google/wiki40b huggingface dataset:
דינמו מוסקבה (כדורסל)

השנים הראשונות

המועדון נוסד ב-1923, בין המועדונים הוותיקים ביותר בברית המועצות. בתחילה המועדון נתמך על ידי ה-גה-פה-או, המשטרה החשאית של ברית המועצות. לכן זוהה המועדון עם המשטרה למשך שנים, לעומת היריבה העירונית צסק"א מוסקבה, שזוהתה עם הצבא האדום. המועדון התפרסם במהירות גם מחוץ לברית המועצות בזכות הצלחותיו בענפי הכדורגל, כדוריד, הוקי קרח והכדורסל. קבוצת הכדורסל זכתה באליפות ב-1937 וב-1948, וסיימה במקום השני ב-1944 וב-1990.

שנות ה-60 וה-70

במהלך שנות ה-40 וה-50 השתייכה דינמו לצמרת הכדורסל הרוסי, ויחד עם שתי הופעות בגמר גביע ברית המועצות הייתה לאחת הקבוצות הטובות בברית המועצות. למרות זאת הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים מרשימים בשנות ה-60 וה-70. כישלון הקבוצה צורם עוד יותר על רקע הצלחות שחקניה בנבחרת ברית המועצות באותן שנים.

מאז התפרקות ברית המועצות

הקבוצה חזרה להצליח בשנות ה-90 כשהעפילה לחצי גמר גביע המחזיקות ב-1991, בו הפסידה לאלופה הנכנסת, פאוק סלוניקי. הקבוצה הופיעה בגביע קוראץ' מספר פעמים, והעפילה לחצי גמר גביע ספורטה, בו הפסידה למי שגם זכתה בטורניר, טאו ויטוריה. עונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגה האירופית, אך לאחר הופעה זו (ובגללה) נעלמה מהצמרת האירופית והתפרקה עקב בעיות כלכליות.
בשנת 2001 קמה דינמו מחדש, בעזרת תמיכתה של אגודת הספורט דינמו. דינמו שיחקה בליגה השנייה, וכבר בעונתה הראשונה סיימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. המועדון נקלע שוב לקשיים כלכליים, אך אגודת דינמו ומנהלה ויקטור זכארוב נרתמו לעזרתה והצילו את הקבוצה מקריסה נוספת. לאחר מכן נתמנה מאמנה לשעבר של הקבוצה יבגני גומלסקי (אחיו של המאמן האגדי אלכסנדר גומלסקי) לנשיא הקבוצה. הקבוצה סיימה את 2002/03 במקום השישי, ובעונת 2003/04 העפילה לחצי גמר הליגה הרוסית.
דינמו המשיכה להתקדם והשקיעה כספים רבים כדי להגיע להצלחה של היריבה הגדולה צסק"א, והחתימה שחקנים מצמרת הכדורסל האירופי כמו מירסאד טורצ'אן, לין גריר, לזארוס פאפאדופולוס וכמה שחקנים מנוסים כמו אריאל מקדונלד, טרייג'ן לנגדון, קשישטוף לברינוביץ' ואנדריי פטיסוב. ב-2004/05 הקבוצה שהייתה מועמדת לזכייה בגביע יול"ב בזכות הסגל הנוצץ, הודחה באופן מפתיע כבר בשמינית הגמר על ידי קבוצת המופארם ורסאץ' הסרבית. לאחר ההדחה המפתיעה המשיכה דינמו להחתים שחקנים מנוסים במסגרות האירופיות, כמו מיירה צ'טמן, האנו מוטולה ואנטוניס פוטסיס, הפעם גם לצד מאמן מנוסה בדמותו של דושאן איבקוביץ'. לבסוף הצליח המועדון לזכות בתואר האירופי הראשון שלו, גביע יול"ב בשנת 2006.

פירוק הקבוצה

לקראת עונת 2009/2010 התקבלה החלטה עקרונית שהמועדון יתבסס על שחקנים רוסים בלבד. בעונת 2010/2011, דינמו הייתה מעשר מייסדות ליגת הכדורסל המקצוענית ואולם סיימה את העונה באחד משני המקומות האחרונים בליגה ומינהלת הליגה הרוסית החליטה בהחלטה היסטורית להדיח את הקבוצה לליגה השנייה. הסיבה העיקרית שנידונה בישיבת המינהלת הייתה החובות הגדולים שאליהם נקלע המועדון וחוסר יכולתו של המועדון להעמיד תקציב ראוי לליגה, כמו גם תוצאות הישגיה בליגה. בשל מצבה הפיננסי של המועדון בעונת 2011/12 השתתף רק הרכב העתודה של המועדון והוא שיחק בליגה השלישית של רוסיה.
בעונת 2015 דינמו העפילה אומנם לגמר הגביע הרוסי בכדורסל אך הפסידה לקבוצת נובוסיבירסק מסיביר ובשנת 2016 כבר חדלה הקבוצה מלתפקד בפועל בשל העדר מימון והיא פורקה סופית.
עד לפירוקה נשיא הקבוצה היה יבגני גומלסקי ומאמנה בעבר היה דייוויד בלאט הישראלי עד מעברו למכבי תל אביב.

הקמה מחדש

בשנת 2018 הקבוצה הוקמה מחדש והיא מתמודדת בליגת הכדורסל המוסקבאית.
טיגון

טיגון היא שיטת עיבוד מזון שבה מחממים את המזון על גבי מחבת בתוספת שכבה דקה של שמן צמחי או שמן מן החי. 
אומצות ניתן לטגן במחבת, אך המדקדקים משתמשים במחבת כבדה מברזל או נחושת. הסיבה היא שנדרשת רמה גבוהה של חום, כדי לאטום את האומצה משני צדיה ולשמור על עסיסיותה.
עבד-אל סטאר קאסם

עבד-אלסתאר קאסם (נולד ב-1948) הוא פרופסור פלסטיני למדעי המדינה באוניברסיטת א-נג'אח בשכם ופעיל פוליטי.

ביוגרפיה

קאסם נולד בכפר דיר אל-ע'וסון, הסמוך לטול-כרם. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר (1972), תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת מדינת טקסס (1974), ותואר דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת מיזורי (1977). בשנים 1978-79 לימד באוניברסיטת ירדן. משנת 1980 מלמד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם. קאסם היה כלוא שנתיים בבתי כלא בישראל בשל פעילותו הפוליטית, בשנים 1981 ו-1988. במשך 22 שנה נאסר עליו לצאת לחו"ל. הוא גם נכלא מספר חודשים בבית הכלא של הרשות הפלסטינית לאחר שביקר את יו"ר הרשות ושלטונו. בשנת 1995 נעשה ניסיון להתנקש בחייו.
בשנת 2002 הודיע כי יתמודד נגד יאסר ערפאת בבחירות לראשות הרשות הפלסטינית והבטיח לפעול נגד השחיתות ברשות וכן חשב להתמודד בשנת 2005, אולם לבסוף משך את מועמדותו. באוגוסט 2011 נעצר ל-15 ימים לפי הוראת בית משפט הפלסטיני.
הוא נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות.
קונסול כבוד

קונסול כבוד המכונה לעיתים גם קונסול של כבוד הוא תואר דיפלומטי המוענק מטעם מדינה זרה לאדם המתגורר במדינה אחרת כדי לייצג את האינטרסים שלה באותה מדינה. הנושא בתואר קונסול כבוד יכול לשמש כנציג יחיד של אותה מדינה, כאשר אין לה כל נציגות אחרת, או כנציג נוסף לצד נציג קיים אחר, כמו שגריר או קונסול כללי.
התואר אינו תואר רשמי] ואינו דורש עמידה בכללים הרגילים לבחירת ולשירות דיפלומטי.

בישראל

בישראל (נכון ל-2007) פועלים 154 קונסולים של כבוד, חלקם מייצגים מדינות קטנות אשר אין להן נציגות דיפלומטית בישראל, כמו איי מרשל או מיקרונזיה (ובלשונו של ש"י עגנון: "קונסול כבוד של מדינה קטנה שאינה תופסת מקום מרובה במפה"). האחרים נושאים את התואר בנוסף לנציגות רשמית כמו שגרירות. בין מקבלי התואר ישנם כאלה אשר להם זיקה מסחרית או שהם בעלי קשרים שיצרו עם מדינות שונות, והתואר ניתן להם כמחווה מיוחדת ומתוך רצון לפתח קשרים עם ישראל. בין מקבלי התואר ישנם גם ידוענים כמו יהורם גאון (הונדורס), יוסי מימן (פרו), רוני מילוא (אקוודור), איתן הבר (קוריאה הדרומית), מורן מנו (מולדובה), עופר קרז'נר (אוקראינה), רני רהב (איי מרשל), ד"ר הרמן צבי ברקוביץ' (רופאו האישי של בנימין נתניהו) (רומניה), חזי בצלאל (רואנדה), ומשה מנו (רוסיה).
קונסול כבוד אינו מקבל שכר מהמדינה אותה הוא מייצג, וכל פעולותיו נעשות על חשבונו. הוא אינו נהנה מחסינות דיפלומטית, וזוכה למעט הטבות, כמו: לוחית רישוי דיפלומטית או מקום חניה מוסדר. רבים רואים בתפקיד סמל סטטוס, אך מנגד יש כאלה היוצקים תוכן של ממש לתפקיד ויוזמים פעילויות בין המדינות, מנפיקים ויזות, מקדמים עסקי מסחר, מארחים את נציגי המדינה בביקורם בארץ, ובעיתות מצוקה אף מסייעים במישור הדיפלומטי בין המדינות.
על פי התקנון של משרד החוץ כל מדינה יכולה למנות עד ארבעה קונסולים של כבוד. אדם יכול להתמנות לתפקיד לאחר שנשלחת בקשה מהמדינה הזרה למשרד החוץ. המועמד נדרש להציג תעודת יושר ולנמק את הסיבות מדוע הוא מעוניין בתפקיד. לאחר שוועדת מינויים מיוחדת מאשרת את התפקיד, מפרסמים הנשיא ושר החוץ את כתב ההסמכה.
בראש ארגון הסגל הדיפלומטי של הקונסולים של כבוד עמד, עד לפטירתו בספטמבר 2017, עורך הדין גד נשיץ, ששימש מאז 1956 כקונסול כבוד של איסלנד.
בין קונסולי הכבוד הראשונים הידועים בישראל היו חיים אמזלג סגן הקונסול הבריטי ביפו, יוסף ביי מויאל, סגן הקונסול הספרדי ביפו, אברהם פינצ'י סגן הקונסול הבריטי בעכו, מרדכי (מרכוס) סגל, סגן הקונסול הבריטי בצפת וכן שימש באופן זמני כסוכן קונסולרי אוסטרי עד 1860, ד"ר פסח פרידמן שהיה סוכן קונסולרי מטעם גרמניה. מ-1874 כיהנו בני משפחת עבו בתפקיד סגן קונסול צרפת בגליל. הם כונו סגני קונסולים (ויצי קונסולים) או סוכנים קונסולרים.

ישראלים בעולם

לישראל יש קונסולים של כבוד במדינות שונות בעולם, הפועלים גם במקביל לסגל הדיפלומטי של משרד החוץ וגם במקומות בהם אין לישראל נציגות אחרת. כך למשל במדינת גמביה שבאפריקה בה אין נציגות רשמית והאינטרסים של ישראל מיוצגים על ידי השגריר בסנגל המדינה השכנה, ובנוסף פועל בגמביה קונסול כבוד.
עדיקה

היסטוריה

בתחילת שנת 2012 נוסד אתר עדיקה על ידי דדי שוורצברג ועדי רונן ונמכרו בו בגדים בלבד. בהמשך השנה נוספו לאתר קטגוריות תיקים ונעליים וכן הושקה קולקציית ה-Exclusive. בשנת 2013 נפתח בוטיק הפופ-אפ של עדיקה.
בשנת 2013 השיקה עדיקה סרטוני וידאו עם דוגמניות המציגות את פרטי הלבוש שבאתר. האתר החל להציג סרטון וידאו של כל פריט באתר, כך שניתן לראות את הפריט בתנועה.
בשנת 2014 נתנה עדיקה חסות לתחרות “Upcoming designers” בשבוע האופנה בתל אביב.
בשנת 2014 נוצר שיתוף פעולה של עדיקה עם חברת PUMA במסגרתו נמכרה באתר קולקציית בגדי ספורט.
בינואר 2015 רכשה קבוצת גולף א.ק. 75% מהבעלות בעדיקה בכ-40 מיליון ש"ח.
במרץ 2018 הונפקה עדיקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ושווי החברה נקבע על 167 מיליון ש"ח. באותו חודש פורסם כי הכנסות הרשת ברבעון הרביעי של 2017 גדלו ב-51% בהשוואה לתקופה המקבילה ב-2016, ל-21.3 מיליון שקל.
במאי 2019 דווח שהחברה מרחיבה את פעילותה לחו"ל. לפי פרטים שמסרה, בשלב הראשון גויס צוות ייעודי במטה החברה תל אביב, והוקם אתר באנגלית תחת הכתובת adika.com.
לחברה יש חברה בת בבעלות מלאה שהתאגדה בסין.
נכון ל-2019 הפרזנטורית של Adika היא אנה זק, בנוסף לדוגמניות של המותג רומי פרנקל ומאיה קיי.

עדיקה פופ-אפ

בוטיק הפופ-אפ של עדיקה הוא אירוע מכירה שמתקיים פעמיים בשנה בחללים משתנים. באירוע מוצעים למכירה פריטים מהאתר לצד פריטים חדשים שטרם עלו לאתר. לאירוע הפופ-אפ שהתקיים בפסח 2014 במתחם התחנה בתל אביב הגיעו מעל 20,000 מבקרים.
מרק מושביץ

מרק מושביץ (22 באוגוסט 1920, ח' באלול ה'תר"ף – 20 במרץ 1995, י"ח באדר ב' ה'תשנ"ה) היה תעשיין ישראלי, יו"ר מועצת המנהלים של "עלית" וכיהן כנשיא התאחדות התעשיינים בישראל בשנים 1969–1975.

ביוגרפיה

מושביץ נולד ב-1920 בעיר רוסטוב שבברית המועצות לדוד מושביץ ולפאולינה לבית פבזנר, בגיל 20 עלה לארץ ישראל. למד כימיה באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1941 הצטרף לבית חרושת "עלית", שאביו נמנה עם מייסדיו. יחד עם שותפו לניהול החברה, אבא פרומצ'נקו, היה אחראי לפיתוחה של חברת עלית ולהפיכתה לאחד הקונצרנים הגדולים בישראל. בשנת 1955 החליטה עלית לייצר לראשונה בישראל קפה נמס. עד אז היה הקפה הנמס נפוץ בחו"ל בלבד ולא יובא לישראל. החברה הקימה מפעל לקפה בצפת כשאת הידע סיפק יצרן קפה נמס יהודי מארצות הברית. פרומצ'נקו היה המהנדס ואיש הביצוע של היוזמה החדשה, ומושביץ היה אחראי על שיווק ופרסום המוצר.
בשנת 1961 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של "עלית".
החל משנת 1959 מילא תפקידים מרכזיים בהתאחדות בעלי התעשייה, בהם יו"ר ועדת היצוא, יו"ר אגף מזון ויו"ר הוועד הפועל.
בין השנים 1964–1969 כיהן כיו"ר מכון היצוא הישראלי. בשנת 1964 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של בנק ישראלי לתעשייה.
בשנת 1969 נבחר לנשיא התאחדות התעשיינים בישראל, וכיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקידו זה קיים משא ומתן על תנאי העבודה עם מזכ"ל ההסתדרות, יצחק בן-אהרן, ובין השאר נמנו השניים על חותמי "עסקת חבילה" בין הממשלה, ההסתדרות והמעסיקים.
בשנת 1979 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק למלאכה. בשנה זו נמנה עם מייסדי חברת ההחזקות "דנות" ומונה ליו"ר הדירקטוריון שלה. ב-1984 נקלעה "דנות" לקשים כלכליים וב-1985 נכנסה לפירוק.
בשנת 1989 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק הבינלאומי.
בשנת 1983 זכה ב"פרס התעשייה".
נפטר במרץ 1995 ונקבר בבית הקברות קריית שאול.

חיים אישיים

מרק מושביץ נישא ליהודית מושביץ. בנם, דוד מושביץ, שימש מנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של "עלית".
בן נוסף, דני מושביץ, נספה בתאונת מטוס באפריל 1971, ועל שמו הוקם בשכונת התקווה "בית דני".

הנצחה

על שמו של מושביץ נקרא רחוב בראשון לציון.
גשר הזיו

היסטוריה

הקיבוץ הוקם ב-27 בינואר 1949 על ידי חלק ממפוני קיבוץ בית הערבה, אשר מצפון לים המלח, שתמכו אז רעיונית בתנועת "איחוד הקבוצות והקיבוצים", אשר הייתה מקושרת באותה תקופה למפא"י. אלו נטשו אז את מושבם בעקבות מלחמת העצמאות ולצורך הקמת קיבוץ, חברו לאנשי תנועת הבונים, אשר הגיעו מאמריקה הצפונית. 
הקיבוץ הוקם על גבי בסיס נטוש של הצבא הבריטי, אשר שימש כוחות של הבריגדה הניו־זילנדית במלחמת העולם השנייה. שמו של היישוב ניתן לו לזכרם של ארבעה־עשר לוחמי הפלמ"ח שנפלו בפעולת פיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים בשנת 1946.
עד לסוף שנות ה-90, היישוב תיפקד בצורה המסורתית של קיבוץ שיתופי. פעלו בו ענפי משק, חדר־אוכל, בתי ילדים וכו'. בשנת 1998 התבצעה ביישוב הפרטה. מאז ההפרטה פועל הקיבוץ על פי מודל כלכלי של "רשת ביטחון" ומשכורות אישיות לחבריו. בעזרת שינוי זה התגבר גשר הזיו על חובותיו לבנקים. בשנות האלפיים בנוי היישוב מאגודה חקלאית המאגדת את מה שהיה שייך ל"קיבוץ הישן" (חבריו ונכסיו), ואגודה מוניצפאלית, הכוללת את כלל תושבי היישוב. הנהלת האגודה המוניציפלית מנהלת את חיי היום יום של הקהילה ומהווה גם הוועד המקומי של היישוב.
בשנת 2004 הוחל איכלוס של 200 בתים חדשים שנוספו ליישוב כשכונה חדשה. כמו כן, עוד כ־30 משפחות של "בנים חוזרים" רכשו בתים קיימים או בנו בתים חדשים ונקלטו כחברי האגודה החקלאית ולקהילה בכלל. העברת זכויות בשטחים שהיו בעבר של הקיבוץ לטובת בתים צמודי קרקע לתושבי האגודה הייתה חלק עיקרי בתהליך ההבראה הכלכלית של היישוב.

מוסדות חינוך וקהילה

ביישוב ישנם בתי-תינוקות, גני ילדים, בית ספר יסודי ("חופי הגליל"), ובית ספר על-יסודי ("סולם-צור"), בו לומדים תלמידים מקיבוצים ומהיישובים בסביבה. המקום מהווה מרכז תרבותי אזורי: יש בו מתנ"ס אזורי של המועצה, מתקיים בו משחה "אכזיב" השנתי ובפאב המקומי נערכות הופעות מוזיקה מגוונות בסגנונות שונים. בעבר נערכו במקום מדי שנה מרוץ "אורן" לזכרו של בן הקיבוץ אורן הדרי שנפל במלחמת יום הכיפורים וטורניר טניס מסורתי "זוגות בסוכות" שהיה מיועד לתושבי היישוב ונוסד והופעל על ידי "העורף" (שמה של חברת הנעורים באותן שנים).
בצרה (מחוז)

היסטוריה

בשנת 1920, לאחר תבוסתה של האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה, השתלטה בריטניה על עיראק. בזמן המנדט הבריטי על מסופוטמיה חלוקתה הפנימית של עיראק אורגנה מחדש ובכך נוצר המחוז במתכונתו הראשונה. השלטון הבריטי נמשך עד שנת 1932, כאשר הוקם בית המלוכה העיראקי.
הציבור השיעי בבצרה ובמדינה כולה סבל מאוד תחת שלטונו של סדאם חוסיין בשנים 1979-2003. בזמן מלחמת המפרץ החל מרד בעיר בצרה, לאחר שהובטח למורדים סיוע מארצות הברית. בסופו של דבר אכן פרץ מרד עממי אלים, אך הסיוע האמריקאי לא הגיע. מורדים הצליחו לכבוש את העיר לימים ספורים, עד שהשלטון שב וכבש את העיר. בסופו של דבר, רבים מהמורדים הוצאו להורג ברחובות.
בשנת 2003 הפך המחוז למוקד לחימה מרכזי במלחמת עיראק. באזור התקיימו קרבות רבים בין כוחות בריטיים לכוחותיו של הגנרל העיראקי עלי חסן אל-מג'יד. בקיץ 2006 פרצו מהומות אלימות בין עיראקים חילוניים למוסלמים שיעים. מספטמבר ועד דצמבר 2007 נסוגו הכוחות הבריטיים מהמחוז.
TV4 Fakta

טרם עליית הערוץ

ב-TV4 תכננו במקור להעלות ערוץ חדשות תחת השם TV4 Nyheter (בתרגום לעברית: TV4 חדשות). הצעד הראשון לקראת הקמת הערוץ היה בשנת 2001 - כאשר קיבלה קבוצת TV4 רישיון להעלות ערוץ חדשות ברשת השידור היבשתית. הערוץ העביר את שידורי CNN, עם ציפייה להתפתח, אך זה לא קרה. במשך כמה שנים המשיך הערוץ להעביר את שידורי CNN.
בשנת 2003 עלה הערוץ שוב. לאחר מכן נמסר כי הערוץ ישדר ישדר תוכן מקומי מהערוצים המקומיים של TV4 שמוזגו לתוך הקבוצה.
במאי 2005 הוצגה מרית דניאלסון כמנהלת הערוץ החדש. בתחילה דובר על "שירות חדשות" אך מאוחר יותר התפתח ערוץ אינטרנט תומך. בסוף אוגוסט הוכרז כי הערוץ ישדר מפינלנד וכך יוכל לעקוף את כללי הפרסום השוודיים, וגם יוכל לשדר בכמה מדינות נורדיות תחת שמות מותאמים.
המוזיאון לאמנות מודרנית

הקמת המוזיאון

המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל המודרניסטי אדוארד דורל סטון ונפתח לציבור לראשונה ב-7 בנובמבר 1929. ב-21 במאי 2002 נסגר המוזיאון לצורך שיפוצים נרחבים, ונפתח מחדש ב-20 בנובמבר 2004 בבניין חדש שתוכנן על ידי האדריכל היפני יושיו טאניגוצ'י.
במהלך השיפוצים הוצג חלק מאוסף המוזיאון במבנה שכונה "מומה קווינס" באזור לונג איילנד סיטי שברובע קווינס.
עלות הכניסה למוזיאון נחשבת לגבוהה יחסית למוזיאונים אחרים בעיר ניו יורק.

מוצגי המוזיאון

אוסף המוזיאון נחשב בקרב רבים כאוסף האמנות המודרנית הטוב בעולם. במוזיאון מוצגים, בין היתר, "ליל כוכבים" של וינסנט ואן גוך, "העלמות מאביניון" של פבלו פיקאסו, "התמדתו של הזיכרון" של סלבדור דאלי, "ברודוויי בוגי ווגי" של פיט מונדריאן, "חבצלות המים" של קלוד מונה, "הריקוד" של אנרי מאטיס, "הרוחצת" של פול סזאן, "דיוקן עצמי עם שער קצוץ" של פרידה קאלו, "מרקי קמפבל" של אנדי וורהול, "הצוענייה הנמה" של אנרי רוסו ו"הנאהבים" של רנה מגריט,ויצירותיה של קוסימה פון בונין.
במוזיאון מוצגות יצירתיהם של האמנים האמריקאים: ג'קסון פולוק, ג'ספר ג'ונס, אדוארד הופר, רוס בלקנר, אנדי וורהול, צ'אק קולז, ראלף באסקי, רפאל אולבינסקי, אדוארד אבדיסיאן, אנדרו וייאת' ואחרים.
יצירותיה של קוסימה פון בונין
כמו כן למוזיאון אוסף צילומים נרחב.
Life of the Party

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי עידו זמישלני וסקוט האריס והופק על ידי זמישלני. השיר יצא גם ב-25 ביוני 2014, כסינגל הראשון והיחיד מתוך מיני-האלבום הראשון של מנדס, The Shawn Mendes EP.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מנקס

מבנה כללי

מבנה גופו של המנקס דומה לזה של קצר השער הבריטי, אלא שרגליו האחוריות ארוכות מרגליו הקדמיות והדבר מקנה לו "הליכת ארנבת". פרוותו צפופה ויכולה לבוא כמעט בכל הצבעים והתבניות אפשריות, מלבד שוקולד ולבנדר.
החתולים האידיאלים לתחרויות הם חתולים מגזע דומה לגזע זה, שהם חסרי זנב לחלוטין ונקראים באנגלית "Rumpy" ("עכוזי"). לחתולים אלו אפשר להחדיר את קצה האצבע לגומה במקום בו צריך להימצא הזנב. קיימים גם חתולים עם שרידי זנב המכונים "Stumpy" ("בעל גדם"), או חתולים עם זנב בחצי אורך או אפילו זנב שלם. משקלו של המנקס נע בין 4-5.5 ק"ג.

אופי

חברותי ואנרגטי. חתולים שחיים גם מחוץ לבית הם ציידים טובים. רבים מכנים את המנקס כ"חתול כלב" בגלל תשוקתו העזה להיות עם בעליו, ולעקוב אחריו מחדר לחדר. קולו של המנקס בדרך כלל שקט מאוד ביחס לממדי גופו (וזה כולל גם נקבות בתקופת הייחום). המנקס משמיע סלסול קול ייחודי (בעיקר נקבות המדברות עם הגורים), אבל גם כתגובה לדיבור של בעליהם. מנקסים רבים יגוננו על בתיהם במיוחד מפני כלבים זרים. מסתדרים טוב עם ילדים אם הם גדלו איתם ביחד. למנקס בוגר יהיו קשיים להסתגל לבית רועש על ילדים, אם לא היה מורגל לכך, ויעדיף סביבה שקטה.

אגדות ומיתולוגיה

המנקס יוצא דופן בכך שאין לו זנב. קיימות אגדות רבות סביב גזע מיוחד זה, והסיבות שגרמו לו לאבד את זנבו. אחת האגדות קשורה בתיבת נוח: המנקס שהיה האחרון להיכנס לתיבה, הספיק בקושי להגיע בזמן והדלת של התיבה נטרקה על זנבו. גרסה נוספת לסיפור התיבה מאשימה את כלבו של נוח בהעלמת הזנב. המנקס הכועס עזב את התיבה ושחה לאי מאן (אי בין אנגליה לאירלנד), שם מצא לו בית.
אגדה נוספת מספרת כי הוויקינגים חטפו גורי חתולים כדי להשתמש בזנבם בתור קמיעות למזל, וכדי לשמור על הגורים, אמהות הגורים היו קוטעות להם את הזנב בנשיכה.
קיימים גם סיפורים על כך שהמנקס הובא לאי מאן במאה ה-16 על ידי ספינות שהגיעו מהמזרח הרחוק. כיום משערים כי המנקס הוא גזע טבעי שהתפתח באי מאן לפני מאות שנים, כאשר מוטציה גנטית טבעית גרמה לחתולים לאבד את זנבם ובגלל בידודו הגאוגרפי של האי, הונצח חוסר הזנב בדורות הבאים. המנקס הוא מבין הגזעים הראשונים שנרשמו באירופה וצפון אמריקה.
תוריום

היסטוריה

התוריום זוהה בשנת 1828 על ידי הכימאי השוודי יונס יעקב ברצליוס, וקיבל את שמו על שם אל הרעם הסקנדינבי תור. 
בראשית חקר הרדיואקטיביות, איזוטופ של התוריום, ²³⁰Th, קיבל את השם יוניום ואת הסמל Io, בטרם זוהה טבעו האמיתי.
בשנת 1902, הפיזיקאית הקנדית הארייט ברוקס אשר חקרה את הרדיואקטיביות של התוריום, גילתה כי הוא פולט חלקיק שהוא שונה מקרינת אלפא או בטא שהיו מוכרים, והיא חישבה לראשונה את זמן מחצית החיים של רדון-220. ניסויי זה ואחרים בהמשך היוו את הבסיס למדע הפיזיקה הגרעינית.

מאפיינים

התוריום הוא מתכת כסופה, השומרת על הברק שלה במשך חודשים. לתחמוצת התוריום צבע שחור וטמפרטורת התכה של 3300 מעלות, שהיא טמפרטורת ההתכה הגבוהה ביותר בקרב התחמוצות. בעת חימום, נסורת של התוריום ניצתת ובוערת באור לבן. בשל זמן מחצית החיים הארוך של ²³²Th הרדיואקטיביות שלו חלשה מאוד והוא אינו מסוכן בדרך-כלל.
התוריום נמצא ברוב הסלעים והקרקעות על כדור הארץ, בשכיחות ממוצעת של 6 חלקים למיליון; לשם השוואה, זוהי שכיחות העופרת, והיא גדולה פי שלושה משכיחות האורניום. תוריט הוא המינרל הנפוץ ביותר המכיל תוריום, אך עלות הפקת התוריום מהמינרל מונזיט, סוג של פוספט המכיל בממוצע 6% תוריום, זולה יותר והוא כיום הבצר העיקרי להפקת היסוד.
האיזוטופ היציב והנפוץ ביותר של התוריום הוא ה-²³²Th: זמן מחצית החיים שלו הוא כ-14.5 מיליארד שנה; איזוטופים אחרים של תוריום הם נדירים הרבה יותר וזמן מחצית חייהם קצר יותר.

שימושים

התוריום משמש במסגים לחיזוק עמידותם לטמפרטורות גבוהות ולקריעה, וכן כזרז בתגובות כימיות מסוימות, כגון ייצור חומצה חנקתית מאמוניה, ייצור חומצה גופרתית וזיקוק נפט. תחמוצת התוריום, בשל טמפרטורת ההתכה הגבוהה שלה, משמשת לייצור חלקים ומוצרים (ובפרט כוסות כימיות) עמידים בפני חום ולציפוי חדרי בעירה. כמו כן, הוספת תחמוצת תוריום לזכוכית מעלה את מקדם השבירה שלה ומקטינה את הנפיצה שלה; זכוכית כזו משמשת לעדשות במצלמות מאיכות גבוהה ולמכשירים מדויקים.

סכנות

אבקת תוריום היא דליקה, ולכן יש לנהוג בה בזהירות. כמו כן, אחד התוצרים של ההתפרקות של תוריום הוא ²²⁰Rn, המהווה חומר רדיואקטיבי מאוד, ולכן מסוכן. מהסיבות האלו, יש צורך באוורור טוב של מקומות שבהם עובדים עם תוריום או מאחסנים אותו.
חשיפה לתוריום מגדילה את הסיכון ללקות בסרטן הריאה, הלבלב, והדם, וכן במחלות של הקיבה.
טסקמביה

היסטוריה

ראשית ההתיישבות הלא-ילידית באזור הייתה בסביבות 1815, והאוכלוסייה שנהנתה מהאדמה הפורייה באזור גדלה בהדרגה. כעבור מספר שנים הושלמה "דרך ג'קסון" , דרך צבאית שקישרה בין נאשוויל בטנסי ובין ניו אורלינס בלואיזיאנה ועברה באזור טסקמביה העתידית, מה שתרם להתפתחות הסביבה. העיר הוקמה באופן רשמי ב-1820 בשם אוקוקופוסה (Occocopoosa), כעבור שנה שמה שונה לביג ספרינג (Big Spring) ולבסוף ב-1822 ניתן לה שמה הנוכחי, כהוקרה לצ'יף מקומי של שבט צ'יקסו .
מיקומה על דרך ג'קסון ובקרבת נהר טנסי, למרות האזור מרובה בשרטונים, תרמו להפיכתה למרכז כלכלי וחקלאי אזורי בצפון אלבמה תוך שנים ספורות. ב-1832 נבנתה מסילת רכבת שקישרה את טסקמביה לעיר דיקייטר דרך עיירה בשם קורטלנד , ועד 1850 גדל מעמדה של טסקמביה כמרכז תחבורתי בדרום ארצות הברית.
מרכזיותה היחסית של טסקמביה הפכה אותה למטרה מרכזית של צבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים של ארצות הברית, ובמהלך הלחימה חלקים גדולים מהעיר חרבו. בשנים שלאחר מכן העיר החלה להשתקם בהדרגתיות ובאטיות עד תחילת המאה ה-20. צמיחה משמעותית יותר התרחשה בשנות ה-20 וביתר שאת בעשור שלאחר מכן עם הקמת רשות עמק טנסי.

דמוגרפיה

לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 8,506 תושבים, מתוכם 73.1% הזדהו כלבנים, 20.5% כאפרו-אמריקאים, 4.0% כבני שני גזעים או יותר, 2.4% כהיספנים, 0.5% כילידים אמריקאים ו-0.2% כאסייתים. ההכנסה הממוצעת עמדה על $23,298 וההכנסה החציונית עמדה על $47,500.
הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת

עיצובו של הנס באנגליה, בוויילס, בצפון אירלנד ומעבר לים

באנגליה, בווילס, בצפון אירלנד ובשאר הטריטוריות הבריטיות, הנס המלכותי נחלק לארבעה רביעים. הרביע הראשון והרביעי מייצגים את ממלכת אנגליה ומכילים שלושה אריות זהובים בתנוחת פסיעה ושמירה (Passant) על רקע אדום; הרביע השני מייצג את ממלכת סקוטלנד ומכיל אריה אדום זקוף (בתנוחת Rampant) על רקע זהוב; הרביע השלישי מייצג את ממלכת אירלנד ומורכב מהנבל האירי הזהוב על רקע כחול.
הנס המלכותי בצורתו המודרנית היה בשימוש כבר בתקופת מלכותה של המלכה ויקטוריה, למעט שינויים קלים ביותר, בעיקר בצורת הנבל האירי.
נסים מלכותיים קדומים שילבו בין שלטי האצולה של בית הנובר ושל צרפת על-מנת לייצג את עמדתו של המונרך כנסיך בוחר (ולאחר מכן כמלך) הנובר, ותביעתו לכס המלוכה הצרפתי.

כללי ההנפה

הנס יונף על הארמונות המלכותיים כאשר המלכה שוהה בהם, על הרכב המלכותי (בנסיעות רשמיות) או על המטוס המלכותי (כאשר הוא על הקרקע). ניתן להניפו גם מעל בניין ציבורי או פרטי, במהלך ביקור מלכותי. הנס הונף גם על היאכטה המלכותית כאשר זו הייתה בשירות והמלכה נכחה על הסיפון. הכנסייה היחידה אשר רשאית להניף את הנס המלכותי, גם ללא נוכחותה של המלכה, היא מנזר וסטמינסטר, כנסיות אחרות אינן מורשות להניף את הנס המלכותי.
הנס מונף על הארמונות המלכותיים רק כאשר הריבון נוכח בבניין. אם דגל הממלכה המאוחדת מונף על ארמון בקינגהאם או על טירת וינדזור במקומו של הנס המלכותי, זהו סימן לכך שהמלכה אינה נמצאת בבניין. כמו כן אם מעל ארמון הולירוד או מעל טירת בלמורל יתנוסס הנס המלכותי של מלך הסקוטים ולא הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת, גם דבר זה מעיד כי המלכה אינה נוכחת בבניין.
כאשר המלכה נוכחת בדיוני הפרלמנט הבריטי בארמון וסטמינסטר, הנס המלכותי יונף מעל מגדל ויקטוריה.
בשונה מדגל הממלכה המאוחדת, הנס המלכותי לעולם לא יונף בחצי התורן, אפילו לא לאחר מותו של המונרך, כיוון שתמיד ישנו ריבון על כס המלוכה. כאשר התעורר ויכוח ציבורי על הנפתו של דגל בחצי התורן על ארמון בקינגהאם לאחר מותה של הנסיכה דיאנה, נסיכת ויילס, ב-1997, פשרה הושגה ודגל הממלכה המאוחדת הונף בחצי התורן (המלכה הייתה באותה השעה בסקוטלנד; קודם לכן, כאשר המלכה לא הייתה בארמון, כל דגל לא הונף על עליו, ומאז דגל הממלכה המאוחדת מונף על הארמון במקומו של הנס המלכותי, כאשר המלכה נעדרת ממנו). 
לעומת זאת, ניתן להניף את היוניון ג'ק בחצי התורן מעל ארמון בקינגהאם בימי אבל לאומיים (לדוגמה לאחר מותה של אליזבת, המלכה האם, פיגועי 11 בספטמבר וסדרת פיגועי הטרור בלונדון ב-7 ביולי 2005).

חברים אחרים במשפחת המלוכה הבריטית

בני משפחת המלוכה רשאים להשתמש בנס המלכותי של הממלכה המאוחדת בתוך מסגרת סמור (מסגרת לבנה עם סימונים שחורים המייצגים את פרוות הסמור). נס זה משמש בדרך כלל את נשותיהם של הנסיכים הבריטיים או בני משפחה אשר לא הוענק להם נס משל עצמם. בהלוויתה של הנסיכה דיאנה ובהלווייתה של הנסיכה אליס, דוכסית גלאוצ'סטר נפרש נס מלכותי זה על ארונותיהן.
ששון עבדו

ששון עבדו (1922 – 25 במרץ 1994) היה כנר ומלחין ישראלי.

חייו

עבדו גדל בבגדד שבעיראק. סבל מילדותו מראייה לקויה, ונשלח לבית ספר לעיוורים. הוא למד לנגן בכינור והחל להופיע באירועים מגיל צעיר. עבדו זומן לרדיו הממלכתי העיראקי, שם החליף את סלאח אל-כוויתי בתזמורת הרדיו הממלכתית וניגן בה באופן קבוע והיה הכנר המוביל בתזמורת, עד לעלייתו לארץ ישראל. 
בשנת 1951 הוא עלה לישראל. תחילה הוא הופיע בארץ באירועים פרטיים וכעבור מספר שנים הוא הצטרף לתזמורת רשות השידור, שהחלה לפעול בשנות החמישים. בתחילת שנות ה-60 קיבל קביעות ברשות השידור, בהמלצת הכנר הנודע יהודי מנוחין.
הוא נחשב לבר-סמכא בכל הנוגע למוזיקה העיראקית והיה המוביל בתחום זה בתזמורת. במסגרת תפקידו כאחראי על המוזיקה העיראקית הוא דאג לקדם זמרים רבים ביניהם פלפל גורג'י, סברי כלף ועוד.
עבדו הלחין ועיבד שירים רבים וכן לימד שירה זמרים רבים. הוא ניגן בתזמורת רשות השידור עד ליציאתו לגמלאות.
עבדו נפטר בתל אביב בשנת 1994, פחות משנה לאחר פטירת רעייתו, סביחה. הוא הותיר אחריו חמישה ילדים, נכדים ונינים.
ממלכת העולם האחר

היסטוריה

ממלכת העולם האחרת נוסדה באופן רשמי ב -1 ביוני 1996, בידי המלכה פטרישיה הראשונה והייתה פתוחה למבקרים באביב 1997.
הקרקע והמבנים הוצעו למכירה בשנת 2008 במחיר של שמונה מיליון אירו.