google/wiki40b huggingface dataset:
לעולם לא עוד

לעולם לא עוד (ביידיש: קיינמאָל מער; ברוסית: Никогда больше; בפולנית: Nigdy Więcej; בגרמנית: Nie Wieder; באנגלית Never Again; בצרפתית: Plus Jamais) הוא ביטוי המתאר לקח שלמד העם היהודי מהשואה ולפיו אסור שפשע כזה - רצח עם גזעני, אכזרי ושיטתי - יתרחש בשנית.
בהקשר למדינת ישראל הביטוי משמש כמוטו לאחת ממטרות הקמתה: הבטחת ביטחון העם היהודי ודאגה לכך שרצח עם שיטתי כנגד העם היהודי לא יתרחש בשנית. הביטוי נפוץ בהקשר של צבא יהודי והגנה עצמית, כאשר ההקשר הוא שכוח יהודי לוחם וחמוש יבטיח שהעם היהודי לא יעמוד שוב חסר מגן. הביטוי משמש גם כהצדקה להתחמשות של ישראל והפעלת צה"ל למרות ביקורת בינלאומית. בין השאר נטען שהנשק הגרעיני שלכאורה יש לישראל נועד להבטיח ש"לעולם לא עוד" יעמדו היהודים, ובפרט ישראל, בפני השמדה, וזאת על ידי הרתעה אסטרטגית וברירת שמשון.
הביטוי משמש גם מוטו לצבאיות היהודית ונפוץ בנאומים מדיניים, טקסי זיכרון, בעיתונות, במאמרי דעה, בפרסומים שונים ועוד.
 הביטוי גם נמצא בשימוש בקרב ארגונים שונים, בהם הליגה להגנה יהודית; בשנת 1971 כתב מנהיג הליגה, הרב מאיר כהנא, את ספרו הראשון וקרא לו בשם "Never Again". להקת המטאל Disturbed כתבה שיר בשם "Never Again" שנושאו הוא השואה ומניעת שואה נוספת נגד העם היהודי. בשנת 2000 יצא ספרו של ההיסטוריון מרטין גילברט: Never Again: A History of the Holocaust.
יש המכלילים אותו ללקח אוניברסלי: על הקהילה הבינלאומית להבטיח ולפעול שרצח עם לא יתרחש בשנית, כפי שהתרחשה השואה. כך למשל עשה שר החוץ האמריקאי ג'ון קרי שימוש בביטוי "לעולם לא עוד" בהתייחס לצורך של ארצות הברית להגיב צבאית על המתקפה בנשק כימי בסוריה שביצע נשיא סוריה בשאר אסד.
Gangsta Bitch Music, Vol. 1

התביעה

בשנת 2017, נודע לציבור כי קארדי בי נתבעה על ידי הגבר שמופיע בעטיפה, וזאת מכיוון שטען כי לא ידע בכלל שהוא מופיע על העטיפה, וכי זה נעשה באמצעות תוכנת עריכות ללא רשותו, ושדמותו הודבקה שם לא הסכמתו.
ממאקו נמסר כי קארדי בי נתבעה על סכום של כ-5 מיליון דולר, ואף ציינו כי: "עוד לפני הפריצה הגדולה שלה, קארדי בי עשתה רעש בזכות העטיפה השערורייתית שהופיעה על אוסף השירים הראשון שהוציאה. מתברר שאותו אדם שכיכב יחד איתה בתמונה המינית, לא היה מודע לשימוש בדמותו, ועכשיו הוא תובע את הכוכבת על הנזק שנגרם לו."
ארנולף, נסיך בוואריה

ביוגרפיה

ארנולף נולד במינכן ב-6 ביולי 1852 ללואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה ואוגוסטה פרדיננדה, ארכידוכסית אוסטריה. יחוסו המשפחתי הקדום כלל את ויליאם הכובש, לואי ה-14 ועוד. בשנת 1868 התגייס ארנולף לצבא הבווארי, ובשנת 1870 השתתף במלחמת פרוסיה צרפת ולחם בקרב סדאן ובמצור על פריז.
בשנת 1878 השתתף ארנולף במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), לצד צבא האימפריה הרוסית. ארנולף נשאר בצבא והתקדם בסולם הפיקוד, בשנת 1881 מונה למפקד רגימנט הרגלים הבווארי ה-1, ובשנת 1884 מונה למפקד חטיבת הרגלים הבווארית ה-1, והועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1887 מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. בשנת 1890 הועלה ארנולף לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובשנת 1892 מונה למפקד הקורפוס הבווארי ה-1. בשנת 1903 הועלה ארנולף לדרגת גנרל-אוברסט, ובשנת 1906 פרש לאופולד מהצבא.
ב-12 בנובמבר 1907 מת ארנולף בוונציה, בחזרתו ממסע ציד באסיה ובמדינות הקווקז, ונקבר בטקס רשמי במינכן.
EMD G12

EMD G12 היא סדרת קטרי משא דיזל-חשמליים המופעלת על ידי חברת רכבת ישראל ועל ידי חברות רכבות נוספות בעולם.

בשימוש רכבת ישראל

בשנת 1954 נקנו כל הקטרים מסדרה זו בעבור רכבת ישראל.
החל משנת 2015 צבעה רכבת ישראל את כל הקטרים מסדרה זו בצביעה חדשה בצבעים כחול וכסף.
במלחמת ששת הימים הופקעו ארבעה קטרים מסדרה זו ממצרים ועברו לשימוש ישראלי. המספר הסידורי שונה לאחר ההפקעה.
שלמה הסטרין

ביוגרפיה

הסטרין נולד בשנת 1914 בוויניפג שבקנדה ליוסף ולמרים הסטרין, שהיו קשורים בפעילות הציונית של אזור מגוריהם. בשנות ילדותו, אירחו הוריו בביתם רבים מבכירי תנועת העבודה שעסקו בשליחות בצפון אמריקה, בהם רחל ינאית בן-צבי, זלמן שזר ויהודה אבן שמואל. לאחר עלייתם לארץ ישראל בשנת 1932, הצטרפה המשפחה לקיבוץ אפיקים בעמק הירדן, שם הסטרין היה ממייסדי חברת "ספן", ואביו שימש כמזכיר המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית תחת ניהולו של ברל לוקר ומנהל המכון החקלאי.
לאחר מכן החליט הסטרין להתמסר ללימודים אקדמיים, הוסמך באוניברסיטה העברית במדעי הטבע וסיים שם דוקטורט (הדיסרטציה הייתה בנושא "פירוק מלטוז על ידי מיקרו אורגניזמים"). בקנדה למד הסטרין בבית ספר עברי והשתלם במדעי הרוח באוניברסיטת מניטובה. במהלך לימודיו, שימש עוזר מחקר במחלקה לבקטריולוגיה, במעבדה לכימיה, במעבדה להורמונים והשתתף בחקר מחלת הסרטן. לאחר מכן נשלח מטעם הפקולטה לרפואה להשתלמות מקצועית בארצות הברית ושהה שם כשנה וחצי.
לאחר קום המדינה מונה הסטרין לחבר סגל בפקולטה לרפואה ובפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע של האוניברסיטה העברית. בין תפקידי המנהלה אליהם מונה לאורך השנים: ראש המחלקה לביוכימיה, מנהל המעבדה לכימיה מיקרוביולוגית, חבר הוועדה המתמדת של סנאט האוניברסיטה ויו"ר ועדת ההוראה של הפקולטה למדעי הטבע. יחד עם פרופ' אפרים קצ'לסקי (לימים אפרים קציר) היה העורך הראשון של כתב העת "מדע".
בשנת 1957 זכה הסטרין בפרס ישראל למדעים מדויקים, במשותף עם דוד פיינגולד ותלמידו גד אביגד. זכייתו ניתנה לו על מחקרו בסינתזה אנזומיטית של חומרים אנלוגיים לסוכרוז. בנימוקי השופטים ניתנה התייחסות כוללת לעבודתו, עליה נאמר: "העבודה מהווה תרומה בת קיימא לביוכימיה הכללית ומעודדת את המשך התפתחותה בישראל". באותה שנה זכה מורו בעבר, שאול אדלר, בפרס ישראל למדעי הרפואה.
עבודתו הוכרה גם בפרס שווארץ. במהלך השנים, פורסמו על ידו כתשעים מחקרים בביולוגיה וביוכימיה. במחקריו המעבדתיים התגלה לראשונה חומר המשמש תחליף להרחבת נפח הדם, תגלית המשמשת בעיקר למניעת אובדן דם בנפגעים. בין תלמידיו נמנים מיכאל שרם, צבי זלינגר ואברהם הרשקו.
אחותו של הסטרין, שרה הסטרין-לרנר, זכתה בשנת 1955 בפרס ישראל למדעי הרפואה.
הסטרין נפטר בשנת 1962, בגיל 48. נטמן בהר המנוחות, הותיר אחריו את רעייתו, הארכאולוגית רות הסטרין, ואת שני ילדיו.

הוקרה והנצחה

לאחר מותו סיפר אפרים קציר על עבודתם המשותפת:
הוא ידע לדלות מידיעותיו הרבות בהיסטוריה, פילוסופיה ואמנות, ולהאיר כל עניין מנקודת ראות מקורית ומאלפת. המדע הפך מכשיר רב יכולת להבין את תופעות הטבע ולנתח ניתוח מעמיק רבות מתופעות החיים.
כדי להוקיר את זכרו של הסטרין, האגודה הישראלית לביוכימיה ולביולוגיה מולקולרית מעניקה מדי 1-3 שנים פרס על שמו. הפרס ניתן לביוכימאים צעירים המצויים בתחילת הקריירה העצמאית שלהם, ואשר מבצעים את מרבית עבודתם המחקרים בתחומי ישראל.
חיים חנני

תרומותיו במתמטיקה

תחום עיסוקו המתמטי של חנני היה קומבינטוריקה. עבודת הדוקטור שלו עסקה בבעיית ארבעת הצבעים. עבודותיו הידועות היו בתורה של תבניות קומבינטריות (Theory of block designs).

פרשת צינור הדם לאילת

ב-1961 כינסו פרופ' חנני, אז סגן נשיא הטכניון לנושאים אקדמיים, ופרופ' חיים יעקב פינקל אז הממונה על בחינות הכניסה לטכניון,
כמאה מועמדים לקבלה לטכניון למבחן כניסה, שבו הוצגה להם שאלה אחת בלבד: לאיזו אינפורמציה טכנית אתה זקוק, כדי לתכנן צינור להעברת דם מאשדוד לאילת? הסטודנטים שאלו שאלות טכניות רבות כגון שאלות על אורך הקו, הטופוגרפיה, האם יש זרמים חשמליים בקרקע שיגרמו להקרשת הדם. איש מן המועמדים לא העלה שאלות מוסריות הנגזרות מהמטלה הנ"ל, כגון לאיזו מטרה צריך להעביר דם או מהיכן יילקח הדם? פרופ' חנני הביא את תוצאות המבחן לסנאט של הטכניון.] הפרופסורים הזדעזעו והסנאט אישר את תוכניתו של חנני להנהיג לימודים הומאניים בטכניון. חנני הביא שורה של מרצים בתחומי יהדות, ספרות, קולנוע, משפט והיסטוריה וחייב כל סטודנט ללמוד קורס במדעי הרוח.
הגונב מגנב פטור (סרט)

עלילה

ששון (זאב רווח) הוא עבריין בעל "אלף פרצופים", העובד בשיתוף פעולה עם חברו ז'אקו (ז'אק כהן). בתחילת הסרט מפקח משנה בועז דוידזון (אילן דר) ושותפו סמל יענקל'ה (יענקל'ה בן-סירא) תופסים על חם את ששון מבצע פשע התפרצות לדירה באמצעות סט מפתחות מותאם. ששון נשפט באיחוד תיקים ונשלח למאסר של שנתיים בפועל ושנה על תנאי. במהלך דיון זה נוצר קשר עין בין מפקח משנה דוידזון לבין רחל חברתו של ששון. לאחר מתן גזר הדין, מפקח משנה דוידזון מנחם את רחל ונותן לה את מספר הטלפון שלו, בהמשך הסרט מתברר שהם נישאו.
מיד לאחר יציאתו מבית הכלא מתחיל ששון להתנקם במפקח משנה דוידזון שתפס אותו וגם התחתן עם חברתו רחל (מונה זילברשטיין) במספר דרכים האופייניות לדמות הנוכל המבריק. לדוגמה: הוא מתקשר לבית משפחת דוידזון ומודיע לרחל שמתכננים לבעלה מסיבת הפתעה בתחנה ושמבקשים שתגיע עם זר פרחים ובזמן הזה הוא וג'אקו מרוקנים את הבית. בהמשך העלילה ששון ושותפו ג'אקו, מבצעים מעשי נוכלות מגוונים ומשעשעים תוך החלפת מבחר תלבושות תסרוקות ותחפושות, המסייעים להם לבצע תרגילי עוקץ ותעלולים שונים: "החולצות מהונג קונג", "רחליקה", "אלוף יפן בקראטה ד"ר אושקווה", והשיא בניסיון לחטוף את כספי תרומות עדת מאמיני המהרישי.
בסוף הסרט ז'אקו נתפס כאשר הוא מנסה להימלט מהארץ ונשלח לכלא רמלה. ששון חברו מצליח להימלט באמצעות מטוסו הפרטי של המהרישי אך בעקבות נחש שמזנק עליו מן הסל מלא הדולרים של המהרישי, הוא צונח מהמטוס היישר לחצר בית הכלא, שם נעצר, ומוכנס לתאו של ז׳אקו.
Enslaved

אינסלייבד (Enslaved - "משועבד") היא להקת בלק מטאל/ויקינג מטאל מברגן שבנורווגיה. שמה של הלהקה הוא מחווה לדמו בשם "Enslaved in Rot" של להקת אימורטל.
הלהקה הוקמה ב-1991 בידי איבר ביורנסון וגרטל קיילסון כשהיו בני 13 ו-17. שיריהם הראשונים הוקלטו בעיקר באיסלנדית ובשפה גרמאנית מתקופת הוויקינגים. שיר אחד באלבום הבכורה שלהם הוקלט בנורווגית עתיקה. החל מן האלבום Monumension מקליטה הלהקה את אלבומיה באנגלית בלבד, למעט חריגות קלות.
סגנונה המוזיקלי של אינסלייבד מאופיין באלמנטים המסורתיים של הז'אנר, אך מכיל עבודת גיטרות שאינה אופיינית לו, בצירוף גישה שביסודה ניסיון להתחדש מאלבום לאלבום, ולא להיות מושפעת מאף להקה אחרת. מאז האלבום Mardraum הלהקה התחילה להוסיף השפעות פרוגרסיביות חדשות לתוך הסאונד שלה, מבלי לזנוח את הצליל המקורי.
בתאריך ה-29 בספטמבר, הלהקה תוציא את אלבומה העשירי, הנקרא Vertebrae (עברית: (אָנָטוֹמְיָה) חֻלְיָה).
ריאליזם (מדע המדינה)

רֵאָלִיזְם (מכונה גם "ריאל פוליטיק" או "ריאליזם קלאסי") היא תאוריה במדע המדינה ובתורת היחסים הבינלאומיים השואפת להציג מבט על העולם "כמו שהוא", ללא ניסיון לתקן או לייפות אותו. אבי הריאליזם הוא הנס מורגנטאו, שהניח את היסודות לתפישה הריאליסטית בטביעת ההנחה שטבען של מדינות הוא אנוכי ואינטרסנטי, ושכל מדינה שמה דגש על פיתוח של עוצמה צבאית. לשיטת האסכולה הריאליסטית, פועלן של המדינות מונע על ידי השאיפה להשגת כח פוליטי או צבאי, ולא על ידי עקרונות מוסריים ואידיאלים.
על פי האסכולה הריאליסטית, העולם הוא תוצר של כוחות הטבועים בטבע האנושי: האדם אנוכי מטבעו ופגום מיסודו, כלומר בני האדם נולדים עם התנהגות לא מוסרית מובנית, ובהתאם לכך שאיפתו העליונה היא לשרוד ולשלוט באחר. היות שהעולם מטבעו מבוסס על אינטרסים מנוגדים הסותרים זה את זה, הרי שלא ניתן לעולם להגשים עקרונות מוסריים במלואם. ניתן להגיע למצב קרוב לכך על ידי איזון אינטרסים, המובילים להסכמי שלום בין המדינות, אך יש להפנים כי מדובר באיזון זמני שמטרתו שאיפה להשיג את הרע במיעוטו ולא את הטוב המוחלט.
בין ההוגים ששיטתם מבוססת על הריאליזם הפוליטי ניתן למנות את ההיסטוריון היווני תוקידידס, המדינאי האיטלקי ניקולו מקיאוולי, הפילוסוף הבריטי תומאס הובס, שליט צרפת הקרדינל רישלייה, הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק והגנרל והתאורטיקן הגרמני קרל פון קלאוזביץ.

הניתוח הריאליסטי

הריאליסטים רואים בטבע האנושי את בסיס הניתוח בתחום היחסים הבינלאומיים, זאת לאור תפיסתם כי הטבע האנושי הוא אנוכי, האדם פועל לקידום האינטרסים שלו בלבד. בהתאם לכך, מנותח דפוס ההתנהלות של המדינות במסגרת היחסים הבינלאומיים. הריאליזם עושה האנשה למדינות ומניח אם כן שגם המדינות פועלות ממניעים אינטרסנטיים. הריאליסטים תופסים את המערכת הבינלאומית כמערכת תחרותית בה המדינות מתנהלות באופן שיוביל אותן לקדם את המטרות שלהן ולהעצים את כוחן.
זאת ועוד אם מתקיימים שיתופי פעולה בין מדינות, הם מנותחים באופן בו אפשר להבחין בשיקולים שהובילו לקידום המטרות והאינטרסים של המדינות ששיתפו פעולה.

מעמד הגישה

מעמדה של הגישה הריאליסטית התחזק מאוד בקרב חוקרי יחסים בינלאומיים לאחר מלחמת העולם השנייה עם פרוץ המלחמה הקרה, והיא הייתה הגישה המרכזית בחקר היחסים הבינלאומיים. כשהסתיימה המלחמה הקרה נחלש מעמדה של הגישה מכיוון שחוקרי הריאליזם לא ניבאו את סוף המלחמה הקרה אלא ניבאו שהיא תימשך עוד זמן רב.
כיום הריאליזם היא אחת משתי הגישות המרכזיות בחקר היחסים הבינלאומיים יחד עם ליברליזם.
פיודור ימליאננקו

תולדות חייו

ימליאננקו נולד בשנת 1976 בעיר רוביז'נה באוקראינה, עת עדיין הייתה חלק מברית המועצות. בשנת 1978 עקרה משפחתו לסטארי אוסקול, במחוז בלגורוד ברוסיה. אמו עסקה בהוראה ואילו אביו היה רתך. ימליאננקו היה השני מבין ארבעת אחיו. אף שני אחיו הצעירים, אלכסנדר ואיוואן עסקו באמנויות הלחימה.
ימליאננקו סיים לימודי תיכון בשנת 1991 ובשנת 1994 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית ספר למקצועות המסחר. בין השנים 1995 ועד 1997 הוא שירת בכוחות היבשה הרוסיים כלוחם. בשנת 1999 הוא התחתן ובאותה שנה נולדה בתו מאשה. בשנת 2006 הוא התגרש ובשנת 2007 נולדה לו בת שנייה, ואסיליסה, מחברתו מארינה עימה התחתן בשנת 2009. ימליאננקו הוא נוצרי אורתודוקסי אדוק.

קריירה ספורטיבית

ימליאננקו החל את דרכו כמקצוען במסגרת ארגון RINGS היפני, בשנת 2000, שם זכה באליפות במשקל כבד וב-15 בפברואר 2002 זכה באליפות הכללית במסגרת ארגון זה, שלאחריה עבר להתחרות במסגרת ארגון פרייד (PRIDE). לאחר ניצחונות במספר קרבות, זכה בשנת 2003 באליפות הפרייד במשקל כבד, בקרב נגד אנטוניו רודריגו נוגיירה. תואר שאותו לא הפסיד עד תום הקריירה. מאותה עת הגן על תוארו בסדרה ארוכה של קרבות, חלקם נגד מתחרים בולטים בתחום ה-MMA במסגרת ארגון זה. אף שלא התחרה מעולם במסגרת הארגון המקביל, ה-UFC, ניצח ברוב הקרבות בהם התמודד עם יריבים מדורגים מארגון זה.
הפסדו הראשון של ימליאננקו, מזה כעשר שנים, היה ב-26 ביוני 2010 כאשר התמודד נגד פבריציו ורדום. ורדום הצליח ללפות את ידו של ימליאננקו וזה נאלץ להיכנע באופן מפתיע. להבדיל מהפסדיו האחרים של ימליאננקו בקרבות MMA עד לאותו מועד, אשר היו כולם היו בהחלטת שופטים, היה זה ההפסדו הראשון בהכנעה מאז החל להתחרות בתחום זה. לאחר קרב זה הודיע ימליאננקו כי הוא שוקל פרישה מן התחום לאור גילו ופציעותיו.
בפברואר 2011 התמודד ימליאננקו נגד אנטוניו סילבה בו ספג מהלומות קשות מסילבה. הקרב הופסק עם תום הסיבוב השני בהחלטת רופא הזירה, וסילבה הוכרז מנצח מכיוון שימליאננקו איבד את היכולת לראות בעינו הימנית מפאת נפיחות. ימליאננקו התמודד מול דן הנדרסון ב-30 ביולי 2011 והפסיד בקרב, פעם שלישית ברציפות, לאחר שלא היה יכול להשיב למטר המהלומות שזה המטיר עליו. לאחר קרבות במוסקבה וביפן, בהם ניצח, הוא התמודד ב-21 ביוני 2012 בסנקט פטרבורג נגד פדרו ריצו. לאחר שניצח בקרב הודיע ימליאננקו על פרישתו מן הזירה כמתחרה, אף שימשיך לעסוק בתחום אמנויות הלחימה כנשיא איחוד ה-MMA הרוסי.

דרכו כמדינאי

בשלהי הקריירה שלו כספורטאי מקצועי הודיע ימליאננקו כי בדעתו לעסוק בפוליטיקה. ב-10 באוקטובר 2010 הוא נבחר לכהונה בת חמש שנים למועצת מחוז בלגורוד כמתמודד מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת. ב-2 באוגוסט 2012 מונה ימליאננקו כחבר צוות במועצת רוסיה לכושר גופני ולספורט. מינויו נחתם על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
דיאנה מונז

ביוגרפיה

מונז נולדה בקליוולנד, אוהיו אחות הצעירה במשפחה בת 4 אחים. הוריה הם מחליקים אמנותיים על קרח מצטיינים. אביה, רוברט, סיים במקום שישי באליפות העולם שנערכה בדורטמונד, גרמניה 1964, בריקוד זוגות ואמה, קרול, השתתפה במשחקים הפאן-אמריקאיים.

1997

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכתה מונז ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי (16.17.06 דקות) ומדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:14.03 דקות) ול-800 מטר חופשי (8:29.06 דקות).

סגנית אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה מונז במדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.97 דקות, אחרי בת ארצה ברוק בנט (8:28.71 דקות) ולפני קירסטן ולייחואיז מהולנד (8:32.34 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.70 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מונז בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ני תומפסון, סמנתה ארסנולט ולינדזי בנקו בשיא אולימפי חדש של 7:57.80 דקות, לפני אוסטרליה (7:58.52 דקות) וגרמניה (7:58.64 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:59.19 דקות, התוצאה המהירה בנבחרת ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.07 דקות, אחרי ברוק בנט (4:05.80 דקות) ולפני קלאודיה פול מקוסטה ריקה (4:07.83 דקות).

2001

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה בשנת 2001 זכתה מונז ב-3 מדליות, זהב, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:28.84 דקות, אחרי האנה שטוקבאואר מגרמניה (8:24.66 דקות) ולפני בת ארצה קייטלין סאנדנו (8:31.45 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:07.05 דקות, אחרי האנה שטוקבאואר (16:01.02 דקות) ופלאביה ריגאמונטי משווייץ (16:05.99 דקות). היא הייתה שותפה לנבחרת השליחות 4x200 מטר חופשי לה הוענקה באופן חריג מדליית זהב נוספת.

שחיינית מצטיינת באליפות הפאן פסיפיק

באליפות הפאן פסיפיק שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה מונז ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:09.50 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי (8:30.45 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (16:07.86 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 7:56.96 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.95 דקות.

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה מונז ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם לינדזי בנקו, ראשל קומיסארז ורייאנון ג'פרי בשיא אליפות חדש של 7:55.70 דקות, לפני אוסטרליה (7:58.42 דקות) וסין (7:58.53 דקות). מדליית כסף, בפעם השלישית ברציפות במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.19 דקות, אחרי האנה שטוקבאואר שקבעה שיא אליפות חדש של 8:23.66 דקות ולפני רבקה קוק מבריטניה (8:28.45 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.67 דקות, אחרי האנה שטוקבאואר (4:06.75 דקות) ואווה ריסטוב מהונגריה (4:07.24 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:14.28 דקות.

2004

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה מונז במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.61 דקות, אחרי איי שיבאטה מיפן (8:24.54 דקות) ולור מנודו מצרפת (8:24.96 דקות).

חייה האישיים

בשנת 2006 נישאה מונז לפלמר דיפטרו ונולדה להם בת בשם סידני.
אמיטאב גוש

ביוגרפיה

אמיטאב גוש נולד בכלכותה בשנת 1956 והתחנך בבנגלדש, סרי לנקה וצפון הודו. בהכשרתו הוא אנתרופולוג והוא למד מקצוע זה בדלהי, באוקספורד ובקהיר.
כיום גר גוש בניו יורק, שם הוא מלמד ספרות משווה ומשתתף בקביעות במגזין ה"ניו יורקר".
גוש הוא זוכה פרס דן דוד בחקר ההווה בתחום "ספרות – סיפורה של המאה ה-20" לשנת 2010.
אאוג'ן ב. מריאן

ביוגרפיה

אאוג'ן ב. מריאן נולד בשנת 1921 במשפחה יהודית ספרדית בבוקרשט, בירת רומניה. אביו היה הפובליציסט בארבו מריאן ואמו שרלוט לבית לובל.
הוא למד בשנים 1931–1939 בתיכון "מאתיי בסאראב" בעיר. אחרי נפילתו באוגוסט 1944 של המשטר הצבאי-פאשיסטי של המרשל אנטונסקו שאסר על היהודים לימודים במוסדות ציבוריים ואוניברסיטה נרשם מריאן לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט וסיים אותה בשנת 1947.
במהלך השנים, בימי המשטר הקומוניסטי (1989-1947), עבד מריאן כעיתונאי בעיתונים "טימפול" (Timpul = "הזמן") ו"ראמפה" (Rampa - "קדמת הבמה") ואחר כך במחלקת התסריטים של אולפני הקולנוע "אלכסנדרו סאחיה" בבוקרשט. גם כן במשך 45 שנה בשנים 1954–1989 עבד מריאן במחלקה הספרדית של שידורי רדיו בוקרשט לחו"ל.
מריאן פרסם קטעי פרוזה לראשונה בעיתון "טריבונה פופורולוי" (Tribuna poporului - במת העם) בשנת 1944. בשנת 1945 פרסם את תרגומו החשוב הראשון - מן ברומן של ב. טראוון, "מרד התלויים". הוא כתב סיפורים, רשימות הומוריסטיות, מאמרי רוויו על ספרים, מסות, ראיונות ותרגומים באלמנכים ובמגזינים רומנים כמו "קונטמפוראנול" (Contemporanul "בן תקופתנו"), "פלאקרה" (Flacăra - "הלהבה"), La Roumanie aujourd'hui ("רומניה היום" - בצרפתית), "טריבונה רומניאֵי" (Tribuna Romaniei - הבמה של רומניה), "צ'ינמה" (Cinema -"הקולנוע"), "לוצ'אפרול" (Luceafărul "כוכב השחר"), "רומניה ליטרארה" (România literară - רומניה הספרותית), "ליקוריץ'" (Licurici - "גחלילית"), המגזין להומור וסטירה "אוּרזיקה" (Urzica - "הסרפד").
למריאן הייתה גם קריירה ארוכה של חיבור תסכיתי רדיו (למשל - "הבולרו של ראוול - ביוגרפיה של יצירת מופת", עיבודם לרדיו של מחזות רבים), כתב ספרים לילדים, מחזות, והצטיין בתרגומי ספרות מאנגלית, מספרדית ומצרפתית.
בין היתר תרגם מיצירותיהם של גרסיה לורקה, מאריבו, אנטוניו בואנו וייחו, בן ג'ונסון, צ'ארלס ומרי לם ("סיפורים לפי שייקספיר"), ג'ורג' אליוט ("מידלמארץ'),סמואל באטלר ("מסעות חדשים בארוון"), ג'ורג' ברנרד שו, דיקנס, קונאן דויל, לואיס קרול ("אליס בארץ הפלאות"), אלבר קאמי, מארק טוויין ("בן המלך והעני","ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור" ואחרים), ג'ון סטיינבק, הנרי מורטון סטנלי ("ברחבי היבשת השחורה"), קתרין אן פורטר ("ספינת השוטים"), פרידריך פון האייק ("הדרך לשעבוד"), הנס פאלאדה, דימפנה קיוזק ("תגיד לא למוות") ואחרים. חלקן עובדו על ידו לתסכיתי רדיו.
אאוג'ן ב. מריאן תרגם גם ספרים על תולדות האמנות, בקורת קולנוע, ספרות תיעודית, היסטוריה וכו'.
אאוג'ן מריאן נפטר בשנת 2012 בגיל 91. הוא הובא לקבורה בבית העלמין "בלו ספרדי" בבוקרשט. אחיו הבכור, פאול ב. מריאן (1997-1906) היה גם הוא מתרגם, עיתונאי וסופר ידוע. הוא היה מנטור לאחיו באמנות התרגום.
מחשבת

מחשבת הוא משחק לוח לשחקן יחיד, ובו יש לוח ועליו 33 חורים. בתחילת המשחק יש ב-32 מהחורים כלי משחק כאשר החור האמצעי ריק.
על פי אגדה אורבנית המשחק הומצא במאה ה–17 על ידי סופר צרפתי שהיה כלוא בבית האסורים וחיפש דרך להעביר את הזמן.

מטרת המשחק

מטרת המשחק היא להשאיר כמה שפחות כלים על לוח המשחק באמצעות דילוג מעליהם, כשהמטרה האידיאלית היא להגיע למצב שבו יש כלי אחד בחור האמצעי של הלוח.
גבריאל גומס

קריירת מועדונים

גומס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספורטינג 89 המקומית, ובהמשך עבר לאנביגאדו מקולומביה. אחרי עונה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון, חזר לפנמה והצטרף לסן פרנסיסקו ובהמשך שיחק גם בטאורו ודפורטיבו פריירה. בשנת 2006 חזר לקולומביה וחתם בסנטה פה.
אחרי עונה אחת, הושאל לבלננסש מליגת העל הפורטוגזית. ב-20 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד נאבאל. אחרי עונה אחת חתם במועדון בו שיחק שלוש שנים בסך הכל.
בקיץ 2010 חתם בארמיס ארדיפו מליגת העל הקפריסאית. בינואר 2011 חזר לקולומבחיה אחרי 3 וחצי שנים באירופה וחתם בלה אקידד. אחרי חצי שנה חתם באינדיוס.
ב-21 בדצמבר 2011 חתם בפילדלפיה יוניון מה-MLS. במחזור הפתיחה של עונת 2012, גומס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לפורטלנד טימברס.
בדצמבר 2012 חתם באתלטיקו ג'וניור ברנקייה ואחרי חצי שנה בקבוצה חזר לפנמה לקדנציה שנייה בסן פרנסיסקו.
בקיץ 2014 חתם בארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה. בינואר 2016 הושאל לקרטחינס.
בקיץ 2016 חתם בדפורטס טולימה. בינואר 2017 חתם באתלטיקו בוקרמנגה.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, גומס שיחק בנבחרות הצעירות של פנמה. ב-9 בפברואר 2003 גומס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פנמה בהפסד 2-1 לאל סלוודור במסגרת הקופה סנטרואמריקנה. ב-16 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד פרו.
גומס הוא שיאן ההופעות של הנבחרת בה רשם 140 הופעות וכבש 12 שערים.
ברברה קראוזה

ביוגרפיה

ברברה קראוזה נולדה במזרח ברלין. היא התאמנה בקבוצת השחייה של דינמו ברלין.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה קראוזה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:49.37 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.22 שניות. 
בתחרות המבחן לאולימפיאדת מונטריאול בתחילת יוני 1976 קבעה קראוזה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש בתוצאה של 4:11.69 דקות, שיפור משמעותי לשיא של שירלי בבשוף (4:14.76 דקות). למרות היכולת הגבוהה שלה היא לא השתתפה במשחקים עצמם בגלל שרופאי הנבחרת טעו בכמות הסמים שקיבלה וחששו שהיא תכשל בבדיקת הסמים. הסיבה הרשמית להיעדרותה הייתה שהיא חלתה באנגינה.
בתחרות המבחן לאליפות העולם בשחייה שנערכה במזרח ברלין בתחילת חודש יולי 1978 קבעה קראוזה שני שיאי עולם חדשים. במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.41 שניות, שיפור לשיא העולם של בת ארצה קורנליה אנדר (55.65 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.04 דקות, שוב שיפור לשיא של אנדר (1:59.26 דקות).
באליפות העולם בשחייה עצמה שנערכה במערב ברלין חודש וחצי לאחר מכן זכתה קראוזה ב-4 מדליות, אחת זהב. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 55.68 שניות, לפני לין ינסן מנורווגיה (56.82 שניות) ולריסה צרבה מברית המועצות (56.85 שניות) ו-3 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.78 דקות אחרי סינתיה וודהד מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:58.53 דקות ולפני צרבה (2:01.76 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.37 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:43.43 דקות) ולפני קנדה (3:49.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:09.13 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא תחרות חדש של (4:08.21 דקות) ולפני ברית המועצות (4:14.91 דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קראוזה ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 54.79 שניות, לפני חברותיה לנבחרת קרן מטצ'וק (55.16 שניות) ואינס דירס (55.65 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 54.98 שניות, ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שניות. במשחה ל-200 מטר חופשי היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:58.33 דקות, לפני בנות ארצה דירס (1:59.64 דקות) וכרמלה שמידט (2:01.44 דקות). הזמן שקבעה היה איטי ב-10 מאיות השנייה משיא העולם והתוצאה השנייה בטיבה בעולם. ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:42.71 דקות. היא זינקה ראשונה וקבעה תוצאה של 54.90 שניות.

שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב . 
קראוזה נשואה ללוץ ואניה, שחיין אולימפי גם כן.
האובליסק השחור (ספר)

העלילה

הדמות המרכזית בספר הוא צעיר גרמני בן 25 בעיר שדה, שבילה שלוש שנים בחזיתות המלחמה, שם נקשר לחיילים אחרים, איתם הוא ממשיך קשרים לאחר המלחמה. הצעיר, לודוויג, שמאס בעיסוקו כמורה כפרי, עובד בחברה של חברו מהצבא ואחיו, העוסקת בשיווק מצבות. אי קבלת שכר בגלל המצב הכלכלי, מחייב אותו לחפש עבודות צדדיות במתן שיעורי עזר ובנגינה בעוגב במוסד לחולי נפש. בנוסף לנגינה על פסנתר ועוגב, הגיבור גם עוסק בשירה וחבר באגודת משוררים מקומית. חיי האהבה שלו נפגעים שוב ושוב מכך שבנות זוגו מעדיפות אחרים בעלי הכנסה גבוהה משלו.
הגיבור מתאהב בצעירה מאושפזת בבית החולים לחולי נפש, צעירה שמבריאה וכתוצאה מהבראתה שוכחת את קשריה איתו. הוא מחליט מסיבות שונות לעזוב את עירו ולעבור לברלין, שם יהיה עורך בעיתון.
שם הספר קשור למצבה בצורת אובליסק שחור, שזמן רב לא מצליחים למצוא לה קונה ולפני נסיעתו מצליח לודוויג למצוא קונה במחיר טוב מאוד.
ב-1988 הופק סרט לפי הספר בבימויו של פטר דויטש.