google/wiki40b huggingface dataset:
אתי ביטון

ביוגרפיה

ביטון נולדה, גדלה והתחנכה בבאר שבע למרים ושמעון (רב-נגד בחיל האוויר), בת אמצעית ואחות לשני אחים.
כבר בשנות העשרה המוקדמות לחייה, ידעה לנגן במגוון כלים: תופים, דרבוקה וגיטרה. את כישוריה המוזיקליים שאבה ביטון מאביה, שהיה ידוע כפייטן בבתי כנסת.
בנעוריה למדה בתיכון מקיף ז' בעיר מגוריה.
בשנת 2003, השתתפה בגמר התוכנית "בראבו".
בצה"ל שירתה ביטון בלהקת הנח"ל, במהלך שירותה הצבאי חתמה בחרת התקליטים "הליקון", שם הוציאה את שני אלבומיה הראשונים.
בשנת 2010, פרצה לתודעה ביטון עם צאתו של הסינגל הראשון- "פתגם סיני", שנכתב על ידי יוסי גיספן ללחן ערבי של עמר מוסטפא ובעיבודו של תמיר קליסקי והרוניקו קמיגרוב. זכה להיכנס לרשימת 50 השירים המושמעים ביותר לשנת 2011 . השיר כבש את המצעדים ברשתות הרדיו, בשטח במשך שבועות.
על פי חברת מדיה פורסט, בינואר 2011 זכתה ביטון בתואר "הזמרת המושמעת ביותר במשך שבועיים רצופים", והשיר "פתגם סיני" זכה להיכנס לרשימת 50 השירים המושמעים ביותר לשנת 2011 .
בשנת 2012, כבשה את המצעדים עם הלהיט מתוך אלבומה השני "רק לאמא", השיר זכה להכרה גדולה בתחנות הרדיו, זכרה לעשרות קאברים ברשתות והתנגן בשטח בכל אירוע.
בשנת 2015, יצאה אתי לדרך עצמאית והוציאה את אלבומה השלישי, מתוכו יצאו סינגלים שזכו למיליוני צפיות ביוטיוב ולהכרה גדולה מהקהל כמו: "דירה, שני חדרים", "חוזרת לעצמי", "היפסטר" ועוד. באלבום זה נוצר גם שיתוף הפעולה בין אתי לאיזקיס עם השיר: "סגאפו".
בנוסף, שיתפה אתי פעולה עם סבלימינל ומאור אדרי, בשיר: "נס" שזכה להצלחה אדירה בתחנות הרדיו ולמיליוני צפיות ברשתות. אתי השתתפה במשך שנה במופע: "הקונצרט של סבלימינל".
בשנת 2016, אחרי זכייתה של הפועל באר שבע באליפות המדינה לכדורגל, שחררה ביטון את שיר האליפות הרשמי שזכה לאהבה גדולה מהקהל.
בשנה זו לקחה חלק בפרויקט משותף של לינקטון ורשת ג', לזכרה של שושנה דמארי, בו חידשה את הלהיט: "הרועה הקטנה". 
היום, אתי עובדת על אלבומה הרביעי, מתוכו יצאו הסינגלים: "לא מה שחלמנו" שכתבו, הלחינו והפיקו: תמר יהלומי ויונתן קלימי, "מטורפת" שאתי כתבה והלחינה בעצמה – זכה לאהבה גדולה ונכנס לפלייליסט ברשת ג'. והשיר "הכל מושלם" שממשיך לכבוש את תחנות הרדיו ורחבות הריקודים, בנוסף בימים אלה עובדת אתי על מופע חדש וסיבוב הופעות מיוחד.
אתי שרה בעברית, ערבית ומרוקאית.

סגנון מוזיקלי

הסגנון המוזיקלי הייחודי של ביטון מושפע מסגנון המוזיקה ערבית קלאסית: אום כולתום, עבד אל-חלים חאפז, פיירוז ופריד אל-אטרש, בשילוב מוזיקת הפופ הערבי: נאנסי עג'רם, אליסה ושירין עם עיבודים אלקטרוניים עכשוויים.]

טלוויזיה

בשנת 2007 השתתפה ביטון בתוכנית הריאלטי כוכב נולד 5, ולא עברה את שלב האודישנים. 
בשנת 2015 השתתפה ביטון בסדרה היחידה - תוכנית הדוקו-ריאליטי של הוט יחד עם: אילנית לוי, מאיה בצלאל, רגב הוד ועוד. 
ב-2018 השתתפה בתוכנית הריאליטי הכוכב הבא לאירוויזיון 2019, עברה את האודישן הראשון והודחה בשלב המבחן הגורלי. 
שיריה משודרים בתדירות גבוהה בערוץ 24 ובערוץ הטלוויזיה האמריקאי MTV. כמו כן, השתתפה כשופטת אורחת בתוכנית אייל גולן קורא לך, ומתארחת לעיתים קרובות בתוכניתו של ירון אילן מידי שישי בערוץ 24 .
פרידריך השני, רוזן צולרן

ביוגרפיה

פרידריך היה הבן הבכור של פרידריך הראשון, רוזן צולרן, והפך לרוזן צולרן לאחר מות אביו סביב 1125
. פרידריך תמך בלותאר מזיפלינגנבורג, מלך גרמניה, לימים קיסר האימפריה הרומית הקדושה, משנת 1125 עד מות לותאר בשנת 1137 נגד בית הוהנשטאופן, אולם לאחר מותו חבר לקונראד השלישי, מלך גרמניה מבית הוהנשטאופן נגד בית ולף.
פרידריך הצליח להגדיל באופן משמעותי את נחלותיו בדרום-מערב גרמניה של היום, לעבר הריין והדנובה העליונה, וכן רכש שטחים באלזס ועל הנהר נקר. כל השטחים הללו הפכו לפייף שנוסף על הנחלות הקדומות של רוזנות צולרן. בשנת 1145 מת פרידריך, ובנו פרידריך השלישי, רוזן צולרן ירש את נחלותיו.
יעקב ג'יי לביא

יעקב ג'יי לביא (נולד בשנת 1953) הוא מומחה לכירורגיית לב-חזה, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הקים ומנהל את היחידה להשתלות לב, סגן מנהל המחלקה לניתוחי לב במרכז הרפואי שיבא בתל השומר, ויו"ר ועדת השתלות הלב והראות במרכז הלאומי להשתלות.

ביוגרפיה

לביא בן של ניצולי שואה.
לביא בוגר בהצטיינות של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
סיים התמחות בניתוחי לב וחזה במרכז הרפואי שיבא.
לביא התמחה בתחום השתלות הלב והלב המלאכותי במרכז הרפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, ארצות הברית.
לביא הקים בשנת 1991 את היחידה להשתלות לב במרכז הרפואי שיבא ומשמש מאז כמנהלה. עד כה בוצעו במסגרתה כ-300 ניתוחי השתלת לב.
בשנת 1994 השתיל לביא לראשונה בישראל לב מלאכותי כגשר להשתלת לב ומאז הושתלו ביחידה בראשותו למעלה מ-150 חולים במגוון חלופות לב מכניות, הן כגשר להשתלת לב והן כתחליף קבוע להשתלה.
בשנת 2001 בצע לביא השתלה ראשונה מסוגה בעולם של חלופה מכנית חדשנית ללב, לאחר שהיה שותף לצוות הפיתוח שלה במסגרת התמחותו במרכז השתלות הלב בפיטסבורג.

אקדמיה

לביא מכהן פרופסור מן המניין בחוג לכירורגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
פרסם למעלה מ-100 מאמרים בספרות הרפואית, פרקים בספרים בתחום ניתוחי הלב, השתלות הלב והאתיקה של השתלות האיברים, וכן ספר מקיף בנושא בעיות קרישת דם בניתוחי לב.

התוכנית להשתלות איברים

בשנת 2005 הוציא לביא לפועל את התוכנית של מתן קדימות בתור להשתלות איברים למועמדים להשתלה שיהיו חתומים ותיקים על כרטיס התורם ופעל בשיתוף עם משרד הבריאות וועדת הבריאות של הכנסת להכללתה בחוק השתלות האיברים שהתקבל בשנת 2008. 
בנוסף יזם לביא את הסעיף הייחודי בחוק ההשתלות הישראלי האוסר מימון ביטוחי של השתלות איברים בחולים ישראלים המתבצעות בארצות בהן מתקיים סחר באיברים או נטילת איברים בניגוד לכללים האתיים הבינלאומיים.
לביא כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לכירורגיית לב וחזה וכנשיא החברה הישראלית להשתלות איברים של ההסתדרות הרפואית.
לביא חבר במועצה הלאומית למחלות לב, נציג ישראל בוועדת המעקב הבינלאומית אחר יישום הצהרת איסטנבול כנגד סחר באיברים וחבר בוועד המייעץ של ארגון הרופאים הבינלאומי כנגד נטילת איברים בכפייה.
ניו יורק בלייד

היסטוריה

הניו יורק בלייד החל כמהדורה מקומית של וושינגטון בלייד. זהות המשקיעים בעיתון עוררה מהומה עם ההודעה על הקמתו, ובתחילת דרכו תקפו פעילים למען זכויות להט"ב את מקימיו לאחר שנודע כי איש העסקים ווילבור רוס יהיה מעורב בעיתון. בשנת 2001 נרכש הניו יורק בלייד, יחד עם וושינגטון בלייד, על ידי חברת עיתונות הלהט"ב "Window Media". בשנת 2007 הוא נמכר לחברת "HX Media".‏ בפברואר 2009 החליפה העיתונאית קאט לונג את מי ששימש כעורך הראשי עד אז, מונה טרנטון סטראוב. ביולי 2009 הופסקה הפצת העיתון, עת עמדה תפוצתו על 22,000 עותקים שחולקו חינם.
הדוכסות הגדולה של אולדנבורג

היסטוריה

במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. בשנת 1829 מת פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ובנו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה מעט תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובשנת 1849 חוקק אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג חוקה מאוד ליברלית. בשנת 1852 הוכנסו כמה שינויים לחוקה, ובכל זאת היא נשארה אחת המתקדמות ביותר מבין מדינות הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1855 נעשו שינויים חשובים במערכת המנהלית, ובשנת 1868 נוספו שינויים.
בשנת 1863 פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, שעלה לשלטון לאחר מות אביו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג בשנת 1853, הביע רצונו לקבל את דוכסות שלזוויג ודוכסות הולשטיין, אך לבסוף ויתר על תביעתו. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג לפרוסיה במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר מכן

כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, ואז מוזגה במדינת סקסוניה התחתית.
ויד'וי

גאוגרפיה

באי חמישה הרים: טאלובורד (557 מטרים), אני (651 מטרים), מיירנאפיול (687 מטרים), מאלינספיול (751 מטרים) ווילינגאדאלספיול (844 מטרים).
מצוק אניברג, בחופו הצפוני של האי, הוא המצוק הימי הגבוה ביותר באירופה - גובהו 750 מטרים.

יישובים

באי שני יישובים - הוואנאסונד (Hvannasund) בדרום מזרח האי ווייד'ריד'וי (Viðareiði) בצפון מזרח האי.
אמנות מדיה חדשה

אמנות מדיה חדשה (בלעז: "ניו מדיה") היא סוגה הכוללת יצירות אמנות שנוצרו באמצעות טכנולוגיות מדיה חדשה, אמנות דיגיטלית, גרפיקה ממוחשבת, אנימציית מחשב,  אמנות רשת, אמנות משלבת  טכנולוגיות  אינטראקטיביות, רובוטיקה ממוחשבת ואמנות ביוטכנולוגית. 
אמנות מדיה חדשה היא התפתחות של האמנות המסורתית כגון ציור או פיסול.  חשיבותה  של אמנות מדיה חדשה היא במעורבות  תרבותית וחברתית גלובאלית.  התפתחות אמנות מדיה חדשה הביאה  בתי ספר ואוניברסיטאות רבות בעולם  להכליל סוגה זו בתוכניות הלימודים. 
נושאי יצירות מדיה חדשה נגזרות לרוב מטלקומוניקציה, מדיה המונית, אינטרנט, ותרבות דיגיטלית. היצירה משלבת היבטים של אמנות מושגית, אמנות וירטואלית, מיצג ומיצב. אמנות מדיה חדשה משלבת לעיתים קרובות אינטראקציה בין האמן לצופה,  היצירה אינה מתקיימת ללא אינטראקציה זו.
עידן הגלובליזציה הדיגיטלית והמהפכה הדיגיטלית גרמו לשינוי, הן ביחס לעיתונות הכתובה, והן ביחס לאמנות. צרכני האמנות וביקורת האומנות, אינם מקבלים יותר את הסמכות הישנה והריכוזית. מהפכת האינטרנט הביאה לשפע  מקוון של מידע אודות אמנים, יצירות,  ותערוכות, ולחשיפה רבה וממוקדת. במקביל גברה החשיפה לביקורת על האמנות, שהייתה בעבר נחלתם של מבקרי אומנות במערכות העיתונים, וכיום נגישים לכל אדם המעוניין לכתוב את ביקורתו בבלוגים, בפורומים, בטוקבקים, ואף במאמרים מקוונים.

היסטוריה

אמנות המדיה החדשה התחילה במאה ה-19 בהמצאות שכללו תמונות נעות כגון זואיטרופ (1834), פרקסינוסקופ (1877) והזואופרקסיסקופ (1879) של אדוארד מייברידג'. בין השנים 1920 ל 1950, ניתן לראות מגוון צורות של אמנות קינטית ושל אמנות אור כיצירות הראשונות של אמנות המדיה החדשה. החל ב'לומיה' ואורגן האורות 'קלאוילוקס' של תומאס וילפרד (1919) ועד הפסל ההורס את עצמו 'מחווה לניו יורק' (1960) של ז'אן טינגלי.
בשנת 1958 וולף ווסטל היה האומן הראשון להכניס טלוויזיה לאחת מיצירותיו. במהלך שנות ה-60 פיתוח של טכנולוגיות וידאו שהיו חדשות אז שימש את וולף ווסטל ואת נאם ג'ון פייק ביצירותיהם. התפתחות הגרפיקה הממוחשבת בשנות ה-80 וטכנולוגיות זמן אמת בשנות ה-90 בשילוב עם התקדמות האינטרנט דחפה סוגים שנים של אמנות מדיה חדשה. כך למשל האמנות האינטראקטיבית של לין הרשמן ליסון, דייוויד רוקבי, דון ריטר ופרי הוברמן, אמנות טלמטית של רוי אסקוט, אמנות אינטרנט של ווק קוסיק וג'ודי, אמנות וירטואלית של ג'פרי שאו ומוריס בניון, ואמנות אורבנית בקנה מידה גדול כמו של רפאל לוזנו האמר.
התקדמות הביו-טכנולוגיה שהתרחשה באותו זמן אפשרה לאמנים דוגמת אדוארדו כק להשתמש בגנטיקה ובדנ"א כמדיום לאמנות חדשה.
מספר תאוריות השפיעו על התפתחות אמנות המדיה החדשה, ובמיוחד כאלו שנכתבו על היפרטקסט, בסיסי נתונים ורשתות. בין הוגי הדעות שהשפיעו על התחום ניתן לציין את וניבר בוש וטד נלסון. רעיונות נוספים הופיעו בכתביהם של חורחה לואיס בורחס, איטלו קאלווינו וקורטסר. החדשנות ברעיונות אלו היא בהתייחסותם לנרטיבים לא ליניארים ולנראטיבים אינטראקטיבים שעומדים לא פעם בבסיס יצירות מדיה חדשה.
רשומות האביב והסתיו

רשומות האביב והסתיו (בסינית: 春秋, בפין-יין: Chūnqiū, בתעתיק  לעברית: צוּן-צ'יוּ) הוא ספר ההיסטוריה הסיני העתיק ביותר ששרד עד ימינו, המסודר ככרוניקה. הספר מיוחס לקונפוציוס ולכן הוא אחד מחמשת ספרי המופת, אף שככל הנראה לא היה לקונפוציוס חלק ממשי בכתיבתו. החיבור הוא כרוניקה המתארת את דברי ימי מדינת לו, אחת הנסיכויות שפעלו בתקופת שושלת ג'ואו המזרחית. הספר, המתאר את תקופת האביב והסתיו נתן לתקופה זו את שמה.

מחבר הספר

על פי המסורת הסינית את רשומות האביב והסתיו חיבר, או לכל הפחות ערך, הפילוסוף הסיני בן התקופה קונפוציוס. דעה אחרת פחות מקובלת מייחסת את הספר למנציוס. מדינת הולדתו של קונפוציוס היא לו וייתכן כי עובדה זו קישרה אותו לחיבור הספר, כמו כן התיאור התמציתי שמאפיין את הספר מתאים לסגנונו של קונפוציוס. בנוסף, קונפוציוס הוא זה שהביא את הספר להכרת הציבור הרחב. מחקרים מודרניים מיחסים את הספר לסופרי החצר של לו, וטוענים שלקונפוציוס אין חלק ממשי בכתיבתו או עריכתו. על כל פנים, הייחוס של הספר לקונפוציוס הביאה לראיה בספר יצירה מיסטית ממש שבה טמן קונפוציוס סודות, והביאה להכללתה בספרים הקנוניים.

תיאור הספר

רשומות האביב והסתיו נכתב במקור, כמו ספרים סיניים עתיקים אחרים, על קני במבוק שחוברו זה לזה, וככל הנראה מקומו היה במקדש האבות של מדינת לו. תפקידו של החיבור על פי ההשערה ההיסטורית היה דתי במקורו, דיווח לרוחות האבות על מעשי צאצאיהם. הספר, לצד רשומות הבמבוק הוא מהעתיקים ביותר בחיבורים ההיסטוריים הסיניים הידועים, והעתיק ביותר ששרד מסוגה זו. ככל הנראה ספרים דומים היו קיימים במדינות נוספות, אך אלו לא הגיעו לידינו. פירוש שמה של היצירה: "האביב והסתיו" הוא "שנה".
רשומות האביב והסתיו הוא חיבור המתאר את קורות מדינת לו, אחת הנסיכויות של שושלת ג'ואו, שבתקופת ג'ואו המזרחית זכתה, כמו שאר הנסיכויות ליותר ויותר עצמאות. הספר מתאר את האירועים שקרו בנסיכות בין השנים 722 - 481 לפנה"ס, ובגרסה אחת עד 479 לפנה"ס תקופת התיאור כוללת את תקופת שלטונם של שנים עשר נסיכים בנסיכות לו. הדיווחים בספר לקוניים וקצרים ומונים בממוצע 10 סימנים. הרשומות מתארות בריתות, מלחמות, נישואין, אסונות טבע, מסעות של הנסיך, מוות של דמויות בכירות, תופעות קוסמיות נדירות ועוד. עיקר העיסוק של החיבור הוא בחצר של לו, אולם יש בו מידע רב על העולם הסיני כולו בתקופת האביב והסתיו. 
מאפיין בולט של הספר, שהשפיע מאוחר יותר על חיבורים סיניים נוספים הוא ההקפדה על שימוש בשפה נכונה פוליטית. הספר מקפיד לתאר את האירועים מנקודת המבט ה"נכונה" ולהצניע בעיות וביקורת בצורה מרומזת. לדוגמה: המשפט המעורפל "הדוכס סייר בצ'י" יכול לתאר ברמיזה את הגלייתו של הדוכס על ידי שריו. קריאה מדוקדקת של החיבור יכולה ללמד לא רק על האירועים ההיסטוריים אלא גם על היחס אליהם מצד כותבי הרשומות.

השפעה ופרשנות

בעקבות יחוסו של הספר לקונפוציוס הוא זכה להשפעה רבה. התקופה הראשונה של שושלת ג'ואו המזרחית מכונה "האביב והסתיו" על שם ספר זה שתקופה זו היא נושא תיאורו. הספר, כאמור, נכלל גם בספרים הקנוניים והיכרות עמו הייתה חובה לצורך קידום חברתי בסין המסורתית. 
עם השנים נכתבו על הספר פרשנויות שונות המרחיבות ומתארות בפירוט את האירועים המתרחשים בספר. הפרשנות החשובה ביותר היא הדזו ג'ואן שחוברה ככל הנראה כבר במאה החמישית לפנה"ס. הדזו ג'ואן מלאה בפירוט על האירועים המוזכרים בספר רשומות האביב והסתיו, ויש בה מידע רב וחשוב על הפוליטיקה הפנימית והחיצונית בתקופת האביב והסתיו לרבות שמות תאריכים ומקומות. הדזו ג'ואן נשמר עד ימינו בשיבושים מעטים.
יז'י קושינסקי

ביוגרפיה


קושינסקי נולד בעיר לודז' שבפולין למשפחה יהודית עירונית-חילונית, אמידה, אביו היה מורה ללשונות עתיקות ואמו הייתה פסנתרנית. במהלך מלחמת העולם השנייה התחבא עם הוריו מפני הנאצים. במהלך המלחמה נרצחו בני משפחתו המורחבת. 
בשנת 1948 אושפז בעקבות תאונת סקי, שהיממה את גופו וכך החזירה לו את יכולת הדיבור. בין 1950 ל-1956 היה מדריך סקי באתר סקי פולני וסיים לימודי תואר במדע המדינה באוניברסיטת לודז'. בשנים 1955-1957 שימש כמרצה במכון לסוציולוגיה ומדעי התרבות, באקדמיה הפולנית למדעים בוורשה.
בדצמבר 1957 נמלט מפולין והיגר לארצות הברית.
ב-1965 פורסם ספרו "הציפור הצבועה". בשנת 1966 קיבל את הפרס הצרפתי לספר הטוב ביותר עבור ספרו זה. בשנת 1969 זכה הרומן שלו "צעדים" (1968, "Steps") בפרס הספר הלאומי בארצות הברית.
הספר "להיות שם" עובד לסרט בבימויו של האל אשבי ובכיכובם של פיטר סלרס ושירלי מקליין. ב-1981 הופיע בתפקיד בולט בסרטו עטור השבחים של ידידו וורן בייטי "אדומים". ב-1989 חזר לפולין לביקור לרגל הוצאת ספרו "הציפור הצבועה" בפולנית.
ב־3 במאי 1991, בגיל 57, התאבד קושינסקי בנטילת כדורי הרגעה, סמים ואלכוהול. במכתב פרידה שהותיר אחריו כתב: "אני הולך לישון, מעט יותר מן הרגיל".
סטיקר

סטיקר (על־פי האקדמיה: "דִּבְקִית") הוא מדבקה אשר מציגה בדרך־כלל עמדות מסוימות, באה לפרסם עסק או עמותה כלשהם, או כשעשוע היתולי. הסטיקרים מחולקים בדרך־כלל במפגשים או בסניפים של הארגון אותו הסטיקר מייצג. גודלו של הסטיקר אינו עולה בדרך־כלל על גודלו של חצי עמוד A4 (לאורך) וצורתו היא לרוב מלבן או עיגול. הסטיקרים הפכו למצרך פופולרי במיוחד בישראל מאז שנת 1995 שבה הופץ הסטיקר "שלום, חבר" בעקבות רצח רבין בכ־750,000 עותקים. רוב האנשים נוהגים להדביק את הסטיקרים על השמשה האחורית של רכבם, על דלת ביתם או על מבנים ומתקנים ציבוריים. 
הסטיקרים מאופיינים בסיסמאות קליטות או במשפטים קצרים הממצים בתוכם רעיון כלשהו. לרוב, הסטיקרים צבועים ומעוצבים בהתאם לתוכנם, בפוליטיקה למשל, הם צבועים בצבע של המפלגה (הליכוד והעבודה - כחול. מרצ ועלה ירוק - ירוק).
לעיתים סטיקרים הם לאו דווקא מדבקה, המילה "סטיקר" הפכה לביטוי נפוץ עבור כל סיסמה פרסומית בלי קשר לכך שהסיסמה מופצת על־גבי מדבקות או לא. ניתן להשתמש במונח "סטיקר" עבור כתובת גרפיטי המצויה במקומות רבים או עבור סיסמה אשר קבוצה חברתית או פוליטית מסוימת פועלת לפיה ומפיצה אותה כמטבע לשון].
ריבוי הסטיקרים על גבי כלי רכב הביא את דויד גרוסמן לכתוב את השיר "שירת הסטיקר" שכל מילותיו לקוחות מסטיקרים. השיר מבוצע על ידי להקת הדג נחש ויצא ב-2004.
ג'אקומו באסי

ג'אקומו באסי (באיטלקית: Giacomo Bassi;‏ 18 במרץ 1886–1968) היה חסיד אומות העולם מאיטליה.

פעילותו בתקופת השואה

באסי נולד בגוטרו (Gottro) (שהפכה להיות חלק מקרלצו ) שבנפת מילאנו וכמו אביו עבד במנהל הציבורי כמזכיר קהילת קנגראטה . חמשת בני משפחת קונטנטה (Contente) עזבו את מילאנו אחרי שביתם נהרס בהפצצות בעלות הברית. בספטמבר 1943, אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את צפון איטליה. אב המשפחה, ישראל, נכשל בניסיונו למלט את משפחתו לשווייץ באזור אגם מאג'ורה עקב פעילות הצבא השווייצרי באזור, נגד הפליטים. בני המשפחה פנו לבאסי, וזה, למרות היותו נשוי ואב לתינוק, סייע להם תוך סיכון חייו. הוא הנפיק להם תעודות זהות מזויפות והנחה אותם להזדהות כפליטים מאזור סיציליה, מכיוון שבתעודות שהיו ברשותו ושאותן הנפיק, צוינו פרטים דומים. הוא כיוון אותם לכפר סן ג'ורג'ו סו לניאנו  וארגן להם כרטיסים לשם הקצבת מזון. הוא היה מבקר אותם מדי פעם, וכשראה שהמזון אינו מספיק עבורם, היה דואג להבאת מזון ממזנון בית הספר הסמוך. בני המשפחה הוסתרו כך בעזרת באסי מסוף 1943 ועד השחרור באביב 1945.
באסי נפטר בגוטרו ב-1968. ב-1998 העניק יד ושם לבאסי את התואר חסיד אומות העולם.
קווין דה בראונה

קריירת מועדונים

דה בראונה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת עיר הולדתו דרונחן. ב-1999 עבר לגנט ולאחר שש שנים עבר לראסינג גנק, ובגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת. דה בראונה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 לשרלרואה ב-9 במאי 2009. ב-7 בפברואר 2010, דה בראונה הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 0–1 נגד סטנדרד ליאז'. הוא כבש חמישה שערים ובישל 16 שערים ב-32 משחקים בעונת 2010/2011 ובאותה שנה זכה עם המועדון באליפות.
ב-31 בינואר 2012 חתם דה בראונה לצ'לסי ל-5 וחצי שנים תמורת 7 מיליון פאונד. ב-18 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית שלו במועדון נגד סיאטל סאונדרס ב-2 באוגוסט 2012 הושאל דה בראונה לורדר ברמן. ב-15 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי ברמן בהפסד 2–3 להאנובר 96. אף על פי שהציג יכולת טובה נקלע עם הקבוצה למאבקי ההישרדות בליגה, אך סייע לה להישאר בסוף העונה בליגה הבכירה.
בסיום עונת 2012/2013 בורוסיה דורטמונד ובאייר לברקוזן הביעו עניין בשחקן, אך ז'וזה מוריניו שהתמנה למאמן צ'לסי החליט להחזיר אותו. ב-21 ביולי כבש את שער הבכורה שלו במשחק ידידות נגד נבחרת כוכבי מלזיה. ב-18 באוגוסט 2013 כבש את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–2 נגד האל סיטי.
ב-18 בינואר 2014 עבר לוולפסבורג תמורת 18 מיליון פאונד. בעונתו השנייה בוולפסבורג דה בראונה כבש 16 שערים בכל המסגרות ובישל 27 שערים, היכולת שהציג זיכתה אותו בשחקן העונה בבונדסליגה. הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע הגרמני אחרי ניצחון 3–1 על דורטמונד.
ב-29 באוגוסט 2015 דה בראונה עבר למנצ'סטר סיטי תמורת 75 מיליון יורו. במשחקו השני בפרמייר ליג הוא כבש בהפסד של מנצ'סטר סיטי 2–1 לווסטהאם. דה בראונה הוביל את מנצ'סטר סיטי להופעה היסטורית בחצי גמר ליגת האלופות אחרי שהוא כבש בניצחון 1–0 על פריז סן-ז'רמן בשלב רבע הגמר. בסך הכל דה בראונה כבש בעונת הבכורה שלו במנצ'סטר סיטי 16 שערים. בעונת 17–2016 מנצ'סטר סיטי סיימה במקום השלישי בליגה, דה בראונה הצטיין וסיים כמלך הבישולים בפרמייר ליג עם 18 בישולים. ב־22 בינואר 2018 דה בראונה האריך את חוזהו עד שנת 2023. באותה עונה הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי בגביע הליגה ובאליפות הפרמייר ליג. הוא סיים בפעם השנייה ברציפות כמלך הבישולים של הפרמייר ליג עם 16 בישולים לצד שמונה שערים.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, שיחק דה בראונה בכל נבחרות בלגיה הצעירות. ב-11 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 לפינלנד. במהלך מוקדמות מונדיאל 2014 הפך דה בראונה לשחקן הרכב בנבחרת וכבש 4 שערים, ובסוף הקמפיין עלה עם נבחרתו לטורניר גדול לראשונה מזה 12 שנים. בטורניר זה הגיעה בלגיה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה לארגנטינה 0–1. דה בראונה שיחק בנבחרת בלגיה במונדיאל 2018, שבו העפילה לחצי הגמר והפסידה לנבחרת צרפת.
בית סולל בונה ירושלים

היסטוריה

בניית המבנה החלה ביוני 1957 על ידי האדריכל ראובן טרוסטלר בתקופה שבה חברת סולל בונה שלטה ברוב ענף הבנייה בארץ. באותה תקופה סולל בונה הייתה הזרוע הביצועית של ההסתדרות. הבניין ריכז את פעילות סולל בונה באזור ירושלים והיה חלק משורת מבני ציבור לאומיים ברחוב הכוללת את בית המוסדות הלאומיים, בית הכנסת ישורון והיכל שלמה. מטות נוספים של החברה הוקמו בערים שונות כמו תל אביב וחיפה.
בשנת 1987 מכרה חברת סולל בונה את המבנה והמגרש שסביבו ליזמים שרצו לבנות במקום בית מלון. למקום הוצעו תוכניות שונות. בחלק מהתוכניות הוצע שילוב המבנה בבניה החדשה ובחלקם הוצע להורסו. במסגרת המחאה החברתית בישראל 2011 פרצו למבנה, כמו למבנים נוספים, צעירים רבים במחאה על הימצאות מבנים נטושים באזור שזקוק כל כך לדירות למגורים. בעשור הראשון של המאה ה-21 תוכנן לבנות במקום את "מגדלי היכל שלמה" ובאוגוסט 2016 נהרס המבנה לצורך הקמתם, תוך שימור חזית הבניין, מתוך כוונה לשחזרה ולשלב אותה בבניין החדש.

הבניין

החזית הקדמית של הבניין עוצבה בצורה סימטרית שנתנה לבניין ממד ייצוגי, חלון מרכזי בעל אבן ראשה, שורת חלונות קטנים מעליו ושורה דומה מתחתיו. מעל הכניסה, לכל רוחב החזית, נבנה גגון בטון דק בצורת מניפה. לבניין היו ארבע קומות, קומת המסד בחיפוי אבן בעיבוד גס ושאר הקומות בעיבוד עדין יותר. בין קומה לקומה הפריד פס דק של אבן אפורה שהוסיף לייצוגיות המבנה.
בכניסה ללובי הבניין ניצבו ארבעה עמודים אופייניים לתכנון המודרניסטי, שניים משני צידי הכניסה ושניים נוספים קרוב לקצות הבניין.
ז'וזף גליאני

ביוגרפיה

גליאני נולד בסנט ביאט בדרום צרפת ולאחר שלמד בפנימייה צבאית בלה פלש ואקדמיה צבאית בסנט-סיר, השתתף כקצין צעיר במלחמת צרפת-פרוסיה. הוא השתתף במשלחות צבאיות באפריקה. לאחר שירות באי מרטיניק, הוא שימש כמושל במושבות של צרפת כמו סודאן הצרפתית (כיום- מאלי), שם הצליח בדיכוי מרד מקומי. בשנים 1892–1896 שימש כמפקד צבאי בהודו-סין ולאחר מכן במדגסקר,גם שם גם הצליח בדיכוי מרד.
ב-1911 הוצע לו תפקיד של מפקד הצבא הצרפתי אולם הוא דחה זאת בגלל גילו ומצב בריאותו והציע במקומו את ז'וזף ז'ופר. באפריל 1914 הוא פרש מהשירות הצבאי.
באוגוסט 1914 הוא נקרא שנית לשירות צבאי ונתמנה למושל הצבאי של פריז וממונה על הגנת העיר.
בתחילת ספטמבר 1914 התקרב הצבא הגרמני לפריז בסביבות נהר המארן. גליאני הבחין בפרצה בין הארמיות הגרמנית ושלח 6000 חיילי מילואים לתגבר את הארמייה הצרפתית השישית להתקפת נגד בנקודת התורפה של הגרמנים. לשם כך גייס 600 מוניות בפריז שהעבירו את הלוחמים לחזית הקרובה. ההתקפה שהחלה ב-8 בספטמבר 1914 הרחיבה את הפרצה בין הארמיות הגרמניות והגרמנים נאלצו לסגת.
עד היום לא ברורה תרומת המוניות של גליאני במה שכונה "הנס על המארן", אבל "צבא המוניות" שלו, הפך למיתוס והעלה את מורל הצבא הצרפתי.
באוקטובר 1915 הוא מונה לשר המלחמה. במרץ 1916 הוא התפטר מסיבות בריאותיות. חילוקי הדעות בינו לבין ז'ופר בדבר הטקטיקות בקרב ורדן פגעו בבריאותו והוא נפטר חודשיים לאחר מכך.
ב-1921 הוענקה לו לאחר מותו דרגת מרשל של צרפת.
קתרינה דה ריצ'י

קורות חיים

אלסנדרה לוקרציה רומולה דה ריצ'י, לימים הקדושה קתרינה דה ריצ'י, נולדה בפירנצה ב-23 באפריל 1522. אביה פייר פרנצ'סקו דה ריצ'י השתייך למשפחות האצולה העירונית, אמה קתרינה בונזה. אלסנדרה התייתמה מאמה בגיל 5. בגיל 6 החלה ללמוד בבית ספר שהשתייך למנזר בנדיקטיני, מנזר שבו דודתה לואיסה דה ריצ'י הייתה אם המנזר. בהמשך הצטרפה למנזר דומיניקני טרציאני בפראטו. ב-1535, בגיל 14 הוענקו לה מדי הנזירה  ובאותו מעמד קיבלה את השם קתרינה על שם הקדושה קתרינה מסיינה. בגיל 30 הועלתה למעמד של פריור. במעמד זה הייתה יועצת של נסיכים, בישופים וקרדינלים. ביניהם שלושה קרדינלים שבהמשך נבחרו לאפיפיורים: מרקלוס השני, קלמנס השמיני ולאו האחד עשר.

חזיונות ומעשי ניסים

דה ריצ'י הייתה חווה אקסטזות, שגרמו לה להראות רדומה, או להפיל חפצים מידיה. לקח זמן עד שהתברר לשאר הנזירות כי מדובר בהתנסות דתית ולא במחלה. נטען כי במהלך מדיטציות היא החלה לדמם באופן ספונטני כאילו הצליפו בה כמו בפסיון של ישו. כמו כן נטען כי לפעמים בזמן תפילה הופיע עליה חותם פצעי ישו ועל אצבעה הופיעה טבעת אלמוגים המסמלת את נישואיה לישו.

מותה וקבורתה

דה ריצ'י נפטרה בפראטו ב-2 בפברואר 1590. נקברה שם בבזיליקה הקרויה על שמה Basilica of Santi Vicenzo e Caterina de' Ricci.

הליך הקדשתה

דה ריצ'י הוכרזה כמבורכת ב-23 בנובמבר 1732 על ידי האפיפיור קלמנס השנים עשר, והוכרזה כקדושה ב-29 ביוני 1746 על ידי האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר.
יום חגה הוא ה-4 בפברואר.