google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק חנקין

ביוגרפיה

יצחק נולד ב-1911 ליחזקאל חנקין ולחיה שרה (לבית בלומין). בתקופת ילדותו נדד אביו ברחבי הארץ לצורך משימות שמירה וממנו ספג חנקין את הרוח הביטחונית. כבר בגיל צעיר עלה צפונה והחל לעסוק בשמירה בגליל ובעמק יזרעאל. במהלך חייו היה מעורב במספר אירועים ביטחוניים משמעותיים.

הריגת הבדואי

באוגוסט 1935 איבטחו 4 שומרים של חברת "משק" את אנשי קיבוץ גניגר שיצאו לחרוש את אדמתם בקוסקוס טבעון. הארבעה היו חנקין, אריה אברמסון, יוסף דומאי ומרדכי מזרחי. קבוצה של בדואים התנפלה על החורשים, נורו יריות ונהרג אחד הבדואים. חנקין, שהיה הצעיר מביניהם והיחיד שלא היה נשוי באותה תקופה, לקח על עצמו את האחריות להריגה ונדון ל-10 שנות מאסר עם עבודת פרך ואיסור לשאת נשק במשך 15 שנה (כל השאר נדונו לשנתיים מאסר). בעזרת עו"ד יווני בשם נסיב אבקריוס ביי עירער חנקין על גזר דינו בפני בית הדין העליון (בראשות השופט בייקר) אך זה לא התרשם והוסיף לחנקין 6 חודשי מאסר נוספים.
בשנת 1938 (לאחר רצח אלכסנדר זייד) פנתה אלמנת זייד, ציפורה, לעורך הדין אהרון חוטר ישי על מנת שיפעל לשחרור של חנקין. יחד ניסחו פניה לנציב העליון באותה תקופה הרולד מקמייקל על מנת שיבטל את העונש. שנתיים  עברו עד שב-1940 הגיע מכתב החנינה וחנקין שוחרר.

נקמת רצח אלכסנדר זייד

אלכסנדר זייד נרצח בשנת 1938 על ידי בדואים משבט ערב אל חילף. היישוב בארץ ובמיוחד הרשויות הביטחוניות התלבטו רבות האם לבצע נקמת דם הן מהסיבות המוסריות והן בגלל חוסר הידיעה על זהות הרוצח. לאחר שהתברר שהרוצח הוא קאסם אל-טבאש החליטה ההגנה ב-1942 לפעול ושלחה חולית לוחמים (מפלוגה א' של הפלמ"ח) בראשותו של חנקין אל מאהל השבט שם הוצא אל-טבאש להורג.

רצח ארלוזורוב

בתקופה שחנקין ישב בכלא עכו (1935-1941) הוא היה שותף לתא עם האחים עבדול מג`יד ועבדול חמיד. האחים סיפרו לו שיחד עם עיסא דרוויש רצחו את חיים ארלוזורוב ב-1933. האחים טענו שכשסיפרו את גירסתם קיבלו איומים שיחזרו בהם או שיוצאו להורג. לאחר שיחרורו מהכלא סיפר חנקין את הגרסה הזאת והיא רשומה כאחת הגרסאות לרצח ארלוזורוב.

הקמת המחלקה הערבית

חנקין גויס לפלמ"ח ב-1941. ב-1942 כינס 12 לוחמי פלמ"ח בח'רייבה (אתר המחצבות הראשונות של מפעל המלט "נשר" בהר הכרמל) והקים את המחלקה הערבית. אנשי המחלקה עבדו באזור חיפה ושהו בכפרי הדרוזים כדי ללמוד את אורחותיהם. בהמשך התאחדו עם אנשי המחלקה הערבית שהקים ירוחם כהן.

הקמת היחידה הבדואית

בשנת 1948 עמד חנקין בראש יחידה בדואית ראשונה שהוקמה במסגרת הפלמ"ח. היחידה נקראה פלהיב (או פלה"ב) והורכבה מבני שבט אל-הייב מהכפר טובא-זנגרייה בהנהגתו של שייך אבו יוסוף (הוא חוסיין איבן מוחמד אל עלי). לאחר מלחמת העצמאות מוזגה היחידה ביחידת המיעוטים של צה"ל.

משפחתו

נישא ליוכבד בת חיים יונה ורחל לבל. המשפחה גרה תחילה בקיבוצים כפר גלעדי וגבע ולאחר מכן ברמת החייל. בשנות השבעים חזר לקיבוץ כפר גלעדי שם ניהל את מוזיאון בית השומר. לזוג נולדו 3 בנות - יהודית, רות ונעמי. נפטר בשנת 1995 ונקבר בבית הקברות של כפר גלעדי. אשתו יוכבד נפטרה בשנת 1987.
נסטור בסטרטשה

חייו

נולד בברמאו, בסטרטשה גלה מספרד במהלך מלחמת האזרחים ובין השנים 1936 ל-1942 התגורר בצרפת ואחר כך בין השנים 1942 ל-1952 בארגנטינה. הוא החל לצייר בארגנטינה, ובשנת 1949 זכה בפרס "Premio Unico a Extranjeros" היוקרתי.
בשנת 1952 חזר לחבל הבסקים בספרד. הוא הוזמן להכין ציור קיר בעבור הבזיליקה של ארנזוזו (Arantzazu). בשנת 1960 החל גם לפסל. נסטור עסק לעיתים קרובות בנושאים הקשורים לתרבות הבאסקית. 
בשנת 1989 נבחר לתכנן את הפסל באנדרטה לרועה הצאן הבאסקי.
נפטר ב-2014, בן 90, בביתו שבעיר הונדריביה.
משה אנסהיים

קורות חיים

נולד בעיר מץ שבצרפת. הוריו ציפו שיהפוך לרב, אולם הוא עזב את ביתו במץ ונסע לגרמניה. בשנים 1782–1785 היה מורה פרטי בביתו של משה מנדלסון ולימד בעיקר את בנו אברהם. לאחר מכן חזר לעיר מץ ושם התפרנס בדוחק מהוראת מתמטיקה. בשל היותו יהודי לא התקבל אנסהיים למשרת הוראה ב-École Centrale של מץ. עם תלמידיו במץ נמנה המתמטיקאי לעתיד אולרי טרקם.  
אנסהיים היה שותף להשקפותיהם של אנשי תנועת ההשכלה בברלין, "המאספים". הוא שלח לכתב העת "המאסף" דיווחים נרגשים על המהפכה הצרפתית ועל הדיונים באספה הלאומית לקראת שיפור מעמדם האזרחי של היהודים. ב-1793 חיבר בעברית שיר ניצחון לכבוד המהפכה בשם "למנצח שיר למשה", לפי מנגינת המארסייז. השיר תורגם לצרפתית, הושר בבית הכנסת של מץ ואנסהיים שלח אותו לפרסום ב"המאסף". הוא היה חבר קרוב של אנרי גרגואר, ממנהיגי המהפכה, וביחד דנו על שוויון זכויות ליהודים. בשנותיו האחרונות היה בבאיון, בבית משפחתו של אברהם פורטאדו, שם שימש כמורה.
הוא כתב חיבור על חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי שזכה לשבחים מהמתמטיקאים המפורסמים לגראנז' ולפלס, שעמם עמד בקשר.
רוברטספורש

היסטוריה

בשנת 1759 הפך כפר קטן בשם אדפסטמרק לרוברטספורש ברוק. היו אלה ג'ון ג'נינגס האירי וגיסו הסקוטי רוברט פינלי שייסדו את בניין הנפחייה החדש וכך נקראה הקומין על שמו.
משרד הספורט של רוסיה

היסטוריה

הוועדה הממלכתית לספורט ותרבות הגוף של ברית המועצות (Спорткомитет СССР, Комитет по физической культуре и спорту при Совете Министров СССР) הוקמה ב-1954 והייתה אחראית לניהול הספורט הסובייטי ואיגד בתוכו את כל איגודי הספורט ונבחרות הספורט השונות בברית המועצות.
הוועדה הממלכתית לספורט ותרבות הגוף (Госкомспорт России, Государственный комитет Российской Федерации по физической культуре и спорту) הייתה הגוף המרכזי ברוסיה שניהל את הספורט במדינה, כשראש הוועדה החזיק בידיו סמכויות של שר. הוועדה הייתה זרוע ביצועית פדרלית האחראית לתיאום בענייני ספורט וניהול משחקי ההימור בספורט. הוועדה עסקה בפיתוח הספורט הרוסי וניהול כל נבחרות הספורט הרוסיות והוקמה ב-1991.
בשנת 1999 הוקם לראשונה משרד ממשלתי לענייני ספורט (Министерство Российской Федерации по физической культуре и спорту) אך פורק כעבור שנה. בראשו עמד המתאגרף לשעבר בוריס איוואניוז'נקוב. 
הסוכנות הפדרלית לספורט ותרבות הגוף (Федеральное агентство по физической культуре и спорту) הייתה יורשת הוועדה הממלכתית לספורט ותרבות הגוף, הוקמה ב-2002 ופורקה ב-7 באוקטובר 2008 על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב, על מנת להקים את משרד הספורט. הסוכנות הייתה אחראית לניהול הספורט הרוסי לסוגיו ופעלה כגוף ממשלתי עיקרי לניהול מדיניות הספורט הממשלתית של רוסיה.
בשנת 2015 המשרד ספג ביקורת רבה על מעורבותו בפעילות הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט ובשנת 2016 הוחלט להוציאו מהרכב מייסדי הסוכנות.
ערב כחול עמוק

רקע

בשנת 1994 חיפשה ריטה חומרים לאלבומה החדש "אהבה גדולה", ולשם כך נפגשה עם שלמה יידוב בביתו על מנת שזה ישמיע לה שירים שהלחין ועיבד עבורה. יידוב השמיע לה מספר יצירות שלא מצאו חן בעיניה. לפני עזיבתה את ביתו השמיע לה יידוב שיר שכתב בגיל 13 וחצי. יידוב שעלה לישראל עם משפחתו בגיל זה, כתב בספרדית, שפת אמו, שיר בשם "como la luna" (בעברית: "כמו הירח") שביטא געגועים לנערה שאהב בארץ מוצאו וגעגועים לארץ הולדתו. ריטה אהבה את השיר ורצתה להקליטו. בחיפוש אחר פזמונאי שיכתוב גרסה עברית לשיר, כתב יהונתן גפן גרסה עברית, אך לבסוף מאיר אריאל הוא זה שכתב את מילותיו.
השיר מבטא רגש של תשוקה של אשה לגבר.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשנ"ה (1995) של רשת ג', הגיע השיר למקום השני.
שלמה יידוב הקליט את השיר בגרסתו המקורית בספרדית עבור אלבומו "פרטים קטנים" שיצא לאור בשנת 1997.
ישי לוי הקליט את השיר, שיצא לאור ב-2003, באלבומו "נתיב ייסורי".
ביולי 2019, במלאת 25 שנה לגרסת המקור ולציון 20 שנה לפטירתו של מאיר אריאל, הקליט האמן והיוצר אדם ישראלי גרסה חדשה לשיר.
סנדרה בולוק

ביוגרפיה

בולוק נולדה בארלינגטון, וירג'יניה שבארצות הברית, לג'ון בולוק (נולד ב-1925), חייל בצבא ארצות הברית ומורה לפיתוח קול, ולהלגה מאייר (1942 - 2000), זמרת אופרה ומורה למוזיקה גרמניה. סבה מצד אמה היה מדען טילים גרמני. בולוק גדלה בעיר נירנברג שבגרמניה עד גיל 12 ולכן היא דוברת גרמנית שוטפת. שם הייתה חלק ממקהלת הילדים המקומית. היא הייתה מופיעה לעיתים בהפקות האופרה של אמה. בנוסף, למדה בלט ופיתוח קול.
למדה בבית הספר התיכון "וושינגטון לי". בהמשך למדה גם באוניברסיטת מזרח-קרוליינה, אותה עזבה בשנת הלימודים האחרונה כדי להתרכז בקריירת משחק. שנים לאחר מכן, השלימה בולוק את חובותיה האקדמיים וקיבלה תואר מהאוניברסיטה.
בולוק יצאה במשך כארבע שנים עם השחקן טייט דונובן, לו הייתה מאורסת תקופה קצרה. ב-16 ביולי 2005 נישאה בולוק לבונה האופנועים ג'סי ג'יימס, ובאפריל 2010 הגישה תביעת גירושין לאחר שגילתה כי בגד בה. הגירושים נכנסו לתוקף ביוני 2010, והליך האימוץ בו החלו השניים כשעוד היו ביחד נשלם רק לאחריהם; בולוק מגדלת את הבן המאומץ כאם יחידנית.
בבעלותה של בולוק מספר בתי עסק בעיר אוסטין, טקסס. בעבר תרמה כספים לארגון הצלב האדום. עד גיל 18 הייתה לה אזרחות כפולה אמריקאית וגרמנית. לאחר מכן, הייתה לבולוק אזרחות אמריקאית בלבד עד 2009, כשהגישה בקשה לאזרחות גרמנית בשנית.

קריירה

בולוק עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, ולוהקה לתפקידים משניים במספר סרטים עצמאיים, בין היתר לסרט הטלוויזיה "נערה עובדת", שמבוסס על סרט קולנוע בעל אותו השם. אחת מהופעותיה הבולטות ביותר בראשית דרכה הייתה בסרט "איש ההרס" (1993). פריצתה הקולנועית הגיעה ב-1994, כשכיכבה בסרט "ספיד". בהמשך שנות התשעים, זכתה לשבחים רבים על תפקידיה הקולנועיים, רובם על משחקה בסרטים "בזמן שישנת", "איזה מין שוטרת" ו"שבועיים מראש".
בשנים 1996 ו-1999 נבחרה בולוק לאחת מ-"50 האנשים היפים ביותר בעולם" מטעם מגזין פיפל, ודורגה במקום ה-58 ברשימת "100 כוכבי הקולנוע הגדולים של כל הזמנים" מטעם מגזין אמפייר.
בולוק מנהלת חברת הפקות משלה, "פורטיס פילמס", בה אחותה, ג'זין בולוק-פראדו, משמשת כסגניתה.
ב-24 במרץ 2005 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בנוסף, הופיעה באותה שנה בתפקיד משני בסרט "התרסקות". על תפקידה בסרט קיבלה ביקורות חיוביות, והיו אף שהגדירו זאת כהופעתה הקולנועית הטובה ביותר. ב-2006 שיחקה בדרמה הרומנטית "הבית באגם" לצדו של קיאנו ריבס, שכיכב לצדה גם בסרט "ספיד".
בינואר 2007 דורגה במקום ה-14 ברשימת "הנשים העשירות בעולם הבידור" מטעם מגזין פורבס.
בולוק גילמה את הארפר לי, כותבת הספר "אל תיגע בזמיר", בסרט "Infamous". ב-2009 כיכבה בסרט "הזדמנות שנייה", שגרף בחודשיים הראשונים להקרנתו למעלה מ-200 מיליון דולר וזיכה את בולוק בפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ובפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. באותה שנה קיבלה מועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בקומדיה", על משחקה בסרט "ההצעה". באותה שנה שיחקה בקומדיה "הכל אודות סטיב" לצד בראדלי קופר.
בשנת 2013 הופיעה בולוק במותחן הבדיוני המוערך שובר הקופות של אלפונסו קוארון "כוח משיכה" בתפקיד המהנדסת הרפואית ד"ר ראיין סטון אשר מוצבת לראשונה בחייה במשימת חלל.
בולוק זכתה לביקורות משבחות על הופעתה בסרט, היא הועמדה לפרס אוסקר בפעם השנייה בקריירה שלה, לפרס גלובוס זהב ולפרס באפט"א.
באוקטובר 2015 שיחקה בדרמה הקומית שהפיק ג'ורג' קלוני, "משברים בע"מ". הסרט היינו מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 2005.
ב-2018 גילמה את דבי אושן בסרט "אושן 8" ובנוסף, באותה השנה גילמה בולוק את מלורי בסרט האימה ״קופסת הציפורים״ עליו זכתה בפרס ״הביצוע הכי מפוחד״ בטקס MTV בשנת 2019 על תפקידה בסרט
משחק לחץ מדומה

משחק לחץ מדומה הוא לחץ פסיכולוגי במשחק הברידג', שמטרתו להביא שחקן יריב לשחק קלף לא נכון. השחקנים המגנים, תופסים את משחק הלחץ המדומה, כאילו היה משחק לחץ ולכן עשויים לשגות ולהשליך קלף לא נכון. מנקודת המבט של שחקן מגן, משתמש הכרוז במשחק לחץ. בשונה ממשחק לחץ אמיתי, למעשה אין לחץ משום שלמגן השני יש הגנה מפני הלחץ או משום שהקלפים שהכרוז מחזיק בידו, אינם עומדים בתנאים הנדרשים להפעלת לחץ. 

הלחץ המדומה עלול לגרום לשחקן מגן לשחק קלף לא נכון ולהביא לכרוז לקיחה או לקיחות נוספות.

דוגמאות

האיור בדומה 1 כמעט זהה לאיור בדוגמה 2 בערך משחק לחץ. באיור בדוגמה 1. דרום הוא הכרוז בחוזה של 4♠. עד כה זכה בשבע לקיחות ועליו לזכות בכל שלוש הלקיחות הנותרות על מנת לבצע את החוזה. הוא משחק את השליט האחרון ה-2♠.

ההבדל בין האיורים הוא בקלף בסדרת ה-♦. במשחק לחץ אוטומטי הכרוז מחזיק את ה-K♦. אם מזרח יזרוק את ה-A♦, הקלף המאיים, ה-K♦ של הכרוז, יזכה בלקיחה.

באיור 1 מחזיק הכרוז ב-6♦. ה-7♦ של מערב גבוה ממנו ולכן לכרוז בעצם אין קלף מאיים. מזרח אינו יודע ששותפו מחזיק ב-7♦ והכרוז ב-6♦, משום שהקלפים של מערב ושל הכרוז אינם גלויים. גם אם הוא זוכר את כל הקלפים בסדרה שכבר שוחקו, לא ידע את התשובה לשאלה זו. מבחינת מזרח, מדובר בלחץ אמיתי, על אף שהלחץ הוא מדומה.
באיור בדוגמה 2 משחק הכרוז בחוזה ללא שליט. צפון מוביל ב-♥ ודרום מושך את ה-A♥ ואחריו את ה-K♥ ואת ה-Q♥. על שני הקלפים הראשונים מערב זורק את ה-3♦ אות ה-2♠. כשדרום משחק את ה-Q♥ מערב נלחץ. מנקודת המבט שלו הוא אינו יכול להשליך את ה-5♦, משום שאז הכרוז עלול לזכות בכל קלפי ה-♦. הוא משליך את ה-2♣ ומפסיד לקיחה. הלחץ הוא מדומה משום שמזרח מחזיק בשלושה קלפים בסדרה כולל ה-J♦ אבל מערב לא יודע את זה. 
באיור בדוגמה 3 משחק הכרוז בדרום את ה-2♠. אם מזרח זוכר את הקלפים ששוחקו הוא יזרוק את ה-Q♣ ויזכה בלקיחה האחרונה באמצעות ה-Q♦. אם אינו זוכר אילו קלפים שוחקו, הוא עלול להשליך את ה-Q♦ והכרוז יזכה בלקיחה האחרונה באמצעות ה-J♦.
לב דיומין

קורות חיים

לב דיומין נולד במוסקבה למשפחת פקיד. בשנת 1945 הוא התחיל ללמוד בבית הספר של חיל האוויר וממנה עבר לבית הספר לטיסה. עקב בעיות בריאות לא סיים אותה ועבר ללמוד הנדסה. לאחר שירות בחיל האוויר הסובייטי דיומין סיים תואר שני בהנדסה והתחיל לעבוד בתעשייה אווירית הסובייטית.
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. באותה שנה הוא סיים עבודת הדוקטורט.
בשנת 1974 הוא טס לחלל בחללית סויוז 15. בעקבות בעיות טכניות תוכנית הטיסה קוצרה וצוות חזר לכדור הארץ לאחר יומיים. 
בשנת 1978 דיומין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והמשיך לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית.
לב דיומין התגורר בעיר הכוכבים ונטמן בבית עלמין המקומי.
לב דיומין עסק רבות באיסוף בולים. בשנים 1977-1988 הוא היה יושב ראש ארגון הבולאים של ברית המועצות.
אלוויזה קונטאריני

אלוויזה קונטאריני (באיטלקית: Alvise Contarini; ‏ 24 באוקטובר 1601 - 15 בינואר 1684) היה הדוכס ה-106 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-26 באוגוסט 1676 ועד פטירתו, כשבע שנים ומחצה לאחר מכן.
אלוויזה קונטאריני היה הדוג'ה השמיני והאחרון מבית קונטאריני.

קורות חיים

אלוויזה קונטאריני נולד בוונציה לניקולו קונטאריני ואלנה מיקיאל. אלוויזה היה בנם השלישי של בני הזוג ואחיינו של פרנצ'סקו קונטאריני, הדוג'ה ה-95 של ונציה (אשר כיהן בין השנים 1623–1624). 
אלוויזה קונטאריני לא נישא, והקדיש את חייו לשירות הציבור ולפוליטיקה. הוא כיהן כשגריר לה סרניסימה בצרפת, ספרד, הולנד ובחצר האפיפיור. בעת שירותו בחצר מלך צרפת הוא קיבל מהמלך תואר אבירות (chevalier).
קונטאריני כיהן כסאביו ובאותה עת תמך בהמשך מלחמת כרתים במסגרתה ניסתה ונציה למנוע מהאימפריה העות'מאנית להשתלט על האי כרתים.
בעקבות מותו של הדוג'ה ניקולו סאגרדו ב-14 באוגוסט 1676, המועמד המוביל לבחירה היה אחיו של ניקולו - ג'ובנאי סאגרדו. ג'ובאני הצליח להשיג במהרה את תמיכתם של שלושים מתוך 40 הבוחרים. יריביו טענו כי השתמש באמצעים לא כשרים להשגת קולות אלה, ומהומות פרצו ברחובות העיר. 
על מנת לעצור את המהומות, נבחרו 40 בוחרים חדשים, אשר נפגשו ב-26 באוגוסט 1676 ובחרו באלוויזה קונטאריני כמועמד של פשרה.
תקופת כהונתו של קונטאריני מאופיינת כתקופה שלווה, וזאת על אף המלחמה שהתנהלה בין האימפריה העות'מאנית לבית הבסבורג באזור הבלקנים. העות'מאנים נעצרו לבסוף ב-12 בספטמבר 1683 בקרב וינה. הרפובליקה, לעומת זאת, נצלה את השנים להשתקם ממלחמת כרתים, ולא הצטרפה למלחמה. רק בימים האחרונים של כהונתו של קונטאריני החלו שוב מעשי העוינות בין הרפובליקה לבין האימפריה העות'מאנית כאשר בשנת 1683 נערכו דיונים ממושכים בשאלה האם ונציה צריכה לשוב ולהילחם באימפריה, וזמן קצר לאחר מותו פרצה מלחמת מוראה.
קונטאריני השקיע את מלוא מרצו בפסטיבלים ואירועים חגיגיים, ולא ניסה להפעיל סמכויות שלטון. יחד עם זאת, בראשית כהונתו ערך רפורמה במערכת המשפט של הרפובליקה, ופיקח על הצבת שרידי קדושים נוצריים שהובאו מכרתים הכבושה לכנסיות העיר.
בתקופת כהונתו העניקה אוניברסיטת פדובה לראשונה תואר דוקטורט לאישה - אלנה קורנארו פיסקופיה, המתמטיקאית הוונציאנית, קיבלה תואר זה ב-25 ביוני 1678. כמו כן, בתקופת כהונתו, בשנת 1683 נפתח בעיר בית הקפה הראשון. היה זה בית הקפה הראשון באירופה ופופולריותו הביאה להפיכה הקפה למשקה פופולרי.
קונטאריני נפטר ב-15 בינואר 1684, זמן קצר בטרם החליטה הרפובליקה לשוב ולהילחם בעות'מאנים. הוא נקבר בקפלת המשפחה בכנסיית סן פרנסיסקו דלה ויניה.
אהרן שלוש (ניצב)

חייו

שלוש נולד בתל אביב, בן למשה שלוש, ולמד בגימנסיה הרצליה. משנת 1938 שירת בארגון ההגנה ועם קום המדינה בצה"ל. בשנת 1949 עבר לעבוד במשרד הפנים והיה קצין מחוז בנושא מיעוטים. באוקטובר 1950 הצטרף למשטרת ישראל והיה ראש מדור מיעוטים במחלקה לתפקידים מיוחדים. לאחר מבצע קדש מונה לראש הלשכה המקומית לתפקידים מיוחדים בעזה. 
בשנת 1959 מונה לראש המחלקה לתפקידים מיוחדים במטה הארצי של המשטרה. בין השנים 1963–1965 שהה בארצות הברית ולמד במכללה לביטחון לאומי (בשנים אלו החליף אותו בתפקידו מאיר נוביק). בשובו לארץ חזר לראשות המחלקה ובשנת 1971 קודם לדרגת תת-ניצב. בשנת 1972 מונה לסגן מפקד מחוז דרום ובהמשך אותה שנה מונה למפקד המחוז. במהלך 1973 פרש מהמשטרה ועבר לשמש מזכיר אקדמי של אוניברסיטת תל אביב, אך בשנת 1977 חזר למשטרה ועד 1980 עמד בראש אגף החקירות.
בשנת 1980 חזר שלוש לאוניברסיטת תל אביב ושימש דיקן הסטודנטים. כגמלאי המשטרה היה חבר בית הדין המשמעתי.
שלוש היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, למרים לבית אנג'ל, נולדו שתי בנות - גילה הנשואה לשחקן אלכס פלג  ודליה . מאשתו השנייה, עליזה לבית בונה נולד הבן דורון.
חיבר את הספר "מגאלאבייה לכובע טמבל"  (1997), שבו הביא את סיפור משפחתו, החל מראש המשפחה שעלה ארצה מאוראן.
רפאל בן-נתן

רפאל בן-נתן (20 באפריל 1919 – דצמבר 1996) היה מזכ"ל "הפועל המזרחי"-המפד"ל, ממנהיגי תנועת "הפועל המזרחי". נודע במשך שנים כ"האיש החזק במפד"ל" ו"ממליך המלכים" בה.

ביוגרפיה

נולד בשם "רפאל מינץ" בשנת 1919, בעיר ינדז'יוב שבפולין, ללאה ולנתן מינץ. אביו של רפאל היה סוחר אמיד, איש תנועת "המזרחי", שבבעלותו הייתה חנות גדולה לאביזרי ברזל. רפאל נקרא על שם סבו, רפאל יונתן מינץ, מחסידי גור. למד בבית הספר היסודי המקומי "יבנה" של "המזרחי". בשנת 1934 בהיותו בגיל 15 עבר לוורשה ללמוד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני", מוסד ששילב למודים תורניים עם לימודים כלליים. בגיל 11 הצטרף (1930) לתנועת "השומר הדתי" ובהיותו בוורשה היה פעיל במרכז תנועות "המזרחי" בעיר. בשנת 1938 נאלץ לקטוע לימודיו בוורשה בשל מחלת אביו וחזר לינדז'יוב לנהל את חנות אביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הגרמנים לפולין ברח לוילנה שם הצטרף לקבוצת פעילי "המזרחי" ותנועות ציוניות אחרות למסע בריחה לארץ ישראל שנמשך כשנתיים וחצה מדינות וערים כמו מינסק, מוסקבה, בירוביז'אן, יפן, הונג קונג, סינגפור, הודו, עדן, מצרים. בתחילת 1941 הגיעו בן נתן וחברי הקבוצה לארץ ישראל. באותה שנת 1941 פרסם בן-נתן בעיתון "הצופה" סדרת רשימות המתארות את המסע הבריחה שלו מפולין לארץ ישראל ואת מפגשיו עם אנשי הקהילות היהודיות בארצות אלה. על הרשימות חתם בפסבדונים "בן-נתן", שאותו אימץ כשם הרשמי.
בשנת 1941 התמנה לקומונר של סניף בני עקיבא בפתח תקווה. וכעבור שנה, במחצית 1942 התמנה כרכז סניף בני עקיבא בתל אביב ששכן אז בצריף ברחוב אחד העם 108. כעבור כשנה, בשנת 1943, הצטרף לקבוצת עלומים בהרצליה (שהקימה לימים את קיבוץ סעד בנגב) בה היה חבר עד שנת 1950. במקביל היה פעיל בהסתדרות הפועל המזרחי בהרצליה. בין השנים 1944–1945 היה מזכיר ערב בלשכת העבודה בהרצליה וביום עבד בחקלאות ובגינון בשדות הרצליה והאזור. 
ב-1945 נשא לאישה את חסיה מארק, חברת קבוצת עלומים, בתם של נחמה ונחום יוסף מארק, שהיה ממונה על מחלקת הדיג והחקלאות בשלטון המנדט. 
עם הקמת סיעת "למפנה" בתנועת "המזרחי" בשנת 1945 הצטרף בן נתן לשורותיה והיה חבר פעיל בה במשך שנים רבות.
ב-1947 נבחר לוועד הפועל של הפועל המזרחי והתמנה כמנהל מחלקת הארגון בתפקידו זה עסק בין השאר בהקמת סניפים חדשים של "הפועל המזרחי" ברחבי הארץ.
בשנות ה-50 הצטרף עם רעייתו למושב הדתי חמד שזה לא מכבר הוקם ליד בית דגן, והיה חבר בו עד יום מותו. ב-1956 נבחר לראש מחלקת העלייה של תנועת "הפועל המזרחי". כן היה מרכז "מרכז העבודה" של הפועל המזרחי. ב-1959, עם הקמת שירות התעסוקה, מונה לסגן מנהל שירות התעסוקה, תחת שר העבודה מרדכי נמיר ואחר כך גיורא יוספטל, כנציג המפד"ל. ב-1964 מונה לראש מחלקת המיסים של "הפועל המזרחי".
בתחילת שנות ה-70 נבחר למזכ"ל "הפועל המזרחי" תפקיד בו שימש עד 1986 עת הוחלף על ידי אליעזר אבטבי. בן-נתן המשיך לשאת בתואר מזכ"ל המפד"ל לענייני רווחה וכלכלה ושימש בין השאר כראש רשת בתי אבות "תפארת בנים" שהפעילה בתי אבות בירושלים ובנתניה. 
ב-1993 זכה בפרס עמינח על ספרו "בתנועה אחת" הספר סוקר את תולדות חייו וזיכרונותיו השזורים בתולדות תנועות "המזרחי" והמפד"ל. 
רפאל בן-נתן נפטר בטבת תשנ"ז והוא בן 77. הותיר אחריו את רעייתו וחמישה ילדים.
בראדלי קארנל

קריירת מועדונים

קארנל החל לשחק כדורגל במועדון ויטס יוניברסיטי, הממוקם בעירו יוהנסבורג, בשנת 1993.
בשנת 1997 עבר קארנל למועדון קייזר צ'יפס, אחד המועדונים הבכירים ביותר בכדורגל הדרום אפריקאי. קארנל שיחק בקייזר צ'יפס עונה אחת בלבד, והציג יכולת טובה שהקנתה לו חוזה בשטוטגרט מהבונדסליגה. קארנל שיחק בשטוטגרט חמש עונות, והשתלב עד מהרה בהגנה של הקבוצה שכללה את תומאס ברטולד, פרנק פרלאט ויינס קלר. בשתי עונותיו הראשונות של קארנל בשטוטגרט, הקבוצה סיימה את העונה במרכז הטבלה. בעונתו השלישית בקבוצה, 2000/01, הקבוצה ניצלה מירידה במחזורי הסיום, וסיימה מקום אחד מעל הקו האדום. בתקופה זו החלה מהפכת צעירים בשטוטגרט, שסבלה ממשבר כלכלי קשה, וקארנל החל לשחק פחות, ובעונת 2001/02 הופיע 12 פעמים בלבד, כאשר הקבוצה סיימה במקום השמיני. בעונת 2002/03 שיחק קארנל שישה משחקי ליגה בלבד. בתום עונה זו עזב קארנל את המועדון לאחר שצבר 82 הופעות, וחתם בבורוסיה מנשנגלאדבך.
בעונתו הראשונה בבורוסיה מנשנגלאדבך צבר 18 הופעות. את עונת 2004/05 החל קארנל בבורוסיה מנשנגלאדבך, אך איבד את מקומו בהרכב, ובפגרת החורף חתם בקרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה. קארנל לא הצליח להעפיל עם המועדון לבונדסליגה בעונה זו ובעונה שאחריה, אך בעונת 2006/07 היה קארנל חלק חשוב מההעפלה של המועדון לבונדסליגה מהמקום הראשון, כשהוא הבקיע שישה שערי ליגה באותה עונה. בעונת 2007/08 הצליחו קארנל וקרלסרוהה להישאר בבונדסליגה, אך נשרו לבונדסליגה השנייה בעונת 2008/09, כשמספר ההופעות של קארנל ירדה משמעותית. בתום עונה זו עזב את קרלסרוהה לאחר שצבר 93 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערי ליגה, וחתם בהאנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה. קארנל שיחק עונה אחת בהאנזה רוסטוק, ובאותה עונה המועדון נאבק בתחתית והצליח להינצל מירידה.
עונת הפרישה של קארנל הייתה 2010/11. בעונה זו שיחק קארנל בסופרספורט יונייטד מליגת העל הדרום אפריקאית. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

קארנל ערך 42 הופעות במדי נבחרת דרום אפריקה, בין השנים 1997 ו-2010. עם זאת, קארנל השתתף רק בשני טורנירים גדולים, שניהם בשנת 2002. בגביע אפריקה לאומות 2002 קארנל היה חלק מהגעתה של דרום אפריקה לרבע הגמר, שם הודחה הנבחרת על ידי נבחרת מאלי. במונדיאל 2002 קארנל שיחק את מלוא הדקות בשלב הבתים, שבסיומו הודחה נבחרת דרום אפריקה בגין מאזן שערי זכות נחות מול נבחרת פרגוואי, על אף שלשתיהן היה אותו מספר נקודות והפרש שערים זהה. לאחר טורניר זה, לא שיחק קארנל בטורנירים גדולים נוספים.
חזית עבר הבייקל

היסטוריה

החזית הוקמה ב-15 בספטמבר 1941 על בסיס פיקוד עבר הבייקל וכמפקדה הראשון מונה מיכאיל קובליוב. החזית נפרשה לאורך הגבול עם השטחים שתחת שלטון האימפריה היפנית באזור ימת באיקל. החזית כולה לא השתתפה בקרבות החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, אולם בהדרגה נשלחו מרבית חייליה לחזית זו. ביולי 1945 קיבל רודיון מלינובסקי את הפיקוד על החזית, ובאוגוסט של אותה שנה היא השתתפה במבצע סערת אוגוסט אשר במסגרתו פלשה למנגצ'אנג והגיעה עד חוחחוט, וכן למערב מנצ'וקוו תוך שהיא מגיעה עד מוקדן וצ'אנגצ'ון. באוקטובר 1945 ועל בסיסה הוקם מחדש פיקוד עבר הבייקל.
רפאל הולינסהד

רפאל הולִינְסְהֶד (באנגלית: Raphael Holinshed; ‏1529–1580) היה כרוניקאי בריטי. ספרו "הכרוניקות של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" (Holinsheds Chronicles of England, Scotland, and Ireland ובקצרה: Holinshed's Chronicles, הכרוניקות של הולינסהד), שראה אור ב-1577, היווה מקור היסטורי למחזותיו של ויליאם שייקספיר המלך ליר, מקבת' וסימבלין.
מעט מאד ידוע על חייו. יש עדויות לכך שהיה מתרגם שהתחנך בקיימברידג', שנת לידתו משוערת. שנת מותו נקבעה לפי מועד קריאת צוואתו ב-24 באפריל 1580.
הכרוניקות הן חלק מפרויקט רחב היקף שקיבל הולינסהד מהמדפיס רג'ינלד וולף, לכתיבת סדרת ספרים באנגלית שתכלול את כל ההיסטוריה האנושית מהמבול ועד מלוכת אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, כולל היסטוריה של כל האומות עם מפות ואיורים. הפרויקט לא הושלם מעולם. וולף מת ב-1573, טרם השלמת הפרויקט והוא המשיך להיות מנוהל על ידי שלושה מחברי גילדת ההוצאה לאור של לונדון, "חברת הכתבים ומעצבי העיתונים" (Worshipful Company of Stationers and Newspaper Makers), שצמצמו את היקף הפרויקט לכתיבה על האיים הבריטיים בלבד ומינתה את הולינסהד למוביל פרויקט. את ההיסטוריה של אירלנד כתבו ריצ'רד סייניהרסט (Richard Stanihurst ;1547-1618) ואדמונד קמפיון (Edmund Campion ;1540-1581).
המהדורה הראשונה ראתה אור ב-1577, בשני כרכים עם תחריטי עץ, לאחר צנזורה של המועצה המלכותית בעניינים הנוגעים לאירלנד. ב-1587 ראתה אור המהדורה השנייה המתוקנת, בה השתמש שייקספיר.
Dropmire

Dropmire היא תוכנת ריגול ומעקב סודית, אשר בשימוש הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, ומיועדת לפיקוח וריגול אחר שגרירויות ואנשי סגל דיפלומטי זרים, כולל בנות ברית של ארצות הברית החברות בנאט"ו. דבר קיום התוכנה נחשף ב-13 ביולי על ידי המדליף ואיש ה-NSA בעברו, אדוארד סנודן, בעיתון הגרדיאן. בדו"ח שנחשף עלה כי 38 שגרירויות זרות היו נתונות תחת פיקוח התוכנה. חלקם כבר משנת 2007.
מוקדם יותר באותו חודש, דווח כי ה-NSA ריגל אחר דיפלומטים במהלך ועידת ה-G-20 שהתקיימה בלונדון, אך לא צויינה תוכנה מדויקת או כל דרך אחרת בה השתמש ה-NSA למטרה זו.
למרות גילוי התוכנה, ידיעות אודות ריגול ארצות הברית אחר דיפלומטים זרים הופיעו כבר ב-2010, כשבשנה זו נחשף כי סוכנויות הביון של ארצות הברית, עקבו אחר מזכ"ל האו"ם באן קי-מון. בשלב זה עדיין לא היה ידוע כי הריגול הוא חלק מתוכנית מערכתית.