google/wiki40b huggingface dataset:
משחק ספורט

משחק ספורט הוא משחק תחרותי המשלב פעילות גופנית, כך שביצועי הצדדים המתחרים ניתנים למדידה. הצדדים עשויים להיות יחידים או קבוצות. משחקי ספורט אופייניים הם כאלה שקיימות תחרויות רשמיות עבורם, לדוגמה: כדורגל, כדורסל וטניס. משחקי ספורט רבים כוללים עזרי משחק נוספים, כדוגמת כדור, רשת, מגרש מסומן או שערים. בתחרויות רשמיות יש במשחק ספורט גם שופט. בדרך כלל ההבדל בין משחק ספורט לספורט שאיננו משחק הוא העובדה שבמשחק ספורט המתחרים מקיימים אינטראקציה ישירה ביניהם ואילו בספורט לא-משחקי (דוגמת אתלטיקה) התחרות היא על התוצאה הטובה ביותר ("נגד השעון") והמתחרים לא משפיעים ישירות זה על זה (למשל: כל אחד קופץ בתורו).
קיימים גם משחקי ספורט שאין תחרויות רשמיות עבורם, כדוגמת הדגל.
למשחקי ספורט יש לעיתים גרסאות רשמיות בעלות חוקים מוגדרים היטב, וגרסאות בלתי רשמיות, המהוות משחקי שכונה, משחקי אימון, או משחקים לגילאים צעירים. לעיתים נוצרות מספר גרסאות רשמיות. לדוגמה: קטסל וקטרגל הן גרסאות רשמיות לצעירים של כדורסל וכדורגל, בהתאמה. מטרת גרסאות לצעירים היא להקל את ההשתלבות במשחק בגיל צעיר ולהתחיל את לימוד הטכניקות הדרושות מוקדם יותר. סטנגה היא גרסה לא רשמית של כדורגל, המיועדת למשחקי שכונה. אחד על אחד הוא ביטוי המשמש לצמצום משחק קבוצתי כך שבכל קבוצה משתתף שחקן יחיד בלבד. בדרך כלל הביטוי מתייחס לגרסה מצומצמת של משחק הכדורסל.
המעבר בין הגרסאות הרשמיות לשאינן רשמיות הוא דו-כיווני. ככל שמשחקי ספורט פופולריים, ותוצאתם הופכת חשובה יותר, הולכים חוקיהם ומוגדרים יותר ויותר. רק משחק ספורט בעל חוקים מוגדרים יכול להפוך לענף אולימפי. מצד שני, משחקי ספורט רשמיים פופולריים גורמים לצופים בהם לרצות לחקותם, ולאלתר גרסאות לא רשמיות למשחק. הסיבות לאלתור רבות: היעדר ציוד, חוסר בשחקנים, היעדר רצון למנות שופט מבין השחקנים (כל המשתתפים רוצים לשחק), או (ובעיקר) משום שחשיבות התוצאה הסופית נמוכה - המשחק עצמו חשוב יותר.
משחקים אלו מפתחים בין היתר את הכושר הגופני, ופיתוח כושר גופני תורם להם. שחקנים מקצועיים במשחקי ספורט עוסקים בפיתוח הכושר הגופני באמצעות סוגי ספורט שאינם משחקים, כגון פעילות בחדר כושר, ריצה וקפיצה. שחקנים חובבניים, המשחקים בגרסאות הלא רשמיות, בדרך כלל אינם מפתחים כושר גופני לצורך המשחקים, אלא להפך - כושרם הגופני יוצא נשכר מן המשחק עצמו, ואם כושרם הגופני טוב יותר מלכתחילה, ביצועיהם במשחק יוצאים נשכרים אף הם.
טכומטר

טכומטר (מד-מהירות, מיוונית: טאכוס - מהירות, מטריין - מדידה) הוא מכשיר מדידה המשמש למדידת המהירות של גוף או חומר נע. הצורה הנפוצה ביותר של טכומטר היא זו שמודדת את המהירות של ציר מסתובב, כמו במנוע או מכונה אחרת. הפלט של הטכומטר בא בדרך כלל בצורה של תצוגה אנלוגית; עם זאת, בזמן האחרון תצוגות דיגיטליות הופכות לנפוצות יותר.
טכומטרים של מכוניות מראים את מהירות הסיבוב של גל הארכובה של המנוע, אך למעשה הם נעזרים בקצב ההצתה כדי למדדו. יחידות המידה המקובלות הן סיבובים לדקה. ידיעת מהירות סיבוב המנוע אמורה לסייע לנהג לקבוע את ההילוך המתאים ביותר לנסיעה, על-מנת להוריד מהמנוע עומס מיותר.
ככלל, בטכומטרים המשומשים בכלי תחבורה ישנו סימון של המהירויות שבהן לא מומלץ להפעיל את המנוע, וזאת משום שבמהירויות גבוהות יתר על המידה המנוע מתבלה מהר ועלול לספוג גם נזקים נוספים. בטכומטרים אנלוגיים האזור המסוכן מסומן בדרך כלל בצבע אדום.
ברפואה משתמשים בטכומטרים על-מנת למדוד את מהירות זרימת הדם בנקודה מסוימת; לטכומטר כגון זה קוראים המאטכומטר.
מושב אסלה

מושב אסלה היא יחידה תלויה המורכבת ממושב ומכסה, המקובעת על אסלת בית השימוש לצורכי נוחות והיגיינה. 
מושב האסלה מורכב מהמושב עצמו, עליו מתיישב המשתמש, והמכסה – המשתרע על האסלה כאשר היא לא בשימוש, בין היתר על מנת למנוע סירקולציה של ריחות לא נעימים של צואה. המושב בדרך כלל מורם במהלך השתנה של גבר, או במהלך ניקיון השירותים.
מאז השליש האחרון של המאה ה-20 רוב מושבי האסלה עשויים מפלסטיק. במאות השנים שלפני כן היה המושב עשוי עץ וזכה לכינוי "קרש".
סוגיה הומוריסטית ביחס למיקום מושב האסלה ויחסי זוגות הטרוסקסואלים נוגעת לעובדה שגברים רגילים להרמת המושב בזמן ההשתנה, על מנת למנוע כתמי שתן על המושב, אולם לנשים אין צורך בכך ולרוב הן אינן מרימות את מושב האסלה, ואף מצפות מהגברים להשיבו למקומו למטה. סוגיה זו זכתה למגוון בדיחות במדיומים שונים. 
התאחדות השרברבים הבינלאומית קבעה כתקן לבתי-שימוש בשירות הציבור מושבי אסלה בעלי פתח מלפנים. לתקן זה אין משמעות חוקית. מטרת הפתח היא להקל על נשים בפעולת הניגוב.
רמדיוס וארו

חייה

וארו נולדה באנגלס, שבמחוז ז'ירונה שבקטלוניה, ספרד. אביה היה אינטלקטואל אשר לימד אותה רישום בילדותה. בשנת 1924 החלה לימודיה באקדמיה לאמנויות בסן ברנרדו שבמדריד. בשנת 1930 נישאה למשורר חררדו ליזרגה (Gerardo Lizarraga). 
בשנת 1936 פגשה את המשורר הצרפתי בנז'מין פרה (Benjamin Péret), אשר בא לספרד כדי להילחם במלחמת האזרחים. השניים התאהבו והיא עזבה את בעלה הקודם ונישאה לו. השניים ברחו מספרד שהייתה בעיצומה של המלחמה לפריז, שם הושפעה וארו מציירי זרם הסוריאליזם.
בשנת 1942 וארו ופרה היגרו למקסיקו. שם כתבה את ספרה הראשון, "הגברת מילגרה", אשר עסק בכוחות המיסטיים של האישה. היא החלה להתחבר עם נטליה טרוצקי, אשתו של לאון טרוצקי, ונהיה לאחת מתומכותיה. בזמנה שם, גם פיתחה חברות אמיצה עם האמנית הסוריאליסטית לאונורה קרינגטון, והשתיים השפיעו באופן חזק גם על האמנות אחת של השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה נפרדה מפרה וחזרה לפריז ואחר כך לקראקס שבוונצואלה. בשנת 1953 נישאה בשלישית לוולטר גרואן, אשר עודד אותה לחזור לקריירת הציור. היא אחר כך החלה להתעניין בדרכו הרוחנית של גיאורג איבאנוביץ' גורדייף ופטר דמיינוביץ' אוספנסקי. 
בשנת 1955 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה, שזכתה להצלחה רבה. בהמשך הציגה תערוכות נוספות וכן נאבקה בדיכאון. בשנת 1963 נפטרה בביתה שבמקסיקו סיטי. בשנת 1970, פורסם לאחר מותה ספרה "De Homo Rodans", על בסיס כתבים שלה משנת 1959. הספר כלל תאוריות מדעיות שהיא כתבה תחת שם העט של אנתרופולוג גרמני Halikcio von Fuhrängschmidt, אודות מוצא האדם.
ביצירותיה הסוריאליסטיות, במתוארים עולמות משונים ומוזרים, ומופיעות גם מכונות מופלאות. 
בשנת 2012 הוצגו עבודותיה בתערוכה בינלאומית תחת השם "בעולם המופלא: הרפתקאות של נשים סוריאליסטיות במקסיקו וארצות הברית". כיום רוב מרביתם של עבודותיה מוצגות במוזיאון לאומנות מודרנית, מקסיקו.
אירים

ריכוזי אוכלוסייה בעולם

האירים מרוכזים בעיקר בארצות הברית, בה מתגוררים כ-40 מיליון אירים, ובממלכה המאוחדת, בה מתגוררים כ-14 מיליון אירים (חלקם בצפון אירלנד). ריכוזי אירים נוספים בעולם נמצאים באוסטרליה, קנדה ובמדינות נוספות.

דת

רובם המוחץ של האירים (כ-78.3%) הם נוצרים קתולים. ישנם מיעוטים אחרים, והעיקריים שבהם: כ-9.8% חסרי דת, כ-4.2% נוצרים פרוטסטנטים, כ-1.3% מוסלמים וכ-4.3% מדתות אחרות. כמות המאמינים בהינדואיזם ובאסלאם עלתה בשנים האחרונות בשל הגירה.
ג'ון בורדט

ביוגרפיה

בורדט הוא עורך דין לשעבר שעבד במשך 12 שנים בהונג קונג, עד שהחליט להפוך לסופר מותחנים. ספריו "בנגקוק 8", ו"קעקוע בנגקוק" תורגמו לעברית בהוצאת מודן, ספרו "השניות האחרונות" תורגם לעברית ויצא בהוצאת נירם.
גשר פתיה סולטאן מהמט

נתונים

אורכו של הגשר 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים. המרחק בין שני המגדלים הנושאים את הגשר הוא 1,090 מטרים (הגשר התלוי ה-11 בגודלו בעולם).
גובה המגדלים מעל הגשר - 105 מטרים, וגובה הגשר מעל פני הים - 64 מטרים, על מנת לאפשר לנושאת המטוסים של צי ארצות הברית אנטרפרייז, וכן לאוניית הנופש המלכה אליזבת השנייה לעבור תחתיו.
על הגשר עוברת הדרך המהירה בין אדירנה ואנקרה. ישנם ארבעה מסלולי תנועה רגילים וכן מסלול חירום בכל כיוון. המסלולים משתנים בהתאם לעומסי התנועה (בבקרים - מהצד האסייתי לצד האירופי, ובערבים להפך).
אין מעבר להולכי רגל על הגשר. מדי יום עוברות על הגשר כ-150,000 מכוניות.
המעבר על הגשר כרוך בתשלום אגרה. עמדות התשלום ממוקמות בצד האירופי. בשנת 1999 הותקנה בגשר מערכת גבייה אלקטרונית אוטומטית, הגובה בחלק מהמסלולים את התשלום על פי מספרי הרישוי של כלי הרכב.
בשל גובהו של הגשר, נעשים עליו ניסיונות התאבדות רבים בקפיצה ממנו. בשנת 2001 נערכו מן הגשר 146 ניסיונות התאבדות מהם 24 צלחו. בשנת 2002, מתוך 190 ניסיונות התאבדות, 38 צלחו.
הגשר נושא את שמו של סולטאן האימפריה העות'מאנית מהמט השני אשר כבש את איסטנבול מידי הביזנטים.

בניית הגשר

הגשר נבנה על ידי שלוש חברות - יפנית, איטלקית וטורקית.
תכנון הגשר בוצע על ידי האדריכלים פרימן פוקס ושות'. הבנייה הסתיימה ב-3 ביולי 1988 והגשר נפתח על ידי ראש ממשלת טורקיה טורגוט אזאל אשר נהג ברכבו בעצמו וחצה את הגשר. עלויות בניית הגשר היו כ-130 מיליון דולר.
דוריס סלסדו

חייה

סלסדו סיימה לימודי תואר באמנות באוניברסיטת חורחה טאדאו לוסאנו בשנת 1980. לאחר סיום לימודיה עברה לעיר ניו יורק שבארצות הברית וקיבלה תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת ניו יורק.
עם סיום לימודי בניו יורק שבה לבוגוטה והחלה ללמד באוניברסיטה הלאומית של קולומביה.
בשנת 2007 הוזמנה להציג את היצירה השמינית ב"סדרת יוניליוור" עבור אולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון. היצירה שהוצגה הייתה היצירה "שיבולת" - סדק שאורכו 167 מטרים על רצפת האולם.
בשנת 2017 זכתה בפרס רולף שוק לאומנות חזותית.
נונאטאק בורכגרווינק

גילוי הנונאטאק

הנונאטאק התגלה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, שחקרה את האזור בפיקודו של אוטו נורדנשלד.

מקור השם

נורדנשלד קרא לנונאטאק על שמו של קרסטן בורכגרווינק, מנהיג משלחת צלב הדרום, אשר חקרה את אדמת ויקטוריה בין השנים 1900–1898.

לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 9
• William James Mills, Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia, P 161
• Valle, R., Lirio, J., Lusky, J., Morelli, J., & Nuñez, H., Jurassic trees at Jason Peninsula, Antarctica, Antarctic Science, 9(4), 443-444. doi:10.1017/S0954102097000576
פאנטליס קאפס

קריירה

קאפס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ככדורגלן בגיל 17 במועדון הכדורגל פונטי וריאס. ב-1998 הוחתם בקבוצה מהליגה הבכירה, פאוק סלוניקי. כבר באותה עונה כבש 7 שערים. הוא המשיך להרשים, והיה המסייע העיקרי בזכייה של קבוצתו בגביע היווני ב-2001.
לאחר תקופה טובה מבחינתו בפאוק, עזב את הקבוצה לטובת קבוצת אולימפיאקוס, אחת הקבוצות המובילות ביוון. לאחר עונה שבה אולימפיאקוס סיימה במקום ה-2, קאפס הופיע לראשונה בליגת האלופות. קאפס הפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה ועזר לה לזכות בדאבל בעונה שלאחר מכן.
ב-2006 קאפס שוחרר מאולימפיאקוס, ולאחר יומיים חתם בקבוצת א.א.ק. אתונה, בה קיבל את חולצה מספר 1. פאנטליס שיחק במדי הקבוצה עד שנת 2012, עת עבר לקבוצת וריה, העולה החדשה לליגה הבכירה ביוון, ובמדיה שיחק עונה אחת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
מעורר השאול

העלילה

הסרט מספר על פרנק קוטון, טיפוס אגואיסט והדוניסט, אדם שרוצה הכל ולא בוחל בדבר. יום אחד, פרנק קונה קופסת פלאים שדרכה אפשר להגיע לתענוגות שלא מן העולם הזה, אשר פותחת שער לגיהנום וסנובייטים עולים ממנו ולוקחים אותו איתם, לחוות את הסבל וההנאה שכל כך חיפש. אחרי היעלמותו של פרנק, עוברים אחיו לארי, אשתו ג'וליה, אישה בוגדנית ואגואיסטית, ובתו המתבגרת כריסטי, לגור בביתו (בעוד הם חושבים שפרנק נמצא באחת מהרפתקאותיו). כאשר הם מגיעים לבית, לארי נפצע בידו על ידי מסמר, ודמו פוגע בנקודה שבה מת פרנק. כתוצאה מכך, חוזר פרנק לחיים. עם עזרתה של ג'וליה, פרנק מתחיל לבנות את גופו מחדש, בעזרת דמם של הקורבנות שג'וליה מספקת לו. כריסטי, בתו של לארי, משחררת בטעות את הסנובייטים אך עושה עסקה איתם, שאם הם לא יהרגו אותה, היא תביא להם את פרנק. אחרי שהסנובייטים תופסים את פרנק, הם משנים את דעתם ומנסים לקחת גם את כריסטי, שמצליחה לפתור את הפאזל ושולחת אותם בחזרה לגיהנום.

רימייק

עיבוד מחודש לסרט זה הוכרז כבר בשנת 2007, כאשר אלכסנדר בוסטילו וג'וליאן מורי נשכרו לביים. אך ההפקה נדחתה ל-2009, ופטריק מלטון ומרקוס דאנסטן (המסור 4, המסור 5) נשכרו לכתוב את התסריט. בוסטילו ומורי לאחר מכן עזבו את הפרויקט ובמקומם נשכר פסקל לוגייר. ב-4 ביוני 2009, לוגייר עזב את הפרויקט וההפקה נעצרה.
מרטין אודגור

קריירה

מרטין אודגור גדל במחלקת הנוער של קבוצת סטרומסגודסט הנורווגית והחל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2012 כשהוא בן 13. אודגור ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בליגה במשחק נגד אלסונד ב-13 באפריל 2014. בגיל 15 הפך לכדורגלן הצעיר ביותר אי פעם המשחק בליגת העל הנורווגית. ב-16 במאי 2014 הבקיע את השער הרביעי בניצחון קבוצתו 4-1 על FF זארפסבורג 08, שער שהפך אותו למבקיע הצעיר ביותר בליגת הנורווגית הבכירה.
הפריצה הגדולה שלו הייתה במשחק חוץ מול סנדנס אולף, בו לקח חלק בכל שלושת השערים של קבוצתו. בחודש דצמבר 2014 שמו של אודגור נקשר לכמה מהמועדונים הגדולים בעולם כמו: ליברפול, באיירן מינכן, מנצ'סטר יונייטד, מנצ'סטר סיטי, ארסנל וריאל מדריד.
ב-21 בינואר 2015 חתם אודגור בריאל מדריד. אודגור החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד אך באופן דומה לשחקנים בקבוצות מילואים, הוא נמנה עם סגל הקבוצה הבוגרת לליגת האלופות. את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית השלישית ערך אודגור ב-8 בפברואר כשעלה כמחליף בתיקו 2-2 של קבוצתו עם אתלטיק בילבאו ב'. ב-21 בפברואר כבש אודגור את שער הבכורה שלו במדי הקסטיליה בניצחון קבוצתו 4-0 על בראקלדו.
ב-23 במאי 2015 ערך אודגור את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, כשנכנס כמחליף בדקה ה-50 במקום כריסטיאנו רונאלדו בניצחון קבוצתו 7–3 על חטאפה.
ב-10 בינואר 2017 הושאל אודגור להירנביין ההולנדית.
ב-21 באוגוסט 2018 הושאל אודגור לויטסה ארנהיים ההולנדית.
ב-5 ביולי 2019 הושאל אודגור לריאל סוסיאדד מהלה ליגה.

קריירת נבחרות

אודגור שיחק בנבחרת הלאומית של נורווגיה עד גיל 17 בטורניר עם סקוטלנד, ארצות הברית וצרפת. הטורניר נערך בטורקיה בינואר 2014.
בספטמבר 2014 שיחק במדי נבחרת הצעירה של נורווגיה במשחק הגמר של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 כשהשלים 90 דקות ולא מנע הפסד של נבחרת נורווגיה 2-1 לפורטוגל שלבסוף זכתה באליפות. למרות זאת, אודגור נבחר לאיש המשחק וזכה לשבחים ממאמן הנבחרת היריבה.
ב-19 באוגוסט 2014 אודגור ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של נורווגיה במשחק נגד איחוד האמירויות ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק במדי נבחרת נורווגיה הבוגרת, בגיל 15 ו-253 ימים. בכך נשבר השיא הקיים של טומרוד קג'לסן, שהיה בן 15 ו-351 ימים בהופעת הבכורה שלו.
ב-30 בספטמבר 2014 זומן לצמד המשחקים של הנבחרת הבוגרת נגד מלטה ובולגריה, במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת במשחק נגד בולגריה כשעלה כמחליף בדקה ה-64 בניצחון נבחרתו 2–1. בגיל 15 ו-300 ימים, הפך אודגור לשחקן הצעיר ביותר אי פעם ששיחק במוקדמות אליפות אירופה.

חיים אישיים

אודגור הוא בנו של כדורגלן העבר הנס אודגור, ששיחק כקשר בסטרומסגודסט ובסאנדאפג'ורד. אודגור עדיין למד בבית הספר כשהוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו, אבל מאז השלים את לימודיו התיכוניים כשהחל לשחק באופן קבוע.
הצבא הרפובליקני הארי

הצבא הרפובליקני הארי (באנגלית: Aryan Republican Army) הוא הכינוי שניתן לקבוצה טרוריסטית גזענית שדגלה בעליונות הגזע הארי, אשר פעלה בארצות הברית בתחילת ואמצע שנות ה-90 של המאה העשרים. הקבוצה כונתה לעיתים בתקשורת גם בשם שודדי הבנקים מהמערב התיכון (באנגלית: Midwest Bank Robbers).
בתקשורת האמריקאית נטען, כי לטרוריסט האמריקאי טימותי מקווי, אשר ביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-19 באפריל 1995, היו כביכול קשרים עם חברי הקבוצה בחודשים שקדמו לפיגוע.

פעילות הקבוצה

פעילים מטעם הצבא הרפובליקני הארי היו אחראים לשורה של 22 מעשי שוד בבנקים שונים ברחבי המערב התיכון האמריקאי. נטען, כי הקבוצה בחרה לפעול דווקא באזור זה בשל האמונה כי אמצעי הביטחון של הבנקים באזור הם פחות קפדניים. מטרתה של הקבוצה בשלב ראשוני זה הייתה לזכות בסכום הכספי אשר נדרש לצורך הגשמת מטרותיה השונות, ולטובת עניינו של הגזע הארי כולו, ובשל כך התמקדו חברי הקבוצה בעיקר בשוד בנקים.
לקראת אמצע שנות ה-90, ובעקבות פעילות מאומצת מצד גורמי הממשל הפדרלי של ארצות הברית, נעצרו והורשעו פעיליה המרכזיים של הקבוצה בזה אחר זה, מה שהביא בסופו של דבר להתפרקותה של הקבוצה באמצע שנות ה-90.
דףדף

דףדף הוא אתר אינטרנט ישראלי לספרות ילדים ולעידוד קריאה.
האתר עלה לרשת האינטרנט בשנת 2001, ביוזמת הסופרת נירה הראל, בשיתוף המאייר דני קרמן, במטרה לקדם את מעמדה של ספרות הילדים בתרבות הישראלית, לעודד קריאת ספרות איכותית לילדים ולנוער ולהגביר את ההתעניינות בכתיבה ובאיור לצעירים. האתר מתנהל ללא כוונת רווח, השימוש בו אינו כרוך בתשלום, הראל עורכת את האתר מיום הקמתו, ולצידה פועלת מערכת מייעצת: מבקרת הספרות נירה לוין, הסופרת שהם סמיט, החוקר יחיעם פדן והמאיירת בתיה קולטון. ליצירת האתר שותפים סופרים, משוררים, חוקרי ספרות, מומחים לדידקטיקה ואמנים רבים, בהם אריאל הירשפלד, יאיר גרבוז, דורית רביניאן, עטרה אופק, ואליהו הכהן. 
האתר מכיל אלפי עמודים, הנחלקים לחמישה מדורים: ספרים, סופרים, מאיירים, אלף בית  ועניין. ניתן למצוא בהם ערכים של סופרים מהארץ ומהעולם, סרטוני וידאו של סופרים ישראלים הקוראים בספריהם וקטעים לקריאה עצמית מתוך ספרים מובחרים לילדים ולנוער. כמו כן מוצגות בו תערוכות של מאיירים ישראלים וזרים וגלריית יצירות של ילדים. באתר מתפרסמות ביקורות על ספרים חדשים, הממויינות לפי נושאים ולפי גילים, רשימות אישיות על ספרי ילדים אהובים, בצד מאמרים על סוגיות בספרות ילדים, ראיונות עם מתרגמים, והצעות להפעלות דידקטיות בעקבות ספרים, חלקן קשורות למצעדי הספרים השנתיים של משרד החינוך. 
ב-2013 נוסד "פרס דףדף לספרות ילדים". הפרס הוענק בתשע"ב לסופרת תמי שם טוב ובתשע"ג לסופרת אורית ברגמן. בתשע"ד הפרס לא הוענק משום שלטענת השופטים לא נמצאה יצירה ראויה דיה. בתשע"ה הפרס הוענק לסופרות חוה ניסימוב ורוני גלבפיש.
סלבה ביברגל

קריירה תיאטרונית

בסתיו 1996, כשהיה בן 35 עלה לישראל, וכבר מיומו הראשון בישראל החל לשחק בתיאטרון גשר. ביברגל שיחק בין היתר במחזות "העיר" (מאת איסק באבל), "שלוש אחיות" (מאת אנטון צ'כוב) ,"הנהר" (מאת אוסטרובסקי), "טרטיף" (מאת מולייר), "השטן במוסקבה" (מאת מיכאיל בולגקוב). בשנת 2002 שיחק בתפקיד הראשי בפרויקט רוסי של "תיאטרון חיפה" "סיפור חג מולד", וגילם את דמיטרי בהצגה "משפחת ישראלי", גם היא של תיאטרון חיפה.
אייראט רפאלוביץ אישמוראטוב

אייראט רפאלוביץ אישמוראטוב (ברוסית: Айрат Рафаилович Ишмуратов, באנגלית: Airat Rafailovich Ichmouratov, נולד ב-28 ביוני 1973) הוא מלחין רוסי-קנדי ממוצא אתני וולגה טטארי, מנצח וקלרניתן כליזמר. הוא המנצח והמלחין בתזמורת "הדור החדש" שבמונטריאול, קלרניתן בקבוצת הכליזמר כליזטורי ופרופסור אורח באוניברסיטת לאוול שבקוויבק, קנדה.

ילדות ונעורים

אישמוראטוב נולד וגדל בקאזאן, הבירה והעיר הגדולה ביותר בטטרסטן, רוסיה, הוא הילד השני לראזינה אישמוראטוב (גאטינה) ורפאל אישמוראטוב. הוא למד קלרינט בבית הספר הקאזאני למוזיקה מס' 3, במכללה הקאזאנית למוזיקה ובקונסרבטוריון הקאזאני, וסיים את לימודיו בשנת 1996.

קריירה

בשנת 1998, אישמוראטוב הגר למונטירואל, קנדה, קיבל את התואר השני באוניברסיטת מונטריאול, ולמד עם אנדרה מוייסאן. לאחר מכן הקים את שלישיית מוזינסקי עם לאו די-סלו ויבגניה קירג'נר על הפסנתר, אשר זכתה במקום הראשון ובפרס היוקרתי בפסטיבל המוזיקלי הלאומי (קנדה, 2002) ומקום ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית השמינית בקרקוב (פולין,2004)

מנצח

עבודת המנצח הראשונה של אישמוראטוב, אחרי שקיבל את תואר השלישי בהנצחת תזמורת באוניברסיטת מונטריאול (2005) הייתה עם התזמורת לס ויולנס דו ראוי בעיר קוויבק, שם הוא היה עוזר המנצח של ברנרד לאבאדי. אישמוראטוב מונה לתפקיד מנצח קבע בתזמורת סימפוניית קוויבק משנת 2009 ועד 2011, שם הוא עזר למנצח והמלחין הישראלי יואב תלמי. בשנת 2011, בהתראה קצרה החליף את יולי טורובסקי, אישמוראטוב הנציח את התזמורת המוזיקאים ממונטריאול בסבב ההופעות בארצות הברית, ברזיל ופרו. באוקטובר 2011 הופיעה בהצגת בכורה עם האופרה הממלכתית האקדמאית ותיאטרון הבלט בטטרסטן (רוסיה) והוזמן בשנית להלחין את הטורנדוט של פוצ'יני [11] והריגולטו של ורדי בעונת 2012-13 ובסבב ההופעות האירופאי העוקב.

כליזטורי

בשנת 2000, מר. אישמוראטוב הצטרף לקבוצת הכליזמר כליזטורי (באנגלית: Kleztory), שבה כיום מנגן בקלרינט, מלחין ומעבד. בשנת 2012 כליזטורי ניצחו במקום הרביעי בפסטיבל הכליזמר הבינלאומי באמסטרדם וכתוצאה מכך הופיעו בפסטיבל הכליזמר הרביעי באביב העוקב

מלחין

המוזיקה של אייראט אישמוראטוב מנוגנת על ידי הרכבים ומוזיקאים רבים בכל רחבי העולם, הכוללים את מקסים ונגרוב, התזמורת סימפוניית קוויבק, תזמורת מונטריאול, תזמורת סימפוניית טאיפיי, לס ויולנס דו ראוי, רביעיית המיתרים החדשה של אורפורד, יולי טורובסקי & המוזיקאים ממונטריאול, התזמורת "אמאדאוס" מהרדיו הפולני.
אישמוראטוב כונה כמלחין קבע בשנת 2012 ב"הופעות באיים הביקיים", בשנת 2013 בקיץ הלחין במרכז אורפורד לאומנות ובשנת 2015 בקיץ הלחין את המהדורה ה-17 בפסטיבל הקלאסיק הוטס-לאורנטידס. משנת 2012 אישמוראטוב חבר מלחין במרכז למוזיקה הקנדי
.
מייקל וילסון

חייו

מייקל וילסון הוא בנו החורג של מפיק ג'יימס בונד אלברט ברוקולי ואחיה למחצה של ברברה ברוקולי, שותפתו הנוכחית בהפקת הסרטים. אביו הוא השחקן לואיס וילסון. וילסון סיים ללמוד הנדסת חשמל בקולג' הארוי מוד Harvey Mudd College ב-1963. אחרי כן הוא למד משפטים באוניברסיטת סטנפורד. אחרי שסיים ללמוד, עבד וילסון עבור ממשלת ארצות הברית ומאוחר יותר בחברה שמקום מושבה בוושינגטון די. סי. והתמחה בחוק בינלאומי.
וילסון זכה בתואר מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בעת Queen's New Years Honours, 2008, לצד אחותו, ברברה ברוקולי, שותפתו להפקת ג'יימס בונד.

סדרת סרטי ג'יימס בונד

מייקל וילסון הצטרף לחברת ההפקות EON Productions ב-1972, זו חברת ההפקות האחראית על סדרת סרטי ג'יימס בונד הרשמיים מאז 1962. אותה ייסדו אביו החורג, אלברט ברוקולי והארי זלצמן. וילסון עבד במחלקה המשפטית של EON Productions עד שהתחיל לקחת תפקיד פעיל יותר בהפקה כעוזרו של קובי ברוקולי בסרט "המרגל שאהב אותי" (1977). ב-1979 נעשה ברוקולי המפיק בפועל של הסרט "מונרייקר" ומאז הוא המפיק בפועל או המפיק של כל סרטי ג'יימס בונד, כיום שותף בהפקה עם אחותו החורגת ברברה.
וילסון השתתף חמש פעמים בכתיבת התסריט לסדרה ביחד עם התסריטאי הוותיק של סרטי ג'יימס בונד ריצ'רד מייבאום, בכך הוא התחיל בסרט "לעינייך בלבד". ב-1981. ב-1989 אולץ וילסון לסיים את התסריט של הסרט "רישיון להרוג" לבד בגלל שביתת גילדת התסריטאים של אמריקה Writers Guild of America, west שמנעה ממייבאום כל מעורבות נוספת. עבור שניהם, היה זה התסריט האחרון של סדרת בונד שהם כתבו, מכיוון שמייבאום נפטר ב-1989 ווילסון הפסיק לכתוב, אם כי טכנית וילסון המשיך לכתוב את הרעיון הכללי של הסרט הבא ביחד עם אלפונס רוג'רו Alfonse Ruggiero שנגנז לבסוף בגלל סכסוך משפטי פנימי בין EON Productions ו-MGM (הסרט הבא בסדרה, "גולדן איי", התבסס על סיפור שונה לחלוטין וכתב אותו מייקל פרנס Michael France).
בנוסף להפקת הסדרה, וילסון נוהג להופיע הופעות אורח רבות (כשהוא מדבר וכשאינו מדבר) בסרטי ג'יימס בונד. הופעתו הראשונה, הרבה לפני שהיה מפיק, הייתה ב"גולדפינגר", שבו שיחק חייל. וילסון שיחק בהופעות אורח בכל סרט בסדרה הרשמית של ג'יימס בונד שהופק מאז שנת 1977.
זיגמונט שטוירמן

זיגמוּנט שטוֹיֶרמן (Zygmunt Steuermann;‏ 5 בפברואר 1899 – דצמבר 1941) היה כדורגלן יהודי פולני, חלוצה של חשמונאי לבוב ושחקן נבחרת פולין.

חייו

שטוירמן נולד ב-1899 בעיר סמביר שבגליציה, אוסטריה (לאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין) למשפחה יהודית רבת השפעה. אביו, יוזף שטוירמן, היה ראש העיר היהודי הראשון בהיסטוריה של סמביר, ואילו אימו אאוגוסטה ניהלה מספר ארגונים יהודים. אחותו הגדולה, סלומאה, היגרה בשנות ה-20 לארצות הברית והתפרסמה כשחקנית קולנוע ומחזאית וגם אחיו אדוארד, שהיה פסנתרן ומלחין, ברח מגרמניה לארצות הברית ב-1938. 
כבר בגיל 12, הצטרף שטוירמן לקבוצה המקומית של עירו - קורונה סמביר. בזמן מלחמת העולם הראשונה, הוא החל ללמוד כלכלה בווינה, אך המשיך לשחק כדורגל במספר קבוצות אוסטריות. ב-1920, חזר שטוירמן לקבוצת נעוריו והחל את הקריירה החצי-מקצוענית שלו. שנה לאחר מכן, הוא עבר לעיר לבוב, שם הצטרף לאחת מקבוצות הכדורגל של העיר. ב-1923, עבר שטוירמן לחשמונאי לבוב, שהייתה בזמנו קבוצת הכדורגל היהודית הטובה ביותר בפולין.
ב-1926, ערך שטוירמן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של פולין, במשחק ידידות נגד טורקיה. הפולנים ניצחו 1-6, ושטוירמן זכה לכבוש שלושער. בכך הוא הפך לשחקן הפולני הראשון אי פעם, שכובש שלושער במשחק הבכורה שלו בנבחרת. שנה לאחר מכן, כאשר נחנכה הליגה הפולנית החדשה, הייתה חשמונאי לבוב לקבוצה היהודית היחידה שנכללה בה. בסיום העונה, סיים שטוירמן עם 24 שערים ב-23 משחקים (שבעה מתוכם נכבשו בבעיטות חופשיות), אך חשמונאי סיימה רק במקום ה-11 מתוך 14. בסוף העונה הבאה ירדה חשמונאי ליגה, למרות 17 השערים שכבש שטוירמן.
ב-1928, שיחק שטוירמן את משחקו השני והאחרון בנבחרת פולין, כאשר עלה כמחליף במשחק נגד ארצות הברית. בדקה ה-89 נשרקה בעיטת עונשין לזכות הפולנים, ושטוירמן זכה להכניע את השוער האמריקאי ולקבוע את תוצאת המשחק - 3:3. 
לאחר ירידתה של חשמונאי, עבר שטוירמן לקבוצת הצמרת - לגיה ורשה. באותה עונה, הבקיע שטוירמן שמונה שערים ב-17 המשחקים בהם שותף, ובסיומה חזר לחשמונאי. אחרי שלוש עונות נוספות בחשמונאי, החליט שטוירמן לחזור לעיר ילדותו ושב לשחק בקורונה סמביר. ב-1940, עברה העיר לשליטת ברית המועצות, וקבוצת דינמו סמביר הוקמה במקומה של קורונה. בקבוצה זו המשיך לשחק שטוירמן גם בגילו המופלג, עד שנעצר על ידי הגרמנים ונשלח לגטו לבוב. מספר חודשים לאחר מכן, בדצמבר 1941, נרצח שטוירמן בגטו.
סער צור

ביוגרפיה

צור התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבה 188. ולאחר שסיים קורס קצינים עבר לשרת בחטיבה 401. שירת כלוחם וכקצין בחיל השריון. הדריך בקורס קציני שריון ושימש ראש לשכת מפקד פיקוד הצפון. בשנת 2002 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 74, ושימש בתפקיד עד שנת 2004. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת בנימין. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש.
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 8, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. ב-8 ביולי 2010 מונה למפקד חטיבת בנימין, ושימש בתפקיד עד 10 ביולי 2012. ביולי 2012 מונה למפקד חטיבה 401, והוביל את החטיבה בין היתר במהלך מבצע צוק איתן, את תפקידו סיים ב-25 באוגוסט 2014. לאחר מכן מונה לראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה בין השנים 2014–2016.
ב-13 ביולי 2016 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת סיני ובמקביל מונה במאי 2017 למפקד מל"י. ב-18 בפברואר 2018 סיים את תפקידו כמפקד עוצבת סיני, וב-18 באפריל 2019 סיים את תפקידו כמפקד מל"י. ב-19 במאי 2019 מונה למפקד עוצבת הפלדה.
צור נשוי ואב לשלושה.