google/wiki40b huggingface dataset:
לסלי אן ברנדט

ראשית חייה

ברנדט נולדה בקייפטאון דרום אפריקה והיא דוברת אפריקאנס שוטפת. הוקי שדה, יוגה ובייסבול הם מתחביביה הבולטים. בשנת 1999 היגרה ברנדט עם הוריה ואחיה לאוקלנד - ניו זילנד, ברנדט החלה כמוכרת קמעונאית עד שעברה לעבוד כיועצת גיוס טכנולוגיית מידע, במקביל החלה לעבוד בדוגמנות, היא הופיעה בפרומו פרסומי למשקה "Red Bull", וכן במספר פרסומות טלוויזיה בניו זילנד. בשנת 2008 החלה לימודי משחק והוכשרה בטכניקת מייזנר.

קריירה

תפקידה המשמעותי הראשון של ברנדט היה בסדרת הטלוויזיה הניו זילנדית "חסינות דיפלומטית" שם שיחקה תפקיד ראשי, כמו כן הופיעה כתפקיד אורח במספר פרקים בסדרות "Shortland Street " ו- "This Is Not My Life" ששודרו בניו זילנד.
נבחנה באודישן לתפקיד סורה בסדרה "ספרטקוס" אך בסוף לוהקה לתפקיד נאביה, בשנת 2010 שיחקה תפקיד ראשי בספין אוף לסדרה זו "ספרטקוס אלי הזירה".
בשנת 2015 החלה לגלם תפקיד בסדרה "לוציפר" בתור מאזקין - שדה האחראית על שמירתו של לוציפר.
כמו כן שיחקה כתפקיד אורח במספר סדרות וסרטים ידועים, ביניהם: "אגדה של המחפש", "צ'אק", "CSI: ניו יורק", "ממפיס ביט", "רווקות", "גות'האם", ועוד.
בשנת 2007 הופיעה בוידאו קליפ של להקות "Nesian Mystik" ו- "Battle Circus".

חיים אישיים

בשנת 2015 התחתנה ברנדט עם השחקן כריס פיין גילברט, בנם הראשון נולד ביולי 2017.
לילי קול

חייה

קול פיתחה קריירת דוגמנות מנערותה, והוזכרה ב-2009 על ידי מגזין ווג פריז בתור אחת מ-30 הדוגמניות המובילות שנות ה-2000. בגיל 16 היא הופיעה לראשונה על שער מגזין ווג הבריטי, ובשנת 2004 הוכתרה בתואר "דוגמנית השנה" בטקס פרסי האופנה הבריטי. קול עבדה עם הרבה מותגים ידועים, כולל אלכסנדר מקווין, שאנל, לואי ויטון, ז'אן פול גוטייה ו-Moschino. מסעות הפרסום שלה כללו את Longchamp, אנה סוי, Rimmel ו-Cacharel.
בשנת 2007 שיחקה בקומדיית הנעורים "טירוף של קולג'" בכיכובם של ג'מה ארטרטון וקולין פירת'.
התפקיד הראשי הראשון של קול כשחקנית היה כולנטינה בסרט משנת 2009 "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס". בשנת 2011 שיחקה בסרט האימה הקנדי "יומני העש" לצד שרה בולג'ר. סרטים אחרים עליהם עבדה כוללים את "מעברים", סרט קצר בבימויו של שקאר קאפור ואת "ישנם דרקונים", בבימויו של רולנד ז'ופה. ב-2013 הקימה קול את impossible.com, אתר שמארח משאלות ובקשות לסיוע. בשנת 2015 שיחקה בסרטו של ג'יימס רודיי "רוטב" בתור מימי, לצדן של שרה סילברמן וגבורי סידיבי.
פלורנטין פוגבה

קריירה

פוגבה נולד בקונאקרי, בירת גינאה, וכשהיה בן 8 חודשים עבר עם משפחתו לצרפת. פוגבה החל לשחק כדורגל בקבוצות נוער באיל-דה-פראנס. בשנת 2007 עבר למחלקת הנוער של סלטה ויגו הספרדית שם שיחק כשנתיים. בשנת 2009 עבר למחלקת הנוער של סדאן הצרפתית. לאחר כשנתיים מוצלחות בקבוצת הנוער חתם פוגבה לעונה אחת בקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2012 נמכר לסנט אטיין תמורת חצי מילון אירו, אך הושאל בחזרה לסדאן לעונה אחת. בסך הכל רשם 44 הופעות ליגה ו-4 שערי ליגה במדי הקבוצה. לאחר מכן חזר לסנט אטיין וב-3 בדצמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון. ב-17 באוגוסט 2016 כבש את שער הניצחון נגד בית"ר ירושלים בפלייאוף הליגה האירופית בניצחון 2-1. ב-31 בינואר 2018 חתם פוגבה לשנה וחצי בגנצ'לרבירליגי הטורקית. ב-5 בפברואר 2019 חתם באטלנטה יונייטד מה-MLS.

נבחרת לאומית

משנת 2010 משחק פוגבה בנבחרת גינאה בה משמש גם קפטן.

חיים אישיים

שני אחיו של פוגבה כדורגלנים אף הם: אחיו התאום, מתיאס פוגבה, כדורגלן נבחרת גינאה, ואחיו הצעיר, פול, כדורגלן מנצ'סטר יונייטד ונבחרת צרפת.
תלפיות (רבעון)

תלפיות – כתב עת תורני מדעי שיצא לאור בניו יורק.
כתב העת שהוגדר כ"רבעון להלכה אגדה ומוסר היהדות" נוסד בניו יורק בשנת תש"ד (1944), ונערך כמעט בכל זמן יציאתו על ידי הרב והחוקר שמואל קלמן מירסקי. הסיבה לייסודו על פי מאמר הפתיחה של העורך, מכיוון שבזמן הזה, מרכזי התורה באירופה נהרסו, ומרכזים חדשים לדעתו נבנים כעת באמריקה ובארץ ישראל. 
כתב העת הוגדר כ"רבעון", אך למעט שני הגליונות הראשונים, יצאו כל הגליונות במתכונת כפולה אחת לחצי שנה. 
החל משנתו החמישית של כתב העת הצטרפה הוצאת הספרים של הישיבה יוניברסיטי להוצאתו. כתב העת יצא ברציפות עד תשכ"ה, ואז חדל לצאת. בשנת תש"ל לאחר פטירת העורך יצא כרך אחרון שהוקדש לזכרו של הרב חיים הלר.
בכותבים בכתב העת רבים מחכמי התורה ששהו בארצות הברית באותו זמן, בעיקר מזרם האורתודוקסיה המודרנית, וכן רבנים וחוקרים מישראל. בשנה הראשונה התפרסם בו מאמרו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק – "איש ההלכה". באותה שנה סער העולם התורני בעקבות שאלת קו התאריך בהלכה, ונתפרסמו בו מאמריהם של הרבנים מנחם כשר ויחיאל מיכל טיקוצינסקי בנידון. נתפרסמו בו גם מאמרים של חכמי ארץ ישראל ובהם הרבנים הראשיים הרצוג ועוזיאל. 
בכתיבת מאמרים לכתב העת השתתפו בין השאר הרבנים: ישעיהו וולפסברג-אביעד, זאב גולד, כתריאל פישל טכורש, ראובן כץ, שלמה זלמן אוירבך, יחיאל יעקב ויינברג, מרדכי גיפטר, ברוך ישר, אליהו חזן, יצחק קוסובסקי, ורבים אחרים.
מבין החוקרים שהשתתפו בכתיבת מאמרים היו: 
חיים זלמן דימיטרובסקי, שאול ליברמן, מאיר שמעון גשורי, פנחס חורגין, מנחם ברייאר, שבתי בן דב ועוד.
קוקשי

היסטוריה

המקור לבובות איננו ידוע עד היום, אך מעריכים כי הבובה נוצרה בתקופת אדו (1600-1868) של יפן, והיא נמכרה למבקרים באזור המעיינות החמים הנמצאים בצפון מזרח יפן.

סוגי בובות

הבובות המסורתיות מסוג קוקשי, הן בובות עץ המסווגות ל-11 סוגים עיקריים. לכל אזור ביפן, הייתה בובה טיפוסית עם עיטורים המאפיינים את האזור. הבובות המסורתיות נעדרות שימוש נועז בצבעים, וניתן להרגיש דרכן את העץ. בהתאם לתקופה, היה גם שימוש מוגבל לצבעים מסוימים, בעיקר שחור, אדום, צהוב, ירוק ולבן. 
הבובות המודרניות הן צבעוניות מאוד, ועל גוף הבובות מעוטרים עיצובים שונים, הכוללים פרחים, מקדשים ומילים ביפנית. נעשה שימוש בצבעי אקריל ושמן ובצבעים שאינם שייכים לבובות המסורתיות של קוקשי. 
כיום מיוצרות גם בובות קטנות של קוקשי, תחת המותג קימידול (Kimmidoll). קיימות מעל 20 בובות קימידול בעיצובים שונים, וכל בובה נושאת עמה שם מיוחד וסיפור מאחוריה.
איתי טלגם

ביוגרפיה

איתי טלגם נולד בתל אביב ולמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וקיבל תואר בפילוסופיה מן האוניברסיטה העברית בירושלים. הוא החל כפסנתרן, אך עבר לניצוח אחרי שירותו הצבאי. השתתף בקורס קיץ שניתן על ידי ליאונרד ברנשטיין בפונטנבלו, צרפת. לאורך שנות פעילותו המוזיקלית עבד עם מרבית התזמורות הגדולות בישראל. איתי טלגם הוא גם מרצה המעביר סמינרים וסדנאות על דרכי הפעולה של התזמורת הסימפונית, אותה הוא רואה כמטפורה התנהגות ארגונית ומודל השראה למנהיגות.
טלגם הופיע לראשונה כמנצח בינלאומי ב-1987, כאשר הוא נבחר על ידי לאונרד ברנשטיין להופיע בקונצרט מיוחד עם תזמורת פריז. ברנשטיין ניצח על מחציתו השנייה של הקונצרט. מאז ניצח טלגם על תזמורות רבות באירופה. הוא היה המנצח הישראלי הראשון להופיע עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג ועם האופרה של לייפציג. בישראל, הוא ערך והקליט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית החדשה, התזמורת הסימפונית ירושלים, והתזמורת הקאמרית הישראלית.
איתי טלגם כיהן בעבר כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית תל אביב ושל אנסמבל מוזיקה נובה. כמו כן הוא כיהן בעבר כמנצח עמית בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובתזמורת הסימפונית חיפה.
הקרב על טיניאן

רקע

טיניאן הוא אחד משלושת האיים העיקריים באיי מריאנה הצפוניים. האי ממוקם 8 ק"מ דרומית מערבית לאי סאיפאן. לפני שהפך האי לפרוטקטוראט יפני (לאחר מלחמת העולם הראשונה), הוא נשלט על ידי ספרד ולאחר מכן על ידי גרמניה. תחת הממשל היפני שימש האי בעיקר לגידול סוכר.
הניצחון האמריקאי בקרב על סאיפאן הפך את טיניאן לצעד הבא במערכה.

מהלך הקרב

אוגדות הנחתים ה-2 וה-4 נחתו על טיניאן ב-24 ביולי 1944, הן נתמכו בהפגזות ימיות ובאש ארטילרית שנורתה מסאיפאן בצידו השני של המיצר. תרגיל הסחה מוצלח ליד העיירה טיניאן הסיט את המגינים מאתרי הנחיתה האמיתיים בצפון האי. ספינת הקרב קולורדו והמשחתת נורמן סקוט נפגעו שתיהן מסוללות תותחי חוף 6 אינץ' יפניות. הקולורדו נפגעה 22 פעמים ו-44 חיילים נהרגו, הנורמן סקוט נפגעה 6 פעמים וכתוצאה מכך נהרגו הקפטן סימור אוונס ו-22 מחייליו.
היפנים אימצו את אותה הטקטיקה של הגנה עיקשת ששימשה אותם בסאיפאן, נסיגה ביום ותקיפה בלילה. פני השטח המתונים יותר של טיניאן איפשרו לאמריקאים שימוש אפקטיבי יותר בטנקים ובארטילריה בניגוד לשטח ההררי בסאיפאן, וכך הם הצליחו לכבוש את טיניאן בתוך 9 ימי לחימה. ב-31 ביולי היפנים ששרדו יצאו למתקפת התאבדות אחרונה.
הקרב הזה היה הראשון באוקיינוס השקט בו נעשה שימוש בנפלם. מתוך 120 המכלים שהושלכו במשך המבצע, 25 הכילו נפלם והשאר תערובת של שמן ודלק. מתוך המכלים שהושלכו 14 היו נפלים ו-8 מהם התפוצצו לאחר שהופצצו מהאויר. "פצצות האש" שידועות גם כפצצות נפלם הושלכו ממטוס ה-P-47 ת'נדרבולט ושימשו לשריפת הצמחייה וחישוף של מתקני צבא מוסווים.

לאחר הקרב

כמה מאות חיילים יפנים החזיקו מעמד בג'ונגל במשך חודשים. חיל המצב באי אגויג'אן דרומית מערבית לטיניאן בפיקודו של לוטננט קיניצ'י יאמאדה, החזיק מעמד עד לסיום המלחמה ונכנע ב-4 בספטמבר 1945. החייל האחרון שהסתתר על טיניאן, מוראטה סוסומו, לא נתפס עד 1953.
לאחר הקרב טיניאן הפכה לבסיס חשוב לפעולות הבאות של בנות הברית במערכה. מחנות נבנו עבור 50,000 חיילים. 15,000 חיילים מחיל הבינוי של ארצות הברית הפכו את האי לשדה התעופה העמוס ביותר במלחמה, באי נבנו שני שדות תעופה צבאיים למטוסי B-29 סופרפורטרס שבהם שישה מסלולי המראה באורך של 2,700 מ'. היפנים סללו אמנם שלושה מסלולים עבור מטוסי קרב, אך אלו לא היו מתאימים לשימוש המפציצים האמריקאים הכבדים.
מבסיסי חיל האוויר האמריקאי בטיניאן המריאו המפציצים שנשאו את פצצות האטום "ילד קטן" ו"איש שמן" להפציץ את הירושימה ואת נגסאקי, אולם כיום בסיסים אלו נטושים. העדות היחידה שנותרה במקום היא מצבת זיכרון שנבנתה במפרץ ההטענה של הפצצות (הפצצות היו גדולות מדי מכדי להטעינן למטוסים באופן רגיל ולכן נחפרו מפרצי הטענה תת-קרקעיים). מפרצים אלו שנאטמו לאחר המלחמה מטעמי בטיחות, נפתחו מחדש ביום השנה ה-60 לציון הקרבות בטיניאן וסאיפאן.
סבנה

היסטוריה

החברה החלה לפעול ב-23 במאי 1923, כמוביל הלאומי של בלגיה. הטיסה המסחרית הראשונה שלה הופעלה בין בריסל ללונדון. מאוחר יותר החלה החברה לטוס לרוטרדם ולשטרסבורג, ביוני 1924 הטיסה לשטרסבורג הוארכה לבזל.
בספטמבר 1924 נוספו טיסות לאמסטרדם והמבורג, ובמאי 1929 לאנטוורפן, דיסלדורף, ואסן. באותה תקופה סבנה החלה להפעיל לפעמים טיסות לקונגו הבלגית, אך עדיין לא הייתה טיסה ישירה בין בלגיה למושבה שלה. בשנת 1930, החלה לשתף פעולה עם אייר פראנס ולופטהנזה, אשר גם להם היו אינטרסים להפעלת טיסות ליעדים ברחבי אפריקה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, היה לסבנה צי של 18 מטוסים, במהלך המלחמה הפסיקה החברה את פעילותה באירופה, וטסה לקונגו בלבד.
לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946, חזרה סבנה להפעיל את קוויה באירופה. ביוני 1947, הפעילה סבנה את הקו הטראנס אטלנטי הראשון שלה לניו יורק, תחילה באמצעות מטוסי DC-4, שהוחלפו מאוחר יותר במטוסי DC6B, ובכך הפכה לחברה האירופית הראשונה שפעלה מעבר לאוקיינוס האטלנטי.

התרסקותה של טיסת 548 של סבנה

טיסה 548, של חברת סבנה יצאה מנמל התעופה הבינלאומי של ניו יורק, שדה אנדרסון שבניו יורק לבריסל שבבלגיה ב-15 בפברואר 1961. המטוס מדגם בואינג 707 התרסק בגישה לנחיתה בנמל התעופה של בריסל וכל הנוסעים, 72 במספר, נהרגו, כולל אדם אחד שהיה על הקרקע. בין הנוסעים שנהרגו, היו כל 18 חברי המשלחת האמריקאית לאליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה וכן 16 מבני המשפחה, המאמנים והשופטים.

פירוק

באוקטובר 2001 החברה הכריזה על הליך פירוק . הפרלמנט הבלגי הקים ועדה לחקור את הנסיבות שהובילו לכך והמעורבות של סוויסאייר. אף נבדקו צעדים משפטיים אפשריים נגד סוויסאייר. אחת הסיבות לקריסת החברה הייתה העובדה שסוויסאייר לא עמדה בהיתחיבותה להזרים כספים לסבנה, משום שבאותו זמן הייתה בקשיים כלכליים בעצמה. סוויסאייר עצמה נכנסה להליך פירוק  באותה שנה.
הנלורה אנקה

ביוגרפיה

אנקה נולדה בבאד שְׁלֵמָה שבסקסוניה. היא התאמנה במועדון השחייה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ). 
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה אנקה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.92 דקות.
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בספטמבר זכתה אנקה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.49 דקות, אחרי בת ארצה רנטה פוגל (2:40.01 דקות) ולפני לין קוללה מארצות הברית (2:41.71 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה שבאוסטריה בשנת 1974 לא הצליחה אנקה לזכות במדליה כלשהי.

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה אנקה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 1:12.72 דקות, לפני ויידה מאזרו מהולנד (1:14.29 דקות) ומרשה מוריי מארצות הברית (1:15.00 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 2:37.25 דקות, לפני ויידה מאזרו (2:37.50 דקות) ובת ארצה קרלה לינקה (2:38.28 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 4:14.74 דקות, לפני ארצות הברית (4:20.47 דקות) והולנד (4:21.45 דקות).

שיאנית עולם ואלופה אולימפית

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ריכטר ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:11.16 דקות, לפני ליובוב רוסנובה (1:13.04 דקות) ומרינה קושבאיה (1:13.30 דקות), שתיהן מברית המועצות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:11.11 דקות ובשלב חצי הגמר היא שיפרה אותו והעמידה אותו על 1:10.86 דקות, שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי יוליה בוגדנובה מברית המועצות. היא זכתה במדליית זהב נוספת במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:07.95 דקות, לפני ארצות הברית (4:14.55 דקות) וקנדה (4:15.22 דקות), היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:10.15 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:36.49 דקות.

שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
ת'נאסיס אדטוקומבו

השנים הראשונות

אדטוקומבו נולד באתונה שביוון להורים ממוצא ניגרי. אביו צ'ארלס היה בעברו כדורגלן, ואמו ורוניקה הייתה קופצת לגובה. עד שנת 2013 היו אדטוקומבו וארבעת אֶחיו חסרי אזרחות, מכיוון שהחוק היווני מכיר באזרחים על פי חוק הדם, ולא היו ברשותם תעודות זהות או תעודות לידה ניגריות. ב-9 במאי 2013 זכו חמשת האחים לאזרחות יוונית.
בשנת 2008 החל אדטוקומבו לשחק בקבוצת הנוער של פילאת'ליטיקוס ממזרח אתונה, ולקראת עונת 2012/2013 עבר יחד עם אחיו יאניס לקבוצת הבוגרים של המועדון מליגת המשנה היוונית. לאורך אותה עונה קלע 12.2 נקודות בממוצע למשחק, ובמהלכה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת העל היוונית, על אף ששיחק בליגת המשנה.
את עונת 2013/2014 פתח בפילאת'ליטיקוס, אך בנובמבר 2013, לאחר 4 משחקים, עבר לשחק עבור דלאוור 87' מליגת הפיתוח של ה-NBA. במהלך העונה רשם ממוצעים של 12.0 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית ההגנה השלישית של העונה.

וסטצ'סטר וניו יורק ניקס

בדראפט ה-NBA‏ 2014 נלקח אדטוקומבו בבחירה ה-51 על ידי ניו יורק ניקס, אך לא זכה להצעת חוזה מהקבוצה וחתם בקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – וסטצ'סטר ניקס. בשתי עונותיו בקבוצה קלע 12.4 נקודות והוריד 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. בינואר 2016 חתם על חוזה ל-10 ימים בניו יורק ניקס, ובסיומו חזר לשחק בווסטצ'סטר עד לסיום העונה.

אנדורה

לקראת עונת 2016/2017 חתם אדטוקומבו על חוזה בקבוצת אנדורה מליגת העל הספרדית. בעונתו היחידה בקבוצה הוביל אותה לפלייאוף הליגה לראשונה מזה 22 שנים, לצד גאורגי שרמדיני ואנדרו אלביסי. במשחק רבע הגמר הפסידה אנדורה מול האלופה שבדרך, ריאל מדריד, בתוצאה 93–99. לאורך העונה קלע אדטוקומבו 7.8 נקודות בממוצע למשחק.

פנאתינאיקוס

ביולי 2017 חזר אדטוקומבו ליוון כאשר חתם על חוזה לשנתיים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג. בשתי העונות זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוונית, והודחה מהיורוליג על ידי ריאל מדריד בשלב רבע הגמר. בעונת 2018/2019 זכתה פנאתינאיקוס בגביע היווני, לאחר שגברה על פאוק סלוניקי במשחק הגמר. בשתי עונותיו עם הקבוצה רשם ממוצעים של 7.2 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק בליגה היוונית, ו-3.9 נקודות ו-2.0 ריבאונדים למשחק ביורוליג.

מילווקי באקס

לקראת עונת 2019/2020 חתם על חוזה לשנתיים במילווקי באקס, בה משחק אחיו יאניס. באותה עונה התאחד בבאקס צמד אחים נוסף – התאומים הזהים ברוק ורובין לופז.

נבחרת יוון

בקיץ 2016 השתתף אדטוקומבו לראשונה במשחקי נבחרת יוון בכדורסל, במוקדמות טורניר הכדורסל של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. בשלושת משחקי הנבחרת קלע 7.3 נקודות בממוצע למשחק. ביורובאסקט 2017 קלע 6.1 נקודות למשחק עבור נבחרתו, אשר הפסידה מול נבחרת רוסיה ברבע הגמר, וסיימה במקום השמיני. בטורניר גביע העולם 2019 אכזבה נבחרת יוון כאשר הודחה כבר בשלב הבתים השני, וסיימה במקום ה-11 בלבד. לאורך הטורניר קלע אדטוקומבו 6.0 נקודות בממוצע למשחק.
ייז'י טרנקה

ביוגרפיה

טרנקה נולד וגדל בפילזן שבמערב בוהמיה. ב-1929 התחיל ללמוד בבית הספר לאמניות שימושיות (כיום נקרא "האקדמיה לאמנות, ארכיטקטורה ועיצוב בפראג") ובשנת 1936 סיים את התמחותו.
לאחר סיום התמחות נשכר טרנקה לעבודה בבית ההוצאה לאור "מלנטריץ'" וספר ראשון באיורו הודפס בשנת 1937. מאז אייר טרנקה ספרים רבים והודפסו בסך הכל כ-130 ספרים באיורו, רובם ספרי ילדים. ידועים במיוחד איוריו למעשיות האחים גרים ולסיפורי עם צ'כים.
במקביל, לאחר סיום לימודיו הקים טרנקה תיאטרון בובות ב-1936 אך זה פורק עם תחילת מלחמת העולם השנייה.
בתום המלחמה החל טרנקה ליצור סרטי הנפשה קצרים וב-1947 התרחב עיסוקו גם לסרטים ארוכים עת יצר את הסרט "Špalíček".
בסך הכל יצר טרנקה שישה עשר סרטים קצרים ושישה ארוכים. האחרון שבהם עיבוד למחזהו של שיקספיר "חלום ליל קיץ" אותו אייר בעבר.
יעקב בריי

ביוגרפיה

בריי נולד וגדל ביפו, אמו ילידת בולגריה ואביו ניצול השואה מיוון. ב-1977 התגייס למשטרת ישראל, שירת ביחידת בילוש לנוער. השלים לימודי הבגרות ותואר ראשון בקרימינולוגיה ותולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן וסיים קורס קציני משטרה. שירת כקצין נוער במשטרת בת ים, היה ראש צוותי חקירה מיוחדים ובין השאר עמד בראש צוות החקירה של גיתית איזראלוב שהורשעה ברצח בעלה. שירת כראש מפלג תשאול ביחידה המרכזית לחקירת פשעים. לאחר מכן פיקד על תחנת המשטרה בחולון ובאזור. שירת כקצין אגף חקירות של מחוז דרום ושירת כסגן ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, בתפקיד זה עמד בראש צוותי חקירה לבדיקת הבחירות המקדימות במפלגות הליכוד והעבודה, שהביאו להעמדתה לדין ולהרשעתה של חברת הכנסת נעמי בלומנטל. לאחר מכן שימש ראש חטיבת החקירות באגף החקירות. ב-2007 מונה לנשיא בית הדין לערעורים של המשטרה. במקביל התמחה בעריכת דין. ב-2008 מונה לראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית וב-2010 מונה לסגן ראש אגף החקירות והמודיעין. 
בדצמבר 2011 נבחר למנכ"ל הוצאת עם עובד, הליך מינויו והיותו קצין משטרה לשעבר, עוררו מחלוקת והביאו להתפטרותו של יו"ר מועצת המנהלים של ההוצאה, עו"ד רוני פיינשטיין, לפרישתה של העורכת והמתרגמת אילנה המרמן ולמחאה של עורכים נוספים. באוקטובר 2015 פרש בריי מתפקידו. ב-2018 הצטרף למשרד עורכי דין גדעון פישר כמנהל מחלקת הצווארון הלבן.
בריי בוגר המכללה לביטחון לאומי, נשוי למיכל ואב לשלושה.
קארולין שולר

ביוגרפיה

שולר נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של YMCA בברקלי.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) זכתה שולר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 1:09.5 דקות, לפני מריאן הימסקרק מהולנד (1:10.4 דקות) וג'אן אנדרו מאוסטרליה (1:12.2 דקות), כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:09.8 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:41.1 דקות, לפני אוסטרליה (4:45.9 דקות) וגרמניה (4:47.6 דקות), את משחה הפרפר היא שחתה בעזרת "זינוק שליחות" בתוצאה של 1:08.9 דקות. בת ארצה הצעירה, קארולין ווד, שסיימה ראשונה במשחה 100 מטר פרפר במבחנים האמריקאיים, לא סיימה את המשחה המקביל במשחקים האולימפיים לאחר שבלעה מים בסיבוב.
הפיגוע בשכונת בית ישראל

הפיגוע

הפיגוע אירע במוצאי שבת בשכונת בית ישראל, שכונה חרדית ירושלמית, השוכנת סמוך לקו התפר בין מזרח העיר למערבה, שנפגעה כבר בעבר מפיגועי טרור. שנה קודם לכן התפוצצה מכונית תופת בקרבת מקום.
בשעות הערב של יום השבת עורר אדם בלבוש חרדי את חשדם של עוברים ושבים באזור, זמן קצר לאחר השעה 19:00 בערב עם תום תפילת ערבית של צאת השבת, היו הרחובות הומי אדם. ביציאה מישיבת "מחנה ישראל" בשכונה, התגודדו רבים ובהם בני משפחות חזן וחג'בי שבאו לשבת לירושלים לחגוג את בר המצווה של בניהם. המחבל פוצץ את עצמו בסמוך לקבוצת נשים שעמדו עם עגלות תינוקות והמתינו לבעליהן שיצאו מהתפילה. בין ההרוגים בפיצוץ היו ילדים ותינוקות בני אותה משפחה. שמונה מההרוגים היו בני משפחת נחמד, תושבי ראשון לציון וקרובי משפחת חג'בי שחגגה את בר המצווה. אחת הנשים ששרדו את הפיגוע הייתה הרה ואיבדה את זוג התאומים שברחמה.
כביש בין-מדינתי 64

מיזורי

הבין-מדינתי 64 מתחיל במחלף עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 60 במחוז סנט צ'ארלס. מכאן ממשיך הכביש למחלף עם כביש 94, חוצה את נהר המיזורי על גשר דניאל בון, ונכנס למחוז סנט לואיס.
הכביש עובר בעמק צ'סטרפילד (Chesterfield Valley) הדחוס, שם הוא נפרש ל-4 נתיבים. לאחר מכן עובר הכביש דרך האזורים העשירים של הערים פרונטנק ולדו, ומשם לכיוון העיר סנט לואיס.
הבין-מדינתי 64 עובר דרך השכונות הוותיקות ונכנס לעיר סנט לואיס, ולאחר מכן עוקף את הקצה הדרומי של הפורסט פארק. 
בהמשך חוצה הכביש את נהר המיסיסיפי בגשר פופלר סטריט ומצטרף לכביש בין-מדינתי 55 ולבין-מדינתי 70 במחלף בלתי גמור, אם כי לבין-מדינתי 64 אין גישה ישירה לשאר הכבישים. כאן נכנס הבין-מדינתי 64 לאילינוי.

אילינוי

הבין-מדינתי 64 נכנס לאילינוי מהעיר סנט לואיס דרך גשר פופלר סטריט. לאחר שחצה את העיר איסט סנט לואיס ואת שאר הפרברים של מחוז סנט קלייר, ממשיך הבין-מדינתי 64 לכיוון דרום-מזרח דרך החלק הדרומי, הכפרי, של אילינוי, ולאחר מכן עובר דרך מחוז קלינטון ומחוז וושינגטון. 
ליד העיר מאונט ורנון נפגש הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 57 והשניים חופפים לאורך 5 מייל. הכביש ממשיך מזרחה לכיוון אינדיאנה ועובר דרך המחוזות ג'פרסון, ויין וווייט.
סמוך לעיירה גרייוויל, חוצה כביש בין-מדינתי 64 את נהר וובש (Wabash) ונכנס לאינדיאנה.
פלטיאל דייקן

ביוגרפיה

דייקן נולד בווילייקה שבליטא, נצר לנצי"ב מוולוז'ין. בהיותו בן שש עברה משפחתו להתגורר בפאודוסיה שבחצי האי קרים, בה הוא סיים בהצטיינות את הגימנסיה ממשלתית ולאחריהם התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת אודסה. בשנת 1910 סיים דייקן את לימודיו האקדמיים בהצטיינות על עבודתו המדעית בחקר משפט רומי. עד שנת 1917 הוא הועסק כעוזר משפטי לעורך דין פרטי בפטרבורג וביסס עצמו כעורך דין עצמאי המתמחה במשפט עברי.
בשנת 1913 ייסד דייקן, במשותף עם הנרי סליוזברג, את החוג לחקר תולדות המשפט העברי במסגרת החברה להיסטוריה ואתנוגרפיה יהודית שהונהג על ידי שמעון דובנוב. לאורך שנות עבודתו באימפריה הרוסית התמחה דייקן בפנים שונים של המשפט העברי ובין מאמריו נכללו מחקרים הדנים בנושאים החל בדיני ממונות ועגינות ועד למשפט מוות, מהם כ-60 פורסמו באנצקלופדיה הרוסית-יהודית. כמו כן הוא היה חבר באגודת "מפיצי השכלה" ובאגודת חובבי שפת עבר ובשנות מלחמת העולם הראשונה פעל בחברת "יקופו" לעזרת פליטים ומגורשים יהודים.
חברת "המשפט העברי" שפעלה במוסקבה הזמינה את דייקן לפעול במסגרתה בשנת 1918. כעבור כשנה נאלצה החברה לעזוב את העיר ודייקן ייסד את מקום מושבה החדש בקייב. לאחר מכן הוא נאלץ, עקב אי יציבות פוליטית באזור, להעביר את מקום מושבו ואת פעילות החברה אל אודסה ולבסוף שב לתאודוסיה שבקרים. עם חזרתו לתאודוסיה הוא החל לפעול במסגרת ההסתדרות הציונית המקומית והקים את רשת הקואופרטיב "אחווה".
בשנת 1921 עלה דייקן עם אשתו, לובה, ובנם לארץ ישראל (בשנת 1949 עיברת את שם משפחתו לדייקן). מיד עם עלייתו הוא הצטרף לסניף "המשפט העברי" בירושלים ובשנת 1924 הקים את סניף החברה בתל אביב וכיהן כמזכירו. באותה עת, בין השנים 1922–1938, כיהן דייקן גם כמזכיר בית משפט השלום העברי העליון ונטל חלק פעיל בעיצוב סדרי המשפט. נוסף על כך הוא פעל בוועד אגודת עורכי הדין בתל אביב ומשנת 1943 ערך את בטאון האגודה "הפרקליט". בשנת 1946 הוא החל גם לערוך את קובצי "המשפט" שאיגדו את פסקי הדין העברי של בתי המשפט המחוזיים.
פעילותו המשפטית הובילה לעיסוקים ציבוריים רחבי היקף, בהיותו סגן יו"ר בית משפט השלום העברי העליון, חבר בית הדין לערעורים שליד הסתדרות עורכי הדין היהודים, היועץ המשפטי לאגודת הסופרים, חבר בית הדין של אגודת הסופרים, חבר המועצה המשפטית שליד הוועד הלאומי (לקראת קום המדינה הוא נבחר לעמוד בראש וועדת המשנה למונחים משפטיים עבריים) ותפקידים נוספים.
דייקן לקח בשנת 1935 חלק פעיל בהקמת בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה שהיווה את הבסיס לייסוד אוניברסיטת תל אביב. משנת 1948 הוא כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים ובשנת 1957 נבחר דייקן ליו"ר הנשיאות האקדמאית של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1958 הוא מונה לרקטור האוניברסיטה ובשנת 1959 קודם לדרג פרופסור מן המניין. משנת 1950 ועד פרישתו לגמלאות הרצה דייקן גם בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
עבור עבודתו זכה דייקן בפרסים ובאותות כבוד וביניהם פרס צייטלין על מחקרו בנושא העגינות ותואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על קיום ההשכלה המשפטית בישראל. בשנת 1957 זכה בפרס ישראל למדעי המשפט בגין "עבודתו החלוצית, המדעית והארגונית, למען הפעלת המשפט העברי כגורם חי ומכריע במערכת החברה והמשפט, על עבודתו הספרותית והמחקרית הענפה, בה תרם תרומה נכבדה ביותר לקידום ההשכלה המשפטית בארץ ולעיצוב המחשבה והמציאות המשפטית במדינת ישראל".
דייקן נפטר בשנת 1969 בפתח תקווה.
איגור מרקביץ'

תאוריה

"מחקרים היסטוריים, אנליטיים ומעשיים בסימפוניות של בטהובן", בהוצאת פיטרס, לייפציג.