הערבה האירואסייתית

הערבה האירואסייתית (מכונה גם ה"סְטֶפָּה" בעקבות המילה הרוסית степь), היא שם כולל לרצף של מישורים ורמות המשתרע בין הרי החינגן הגדולים (Greater Khingan) בגבול מונגוליה-מנצ'וריה במזרח, לבין חצי האי קרים במערב. 
יש המרחיקים את גבולה המערבי של הערבה האירואסייתית עד לקצה מישור אלפלד (Alföld), שבהונגריה, קרי בין קו אורך 120 במזרח לקו אורך 28 עד 18 במערב. אזור נרחב זה מכליל בתוכו את כל הערבות הגדולות של מזרח אירופה ומרכז אסיה. כאשר משתמשים במונח "הערבה" לבדו מתכוונים לערבה האירואסייתית או לערבה האסייתית, אותו אזור גאוגרפי ללא הערבות של מערב רוסיה, אוקראינה והונגריה.

גאוגרפיה

בצפון תחומה הערבה האירואסייתית בטייגה (Taiga) הסיבירית, אזור יערות-עד של עצי-מחט, ובדרום היא גובלת בשורה של מדבריות, דוגמת גובי, קיזילקום וקארה קום, ובמספר רצועות הרים. גבולותיה עוברים בין קו רוחב 50 עד 55 בצפון לקו רוחב 40 עד 35 בדרום. מספר רכסי הרים חוצים את הערבה האירואסייתית ומחלקים אותה לערבות משניות. רכסי ההרים של הטְייֵן שָׁאן ושל האלטאי (Altai), המאופיינים באקלים אלפיני, מפרידים בין הרמה המונגולית לערבה הקירגיזית-קזאחית, שבינה לבין הערבה הרוסית משתרעים הרי אוראל. מישור אלפולד, שיש המשייכים אותו לערבה האירואסייתית, מופרד מהערבה הרוסית על ידי הרי הקרפטים.

אקלים

הערבה האירואסייתית רחוקה מהאוקיינוסים, ורצועות ההרים התוחמים אותה ממזרח ומדרום מונעים מעבר לחות מהאוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי ולוכדים אוויר קר מהקוטב הצפוני בחורף. תנאים גאוגרפיים אלו מביאים לכך שהאקלים הטיפוסי לאזור זה הוא צחיח למחצה וקר (Semi Arid and Cold) או צחיח וקר (Arid and Cold). סוגי אקלים אלו מאופיינים בכך שכמות המשקעים הממוצעת בהם נמוכה מההתאיידות הפוטנציאלית (Potential Evapotranspiration). הקיץ בערבה חם מאוד והחורף קר מאוד. אקלים צחיח וקר יצר את מדבריות גובי, קיזילקום וקארא קום ואילו אקלים צחיח למחצה וקר יצר את הביומה של ערבות העשב (Grassland) הנרחבות של הרמה המונגולית, הערבה הקירגיזית-קאזחית והערבה הרוסית.

עולם הצומח

האקלים הצחיח וקר גורם לכך שכמעט ואין צמחייה גבוהה בערבה, מלבד באזורים סמוכים למקורות מים כנהרות ואגמים. הצמחייה האופיינית לערבה היא עשבונית נמוכה.

עולם החי

ערבות העשב הנרחבות והאקלים הצחיח והקר תומכים בבעלי חיים אוכלי עשב. הערבה עשירה בכבשים, בקר, עזים, גמלים בקטריים ומכרסמים. פרסתנים נוספים הם צבי יעלי מונגולי, צבי פרסי, סאיגה, ואייל סיבירי. בערבה חי המספר הרב ביותר של סוסים בעולם, ומרביתם מתקיימים מאכילת עשב ולא ממספוא. טורפים החיים בערבה יהיו אלו אשר יכולים לעמוד בקור עז. הזאב הוא הטורף הדומיננטי ביותר בערבה.

היסטוריה

הערבה האירואסייתית הייתה אזור מחייתם של עמים רבים, שרובם החזיקו באורח חיים של נוודות. העמים הנוודים השפיעו רבות על הציוויליזציות הנושבות הנושקות לערבה, לעיתים באמצעות מסחר אולם לרוב בשל הצטיינותם בלחימה.

העת העתיקה

בספרי היסטוריה מהעת העתיקה מוזכרים עמים נומאדיים מהערבה האירואסייתית, לרוב בשל כישורי הלחימה שלהם. הרודוטוס מעניק תיאור אמין בחלקו של הסקיתים והסארמאטים. בתקופת האימפריה הרומית הועברו יחידות של פרשים סארמאטים לשרת במסגרת הצבא הרומי המוצב בבריטניה. הפלישות הברבריות (מוכרות יותר בעברית כ"נדידת העמים") לתוך אירופה התרחשו ככול הנראה מתנועה מערבה של שבטים הונים בתוך הערבה האירואסייתית.

ימי הביניים

בימי הביניים המשיכו לצאת פלישות מחזוריות מהערבה האירואסייתית לתוך הציוויליזציות הסובבות אותה. האווארים, המגיארים, הבולגארים והכוזרים פלשו למזרח אירופה. במאה ה-11 פלשו שבטי טורקמנים לתוך עולם האסלאם ותחת הנהגתה של השושלת הסלג'וקית התפשטו לכול המזרח התיכון ואף השתלטו על חלקים מאסיה הקטנה. במאה ה-13 יצאו המונגולים ממזרחה של הערבה האירואסייתית ופלשו לתוך סין, המזרח התיכון ומזרח אירופה.

העת החדשה

תחת הנהגתם של צארים מוכשרים החלה רוסיה במדיניות של התפשטות מזרחה לעומק הערבה האירואסייתית. שקיעתם של הח'אנויות הטורקיות והמונגוליות ועלייתו של הנשק החם, אשר הפך בהדרגה לנשק טוב יותר מהקשת המורכבת, הקלה על הרוסים את התפשטותם מזרחה לתוך מה שזכה לשם סיביר.

לינגוויסטיקה

השפות הנפוצות בערבה האירואסייתית הן ממשפחת השפות האלטאיות, ממשפחת השפות ההודו-אירופאיות וממשפחת השפות האוראליות.