שרגא פייבל קלעי

ד"ר שרגא פייבֶל קלעי (שְליידֶר) (י"ז בחשוון תרס"ב, 30 באוקטובר 1901, בוברקה (בויבריק), גליציה, אוסטריה – י"ט בתשרי תשכ"ה, 25 בספטמבר 1964, ירושלים) היה מחנך ישראלי, מורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית בירושלים, מפקח על בתי ספר תיכונים ומנהל המחלקה לבחינות במשרד החינוך. חיבר וערך ספרי לימוד רבים במתמטיקה ובפיזיקה ותרגם ספרי מדע פופולרי בפיזיקה ובביולוגיה. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (תש"ח-1948).

ביוגרפיה

פייבל שליידר, בן מיכַל (מיכאל) ופריידה (פרידה) שליידר (שליידער), נולד בסתיו 1901 בעיירה בוברקה (בויבריק) שבגליציה, אוסטריה (בהמשך בפולין; כיום במערב אוקראינה). במשפחה יהודית אורתודוקסית. למד בבית ספר עממי כחוק, ואחר-הצהריים למד תורה.
בשנת תר"ף-1920 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם השומר הצעיר. לאחר שנתיים של עבודה בסלילת כבישים וחפירת תעלות עזב את הגרעין יחד עם חברו מיכאל זהרי (לימים פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית) והם החלו ללמוד בבית ספר תיכון בירושלים, בעת שהיו בשנות העשרים לחייהם. היה זה המפגש הראשון של קלעי עם מתמטיקה מחוץ לאריתמטיקה, והוא החליט להמשיך בלימודים גבוהים בתחום. ב-1929 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת רומא (לה סָפּיאֶנצָה); הדיסרטציה, שנעשתה בהנחיית פרנצ'סקו סֶוֶורי , הייתה בנושא "Curve intuitive piane e sghembe" ("עקומות אינטואיטיביות ישרות ומעוקמות", כלומר טיפול אינטואיטיבי בעקומות). ברומא שימש כמזכיר ההסתדרות הציונית.
קלעי שימש כמורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית בירושלים (של הזרם הכללי), וכן כמורה בבית המדרש למורים "מזרחי" (של תנועת המזרחי).
בשנת תרצ"ג נשלח לבגדאד (עיראק) לנהל את בית הספר התיכון "שַמַש" של הקהילה היהודית ולהורות מתמטיקה בכיתות הגבוהות שלו (תרצ"ג–תרצ"ה). היה זה תפקיד ההוראה הבכיר ביותר שניתן למורה מארץ ישראל. לדברי החוקר שאול סחייק, "ד"ר קלעי עשה רושם גדול על תלמידיו בשל ידיעותיו הרחבות, ועורר את השתאותם בדינמיות שלו. הוא לא היסס לפעול בגלוי להחדרת גאווה יהודית בקרב תלמידיו". הוא העסיק לצדו את אחיו שאול שניידר כמורה לעברית. בינואר 1935, אחרי שרשרת גזירות ומאסרים של חשודים בציונות, גירשו שלטונות עיראק באופן ברוטלי את קלעי ואחיו – שהיו שני המורים הארצישראלים האחרונים שנותרו בבגדאד – והושם קץ להעסקת מורים ארצישראלים בבתי הספר של הקהילה.
ב-1936 נישא לדינה (לבית שיינבוים), ובני הזוג היו הורים לשלושה.
בשובו לארץ המשיך להורות בגימנסיה העברית בירושלים.
לצד עבודת ההוראה, כיהן כיו"ר סניף ירושלים של הסתדרות המורים בארץ ישראל וכחבר מרכז (מועצת) הסתדרות המורים.
הוא הורה בַּגימנסיה בירושלים (ברחביה) עד ראשית שנות ה-50, אז התמנה למפקח על בתי הספר תיכוניים. בשנת 1953 נשלח על ידי המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של הסוכנות היהודית לנהל את ענייני החינוך העברי באוסטרליה ובניו זילנד.
באמצע שנות ה-50 התמנה למנהל המחלקה לבחינות במשרד החינוך, ושימש בתפקיד זה מספר שנים. בעת כהונתו הונהגה רפורמה ביחס לקבלת תעודת הבגרות: הוחלט להתיר הענקת תעודת בגרות גם לתלמידים שקיבלו ציון "בלתי מספיק" אחד.
שרגא קלעי חיבר וערך ספרי לימוד רבים בשטחים שונים של מתמטיקה (אלגברה, אריתמטיקה, טריגונומטריה, גאומטריה אנליטית וחדו"א) וכן ספר לימוד מקיף בפיזיקה – כולם ביחד עם חברו לסגל הגימנסיה, המורה זבולון תוחמן (טוכמן) (שהיה לימים למנהל הגימנסיה), למעט ספרו הראשון, שנכתב ביחד עם משה ימר (לימים פרופסור לפיזיקה ולפילוסופיה של המדע, מייסד המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, רקטור ונשיא האוניברסיטה). כל ספריו ראו אור בהוצאת "עבר" בירושלים (ובהוצאת ש' זק, שיצאה ממנה). ספריהם של "קלעי–תוחמן" זכו לפופולריות רבה בשנות ה-50 וה-60, יצאו במהדורות אחדות ושימשו כספרי הלימוד למקצועות הריאליים ברוב בתי הספר בארץ.
בשנים 62–1955 כתב שלושה מכרכי "אנציקלופדיה מעיין" שבעריכת ז. אריאל.
בנוסף, תרגם ספרי מדע פופולרי בפיזיקה ובביולוגיה. הספר הראשון בתרגומו, "הפיזיקה החדשה" (על תולדות התפתחותו של מדע הפיזיקה) לאלברט איינשטיין וליאופולד אינפלד, שראה אור ב-1947 בהוצאת ספרית פועלים, זיכה אותו בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת מהספרות המדעית. בתחילת שנות ה-50 פרסם עוד ארבעה תרגומים, כולם בספרית פועלים: "השיטה ההיסטורית בביולוגיה" לק"א טימיריאזב, "האטום" מאת פריץ קאהן, "הולדת השמש ומותה" מאת ג'ורג' גאמוב, וביוגרפיה של איוואן פבלוב.

לאחר מכן, בסוף אותו עשור ובמחצית הראשונה של שנות ה-60 ערך את התרגום העברי לספר "מתימטיקה למיליון" ללנסלוט הוגבן (ספרית פועלים), את התרגום לספרו המפורסם של ג'ורג' פויה "כיצד פותרין?" (אוצר המורה) ואת התרגום לספר הלימוד "פיסיקה" (4 כרכים) שחובר על ידי הוועדה ללימוד מדע הפיזיקה בארצות הברית  (הוצאת יחדיו). כמו כן, ערך את ספר היזכור לעיר הולדתו בוברקה, שראה אור בשנה האחרונה לחייו.
ש"פ קלעי תואר כ"בקי בשטחי-מדע שונים. איש-רעים ואיש-שיחה נלבב". הוא התגורר בירושלים, ברח' אלפסי 37 שבשכונת רחביה. נפטר בסתיו 1964 בתום מחלה ממושכת, בגיל 63. נקבר בהר המנוחות. הותיר את אשתו דינה (נפטרה ב-1969), שני בנים (שאחד מהם עסק גם הוא בהוראה) ובת (דיצה צור).

משפחה

אשתו של ש"פ קלעי, דינה קלעי (עץ-הדר), הייתה בין המפקדות של סניף "ההגנה" בירושלים. גם היא הייתה מורה, למלאכת יד, בבית ולימדה שנים רבות בבית ספר לבנות בירושלים.

נכדתו של קלעי ד"ר דינה קלעי (בת בנו מיכאל קלעי) היא משפטנית העוסקת בדיני הגבלים עסקיים, קניין רוחני ודיני חברות.

אחיה של אשתו, אברהם עץ-הדר (1910–1996), היה מחנך, ממייסדי הש"י (המודיעין הצבאי של "ההגנה") ואבי קשר היונים והיונאות בשירות "ההגנה". אשתו של אברהם, תמר עץ-הדר (1914–2006), הייתה מורה למתמטיקה, מפתחת מתודות להוראת המתמטיקה לתלמידי בית הספר היסודי.

אחיינו של קלעי פילון פרידמן (1929–1948) (בן אחותו שרה) היה מפקד בגדוד השלישי של הפלמ"ח וממייסדי מעין ברוך, שמותו בקרב על מצודת נבי יושע נחשב למופת של אחריות המפקד ורעות לוחמים (קלעי הוא שהעניק לו את השם "פילון").