google/wiki40b huggingface dataset:
ראשי שנים ביהדות

ארבעה ראשי שנים נקבעו ביהדות לציון תחילת השנה בתחומים שונים. קביעת השנה המדויקת לכל תחום הכרחית לקיום מצוות שנתיות, בעיקר מצוות התלויות בארץ ובכלל זה: שמיטה, יובל, ערלה, ביכורים, תרומה, מעשר ראשון, מעשר שני ומעשר עני. 
תאריכי ראשי השנים נקבעו במשנה, בפתיחת מסכת ראש השנה:
"אַרְבָּעָה רָאשֵׁי שָׁנִים הֵם.

בְּאֶחָד בְּנִיסָן – רֹאשׁ הַשָּׁנָה לַמְּלָכִים וְלָרְגָלִים.

בְּאֶחָד בֶּאֱלוּל – רֹאשׁ הַשָּׁנָה לְמַעְשַׂר בְּהֵמָה.
רַבִּי אֶלְעָזָר וְרַבִּי שִׁמְעוֹן אוֹמְרִים: בְּאֶחָד בְּתִשְׁרֵי.

בְּאֶחָד בְּתִשְׁרֵי – רֹאשׁ הַשָּׁנָה לַשָּׁנִים וְלַשְּׁמִטִּין וְלַיּוֹבְלוֹת, לַנְּטִיּעָה וְלַיְרָקוֹת.

בְּאֶחָד בִּשְׁבָט – רֹאשׁ הַשָּׁנָה לָאִילָן, כְּדִבְרֵי בֵית שַׁמַּאי.
בֵּית הִלֵּל אוֹמְרִים: בַּחֲמִשָּׁה עָשָׂר בּוֹ."

אחד בניסן

ראש השנה למלכים ולרגלים. הולדתו של עם ישראל.
וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל-מֹשֶׁה וְאֶל-אַהֲרֹן בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם לֵאמֹר. הַחֹדֶשׁ הַזֶּה לָכֶם רֹאשׁ חֳדָשִׁים, רִאשׁוֹן הוּא לָכֶם לְחָדְשֵׁי הַשָּׁנָה.
— ספר שמות, פרק י"ב, פסוקים א'-ב'
באחד בניסן מתחיל מניין שנות מלכותם של מלכי ישראל: "ואפילו עמד בשבט או באדר, כלתה שנתו משהגיע ניסן, ויתחילו למנות לו שנה שנייה." (רש"י)

עם קום מדינת ישראל, היו שטענו שגם את שנות המדינה יש למנות מאחד בניסן: 
אלה הנוהגים למנות בכתובות או בהזמנות לחתונות וכדומה, למניין השנים שמתחילת הקמת המדינה, שיש להם להתחיל השנה החדשה מראש חודש ניסן ולא מה' באייר, דראש השנה למלכי ישראל הוא באחד מניסן.
— הרב צבי שכטר, בעקבי הצאן, עמוד ק"ו
ביום זה עורכים בעדות מסוימות את טקס הבסיסה, בו משולבות ברכות לשנה טובה מתוך סמלים המזכירים את הקמת המשכן, שנעשתה בא' בניסן.

אחד באלול

בגמרא מובא דיון על קביעת ראש השנה למעשר בהמה בא' באלול או בא' בתשרי. הוויכוח מבוסס על קביעת חודשי הרבייה של הבהמות, על פי פסוק בתהלים (פרק ס"ה, פסוק י"ד):
"לבשו כרים הצאן ועמקים יעטפו בר, יתרועעו אף ישירו". ר"מ סבר: אימתי לבשו כרים הצאן? בזמן שעמקים יעטפו בר. ואימתי עמקים יעטפו בר? באדר. מתעברות באדר ויולדות באב – ראש השנה שלהן אלול. ר' אלעזר ור"ש אומרים: אימתי לבשו כרים הצאן? בזמן שיתרועעו אף ישירו. אימתי שבלים אומרות שירה? בניסן. מתעברות בניסן ויולדות באלול – ראש השנה שלהן תשרי.
— בבלי ראש השנה ח"א
לעומת זאת, כבר במשנה מופיעה טענה על שלוש פעימות של ילודה בשנה:
שלשה גרנות למעשר בהמה: בפרס הפסח, בפרס העצרת, בפרס החג, דברי ר' עקיבא. בן עזאי אומר: בעשרים ותשעה באדר, באחד בסיון, בעשרים ותשעה באב. ר' אלעזר ור' שמעון אומרים: באחד בניסן, באחד בסיון, בעשרים ותשעה באלול. ולמה אמרו בעשרים ותשעה באלול ולא אמרו באחד בתשרי? מפני שהוא יום טוב, לפיכך הקדימוהו בעשרים ותשעה באלול. ר' מאיר אומר: באחד באלול ראש השנה למעשר בהמה. בן עזאי אומר: האלוליים מתעשרין בפני עצמן.
— מסכת בכורות, פרק ט', משנה ה'
קנון הולדינגס

היסטוריה

ב-7 בינואר 2015 נוצרה החברה במהלך של ספין-אוף מהחברה לישראל. לחברה הועברו החזקותיה של החברה לישראל בחברות הבאות: 32% מחברת הספנות צים, 24% מחברת השבבים טאואר-ג'אז סמיקונדקטור, 50% מיצרנית הרכב הסינית קורוס אוטו ו-100% בחברת תחנות הכוח איי.סי. פאואר. בגין כל מניה אחת של החברה לישראל קיבל בעל המניה 7 מניות של חברת קנון הולדינגס.
ב-11 בינואר 2015 החלה מניית החברה להיסחר בבורסת תל אביב, ומיד צורפה למדד תל אביב 25, וב-14 בינואר החלה מניית החברה להיסחר בצורה רגילה גם בבורסת ניו יורק. עם תחילת המסחר במניותיה בבורסה בת"א נקבע לחברה שווי שוק של 960 מיליון דולר.
בעדכון חודש יוני 2015 נגרעה מניית החברה ממדד תל אביב 25, והתווספה למדד תל אביב 75.
בחודש יולי 2015 חילקה קנון את רוב מניותיה בחברת טאואר-ג'אז בתור דיבידנד לבעלי מניותיה של קנון.
המהלך בוצע כחלק מהאסטרטגיה של חברת קנון, לפיה על החברה להתמקד בהשקעה בחברות איי.סי. פאואר וקורוס מצד אחד, ומצד שני למכור או לחלק את שאר החברות שבבעלותה.
צ'ופוט-קלה

צ'ופוט-קלה (בשפה הטטרית של קרים ובטורקית: Çufut Qale בעברית: מבצר היהודים) היא עיר רפאים בקרים שבאוקראינה, ששימשה כמרכזם של הקראילאר בחצי האי עד תחילת המאה העשרים. כיום המקום משמש כאתר תיירותי עם מערות קבורה מהמאה ה-10. הקבר המפורסם ביותר הוא קבר בתו של טוכטמיש-החאן של אורדת הזהב. שמה העברי שהיה נהוג אצל קראילר הוא סלע היהודים ועם תחילת התכחשותם למוצאם היהודי סלע הקראים;

היסטוריה

העיר נוסדה ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 כעיר גבול של האימפריה הביזנטית. שם העיר היה פולה, ורוב אוכלוסייתה היו אלאנים. לאחר מכן ב-1055 לערך המקום נכבש על ידי קיפצ'קים-עם טורקי נודד מאזור הוולגה. בתקופה זו המקום נקרא קירק-אל. ב-1299 העיר נכבשה ונשדדה על ידי נוגאי, האמיר של אורדת הזהב. במאות ה-13 וה-14 הייתה בירת נסיכות קטנה, שהייתה משלמת מיסים לאורדת הזהב. החל מהמאה ה-14 לעיר התחילו להגיע קראים. מ-1428 עד 1449 נערכו מרידות בקרים על ידי חג'י גריי הראשון, שבסופם קרים זכתה לעצמאות מאורדת הזהב וחג'י גיריי נהפך לחאן. קירק-אל נהפכת לבירתו במקום קירים לאחר קבלת העצמאות. ב-1502 בתקופת מנגלי גיריי, בירת קרים הועברה לבחצ'יסראי. בתקופה הבאה העיר שימשה כבית סוהר לאסירים מכובדים ובה שכן בית החרושת הממשלתי לייצור מטבעות. בתקופה זו הקראים נהפכו לרוב בעיר, שכן נאסר עליהם להתיישב בבחצ'יסראי הבירה, והם נאלצו להסתפק בעיר הקרובה ביותר אליה. בעקבות הפיכת העיר למרכז הקראים, שמה שונה לצ'ופוט קלה (מבצר היהודים), בזמן האחרון הונהג על ידי מנהיגי הקראים השם ג'ופט-קלה (המבצר הכפול בחלק מהשפות הטורקיות) כחלק מתהליך התכחשותם לקירבה כלשהי ליהדות. בשנת 1783 העיר נכבשה על ידי האימפריה הרוסית, ותנאי החיים בעיר ובקרים השתנו לבלי הכר. לקראים הותר להתיישב בכל ערי קרים, ועד סוף המאה ה-19 רובם נטשו את עירם המרכזית. בין התושבים האחרונים בעיר, לפני שננטשה סופית, אברהם פירקוביץ'. בסוף המאה ה-20 צ'ופוט קלה נהפכת לאתר תיירותי בעל חשיבות לאומית, ומבנים רבים, כולל בתי הכנסת הקראים עוברים שיפוץ יסודי.

אתרי תיירות

בעיר השתמרו עתיקות רבות. האתר העתיק ביותר הוא קברה של ג'ניקה-חנים, בתו של טוכטמיש משנת 1437. בעיר השתמרה חצר להתכת מטבעות שלידה מצאו הארכאולוגים מחסנים רבים של מטבעות מתקופת חאנות קרים. 2 בתי הכנסת הקראים, בעלי הארכיטקטורה המיוחדת עברו שיפוץ יסודי לאחרונה, ומושכים מבקרים רבים. בעיר השתמרה גם וילת מגורים, המשמשת היום כמוזיאון לתולדות היישוב. ניתן גם לבקר בבית הקברות ולראות מצבות קראיות החל מהמאה ה-16, ובהן קברו של פירקוביץ'. כל שנה מגיעים לאתר כ-120,000 מבקרים.
מייקל רוג'רס

ביוגרפיה

רוג'רס נולד בשיקגו. ב-1981 סיים תואר ראשון באוניברסיטת אובורן, השלים קורס קציני מילואים והתגייס לצי ארצות הברית. שירת כחובל במשחתת "USS Caron" וב-1986 עבר להתמחות בתחום ההצפנה ולוחמת המידע. שימש קצין הצפנה בכיר בקבוצת הקרב של נושאת המטוסים ג'ון קנדי, קצין מטה בנושאי לוחמה אלקטרונית ולוחמת מידע בצי השישי של ארצות הברית, סייע בתחום ההצפנה במשימות של צוללות וספינות הצי במפרץ הפרסי ובים התיכון. שירת בכוח המשימה המשותף של הפיקוד האטלנטי והצי השני של ארצות הברית שנשלח להאיטי בתקופת ניסיון ההפיכה ב-1994, שימש קצין הצי האחראי על המבצעים המשותפים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. שימש קצין המודיעין של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית וב-2009 מונה לקצין המודיעין של המטות המשולבים. בשנים 2011–2014 פיקד על הצי העשירי של ארצות הברית המהווה את פיקוד הסייבר של הצי.
במרץ 2014 מונה למפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית ובמקביל לראש הסוכנות לביטחון לאומי וראש שירות הביטחון המרכזי (CSS) של מחלקת ההגנה. הוא שירת בתפקיד עד מאי 2018, עת החליפו הגנרל פול נקאסוני.
רוג'רס בוגר בהצטיינות של המכללה הלאומית למלחמה ובוגר בהצטיינות יתרה של מכללת המלחמה של הצי. הוא בעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
S-70 "אוחוטניק"

היסטוריה

פיתוח המל"ט נמצא תחת פיקודו של משרד ההגנה הרוסי מאז 2012.
ביוני 2018 נערכה ההפעלה הראשונה של המטוס.
ב-23 בנובמבר 2018 החל המל"ט בנסיעה על המסלול. ב-19 בדצמבר 2018 אושרה מוכנות המל"ט לטיסה מבצעית ראשונה על ידי סגן שר ההגנה של הפדרציה הרוסית אלכסיי קריוורוצ'קו, שציין כי העבודה על הפרויקט היא "בעדיפות עליונה וברמה טובה."
בינואר 2019 קבעו מומחים צבאיים כי המל"ט "אוחוטניק" נתפס בתמונות האינטרנט של מכונה שנעשתה על פי תבנית "הכנף המעופפת".
בתחילת 2019 נודע כי אב הטיפוס השלישי של ה-Su-57 שימש כמעבדה מעופפת לבדיקת מספר מערכות הכטב"ם "אוחוטניק", בפרט, נבדקו אוויוניקה, תקשורת ושימוש צוותי בכלי הטיס הבלתי מאויש.
ב-3 באוגוסט 2019, אוחוטניק ביצע את טיסתו הראשונה שנמשכה למעלה מ-20 דקות. המטוס בשליטת המפעיל ביצע כמה גלים מעל שדה התעופה בגובה של כ-600 מטר וביצע נחיתה מוצלחת.

תקציב הפרויקט

התקציב עבור עבודות הפיתוח והייצור מוערך בכ-1.6 מיליארד רובל.

הערכת פרויקט

ב־9 ביולי 2018, בתגובה לדיווח ב-TASS על הכנת אב-טיפוס של כלי הטיס הבלתי-מאויש אוחוטניק לתחילת טיסות ניסוי פרסם מגזין "מכניקה פופולרית" מאמר בו המומחה להגנה ואבטחה לאומית קייל מיזוקאמי דירג את הממדים המוצהרים של המטוס כמרשימים. תוך השוואה לדמיון עם RQ-170, הביעו גם את הדעה כי המל"ט החדש יסייע להתגבר על הפער של רוסיה מארצות הברית בתחום טכנולוגיות המל"טים. מיזוקאמי הגיע למסקנה שאולי יש להתייחס למידע אודות התוכנית בספקנות, אך תקופת הפיתוח של 7 שנים מספיקה לטיסת המל"ט הראשונה.
עד 2 באוגוסט 2019, טיסת מל"טים עם טילים הייתה חלק מהאיסורים שהוטלו בעקבות אמנת INF, שאסרה טילים בטווח של 500 עד 5.5 אלף ק"מ; לאחר תאריך זה, כאשר ארצות הברית נסוגה מהאמנה, רוסיה השתחררה מחובות אלה.
אלבר גולסטרנד

ביוגרפיה

גולסטרנד נולד בלנדסקרונה, שוודיה. בין השנים 1894–1927 היה פרופסור לאופתלמולוגיה ולאופטיקה באוניברסיטת אופסלה. הוא השתמש בשיטות מתחום המתמטיקה הפיזיקלית למחקר של תמונות אופטיות ושל השתקפות האור בעין. על עבודתו בתחום זה, הוא קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה ב-1911.
גולסטרנד ידוע גם בשל מחקריו על אסטיגמציה ובשל שיפור של האופטלמוסקופ ושל עדשות לשימוש לאחר הסרת קטרקט מהעין.
הוא נבחר לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1905 ושימש כחבר בוועדת הפרסים של האקדמיה בתחום הפיזיקה. בתקופת שירותו בוועדה, הוא השתמש במעמדו כדי לבלום את איינשטיין מלקבל פרס נובל לפיזיקה על תורת היחסות, שגולסטרנד האמין שהיא שגויה.
גולסטרנד נישא לסיגנה ברייטהולץ (1862–1946) ב-1885. הוא נפטר בסטוקהולם ושם נקבר בבית הקברות "נורה בגרבנינגספלאצן".
תאוריית החברה העולמית

תאוריית החברה העולמית (World Society Theory) מציבה הסבר מוסדי לתהליכי גלובליזציה בטיעונים בדבר האופי הטקסי של אימוץ מודלים עולמיים ושל הפצתם ברחבי העולם. התאוריה גובשה על ידי ג'ון וו. מאייר, סוציולוג מאוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, לתיאור יחסים בינלאומיים וגלובליזציה. התאוריה נסמכת על עבודתו הנחשונית של מאייר בניסוח התאוריה המוסדית ועל פיתוחיו התאורטיים בחקר ארגונים מאז שנות ה-70 של המאה הקודמת ואילך. בתחילת גיבושהּ כונתה התאוריה גם על ידי מעמידיה בשם World Polity Theory, תוך הדגשת המערך הממשלי (גם אם לא ממשלתי) של הֶסדרים עולמיים. מיקוד כותרת התאוריה, החל מתחילת שנות האלפיים, בחברה העולמית ובתהליכים חברתיים הביא גם להתכנסות תחת הכותרת "תאוריית החברה העולמית".

עקרונות התאוריה

תאוריית החברה העולמית פותחה כקריאת תגר על תאוריית המערכת העולמית הנאו-מרקסיסטית (שגובשה על ידי עמנואל ולרשטיין וידועה גם בכינוי תאוריית התלות) ועל תאוריית המודרניזציה הפונקציונליסטית והנאו-ליברלית. כנגדן העמידו מאייר ותלמידיו סדרת עקרונות מוסדיים להסבר תהליכים עולמיים. התורה בכללותה נפרשה באורח סדור במספר מאמרים וסוכמה באחרים. מהם עולה כי המרכזיים מבין עקרונות התאוריה הם כלהלן. (‏‎1) החברה העולמית מַבנָה מודלים אשר מסדירים את הזהות, את המטרות, את ההתנהלות ואת המִבנֶה הראוי למגוון קטגוריות חברתיות, דוגמת מדינת הלאום, בית הספר (כארגון חינוך), ילדוּת (כשלב חיים) וחדשנות (כיעד חברתי). מתוך הסתמכות על גישה גוֹפמַנית מכונים מודלים אלה בשם "תסריטים" ‏(Scripts), כלומר – הם משמשים כמִתווה מובנֶה להתנהלות ולהתנהגות. (‏‎2‎) משוּקעוּתן של יחידות חברתיות באותה חברה עולמית משרה על אנשים וארגונים אלה את עקרונות הווייתה; התנהלות היא לפיכך תהליך הביצוע של התפקיד שהובנה (Enactment). כתוצאה מאלה מתאפיינת החברה העולמית ב(3‎) הידמות צורנית (Isomorphism) של היחידות המשוקעות בחברה העולמית, ובצידה של ההידמות גם צמידות רופפת בין כוונותיהן המוצהרות לבין התנהלותן בפועל וגם בין חטיבות שונות בתוך יחידות משוקעות אלה. הגורם העיקרי לעיקרון זה הוא אופייה הטקסי של ההשתלבות במערכת העולמית, כשהמניע העיקרי לדירבון היחידות המשוקעות בה הוא השאיפה להכרה וללגיטימציה. (4) למרות כוחה של המערכת העולמית כמַבנה מודלים מגובשים לכלכלה, לפוליטיקה, לתרבות ולטכנולוגיות ברחבי העולם, מערכת הממשלוּת העולמית מבוזרת מאוד. בצד הביזור מתקיים גיבוש שהוא מאפיין חשוב להבנת גמישותה של החברה העולמית וגיוונה. עקרונות תאורטיים נוספים מפורטים בחיבורים שונים המתמקדים כל אחד בנושא מסוים, כדוגמת תהליך הגלובליזציה, עלייתו האונטולוגית של הפרט והתפשטותם של תחומי הסביבה, החינוך, התרבות ושיח זכויות הפרט.

ביקורת

הביקורת על תאוריית החברה העולמית מתמקדת במספר נושאים: (א) בהתרכזותה בתהליכים עולמיים של הידמות תוך התעלמות מעוצמתם והתעצמותם של פערים והבדלים עולמיים. בעשור האחרון מתפתח מתוך תאוריית החברה העולמית מחקר המוקדש לבחינת גיוון ופערים והמסביר גם אותם בעזרת עקרונות מוסדיים.‎ ‎‏(ב) בהתעלמותה של התאוריה ממרכזיותם של כוח ואינטרסים בעיצוב העולם ובהכוונת תהליכים בו.‏

בישראל

מספר חוקרים ישראלים הנסמכים על גישה תאורטית זו בעבודתם ובמחקריהם הוסיפו נדבך לפיתוחהּ, ובהם ניצה ברקוביץ', גילי דרורי דני קפלן ואחרים.
גרודק (פודלסיה)

היסטוריה

במאה ה-15 הוקמה בגרודק טירה של משפחת האצולה חודקייביץ (Chodkiewicz). בסוף מאה זו הקימה משפחת חודקייביץ מנזר אורתודוקסי בכפר. בשנת 1563 קיבלה גרודק מעמד של עיר. מעמד זה נשלל ממנה ב-1897.

מוסדות עירוניים

הכפר היא מקום משכנה של קהילה (parish) וכנסייה אורתודוקסית בשם "כנסיית הלידה של מריה הקדושה", וכן של הכנסייה הקתולית "לבו הקדוש של ישו". בגרודק מתקיימים מספר אירועי תרבות של המיעוט הבלרוסי, בהם פסטיבל מוזיקת רוק המתקיים משנת 1990.

גאוגרפיה

הנהר סופראשל , יובל של הנהר נרב, חוצה את הכפר.

יהודי גרודק

טרם השואה חיו בגרודק כ-1,500 יהודים, שהיוו כ-75% מסך תושבי הכפר. רובם עבדו במסחר ומלאכה, ומעטים היו מורים ורופאים. יהודי הכפר קיימו פעילות פוליטית, הפעילו מוסדות חינוך יהודיים ביידיש ובעברית, וכן קיימו תנועות נוער יהודיות, ציוניות ואחרות. בכפר היו לפחות שבעה בתי כנסת עשויים מעץ.

בשואה

ב-12 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את גרודק. הכפר היה בשטח פולין שבהסכם ריבנטרופ-מולוטוב נקבע שישתייך לברית המועצות, והכפר הועבר באותו חודש לשליטת ברית המועצות. הסובייטים הלאימו את הכלכלה בכפר.
ביוני 1941, ב"מבצע ברברוסה", כבשו הגרמנים שוב את גרודק. הם החלו לפגוע ביהודי המקום וחייבו את היהודים בתשלומי כופר ובעבודות כפייה.
באוגוסט 1941 הוקם בגרודק גטו ובנובמבר 1942 חוסל. תושביו הועברו לביאליסטוק ולאחר כשלושה שבועות גורשו כמעט כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ילקוט ראובני

ילקוט ראובני הוא חיבור המכיל לקט מדרשים, בעיקר מספרי קבלה שונים, שנכתב על ידי אברהם ראובן הכהן סופר, מקובל מחכמי פראג במאה ה-17. חלקו הראשון של הספר ערוך לפי סדר הא-ב (ילקוט ראובני הקטן), וחלקו השני ערוך לפי סדר פרשיות התורה (ילקוט ראובני הגדול). 
מלבד שמו, רמוזים בשם הספר גם ראשי התיבות: ילקוט ראובני: ילקוט רזי אורייתא וקבלה בכתיבה נעימה יהבית. 
ילקוט ראובני נכתב באופן שונה מילקוט שמעוני; בעוד שילקוט שמעוני נכתב כליקוט מספרי פשט (כגון: גמרא, מדרש רבה מדרש תנחומא כו'), נכתב ילקוט ראובני גם כליקוט מספרי קבלה (כגון: ספרי הרמ"ק, האר"י והרמ"ע מפאנו). על התלבטותו של המחבר ללקט מספרי קבלה כתב: "סהדי (=עדי) במרומים ועדי בשחקים (כלומר, אלוהים שבשמים מעיד עלי), כי בהא נחיתנא ובהא סליקנא (באמצעות השמות הקדושים שבספר, ירדתי מהשמים ועליתי לשמים) לאמור, מה לך לפרסם דברים עתיקים המכוסים (=הנסתרים) מבני אדם, אשר הראשונים תקנו אותם לאמר בחשאי כי לא כל הרוצה ליטול את השם יבוא ויטול (כלומר, לא לכל אדם מותר להשתמש בשם ה'), והיה הדבר מוטל עלי בספק לימריה או לא לימריה (=לומר או לא לומר), והדעת מכריע אימ"א ואימ"א (=אני אומר ואומר) ואיני בוש, ואדברה נגד מלכים ולא אבוש, וישרים דרכי ה' צדיקים ילכו בם כו' (כלומר, מי שלא ראוי ללמוד את סודות התורה, זאת אשמתו אם הוא יקרא את זה)".
האסונות של נינה

עלילה

העלילה מציגה את עולמו של נדב, ילד בן 12, שהוא גם המספר. נדב מספר לצופים על משפחתו שהתפרקה, על סביבתו ובייחוד על אהבתו הייצרית והקנאית לדודתו, נינה. לאחר מותו הפתאומי של בעלה של נינה, חיימון, נדב עובר להתגורר עמה, ובכך מממש את חלומו להתקרב אליה. בתקופה זו נינה עוברת מסע של חוויות רגשיות עמוקות עם גבר שהכירה ועם עצמה, והיא אינה מודעת כלל להשפעה הרבה שיש לה על נדב. בביתה של נינה לומד נדב על אהבה, על מיניות ועל משפחה ועובר תהליך התבגרות. במהלך הסרט הצופים נחשפים לדמויות השונות הסובבות את נדב, דמויות המנסות להתמודד עם הקשיים בחייהם.

פרסים ופסטיבלים

"האסונות של נינה" זכה באחד עשר פרסי אופיר, ובהם הפרסים לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולשחקנית, שחקנית המשנה ושחקן המשנה הטובים ביותר, ובכך זכה בכמות הגדולה ביותר של פרסים במסגרת הטקס אי פעם.
 כמו כן זכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בפרס וולג'ין בקטגוריות הסרט, התסריט, הצילום והשחקנים.
הווארד גרדנר

קריירה

גרדנר רכש את עיקר השכלתו באוניברסיטת הרווארד. בעקבות קריאת כתביו של ז'אן פיאז'ה החליט ללמוד פסיכולוגיה התפתחותית ובמקביל למד נוירופסיכולוגיה. בלימודי התואר הראשון עבד עם הפסיכולוג אריק אריקסון ולאחר מכן עם הפסיכולוג-בלשן רוג'ר בראון. גרדנר התעניין בכישורים קוגניטיביים וסמלים אצל ילדים רגילים ומחוננים וכן בפגיעות מוחיות אצל מבוגרים. בניסיון לשלב בין תחומי העניין פיתח את תאוריית האינטליגנציות המרובות. התאוריה פורסמה בספרו "Frames of mind" בשנת 1983.
גרדנר היה עמית מקארתור בשנת 1981. קיבל את מלגת גוגנהיים בשנת 2000. הוא זוכה פרס אסטוריאס במדעי החברה לשנת 2011. נבחר על ידי המגזינים Foreign Policy ו-Prospect לאחד ממאה האינטלקטואלים המשפיעים בעולם בשנים 2005 ו-2008. גרדנר קיבל ד"ר לשם כבוד מ-28 אוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם, כולל בישראל. 
גרדנר נשוי כיום לאלן וינר ויש להם ילד אחד. יש לו גם שלושה ילדים מנישואים קודמים וארבעה נכדים.

קידום החינוך

גרדנר מעורב ברפורמת החינוך בארצות הברית מאז שנות השמונים. למרות שהתאוריה שלו לא התקבלה בפסיכולוגיה יש לה השפעה רבה בחינוך. בתי הספר מתמקדים באופן מסורתי בפיתוח אינטליגנציות לוגיות ולשוניות אשר נמדדות במבחני אינטליגנציה סטנדרטיים כמו מבחן IQ. לפי גרדנר מבחנים אלו מודדים חלק קטן מהאינטליגנציות הקיימות אצל תלמידים. אצל כל אדם היחס בין האינטליגנציות הוא שונה, דבר המשפיע על הדרך בה הלמידה שלו תהיה אפקטיבית יותר. גרדנר סבור כי תלמידים ילמדו טוב יותר על ידי שימוש במתודולוגיות שונות, תרגילים ופעילויות אשר יתייחסו לכל סוגי האינטליגנציות ולא רק לאלו הלשוניים ולוגיים. 
בשנת 1967 פילוסוף האמנות נלסון גודמן התחיל פרויקט חינוכי "פרויקט זירו" באוניברסיטת הרווארד. מטרת הפרויקט היא להבין ולחזק למידה, חשיבה ויצירתיות בתחומי אמנות, לימודים הומניים ומדעיים. גרדנר ודייוויד פרקינס ניהלו את הפרויקט בשנים 1972-2000. כיום גרדנר משמש כמנהל שותף של "פרויקט עבודה טובה".
דון ריווי

קריירה

ריווי נולד במידלסברו, אנגליה ב-10 ביולי 1927. בגיל 17 הוחתם במועדון הכדורגל לסטר סיטי, ולאחר חמש שנים, ב-1949, חתם בהאל סיטי ולאחר שנתיים עבר לשחק במנצ'סטר סיטי. ב-1956 עבר לשחק בשורות סנדרלנד. ב-1955 זכה בתואר "כדורגלן השנה של העיתונאים", וב-1956 זכה עם מנצ'סטר סיטי בגביע ה-FA. ב-1958 הוחתם בלידס יונייטד כשחקן-מאמן, עד לפרישתו ב-1962 והפיכתו למנג'ר במשרה מלאה.
הוא העלה את לידס לפרמייר ליג תוך 3 שנים מיום כניסתו לתפקיד. בשנה הראשונה שלהם בליגה הבכירה באנגליה, ריווי העלה אותם לגמר גביע ה-FA וסיים איתם במקום השני בליגה. הוא יצר את אחת הקבוצות החזקות באנגליה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. ב-1969, 1970 ו-1972 הוא זכה בתאר "מאמן השנה באנגליה". בשנים אלה זכה עם לידס בתארים רבים. 
ב-1974 הוצע לריווי תפקיד מאמן הנבחרת הלאומית של אנגליה, אולם ריווי לא הצליח לשחזר משהו מההצלחה שלו כמאמן לידס. ב-1977 התפטר מהנבחרת האנגלית ועבר לאמן את איחוד האמירויות הערביות. בעוון זה ריווי הואשם על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית בהוצאת שם רע לכדורגל האנגלי, אך זוכה בבית המשפט. מ-1980 עד 1985 אימן תחילה את הקבוצה א-נסר מדובאי ולאחר מכן את הקבוצה המצרית אל-אהלי, עד שפרש לסקוטלנד, ומת באדינבורו ב-1989 ממחלת ניוון שרירים.
ב-2004 הוכנס ריווי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
עוצבת הרעם

היסטוריה

האגד הוקם באפריל 1976 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים. בתחילה התבסס האגד על גדודי תותחנים במילואים של פיקוד הצפון, שהפעילו תותחנים מתנייעים M-107 ("רומח"), תותחים נגררים מדגם M-71, ותותחים מתנייעים M-68. מחנות הקבע של יחידות האגד היו במחנה יפתח ובמחנה כורדני.
ב-1995 החלו להיקלט בצה"ל משגרי רקטות M-270 MLRS ("מנתץ"), האגד קיבל תחת אחריותו את הגדוד הסדיר ("גדוד הרעם") ושני גדודים מילואים נוספים של משגרי מנתץ והפך לאגד עומק, שייעודו תקיפת יעדים בעומק האויב.
האגד היה אגד מילואים שלחם במלחמת לבנון הראשונה ובמלחמת לבנון השנייה.
נסיוב נגד ארס

נַסְיוּב נגד ארס (Antivenom) הוא נסיוב המופק מדם בעלי חיים, ובו נוגדנים לטיפול בפגיעה של ארס, כתוצאה מהכשה או עקיצה. הנסיוב מיוצר על ידי הזרקת כמות קטנה של ארס מסוים לבעלי חיים, בדרך כלל סוסים, כבשים, עזים או ארנבות. בעל החיים מפתח תגובה קלה של המערכת החיסונית, המגרה ייצור נוגדנים כנגד האנטיגנים של הארס. לאחר היווצרות הנוגדנים, מייצרים את הנסיוב על ידי נטילת הדם והפרדתו לפלזמה - נוזל הדם.
השגת הארס מתקבלת באמצעות חליבת נחשים, המתבצעת בחוות מיוחדות לשם כך (חוות נחשים).
השיקולים במתן נסיוב נגד ארס לנפגע נקבעים לפי כמות הארס שהוזרקה, הבאה לידי ביטוי בתסמינים מקומיים באזור ההכשה, כמו כאבים עזים, דימום והתנפחות האזור המוכש, ובתסמינים מערכתיים הבאים לידי ביטוי בירידת לחץ דם, בצקת בדרכי הנשימה, ועוד. לא בכל הכשה משתמשים בנסיוב, מכיוון שלנסיוב עצמו עלולה להיות השפעה שלילית על המערכת החיסונית, וכן בשל העובדה שבכרבע ממקרי ההכשה כלל לא מוחדר ארס לגוף.

נסיוב נגד נחשים

בישראל קיימים 41 מינים של נחשים אשר מתוכם רק 9 מינים ארסיים - שרף עין גדי, צפע מצוי, צפע החרמון, אפעה, פתן שחור מצוי, שפיפון הנגב, עכן חרטומים, עכן גדול ועכן קטן. בבתי חולים מקובל לשמור במלאי נסיוב נגד ארס לחלק ממיני הנחשים הפעילים באזור, אך לא לכולם. לעיתים השיקול הוא תקציבי, ולעיתים לא קיים נסיוב לארס מסוים. בארץ מחזיקים בתי החולים נסיוב לטיפול בהכשות של שלושה זנים - צפע מצוי, אפעה ופתן שחור מצוי בעולם קיים גם נסיוב נגד ארס לעכן חרטומים ונסיוב פוליולנטי (נסיוב שפותח לטיפול בכמה זנים ולא לזן ספציפי) לעכן גדול ועכן קטן. גם בארץ היה מקובל בעבר להשתמש בארץ בנסיוב פוליולנטי מתוצרת חוץ נגד הכשות העכנים, אך הוא לא הוכח יעיל. קיים גם נסיוב שפותח במקור לטיפול במין הקרוב לשפיפון הנגב, אך נמצא יעיל גם בבהכשות של שפיפון הנגב עצמו, למרות שאפקט הגנה הוא רק כנגד ההמוטוקסינים ולא נגד הנוירוטוקסינים. הזנים היחידים כנגדם לא קיים נסיוב כלל הם שרף עין גדי וצפע החרמון.  נעשים ניסיונות לפתח נסיוב נגד הכשות של שרף עין גדי, לפחות על ידי מעבדה אחת.
ברזילי הגלעדי

בַרְזִלַּי הַגִּלְעָדִי מרוגלים הוא דמות מקראית. על פי המקרא היה איש עשיר שכלכל את דוד ואת צבאו בעת מרד אבשלום.

קורות חייו

לאחר שדוכא המרד ודוד שב לירושלים הוצע לו כאות תודה לשבת בירושלים ולקבל את כל משאלותיו ותאוותיו מאת המלך. אך ברזילי, שהיה אז כבר בן 80, לא מצא טעם בחיים שכאלה, באומרו "האדע בין טוב לרע, אם יטעם עבדך את אשר אוכל ואת אשר אשתה...", והציע שבנו יתוגמל במקומו. ואכן, בנו כִמהם קיבל חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו כשהייתה מקום הממשל הזמני של שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו.
הכרת הטוב של שושלת המלוכה למשפחת ברזילי נמשכה גם לאחר מותו, ודוד הורה לשלמה לפני מותו כי בני ברזילי יהיו מאוכלי שולחנו. את בני המשפחה מוצאים שוב בספר עזרא, כאשר צאצאי משמרת הקוץ מן הכהנים שנישאו עם בנות המשפחה נדחו מן אכילת קודש הקדשים משום שלא יכלו לאמת את ייחוס כהונתם.

דמותו

אופיו של ברזילי הגלעדי אינו ברור על פי חז"ל.
מהעובדה שבגיל 80 לא יכול היה עוד ברזילי לחוש טעם אוכל למדו חז"ל שהוא היה שטוף בזימה וקפצה עליו זקנה, שהרי שפחה מבית רבי טעמה טעם קדירה גם כאשר הייתה בת תשעים ושתים, ו"ברזילי הגלעדי" היה שם נרדף בפי חז"ל לציון אדם שטוף בתאוות, עד כדי שפולט שכבת זרע רק מהסתכלות בבגדי נשים.
מצד שני, דרשו חז"ל כי העובדה שהביטוי "בני ברזילי" מוזכר במקרא חמש פעמים מרמזת על כך שמי שמאכיל צדיק כאילו מקיים חמישה חומשי תורה.
על פי בית הבחירה למאירי ברזילי היה גר (ולכן כל הכהנים המתייחסים אליו נושלו מהכהונה) ואילו בעל מרגליות הים חולק על כך וסבור כי היה ישראל מלידתו.
ליד הכותל המערבי

תיאור

שני ההדפסים "ליד הכותל המערבי" מתארים דמות של יהודי לבוש בקאפטן וחבוש בשטריימל המתפלל ליד הכותל המערבי. הדימוי כנראה מבוסס על ביקורו של שטרוק בארץ-ישראל בשנת 1903. שני התחריטים מדגישים את קווי המתאר של הדמות ואת הצל שהיא מטילה על הכותל. בנוסף, שטרוק בחר לשוות לקאפטן מראה הדומה לאבני הכותל, אלמנט המדגיש את האיחוד בין הדמות למקום, חיבור המועצם על ידי הישענות ידיו של היהודי נשענות על אבני הכותל. בהדפס הקטן, שגובהו 23.1 ס"מ ורוחבו 19 ס"מ, עשה שטרוק שימוש בטכניקת התצריב. בהדפס הגדול יותר, שגובהו 33.7 ס"מ ורוחבו 27.4 ס"מ, עשה שטרוק שימוש בתצריב ובטכניקה של שעווה רכה. על הדפס זה הוסיף שטרוק את הכתובת בעברית - "כל המתאבל על ירושלים, זוכה לראות בשמחתה", הלקוח  מן התלמוד הבבלי (תענית ל, ע"ב)