google/wiki40b huggingface dataset:
אבא גנוב 3

תקציר העלילה

צ'יקו הטברני ובן בן ה-12 גרים כעת באילת עם גליה ובתה אפרת. סאם ויינברג, אביו החורג של בן, קנה שטחים בעיר, חתם על חוזה והשקיע מיליוני דולרים במיזם לבניית קניון באזור הנמל, שעלול לפגוע בפרנסה של עובדי הנמל ולזרוק עשרות משפחות לרחוב. את ויינברג מייצג ברונו, עוזרו של עורך הדין קוגלר. גליה היא היועצת המשפטית של ראש עיריית אילת, הופמן. מצב זה יוצר מתח בינה ובין צ'יקו.
בעת הפגנת הדייגים מול בניין ראש העירייה, בן מדבר ללבו של ראש העיר, אך קוגלר לא מתרכך, מאחר שלטענתו החוזה חתום והכל חוקי. צ'יקו שורף את השלט המכריז על הקמתו הקרובה של הקניון ומעודד את עובדי הנמל לצאת להילחם נגד התוכנית הנוראית הזאת.
גליה מתפטרת מתפקידה כיועצתו המשפטית של ראש העיר, צ'יקו סולח לה, והיא זוכה בחיבתם ובאמונם של עובדי הנמל. היא מבטיחה להם לטוס לבאר שבע ולהשיג שם בבית המשפט המחוזי צו מניעה זמני כדי שלא ינסו לחדש את בניית הקניון. היא אומרת להם שיש להם סיכוי טוב לקבל אותו.
אחרי שצ'יקו מגלה ששרפו לו את הבית שהיה בבנייה, הוא מתפרץ לתוך הדיסקו "שיבא" שבמלון המלך שלמה עם העוגה לכבוד יום הולדתו של בן. הוא מכה את ברונו ומטיח את פרצופו של קוגלר בעוגה, וכתוצאה מכך נעצר.
מגי ובעלה מגיעים במטוס לאילת. מגי הולכת לתחנת המשטרה לראות את צ'יקו. היא מציעה לו שבן יטוס איתה לאמריקה לשלושה שבועות לחופשת פסח, ובתמורה היא תשכנע את בעלה להזיז את הקניון 500 מ' צפונית מהנמל ולבנות לצ'יקו בית חדש ואת ברונו לבטל את התלונה נגדו. צ'יקו לא כל כך מאמין לה. 
מגי נפגשת עם גליה, ואומרת לה שהיא מרגישה אשמה על שהיא לא הייתה לצדו של בן ולא ראתה אותו גדל. מגי מבקשת מגליה שתנסה לשכנע את צ'יקו לקבל את ההצעה שלה. 
אפרת ובן מגיעים ושומעים במקרה את השיחה ביניהן. גליה מבינה אותה כאמא, אך לא כעורכת דין. 
גליה אומרת למגי שכדאי שתשאל לדעתו של בן. גליה מדברת על זה עם צ'יקו בתאו בתחנת המשטרה. בן אומר לאביו שהוא רוצה לנסוע עם אמו לאמריקה לשלושה שבועות לחופשת פסח, למורת רוחו של צ'יקו. 
צ'יקו לא יודע אם מגי תיתן לו לחזור, ובן אומר לו בביטחון רב שאין לו לאן לחזור ושהוא מעדיף אמא באמריקה מאשר אבא בבית סוהר.
בן נפרד מאביו בתא המעצר ומשאיר לו מכתב. צ'יקו קורא את המכתב ומגלה את ההקרבה שבנו מקריב עבורו: בן לא רצה לנסוע לאמריקה, ואם הוא עושה זאת, זה כדי שאביו ייצא מהכלא ושהדייגים לא יאבדו את מקור הפרנסה שלהם.
הסמל דורך על השעון שלו ושובר אותו, משחרר את צ'יקו כמה דקות לפני השעה אחת בצהריים, בניגוד למה שקוגלר אמר לו. צ'יקו רץ לשדה התעופה, בן יוצא מהמטוס, ושניהם נפרדים בחיבוק חם ומרגש. בסוף צ'יקו נותן לבן לטוס, ובן מבטיח לחזור.

הפקה

הסרט "אבא גנוב 3" היה הסרט היחיד שצולם בישראל בזמן מלחמת המפרץ, דבר שגרם לשינוי העלילה המקורית בכך שהשחקניות הראשיות, אלונה קמחי וקרן מור, הוחלפו בעירית שלג (גליה) וחלי גולדברג (מגי) עקב פחדן להשתתף בסרט בזמן המלחמה.
בתחילה פורסם שבסרט משתתפת הזמרת עדנה לב,] אך לב לא השתתפה בסרט, אלא בשירהּ, "תדליק אותי", שכתב יהונתן גפן והלחין יאיר קלינגר. שיר זה הושמע בסצנת הפתיחה והופיע בפסקול לצד שירה של ריקי גל, "ילד אסור ילד מותר". שירה של לב לא הוקלט במקור לפסקול, אלא לאלבומה, "הדרך אלי", מ-1989. השיר מאוחר יותר צורף לפסקול, ועל אף שזכה להצלחה לא הפך לידוע ביותר.]
LTI – Lingua Tertii Imperii

LTI – Lingua Tertii Imperii: Notizbuch eines Philologen הוא ספר של הבלשן היהודי-גרמני ויקטור קלמפרר משנת 1947. כותר הספר, שחציו בלטינית וחציו בגרמנית, משמעו "שפת הרייך השלישי: מַחְבּרתו של פילולוג". הספר עוסק בשימושי הלשון של המפלגה הנאצית וגרמניה תחת שלטון הנאצים בשפה הגרמנית.

אודות

ויקטור קלמפרר היה בלשן ופרופסור בבית הספר הטכני הגבוה של דרזדן (TU Dresden), והמיר את דתו לנצרות. עם עליית הנאצים לשלטון הוא סולק מעבודתו ואזרחותו הגרמנית נשללה בשל תורת הגזע וחוקי נירנברג. אולם הוא הצליח להישאר בחיים הודות לאשתו, שלא הייתה יהודיה. החל משנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, החל קלמפרר לרשום יומנים, בהם עסק בין השאר באבחנות באשר לשימושיהם של הנאצים בשפה הגרמנית. עם תום המלחמה הוא פרסם את היומנים כספר.
לוקאס הדג'ס

ביוגרפיה

הדג'ס נולד ביישוב ברוקלין הייטס, שברובע ברוקלין, ניו יורק. בנם של המשוררת והשחקנית סוזן ברוס והבמאי- תסריטאי מועמד פרס האוסקר פיטר הדג'ס שכתב את התסריט לסרט "רווק פלוס ילד". להדג'ס אח אחד בשם סיימון. במקביל לקריירת המשחק שלו הדג'ס לומד בבית הספר צפון קרוליינה לאומנויות בווינסטון-סאלם.
שבחסות אוניברסיטת קרוליינה הצפונית.

קריירת משחק

הדג'ס החל את הקריירה שלו כשחקן בתפקידים מינוריים בסרטים "העולם על פי דן", "ארתור ניומן", "יום הפועלים" ובסרטיו של וס אנדרסון "ממלכת אור הירח" ו"מלון גרנד בודפשט".
התגלה לראשונה בשנת 2013 בסרטו של טרי גיליאם "תאוריית האפס" בתפקיד הנער בוב.
הדג'ס זכה לפרוץ לתודעה העולמית בשנת 2016 בזכות תפקיד משנה משכנע אותו ביצע בדרמה המוערכת "מנצ'סטר ליד הים" של קנת' לונרגן. בסרט גילם הדג'ס את הנער פטריק צ'נדלר וזכה לשבחים רבים מצד מבקרי הקולנוע. הדג'ס הועמד על משחקו בסרט לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

חיים אישיים

כשנשאל על המיניות שלו ב-2018, אמר הדג'ס: "בשלבים המוקדמים של חיי, כמה מהאנשים שאני הכי נמשכתי אליהם היו החברים הגברים הקרובים ביותר שלי, כך זה היה בתיכון, ואני חושב שתמיד הייתי מודע של זה, על אף שלרוב אני נמשכתי לנשים", והוסיף כי הוא קיים "על הספקטרום הזה: לא לגמרי סטרייט, אבל גם לא גיי ולא בהכרח ביסקסואל". מאוחר יותר הוא דיבר על היותו בן-ברית לקהילת הלהטב"ק ואמר כי הוא רואה את המיניות שלו כ-"חוויה פלואידית".
סוסניוס, קיסר אתיופיה

סוּסְנֶיוֹס (1572-‏7 בספטמבר 1632, בגעז ሱስንዮስ, ביוונית כונה סיסיניוס Σισίννιος) היה נגוס נגסטת של אתיופיה (1607-1632) תחת שם ההכתרה מלאק סגד השלישי.
אביו היה הנסיך פאסילידס נכדו של דווית השני. כתוצאה מכך יש המשייכים אותו לשושלת הסולומונית. אחרים מחשיבים אותו, במקום את בנו פַסיל, כמייסד הענף הגונדרי של השושלת הסולומונית.

ילדותו

בילדותו נתפסו סוסניוס ואביו על ידי שודדי אורומו והוחזקו בשבי במשך שנה, עד שחולצו על ידי דג'אזמאץ' אסבו. לאחר חילוצו מהשבי התגורר סוסוניוס אצל המלכה אדמס מוגסה, אמו של סרצה דנגל ואלמנת הקיסר מינאס.
סוסניוס היה הצעיר מחמשת בניה של אמו השפחה. הבן הבכור, אפא כרסטוס, נהיה נזיר. הבן השני, סאלה כרסטוס, היה מצביא ששירת את סוסניוס בנאמנות. האח השלישי, ימנה כרסטוס, מרד בסוסניוס ונפטר במאסר. גם הבן הרביעי, מלכא כרסטוס, מרד בסוסניוס.
משנת 1590 ואילך נתפס סוסניוס כיורש פוטנציאלי של הכתר, כיוון שבניו של הקיסר סרצה דנגל היו עדיין צעירים. המיסיונר הישועי מנואל דה אלמיידה תיאר אותו כך: "גבוה, עם מאפיינים של איש איכותי, עיניים גדולות נאות, אף מחודד ומרווח וזקן מטופח...".
ב-10 במרץ 1607 הרג סוסניוס את יעקב הקיסר בקרב צאצהובר ותפס את מקומו כקיסר. טקס ההכתרה המפואר ב-18 במרץ 1608, אך השנתיים הראשונות לכהונתו הוקדשו לדיכוי מרידות ברחבי אתיופיה, בסיוע ארבעת אחיו.

קבלת הקתוליות

בשנת 1612 קיבל על עצמו סוסניוס את האמונה הקתולית בסתר בהשפעת פדרו פאיש. צניעותו ולמדנותו של פאיש מצאה חן בעיני סוסניוס, שסלד מהחמדנות ומעשי הניאוף של האבונה (הגמון) שמעון. בשנת 1622 הצהיר על אמונתו הקתולית בגלוי, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה.

האינקוויזיציה האתיופית

הקיסר מלאק סגד קבע את בירתו בעיר גורגה שבחבל דאמבייה צפונית לאגם טאנה, אזור שהיה מיושב ביהודים רבים. בירתו שימשה אחת ממקומות מושבם של המיסיונרים, ביניהם ישועים פורטוגזים. בנו מרד כנגדו בשנת 1624 ונמלט לאחר כישלון המרד לאזורי היהודים, שהעניקו לו מקלט. מלאק סגד כעס על היהודים שנתנו מקלט לבנו ויצא לנקום בהם, נקמה שנכשלה. בעקבות כשלונותיו הוא אירגן צבא חמוש היטב, כולל תותחים רובים וחיילים פורטוגזים שנשארו באתיופיה לאחר מלחמת אתיופיה-אדאל. הקיסר הורה להוציא להורג ולהילחם ביהודים באזור שבין אגם טאנה להרי סאמיאן ובייחוד בחבל דאמבייה שהיה קל לכיבוש מכיוון שהיה מישורי. בלחימה ביהודים טבחו חיילי הקיסר רבים מהם, מכרו רבים לעבדות, הגלו את מנהיג העדה גדעון השביעי והטבילו רבים מהיהודים בכפייה לכנסייה הנוצרית. יהודים רבים שחיו באזורי הטבח החלו לברוח לאזורים אחרים כגון קווארה, ארמצחו ודמאטו שבהם היו קהילות יהודיות קטנות אך רבים עדיין נשארו בדאמבייה, ווגארה ווואלקיט. בכך גרם למעשה ליישום אינקוויזיציה אתיופית בארצו בהשפעת היישועים והלוחמים שנשלחו מפורטוגל.
מסילת איילון

היסטוריה

כבר בימי הרכבת המנדטורית עלה הרעיון לסלול מסילה לאורך נחל איילון לצורך שיפור רשת המסילות בארץ ישראל]. ב־1970 הוקמה "חברת נתיבי איילון" בבעלות שווה של ממשלת ישראל ועיריית תל אביב. שב-1973, הציגה את תוכנית נתיבי איילון לכביש מהיר, רב־נתיבים שיחצה את האזור המטרופוליטני של תל אביב רבתי מצפון לדרום לאורך נחל איילון, ויחבר את רשתות הכבישים הבין־עירוניים לירושלים, לחיפה ולאשדוד. במסגרת הפרויקט הציגה החברה גם תוכנית לבניית מסילות רכבת במקביל לכביש. מסילות אשר מיועדות לקשר את רשת המסילות הצפונית בישראל עם רשת המסילות הדרומית (עד בניית מסילת איילון, תחנת הרכבת תל אביב מרכז הייתה זו תחנת קצה של מסילת החוף לכיוון חיפה, ותחנת הרכבת תל אביב דרום לרכבות מירושלים, רחובות ובאר שבע). כמו כן תכננו המסילות לשמש כמערכת תעבורה להסעת המונים לכל האזור המטרופוליטני של תל אביב עם שלוחות בין-עירוניות. בתכנון מ-1973 נלקחה גם בחשבון האפשרות שבעתיד יוסטו מי האיילון לים התיכון, דרך יפו, ועל ידי כך יפונה תוואי התעלה לשירותים תחבורתיים נוספים.
העבודות בפועל החלו רק ב-1988 עם העתקת תחנת הרכבת תל אביב מרכז ממקומה המקורי אל ערוץ נחל איילון (עד אז הסתימה מסילת החוף בצמוד לתחנה מצפון לה) והמשכת המסילות ממנה דרומה. המסילה נפתחה ב-1993 כמסילה כפולה, ושירתה את הקווים מתל אביב לרחובות, אשדוד, וירושלים. לאורך המסילה הוכנה תשתית לשלוש תחנות רכבת עתידיות מתחת לגשרי הרחובות השלום, יצחק שדה וההגנה. נכון לעכשיו אין תוכניות להקים את תחנת הרכבת תל אביב יצחק שדה.
במרץ 1996 נפתחה תחנת הרכבת תל אביב השלום וב-22 ביוני 2002 נפתחה תחנת הרכבת תל אביב ההגנה.
עם פתיחת הקו הפרברי לראש העין בשנת 2000 (שהוארך מאוחר יותר אל כפר סבא) החל להיווצר עומס על המסילה הכפולה שהגיע בשעות השיא ל-8 רכבות בכל כיוון בשעה. על מנת להוסיף רכבות נוספות וקווי שירות נוספים היה צורך במסילות נוספות. ב-2001 הוחלט להוסיף מסילה נוספת ולהרחיב את כל התחנות לאורכו. העבודות החלו ב-2002 וכללו הוספת רציף אחד בתחנת הרכבת תל אביב השלום ושני רציפים בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ובתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. לשם הרחבת תחנת הרכבת תל אביב השלום הוסטה התעלה בה זורם נחל איילון מזרחה כך שחלקה עובר מתחת לנתיבים של נתיבי איילון צפון. המסילה השלישית והרציפים הסמוכים לה נכנסו לשימוש ב-2 בספטמבר 2006 וכיום פועלות במסילה המשולשת עד 14 רכבות בשעה בכל כיוון.
בשת 2005, המליצה חברת ההנדסה האמריקאית PB (חברת הבקרה החיצונית של רכבת ישראל מטעם משרד האוצר) על הקמת מסילה רביעית באיילון, כדי שהרכבת תוכל לעמוד ברמות הביקוש הצפוי (לפי התחזיות אז, בשנת 2010 יסעו ברכבת כ-60 מיליון נוסעים וב-2020 - יותר מ-110 מיליון נוסעים). במרץ 2006, אושר תקציב של כ-2 מיליארד שקל. אך הביצוע התעכב עקב מחלוקת על הטיית תוואי נחל איילון.
ב-25 בספטמבר 2011 נפתח קו מסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום שממשיך לאשדוד ולאשקלון, ומתפצל ממסילת איילון בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. במסגרת העבודות על הקו נבנה בתחנה רציף חמישי, שיחד עם רציף 4 משרת את הרכבות בקו.
רווק פלוס ילד

עלילה

ויל פרימן (בגילומו של יו גרנט) חי חיי נוחות בלונדון הודות לתמלוגים רבים שהוא מקבל בעקבות שיר חג מולד שהלחין אביו וממשיך להישמע ברדיו. הוא לא צריך לעבוד ומבלה את רוב זמנו הפנוי בצפייה בטלוויזיה ובקריאה על תרבות הפופ. כאשר זוג חבריו, כריסטין (שרון סמול) וג'ון (ניקולס הוצ'ינסון), מבקשים ממנו להיות הסנדק של ילדם השני, הוא מסרב בטענה שזה "באמת כל כך רדוד". בניסיון להימנע מבילוי זמן איכות עם בני הזוג הוא נפגש עם אנג'י (איזבל ברוק), אם חד הורית, ולהפתעתו הדייט מסתיים בידידות. הוא מציע לה לעשות ילד ביחד אבל לא להיות קשורים בזוגיות ומספר לה שכבר יש לו ילד בן שנתיים בשם נד שעשה באותה שיטה. ואז הוא פוגש את סוזי (ויקטוריה סמורפית).
השניים יוצאים לפיקניק בפארק ופוגשים את מרקוס (ניקולס הולט), בנה בן ה-12 של חברתה של סוזי, פיונה (טוני קולט). כשהילד הורג בטעות ברווז בניסיון להאכיל אותו בלחם יבש מגן ויל על מרקוס ומספר לשומר בפארק שהברווז היה כבר מת. כשהם מחזירים את מרקוס הביתה הם מגלים את פיונה אימו בסלון אחרי ניסיון התאבדות בלקיחת כדורים. מרקוס, שחושש להישאר לבד עם אימו מבקש מויל לארח חברה לאימו כדי שלא תהיה לבד.
מערכת היחסים הנרקמת בין ויל למרקוס גורמת לויל לתחושה שזה הילד שלו, מרקוס אף מתחיל להגיע אחרי בית הספר היישר לביתו של ויל במקום לביתו שלו, שנהנה מנוכחותו של הילד בחייו. באותו הזמן הוא מתחיל לצאת עם אם חד הורית, רייצ'ל (בגילומה של רייצ'ל וייס), ונותן לה להבין שמרקוס הוא הילד שלו. לאחר מכן כשהוא מספר לה את האמת, היא כועסת ועוזבת.
מערכת היחסים בין הילד ל-ויל עולה מדרגה ובהתאם גם אימו של הילד חוזרת לחיים הודות לחבר החדש של בנה. גם רייצ'ל רואה את ההקרבה של ויל ומתאהבת בו מחדש.

הפסקול

את המוזיקה לסרט כתב דמון יוג' הידוע יותר בשם הבמה שלו: Badly Drawn Boy. הדיסק שיצא ב-2002 כולל 16 שירים.

ביקורות ותגובות

הסרט היה להצלחה גדולה וזכה לביקורות חיוביות במיוחד. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט את הציון הגבוה של 93% מתוך 162 ביקורות.
אתר מכון הסרטים האמריקאי בחר בו כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר שנעשו באותה שנה.

פרסים ומועמדויות

כוכב הסרט, יו גרנט, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על משחקו והסרט עצמו היה מועמד לפרס סרט הקומדיה הטוב של השנה, אך לא זכה בסופו של דבר. בטקס פרסי האוסקר שוב היה מועמד, הפעם לפרס על התסריט הטוב של השנה אך הפסיד בסופו של דבר לסרט הפסנתרן.
גשר בר-יהודה

גשר בר-יהודה הוא גשר על נחל הירקון לאורך רחוב אבן גבירול בתל אביב, הקרוי על שמו של ישראל בר-יהודה, פעיל ציוני, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל.

היסטוריה

עם הבשלת תוכנית ל', עלתה בתחילת שנות ה-60 תוכנית להארכת רחוב אבן גבירול צפונה, תוך בניית גשר על הירקון. על פי התוכנית, אורך הגשר אמור היה להגיע ל-200 מטר. בסוף שנת 1963 פתחה עיריית תל אביב בתחרות אדריכלית לתכנון הגשר ועד המועד האחרון הוגשו 44 הצעות. ביוני 1964 בחר חבר השופטים את תוכניתם של פרופסור דוד יצחקי ומיכאל בורט. התוכנית התקדמה בעצלתיים ובשנת 1965 הייתה העירייה קרובה להוצאת מכרז להקמת הגשר. באופן זמני נעשה שימוש בגשר אוסישקין הסמוך, שהונח במקומו לקראת מצעד צה"ל בשנת 1965 ונרכש בידי עיריית תל אביב לקראת סוף שנת 1967.
ביולי 1966 הוציאה העירייה מכרז להקמת הגשר בו זכתה חברת רסקו ובספטמבר 1967 הונחה אבן פינה לגשר הקבוע. אורך הגשר המתוכנן היה 172 מטר ורחבו 38 מטר עבור ארבעה נתיבים לכל כיוון. אולם בשלב ראשון הוחלט להקים את הגשר ברוחב של 19 מטר בלבד, עם שני נתיבים לכל כיוון ועל כן הגשר נבנה עם סטייה קלה מהקו הישר של רחוב אבן גבירול. בעת בניית הגשר הוא היה הגשר הגדול ביותר בישראל. הגשר נחנך ב-9 בדצמבר 1970. פתיחת הגשר הביאה לעומסי תנועה כבדים ברחוב אבן גבירול והרעיון להרחיב את הגשר לארבעה מסלולים לכל כיוון נזנח.
לאונרדו לאו

חייו

לאו נולד בסאן ויטו דליי סקיאבוֹני (כיום סאן ויטו דאי נורמני, במחוז ברינדיזי), שהייתה אז חלק מממלכת נאפולי.
בשנת 1703 התקבל ללימודים בקונסרבטוריון דלה פייאטה דאי טורצ'יני בנאפולי, שם למד תחילה אצל פרנצ'סקו פרובנצאלה ואחר אצל ניקולא פאגו. היו שסברו, כי היה תלמידם של פיטוני ואלסנדרו סקרלטי, אבל לא ייתכן שלמד אצל המלחינים הללו, אף כי אין ספק בהשפעה שהייתה ליצירותיהם עליו. יצירתו המוכרת המוקדמת ביותר הייתה דרמה דתית, L'infedeltà abbattuta שביצעו חבריו ללימודים בשנת 1712.
ב-1714 העלה בתיאטרון החצר אופרה בשם Pisistrato, שהתקבלה בתשואות. לאו כיהן במשרות שונות בקאפלה המלכותית והמשיך לכתוב לבימה, לצד הוראה בקונסרבטוריון. אחרי שהוסיף ב-1722 תמונות קומיות ל-Bajazette של פרנצ'סקו גספאריני, לביצוע בנאפולי, חיבר ב-1723 אופרה קומית בשפה הנפוליטנית, La’mpeca scoperta. 
האופרה הקומית המפורסמת ביותר שלו הייתה Amor vuol sofferenze משנת 1739, הידועה יותר בשם La Finta Frascatana, שזכתה לשבח מפיו של דה ברוס. לאו התבלט לא פחות כמלחין של אופרות רציניות, Demofoonte 
משנת 1735 ו-L'Olimpiade משנת 1737, שתיהן לליברית של המשורר מטאסטאזיו, יצירותיו הנודעות ביותר בתחום זה. עם זאת, לאו מוכר יותר כמלחין מוזיקת קודש. הוא מת כתוצאה מאירוע מוחי תוך כדי חיבור אריות חדשות לביצוע מחודש של "לה פינטה פראסקטאנה".

סגנון כתיבתו

לאו היה הראשון באסכולה הנאפוליטנית שהשיג שליטה מלאה בקונטרפונקט הרמוני מודרני. במוזיקת הקודש שלו באות לביטוי מיומנות והדרת כבוד; ההגיון גובר בה על להט הרגשות ואין בה שמץ מן הרגשנות שביצירותיהם של דוראנטה ופרגולזי. האופרות הרצינות שלו סובלות מן הצינה והחומרה שבסגנון כתיבתן, אבל באופרות הקומיות שלו גילה חוש הומור שנון. פרקי האנסמבל שלו נמרצים ומלאי התלהבות, אך אינם מגיעים לשיא חזק.
דוגמה נאה ואופיינית למוזיקת הקודש שלו היא "דיקסיט דומינוס" ב-דו מז'ור, בעיבוד סטאנפורד ובהוצאת נובלו. מספר שירים מתוך אופרות כלולים בהוצאות מודרניות.
ואלרי רוז'דסטבנסקי

ביוגרפיה

ואלרי רוז'דסטבנסקי נולד בלנינגרד. בשנת 1942, במהלך מצור לנינגרד במלחמת העולם השנייה הוא פונה מהעיר, אך חזר אליה. בשנת 1956 סיים את בית הספר. בשנת 1961 הוא סיים אקדמיה למהנדסי צי והחל לשרת בצי הבלטי. ,
בשנת 1965 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים, והחל בהכנות לטיסת חלל. 
בשנת 1976 ביצע את הטיסה על סיפון חללית סויוז 23. המטרה  של הטיסה היה ביצוע התחברות לתחנת החלל סליוט 6 ועריכת ניסויים ומחקרים שונים בהמשך. במהלך התקרבות לתחנת החלל התרחש כשל במערכת האוטומטית. ביצוע התחברות בצורה ידנית ניתן רק ממרחק של 1200 מטר, אך ובאותה עת המרחק בין החלליות היה כ-2 ק"מ. הניסיון בכל זאת להמשיך בתהליך ולסיימו לא הצליח. לאחר שהתברר שמלאי הדלק הולך ואוזל, סוכם על סיום המשימה. לאור כך שעברו כבר כ-48 שעות מתחילת הטיסה, ויכולת החללית לאפשר תנאי מחיה לקוסמונאוטים הייתה מוגבלת לשלוש יממות בלבד, היה צורך לבצע נחיתת חרום. הנחיתה בוצע בלילה והקוסמונאוטים נחתו באגם. הדבר אומנם היה אפשרי, אך לאור מזג האוויר הקשה באזור (סופת שלגים עזה), והפעלה לא מתוכננת של מערכת המצנחים, כוסו פתחי מערכת האוורור במים. כתוצאה מכך הופסקה אספקת אוויר טרי לתא הנחיתה. לקראת בוקר קוסמונאוט ויאצ'סלב זודוב איבד את הכרתו. בסופו של דבר אחד ממסוקי של צוות חילוץ הצליח להתחבר לתא הנחיתה ולגרור אותה לשפת האגם.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 רוז'דסטבנסקי היה חבר צוות משנה של מספר משימות חלל. בשנת 1986 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים, אך כיהן במערכת הכנת הקוסמונאטים במספר תפקידי ניהול. הוא עזב את הצבא בשנת 1992.
לאחר שחרור מהצבא, הוא כיהן במספר תפקידים בתעשייה הרוסית.
דיליה סמית'

דיליה סמית' (באנגלית: Delia Smith; נולדה ב-18 ביוני 1941) היא שפית בריטית, כותבת ספרי בישול ומגישת תוכניות בישול טלוויזיונית. סמית' היא אבירה בדרגת מפקדת במסדר האימפריה הבריטית. 
למעלה מ-21 מיליון עותקים מספריה נמכרו ברחבי בריטניה. 
כמו כן סמית' היא הבעלים של מועדון הכדורגל נוריץ' סיטי.

קורות חיים

סמית' נולדה בווקינג שבסארי למשפחה ממוצא וולשי. סמית' למדה בבית הספר בקסליהית' (Bexleyheath School) אולם נטשה את לימודיה בגיל 16 ולא קיבלה תעודת בגרות. סמית' החלה לעבוד כספרית ולאחר מכן עבדה כזבנית בחנות וכסוכנת נסיעות. בגיל 21 החלה לעבוד במסעדה בפדינגטון שבלונדון בשם "השף המזמר" (The Singing Chef). בתחילה עבדה כשוטפת כלים, לאחר מכן כמלצרית ובהמשך החלה לבשל במטבח המסעדה. לצורך זה החלה לקרוא מתכונים בחדר הקריאה של הספרייה הבריטית כיום - חדר הקריאה של המוזיאון הבריטי, וניסתה את המתכונים על המשפחה אצלה התגוררה.
בשנת 1969 החלה סמית' לכתוב בעיתון ה"דיילי מירור" ככתבת בישול. במערכת העיתון פגשה את העורך מיילק וין-ג'ונס, אשר לימים הפך לבעלה.
בשנת 1972 החלה לכתוב ב"איוונינג סטנדרד" בו כתבה כ-12 שנים, עד שנת 1984.
בין השנים 1973–1975 הופיע סמית' בתוכנית הבישול "Family Fare" אשר הפכה אותה למפורסמת. סמית' הגתה את התוכנית והציעה ל-BBC להפיק תוכנית במסגרתה ילמדו אנשים לבשל כבר מהבסיס, כאשר התוכנית תתחיל להסביר אפילו את הטכניקות הפשוטות ביותר. לימים הפכה התוכנית לספר הבישול בן שלושת החלקים "קורס הבישול" (Cookery Course).
בשנות ה-70 וה-80 הפכה סמית' לדמות מזוהה ביותר בשל השתתפותה בתוכניות טלוויזיה בהן תוכנית הטלוויזיה לילדים "Multicoloured Swap Shop" ששודרה ברשת ה-BBC מידי שבת בבוקר ובה הדגימה סמית' מתכונים קלים.

אפקט דיליה

בשנות ה-90 השתתפה סמית' במספר תוכניות בישול אשר זכו לצפייה רבה. כאשר דיליה נתנה מתכון בו השתמשו בביצים עלו מכירות הביצים בין לילה ב-10% ברחבי בריטניה, וכאשר המליצה להשתמש במרכיב מסוים (כגון קרנבריז) או במוצר מסוים (כגון מחבת מסוים), אותו מרכיב או מוצר נמכר למחרת ואזל מהמדפים, ואף נוצר מחסור לאומי באותו מוצר. תופעה זו זכתה לכינוי "אפקט דיליה". 
סגנון הבישול שלה כונה "סגנון דיליה" ושמה הופיע במילון קולינס כשם עצם המתאר את הסגנון.
ספריה שנמכרו לצד תוכניותיה זכו להצלחה רבה, ונמכרו בלמעלה מ-21 מיליון עותקים. ספרה "Delia Smith's The Winter Collection" משנת 1995 לבדו נמכר ב-2 מילין עותקים בכריכה קשה.
בשנת 1996 קיבלה סמית' תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת נוטינגהאם ומהמכללה האוניברסיטאית של סנט מרי (חלק מאוניברסיטת סארי).
בשנת 1999 קיבלה תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת מזרח אנגליה ובשנת 2000 מאוניברסיטת ליברפול ג'ון מור.

ספורט

בשנת 2009 רכשה סמית' את קבוצת נוריץ' סיטי אשר הייתה נתונה בקשיים כלכליים.

ספרי דת

דיליה גדלה כאנגליקנית אולם בגיל 22 הצטרפה לכנסייה הקתולית. בשנת 1983 כתבה את הספרים "A Feast for Lent" ו"A Feast for Advent" הדנים באמונותיה הדתיות. בשנת 1988 כתבה את הספר "A Journey into God".
כתר ממלכתי

כתר ממלכתי הוא הכתר בו עושה המונרך שימוש דרך קבע (בניגוד לכתר הכתרה, המשמש רק בטקס ההכתרה). במדינות בהן אין טקס הכתרה רשמי, הכתר הממלכתי הוא הכתר היחיד של המונרך.
מונח זה מציין בעיקר את כתרי הממלכה המאוחדת (ובממלכות שקדמו לה היסטורית - אנגליה ובריטניה הגדולה) בה משמש כתר נפרד לטקס ההכתרה, וכתר נפרד לטקס פתיחת הפרלמנט הנערך מדי שנה.

הכתר בו נעשה שימוש מדי שנה נקרא "הכתר הממלכתי" (באנגלית: State Crown).

הכתר הממלכתי הראשון היה כיתרו של המלך צ'ארלס השני - כתר זה לא שרד עד ימינו. הכתר הממלכתי הקדום ביותר ששרד היה כתרו של ג'ורג' הראשון, המהווה כיום חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.

מאפיינים

בניגוד לכתר הכתרה בו נעשה שימוש לעיתים נדירות (אחת לכמה עשרות שנים), בכתר הממלכתי נעשה שימוש מספר פעמים בשנה. בשל כך נתון הכתר הממלכתי לשחיקה רבה יותר, וזקוק לתיקונים ולשיפוץ פעמים תכופות יותר. כמו כן, הכתר הממלכתי מעוטר פחות מכתר ההכתרה. הסיבה לכך היא בעבר נהגו לשבץ את כתר ההכתרה באבנים יקרות ויהלומים מושכרים, ואלה הושבו למשכירים בתום הטקס. הכתר הממלכתי לעומתו שובץ דרך קבע ביהלומים ואבנים יקרות השייכים לאוצר ממלכה, ולכן מספרם מועט יותר.
חבילת שי

חבילת שי היא מארז של מוצרים - בדרך כלל מזון או תמרוקים - המוענק במתנה בנסיבות שונות.

חבילות שי

חבילת שי המכילה מזון כוללת בדרך כלל דברי מתיקה שונים, חטיפים מתוקים ומלוחים ולעיתים יין, אך לא מוצרי מזון טריים העשויים להתקלקל במהרה. לעיתים ולפי הנסיבות מצורפים אליה חפצים נוספים, כגון צעצועים פשוטים לילדים. חבילת שי של תמרוקים כוללת סוגים שונים של סבונים, שמפו ומוצרי טיפוח נוספים. המוצרים נארזים לרוב בקופסאות קרטון או בסלים עטופי צלופן בגדלים שונים בהתאם לגודל החבילה.
חבילות שי נמכרות על ידי סופרמרקטים ועסקים המתמחים בהן או נארזות על ידי אנשים באופן עצמאי.

חבילות שי לעובדים

בישראל נפוץ מתן חבילות שי במסגרת השי לחג המוענק לעובדים במקומות עבודה לרגל החגים - ראש השנה ופסח. התפתחו עסקים רבים, המציעים למקומות עבודה ולוועדי עובדים רכישה מרוכזת של חבילות שי לרגל החגים.
חבילות שי מוענקות לעובדים לעיתים גם לרגל ט"ו בשבט. אז הן מכילות פירות יבשים.

חבילות שי לחיילים

בישראל נפוץ מתן חבילות שי לחיילי צה"ל על ידי בני משפחותיהם. החבילות מובאות אל החיילים או נשלחות אליהם בדואר. חבילות אלו מכילות דברי מזון שונים ולעיתים גם פריטי נוחות כגון בגדים תחתונים, בגדים קלים וסבונים. ההווי הצה"לי מעודד חלוקה של תוכן חבילות שי שקיבלו החיילים בין חבריהם ליחידה.
בעתות מלחמה ומבצעים צבאיים נפוצה התופעה של התגייסות של עסקים והציבור הרחב לתרומת חבילות שי בהרכבים שונים לחיילים המשרתים בחזיתות.
קירסטן סינמה

ביוגרפיה

סינמה נולדה בטוסון שבאריזונה. היא בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת בריגהם יאנג, ב-1999 סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת המדינה של אריזונה, ב-2004 סיימה תואר JD במשפטים מאוניברסיטת המדינה של אריזונה וב-2012 סיימה דוקטורט בעבודה סוציאלית באוניברסיטת המדינה של אריזונה. לאחר לימודי התואר השני שימשה כעובדת סוציאלית בבית ספר יסודי בפיניקס.
ב-2002 התמודדה ללא הצלחה לבית הנבחרים של מדינת אריזונה כעצמאית. ב-2004 התמודדה שוב, הפעם כחברת המפלגה הדמוקרטית ונבחרה לתפקיד, היא הייתה בכך למחוקקת הצעירה ביותר בבית הנבחרים. ב-2010 נבחרה לסנאט המדינתי. ב-2012 נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציגת המחוז התשיעי של אריזונה והושבעה לתפקיד ב-3 בינואר 2013. מאז נבחרה לשתי כהונות נוספות.
סינמה פעילה בתחומי זכויות למהגרים והיא מתומכי חקיקת ה-DREAM Act למען מתן אזרחות למהגרים קטינים.
בצעירותה הייתה סינמה פעילה בתנועות אנטי-מלחמתיות, ב-2001 הייתה ממייסדי ארגון "Local to Global Justice" באוניברסיטת המדינה של אריזונה, היא קראה לסיים את הסיוע הצבאי של ארצות הברית לישראל, הקימה את הסניף המקומי באריזונה של תנועת נשים בשחור, תמכה בעורכת הדין לין סטיוארט שהורשעה בסיוע לטרוריסטים בהם לעומאר עבד א-רחמאן, ובקמפיין הפלסטיני "Palestinian Truth Tour". מאז שהתמודדה לקונגרס של ארצות הברית הביעה עמדות שונות, בהן תמיכה ביחסי ארצות הברית-ישראל ובסיוע אמריקאי לישראל. כמו כן התנגדה להסכם הגרעין עם איראן.
בנובמבר 2018 התמודדה סינמה על מושבו הפתוח של הסנאטור היוצא ג'ף פלייק, וגברה על המועמדת הרפובליקנית, חברת בית הנבחרים מרתה מקסאלי. בכך הפכה לדמוקרטית הראשונה שנבחרת לסנאט האמריקאי מטעם אריזונה מאז 1988, וכן לאישה הראשונה ולביסקסואלית המוצהרת הראשונה הנבחרת מטעם המדינה. ב-3 בינואר 2019 נכנסה לתפקידה.
סינמה גדלה כמורמונית אך היא מצהירה שהיא חסרת דת. היא גרושה וביסקסואלית מוצהרת.
פפיאן

באלגברה ליניארית, הפפיאן של מטריצה מסדר זוגי הוא פולינום מסוים באברי המטריצה, שיש לו קשר לדטרמיננטה. הפפיאן הופיע לראשונה בעבודות של יוהאן פרידריך פף (Pfaff) ב-1815, וקיבל את שמו מידי ארתור קיילי ב-1852. את הפפיאן של מטריצה A מסמנים . תכונתו החשובה ביותר היא שהדטרמיננטה של מטריצה אנטי-סימטרית שווה לריבוע הפפיאן. גם הדטרמיננטה של מטריצה סימטרית ביחס לאינוולוציה סימפלקטית שווה לריבוע הפפיאן.
פף חקר מערכות של משוואות דיפרנציאליות מסדר ראשון, ונתקל בתנאי השקול לכך שהפפיאן של מטריצה אנטי-סימטרית מסוימת אינו מתאפס. ב-1827 זיהה קרל גוסטב יעקובי שהתנאי החישובי של פף שקול לכך שהדטרמיננטה של אותה מטריצה שונה מאפס. בעקבות זאת הוכיח קיילי ב-1847 שאם A אנטי-סימטרית, אז . ביחס לפעולת החפיפה, הפפיאן מקיים .
הפפיאן של מטריצה  מסדר  מוגדר לפי הנוסחה . אם המטריצה אנטי-סימטרית, מספיק לעבור על התמורות המקיימות  לכל i, ו- , ללא המקדם המוביל, וכך ההגדרה טובה מעל שדה מכל מאפיין. לדוגמה, , ו- . בדומה לזה, הפפיאן של , שהיא סימטרית ביחס לאינוולוציה הסימפלקטית, הוא .