google/wiki40b huggingface dataset:
טריף בדר

ביוגרפיה

בדר נולד בחורפיש בן למשפחה דרוזית-ישראלית, למד בבית ספר יסודי בחורפיש ובתיכון בתרשיחא. אביו שיח' סלמאן בדר היה קצין במשמר הגבול במשך שנים רבות, נפצע במהלך שירותו ולאחר שחרורו כיהן כמנהל בתי הדין הדרוזים.
בשנים 1985 עד 1992 למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, את הסטאז' עשה בבית חולים ברזילי. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים גליל מערבי. ב-2001 שימש רופא-חוקר במכונים הלאומיים לבריאות במרילנד שבארצות הברית (NIH) השלים מחקר בתחום אנדוקרינולוגית ילדים. הוא בעל תואר שני בהצטיינות בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה (המכללה לביטחון לאומי). בשנים 2009 עד 2011 הושאל מצה"ל וכיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי הלל יפה ובמקביל סיים התמחות נוספת במנהל רפואי.
בצה"ל סיים בהצטיינות קורס קציני רפואה בשנת 1993, שירת כרופא בגדוד 13 של חטיבת גולני, קצין הרפואה של עוצבת ברעם, קצין רפואה ביחידה מיוחדת, קצין הרפואה של אוגדה 36 וראש ענף מפקדים בבית הספר לרפואה צבאית. בשנים 2011 עד 2014 שירת כקצין הרפואה של פיקוד הצפון. בתקופתו הפעיל צה"ל בית חולים שדה ברמת הגולן לקליטה וטיפול בפצועים ממלחמת האזרחים בסוריה ומערך של העברת פצועים לטיפול בבתי חולים בצפון ישראל. בתפקידו הבא מונה לסגן קצין רפואה ראשי.
תא"ל בדר מרצה בכיר באוניברסיטה העברית במסגרת מסלול "צמרת" להכשרת עתודאים לרפואה.
תא"ל בדר היה חבר במספר משלחות סיוע רפואיות של צה"ל, היה חבר כוח החלוץ הרפואי לתאילנד לאחר רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי ב-2004, שימש מפקד מחלקת הילדים בבית חולים שדה שהוקם בפורט-או-פרנס לאחר רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, ופיקד על המשלחת הרפואית ובית חולים שדה שהוקם בנפאל לאחר רעידת האדמה בנפאל ב-2015. במרץ 2016 פיקד על מבצע השבת הפצועים הישראלים מטורקיה.
בפברואר 2016 יצא למסע הסברה מטעם דובר צה"ל וארגון ה-OSS בארצות הברית.
ביולי 2016 הוחלט למנותו לקצין רפואה ראשי הבא. ב-16 ביולי 2017 הועלה לדרגת תא"ל, וב-17 באוגוסט נכנס לתפקידו כקצין רפואה ראשי.
במרץ 2019 נאם תא"ל בדר, כנציג רשמי של מדינת ישראל, בפני הכנס המינסטריאלי של כוחות השלום של האו"ם בעצרת המרכזית של האו"ם בניו יורק.
בדר נשוי לג'אנן ואב לשלושה.
יגאל ארד

ראשית חייו

יגאל ארד (ששמו המקורי היה פאבלו בוקסר) נולד בפולין הכבושה בידי הנאצים. אביו שירת בצבא הפולני, בעוד אמו הסתתרה עמו בכפר בגבול רוסיה עד תום המלחמה. ארד ואחיו הצעיר למדו בבית ספר פולני ולא קיבלו חינוך יהודי. בעקבות מבצע סיני החליט ארד לעלות לישראל. בשנת 1959, בן 18, הגיע לבדו לישראל לקיבוץ דברת. אז שינה את שמו. לאחר חצי שנה התגייס לצה"ל כחייל בודד, כשהעברית בפיו דלה.
לאחר סיום שירותו הסדיר, גר בחיפה והתפרנס מעבודה כמפעיל ציוד מכני הנדסי. לאחר מכן עבד בחברה לקירור ובהמשך למד בקורס טכנאי ייצור והחל לעבוד בחברת החשמל. בשנת 1964 נשא אשה, ונולדו להם בת ובן.

מלחמת ששת הימים

לאחר שירותו הצבאי הסדיר הוצב בחטיבה 55, חטיבת מילואים של הצנחנים. במסגרתה יצא לקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. הוא שימש כחובש פלוגתי בפלוגה ב' של גדוד 66 בפיקודו של סגן-אלוף יוסי יפה, שעליו הוטלה משימת כיבוש בית הספר לשוטרים וגבעת התחמושת. במשך כל הקרב על גבעת התחמושת טיפל ארד בעשרות פצועים מאנשי הגדוד. הוא עשה זאת תחת אש ירדנית מטווח קצר, כאשר הלחימה מתנהלת סביבו ולאחר שהחובשים האחרים נפגעו. על פעולתו זו הוענק לו ציון לשבח מטעם הרמטכ"ל. בשנת 1973 הומר הצל"ש לעיטור העוז.
במלחמת ההתשה שירת ארד עם יחידתו בחזית תעלת סואץ ובארץ המרדפים בבקעת הירדן, ובסיומם התנדב לשירות מילואים נוסף של 40 יום בעיר עזה.

מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התייצב ארד ביחידתו, על אף שבאותה תקופה אובחן כסובל מכיב קיבה חמור ונזקק בשל כך לניתוח. ב-24 באוקטובר 1973 השתתף עם גדודו בקרב העיר סואץ. ארד נהרג בראשית הקרב מפגיעה בנגמ"ש שבו נסע. כאשר חבריו הצנחנים שנלכדו בעיר נחלצו ממנה רגלית באישון לילה הושארה גופתו מאחור. היא הוחזרה על ידי מצרים לידי צה"ל לאחר מספר חודשים.
ארד היה נשוי ולו בן ובת, בן 33 במותו. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
מבצר ניזווא

המבנה

המבצר בנוי בצורה המעידה על התקדמות גדולה בהקמת ביצורים, בעיקר מבחינת ההתחשבות באיום התותחים. למצודה יסודות חזקים שבחלקם בנויים בעומק של 30 מטר בקרקע. הקירות והדלתות בנויים בצורה יציבה וחזקה מאוד שמאפשרת להם להתמודד עם מטחי ירי מתותחים. החלק המרכזי של המבצר הוא מגדל גדול בגובה של 30 מטר ובקוטר של 36 מטר, בראשו יש 24 פתחים עבור ירי מתותחים.
עגור אדום כתר

מאפיינים

גובהו של העגור היפני הוא כ-150 עד 158 ס"מ, ואורכו כ-120 עד 150 ס"מ. משקלו כ-7 עד 10.5 ק"ג, בעוד הזכרים גדולים וכבדים מעט מהנקבות.
העגור אדום-הכתר קיבל את שמו מכיפת הנוצות האדומה שלו, שנעשית בוהקת יותר בעונת הרבייה. רוב גופו של העגור לבן, מלבד צווארו, לחייו, גרונו ונוצות התעופה המשניות שלו, שצבועים בשחור. כשהוא עומד, נראה כאילו נוצות הזנב של העגור שחורות, אף שהן למעשה לבנות.
באביב ובקיץ, האוכלוסיות הנודדות של העגורים מתרבות בסיביר, צפון-מזרח סין וצפון-מזרח מונגוליה. אזור הרבייה המרכזי הוא אגם קהאנקה, על הגבול בין סין ורוסיה. בסתיו, העגורים נודדים לקוריאה ולמרכז מזרח סין, ומבלים באזורים אלה את החורף.
העגור ניזון מצמחי מים, דגים, דו-חיים, חלזונות, סרטנים, שפיריות, זוחלים קטנים ועופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות, גדות נהר, שדות אורז ואזורים רטובים אחרים.
כיום, גודל אוכלוסייתו של העגור עומד על כ-2,750 פרטים לפי ההערכות, 1,000 מהם ביפן. המין הוכרז בשנת 1970 על ידי IUCN כנתון בסכנת הכחדה, וקיימות תוכניות שימור שבמהלכן מודגרות ביצים של עגורים בגני חיות, והגוזלים משוחררים לאחר מכן לטבע.

רבייה

העגור היפני מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בין אפריל לתחילת מאי. העגורים עושים הרבה טקסים בין בני הזוג, על מנת לחזק את הקשר ביניהם. העגורים נעים בקצב, זורקים את ראשיהם אחורה וקוראים בקול יחד. לעיתים, כשהעגורים מתרגשים, הם גם מבצעים "ריקוד".
גודל טריטוריית הרבייה הוא 1-7 קמ"ר, והעגורים משתמשים בדרך כלל באותה טריטוריה שנה אחר שנה. טריטוריית קינון בדרך כלל מוקמת באזור עם פני-שטח שטוחים, גישה לביצות ועשב גבוה. הנקבה בוחרת את טריטוריית הקינון, אך גם היא וגם הזכר מתאימים אותה להם. הנקבה מטילה בדרך כלל שתי ביצים, אך לעיתים מוטלות 1 או 3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצה במשך 30 יום, ומאכילים את הגוזלים לאחר הבקיעה. בגיל 3 חודשים, הגוזלים מתחילים להתלוות להוריהם בחיפוש אחר מזון. לקראת הסתיו, הגוזלים כבר פרחו מהקן ומצטרפים לנדידה. הם נשארים בדרך כלל עם ההורים 9 חודשים לאחר הבקיעה.
יוהאן אולריך שטייגלדר

חייו

שטייגלדר נולד בשוואביש האל. מורו הראשון למוזיקה היה אביו אדם. בשנת 1613 התמנה לנגן עוגב בכנסיית שטפאן בלינדאו שעל ימת קונסטנץ; בשנת 1617 עזב את לינדאו ועבר לשטוטגרט, שם התמנה בה בשנה לנגן העוגב בכנסיית המנזר. בשנת 1627 התמנה שטייגלדר לנגן העוגב הדוכסי בחצר וירטמברג. בתקופת שהותו בשטוטגרט אפשר שלימד, בין השאר, את יוהאן יאקוב פרוברגר. שטייגלדר מת ממחלת הדבר ב-1635 בעיצומה של מלחמת שלושים השנים.
יצירותיו החשובות ביותר של שטייגלדר הן שני קבצים של יצירות עוגב שיצאו לאור. בקובץ הראשון, "ריצ'רקאר טבולטורה" משנת 1624 (יצא בשטוטגרט) היו כמה חידושים חשובים. היה זה קובץ המוזיקה הגרמנית הראשון שבהדפסתו נעשה שימוש בלוחות נחושת חרוטים (בעמוד השער מצוין, שהמלחין עשה את החריטה בעצמו). כמו כן היה זה, יחד "טבולטורה נובה" של שיידט, אחד הקבצים הגרמניים הראשונים בדפוס, שאימצו כתב תווים על חמשה במקום תיווי האותיות. לבסוף, שטייגלדר היה בין הראשונים לעבור מסימונים מודאליים כמו "פרימי טוני", "סקונדי טוני" וכן הלאה לסולמות במוזיקה לכלי מקלדת. "ריצ'רקר טבולטורה" כולל 12 ריצ'רקארי, הבוחנים קשת רחבה של טכניקות ומודלים, החל ביצירות פשוטות בנושא יחיד (מונותמאטיות) ועד יצירות בעלות שני נושאים, חלקים אחדים, וכו'; בכמה מהם ניכרת השפעתו של סוולינק במבנה ו/או בשימוש בצמצום והרחבה (דימינוציה ואוגמנטציה). אחד הריצ'קארי מכיל אינטרלוד ארוך, הבנוי על חיקוי של קריאת הקוקייה, בדומה לקפריצ'י "סופרה קוקו" של פרסקובלדי ויוהאן קספר קרל.
"טבלטורבוך" ("ספר הטבלטורה") של שטייגלדר (שטרסבורג 1627) מכיל 40 וריאציות על הכוראל Vater unser im Himmelreich. הקובץ הזה נועד לנגן עוגב כנסייתי, ושטייגלדר קובע בפירוש שהמבצע רשאי לבחור כמה וריאציות לנגן, אילו מהן ובאיזה סדר. וריאציות מסוימות דורשות תמיכה של כלי נגינה או זמר לחיזוק מלודיית הכוראל. שטייגלדר עושה שימוש במגוון עצום של טכניקות, מיצירה פשוטה בשני קולות ועד לקונטרפונקט כפול, פנטזיות מרובות-פרקים וטוקאטות, קאנונים שונים, הוקט ועוד רבים.
השפעתו של שטייגלדר על התפתחות המוזיקה לכלי מקלדת באירופה הייתה מועטה יחסית, אולי בשל מותו המוקדם. עם זאת, קשרים תמאטיים עם יצירתו נמצאו במוזיקה של יוהאן יאקוב פרוברגר.
אנריק פריס דה ורגאס

קריירה

פריס נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה. ב-1903 החל פריס לשחק בשורות אינטרנסיונל, קבוצה מקומית מהעיר ברצלונה. ב-1906 הצטרף לשורות ברצלונה, הקבוצה הבכירה באזור, שם שיחק עד 1917. תחילה שיחק פריס כקשר, אך במהרה הפך לקיצוני שמאלי. פריס היה לשחקן הראשון בהיסטוריית המועדון שעורך מעל ל-200 הופעות במדי הקבוצה. בסך הכול שותף ב-308 משחקים, בהם הבקיע 34 שערים. פריס היה שותף לזכייה במספר רב של תארים. עם ברצלונה זכה שלוש פעמים בגביע הספרדי, בשנים 1910, 1911 ו-1913 - כשפריס משחק במשחקי הגמר של כל אחד מהגביעים הללו, לצד שחקנים כגון מנואל אמצ'סורה, אלפרד מסנה, רומה פורנס ופאולינו אלקנטרה. בנוסף, סייע לקבוצה לזכות חמש פעמים באליפות קטלוניה וכן ארבע פעמים בגביע הפירנאים, טורניר ששולבו בו קבוצות מספרד ומצרפת. בנוסף לדרכו בברצלונה, שיחק פריס במדי נבחרת קטלוניה, במדיה ערך 10 הופעות.
מעבר לכדורגל, היה פריס גם אתלט, מתמחה בריצת 100 מטרים ובקפיצה לרוחק. יתר על כן, היה שופט כדורגל לתקופה מסוימת. בין 1924 ל-1931 היה הגזבר ורואה החשבון של בית הספר הקטלאני לשופטים, וכמו כן היה חבר בבית הספר הארצי לשופטים.
אחיו אגוסטי וליסרד היו כדורגלנים גם הם. אח נוסף, ז'ואקים, היה נשיא ברצלונה בין 1914 ל-1915.
הגברת הלבנה

הגברת הלבנה הוא ציור סלע הנמצא במרומי ההר ברנדברג בנמיביה. הציור נחשב במשך שנים לתעלומה ארכאולוגית, וכיום מוסכם כי זו היא יצירה בושמנית בת 2,000 שנה לפחות.
בציור, שממדיו כ-5.5 מטר לרוחב ו-1.5 לגובה, מתוארת קבוצת אנשים בעלי גון עור כהה שבתוכם דמות אישה שגוון עורה לבן, בידה האחת קשת ובידה השנייה ‎–‎ גביע. כמו כן מתוארים בציור בעלי-חיים, ובהם ראמים.
על פי ההסבר המקובל, הציור מציג ריקוד טקסי ו"הגברת הלבנה" היא רופאת אליל, שגופהּ אך צבוע בצבע לבן והיא מקושטת בתכשיטים.
הציור נחשף לראשונה לציבור האירופי בשנת 1918 על ידי מגלה הארצות הגרמני ריינהרד מאק (Maack) . מאק, שהתרשם מאוד מהציור המפורט, ערך רישומים שלו, יצר מהם סדרת העתקים ופרסמם באירופה.
בשנת 1929 הגיעו רישומיו של מאק לידיו של האנתרופולוג והפרהיסטוריון הצרפתי הנרי בריי Breuil)‎‏) ‏‏(צר') בעת ביקורו בקייפטאון. בריי השווה בין הציור לבין ציורי דמויות בארמון קנוסוס שבכרתים והציע שהציור נוצר בידי קבוצה שהגיעה מאזור הים התיכון. בריי היה גם הראשון שכינה את הדמות בשם "הגברת הלבנה". רק ב-1945 ביקר בריי בעצמו באתר ופרסם את התאוריה שלו על מקורותיה הים-תיכוניים של "הגברת הלבנה".
התאוריה של בריי השפיעה על חוקרים שבאו אחריו והציעו תאוריות שונות על מקורות הציור, בהן ההשערה שנוצר בידי פיניקים. גם ההשערה, לפיה מתחם המבנים זימבבואה הגדולה הוקם בידי "לא-אפריקאיים", מושתתת על התאוריה של בריי.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 תאוריות אלו נדחו מכל וכל, וההנחה היא כי ציור "הגברת הלבנה" נוצר בידי תושבים בושמנים, כמו ציורים רבים אחרים באזור, כגון אלה שבטוואיפלפונטיין.
יזיד בן אל-מוהלב

יזיד אבן אלמֻהַלַּב (בערבית: يزيد بن المهلب) נולד בשנת 672 ומת בשנת 720.
פקס

היסטוריה

הממציא הסקוטי אלכסנדר ביין (Alexander Bain) היה הראשון שהוציא פטנט על גרסה ראשונית וניסיונית של הפקס, בשנות ה-40 של המאה ה-19, עוד לפני המצאת הטלפון. הוא השתמש בידע שלו על שעוני מטוטלת חשמליים כדי להפיק מכניזם הסורק שורה אחר שורה קדימה ואחורה.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 פותח מכשיר הפנטלגרף, גרסה מוקדמת של מכשיר הפקס, שאיפשר לראשונה שליחה של תמונות באופן מסחרי, גם אם עדיין בקנה מידה קטן.
בתחילת המאה ה-20 חלה התקדמות טכנולוגית בכמה אופנים שונים במקביל, שיצרה בתוך כמה עשורים שדרוגים רבים לטכנולוגיה הראשונית מהמאה הקודמת. בשנות ה-20 פותחה טכנולוגיה לשליחת תמונות באמצעות גלי רדיו - טכנולוגיה שנכון לשנת 2019 עדיין משמשת לתחומים שונים, כמו מפות מזג אוויר.
המכשיר הגיע לצורתו הנוכחית פחות או יותר, לפני שנת 1945, כאשר כוחות הברית במלחמת העולם השנייה, השתמשו בו להעברת מפות ותרשימים בשדה הקרב, אולם עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים סבל הפקס מפרדוקס הביצה והתרנגולת: כל עוד לא היו מספיק מכשירי פקס, איש לא קנה אחד. המצב הוחמר בגלל העדר סטנדרטים.
הבעיה נפתרה רק כאשר יצא התקן של Group 3 של האיגוד הבינלאומי לטלקומוניקציה, (International Telecommunication Union) שהתקבל על כל התעשייה והחל את תהליך התפשטות הפקס. תהליך זה היה מהיר מאוד מסוף שנות ה-80 עד לאמצע שנות ה-90. אולם, לאחר מכן הואט התהליך בשל חדירת הדואר האלקטרוני, שבמקרים רבים משמש תחליף לפקס.

פקס מחשב אוטונומי

פקס מחשב מודרני יכול להתחבר למדפסת או מכונה רב-תכליתית, על ידי שימוש בשתי יציאות USB, כדי לשלוח, לקבל ולהדפיס פקסים (ללא צורך במחשב).
אפשרות שנייה היא להשתמש בתוכנת פקס לצורך שליחת פקס. ישנו מגון רחב של תוכנות פקס או שירותי פקס אונליין.
תוכנות פקס יעילות, במיוחד כאשר רוצים לשלוח כמות גדולה של פקסים לרשימות דיוור.

חלופות

חלופה מודרנית לשליחת פקסים היא שליחה של דואר אלקטרוני עם קובץ תמונה אחד או יותר כקובץ מצורף. חלופה זו מאפשרת צבעוניות ויתר גמישות ברזולוציית המידע.
שירותי פקס לדואר מאפשרים להחליף את מכונת הפקס בשירות אשר מספק מספר פקס. בשיטה זו הפקס מגיע ישירות לתיבת הדואר האלקטרוני, בדרך כלל כקובץ PDF ואין צורך כלל במכונת פקס.
נאילה מעווד

נאילה מעווד (ערבית: نائله معوض תעתיק מדויק: נאאלה מעוצ'; נולדה ב-3 ביולי 1940) היא פוליטיקאית לבנונית. מחוץ ללבנון היא מוכרת בעיקר בתור אלמנתו של הנשיא רנה מעווד, שחוסל ב-22 בנובמבר 1989. בתוך לבנון, היא מדינאית בכירה בזכות עצמה, אשר כיהנה במספר בתי נבחרים מאז 1991. לאחר בחירתה מחדש ביוני 2005, היא מונתה לתפקיד השרה לעניינים חברתיים.

ביוגרפיה

מעווד נולדה בבשרי, לבנון, בתם של נג'יב עיסא אל-ח'ורי ואוולין רוש. אביה היה נצר למשפחה מארונית מיוחסת וקרוב משפחתו של בישארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. היא התחנכה בבית הספר הקתולי "École des Franciscaines Missionnaires de Marie, Rue du Musée" ולאחר מכן באוניברסיטת סנט ג'וזף, בה עשתה תואר ראשון בספרות צרפתית ובהיסטוריה. מאוחר יותר למדה אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה.
משנת 1962 עד 1965, מעווד עבדה כעיתונאית בעיתון יומי, "L'Orient". בשנת 1965, היא הפתיעה רבים כשנישאה לרנה מעווד, בן למשפחה מארונית מתחרה, אשר היה מבוגר ממנה ב-15 שנים. למרות פער הגילים, ולמרות האיבה המסורתית בין המשפחות, הנישואין היו מוצלחים ונולדו מהם 2 ילדים; רימה, כיום עורכת דין, אשר נולדה בשנת 1966, ומישל, אשר נולד ב-1972, עורך דין ואיש עסקים.
נאילה בחרה להנציח את זכרו של בעלה על ידי הקמת קרן רנה מעווד בשנת 1990, אשר פועלת לצדק חברתי ופיתוח כלכלי בלבנון והעולם הערבי. מאז 1994, היא מכהנת כנשיאת המרכז למחקר וחינוך לדמוקרטיה.

קריירה פוליטית

כחברת האספה הכללית, מעווד מייצגת את מחוז זע'רתא-טריפולי בצפון לבנון. היא כיהנה במספר ועדות פרלמנטריות, והתמחתה בנושאים שונים כמו כלכלה, זכויות הילד וחינוך. היא פעלה רבות למען זכויות נשים וילדים, והתנגדה לשחיתות פוליטית. מעווד חברה בולטת בארגון קרנת שהואן, שהוא קואליציה של חברי פרלמנט נוצרים המתנגדים לנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ומטיפה לבנייתה של לבנון כמדינה מודרנית ודמוקרטית. היא חברה ב"פורום הדמוקרטי", קואליציה המורכבת מחברי פרלמנט נוצרים ומוסלמים כאחד המתנגדים לשלטון פרו-סורי. כמו כן היא מזוהה עם החזית הלאומית, שהוא בלוק רב-עדתי בפרלמנט, הפועל ליצירת רפורמות פוליטיות. בשנת 2004, הכריזה על מועמדותה לנשיאות לבנון, בבחירות שהיו אמורות להיערך באותה שנה, אך הבחירות לנשיאות נדחו לשנת 2007, ולתפקיד נבחר לבסוף מישל סולימאן.
מעווד מתגוררת בחזמייה ובזע'רתא.
Kickstarter

מנגנון

Kickstarter הוא אתר המשמש פלטפורמה לגיוס כספים בשיטת "מימון המונים". שיטה זו חוסכת פנייה למשקיעים מקצועיים, הדרך המרכזית להשגת מימון. 
באפשרותם של הנרשמים לאתר לפרסם את הרעיון שלהם בצורה של פרויקט עתידי, ולבקש מגולשים תמיכה כלכלית בתמורה לגמול כלשהו. לכל סכום אותו הגולש מעוניין "לתרום" ("Pledge"), היזם מציע גמול ההולך וגדל בהתאם לגודל התרומה. על יוצרי הפרויקט לבחור תאריך יעד ומטרה כספית מינימלית, כך שאם הפרויקט לא צובר את הסכום הנדרש עד לתאריך הנבחר, הכסף לא נגבה כלל. הכסף עבור הפרויקט "נתרם" באמצעות אתר אמזון.
במידה והפרויקט עמד ביעדיו הכסף מועבר לידי היזם, כאשר 5 אחוזים מועברים לאתר וכ-5 אחוז נוספים מועברים לאמזון. בשונה מצורות השקעה וגיוס כספים אחרות, Kickstarter לא תובעים בעלות כלשהי על הפרויקט או תוצריו. למרות זאת, לאחר שהפרויקט מומן נשמר דף מסכם בארכיון האתר, הנגיש לכלל הגולשים, ואינו ניתן לעריכה או הסרה.
כרגע, לא קיימת מחויבות משפטית של היזמים להשתמש בכסף שצברו למימון הפרויקט, או לספק תוצר כלל, והאתר הואשם בחוסר בקרת איכות על הפרויקטים שבו. אך, Kickstarter ממליץ לגולשיו להשתמש בשיקול דעת לפני שהם תורמים לפרויקט ומזהיר את היזמים מפני תביעות משפטיות במידה ולא יעמדו בהבטחותיהם.
גיוס כספים יכול להיעשות רק על ידי תושבי מדינות מסוימות, בחלקן תחת הגבלות מסוימות. בארצות הברית ובאוסטרליה לדוגמה אין הגבלות, בקנדה יש תלות בסוג כרטיס האשראי של מבקשי המימון, ובישראל אין כלל יכולת לצור פרויקטים.
יחסי אוזבקיסטן–אזרבייג'ן

היסטוריה

ביקורי ראשי המדינות הביאו לפיתוח והתקדמות היחסים הדו צדדיים בין המדינות. הביקור הרשמי הראשון של נשיא אוזבקיסטן, אסלאם קרימוב, ב-26 עד 27 במאי 1996, הביא לחתימת הסכם בין שתי הממשלות במסגרת הבנה הדדית. במסגרת הביקור, נשיא אוזבקיסטן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת באקו. במהלך הביקור, איידר אלייב נשא נאום שבו הוא ציין כי ביקורים של מנהיגי מדינות דוברי שפות טורקיות תורמים להתפחות שיתוף הפעולה בין מדינות אלה, בין עם הרחבת הקשרים התרבותיים והרוחניים ובין עם פיתוח היחסים הכלכליים ביניהן.
היידר אלייב ביקר באוזבקיסטן ב-18 עד 19 ביוני 1997. במהלך הביקור, נחתמו 19 מזכרי הבנות בטשקנט. אחד המזכרים התבטא בפיתוח שיתוף הפעולה וחיזוק היחסים בין המדינות. נשיא אוזבקיסטן ציין כי היחסים בין המדינות יאופיינו בשיתוף פעולה אסטרטגי. בפגישתם של שני הנשיאים נדונו גם נושאים בעלי עניין משותף וכן הנשיאים החליפו דעות לגבי היבטים שונים של שיתופי פעולה. ב-19 ביוני 1997, נשיא אזרבייג'ן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת טשקנט.
ככלל, פגישות בין נשיאי אזרבייג'ן ואוזבקיסטן במסגרת ארגונים בינלאומיים כגון נאט"ו, הביאו לחיזוק היחסים בין שתי המדינות. ב-23 עד 24 במרץ 2004, אילהם אלייב ביקר באוזבקיסטן, במהלך ביקורו שני מנהיגי המדינות קיימו מפגש שבו שני הצדדים הקדישו תשומת לב רבה להתפתחות שיתוף הפעולה הכלכלי, כולל הגדלת מחזור הסחר ההדדי, התחבורה והאנרגיה, וכן הרחבת היחסים ההומניטרים והתרבותיים.
ב-11 בספטמבר 2008, אסלאם קרימוב, ביקר רשימת באזרבייג'ן. לאחר פגישתם של שני הנשיאים, התקיים טקס חתימת האמנות בין המדינות, שרובם התמקדו בפיתוח שיתופי הפעולה, חילופי מידע, הגנה הדדית, הגנת הסביבה, התקשורת ועוד.

יחסים כלכליים

הוועדה הבין-ממשלתית המשותפת לשיתוף פעולה בינלאומי בין אוזבקיסטן לבין אזרבייג'ן תורמת לפיתוח שיתוך הפעולה המסחרי והכלכלי בין המדינות. עד 2013, התקיימו שמונה ישיבות של וועדה זו. הפגישה האחרונה התקיימה ב-8 בספטמבר 2012. עם זאת, היקף מחזור הסחר בין אוזבקיסטן לאזרבייג'ן (25.9 מיליון דולר אמריקאי ב-2012 ומעל 23.5 מיליון דולר אמריקאי עד סוף ששת החודשים הראשונים של 2013) אינו משקף את הפוטנציאל האמיתי של וועידה זו.
מכבי אשדוד (כדורעף)

היסטוריה

בשנת 2004 הוקמה קבוצת מכבי אשדוד בכדורעף שהגיעה עד לליגה הלאומית בתום עונת 2005/2006, אך לא שרדה יותר מעונה אחת וירדה בחזרה לליגה הארצית ולא הצליחה להתרומם.
המועדון הנוכחי הוקם בשנת 2014 על ידי אלכס בובריק ואורי שפירא. תחילה כמועדון לכדורעף חופים ולאחר שנתיים התחבר המועדון למכבי ישראל והתרחב להפעלת מחלקת נוער ונערות באשדוד וגן יבנה. קבוצת הבוגרים והבוגרות של המועדון העפילו לליגת העל בזמן קצר של שנתיים.
עקביא בן מהללאל

עקביא בן מהללאל היה תנא שחי בימי הלל הזקן, בסוף תקופת הזוגות. מעטים המקומות בהם מובאים דבריו בש"ס, אך אימרה מפורסמת שלו מופיעה בפרקי אבות: 
"הסתכל בשלושה דברים ואין אתה בא לידי עבירה: דע מאין באת, ולאן אתה הולך, ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון"
— משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה א'
משנה זו של עקביא בן מהללאל ידועה גם בשל היותה חלק מסדר הלוויה היהודית במסורת הספרדית והאשכנזית.

מותו

המשנה מספרת כי ביום מותו ציווה על בנו שיודה בפני החכמים בצדקתם. כששאל אותו בנו מדוע הוא עצמו לא הודה בפניהם, ענה לו האב:
"אני שמעתי מפי המרובין והם שמעו מפי המרובין, אני עמדתי בשמועתי והם עמדו בשמועתן, אבל אתה שמעת מפי היחיד ומפי המרובין, מוטב להניח דברי היחיד ולאחוז בדברי המרובין." 
רבי חיים ויטאל, בשם רבו האר"י, זיהה את מקום קבורתו בהר חוקאב, ומסורות אחרות זיהו את קברו בכפר מנדי.
שילה אדלר

ביוגרפיה

שילה אדלר נולד ב-1979 בחיספין שברמת הגולן לשמעון ושלומית אדלר. אביו שמעון (נפטר ביוני 2018) היה ראש החמ"ד ודיקן תוכנית מנדל למנהיגות חינוכית.
 שילה אדלר הוא דור רביעי למשפחת רקובר ודור שישי למשפחת מנדלבוים. 
גדל בירושלים. לאחר לימודי התיכון, למד במכינה הקדם צבאית בעלי.
בצבא שירת אדלר כלוחם ומפקד צוות בסיירת גולני, ולאחר מכן שרת כמ"פ מסייעת בגדוד 51 בחטיבת גולני והשתחרר בדרגת סרן. במהלך מלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בחטיבת אלכסנדרוני במילואים, אשר פעלה בגזרה המערבית של דרום לבנון, ראס ביידא, בפתחת העיר צור. כיום, משרת אדלר במילואים בדרגת סא"ל כמפקד גדוד 8101 בחטיבת אלכסנדרוני. ביוני 2017 קיבל הגדוד תחת פיקודו את תואר יחידת מילואים מצטיינת מאת נשיא המדינה רובי ריבלין.
בין השנים 2007 - 2010 שימש אדלר כמנהל אתר בעיר דוד, עמותת אלעד בהר הזיתים שם ניהל את פרויקט סינון העפר מהר הבית בעמק צורים, פתח את מלון שבע הקשתות שבמרומי הר הזיתים לשיתוף פעולה עם חיל החינוך והוביל את פרויקט המיפוי GIS שממפה באופן דיגיטלי את הקברים בהר הזיתים.
לאחר מכן שימש כמנכ"ל הגרעין התורני בלוד, והיה שותף להכפלת מספר משפחות הגרעין תוך שהוא הופך אותו לגרעין הגדול בישראל. במסגרת תפקידו ניהל אדלר את המתנ"ס "דנוור", המתנ"ס הגדול ביותר בעיר, והקים בית קפה חברתי. הקים יחד עם ראש הוועדה הקרואה תא"ל (במיל') אילן הררי את סיירת האופניים המשטרתית בעיר.
בשנת 2014 שימש אדלר בתפקיד ראש המטה של השר לאזרחים ותיקים אורי אורבך.
כיום, משמש אדלר כיו"ר (בהתנדבות) של עמותת "בני דוד", ביישוב עלי.
אדלר היה חבר מליאת המועצה אזורית בנימין, חבר הנהלה ויו"ר וועדת הכספים שלה. כמו כן, היה פעיל בפורומים למען חוק המילואים וחבר פורום מנהיגים צעירים שליד נשיא המדינה, בתקופת הנשיא שמעון פרס. באוגוסט 2015, מונה למנכ"ל מועצת יש"ע, במקומו של רון שכנר. ביולי 2018 סיים את תפקידו במועצת יש"ע.

בעל תואר ראשון בחינוך ותואר שני במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן הוא גם בוגר תוכנית מעוז לפיתוח מנהיגות ציבורית והכשרת מנהלים של אוניברסיטת הרווארד בבוסטון.
בסוף יולי 2018 הכריז על מועמדות לראשות המועצה האזורית מטה בנימין, אך הפסיד למועמד היריב ישראל גנץ.
נשוי להדס, עובדת סוציאלית במקצועה, בתו של מנכ"ל קרן 'אחיעזר אחיסמך' מנחם דויטש מקרני שומרון. לזוג שבעה ילדים, והם גרים בשכונת היובל ביישוב עלי.
אויגן, ארכידוכס אוסטריה

קריירה מוקדמת

אויגן נולד ליד ברנו במורביה לקרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ולאליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה מבית הבסבורג. בשנים 1883–1885 למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בוינר נוישטאדט. לאחר מכן הצטרף למטה הכללי והתקדם בהדרגה בדרגות ובתפקידים. ב-1896 מונה למפקד הדיוויזיה ה-25, וב-1900 התמנה למפקד הקורפוס ה-14 באינסברוק. ב-1901 הפך הקורפוס שבפיקודו בו זמנית גם פיקוד ההגנה בטירול. בשנת 1906 המליץ אויגן על קונרד פון הצנדורף לתפקיד ראש המטה הכללי, ובשנת 1909 מונה אויגן למפקח הצבא ולמפקד הכללי של הכוחות בטירול. בשנת 1911 פרש אויגן מהצבא עקב בעיות בריאות.
בנוסף שימש אויגן בין השנים 1894–1923 גם כראש המסדר הטבטוני בווינה.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר אויגן לשירות פעיל, ובדצמבר 1914 נשלח לפקד על הארמייה החמישית שכללה את כל כוחות הצבא בבלקן, כשלצידו מונה לראש המטה אלפרד קראוס. ב-22 במאי 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט ויומיים לאחר מכן הוא התמנה למפקד החזית הדרום-מערבית נגד איטליה.
במהלך המתקפה האוסטרו-הונגרית הגדולה ביוני 1916 (קרב אסיאגו) הוא פיקד על הארמיות השלישית וה-11. בתחילה הצליחה המתקפה, אך האיטלקים פתחו במתקפת נגד והוא נאלץ לסגת לקו החזית הקודם.
ב-23 בנובמבר 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. הוא השתתף בקרב קפורטו אך ב-18 בדצמבר 1917 פיטר אותו קרל הראשון, קיסר אוסטריה שהיה המפקד העליון של הצבא.

אחרית ימיו ומותו

לאחר המלחמה התיישב בלוצרן בשווייץ. ב-1934 התיישב בווינה והמשיך בתפקידו כראש המסדר הטבטוני עד שהמסדר פוזר על ידי הנאצים. לאחר האנשלוס התיישב בבית שניתן לו בהתערבות הרמן גרינג, ובו גר בשנות מלחמת העולם השנייה. ב-1945 ברח לטירול שם קיבל בית לגור בו מכוח הכיבוש הצרפתי.
אויגן נפטר במראנו, בדרום טירול, ב-30 בדצמבר 1954 בגיל 91 ונקבר באינסברוק.
אבי בטלהיים

אָבִי בֵּטֶלהַיְם (נולד ב-8 במאי 1952) הוא עיתונאי ועורך ישראלי, חתן פרס סוקולוב לשנת 1984.

ביוגרפיה

בטלהיים נולד בחיפה בשם אבירם זאב. סיים את לימודיו בתיכון אורט קריית ביאליק, ובשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני. תחילה כשחקן, מנחה וזמר בצוות הווי גולני ולאחר מכן כמפקד הלהקה. בשנתו השלישית היה כתב צבאי. 
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1973 החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת חיפה במדעי המדינה והיסטוריה כללית, אותו השלים בשנת 1978 באוניברסיטת בר-אילן.
בטלהיים החל את עבודתו העיתונאית ב"מעריב" בשנת 1974, תחילה ככתב לענייני משפט בתל אביב. במסגרת עבודתו פרסם תחקיר על עמוס ברנס.
בשנת 1980 נתמנה לכתב לענייני מפלגות, ובשנת 1984 זכה יחד עם יעקב ארז ואברהם תירוש בפרס סוקולוב עבור תחקיר מלחמת לבנון.
בין השנים 1986–1990 היה עורך מדור הספורט במעריב וכתב, בין היתר, את טורו "אבי בטלהיים - ספורט בצד". בין השנים 1992–2001 ערך את מוסף השבת, ובין השנים 2001–2003 היה ממלא מקום וסגן עורך מעריב עד לפרישתו מהעיתון. 
במהלך עבודתו העיתונאית הגיש את תוכניות הרדיו "אמצע הלילה" ו"תופסים כיוון" ברשת ב' של קול ישראל, וכן הגיש מספר תוכניות בערוץ 1 ובטלוויזיה החינוכית: ערב חדש, "אכפת לי" ובוקר טוב ישראל (1995). 
משנת 1996 מופיע בדיונים בתחום התיאטרון, והגיש מדי שבת בבוקר על בימת התיאטרון הקאמרי את "שבתרבות". בין היתר הופיע ברב-שיח "לשחרר את פולארד" בסיומה של ההצגה פולארד.
בשנת 2004 נתמנה לראש אגף תקשורת במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
בטלהיים הוא בן זוגה של העיתונאית אורית הראל.
במשך כשלושים שנה הנחה את "שבתרבות" ברמת גן.
בימים אלו בטלהיים מנחה מדי חודש את ״שבתרבות״  בקריה האקדמית אונו ובנווה מונוסון.