.
בפסטיבל עכו: ב-1987 שיחק בהצגה "אז כמוות" מאת אבישי מילשטיין שביימה שוש רייזמן. ב-1990 שיחק בהצגה "תחנת דלק" מאת אורי רמון שביימה מיכל פורת.
בתיאטרון חזית: ב-1987 שיחק בהצגה "סנג'ר" שכתב וביים מוטי בהרב. ב-1991 שיחק ב"שעת מרעה" - ערב שירי משוררים בעריכת רוני סומק שביים עמית ליאור.
בתיאטרון הספרייה: ב-1988 שיחק בהצגה שטח מחיה מאת מריה איירן פורנז שביים אבישי גרינפלד.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1988 גילם את רון מילר בהצגה "לשבור את הצופן" מאת יו וויטמור שביים מיכה לבינסון. ב-1989 גילם את רוס בהצגה "מקבת" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ' ושיחק בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון.
בתיאטרון קומיקיון: ב-1988 שיחק בהצגה "אל תתנו למוות לומר את המילה האחרונה" שכתב וביים ליאור נחמן. הפקה זו הועלתה גם במסגרת פסטיבל ישראל.
בתיאטרון הבימה: ב-1991 גילם את חואן בהצגה "ירמה" מאת פדריקו גארסיה לורקה.
בתיאטרון אודיו אבות האומה: מאז 1997 משמש כשחקן ובמאי הקולות בתיאטרון. שיחק וביים את המחזות "אברהם אבינו", "יעקב אבינו", "יוסף הצדיק", "השטר", ו"ויקר מקרה" שכתב מנחם לוי.

בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1984 גילם את אליהו בסרט "זעם ותהילה" שכתב וביים אבי נשר. ב-1989 גילם איש לח"י בסרט "אש צולבת" שכתב בני ברבש וביים גדעון גנני. ב-1991 גילם סוחר סמים בסרט "מחץ הדלתא 3: משחק המוות" שביים שמוליק פירסטנברג. ב-1992 שיחק בסרט "מלאכים ברוח" שכתב וביים גור הלר. ב-1993 שיחק בסדרה "חום טרופי" (Tropical Heat: Sweating Bullets) שביים סאם איגן, ושיחק בסרט "Night Terrors" שביים טובי הופר. ב-2002 גילם את ישראל ב"ק בסרט "אדמה" שכתב וביים משה הרשטיק
בערוץ מאיר משחק את למך המורה של  פרץ ויוחנן ושאר ילדי "ארץ גושן".
נסים בכור אלחדיף

נסים בכור אלחדֵיף (לעיתים נכתב אלחדף; תרי"ז, 1857 - י"ג בתשרי תרע"ג, 24 בספטמבר 1912) היה אגרונום ארצישראלי, הבוגר הראשון של בית הספר החקלאי מקוה ישראל וחלוץ התיישבות ביסוד המעלה.

תולדות חייו

אלחדיף נולד ברודוס למשפחה שמוצאה בגירוש ספרד. אביו, פרחיה, היה סוחר ובעל ספינות. בגיל שנה וחצי נפטר אביו כאשר טבע יחד עם אחת מספינותיו. אמו ג'מילה עלתה עמו לארץ ישראל ב-1869 והתיישבה בירושלים. שם נפגש עם קרל נטר, שחיפש תלמידים לבית הספר החקלאי וכך הפך אלחדיף לתלמידו הראשון, עוד בטרם הוקמו בנייני בית הספר. לאחר שבגר נשלח על ידי נטר להשתלמות באגרונומיה בצרפת ולאחר מכן להשתלמות בגננות ובגידול פרחים בעיר ניס.
לאחר שחזר לארץ נשכר לעבודה בעיצוב גן ביתו של הברון פלטון פון אוסטינוב (לימים סבו של השחקן פיטר יוסטינוב) שהתגורר במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו (בית מלון פארק). כאשר ביקר הברון רוטשילד ביפו וראה את מלאכתו של אלחדיף הציע לו משרה כמנהל הנטיעות והעבודה החקלאית במושבות הברון. ב-1886 החל אלחדיף לעבוד בפתח תקווה ושם נשא לאשה את חנה ונולד לו בנו פרחיה. לאחר מכן עבר אלחדיף לראשון לציון וניהל את נטיעת כרם הגפנים הראשון במושבה. ב-1887 עבר אלחדיף לגליל תחילה לראש פינה ולאחר מכן ליסוד המעלה, שם ביקש הברון לייסד תעשיית בושם המבוסס על פרחי שדה. אלחדיף גידל חלקות פרחים והדריך בעבודה חקלאית את המייסדים שרובם ככולם היו עירונים משכילים ממזריטש ובריסק ללא כל ניסיון בחקלאות. 
עד מהרה קנה לו אלחדיף מקום מכובד במושבה. יכולות הגישור שלו הפכו אותו מקובל על יהודים וערבים. הוא הפך למוח'תאר בלתי רשמי של המושבה ועל עלילותיו נפוצו סיפורים ואגדות. על אף שמפעל הבשמים כשל כלכלית דבק אלחדיף במושבה מוכת הקדחת. הא הקים את אגודת "לינת צדק" שהקיפה את חברי המושבה ואירגנה משמרות ביקור חולים של חברים בריאים אצל חבריהם החולים. לבסוף חלה גם הוא בקדחת ונפטר בן 55 בראש פינה.
נכון ל-2013 ביתו ניצב על תילו בקצה רחוב המייסדים ביסוד המעלה והוא נטוש ומוזנח.
נחל אשתמוע

נַחַל אֶשְׁתְּמֹעַ הוא נחל אכזב שראשיתו בדרום הר חברון, ברום של כ-800 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל יתיר, מיובלי נחל באר שבע, בסמוך לחורה.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית אֶשְׁתְּמֹעַ, אשר מזוהה עם הכפר סמוע, בו מתחיל הנחל.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום מערב, והוא עובר בתחילתו למרגלות היישוב שמעה, ובהמשך למרגלות הר חירן ובצמוד ליישוב מיתר ולתוואי שביל ישראל, וכולל מספר גבים.
עבודות שירות

נשיאת מאסר בעבודות שירות

במקרה ובית משפט גזר על אדם עונש מאסר שאינו עולה על שישה חודשים, יכול השופט להחליט שהנאשם ירצה את העונש כולו או חלקו – בעבודות שירות מחוץ לכותלי בית סוהר זוהי דרך לריצוי עונש מאסר באמצעות עבודה לתועלת הציבור, שבמהלכה לן המורשע בביתו, אך חלות עליו הגבלות שונות. בהקשר המאסר עונש זה קל יותר מאשר מאסר בפועל אך עובד השירות מתמודד עם קשיים אחרים ובהם חשיפה לנושים, לחץ בני המשפחה, עומס כלכלי ועוד. לעניין הרישום הפלילי, תקופה של עבודות שירות נחשבת כמאסר. 
הליך זה הונהג בישראל החל משנת 1987, ושירות בתי הסוהר מופקד על ביצועו. בשנת 2002 הועסקו כ-1750 עובדי שירות אצל כ-430 מעסיקים, ובהם בתי חולים, בתי אבות, מוסדות לילדים ועוד. בשנת 2012 ריצו מאסר בעבודות שירות כ-2,100 מורשעים.
כוונת המחוקק הייתה שעבודות שירות יושתו על עבריינים שלא עברו עבירות חמורות ושאינם בעלי עבר פלילי מכביד. בפועל נשלחים לרצות עונש זה עבריינים בעלי רקע מגוון לרבות בעלי עבר פלילי עשיר, סוחרי סמים, עברייני מין, ואפילו מי שבעברם עבירות של פגיעה בחיי אדם].
במקרים של הפרות משמעת במסגרת ביצוע עבודות השירות רשאי קצין שירות בתי הסוהר להורות על ריצוי יתרת ימי העונש במאסר ולא בעבודות שירות.

שירות לתועלת הציבור (של"צ)

"שירות לתועלת הציבור" (של"צ) הוא שירות ללא מאסר. בית המשפט שהרשיע אדם, ולא הטיל עליו עונש מאסר בפועל, רשאי לחייבו לבצע, בשעות מתואמות וללא שכר, פעולה או שירות לתועלת הציבור או הזולת, למשך תקופה, למספר שעות ובהתאם לתוכנית. (כיום בין 40–250 שעות בשנה). שירות המבחן במשרד העבודה והרווחה אחראי על תכנונו, ארגונו והפעלתו של השירות. העבודות לתועלת הציבור הוספו לחוק העונשין בשנת 1979 במטרה לגוון את אפשרויות הענישה הנתונות בידי בתי המשפט.
במקרים מסוימים, החוק מסמיך את בית המשפט לסיים הליך פלילי ללא הרשעה. במקרה זה אינו מרשיע את הנאשם או שהוא מבטל את ההרשעה – ומטיל עליו עבודות שירות לתועלת הציבור. תוצאה של ביטול הרשעה (או הימנעות ממנה) הנה חריגה, ובית המשפט מגיע אליה רק במקרים בהם השתכנע, שהנזק שעלול להיגרם לנאשם אם יורשע גדול מאוד, והוא בלתי מידתי בהשוואה לנזק שייגרם לציבור אם ההליך יסתיים ללא הרשעה.
על פי החוק, שירות לתועלת הציבור אינו ניתן יחד עם עונש מאסר בפועל. בשנת 2004 פסק בית המשפט העליון שאם השירות לתועלת הציבור ניתן יחד עם עונש אחר, לא ניתן להטיל במקומו עונש אחר, גם אם לא בוצע. בעקבות זאת שונה החוק ונקבע בו במפורש שניתן לתת עונש אחר במקום שירות לתועלת הציבור שלא בוצע, גם אם השירות ניתן במקביל לעונש אחר. בשנת 2012 קבע בית המשפט העליון שכאשר נאשם כבר ביצע שירות לתועלת הציבור לא ניתן בערעור להחמיר בעונשו ולהטיל עליו מאסר בפועל.
ואל טורנס

אתר הסקי

בשנות ה-60 של המאה ה-20 הבחינו יזמים בפוטנציאל הגלום בוואל טורנס, להפוך מעיירת הרים קטנה לאתר סקי ייעודי. תוכנית הפיתוח החלה בשנת 1967, בעיירה לה מֵנוּאיר (בצרפתית: Les Menuires), הנמצאת בגובה נמוך יותר בעמק (1,850 מטר). בשנת 1969 הורחב כביש הגישה לוואל טורנס, וכך התאפשר לפתח במקום אתר סקי. בשנת 1971, נבנו שלוש מעליות הסקי הראשונות, ושנה לאחר מכן, נפתח בית הספר הראשון לסקי – ESF. את בית הספר הקים ז'אן ברנז'ה (Jean Beranger), מאמן נבחרת הסקי הנשית של צרפת וכיום סגן ראש העירייה ומנהל משרד התיירות המקומי.
ואל טורנס הוא אחד מהאתרים הרב-לאומיים ביותר בצרפת, שכן כ-70% מהגולשים בו אינם צרפתים. עיקר התיירים והגולשים מגיעים לוואל טורנס מבריטניה, סקנדינביה, בלגיה, הולנד וגרמניה.

מרחב הגלישה

בזכות גובהו של האתר וכמויות השלג הגדולות להן הוא זוכה, עונת הסקי בוואל טורנס מתחילה בדרך כלל בספטמבר ומסתיימת בתחילת מאי. האתר לבדו מציע כ-140 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ו-29 מעליות, ובסקי פס המורחב כלולים 600 ק"מ ו-180 מעליות.
הפסגות הגבוהות ביותר אליהן ניתן להגיע ברכבל הן Pointe du Bouchet (שגובהה 3,220 מטר) ו-Cime du Caron (שגובהה 3,200 מטר). הרכבל שמוביל לשנייה מביניהן נושא את אותו השם והוא אחד הרכבלים הגדולים בעולם (תפוסה מקסימלית של 150 גולשים).
בעוד העיירה עצמה פונה דרומה וזוכה לכמויות שמש גדולות, רבים מהמסלולים בוואל טורנס פונים לכיוון צפון וצפון-מערב, מה ששומר על השלג איכותי לאורך זמן. פרט ל-68 מסלולים מסומנים יש בוואל טורנס מרחבי אוף פיסט גדולים ואזורי פריסטייל שכוללים סנופארק, מסלול בורדרקרוס, קפיצות ומתקנים נוספים.

פעילויות נוספות

בימי החורף מציעה העיירה פעילויות נוספות כדוגמת מסלול מרוצי המכוניות הגבוה ביותר באירופה, אופני הרים בשלג, מסלול מזחלות באורך שישה ק"מ, מרכז ספורט וספא, באולינג ובית קולנוע. בקיץ האתר פופולרי בקרב מטיילים, רוכבי אופני הרים ורוכבי אופני כביש. בשנת 1994 היוותה העיירה את נקודת הסיום של אחד משלבי מרוץ הטור דה פראנס.

הגעה

נמלי התעופה הקרובים ביותר לוואל טורנס הם שאמברי (Chambery), ליון וז'נבה. נסיעה מנמלים אלה לאתר אורכת כשעתיים, שעתיים ושלושת רבעי השעה ושלוש שעות ורבע, בהתאמה. כמו כן, ואל טורנס נמצאת במרחק שעת נסיעה ברכב מ-Moûtiers, בה ישנה תחנת רכבת המובילה לעיר ליון או פריז וערים נוספות.
איתן לידור

ביוגרפיה

לידור התגייס לצה"ל ב-1969 ושירת כלוחם וכקצין בחיל ההנדסה הקרבית. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין הנדסה בגדוד בפיקוד המרכז. ה-1975 השתחרר משירות הקבע אך חזר לאחר שנתיים. ב-1981 מונה למפקד גדוד 605 ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון הראשונה ועד 1983. בהמשך שירת במפקדת חילות השדה וכמפקד בית הספר להנדסה צבאית. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי שירת במרכז לאימוני יבשה. ב-1992 מונה לקצין הנדסה קרבי ראשי וכיהן בתפקיד עד 1995. 
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת ההנדסה "רולידר". ב-2006 הקים את חברת איתן לידור פרויקטים, העוסקת בניהול פרויקטים בתחומי ההנדסה האזרחית, פינוי מוקשים וסילוק פצצות. 
לידור בעל תואר ראשון בכלכלה, בוגר הקורס לפיקוד ומטה המשותף לכוחות המזוינים של ארצות הברית, בוגר המכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
אחד מבניו, רב-סרן עמית לידור, היה מפקד סיירת צנחנים במלחמת לבנון השנייה ועובד כמנכ"ל חברת פינוי המוקשים שלו.
אוסקר המרשטיין

ראשית דרכו

המרשטיין נולד ב-1895 בניו יורק לאב ממוצא יהודי-גרמני, ולאם נוצרייה ממוצא בריטי. סבו, אוסקר המרשטיין הראשון , היה בראשית דרכו מייצר סיגרים, אשר הגיע מגרמניה היישר אל ארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים; על אף אהבתו לסיגרים, אהבתו לעולם התיאטרון הייתה גדולה בהרבה, ולכן הקדיש את חייו בבניית תיאטראות ובתי אופרה, ובנוסף, היה אמרגן של מופעי וודוויל. אביו אחריו ניהל תיאטרון להצגות וודוויל. אמו הייתה ממוצא סקוטי והוא גדל כבן לכנסייה האפיסקופלית. למרות שנולד למשפחה מ"עסקי השעשועים" הוא חונך למסלול חיים אחר. בין השנים 1912–1917 למד באוניברסיטת קולומביה, בכוונה להתמחות במשפטים, שם פגש את לורנץ הארט. ב-1914 נפטר אביו והא כתב את המחזה הראשון שלו, On Your Way ("בדרכך").
המרשטיין עזב את לימודי המשפטים והחל לכתוב שירים בסמטת טין פאן. שותפו לכתיבת הלחנים היה אוטו הארבך, עמו עבד כעשרים שנה. ב-1921 עלה המחזמר הראשון שלהם בברודוויי, Always You ("תמיד את/ה"). פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 עת שיתף פעולה עם ג'רום קרן ביצירת המחזמר ספינת השעשועים בהפקתו של פלורנץ זיגפלד, שנחשב למחזמר החשוב, המצליח ופורץ הדרך ביותר בברודוויי בשנים שלפני השפל הגדול.

מותו

מעט אחרי מופע הבכורה של צלילי המוזיקה בברודוויי נפטר המרשטיין מסרטן הקיבה בביתו שבפנסילבניה. שירו האחרון, שכתב עבור המחזמר, "אדלווייס" (Edelweiss), נחשב לשיר עממי אוסטרי, אך הוא למעשה יצירה מקורית.
לזכרו, ימים ספורים לאחר מותו, כובו האורות בכיכר טיימס בניו יורק וברובע וסט אנד בלונדון עומעמו האורות למשך דקה.
קוטמאקו

אדריכלות

בתי בוץ נפוצים במערב אפריקה בצורות רבות המושפעות מהתרבות המקומית ומחומרי הבנייה הזמינים, אך בתי הטקיינטה בקוטמאקו נודעים בשל יופיים ובשל המבנה האדריכלי הייחודי שלהם. בתים אלה עשויים כחדרים בודדים הערוכים בצורת מעגל והם מוקפים בחומת בוץ המחברת ביניהם. החדרים, בדרך כלל עד שמונה בכל צבר, עגולים או אליפטיים, והחומה עצמה בנויה משכבות שיוצרות מבנה של פסים אופקיים. בדרך כלל ניצב חדר עגול נוסף במרכז המתחם. לחלק מהחדרים גג שטוח ולאחרים גג מחודד הבולט מעל לחומה החיצונית של המתחם, ובחדרים רבים יש שתי קומות. לחדרים הנפרדים תפקידים שונים, כמו מטבח, חדרי שינה, חדרי אכסון, או מחסני תבואה, והם מספקים מקלט גם לבעלי החיים של משק הבית. תמונות שצולמו מסוף המאה ה-19 מראות שבעבר נבנו מצבורי טקיינטה שבהם חדרים רבים מאלה שיש בטקיינטה כיום, ומספרם הגיע לעיתים ל-20.

חברה

מבני הטקיינטה מבטאים את הקרבה השבטית בקרב בני הבטמרימבה, והם מפוזרים בכפרים על שטח גדול יחסית. לפי המסורת המרחק בין המתחמים נקבע לפי מרחק מעופו של חץ. הבתים הם בני חלוף ומוקמים לפי הצרכים. כפר שלם עשוי לקום בשל הצורך או בשל מריבה בין שבטים. לפי המסורת נבנה הכפר החדש לפי דוגמת הכפר הראשון "קוייה" (Kuye) שהוקם בידי האלים. כדי להבטיח שהכפר החדש מוקם בהרמוניה עם הסביבה, נבנה תחילה מקדש ל"דיבו" (Dibo), הכוחות הטבעיים בסביבה אליהם קשורים הכפריים. לאחר הקמת הכפר נבנה גם מבנה לצורכי פולחן הכולל מזבח ובית קברות.

כלכלה

השיתוף בין הכפריים מסתיים לאחר הקמת הכפר וכל משפחה מתפקדת כיחידה חקלאית עצמאית. אין שיתוף פעולה בין המשפחות בעיבוד השדות ובשטחי המרעה, אך משאבי הטבע משותפים לכל. הבתים ממוקמים למרגלות גבעות כדי לחוס על קרקע חקלאית, וחלק מהשדות אף שוכנים בטרסות על מורדות הגבעות. התושבים עוסקים בגידול דגנים ובגידול בעלי חיים, בעיקר פרות.
Klebsiella pneumoniae

העברת החיידק מאדם לאדם ודרכי הדבקות

החיידק מועבר באמצעות מגע ישיר בחולה, בהפרשותיו או בחפצים שהיה עמם במגע. 
אין העברה של החיידק בדרך האוויר.

עמידות לאנטיביוטיקה

במרץ 2007 עלתה בעיית עמידות החיידק לכותרות העיתונים בישראל.
חיידק הקלבסיאלה היה מאז ומתמיד עמיד לאמפיצילין.
לקראת סוף שנות ה-90 של המאה העשרים נצפתה עמידות גוברת לתכשירים בטא לקטמים במנגנון יצור אנזימי בטא לקטמאז רחבי טווח (ESBL). הטיפול במקרים אלו הוא לעיתים קרובות באנטיביוטיקות ממשפחת הקרבפנם (לדוגמה אימיפנם). 
זני קלבסיאלה העמידים לרוב סוגי האנטיביוטיקה הקיימים כולל לקרבפנם, במנגנון המכונה (KpC), תוארו בהתפרצויות בבתי חולים בחוף המזרחי של ארצות הברית כבר בתחילת שנות ה-2000. בישראל, היה ידוע על מקרים בודדים משנת 2006, אך רק לקראת סוף שנת 2006 התברר שמדובר בהתפרצות שכוללת בתי חולים בכל רחבי ישראל. 
העדר גוף בקרת זהומים ממלכתי היה אחת הסיבות לאחור בזהוי ההתפרצות - ובעקבות המלצות האיגוד הישראלי למחלות זהומיות ובלחץ התקשורת - הוקם במרץ 2006 גוף כזה שמטרותיו לעקוב ולאתר זהומים בחיידקים עמידים לאנטיביוטיקה ולקבוע ולאכוף כללים למניעת התפשטות זהומים אלו.
מדיניות אור השמש

מדיניות אור השמש (בהנגול: 햇볕 정책) היא הבסיס התאורטי למדיניות החוץ של קוריאה הדרומית כלפי קוריאה הצפונית. בשנת 2000 הוענק לנשיא קוריאה הדרומית, קים דה-ג'ונג פרס נובל לשלום על ייזום מדיניות אור השמש.

סקירה כללית

מדיניות אור השמש, שעוסקת ביחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית, נוצרה על ידי קים דה-ג'ונג במטרה להדגיש את הניהול השקט של חלוקת חצי האי הקוריאני. בהיבטים רבים, מדיניות אור השמש מושווית לעיתים רבות למדיניות האוסטפוליטיק שהנהיג קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, בתקווה לשפר את היחסים של גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית, ברית המועצות, פולין ושאר מדינות הגוש הסובייטי. מדיניות זו שממשיכה עד היום, עומדת בניגוד גמור למדיניות שהונהגה כלפי קוריאה הצפונית לפני כן, שהתמקדה בהכלה.
המונח "מדיניות אור השמש" נלקח ממשלי איזופוס. באגדה השמש והרוח מתחרות זה בזה מי יסיר ראשון מעיל מאדם מסוים. הרוח נשבה בחוזקה, אך הגבר לפת את מעילו. השמש זרחה בחום, והאיש הסיר את מעילו על מנת ליהנות ממזג האוויר הנאה. מטרתה העיקרית של המדיניות היא לרכך את יחסה של קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית באמצעות עידוד האינטראקציה והסיוע הכלכלי.

עקרונות מנחים

ישנם שלושה עקרונות מנחים למדיניות אור השמש. ראשית, אין לקבל שום פרובוקציה חמושה מצד קוריאה הצפונית. שנית, קוריה הדרומית לא תנסה לקלוט את קוריאה הצפונית בשום דרך. לבסוף, קוריאה הדרומית באופן פעיל קוראת לשיתוף פעולה בין הצדדים.

היבטים מרכזיים של המדיניות

מדיניות אור השמש מבוססת על האמונה שניתן להפחית את המתחים הצבאיים באמצעות מסגרות דו-צדדיות ורב-צדדיות.
האפקטיביות של המדיניות נחקרה לאורך השנים, ובמיוחד כאשר נושא התוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית עלה לכותרות במהלך 2002. תומכי המדיניות, לעומת זאת, טוענים כי זה לא כישלון של מדיניות אור השמש, אלא תוצר של העמדה הקשוחה מצד הממשל האמריקאי.
פיטר פן (אנימה)

עלילת הסדרה

עלילת הסדרה מתחילה כאשר וונדי חולמת שפיטר פן מציל אותה לאחר קרב חרבות מול קפטן הוק. בהמשך וונדי ושני אחיה מובלים על ידי פיטר פן ל"שום-מקום", שם וונדי הופכת ל"אמא" של הילדים האבודים. בחלק הראשון של הסדרה החבורה מתגבשת, מכירה את האי-הפלאי, ומתמודדת עם רב השודדים קפטן הוק ואנשיו. החלק האחרון של הסדרה, הולך לכיוון שונה מן הסיפור המקורי, ומפגיש את החבורה באיום חדש בדמות מלכת החושך פנדורה, שמאיימת להרוס את האי על ידי יכולות הכישוף ההרסניות שלה, ולחבורה מצטרפת דמות בשם לונה, נכדתה של המלכה, המסייעת להם בהפרת מזימתה של המלכה ובכך הופכת לדמות חשובה בפרקים האחרונים של הסדרה לאחר שהיא בעצמה נהפכת לנסיכת החושך.
לאורך הסדרה פיטר וונדי נקשרים זה לזה, אף שפיטר פן מכחיש זאת כאשר חיבתו לוונדי נחשפת. ואולם, העובדה שפיטר פן לא מתבגר, לא מאפשר לקשר ביניהם להתפתח. בסיום הסדרה, כשוונדי מבקשת לחזור לביתה עם אחיה, פיטר פן מפטיר: "בתקופה הקרובה לא יהיו לנו הרפתקאות, יהיה משעמם פה". היא מבקשת ממנו שיבוא לבקר אותה, אך הוא שוכח לעשות זאת. אולם בפרק האחרון מוצג שלאחר הרבה שנים פיטר מגיע שוב ללונדון והפעם כשוונדי כבר אמא לבת בשם ג'יין שאותה הוא מכיר ולוקח אותה עמו ל"שום מקום".
ורד נעם

פרופ' ורד נעם (נולדה ב-1960) היא חוקרת תלמוד באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה

נולדה בירושלים לפרופ' יהודה אליצור ולסופרת הילדים רבקה אליצור. בשנת 1985 קיבלה תואר ראשון בתלמוד וארכאולוגיה, בשנת 1989 קיבלה תואר שני בתלמוד ובשנת 1997 קיבלה תואר דוקטור בתלמוד, שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט: מגילת תענית וה'סכוליון'. מאז 1999 היא מרצה לתלמוד בחוג לפילוסופיה יהודית ותלמוד באוניברסיטת תל אביב. ובשנים 2010-2005 עמדה בראש המגמה לתלמוד וספרות העת העתיקה. בשנת 2008 מונתה לפרופ' חבר ובשנת 2014 לפרופ' מן המניין באוניברסיטת תל אביב. ב-2016 כיהנה כחברת הנהלה של אוניברסיטת תל אביב, והחל מ-2017 היא ראש בית הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה שם. היא משמשת כעורכת בכתב העת "ציון" ומאז 2016 חברת דירקטוריון הספרייה הלאומית בירושלים. תחומי עיסוקה הראשיים הם: ספרות חז"ל, ספרות קומראן וההלכה הקדומה. בשנת 2010-2011 הייתה פרופסור אורח בתוכנית למדעי היהדות באוניברסיטת ייל. 
כיהנה כחברת ועדת המערכת והמועצה האקדמית של יד בן צבי. היא חברת ועדת המערכת של כתבי העת Journal of Ancient Judaism ו-Dead Sea Discoveries. 
בשנת 2010 זכתה בפרס מיכאל ברונו מטעם קרן יד הנדיב.
עוסקת גם בכתיבה פובליציסטית: בעבר כתבה ב'נקודה' - עיתונה של מועצת יש"ע, ומביעה עמדות פמיניסטיות-דתיות.

משפחתה

לנעם ארבעה אחים: תמר בן-ארי, הפיזיקאי פרופ' שמואל אליצור, העיתונאי אורי אליצור, ופרופסור יואל אליצור חוקר גאוגרפיה מקראית והלשון העברית. 
נשואה לאלחנן נעם ואם לשישה. תושבת כפר אדומים.
כדורסל רחוב

כדורסל רחוב (באנגלית: Streetball), ידוע גם כסטריטבול, בדרך כלל משוחק מחוץ לאולמות הכדורסל ואינו כולל את המבנה ואת האכיפה הרשמיים של חוקי המשחק הרגיל. המבנה של כדורסל רחוב מתמקד יותר בסגנון משחק אישי מאשר משחק. חוקי כדורסל הרחוב משתנים ממגרש למגרש.

מקור

כדורסל הרחוב התחיל בעשור הראשון של המאה ה-20 בניו יורק ובוושינגטון די. סי.. כדורסל הרחוב התגלה כספורט תחרותי שדורש יכולות של קליעה לסל וכדרור. בתחילה כדורסל הרחוב שוחק ברחובות ולאחר מכן שוחק במרכזים קהילתיים ואולמי ספורט מקומיים.
בתחילת המאה ה-20, הוקמו איגודים חובבניים של כדורסל רחוב, כמו: Interscholastic Athletic Association in Washington D.C., the Black Basketball League ו- Colored Intercollegiate Athletic Association.

התפתחות המשחק

חוקי כדורסל הרחוב התפתחו בשאיפה לעשות את המשחק קשה יותר מכדורסל, לדוגמה: בכדורסל רחוב עבירה ניתנת רק כאשר יש עבירה רצינית שמפריעה לשחקן לבצע מהלך. כמו כן, חוקי המשחק פחות נוקשים מכדורסל, והם מתירים לשחקן לבצע יותר משני צעדים כדי להטביע.
הפופולריות של כדורסל הרחוב התפתחה עם ריבוי האוכלוסייה בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1920 הוקמו קבוצות כדורסל רחוב כמו: the Original Celtics ו-"Rens".

חשיבות המשחק

כדורסל רחוב היה הספורט הראשון שכלל בעיקר אפרו-אמריקאים, בפעם הראשונה שיחקו בקבוצות של אפרו אמריקאיים שחקנים לבנים. ב-1950 התקיים טורניר כדורסל רחוב בהארלם, מאוחר יותר נתנו לטורניר את השם "Rucker league", על שמו של הולקומב ראקר (Holcomb Rucker) שייסד את הטורניר.

כדורסל רחוב כיום

כיום כדורסל רחוב נהפך להיות יותר פופולרי בקרב הציבור הרחב, עליית הפופולריות של ז'אנר ההיפ הופ תרמה לעלייה בפופולריות של המשחק. הוקמו קבוצות כדורסל רחוב בערים שונות בעולם כמו:קבוצת Fab Five במישיגן, קבוצת סטריטבול ירושלים בירושלים. ב-2001 הוקם איגוד The Street Basketball Association שתפקידו לסייע לליגות של כדורסל רחוב.

קבוצות סטריטבול מפורסמות

בשנים האחרונות אפשר לראות יותר ויותר קבוצות מאורגנות ומקצועיות של כדורסל רחוב, כמו: YPA, The Notic וAND 1. קבוצות רבות עורכות אימונים מקצועיים, עורכות משחקי ראווה ומוציאות סרטי DVD שבהם הן מציגות משחקים שלהם, תרגילים והטבעות של חברי הקבוצה.

סטריטבול הרצליה

משנת 2001, נערך מדי שנה בספורטק הרצליה טורניר סטריטבול הרצליה בשיתוף האגודה למלחמה בסרטן ובחסות חברת AND 1. הטורניר מאורגן על ידי בני הרצליה ומחלקת הספורט בעיריית הרצליה, במטרה לחזק את המודעות בקרב הציבור למחלת הסרטן ולהדגיש את חשיבות הפעילות הגופנית בכל גיל כמונעת תחלואה. כמו כן, הטורניר ומשחק הראווה נועדו לגייס תרומות לפעילויות המגוונות של האגודה למלחמה בסרטן - בעד החולים ונגד המחלה - אשר בכוחן להציל חיים.
בטורניר נערכים משחקי 3 על 3 תחת קטגוריות שונות:ילדים ז' ו-ח', קטסל ה' ו-ו', נערים, נערות ב', נוער, נערות א', בוגרים, בוגרות וליגת חברות עסקיות. בסיום הטורניר מחולקים פרסים לקבוצות המנצחות בכל קטגורית גיל. כמו כן, נערך משחק ראווה שבו משחקים ידוענים.
הילאל אל-חלווה

קריירה בינלאומית

ב-8 באוקטובר 2015, אל-חלווה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 2-0 על נבחרת מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה, הוא פתח בהרכב והוחלף לאחר 56 דקות.
ב-29 במרץ 2016, אל-חלווה כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד אותה מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כשהוא למעשה איזן את תוצאת המשחק ל-1-1.
בדצמבר 2018, הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה 2019. ב-17 בינואר 2019, הוא כבש צמד בניצחון 4-1 על נבחרת קוריאה הצפונית במסגרת המשחק האחרון בשלב הבתים.
אמנון סופרין

קורות חייו

אמנון סופרין התגייס ב-1973 ושובץ בחטיבת גולני. בעת שהיה חניך בקורס מ"כים חי"ר פרצה מלחמת יום הכיפורים. סופרין לחם בשורות גדוד 17 בניסיון הכושל של החטיבה לכיבוש החרמון ובמבצע קינוח. בהמשך השלים קורס קצינים. ב-1976 עבר למערך המודיעין ושירת כקצין המודיעין של חטיבת גולני. בשנים 1990–1992 פיקד על מרכז הסיור הקרבי בבסיס צאלים. ב-1993 מונה לקצין המודיעין של פיקוד המרכז, ובשנים 1996 עד 1999 היה ראש מחלקת האיסוף באגף המודיעין. בשנת 2000 מונה לקצין מודיעין השדה ראשי, חיל שזה עתה הוקם, ועמד בראשו עד יולי 2003.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה באוגוסט 2003 לראש אגף המודיעין במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, תפקיד בו כיהן עד ינואר 2008.
עבד כיועץ בחברת התעופה כנפיים. עומד בראש החטיבה לתחום ביטחון הפנים (Homeland security) בחברת אלתא של התעשייה האווירית.
בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, 1990, תואר שני בלימודי ביטחון ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, 1993, דוקטורנט באוניברסיטת חיפה בנושא "קבלת החלטות על יציאה למלחמה, ובמהלך המלחמה במדינה דמוקרטית".
סופרין נשוי ואב לשניים.