google/wiki40b huggingface dataset:
רחוב בולדווין

רחוב בולדווין בדנידין שבניו זילנד הוא רחוב המוגדר כרחוב התלול ביותר בעולם, על-פי ספר השיאים של גינס. הרחוב נמצא בפרוור, 3.5 ק"מ צפונית למרכז העיר דנידין.
ברחוב יש קטע מישורי בודד, אשר אורכו 350 מטרים. שיא התלילות ברחוב מגיעה (בקירוב) לזווית של 19 מעלות, ולרמת שיפוע של כ-35%.
הרחוב קרוי על שמו של ויליאם בולדווין, תושב חבל אוטגו וחבר מועצה בו.
הרחוב משמש למגורים אך גם כאטרקציה תיירותית קטנה. כיוון שהוא תלול, לרוב אורכו יש מדרגות במקום מדרכה.

הוויכוח על הטענה

ויכוח התעורר לגבי טעות טיפוגרפית בספר השיאים של גינס שאובחנה בשיא הקיים דאז. בספר היה כתוב שהשיפוע המוגדר התלול ביותר שקיים הוא בזווית של 38 מעלות (בספר צוינה המידה 1:1:266). דבר שלמעשה נוגד את ההיגיון. לא ניתן לעמוד על שיפוע מסוג זה, או לחיות עליו באיזושהי צורה. לאחר זמן מה, החלה לעלות השערה כי בספר כתובה בטעות המידה 1:1:266, במקום 1:2:266, מידה שלעצמה תלולה מאוד. לאחר מדידה של רחוב בולדווין, גילו כי תלילותו עומדת על המידה 1:2:86, אשר מעט יותר תלולה מן השיא הקיים. ככל הנראה, הטעות נבעה מהבלבול בין מדידה במעלות, לבין מדידה באחוזים. כך שהפכו רמת שיפוע של 38% לשיפוע המוטה ב-38 מעלות – מידות המתארות שיפוע שונה לגמרי זו מזו.
ספר השיאים של גינס נאלץ להודות בטעות המביכה, והכריז על רחוב בולדווין באופן רשמי כרחוב התלול ביותר בעולם.
אופרטור סיבוב

אופרטור סיבוב הוא מונח באלגברה ליניארית, המהווה סוג של העתקה ליניארית. הוא מייצג את התחושה האינטואיטבית של סיבוב של וקטור במרחב וקטורי כלשהו. סיבוב שכזה אינו משנה את גודל הווקטור, רק את כיוונו.

הקדמה

באלגברה ליניארית, אנחנו דנים במרחבים אוקלידים, ובמרחבים אלו, מושג המרחק מציית למשפט פיתגורס. לפיכך, מרחק בין וקטור כלשהו לראשית (הנקרא גם נורמה), הוא שורש ריבועי של סכום רכיבי הווקטור בריבוע. כלומר, עבור וקטור:
המרחק מהראשית הוא: , אשר ניתן לכתוב גם כ-. כלומר, מכפלת וקטור השורה עם וקטור העמודה המתאים לו.
לאור, כל הנאמר לעיל, מכיוון שאופרטור סיבוב לא משנה מרחק בין שני וקטורים. כמו כן, כל העתקה ליניארית ניתן לייצג על ידי מטריצה. נניח כי A היא מטריצה שמבצעת סיבוב ונסיק:
 ו-. כאשר x ו-x₀ הם וקטורים כלשהם. y ו-y₀ הם המכפלה של הווקטורים במטריצה A. כלומר, התמונות של הווקטורים תחת ההעתקה הליניארית שמסובבת. לכן, ההעתקה אמורה לקיים,
. זה קורה אם ורק אם . כלומר, אם ורק אם A היא מטריצה אורתונורמלית (הפיכה על ידי המשוחלפת שלה).

הבדל בין שיקוף לסיבוב

יש לשים לב, כי ישנן העתקות ליניאריות אורתונגליות שאינן סיבובים - למשל, שיקוף (או שיקוף ואחריו סיבוב או שיקוף ברכיב אחר). הדרך להבדיל בין שיקוף לסיבוב היא ללכסן את המטריצה ולראות אם ישנם איברים שליליים על האלכסון. אם ישנם, הרי שמדובר בשיקוף. אם כולם חיוביים, מדובר בסיבוב. לא ייתכן כי יהיה איבר 0 על האלכסון כי הרי הרכבה של שתי הרכבות היא הרכבה, ולכן יכולנו לסובב כל וקטור כך שרכיב שלו יהיה בדיוק על אחד מהצירים הסטנדרטיים (כלומר, במישור למשל, ניתן לסובב וקטור (קטע) עד אשר כולו על ציר ה-x) ואז ניתן להשתמש במטריצה שלנו (שיש לה איבר על האלכסון) ולאפס את אותו ערך המתאים לה. מה שיגרור, מסקנה שגויה, שלכל וקטור, וקטור ה-0 הוא סיבוב שלו, מה שאינו נכון.
הרכבה של שני שיקופים אינה בהכרח סיבוב, מאחר שייתכן כי שיקוף אחד משקף לפי ציר כלשהו ושיקוף שני לפי ציר אחר.

דוגמאות של סיבובים

למשל, העתקת היחידה, , מסובבת כל וקטור בזווית של 0 מעלות, לפי כל ציר.
ההעתקה  משקפת בכל רכיב.
במישור, סיבוב של וקטור בזווית , ניתן לייצג כ- 
 בבסיס הסטנדרטי.
הפארק הלאומי מורן טרואה פיטון

גאוגרפיה ואקלים

הפארק משתרע בין גבהים של 500 עד 1,220 מטר ומגיע לשיאו בפסגת "מורן טרואה פיטון" הנישאת לגובה של 1,342 מטר במרחק של שמונה ק"מ בלבד מחוף הים. הנוף מאופיין בצוקים געשיים תלולים ובעמקים עמוקים. בתחומי הפארק שוכן "עמק השממון" (Valley of Desolation או Grand Soufriere) שצורתו כשל אמפיתיאטרון ובו שוכנים כ-50 פומרולות (Fumarole), מעיינות חמים, גייזרים וכן "האגם הרותח" השני בגודלו בעולם, שטמפרטורת מימיו מגיעה ל-95°C. העמק מנוקז על ידי נחל פואנט מולאטר (Pointe Mulatre) הזורם אל האוקיינוס האטלנטי שבמזרח. בפארק שני אגמי מים מתוקים - אגם בורי (Boeri) השוכן בלועו של הר געש כבוי ואגם פרשווטר (Freshwater) שהוא הגדול באי. שני האגמים נוצרו לפני 25,000 עד 30,000 שנים ועומקם משתנה בהתאם לעונות השנה. 
האקלים בפארק הוא טרופי ימי עם הבדלים קטנים במשרע הטמפרטורות בין היום ללילה ובין עונות השנה. טמפרטורות המקסימום נעות בין 27°C ל-28°C בעוד שטמפרטורות המינימום מגיעות ל-19°C עד 21°C. הלחות היחסית גבוהה ועומדת על 95% בדרך כלל, ורק לעיתים רחוקות יורדת מתחת ל-85%. כמות המשקעים השנתית מגיעה ליותר מ-7,600 מ"מ.

החי והצומח

בפארק חמישה אזורי צמחייה טבעית ואזור חקלאי קטן. יער העננים בגבהים שמעל 914 מטר, מכוסה כמעט תמיד בעננים, ושוררות בו טמפרטורות נמוכות, המלוות ברוחות עזות ובגשמים. באזור זה נפוצים השרכאים, שיחים שונים, טחב ועצים נמוכים המכוסים בחזזית. רצועת הצמחייה מתחת ליער העננים היא רצועת מעבר שבה עצים דקים ונישאים לגובה של 12 עד 15 מטר. מתחת לרצועה זו, ובגובה של מעל ל-610 מטר, משתרע יער הגשם ההררי המכוסה באפיפיט. מתחתיו ובגובה שמתחת ל-460 מטר משתרע יער הגשם הבוגר והמצחייה בו צפופה מאלה של הרצועות הגבוהות יותר. הרצועה התחתונה והאחרונה היא רצועת חורש הגשם המשני. 
בפארק שבעה מיני יונקים, 50 מיני עופות, 12 מיני זוחלים, 12 מיני סרטנאים מספר מיני דו-חיים ומינים רבים של חרקים. כל היונקים היבשתיים הובאו אל הפארק ממקומות אחרים ובין היתר כוללים אלה עכברושים, חזירים, חתולים ומין של אופוסום.
יהודית חולודנקו (חלד)

יהודית חולודנקו (ידועה בשם המשפחה חלד; 1900-1956), הייתה מחנכת בשפה העברית ופעילה חברתית-ציונית. חברה בוועד ההורים המרכזי בתל אביב ובהתאחדות לשוויון נשים.

ביוגרפיה

יהודית חולודנקו נולדה בקרבת פינסק במחוז ברסט בשטחי האימפריה הצארית (בלארוס של ימינו) בחודש אב שנת תר"ס (1900) לאליהו פיינשרייבר (בן הרב יעקב מקוסויבי) ולשרה איטה בת רבי יעקב הרש זקהם-פיטקובסקי (ממשפחה מיוחסת לרבי ישראל מקדושי רוז'ינוי המתו על קידוש השם במאה ה-17). מוצא המשפחה מגזע גאונים וקדושים מצד אחד, עד רש"י ולמעלה ממנו עד הלל הכהן, ומצד שני שורשיהם בבית רב שרירא גאון ורב האי גאון, ומרבנו זרחיה הלוי בעל "המאור" וגאוני ספרד.
קיבלה חינוך יהודי מסורתי. למדה בגימנסיה בבריסק. במלחמת העולם הראשונה הוגלתה המשפחה על ידי הצבא הרוסי ועברה לעיירה רוז'ינוי. ברוז'ינוי פעלה כמורה ומחנכת לנוער הציוני ולימדה עברית ומורשת ישראל. משם עברה לקייב. למדה במחלקה הרפואית פדגוגית של האוניברסיטה, בקורסים לגננות, ולחינוך עברי אצל המורה יצחק אלטרמן שהעביר זה מכבר את בית ספרו מוורשה לקייב.
בעיר השתייכה לאגודת צעירי ציון והייתה גם יו"ר של סניף האגודה בפרבר קייב "סלובודקה". נאסרה יחד עם כל חברי הוועידה החשאית הכל-רוסית של "צעירי ציון" (1922). בין הנאסרים היו: אליהו אפשטיין, דוד בר-רב-האי, ברוך ויינשטיין, נחום ורלינסקי ומאיר ארגוב. מאסרה הוחלף בנסיעה לארץ ישראל (1923) לאחר שנישאה בשנת 1922 לד"ר אהרן חולודנקו (חלד), רופא קופת חולים עממית בת"א ובמושבות השרון ובנו של המחנך העברי, אברהם חולודנקו. 
עם עלייתם ארצה, העלו בני הזוג חולודנקו את הוריה של יהודית והתיישבו בעיר תל אביב ברחוב יבנה 46.   
הייתה חברה פעילה בהתאחדות נשים לשוויון זכויות בענייני תרבות עברית ופעלה לצד חברותיה שושנה פרסיץ ורחל כהן-כגן.תמכה בחברה אזרחית סולידרית, אך התנגדה למודל חברתי סוציאליסטי.כמו כן, חברה ומארגנת נשים נאמנות ללשון העברית שהתמזגה עם ברית עברית עולמית. השתתפה בשני הקונגרסים של ברית עברית עולמית וארגנה את הנשים האורחות מחו"ל. כמו כן, הייתה חברה פעילה באגודת "מגן" שפעלה לעזרת אסירי ציון בברית המועצות. חברת המועצה של התאחדות יהודי רוסיה והשתתפה בכל אספותיה. עבדה שנים רבות ב"ועד ההורים המרכזי" למערכת החינוך בתל אביב ופעלה רבות לארגון הקייטנות לילדים נצרכים בשכונות העניות. בנוסף לפעילותה הציבורית בעיר, יהודית חולודנקו הייתה חברה פעילה באגודת "אלתירא" (אגודה לחקר תולדות רוסיה ואוקראינה) שהוציאה לאור את הרבעון "העבר".
נפטרה בתל אביב, כ' אלול תשט"ז (27.08.1956) והובאה למנוחות בבית העלמין הדרום בחולון.

משפחה וצאצאים

מנישואיה לד"ר אהרן חולודנקו נולדו שני ילדים, תמרה, מורה ומחנכת בתל אביב, נשואה לקריין הרדיו והעיתונאי לנחמיה בן אברהם. בנה השני הוא אמנון חלד מראשי עורכי הדין בישראל (בוגר המחזור הראשון באוניברסיטה העברית בהר הצופים), נשוי לתמר חלד (בת דודתם של צבי ויורם דינשטיין).
אחיה הגדול יעקב עבד בעיריית תל אביב. 
אחיה השני שבתאי בארי (פיינשרייבר) היה ממייסדי קיבוץ בית השיטה. בעוד אחותה יונה נישאה לאיש הצבא והמהנדס האזרחי מרדכי (מקס) קפלן. 

נינתה של יהודית חולודנקו איא האסטרופיזיקאית פרופ' רוית חלד-איטה.
קונדור האנדים

מאפיינים

קונדור האנדים הוא אוכל שיירים, שניזון בעיקר מפגרים (מועדפים עליו פגרים גדולים, לדוגמה של איילים או פרים).  
תחום תפוצתו מתמשך על פני הרי האנדים בדרום אמריקה, מוונצואלה וקולומביה בצפון (אזורים בהם מין זה נדיר במיוחד), ודרומה דרך אקוודור, פרו, צ'ילה, בוליביה ומערב ארגנטינה עד ארץ האש. תחום תפוצתו הלך וקטן החל מהמאה ה-19 בשל פעילויות אנוש.  
למרות שאורכו קטן בכ-8 ס"מ משל הקונדור הקליפורני, מוטת כנפיו גדולה יותר. מוטת כנפיו נעה בין 270 ל-320 ס"מ, משקלו נע בין 8 ל-11 ק"ג, ואורך גופו נע בין 100 ל-130 ס"מ. אורך הזנב נע בין 33 ל-38 ס"מ. רק עופות ים משתווים לקונדור האנדים במוטת כנפיו העצומה. ראשו וצווארו האדומים-שחרחרים של הקונדור קירחים ולזכר כרבולת אפורה (לנקבה אין כרבולת). רוב הגוף שחור, מסביב לצוואר של ישנה פלומה של נוצות לבנות, שבולטת במיוחד אצל הזכרים. על הכנפיים ישנם כתמים לבנים, הבולטים במיוחד אצל הזכרים.  
קונדור האנדים מגיע לבגרות מינית בגיל 5-6 שנים. הזכר והנקבה דואגים לגוזל עד גיל שנה. הקונדור מקנן על הקרקע בצוקים גבוהים, ברום של עד 5,000 מטרים מעל  גובה פני הים. מין זה עלול להימצא בקרוב בסכנת הכחדה עקב ציד בלתי חוקי וזיהום סביבתי.
נוצותיו של קונדור בוגר שחורות, מלבד רצועה של נוצות לבנות על הצוואר ופסים לבנים על נוצות הכנפיים של הזכרים הבוגרים, שמופיעות אחרי נשירת הנוצות הראשונה שלהם.
בתרבויות העתיקות של האנדים, ראו בקונדור את התגלמותו של אל כל יכול ששמו ויראקוצ'ה. הקונדור נחשב למייצג של עולם השמיים ויוחס לו התפקיד של העברת המתים לעולם הבא. כיום הקונדור משמש כסמל מדינות האנדים. במדינות קולומביה, צ'ילה, בוליביה ואקוודור, הקונדור נמצא על הסמל הלאומי.
צאו פי

כקיסרה הראשון של צָאו-ווֶיי

ירישת שושלת האן
בשנת 220, הציע צאו פי בצורה בוטה לשְׂייֵן דִי לוותר על כוחו לטובתו. שְׂייֵן דִי הסכים וצאו פי דחה את הצעתו 3 פעמים (מודל שיממש כחיקוי לעריצים בעתיד של סין) לפני שקיבל וביסס את ממלכת צָאו-ווֶיי.
האירוע סיים את שושלת האן המזרחית באופן רשמי והתחיל את תקופת שלוש הממלכות. לשְׂייֵן דִי המודח הוענק התואר "דוכס שנינג" תואר בו החזיק עד סוף ימיו.
כשלונות צבאיים נגד סוּן צְ'וֵאן
לאחר שחדשות על עלייתו של צאו פי לכוח (ושמועה כוזבת על הירצחו של שְׂייֵן דִי) הגיעו לטריטוריה של לְיוֹ בֵּיי, לְיוֹ בֵּיי הכריז על עצמו כקיסר והקים את ממלכת שוּ-האן ולמעשה מיזער את כוחו של צאו פי. סוּן צְ'וֵאן ששלט ברוב הדרום-המזרחי והדרום בסין לא עשה צעד דומה והשאיר את האפשרויות שלו פתוחות.
סוּן צְ'וֵאן שראה את המצב המסוכן בו הוא נמצא פנה אל צָאו-ווֶי והביע את רצונו להפוך את ווּ כממלכה צמיתה לווֶיי. למעשה השתמש בצָאו-ווֶי כך שצבאו היה צריך להתמודד רק מול שוּ ולא מול צָאו-ווֶיי. לְיוֹ יֵה הציע לצאו פי לסרב להצעתו של סוּן צְ'וֵאן ולתקוף את ווּ המזרחית מחזית נוספת, אסטרטגיה שהייתה מחלקת את שטחיהם של שוּ וווּ והייתה מאפשרת לצאו פי למחוץ את שניהם.
צאו פי דחה את ההצעה ולא התערב בקרב בין שוּ לווּ. היסטוריונים רבים סבורים שהחלטה זו דנה את האימפריה של צאו פי לשלוט בצפון ומרכז סין בלבד משום שהזדמנות כזו לא תחזור בשנית. נגד עצתו של לְיוֹ יֵה, צאו פי נתן לסוּן צְ'וֵאן את התואר "מלך ווּ" והעניק לו את תשעה מענקים.
נאמנותו של סוּן צְ'וֵאן לא נמשכה זמן רב ולאחר שצבאו ניצח את צבאו של לְיוֹ בֵּיי הוא התחיל להרחיק את עצמו מצָאו-ווֶיי. צאו פי הוביל משלחת באופן אישי ודרש מסוּן שישלח את בנו הבכור אליו אך סוּן צְ'וֵאן סירב ובתגובה הכריז על עצמאותה של ווּ, וכך קמה ממלכת ווּ המזרחית.
צאו פי הוביל את צבאו אל ווּ אבל צבאו של סוּן צְ'וֵאן שנהנה ממורל גבוה והיה עשיר בגנרלים מוכשרים הדף את צָאו-ווֶיי לאחור וגרם לצאו פי לסגת פעם אחר פעם.
בשנת 223, נפטר לְיוֹ בֵּיי ואת מקומו ירש לְיוֹ שַׁאן, יחד עם ג'וּגֶה לְיָאנְג ששימש כעוצרו, הם הקימו מחדש את הברית עם ווּ וכך שוב הפכה צָאו-ווֶיי להיות מותקפת משתי חזיתות שונות ולחסרת יכולת לכבוש אף אחת מהן.
רותח מזעם, צאו פי אמר משפט בשנת 225 שייזכר לשנים "הרקיע יצר את נהר יאנגצה בשביל להפריד את הצפון והדרום."
ערן דולב

ביוגרפיה

דולב נולד ב-1939 בתל אביב בשם ערן זונדלביץ'. אביו היה שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב ואימו הייתה מורה. את לימודי התיכון השלים בעירוני א'.
דולב סיים את לימודי הרפואה במסגרת עתודה אקדמאית באוניברסיטה העברית. את שירותו הצבאי החל בשנת 1965 כרופא גדודי בחטיבת הצנחנים, שבה שירת במהלך הפשיטה על העיירה הירדנית א-סמוע ב-13 בנובמבר 1966 ובקרבות החטיבה בפתחת רפיח במלחמת ששת הימים. לאחר מכן שימש כקצין הרפואה של סיירת מטכ"ל ובשנת 1968 נטל חלק במבצע תשורה, פשיטת צה"ל על שדה התעופה של ביירות, ובאותה שנה מונה במינוי לשעת חירום כקצין רפואה אוגדתי (1968–1972). באותה עת סיים את התמחותו ברפואה פנימית ובשנת 1972 מונה לקצין רפואה פיקודי של פיקוד הדרום, תפקיד בו החזיק במלחמת יום הכיפורים.
בתום המלחמה שימש כשנה רופא אזרחי בקריית שמונה, בסיומה מונה לרופא בכיר במחלקה הפנימית של בית החולים שיבא. בשנת 1976 השתתף דולב במבצע יונתן באוגנדה. בשנת 1977 מונה לסגן מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים, ובשנת 1978 חזר לשירות צבאי פעיל כסגן קצין רפואה ראשי וכעבור שנה מונה לקצין רפואה ראשי, תפקיד בו החזיק במהלך מבצע שלום הגליל ועד 1983. לאחר מכן נשלח מטעם צה"ל לארצות הברית והשתלם בבית הספר לרפואה של משרד ההגנה האמריקאי. התמחותו הספציפית היא מחלות עצם וחילוף החמרים של המינרלים ובנוסף הוא מומחה למנהל מערכות בריאות מאז שנת 1987.
בשובו ארצה פרש דולב משירותו בצה"ל ומונה למנהל מחלקה פנימית ה' בבי"ח וולפסון (1990–1997) ומאוחר יותר מנהל מחלקה פנימית ה', במרכז הרפואי תל אביב (1998-2005). 

דולב סיים לימודי היסטוריה צבאית באוניברסיטת תל אביב (1966–1967) ולימד היסטוריה במכון כהן להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטה תל אביב (1983-1984). הוא מלמד היסטוריה של הרפואה באוניברסיטת תל אביב והרצה על כך גם באוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל.
בין השנים 1996-2002 הוא שימש יו"ר הלשכה האתית של ההסתדרות הרפואית בישראל. דולב הוא פרופסור חבר לרפואה, בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור לרפואה צבאית ולהיסטוריה של הרפואה הצבאית USUHS. פרסם מאמרים רבים בנושאי מחלות העצם ומשק המינרלים, רפואה צבאית, תולדות הרפואה הצבאית, אתיקה רפואית ומאפייני מחלת השחפת בארץ.
הוא נשוי משנת 1977 לאשת התקשורת דליה יאירי, ומתגורר עמה ברמת השרון. אחד מילדיו הוא המעצב האמנותי עדו דולב.
מוזיאון אלארד פירסון

היסטוריה

המוזיאון נקרא על שמו של פרופסור אלארד פירסון, שהיה המרצה הראשון לארכאולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם, ואשר בין השנים 1877–1895 אסף עותקי גבס של פסלים ואלמנטים אדריכליים מהמזרח התיכון, יוון ואיטליה.
יאן סיקס אשר לימד אף הוא ארכאולוגיה באוניברסיטה לאחר פירסון, צבר אוסף ניכר של ספרות ומוצגים ארכאולוגיים. עם מותו בשנת 1926, רכשה האוניברסיטה את האוסף. בשנת 1932 הקים יאן לודווייק, בנו של פירסון, את קרן אלארד פירסון, שמטרתה רכישת מוצגים למטרות מחקר עבור האוניברסיטה. עם השנים גדל האוסף, וב-12 בנובמבר 1934 נפתח רשמית מוזיאון אלארד פירסון בסאפיאטיסטראט.
לימים גדל האוסף ולא היה די מקום להציגו, לכן הוחלט להשתמש בבניין בנק הולנד שהתפנה באודה טורפמארקט (Oude Turfmarkt) בשנת 1976. המוזיאון החדש נחנך ב-6 באוקטובר באותה שנה בנוכחות הנסיכה ביאטריקס.
החזית המערבית (האימפריה הרוסית)

היסטוריה

החזית הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ולמפקדה מונה מיכאיל אלכסייב. החזית הוקמה כאשר החליט הסטאבקה לפרק את החזית הצפון-מערבית לשתי חזיתות נפרדות, החזית המערבית והחזית הצפונית. החזית השתתפה בקרבות רבים עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
ג'ים דייוויס (שחקן)

ביוגרפיה

דייוויס נולד כ"מרלין דייוויס" באדגרטון שבמיזורי. הוא החל קריירה כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-40, בתפקידי משנה בסרטים המכונים "סוג ב'" (B movies), במיוחד עבור חברת "ריפבליק". תפקידו הגדול הראשון היה אל מול בטי דייוויס במלודרמה "מפגש חורפי" (Winter Meeting) בשנת 1948. לרוב שיחק דמויות קשוחות, "טובות" או "רעות" במערבונים ובסרטי פעולה, וזאת בשל מראהו המחוספס והגברי, והמבטא הדרומי בו דיבר. במהלך קריירה שכללה תפקידי משנה בעשרות סרטי "סוג ב'", ניתן לציין שני תפקידים בולטים. האחד, הוא צייד הפרוות המרושע העובד עבור קירק דאגלס בסרט "השמיים הגדולים" (The Big Sky) שביים הווארד הוקס בשנת 1952, והשני הוא הסנאטור ג'ורג' האמונד, בסרט הקונספירציה של אלן ג'יי פאקולה "המעקב" (The Parallax View) משנת 1963.
במשך השנים הופיע דייוויס בעיקר בקולנוע, אך שימש גם כשחקן טלוויזיה, והופיע בתפקידי אורח בסדרות שונות, בעיקר מערבונים כרוהייד או גאנסמוק. בין השנים 1954–1955 שיחק את דמותו של מאט קלארק, גיבור הסדרה "סיפורי המאה" (Stories Of The Century), שעסקה בבלש הנוסע ברכבת באמצע המאה ה-19 ומתעמת עם הנבלים הידועים במערב, כג'סי ג'יימס. הסדרה זכתה להצלחה, ואף זכתה בפרס אמי, אך היא לא הביאה לפריחה בקריירה של דייוויס, שנותר בעיקר שחקן משנה.
בשנת 1970 חווה דייוויס טרגדיה אישית כאשר בתו היחידה, טארה דיאן דייוויס נהרגה בתאונת דרכים בגיל 16.
בשנת 1978 קיבל דייוויס את תפקיד חייו, והוא בן 69. דייוויס שיחק את אב המשפחה הפטריארכלי, ג'ון רוס יואינג הראשון (המכונה ג'וק), בסדרת הטלוויזיה דאלאס. הסדרה נועדה להיות בתחילה מיני סדרה. דייוויס הוצב בצוות שכלל שחקני משנה וותיקים ומוכרים כדייוויס עצמו, ברברה בל גדס ששחקה את אשתו, מיס אלי, או דייוויד ויין ששיחק את יריבו הנערץ "דיגר" בארנס. לצידם שיחקו שחקנים צעירים, אך לא ממש ידועים, כפטריק דאפי וויקטוריה פרינסיפל. כן שיחק בסדרה לארי הגמן.
הצלחת הסדרה הובילה להזמנת עונות נוספות ופרקים נוספים. הסדרה התמקדה במאבק בין "הבן הטוב" בובי יואינג, ו"הבן הרע" ג'יי אר יואינג, כאשר דייוויס שיחק את האב הסמכותי, הנמצא מעבר למאבקים אלו, בנוסח אב המשפחה בסדרה בוננזה. משחקו ומראהו של דייוויס, בעל רעמת השיער הלבנה והפנים הקשוחות, התאימו לתפקיד, ודייוויס הפך לאחד השחקנים האהובים בסדרה שזכתה להצלחה רבה ביותר.
במהלך צילומי עונתה השלישית של הסדרה, אובחן אצל דייוויס סרטן. הוא המשיך בצילומי הסדרה ככל שיכל, לעיתים בישיבה, לעיתים כשהוא חובש פאה נכרית ונראה עייף וחולה. בעת שאובחנה מחלתו, צולם קו עלילה בו נפרד ג'וק מאשתו האהובה מיס אלי. לאחר אבחון המחלה השלימו תסריטאי הסדרה בין בני הזוג, ושלחו אותם לירח דבש שני ומורחב, כאשר לא ניתן היה עוד לאפשר לדייוויס את העבודה בסדרה, בתקווה כי לאחר החלמתו ניתן יהיה להשיבם משם. באפריל 1981 מת דייוויס.
תסריטאי הסדרה לא שילבו את מותו בסדרה באופן מיידי. דמותו של ג'וק יואינג הייתה דמות מרכזית ואהודה, ובתחילה נעשו תוכניות להחליף את דייוויס בשחקן אחר, אך הפרסום שקיבל מותו של דייוויס מנע את האפשרות להחליפו. בסדרה נשלחה דמותו של ג'וק לחיפושי נפט בדרום אמריקה, ובינואר 1982 שודר פרק בו נמסר למשפחה כי ג'וק נהרג בתאונת מסוק. במשך מספר פרקים הופיעה בסיום שידור פרקי הסדרה תמונתו של דייוויס, עם כיתוב לזכרו.
בשל תרומתו לתעשיית הטלוויזיה זכה דייוויס לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דינו ראדג'ה

קריירת המועדונים

ראדג'ה החל את קריירת הכדורסל שלו בעיר נעוריו, שם שיחק במדי הנוער של קבוצת ק.ק. דוולין, ומשם עבר למועדון ק.ק. ספליט בחוזה מקצועני. בספליט (אשר החליפה ספונסרים ונודעה כ"יוגופלסטיקה" ו"פופ84") שיתף פעולה עם טוני קוקוץ' בתקופת השיא של המועדון וזכה עימה בשני גביעי אירופה לאלופות ברציפות (1989, 1990). בסיום עונת 1989/1990, עזב ראדג'ה את ספליט ועבר לוירטוס רומא, למרות שנבחר בידי הבוסטון סלטיקס כבר בדראפט של שנת 1989. 
בעונתו הראשונה באיטליה קלע ראדג'ה 18.1 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר על ידי עיתונאיי ספורט במקום השני כשחקן האירופאי הטוב ביותר לאותה העונה, שני רק לקוקוץ'. בשתי העונות הבאות המשיך ראדג'ה לשפר את ממוצעיו, והעמיד ממוצעים של 20.2 נקודות למשחק בעונתו השנייה, ו-21.5 בשלישית. בשנת 1992 הוליך ראדג'ה את רומא לזכייה בגביע קוראץ'. 
בשנת 1993 הצטרף ראדג'ה לבוסטון סלטיקס. את עונת הבכורה שלו בליגת ה-NBA סיים עם ממוצעים של 15.1 נקודות למשחק ו-7.2 ריבאונדים. לאחר 3 שנים נוספות בבוסטון, נשלח ראדג'ה בעסקת חליפין אל פילדלפיה 76' בתמורה לקלרנס וות'רספון, אך כשל בבדיקות הגופניות. 
בדצמבר 1993 קבע ראדג'ה רקורד שלילי כאשר היה לשחקן אשר סיים משחק עם מספר ההחטאות הרב ביותר ללא נקודות, כאשר במשחק נגד סן אנטוניו ספרס החטיא 14 זריקות מהשדה ב-18 דקות משחק.
בשנת 1997 החליט ראדג'ה לחזור לאירופה, והצטרף לקבוצת פנאתינייקוס היוונית. הוא שיחק במועדון שנתיים, בהן זכה עמו בשתי אליפויות יוון. לאחר שנתיים ביוון עזב ראדג'ה את המועדון וחזר לקרואטיה, לקבוצת ק.ק. זאדאר.
בשנת 2000 חזר ראדג'ה ליוון וחתם אצל יריבתה של קבוצתו הקודמת, אולימפיאקוס, אך כשל בניסיונו להשיב למועדון את תואר האליפות, וחזר לקרואטיה, לקבוצת ציבונה זאגרב. לאחר עונה אחת בזאגרב, חזר ראדג'ה לקבוצת נעוריו, זכה עימה באליפות קרואטיה ופרש מכדורסל.

נבחרות לאומיות

ראדג'ה היה חלק מנבחרת יוגוסלביה אשר זכתה במדליית הכסף באולימפיאדת סיאול, ושתי מדליות זהב באליפות אירופה בכדורסל (1989, 1991).
לאחר הכרזת העצמאות של קרואטיה, הפך ראדג'ה לבורג חשוב בנבחרת קרואטיה, אשר זכתה במדליית כסף במשחקים האולימפיים בברצלונה, במדליות ארד באליפות אירופה בכדורסל 1993 שנערכה בגרמניה, באליפות אירופה בכדורסל 1995 שנערכה ביוון, ובאליפות העולם בכדורסל 1994 שנערכה בקנדה.
שלושת המצפים

שלושת המצפים הם שלוש נקודות יישוב יהודיות שהוקמו בנגב בימי מלחמת העולם השנייה: מצפה גבולות, מצפה רביבים ובית אשל.
בספר הלבן משנת 1939 נקבעו "תקנות הגבלה" על רכישה ויישוב של קרקעות בארץ ישראל על ידי יהודים. בתגובה לכך, בהתאם להחלטה של התנועה הציונית, הוגברו רכישות קרקע על ידי הקרן הקיימת לישראל. עליהן הוקמו שלוש יחידות התיישבות שייעודן הראשוני היה בחינת הקרקע והאקלים לקראת התיישבות עתידית, ניסויי חקלאות, ובחינת תגובת הבריטים למהלך כזה.
המצפה הראשון שהוקם היה מצפה גבולות. היישוב הוקם במאי 1943 על ידי חברי "קיבוץ ארץ-ישראלי ג' " של השומר הצעיר (כיום קיבוץ חצור). אחריו הוקם מצפה רביבים על ידי אנשי הנוער העובד. המצפה שלישי שהוקם היה בית אשל, באתר בו כבר הייתה נקודת התיישבות מ-1939. ישובו התקיים על ידי תנועת המושבים.
המצפים הוקמו בתבנית אחידה – חצר מרובעת מוקפת חומה, ובפינתה מגדל תצפית. בצלע אחת של הריבוע מבני המגורים, ובצלע השנייה מבני השירות. מתכנן המצפים היה האדריכל יעקב מטריקין.
שלוש שנים אחר כך עלו לקרקע מפעל המשך גדול יותר – 11 הנקודות.
ראויה לציון חשיבות המצפים בהחזקת הקרקעות שנרכשו בנגב והגברת הביטחון באזור. המידע הרב שנצבר בשלושת המצפים בעניין דרך החיים באזור, העבודה החקלאית והקשרים עם הבדואים סייעו להקמת הנקודות.
אשלגן סורבט

בטיחות

אשלגן סורבט גורם לגירוי עור, העיניים ודרכי הנשימה.
לצד מחקרים המלמדים כי החומר בטוח לשימוש על סמך ניסיון ארוך טווח, מחקרים במעבדה הראו כי החומר הוא רעיל ומוטגני (כלומר יוצר מוטציות) לתאי דם אנושיים. אשלגן סורבט נמצא כרעיל לדנ"א אנושי בתאים לימפוציטיים (תאים ממערכת החיסון) פריפריאליים, ועל כן נמצא כי הוא משפיע לרעה על מערכת זו. החומר לעיתים קרובות משולב עם חומצה אסקורבית ומלחי ברזל, שילוב שגם הוא מוטגני לדנ"א. במפגש של הארגון המזון והחקלאות העריכו כי הכמות המומלצת לצריכה של אשלגן סורבט לאדם היא 0.025%-0.1%. לפיכך שיערו כי הצריכה היומית המקובלת היא 12.5 מ"ג / קילוגרם, או 875 מ"ג ליום עבור מבוגר ממוצע (שמשקלו לערך 70 קילוגרם). הנתונים הסתמכו על סכום של הכמות המומלצת של חומצה סורבית עם סידן ועם אשלגן סורבט (מחושבים כחומצה סורבית). DSD‏ (Dangerous Substances Directive) סימן את החומר כמסוכן

רגולציה

החומר אושר בסוף שנות ה-40 על ידי ה-FDA האמריקני כבטוח לצריכה כתוסף מזון. בצרפת אושר השימוש בו החל מ – 1959 ובגרמניה משנת 1971.
על פי התקינה האירופאית, הכמות המותרת לשימוש היא 1,000 מ"ג לכל קילוגרם של גבינה.
פרשת ניצבים

הברית עם ישראל

הפרשה ממשיכה את נושא חידוש הברית בין עם ישראל ואלוהים בערבות מואב. לאחר שבפרשה הקודמת, כי תבוא, פורטו הברכות והקללות, בפרשה זו מודגש כי הברית חלה גם על העם כולו כיחידה אחת וגם על כל פרט ומשפחה בו:
וְלֹא אִתְּכֶם לְבַדְּכֶם אָנֹכִי כֹּרֵת אֶת הַבְּרִית הַזֹּאת וְאֶת הָאָלָה הַזֹּאת. כִּי אֶת אֲשֶׁר יֶשְׁנוֹ פֹּה עִמָּנוּ עֹמֵד הַיּוֹם לִפְנֵי ה' אֱלֹהֵינוּ וְאֵת אֲשֶׁר אֵינֶנּוּ פֹּה עִמָּנוּ הַיּוֹם. כִּי אַתֶּם יְדַעְתֶּם אֵת אֲשֶׁר יָשַׁבְנוּ בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם וְאֵת אֲשֶׁר עָבַרְנוּ בְּקֶרֶב הַגּוֹיִם אֲשֶׁר עֲבַרְתֶּם...
ה' מזכיר את הקללות שיבואו על הארץ ועל כל דורות עם ישראל אם יחטאו.

תשובה

בהמשך מוצגת הדרך, שבה ניתן להתגבר על הצרות, אשר יבואו כעונש על הפרת המצוות, היא דרך התשובה. הכתוב מדגיש כי גם לאחר שעם ישראל יצא לגלות, הוא יוכל לחזור בתשובה ואז יזכה לקיבוץ גלויות. התורה מדגישה את הפשטות בקיום מצוות:
כִּי הַמִּצְוָה הַזֹּאת אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם לֹא נִפְלֵאת הִוא מִמְּךָ וְלֹא רְחֹקָה הִוא. לֹא בַשָּׁמַיִם הִוא לֵאמֹר מִי יַעֲלֶה לָּנוּ הַשָּׁמַיְמָה וְיִקָּחֶהָ לָּנוּ וְיַשְׁמִעֵנוּ אֹתָהּ וְנַעֲשֶׂנָּה. וְלֹא מֵעֵבֶר לַיָּם הִוא לֵאמֹר מִי יַעֲבָר לָנוּ אֶל עֵבֶר הַיָּם וְיִקָּחֶהָ לָּנוּ וְיַשְׁמִעֵנוּ אֹתָהּ וְנַעֲשֶׂנָּה. כִּי קָרוֹב אֵלֶיךָ הַדָּבָר מְאֹד בְּפִיךָ וּבִלְבָבְךָ לַעֲשֹׂתוֹ.
התורה מציגה בפני בני ישראל את הבחירה שעומדת בפניהם בין החיים והטוב בקיום המצוות ובין המוות והרע בהפרתן.

הפטרה

ההפטרה של פרשת נצבים היא השביעית והאחרונה בסדרת הפטרות שבע דנחמתא. מפטירים בספר ישעיהו, פרק ס"א, פסוק י' ("שוש אשיש") עד פרק ס"ג, פסוק ט'. התימנים מתחילים את ההפטרה פסוק אחד קודם.
במנהג איטליה שיש רק שלש הפטרות דנחמה, מפטירים מספר יהושע, פרק כ"ד, פסוק א' ("ויאסף יהושע") עד פרק כ"ד, פסוק י"ח.
סר פטריק ספנס

עלילה

לסיפור הבלדה מספר גרסאות, שכולן בנויות סביב אותן התרחשויות בסיסיות.
מלך סקוטלנד קורא לאמיץ שבחובלים להוציא את ספינתו אל הים. השם "סר פטריק ספנס" מוזכר לראשונה על ידי אחד מיושבי ימינו של המלך, ונשלח מכתב אל סר פטריק הדורש ממנו לצאת אל הים. זהו אמצע החורף, ועוזריו של סר פטריק מזהירים אותו כי מסוכן לצאת לים בסערה שכזו. אך החובל הנועז נשאר נאמן למצוות המלך, ובידיעה שהוא ואנשיו הולכים למות, הוא מחליט לצאת אל הים. ספינתו של סר פטריק טובעת, אנשיה אתה. הסצנה הבאה המתוארת בבלדה, היא מחזה כובעיהם הצפים של אנשיו של סר פטריק, והגבירות על היבשה המחכות לחובלים שישובו - לחינם.

תרגום לעברית

הבית הראשון מתרגומו של נתן אלתרמן:
המלך יושב בקרית דמפרלין

שותה את יינו האדום כדם.

"מי יתנני"-אומר הוא-"חובל עז לבב

שיוציא ספינתי אל הים."