google/wiki40b huggingface dataset:
רשומה (אחסון נתונים)

באחסון נתונים במחשב, רשומה היא יחידה בסיסית, המורכבת ממספר שדות בעלי קשר הדוק ביניהם.
בקובץ למושג "רשומה" משמעות טכנית: רשומה היא היחידה הנקראת או נכתבת על ידי מערכת ההפעלה בעת ביצוע פעולת קלט/פלט. רשומה כזו קרויה רשומה פיזית, כדי להבדילה מרשומה לוגית הכוללת לעיתים רשומות פיזיות אחדות בעלות קשר הדוק ביניהן.
בבסיס נתונים רשומה היא מכלול השדות המרכיבים פריט מידע מסוים. שדות אלה עשויים להימצא ברשומות פיזיות רבות, בהתאם למבנהו של בסיס הנתונים, אבל מבחינת המשתמש הם מהווים רשומה אחת. רשומה בבסיס נתונים טבלאי מורכבת משורות בטבלאות אחדות, המקושרות באמצעות מפתח ראשי משותף.
דוגמה: במרשם התושבים רשומת תושב תכלול את מספר הזהות שלו, השם הפרטי, שם המשפחה, כתובת, מספרי הזהות של הוריו, בן זוגו וילדיו ונתונים נוספים אודות תושב זה.
המרכז הסורי לזכויות אדם

המרכז הסורי לזכויות אדם (בערבית: المرصد السوري لحقوق الإنسان, תעתיק מדויק: אלמרצד אלסורי לחֻקוּק אלאנסאן; באנגלית: Syrian Observatory for Human Rights, ובקיצור SOHR) הוא ארגון תקשורתי, שמושבו בבריטניה, המציג עצמו כאחראי לתיעוד ואספקת מידע על הפרת זכויות האדם בסוריה ונתונים ממלחמת האזרחים בסוריה. דיווחיו מצוטטים באתרי חדשות רבים וגדולים כגון CNN ו-BBC, ומשמשים גם את האו"ם בקביעת מספר ההרוגים במלחמת האזרחים (אם כי לא כמקור יחיד). לטענת הארגון הוא אינו מקושר לאף גוף פוליטי, אך הוא נחשב למתנגד למשטר הסורי.

הקמה ופעילות

הארגון הוקם ומופעל מאז שנת 2006 על ידי ראמי עבד א-רחמן (رامي عبد الرحمن), שפועל מהעיר קובנטרי בבריטניה. ראמי עבד א-רחמן הוא שם העט של אוסמה סולימאן, סורי סוני הפעיל למען דמוקרטיה וזכויות אדם בסוריה שלאחר שלושה מאסרים קצרים בכלא הסורי ברח בשנת 2000 לבריטניה. עם הקמתו ב-2006 הארגון ניטר אחר שינויים בחוק ובמשפט הסורי ותיעד הפרות של זכויות אדם מצד המשטר הסורי. 
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011 הארגון עבר להתמקד בדיווח מהשטח על התפתחויות ואירועים ממלחמת האזרחים. לטענת עבד א-רחמן הארגון מספק מידע מקורי באמצעות רשת של פעילים בתוך סוריה שעמם הוא נמצא בקשר מתמיד בטלפון ובסקייפ. בריאיון בשנת 2011 טען כי לארגון יש יותר מ-200 פעילי שטח. המרכז הפך למקור מידע מרכזי לדיווחים חדשותיים ונתונים מספריים (כגון מספר ההרוגים) בקשר למלחמת האזרחים בסוריה, בפרט לאור הגבלת חופש העיתונות בסוריה מאז תחילת המלחמה והקושי של עיתונאים זרים לפעול באופן חופשי באזור.

ביקורת

מאז הפיכתו למקור מידע חשוב לאירועי מלחמת האזרחים, הארגון ספג ביקורת רבה מצדדים ומגופים שונים. במאמר על המחלוקת על מספר ההרוגים במלחמת האזרחים, מתאר אותו מוסא אל-ע'רבי (Musa al-Gharbi) כ"ארגון שהוא ללא בושה אנטי-משטרי [משטר אסד] ופרו-מהפכני".  נגד הארגון הועלו טענות להעדפת צדדים במלחמה ומתן נתונים מפוברקים או לא מדויקים מצד גורמים שונים. המשטר הסורי ואף מורדים סורים האשימו אותו בבגידה. לטענת עבד א-רחמן, ההאשמות והביקורת על פעילות הארגון נובעות מכך שהוא לא מצדד באף גורם פוליטי. 
בינואר 2012 פעיל אופוזיציה סורי בשם מוסעב עזאווי, שמקום מושבו בלונדון, העלה מכתב בדומיין  האינטרנט Syrianhr.org, דומיין הדומה מאד לדומיין של הארגון Syriahr.net. במכתב הועלו טענות שונות כנגד ראמי עבדול רחמן, אמינותו, כישוריו וקשריו. בין היתר נטען בו כי עבדול רחמן לא היה מייסד הארגון, וכי הוא השתלט על הדומיין של הארגון באמצעות שינוי ססמאות האתר, וכי הארגון האמיתי מיוצג בדומיין הראשון.  עבדול רחמן הכחיש את הטענות הללו ובכל מקרה הדומיין Syrianhr.org לא נשאר פעיל מאז וכיום אף משמש אתר אחר.
מנחם דוד הגר

הרב מנחם דוד הגר (נולד בט' בכסלו ה'תש"י, 30 בנובמבר 1949), הוא האדמו"ר משאץ ויז'ניץ בחיפה.

ביוגרפיה

נולד כבן בכור להרב משה הגר בעל "הברכת משה" ראש ישיבת יחל ישראל (סערט ויז'ניץ),  ולאלטע פנינה פעריל בת הרב חיים מנחם דוד הורוביץ, רבה של העיר דז'יקוב. למד בישיבת עץ חיים ווילרייק שבאנטוורפן.
בשנת ה'תשכ"ט נישא לבלומא מלכה, בת הרב חיים אלתר פאנעט, אב"ד קארלסבורג, ולימים רבה של שכונת שייך מוניס בתל אביב. לאחר נישואיו היה מנהל רוחני בתלמוד תורה וישיבת סרט ויז'ניץ בחיפה. נסמך לרבנות בידי הרב יצחק יעקב וייס, הרב משה אריה פריינד, הרב עובדיה יוסף והרב יצחק ניסים.
בשבת פרשת שקלים בשנת ה'תשל"ב מונה לאדמו"ר על ידי דודו הרב אליעזר הגר, האדמו"ר הקודם מסערט ויז'ניץ.
הקים מוסדות בשם "אהל משה" הכוללים תלמוד תורה, ישיבה וכולל אברכים ברחוב הרצל בעיר. מתגורר בשכונת רמת ויז'ניץ. בית מדרש נוסף של החסידות קיים בעיר אשדוד, בניהולו של בנו הרב ברוך.
הוא מוסר מדי שבוע שיעור בבית כנסת בשכונת דניה.
המדריך הפתוח

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
המדריך הפתוח (באנגלית: Open Directory Project, בסלנג: DMOZ) היה מדריך אתרים עולמי המבוסס על בדיקה יחידנית של האתרים המתפרסמים בו על ידי עורכים מתנדבים.
שמו העממי של המדריך הוא דמוז (dmoz), כקיצור ל-Directory MOZilla. המדריך היה שייך לחברת Netscape שנקנתה על ידי AOL יחד עם המדריך. למרות שהמדריך שייך לחברה מסחרית, כל המידע הקיים בו מותר לשימוש תחת רישיון ייחוס.
המדריך הפתוח נסגר בתאריך 17/3/2017, עקב החלטה של בעלת המדריך, חברת AOL, להפסיק את תמיכתה בו. מאז סגירתו, הפך אתר המדריך לדף בעל עמוד אחד, ובו הודעה על הסגירה, יחד עם הפניות לארכיון המדריך ולפורום הדיונים שלו.

היסטוריה

פרויקט המדריך הפתוח נוסד על ידי ריצ' סקרנטה ובוב טרואל בשנת 1998 מחברת סאן מיקרוסיסטמס תחת השם Gnuhoo. הקטגוריות של פרויקט Gnuhoo התבססו על מבנה הקטגוריות בקבוצות הדיון ב-UseNet.
הפרויקט עלה לרשת בחמישי ביוני, 1998 ושמו שונה מאוחר יותר ל-Newhoo. לאחר שנרכש על ידי חברת Netscape שונה שמו ל-Open Directory Project.
באוקטובר 1998 מנה המדריך מאה אלף כתובות, כשנה לאחר מכן הוא מנה מיליון כתובות. בשנת 2000 עבר הפרויקט את מספר הכתובות ביחס למתחרהו Yahoo directory עם 1.6 מיליון כתובות. עם הזמן, גבר הפרויקט על רוב מתחריו בתחום האינדקסים].

המדריך

בדומה לסידור הקבוצות ב-Usenet מסודרים תוכני הפרויקט בצורה היררכית המאפשרת גישה מנושאים כלליים לנושאים ספציפיים.
במקור היו הקטגוריות: מבוגרים, אמנות, עסקים, מחשבים, משחקים, בריאות, בית, חדשות, הפניות, מדעים, קניות, חברה וספורט. בעוד שהקטגוריות הראשיות, לא שונו רבות, הקטגוריות המשניות משתנות בתדירות רבה.
ביולי, 1998, החל הפרויקט לפעול במספר שפות נוספות ונכון למאי 2005 פעל האינדקס ב-75 שפות].

תחזוקה

הפרויקט מתוחזק על ידי עורכים. בעוד חלק מהעורכים עוסקים בחיפוש והוספת אתרים חדשים, חלקם מתעסקים בתחזוקת המידע הקיים, תיקון שגיאות ומיון מידע. כדי לעזור בהסרת אתרים שירדו מהרשת, משתמש האינדקס בזחלן רשת בשם Robozilla הבודק האם האתרים קיימים. הזחלן אינו מסיר אתרים מבסיס הנתונים אלא מודיע לעורכים הפועלים בהתאם.
כיום, מייחסים חלק ממנועי החיפוש (למשל גוגל) חשיבות רבה לאתרים שמקושרים מהמדריך הפתוח בעת שקלול חשיבות הדף דבר היוצר סחר בדומיינים שקושרו מהמדריך.
הפרויקט עובד עם פורום מסוג phpBB ותוכנת החיפוש lsearch. כדי לאפשר תמיכה בריבוי שפות, תוכני האתר נמצאים בקידוד תווים UTF-8. לפני זה, הקידוד היה ISO 8859-1 עבור הערכים באנגלית, וקידוד לפי הצורך של השפה בדפים בשפות השונות.

מדיניות

האינדקס מנוהל על ידי עורכים בהתנדבות. בעת בדיקת הבקשה נלקחות בחשבון התרומות של המשתמש, הבנתו את התפיסה של המדריך הפתוח, הצורך בעורכים נוספים ועוד. כל עורך מקבל קטגוריה לערוך, והוא אחראי על עריכתה ועל עריכת כל הקטגוריות שתחתיה. עורך רשאי לבקש מינוי עורך לאחת מתתי-הקטגוריות עליהן הוא אחראי ולבקש לפתוח קטגוריות חדשות.
בעת קבלת בקשה להוספת אתר חדש הוא מועבר לעורך רלוונטי, החלטות העורכים מתבצעות על סמך מסמך עקרונות העריכה של האינדקס.
יו הפנר

שנים ראשונות

הפנר נולד בשיקגו שבארצות הברית למשפחה נוצרית-מתודיסטית. למד בתיכון שטיינמץ, ושירת ככתב צבאי בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן, למד פסיכולוגיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ב-1949 למד סמסטר אחד לקראת תואר מוסמך בסוציולוגיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.

ב"פלייבוי"

הפנר הפך למולטי-מיליונר בזכות מגזין פלייבוי. הוא הרחיב את פעילותו לתחום הטלוויזיה כשיצר את התוכנית "הפנטהאוז של פלייבוי" (1959–1960), ואירח בה בדרנים, מוזיקאים ואנשי חברה. התוכנית הייתה מהפכנית לזמנה, כי הראתה לבנים ושחורים מבלים יחד, ונתנה במה למוזיקאים שחורים מובילים. לאחר פתיחת מועדון פלייבוי בשיקגו, רכש הפנר וילה ענקית במרכז שיקגו, והפך אותה ל"אחוזת פלייבוי". הבית אירח מסיבות מסביב לשעון והתהדר בבריכת שחייה במרתף שתחתיתה שקופה והיושבים בבר יכלו לראות את השוחים בה. הקומה העליונה של הבית הוקדשה להלנת "שפנפנות"- המלצריות של מועדון פלייבוי. ב-1971 קנה הפנר אחוזה בשטח כ-20 דונם בלוס אנג'לס, והפך אותה ל"אחוזת פלייבוי מערב" - ששימשה כביתו הפרטי. באחוזה נערכו מסיבות רבות ומתוקשרות, והיא הפכה לאחד הבתים הידועים ביותר בלוס אנג'לס, ולמרכז חשוב של החברה ההוליוודית.
בשנת 2008 שיחק בסרט הקומי "בית השפנפנות" בתפקיד עצמו.
בנוסף, בשנת 2009 שיחק בסרט הקומי "מיס מרץ"  גם כן בתפקיד עצמו.

חייו הפרטיים

ב-25 ביוני 1949 התחתן הפנר עם חברתו לאוניברסיטה מילדרד ויליאמס, שילדה לו את כריסטי הפנר  (היום מנהלת חברת פלייבוי) ואת דייוויד. לפני חתונתם סיפרה ויליאמס להפנר שהיה לה רומן, והוא תיאר רגע זה כ"רגע הכי הרסני בחיי". הזוג התגרש ב-1959, אחרי עשר שנות נישואים. אחרי הגירושין בילה הפנר עם נשים רבות (אלפים, על פי טענתו), וניהל קשרים עם מספר נשים במקביל. לדבריו אף התנסה במין עם גברים.
ב-1985, בגיל 59, לקה הפנר בשבץ מוחי קל, ובעקבותיו מיתן מעט את חייו. ב-1 ביולי 1989 הוא נישא לקימברלי קונראד, נערת השנה דאז של המגזין. קונראד ילדה לו שני בנים, מרסטון גלן (1990) וקופר ברדפורד (1994). הם נפרדו ב-1998, אך התגרשו רק במרץ 2010. מאז הפרידה ניהל הפנר מערכות יחסים שונות, ובשיאן היו לו שבע בנות זוג בעת ובעונה אחת. תוכנית המציאות הנערות בבית השכן (The girls next door) שודרה במשך שש עונות, בשנים 2005–2010, ותארה את חייו באחוזת פלייבוי עם שלוש בנות זוג (ביניהן הולי מדיסון). בדצמבר 2010, בגיל 84, הודיע הפנר על כוונתו להינשא לחברתו קריסטל האריס, בת 24. ביוני 2011 הודיע שהחתונה בוטלה חמישה ימים לפני האירוע.
הפנר תמך במפלגה הדמוקרטית ותרם לה כספים רבים.
אוגוסטה, נסיכת בריטניה

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-31 ביולי 1737 בארמון סנט ג'יימס, לונדון, לפרדריק, נסיך ויילס ולאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ומגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט. אוגוסטה גדלה בארמון קיו, שם התחנכה יחד עם אחיה ג'ורג' הנסיך מוויילס, ולמדה היסטוריה, ספרות, צרפתית ואיטלקית.
ב-16 בינואר 1764 התחתנה אוגוסטה עם בן דודה קרל וילהלם פרדיננד, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל בקפלה המלכותית בלונדון, ולאחר מכן נסעו השניים לבראונשווייג. לקראת לידת בתה הבכורה - אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, נסעה אוגוסטה לבריטניה, על מנת ללדת בסיבה מוכרת. בכל תקופת חייו של חמיה - קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, הייתה אוגוסטה בצל חמותה הדומיננטית - פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, ומשום כך התרחקה מחיי החצר. בשנת 1780 מת חמיה קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
בשנת 1806 נהרג בעלה קרל וילהלם פרדיננד במהלך קרב ינה-אאורשטדט, ולאחר מכן נכבשה דוכסות בראונשווייג. בעקבות כך ברחה אוגוסטה לבריטניה, והתגוררה שם לצד משפחתה עד למותה ב-31 במרץ 1813.
תקן נאט"ו לסימון כוחות

APP-6A הוא התקן של נאט"ו לסימון כוחות צבא על-גבי מפות. התקן המקורי אומץ בשנת 1986, וגרסתו האחרונה עודכנה בשנת 2001. למרות שאיננו כוללני, הסימונים העיקריים (ובעיקר אלו המסמנים יחידות חי"ר ושריון) הם סימונים המקובלים בכל העולם, ומופיעים לעיתים קרובות על מפות מבצעים המצורפות לספרי צבא והיסטוריה צבאית.
התקן הנ"ל מאפשר אחידות בסימול המבצעי, בפירוט רב ככל האפשר לגבי הכוחות הפועלים בשטח, כדי לאפשר שיתוף-פעולה הדוק בין כוחות נאט"ו השונים, בפיתוח, מבצעים ואימונים. כאמור, התקן הושאל גם לסימונים בתחקירים היסטוריים-צבאיים.

גרפיקה טקטית

פרט לסימון כוחות, תקן APP-6A מאפשר גם גרפיקה טקטית המאפשרת לייצג מידע מבצעי שלא ניתן לייצגו על ידי סמלים בלבד, כמו למשל גזרות פעילות, סימוני תחומים מיוחדים (אזורי נחיתה/הצנחה) וסימונים ייחודיים אחרים שמתייחסים לגאומטריה של שדה-הקרב ושחיוניים לצורך תכנון וניהול הקרבות.

מידע נוסף ודוגמאות

מימין ומשמאל למסגרת, בכתב תחתי, ניתן לציין את שם היחידה (משמאל) ומספרה (מימין).
לדוגמה, סימנה של פלוגת החי"ר המשוריין ה-42 מ"כוחותינו" יראה כך:
וסימנה של אוגדת נ"ט ממוכנת (כוח דמיוני) של האויב יראה כך:
מפה לדוגמה של מחלקת היסטוריה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, המתארת את הכוחות בחזית התעלה בשלבים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים ניתנת כאן. במפה ניתן לזהות, בנוסף על הסימונים שהוזכרו לעיל, גם סימונים של מפקדות אוגדתיות ופיקודיות, קווי התקדמות, גבולות גזרה וכו':
אלניה ולדיקווקז

היסטוריה

הקבוצה הוקמה על ידי קומוניסטים בריטיים ב-1921 ונודעה בשם יוניטאס (Unitas).
הישגה הגדול ביותר של הקבוצה הייתה הזכייה באליפות הרוסית ב-1995 ושבירת המונופול של ספרטק מוסקבה על הליגה. בעונת 1992 וב-1996 הקבוצה סיימה כסגנית אלופה. בכל מקרה בשלב המוקדמות של ליגת האלופות הקבוצה הובסה 3–10 על ידי ריינג'רס. מאמנה בתקופה המוצלחת היה ואלרי גזאייב ש"נחטף" אחר כך על ידי צסק"א מוסקבה יחד עם מספר שחקנים, מה שדרדר קשות את הקבוצה למחצית התחתונה של הטבלה במהלך השנים הבאות ובעונת 2005 נשרה לליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן הקבוצה הייתה בסכנת הדחה נוספת, אולם לבסוף שבה לליגת המשנה ועד עונת 2009 הקבוצה התמקמה בליגה הרוסית הראשונה. ב-2010 הקבוצה נטלה את מקומה של מועדון הכדורגל מוסקבה בליגה הבכירה, לאחר שהאחרונה הכריזה על פשיטת רגל, אולם נשרה אף היא עם סיום העונה.
במאי 2011 הקבוצה גברה על פ.צ. רוסטוב והעפילה לגמר הגביע הרוסי, שם הפסידה 1–2 לצסק"א מוסקבה, אך הבטיחה למעשה את מקומה בליגה האירופית בעונת 2011/2012, שהיה להישגה הגדול ביותר ב-15 השנים האחרונות.
בעונת 2012/2013 הקבוצה חזרה לליגה העליונה אך נשרה ממנה בתום העונה. בעקבות משבר פיננסי הקבוצה הפסיקה להתקיים ב-10 בפברואר 2014, אך לקראת עונת 2014/2015 שונה שמה של קבוצת המילואים של המועדון לאלניה ולדיקווקז והיא החלה לשחק בליגה השלישית ברוסיה.
ב-2016 הקבוצה פורקה והוקמה מחדש בשם "ספרטק ולדיקווקז". בשנת 2019 אורגנה מחדש תחת השם "אלניה", במשחק הקבוצה נגד דינמו לגיון מחצ'קלה במסגרת ליגת הכדורגל המקצוענית, ביולי 2019, נשבר שיא צופים של 15,000 איש שהגיעו לתמוך בקבוצה באצטדיון ספרטק.
MINDS

היסטוריה

Minds נוסדה על ידי ביל אוטמן, ג'ון אוטמן ומארק הרדינג בשנת 2012, והושקה לציבור בחודש יוני 2015.
השירות מפותח על ידי תאגיד Minds Inc.
הרשת צומחת בקצב מהיר ודרוגה כעת עומד על 4,302 לפי דרוג אלכסה נכון ל-20 ביוני 2017.
בתאריך 9 במאי 2017 יצאה Minds לגיוס המוני באמצעות האתר Wefunder של 300 אלף-1,000 אלף דולר, תמורת הנפקת זכויות למניות (לפי שווי גיוס עבור הרשת של 15M$). כחצי מיליון דולר גויסו ממאות משתמשים תוך יממה וחצי.

תמיכה בהתקנים

Minds נתמכת הן על ידי מחשבים שולחניים והן על ידי מכשירים ניידים. אפליקציה רשמית של הרשת זמינה עבור iOS ו-Android.
Minds מאפשרת שיתוף של תמונות וקטעי וידאו. אפשרויות השמעת וידאו כוללים 360p ו 720p באמצעות וידאו HTML5 ו-H. 264/MPEG-4 AVC.
הרשת החברתית Minds כוללת הצפנה מקצה-לקצה ושירות הודעות מוצפן אסימטרית עם סיסמאות פרטיות.

Minds.org

Minds.org הוא פורטל הקהילה עבור קוד המקור והתיעוד של Minds.
כולל אפאצ 'י קסנדרה, Neo4j, אפצ'  קורדובה, AngularJS, PHP, Nginx ו-Elasticsearch.

המודל העסקי

Minds גובה עמלות מטרנזקציות של העברת נקודות בין המשתמשים השונים, מרכישת נקודות על ידי המשתמשים, מפרסומות ומתן חסויות.
כמו כן Minds מאפשרת באמצעות מערכת רכישת הנקודות שלה למשתמשים ולעסקים  ליצור רשת חברתית משלהם, בהתבסס על הפלטפורמה של Minds.
Minds מתגמלת תוכן ומעורבות (פרסום תכנים, הקלקות, הצבעות, הפניות והערות) עם נקודות, אשר בהן המשתמשים יכולים להשתמש כדי להגדיל חשיפה לפוסטים.
משתמשים יכולים גם לרכוש נקודות עם PayPal ועם ביטקוין, אשר מוטמעים בארנק הדיגיטלי של Minds.
בית חנינא

היסטוריה

הוצע לזהות את הכפר בית חנינא עם עֲנִיָּה המקראית, הנזכרת בחזון מסע סנחריב לירושלים – או עם עֲנַנְיָה המקראית, עיר שהתיישבו בה עולי בבל מבני בנימין.
ברישום מס עות'מאני מ-1596 נכללת בית חנינא כחלק מנפת ירושלים, עם 28 בתי אב. ברישום גרמני משנת 1870 לערך נזכרת בית חנינא ככפר עם 28 בתים ו-240 תושבים. סקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1881 מתאר את בית חנינא "כפר בגודל בינוני עם בתי אבן, העומד על אדמה סלעית מאוד ברכס שבין שני עמקים. הוא מוקף בעצי זית, ויש לו מספר מעינות במרחק מה מערבה. יש גם כרמים בכפר".
בתקופת המנדט הבריטי גדלה משמעותית אוכלוסיית הכפר, ו-1945 הגיעה אוכלוסייתו לכדי 1,590 נפש. הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות הותירו את הכפר בשליטת ממלכת ירדן. בתקופה זו רבים מתושבי הכפר היגרו לארצות חוץ, מרביתם לארצות הברית ואמריקה הלטינית. מאידך, התיישבו בכפר פליטים רבים שהגיעו מסביבות יפו. 
בשנות השלטון הירדני החלו בני הכפר לבנות בתים על האדמות המזרחיות של הכפר, שגבלו בכביש ירושלים-רמאללה משני עבריו ואזור זה, שנקרא "בית חנינא החדשה", קיבל אופי  עירוני יותר. עם זאת, תחת השלטון הירדני לא נכלל החלק העירוני של בית חנינא בתחום השיפוט של מזרח ירושלים. בית חנינא נחשבה פרבר אמיד של ירושלים הירדנית והתגוררו בה שרים, חברי בית הנבחרים הירדני, אנוור אלח'טיב, מושל מחוז ירושלים, ראש העירייה הירדני רוח אלח'טיב, וכן משפחת דג'אני העשירה, ומשפחת אלקטב האמידה, שבביתה התגורר חוסיין, מלך ירדן בביקוריו בירושלים. 
עם איחוד העיר לאחר מלחמת ששת הימים נכללה "בית חנינא החדשה" בתוך שטחה המוניציפלי של ירושלים היות ששכנה על הדרך שהובילה אל שדה התעופה עטרות שהוחלט לספחו לשטח העיר, אך הכפר בית חנינא המקורי נותר מחוץ לשטחה המוניציפלי של העיר המאוחדת והשתייך, בתקופת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים ובתקופת המנהל האזרחי, לנפת רמאללה. תושבי בית חנינא החדשה קיבלו תעודת זהות ישראלית והחלה בו תנופת איכלוס מרשימה. כך התפשטה שכונת בית חנינא עד שכונת שועפאט בדרום, נווה יעקב ופסגת זאב במזרח ואזור התעשייה עטרות בצפון. משרדי הצלב האדום עברו אז לבית חנינא.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה ובעקבות בניית גדר ההפרדה בקטע "עוטף ירושלים", החלה השכונה להתנתק מתפקידה המסורתי כמחברת בין ירושלים לרמאללה, וקיבלה ציביון עירוני יותר המחובר למרכז ירושלים מבחינת שירותים, לימודים, מסחר ותעסוקה. הגדר גם יצרה הפרדה בין הכפר המקורי בית חנינא ("בית חנינא אל-בלד"), שנותר מחוץ לה, לבין שכונת בית חנינא (בית חנינא החדשה - "בית חנינא אל ג'דיד") שנכללה ב"עוטף ירושלים". הכפר הפלסטיני בית חנינא משתייך, מאז הסכמי אוסלו, לנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית ואוכלוסייתו כ-1,000 תושבים.
בשנת 1998 נחנך כביש חדש - "דרך האלוף נרקיס" - הממשיך את דרך בר לב לכיוון בית חנינא, פסגת זאב ונווה יעקב. בנוסף הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים שנחנך ב-2011 עובר בשכונה. קו הרכבת הפך למטרה קבועה ליידוי אבנים. ביולי 2013 התפרסם שנמצאו באזור שרידי דרך רומית עתיקה.
בשכונה זו בית השבעה בו מתגוררות מספר משפחות יהודיות.
בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה, אוניברסיטת תל אביב

בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה. בבית-הספר מתקיימים מחקרים ותוכניות לימודים לתואר ראשון (בוגר) לתואר שני (מוסמך) ולתואר שלישי (דוקטור).

היסטוריה של בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה

החוג לפסיכולוגיה של אוניברסיטת תל אביב הוא השלישי שהוקם בישראל. החוג הוקם בשנת 1961 על ידי פרופ' הנס קרייטלר, בקמפוס הראשון של האוניברסיטה באבו כביר. בשנים הראשונות הייתה בחוג אוירה חלוצית של סוללי דרך, והקשר בין המורים לבין הסטודנטים היה הדוק. עם המורים הראשונים נמנו פרופ' ורה מהלר, שהייתה עוזרתו של קורט לוין, ולימדה תאוריות אישיות ופסיכולוגיה התפתחותית, פרופ' רודולפינה מנצ'ל, מומחית בינלאומית להתנהגות בעלי חיים ואילוף כלבים, ופרופ' ישעיהו לייבוביץ שבא מירושלים ללמד פסיכולוגיה פיזיולוגית.
האוריינטציה בראשית הדרך הייתה בעיקר קלינית, והתבססה על גישה אירופאית, עם מעט השפעות מן הפסיכולוגיה האמריקאית. דרך הלימוד כללה התעמקות במקורות הכתובים של אבות הפסיכולוגיה בליווי הדרכה צמודה.
לאחר כארבע שנים עבר החוג לקמפוס החדש של האוניברסיטה, ברמת אביב, והתמקם בבניין גילמן. האכסניה החדשה כללה מעבדה למחקר פסיכולוגי שנבנתה בתרומה של האגודה הפרה-פסיכולוגית האמריקאית, והייתה ציון דרך בכיוון ההתפתחות המחקרי. צוות המורים הלך וגדל, ולדור המייסדים, שהיה במקורו בעיקר אירופאי, נוספו בוגרי החוג, וכן חברי סגל שייצגו את הפסיכולוגיה האקדמית האמריקאית.
בשנת 1967 נפתחו לימודי תואר שני, תחילה במגמה הקלינית ובמגמה החינוכית ואחר כך נוספו מגמות בתחום החברתי, התעסוקתי, הקוגניטיבי והפסיכוביולוגי. בשנת 1978 נפתחה בחוג התוכנית ללימודי דוקטורט.
במשך שנים רבות היה החוג חלק מהפקולטה למדעי הרוח, אך במחצית שנות השמונים התנהל מאבק בין הפקולטות למדעי הרוח והפקולטה למדעי החברה על מיקומו הסופי. לבסוף גברה הפקולטה למדעי החברה, ומאז 1987 החוג הוא חלק ממנה.
בשנת 2012 שודרג מעמדו של החוג, והוא הפך לבית הספר למדעי הפסיכולוגיה. באותה שנה פורסם כי החוג פרסם את המספר הגבוה ביותר של מחקרים אקדמיים בישראל בנושאי פסיכולוגיה, בעשור שקדם לפרסום, ביחס לחוגי פסיכולוגיה באוניברסיטאות אחרות.
כיום בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה בתל אביב הוא הגדול מבין החוגים המקבילים בישראל בהיקף סגל ההוראה, המחקר ובמספר הסטודנטים.

לימודי תואר ראשון בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה

תוכנית התואר הראשון בנויה בעיקר על קורסי מבוא, המקנים לתלמידים רקע בענפיה השונים של הפסיכולוגיה. כמו כן, מושם דגש על הכשרת הסטודנטים לעיסוק במחקר אמפירי, בשיטות מחקר, בסטטיסטיקה ובשימושי מחשב. בנוסף לכך מחייבות הדרישות עריכת מחקר אמפירי עצמאי והגשתו כעבודה סמינריונית.
הלימודים בבית-הספר הם במסלול דו-חוגי. מסלול זה הוא חובה לכל תלמיד בשנה א'. עם זאת, קיים גם מסלול לימודים חד-חוגי מורחב החל מהשנה השנייה ללימודיו של התלמיד.
את החשיפה לצדדים השימושיים של הפסיכולוגיה מקבל תלמיד התואר הראשון במסגרת "לימודי שדה" בהם הוא מתנסה בפעילות מודרכת בהקשר חינוכי או טיפולי מחוץ לאוניברסיטה.
זאב שרף

ביוגרפיה

שרף נולד בשנת 1906 בכפר איזוור (כיום איזווארלה סוצ'ביי ברומניה), במחוז סלטין שבחבל בוקובינה שבגבול בין אוקראינה ורומניה, אז בחלק האוסטרי של אוסטרו-הונגריה, בנם של רחל לבית פומרנץ ומאיר צבי שרף (Scharf).
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל מרומניה.
לאחר עלייתו לארץ היה שרף פעיל בתנועת הנוער של "פועלי ציון", ובמשך זמן-מה היה חבר קיבוץ שפיים. שרף היה אף ממייסדי ומראשי תנועת הנוער "הבחרות הסוציאליסטית".
במחצית השנייה של שנות ה-30 כיהן שרף כמזכיר מרכז "הפועל".
במלחמת העולם השנייה שירת שרף במפקדת "ההגנה", והיה ממפקדי הש"י (שירות ידיעות), שירות המודיעין של ארגון "ההגנה", בשנים 1949–1944. תחום טיפולו היה בעיקר ארגוני האצ"ל והלח"י.
משנת 1941 התגורר בירושלים. בין השנים 1945–1947 כיהן כמזכיר המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית.
היה נשוי להניה (בת משה). שני ילדיו נקראו יאיר וצפור.

פעילותו למען הקמת המדינה

בדצמבר 1947 נתמנה שרף למזכיר "ועדת המצב", שהייתה הוועדה אשר התכוננה לקראת הכרזת המדינה והכינה את הקמתו של מנגנון המדינה.
בשנת 1948 נתמנה למזכיר הממשלה הזמנית, הכין וניהל את טקס הכרזת המדינה, וכיהן בתפקיד מזכיר הממשלה בין השנים 1957-1948, בממשלותיהם של דוד בן-גוריון ומשה שרת.
בשנת 1954 מונה לתפקיד הממונה על הכנסות המדינה במשרד האוצר לאור כוונתו להנהיג מדיניות תקיפה של גביית מיסים. לאחר שבע וחצי שנים, באוגוסט 1961 התפטר מתפקיד זה, לאחר שהתנהלות מדיניות המיסים של ישראל נכנסה לשגרה. עם פרישתו של טדי קולק מתפקיד מנכ"ל משרד ראש הממשלה ב-1964 מונה שרף ליועץ כללי לראש הממשלה, כמינוי זמני עד לבחירות לכנסת, ובהתנדבות, זאת על מנת שלא יהפוך לעובד מדינה ובכך תמנע ממנו האפשרות להיבחר לכנסת ותפגע הפנסיה שלו.

פעילות פרלמנטרית

בבחירות לכנסת השישית בשנת 1965 נבחר שרף לראשונה כחבר כנסת, וכיהן בכנסת עד 1973. בראשית ימי הכנסת השישית כיהן שרף כחבר בוועדת הכספים ובוועדת הפנים.
ב-22 בנובמבר 1966 התמנה שרף לתפקיד שר המסחר והתעשייה בממשלת אשכול, וב-5 באוגוסט 1968 התמנה לתפקיד שר האוצר בנוסף על תפקידו הקודם. שרף המשיך לכהן בשני תפקידים אלו גם בממשלה שהקימה גולדה מאיר לאחר פטירת אשכול.
לאחר הבחירות לכנסת השביעית, והקמת הממשלה בשנית בידי גולדה מאיר, התמנה שרף לתפקיד שר השיכון, בו כיהן לאורך כל ימיה של אותה הממשלה (עד 10 במרץ 1974). בזמן היותו שר השיכון נתן עדיפות לבעיות הזוגות הצעירים, וגם מצוקת השכונות הייתה לנגד עיניו, ולכן המליץ להקים ספריות עשירות במאגרי מידע, כדי לאפשר הכנת שיעורים גם לתלמידים ממשפחות מרובות ילדים.
הלכות הרחקה מגויים

הלכות הרחקה מגויים הן הלכות שנועדו למנוע היטמעות של יהודים בחברה הנוכרית, הידמות של יהודים לדרכי הנוכרים או קרבה לגוי באופן שעלול להביא את היהודי לעבירה בשוגג. המצוות העיקריות העומדות ביסוד הלכות אלו הן איסור חוקות הגויים, איסור נישואי תערובת והלכות איסור והיתר.
בפועל הלכות אלו מקשות על יצירת קשרים חברתיים בין יהודים לגויים, חלקן על מנת למנוע קירבה שעלולה להביא לנישואים בין-דתיים ולהתבוללות, וחלקן על מנת למנוע מצב של היכשלות באכילת מאכלים אסורים שהנכרי עלול לערב במאכל שהוא שותף במידה כזו או אחרת בתהליך הכנתו עבור הישראל. רוב הלכות ההרחקה מגויים נכללות בכלל גזירות "שמונה עשר דבר".
הלכות אלו כוללות ברובן איסורי אכילה: חלב נכרים, פת עכו"ם, בישולי גויים, סתם יֵינָם ושֵׁכר גויים. אך גם איסור ייחוד וטלטול בחצר משותפת. שמן זית של נוכרי נאסר בשלב מסוים, אך לאחר מכן הותר. לדעת רבים גם השתתפות במסיבה שרובה גויים, הכוללת אכילה ושתייה, אסורה.
האיסורים נקראו במקורם בשמות: "חלב גוי" (או "נוכרי"), "פת גוי", "בישול גוי", אך בפי הציבור שגורים הם בכינויים "חלב עכו"ם", "פת עכו"ם" וכדומה. שינוי זה הוא תוצאת פעילות הצנזורה הנוצרית, שהמירה כל מופע בתלמוד ובפוסקים שבו כתוב "גוי" או "נוכרי", למילה "עכו"ם", דהיינו "עובדי כוכבים ומזלות", על מנת ליצור מיצג-שווא לפיו אין האיסורים והגינויים בתלמוד חלים על הנוצרים, שאינם סוגדים לגרמי השמיים.

מקור לדיני הרחקה מגויים

כל דיני ההרחקה מגויים הם גזירות חכמים. אולם מספר ראשונים מצאו בפסוקים אסמכתא לעיקרון הבידול שיש לנהוג בנכרים ובמאכליהם, על מנת למנוע חשש של התבוללות עימם ומתוך כך הגעה לידי חטאים חמורים נוספים:
פֶּן תִּכְרֹת בְּרִית לְיוֹשֵׁב הָאָרֶץ וְזָנוּ אַחֲרֵי אֱלֹהֵיהֶם וְזָבְחוּ לֵאלֹהֵיהֶם וְקָרָא לְךָ וְאָכַלְתָּ מִזִּבְחוֹ: וְלָקַחְתָּ מִבְּנֹתָיו לְבָנֶיךָ וְזָנוּ בְנֹתָיו אַחֲרֵי אֱלֹהֵיהֶן וְהִזְנוּ אֶת בָּנֶיךָ אַחֲרֵי אֱלֹהֵיהֶן
— שמות פרק ל"ד, פסוקים ט"ו-ט"ז
וכפי שאכן קרה במעשה חטא בנות מואב, שבמהלכו קראו בנות מואב ומדיין לעם ישראל לאכול מזבחי אלוהיהן, ומתוך כך חטאו עם ישראל והשתחוו לאלוהיהן:
וַיֵּשֶׁב יִשְׂרָאֵל בַּשִּׁטִּים וַיָּחֶל הָעָם לִזְנוֹת אֶל בְּנוֹת מוֹאָב: וַתִּקְרֶאןָ לָעָם לְזִבְחֵי אֱלֹהֵיהֶן וַיֹּאכַל הָעָם וַיִּשְׁתַּחֲווּ לֵאלֹהֵיהֶן
— במדבר פרק כ"ה, פסוקים א'-ב'

ייחוד עם גויה

מהתורה אסורים נישואין עם גויה, ומדרבנן גם זנות עם גויה. מגזירת שמונה עשר דבר נאסר גם ייחוד עם גויה.