google/wiki40b huggingface dataset:
היפרכוס (טיראן)

היפרכוס (? - 514 לפנה"ס; ביוונית עתיקה: Ἵππαρχος) היה טיראן אתונאי. מותו, ולאחר מכן גירוש אחיו, היפיאס, הביאו למפלת טיראניה באתונה.
היפרכוס הוא אחד מבניו של הטיראן פייסיסטראטוס, אשר שלט באתונה עד מותו ב-527 לפנה"ס. עם מותו עבר השלטון לבניו: היפיאס והיפרכוס, אשר היו המבוגרים והמכובדים שבבניו. על אף שהיה שליט אתונה, לא הרבה היפרכוס להתעניין בענייני המדינה והשאירם להיפיאס. היפרכוס היה חובב אמנות ושירה והוא שהזמין לחצרו את המשוררים סימונידס, אנקראון ואחרים. בעקבות כך נודע היפרכוס כפטרון למשוררים.

רציחתו של היפרכוס

היפרכוס נרצח על ידי הארמודיוס ואריסטוגיטון בעת שהיה משלח התהלוכה בחג הפאנאתנאיה. סיפור מותו של היפרכוס מגלה מגמות פוליטיות שונות בקרב ההיסטוריונים היוונים. גרסתו של תוקידידס, בתמיכת גרסתו של הרודוטוס, מעלה פרשנות כי היפרכוס נרצח בשל סכסוך אישי עם השניים: היפרכוס התאהב בהארמודיוס, מאהבו והארומנוס של אריסטוגיטון. מעשה זה נחשב נועז והפרה של החוקים, וכאשר הארמודיוס דחה אותו היפרכוס הזמין את אחות הארמודיוס להשתתף בחג הפאנאתנאיה כ"נושאת סל" רק כדי לשלחה בבוז כאשר הגיעה בבגדיה המובחרים, כרמיזה על כך שהיא טמאה. בעקבות כך הארמודיוס ואריסטוגיטון תכננו לשאת סכין בתהלוכת החג, מכיוון שעל פי תוקידידס, זהו היום היחיד בשנה בו נשיאת סכין על ידי אזרח לא מעוררת חשד, ולרצוח את היפיאס. אך בעת שארבו לו על האקרופוליס הבחינו כי אחד משותפיהם משוחח עם היפיאס וחשבו שהם נבגדו, אז ירדו לפני חבריהם ורצחו את היפרכוס בעת שארגן את התהלוכה ליד הלאוקוריון (מקדש מפורסם לרגלי האקרופוליס). לאחר שהמעשה בוצע, שומריו של היפרכוס הרגו את הארמודיוס במקום ואילו אריסטוגיטון נאסר על ידי היפיאס. טיעוניו של תוקידידס כי היפיאס, ולא יריבו של אריסטוגיטון היפרכוס, היווה המטרה הראשית של השניים, העלו חשד של משוא פנים מצידו של תוקידידס.
אריסטו מנסה ליישב את אירועי המקרה ומציג פסיפס שונה של עובדות. על פי אריסטו, היה זה בנו הצעיר של פייסיסטראטוס מאשתו הארגאית, תטלוס, המכונה על ידו גם הגסיסטרטוס, שהתאהב בהארמודיוס, מנע מאחותו לשאת סל בחג הפאנאתנאיה ואף העליב את הארמודיוס על היותו נשי. לאחר דברים אלה גמרו בדעתם הארמודיוס, אריסטוגיטון ורבים אחרים להפיל את שלטון הטירניה על ידי חיסולם של היפיאס והיפרכוס. עוד על פי אריסטו, לאחר שאריסטוגיטון נלקח בשבי, הוא עונה על ידי היפיאס וכדי לגאול עצמו מיסוריו הערים על היפיאס ללחוץ את ידו ואז הקניטו על כך שהוא לוחץ את ידו של רוצח אחיו; לאחר זאת היפיאס הרגו. אריסטו חולק על תוקידידס בעניין נשיאת הסכין וגורס כי מנהג נשיאת הנשק הונהג מאוחר יותר.
לאחר הריגת אריסטוגיטון היפיאס הקשיח את עריצותו, דבר שגרם לעם להתקומם עליו, וכארבע שנים לאחר רצח היפרכוס היפיאס הוגלה, והטירניה באתונה נפלה.
הולדן FE

נתונים טכניים‎

תאוצת דגם הסדאן מ-0-97 קמ"ש היא 18.1 שניות.
מחיר דגם הסדאן בהשקה עמד על 1,142 לירות שטרלינג.
The Doors (אלבום)

Break on Through (To The Other Side)

Break On Through (To The Other Side) הוא השיר הראשון, הפותח את האלבום.
את השיר כתב ג'ים מוריסון.

חברת התקליטים של הלהקה Elektra, התנגדו לשימוש במילים "she gets high" ("היא עפה גבוה", ביטוי להתמסטלות) בגלל שזהו התייחסות לשימוש בסמים. בכל ההוצאות של אלבום הבכורה המשפט הזה נכתב וכל מילות השיר הופיעו, עד 1990 שבו מחקו את המילה "high" וכך ג'ים שר "she gets" ארבע פעמים עד ליללה. תחנות רדיו עד היום משתמשות בגרסה המצונזרת.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

Soul Kitchen

Soul Kitchen הוא השיר השני באלבום. השיר הוא מעין מחווה למסעדה בשם "אוליביאס'ס" בחוף ונציה, לוס אנג'לס, בה סולן הלהקה ג'ים מוריסון הרבה לאכול שם ואמר שהמסעדה מזכירה לו את הבית.
משתתפי השיר: ג'ים מוריסון - סולן, רובי קריגר - גיטרה, ריי מנזרק - קלידים, קלידי בס, קולות, ג'ון דנסמור - תופים וכנגן אולפן לארי קנשטל - גיטרת בס.
שיר זה כמו שירים רבים של הלהקה, מופיעים בסרט פורסט גאמפ.
ב-1980, להקת הפאנק X, ביצעה גרסת כיסוי המופיעה באלבום הבכורה שלה.
אקו והבאנימן עשו גרסת כיסוי המופיעה כרצועת בונוס בגרסת הרימסטר לאלבום Echo & the Bunnymen מ-2003.
אדמסקי ביצע גרסת כיסוי לשיר בשם "Soul Kitsch Inc" באלבומו "Doctor Adamski's Musical Pharmacy" מ-1990.
באדי ריץ' ביצע גרסת כיסוי לשיר באלבום ההופעה שלו מ-1969, Buddy & Soul.

The Crystal Ship

The Crystal Ship הפך לבי-סייד לסינגל המצליח שהגיע למקום ה-1 במצעד הפזמונים, Light My Fire. לפי דבריו של מתופף הלהקה ג'ון דנסמור, מוריסון כתב את השיר לחברתו לשעבר מארי וורבלו.
הוצע לקרוא לשיר "Crystal Ship" (ספינת הגבישים) המתייחס לפלטפורמת הולי, אסדת נפט מול חופי סנטה ברברה, קליפורניה, שנוצצת כמו ספינת גבישים שמוארת בלילה, בהשפעת לילה אחד בחוף הים שסולן הלהקה ג'ים מוריסון בילה.

Twentieth Century Fox

Twentieth Century Fox מספר על אישה אופנתית אך חסרת רגש כמטפורה לחברת הסרטים והטלוויזיה בעלת אותו השם.
לעומת זאת, מעריצי הלהקה טוענים כי לפי האוטוביוגרפיות של קלידן הלהקה ריי מנזרק ומתופף הלהקה ג'ון דנסמור, השיר עוסק בחברתו לשעבר של מנזרק (כיום אשתו) דורותי.
חלק מהשיר כולל סולו גיטרה שנשמע בדיוק כמו בקטע מסולו הגיטרה בשיר השני באלבום, Soul Kitchen.

(Alabama Song (Whisky Bar

שיר זה הוא גירסת כיסוי לשיר אלבמה.
הסולן ג'ים מוריסון שינה מעט את המילים; במקום Show us the way to the next pretty boy (הראו לנו את הדרך לבחור היפה הבא) הוא שר: Show me the way to the next little girl (הראו לי את הדרך לילדה הקטנה הבאה).

Light My Fire

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

Back Door Man

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

I Looked At You

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

End of the Night

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

Take It As It Comes

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

The End

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ניהוניום

היסטוריה

ב-1 בפברואר 2004, צוות רוסי-אמריקני הודיע על גילוי היסודות אונונטריום ואונונפנטיום, בצוות מדענים רוסים מהמכון המאוחד למחקר גרעיני בדובנה ואמריקנים מהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי. היסוד נוצר על ידי הפצצת ²³⁴Am ביוני ⁴⁸Ca במאיץ חלקיקים. מההפצצה נוצר אטום ²⁸⁷Uup ו-3 אטומי ²⁸⁸Uup. כל ארבעת האטומים דעכו בתוך זמן קצר לאטומי ניהוניום תוך פליטת קרינת אלפא. היסוד החדש התפרק ליסודות טבעיים לאחר 1.3 שניות. 
ב-28 בספטמבר 2004, צוות מדענים יפני ממכון RIKEN שבטוקיו הודיע כי יצר את היסוד החדש.
במאי 2006 יצירת היסוד אומתה בשיטה אחרת (זיהוי כימי של התוצרים הסופיים של דעיכת היסוד) במכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה. בסוף שנת 2015 הכירו האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית ביסוד זה כיסוד חדש.

שם

אונונטריום היה השם הסיסטמטי הזמני שהעניק IUPAC ליסוד החדש, עם הסימון Uut. מדענים מיפן הציעו את השם "Japonium", עם סימול כימי Jp, או "Rikenium", עם הסימול Rk. בחלק מהמחקרים היסוד כונה כ-"eka-thallium".
ב-30 בנובמבר IUPAC הכריז כי השם הוא "ניהוניום", (Nihonium), על שם יפן, "ארץ השמש העולה". בכך הם מקווים לציין את העובדה שזה היסוד הראשון שהתגלה במדינה אסייתית.
Valve

היסטוריה

Valve נוסדה על ידי עובדי מיקרוסופט לשעבר גייב ניוול ומייק הרינגטון בתאריך 24 באוגוסט 1996, ושכנה בקריקלנד, וושינגטון. ב-2003 עברה Valve למיקומה הנוכחי, בלוויו, וושינגטון.
לאחר ההצלחה של Half-Life, החברה עבדה על מודים, ספין-אופים והמשכים למשחק. כל משחקי Valve הנוכחיים (החל מ-2004) נבנו על מנוע ה-Source של החברה, אשר חייב הרבה מהצלחתו למודים ומשחקי המשך. החברה פיתחה שש סדרות משחקים: Half-Life, Team Fortress, Portal, Counter-Strike, Left 4 Dead, Days of Defeat. החברה גם ידועה בתמיכתה בקהילת המודינג, וחלק ממשחקיה (הבולטים שבהם: Counter-Strike, Team Fortess ו-Days of Defeat) התחילו כמודים שנרכשו על ידי Valve ופותחו למשחקים מלאים. בנוסף, Valve מפיצה מודים שונים באמצעות פלטפורמת ה-Steam.
מאז הקמתה של Valve היא התרחבה הן בפרסומה והן בשוויה המסחרי. ב-10 בינואר 2008 הודיעה Valve על רכישת Turtle Rock Studios. ב-8 באפריל 2010, זכתה Valve בתחרות המפתחת הטובה ביותר של 2010 של מגזין Escapist לאחר שהביסה את Bioware בגמר ואת Zynga בחצי הגמר.

Steam Machine

בשנת 2013 גייב ניוול מנכ"ל החברה, הודיעה שהחברה עובדת על פרויקט חדש הנקרא "Steam Machine" ("מכונת קיטור"). ה-Steam Machine הוא בעצם מחשב ביתי נייח קטן וקומפקטי שמטרתו להוזיל את עלויות רכיביו ולהשתמש בו כמעיין קונסולת משחקים בטלוויזיה, אף על פי כן, למרות יעודו, מדובר על מחשב לכל דבר ולא קונסולת משחקים. כל Steam Machine מגיע עם הפצת הלינוקס "Steam OS", אך ניתן להחליף למערכת הפעלה אחרת בהתאם לרצון המשתמש. ה-Steam Machine יצאו ברבעון השני של 2015 תחת יצרנים שונים כמו ZOTAC ו-Alienware.

SteamOS

SteamOS היא הפצת לינוקס שמופתחת על ידי החברה ומטרתה להתאים את מערכת ההפעלה לגיימינג וסטרימינג לטלוויזיה בעיקר. SteamOS מותקנת כברירת מחדל בכל Steam Machine.
יונס יונסון

שנותיו הראשונות

יונסון נולד בוקשה שבשוודיה ב-6 ביולי 1961. אביו התפרנס בתור נהג אמבולנס ואמו עבדה בתור אחות. לאחר שלמד שוודית וספרדית באוניברסיטת גטבורג, עבד בתור עיתונאי בעיתון smalandndsposten בוקשה, ובתור כותב בצהובון שוודי בערבים, כך עד שנת 1994. בשנת 1996, הקים חברת מדיה מצליחה בשם "OTW" אשר גדלה לכ-100 עובדים.

הסבת מקצוע

לקראת סוף 2003, יונסון סבל מבעיות לחץ וכאבים רבים. למרות טיפול רפואי, בשנת 2005 נאלץ לשנות את אורח חייו לחלוטין לאחר 20 שנות תעסוקה בתעשיית התקשורת. יונסון מכר את העסק שלו ועבר לעיר סמורלנד המרוחקת עם חתולו. ב-2007, לאחר מספר שנים בהן חי בגפו, נישא לאישה נורווגית ועבר לגור בטיצ'ינו שבשווייץ, שם עמל על סיום כתיבת את ספרו שעבד עליו זמן רב, "הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם". הספר פורסם ב-2009, ותורגם לכ-26 שפות שונות (התרגום לעברית הוא של רות שפירא). הנישואין לא נחלו הצלחה והשניים התגרשו. בזמן תהליך הגירושין, נולד בנו, ולאחר מאמץ מפרך הצליח יונסון לזכות במשמורת על ילדו. החל משנת 2010, חי יונסון באי גוטלנד שבשוודיה יחד עם בנו.
ספרו השני, Analfabeten som kunde räkna ‏(2012), "האנאלפביתית שידעה לספור" יצא לאור בעברית ב-2014 גם הוא בהוצאת כתר וגם אותו תרגמה רות שפירא. הספר מגולל את סיפורה של נומבקו מיאקי, ילידת סווטו שבדרום אפריקה, ועוקב בצורה הומוריסטית אחריה במקביל להתרחשויות בעולם.
ספרו השלישי, Mördar-Anders och hans vänner (samt en och annan ovän), תרגום חופשי: "אנדרס הרוצח וחבריו (וכמה אויבים)", יצא בשוודית ב-2015. יצא לאור בעברית ב-2016 גם הוא בהוצאת כתר ובתרגומה של רות שפירא, תחת השם- "הרוצח שחלם על מקום בגן עדן".        ספר רביעי הזקן בן המאה ואחד שחשב שהוא חושב יותר מדי

הסרט

לאור הצלחת ספרו הראשון, הוחלט להסריטו על ידי הבמאי השוודי פליקס הנגרן, בכיכובו של הקומיקאי רוברט גוסטאפסון. חלקו הראשון של הסרט יצא ב-2012 וחלקו השני ב-2013, אך לא זכה להצלחה כמו הספר.
Sleeping Awake

וידאו קליפ

בסרטון של השיר רואים שתי גרסאות של הלהקה מבצעים את השיר. בחדר הראשון, הלהקה מבצעת את השיר בלבוש שחור ומשקפי שמש, בדומה לדמויות מהמטריקס. חדר זה הוא ייצוג של המציאות הווירטואלית במחשב, הידוע בשם המטריקס מסדרת הסרטים.
החדר השני הוא ייצוג של העולם המציאותי מחוץ ל"מטריקס", והלהקה בחדר זה לבושים באופנת העיר Zion, עם בגדים ישנים ומלוכלכים כמו של התושבים שם.
שתי המציאויות נראות כהשקפה אחת של השנייה, הם נעים באותו אופן אחד של השני בהשקפה כל הזמן אך הם לא רואים אחד את השני, הלהקה שנמצאת במטריקס מנגנות על כלי נגינה המותאמים לאנשים המנגנים ביד שמאל על מנת להראות כי זו באמת השקפה. בסוף הסרטון, שלושת המילים האחרונות מנפצות את המראה שמפרידה בין שני החדרים, ובכך מאפשרות לשתי הלהקות לראות אחת את השנייה.
ג'ייסון קני

ביוגרפיה

קני נולד בבולטון שבאנגליה, בנם של לורן ומייקל. כנער זכה במספר תארים באליפויות העולם ובאליפויות אירופה ברכיבה על אופניים.
הוא נבחר לסגל בריטניה לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) כחלק מקבוצת הספרינט וזכה עמה במדליית הזהב הקבוצתית ובמדליית כסף במרוץ האישי, לאחר עמיתו כריס הוי. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה בשתי מדליות זהב, בספרינט ובספרינט קבוצתי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בשלוש מדליות זהב: בספרינט, קיירין ובספרינט קבוצתי. יחד עם הוי הוא מחזיק בשיא הזכיות של ספורטאי בריטי במדליות זהב, והם מדורגים שני בכמות הכוללת של המדליות האולימפיות לאחר בראדלי ויגינס. בזכות הישגיו עוטר למפקד במסדר האימפריה הבריטית.
קני נישא בספטמבר 2016 ללורה טרוט, אף היא אלופת עולם ואלופה אולימפית ברכיבה. הם הורים לבן אחד.
מייקל ג'וזף סאבג'

ראשית חייו

מייקל ג'וזף סאבג' נולד בעיירה טטונג שבויקטוריה, אוסטרליה. כבר בתקופת חייו שם הוא החל להיות מעורב בפוליטיקה. הוא היגר לניו זילנד ב-1907, שם הוא עבד במגוון של תחומי תעסוקה: כורה, חותך פשתן ומוכר בחנות, לאחר מכן החל להיות מעורב בפעילותם של האיגודים המקצועיים. בתחילה התנגד סאבג' להקמתה ב-1910 של מפלגת הלייבור של ניו זילנד, שכן הוא ראה את ההתאגדות הזאת כלא סוציאליסטית מספיק. תחת זאת הוא היה ליושב הראש של "פדרציית העובדים של ניו זילנד" (New Zealand Federation of Labour), שהייתה ידועה בכינוי "Red Feds".

קריירה פוליטית

בבחירות הכלליות של 1911 ו-1914 העמיד סאבג' את עצמו כמועמד הסוציאליסטי של מחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז ובשתי הפעמים הוא הפסיד לנציג הליברלים, אלברט גלובר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התנגד לגיוס החובה, בטענה שלפני גיוס האנשים יש לגייס כספים. ב-1919, לאחר המלחמה הצליח סאבג' להיבחר מטעם מחוז הבחירה של אוקלנד-מערב והוא היה לחבר הפרלמנט של ניו זילנד מטעם הלייבור. הוא ייצג את מחוז בחירה זה עד למותו. הוא היה לאחד משמונת חברי הפרלמנט מטעם הלייבור ולאחר מותו של הארי הולנד ב-1933, הוא היה למנהיג המפלגה. הוא סייע בהקמתה של הברית בין מפלגת הלייבור לתנועת הרטאנה המאורית ב-1936.

ראש ממשלת ניו זילנד

בתקופת השפל הגדול, סייר סאבג' ברחבי ניו זילנד. כנואם מוכשר, הוא הגיע לכל פינה בארץ והוביל את מפלגת הלייבור לניצחון בבחירות הכלליות של 1935. בנוסף לתפקידו כראש הממשלה הוא קיבל על עצמו את תפקיד שר החוץ ואת תפקיד השר לענייני המאורים. עד מהרה הוכיחה את עצמה ממשלת הלייבור הראשונה כפופולרית ובבחירות של 1938 היא זכתה שוב בקלות כשאחוזי ההצבעה עבורה גדלו. סאבג', שסבל אז מסרטן המעי הגס, עיכב את כניסתו לטיפול כדי שיוכל להשתתף במסע הבחירות.
סאבג' הנהיג את ניו זילנד בפרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא היה זה שהכריז מלחמה על גרמניה הנאצית ב-3 בספטמבר 1939, שעות ספורות לאחר בריטניה. שלא כמו אוסטרליה, שחשה מחויבת להכריז מלחמה, למרות שהיא עדיין לא אשררה את חוק וסטמינסטר, ניו זילנד עשתה זאת כסמל לבריתה עם בריטניה ומתוך הכרה בכך שבריטניה נטשה את מדיניות הפיוס כלפי גרמניה, מדיניות שניו זילנד התנגדה לה. מצב זה הוביל את סאבג' להכריז ממיטת חוליו יומיים לאחר מכן:
"מתוך הכרת טובה על העבר ומתוך אמונה בעתיד, אנו מציבים עצמנו ללא כל חשש לצידה של בריטניה. לאן שהיא תלך, אנו נלך. היכן שהיא תעמוד, אנו נעמוד. אנו אומה קטנה וצעירה, אך אנו נצעד באחדות הלבבות והנשמות לקראת גורלנו המשותף"
סאבג' הכניס להט כמעט דתי למדיניות שלו. גישתו זו, ומותו בעודו מכהן בתפקידו, הפכו אותו לסוג של דמות איקונית של האגף השמאלי של המפה הפוליטית של ניו זילנד. כאדריכל מדינת הרווחה, תלויה תמונתו בבתיהם של רבים מתומכי תנועת העבודה. סאבג' דחה את רעיון הרציונליזם בערוב ימיו ושב לשורשיו הקתולים.
מייקל ג'וזף סאבג' מת מסרטן ב-1940. ההלוויה הממלכתית שנערכה לו כללה רקוויאם שנוהל בבזיליקת הלב הקדוש בולינגטון ולאחר מכן הועברה גופתו ברכבת לאוקלנד, שם הוא נטמן באופן זמני בעמדת תותחים בנמל. זמן קצר לאחר מכן הועברה גופתו לקפלה צדדית בקתדרלת פטריק הקדוש באוקלנד ובמקביל הוכרזה תחרות לאומית לעיצוב יד זיכרון ואחוזת קבר בגנים של בסטיון פוינט. בעוד שהדורות הצעירים בניו זילנד מודעים פחות לאישיותו, רבים מהדורות המבוגרים ממשיכים להעריץ אותו.
סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

ביוגרפיה

הנסיך הגדול (או הדוכס הגדול) סרגיי אלכסנדרוביץ' נולד בשנת 1857, והיה בנו החמישי של הצאר אלכסנדר השני.
ב-15 ביוני 1884 התחתן סרגיי עם יליזבטה פדורובנה, בתו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ונכדתה של ויקטוריה מלכת בריטניה. אחותה של אליזבת, אלכסנדרה, הייתה נשואה לאחיינו של סרגיי, הצאר ניקולאי השני.
בשנת 1888, ביקר הנסיך בארץ ישראל לרגל חנוכת כנסיית מריה מגדלנה שבהר הזיתים. הוא התרשם מהצפיפות באכסניות שבירושלים ששירתו את הצליינים שבאו לפקוד את המקומות הקדושים לנצרות, ועל כן החליט לבנות את חצר סרגיי, בניין שנמצא במגרש הרוסים, כדי שתשמש את הצליינים הרוסיים. במסגרת פעילות זו עמד בראש החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית.
בשנת 1891 מינה אותו אחיו הגדול, הצאר אלכסנדר השלישי, לתפקיד המושל הראשי של העיר מוסקבה. אחד ממעשיו הראשונים בתפקיד היה גירושם של למעלה מ-25,000 יהודי מוסקבה, בצו שפרסם בחג הפסח באותה שנה. הגירוש ארך כשנה, ובו גורשו היהודים בשלבים: תחילה הרווקים וחסרי הילדים, בהמשך גורשו בעלי המשפחות הקטנות (עד 4 ילדים) ולבסוף גורשו גם בעלי המשפחות הגדולות, שחלקן גרו בעיר יותר מ-40 שנים. נשים שביקשו להישאר בעיר אולצו להירשם כזונות כתנאי להישארותן.
בשנת 1894 מת אחיו הצאר אלכסנדר השלישי, והשלטון עבר לבנו, ניקולאי השני. בשנת 1896, בעת חגיגות ההכתרה של בן-אחיו (שסרגיי אלכסנדרוביץ' היה אחראי להן), התרחש אסון חודינקה. פקידי הממשל המקומי הועברו מתפקידם, אך סרגיי אלכסנדרוביץ' אף קודם לתפקיד המפקד הצבאי של אזור מוסקבה.
הוא היה בלתי אהוד גם על האוכלוסייה הלא-יהודית בשל התנהגותו הקשוחה, והפך מטרה לשנאתם של מתנגדי המשטר. נחשב לאשם העיקרי לאירועי הדמים בחורף 1904/05 במוסקבה, במהלך הקרבות בין כוחות הצבא לבין כוחות המהפכנים. כתוצאה מכך החליטו המהפכנים להתנקש בחייו. הוא נרצח ב-17 בפברואר 1905, כשעזב את הקרמלין במרכבתו בעיצומה של מהפכת 1905, בהתפוצצות מטען נפץ שהשליך עליו המתנקש איוואן קלאייב. הרצח תוכנן על ידי בוריס סבינקוב. שרידי גופתו נאספו ונטמנו בקבר שנבנה בתוך רצפת מנזר הפלא שבתחומי הקרמלין. המנזר נהרס בשנת 1930 בפקודת סטלין. בשנת 1995 נחשפו שרידי הגופה במהלך חפירות ארכאולוגיות שבוצעו במקום והובאו לקבורה במנזר נובוספאסק במוסקבה.
רעייתו של הנסיך, הנסיכה יליזבטה פדורובנה, נרצחה בידי הבולשביקים בשנת 1918 ביחד עם המשרתת שלה. בשנת 1921 הועברו גופותיהן לכנסיית מריה מגדלנה שבירושלים.
חצר סרגיי שהקים בירושלים, הועברה בשנת 2011 לבעלות ממשלת רוסיה.
דליה פלח

דליה פלח הוא שם עט של משורר או משוררת החפצים בעילום שמם.
שיריה של דליה פלח עוררו תשומת לב רבה עם הופעתם במוסף תרבות וספרות של הארץ. לימים פרסמה גם במקומות אחרים, אבל לא נחשפה. אף שניתנו רמזים רבים לדמות שמאחוריה היא עומדת. בתחילה רווחו שמועות בקהילה הספרותית שמאחורי שם העט הזה מסתתר/ת משורר/ת ידוע/ה, אך נראה כי אין זה כך.
שיריה של פלח מצטיינים בלשון גמישה ופשוטה, ובמגוון נושאים הלקוחים מהחיים בישראל: העוני והמצוקה, יחסי יהודים-ערבים, והמתח הקשה של החיים המודרניים. דליה פלח פרסמה את ספר שיריה הראשון, "דודי השופט המחוזי דורבן", בשנת 1997, על הספר זכתה בפרס ברנשטיין. שש שנים לאחר מכן יצא ספרה השני, "דליה פלח 2003".
לאונרדו דל וקיו

ביוגרפיה

דל וקיו נולד במילאנו במאי 1935 למשפחה דלת אמצעים. אביו נפטר חמישה חודשים טרם לידתו. הוא נמסר לאימוץ במשפחת אומנה מאחר שאמו לא יכלה לדאוג לו כלכלית. החל את הקריירה שלו בתור שוליה של מעבד מתכות, אך החליט לרתום את הידע שלו בעבודה עם מתכת כדי ליצור מסגרות למשקפיים. לכן, עבר בשנת 1961 לאגורדו בנפת בלונו, מקום מושבה של תעשיית יצרני המשקפיים באיטליה. לחברה שהקים בשותפות קרא לוקסוטיקה. בשנת 1967 החל למכור מסגרות שלמות של משקפיים, העסק גדל ונהפך לרווחי מאוד כבר בשנת 1971.
בשנת 1974 רכש חברת הפצה איטלקית. בשנת 1981 פתח סניף בגרמניה. החברה צמחה וגדלה ובשנת 1988 בין חברות העיצוב שאיתם שיתף פעולה נמנתה חברת ארמני.
מתחת לעור (תוכנית טלוויזיה)

מבנה התוכנית

מדי פרק, המנחה הילה קורח, והנסיינים ליאור דובדבני ואילן קובץ' יוצאים לבדוק איך עובד גוף האדם.
השלושה יענו על השאלות הכי מעניינות שקשורות לגוף האדם. דובדבני וקובץ' יחוו על בשרם (ועל ורידיהם, עצביהם ועורם) את כל מה שהגוף יכול לעשות. יחד עם הילה הם חושפים בעזרת ניסויים באולפן וברחוב, מערכונים, פינות, והרבה הרבה התנסויות - באולפן ובבתי החולים - את כל סודות גוף האדם.
מר קליין

תמצית העלילה

הייתה זו שנת 1942, המלחמה התנהלה במלוא עוזה וצרפת הייתה כבושה בידי הנאצים. רוברט קליין לא שת ליבו לכל ההתרחשויות הללו. בתור סוחר אומנות הוא גרף סכום נאה כתוצאה ממצבם העגום של היהודים, שהוכרחו למכור בחופזה את נכסיהם על מנת לעזוב את הארץ. מר קליין אינו מחזיק בשום נטיות פוליטיות ובוחר להישאר אדיש.
כהלם ביום בהיר השתנה מצבו. עיתון יהודי נשלח בטעות לכתובתו, והוא מגלה כי ישנו רוברט קליין נוסף המתגורר בפריז, יהודי הנרדף על ידי המשטרה. משלא עולה ביד המשטרה לאתר את קליין האחר, מתעוררים בקרבם של השלטונות חשדות לגביו וסוחר האומנות נאלץ להביא הוכחה להיותו ממוצא נוצרי. לא חולף זמן רב והוא מצוי בעיצומו של מרדף על מנת ללכוד את בעל השם הדומה לו ולגלות מה קרה.

סמליות ורמזים

אף על פי שלוסי משלב מרכיבים היסטוריים לתוך הסרט (כגון Rafle du Vel'd'hiv), הרי זה יותר מאשר שחזור של הווי החיים של היהודים בזמנו של משטר וישי. ניתוח מדוקדק של הסרט ערך מבקר הסרטים דומיניק אוביה והוא מחשיב אותו כיצירת מופת של הקולנוע הצרפתי. 
ניתן להבחין בסרט כי הוא מושפע מהסיפור מעבודתו של פרנץ קפקא, הסיפור "הגלגול" מספר את שינוי הצורה האכזרי והפתאומי של אדם שנהפך כהלם ביום בהיר לחרק. ניתן לראות פה גם את עקבות הרומן "הטירה" של קפקא, המתאר את מסעו של אדם בחיפוש אחר זהותו שלו על ידי התוודעות ל"אחר". ב"משפט" מדגים קפקא כיצד אדם נאשם נהפך מוצא אל מחוץ לחוקיה של החברה.
ביטוי לעמדותיו הפוליטיות של הבמאי, ג'וזף לוסי, כלפי ישראל, ניתן למצוא באחת הסצינות האחרונות של הסרט. במרכז האיסוף (כנראה דראנסי) מקריא אחד הז'אנדרמים הצרפתים שמות של היהודים המיועדים לגירוש ברכבת. השם הראשון ברשימה הוא "מחמוד המשארי", כשמו של בכיר אש"ף שחוסל בפריז על ידי המוסד בשל מעורבותו בטבח הספורטאים הישראלים במינכן ב-1972.

פרסים

בפסטיבל הקולנוע בקאן שנערך ב-1976 היה הסרט מועמד לפרס דקל הזהב, אך הפסיד ל"נהג מונית".
מר קליין זכה בפרס הסזאר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, בעוד שלוסי זכה בפרס הסזאר כבמאי הטוב ביותר. אלכסנדר טראונר זכה בפרס הסזאר עבור העיצוב הטוב ביותר ופרט לכך היה הסרט מועמד לפרסי סזאר בארבע קטגוריות נוספות.
הלמה של אוריסון

הלמה של אוריסון היא תוצאה בסיסית בטופולוגיה קבוצתית, שהוכחה על ידי המתמטיקאי הרוסי-יהודי פאבל סמואילוביץ' אוריסון, ממייסדי הענף. הלמה, אותה הוכיח אוריסון בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, נחשבת לפעמים לתוצאה הלא טריוויאלית הראשונה בתחום.
הלמה של אוריסון קובעת שבמרחב נורמלי, אפשר להפריד בין קבוצות סגורות באמצעות פונקציה רציפה, כלומר: לכל שתי קבוצות סגורות וזרות A ו-B, קיימת פונקציה רציפה f מן המרחב כולו לקטע , כך ש-  ו- . הלמה אינה מבטיחה הפרדה מדויקת בין הקבוצות - זוהי תכונה המאפיינת מרחבים נורמליים באופן מושלם, ואינה מתקיימת בכל מרחב נורמלי.
כל מרחב מטרי, וגם כל מרחב האוסדורף קומפקטי הם מרחבים נורמליים, וכך הלמה זוכה לשימושים רבים בטופולוגיה. אחד השימושים החשובים שלה הוא ההכללה הקרויה משפט טיטצה.

רעיון ההוכחה

בין A ל-B בונים באופן אינדוקטיבי מעין טבעות בצל מקוננות, כאשר הטבעת שהיא A מתאימה לערך 0 והטבעת האחרונה, שמחוץ לה זה B מתאימה לערך 1. עבור נקודה שלא ב-A ולא ב-B הערך ניתן באמצעות האינדקס המינימלי של הטבעת שעדיין מכילה אותו.
סטן וולס

סטנלי וולס (Stanley Wells), שכונה על ידי חבריו "סטן", היה חסיד אומות העולם בריטי, אשר השתתף בהצלתה של יהודיה בשם חנה שרה ריגלר במהלך השואה. בזכות מעשה ההצלה, זכה לקבל את אות גיבור השואה הבריטי ואת אות חסיד אומות העולם, מיד ושם.

מעשה ההצלה

סטן וולס השתייך לקבוצה של  שבויי מלחמה  בריטים, אשר נשבו בשנת 1940 בצרפת, והוגלו מזרחה למחנה שבויים  גרמני סמוך לחוף הים הבלטי. בזכות "דמם הארי" הם עבדו בחוות חקלאיות באזור.
באסם של החווה אשר בו עבד וולס, מצא באחד הימים את שרה מטוסון, יהודיה ילידת שאולאי שבליטא, אשר חמקה מצעדת מוות ומצאה מסתור באסם זה. תחילה הוא נתן לה מזון, ואחר כך הביא אותה לפני האסירים האחרים כשהיא עטופה במעיל צבאי ישן. האסירים האחרים נדהמו ממצבה הרפואי הקשה והתגייסו לעזור לה.
הם הבריחו אותה לתוך מחנה השבויים שלהם, מחנה B20 שליד גרוס גולמקאו (Gross Golmkau), שם הסתירו אותה בתוך מתבן. לאור מצבה הגופני שהמשיך להיות קשה, הם התחלקו בטיפול בה. הם הביאו לה מזון, טיפלו בכוויות הקור מהן סבלה, השיגו פראפין על מנת להלחם בכינים בשערה, רחצו אותה ודאגו שתבריא. הסכנה שתיחשף הייתה רבה, מאחר שממש מחוץ למגוריהם הייתה תחנת משטרה. הסוסים בהם השתמשו השוטרים, הוחזקו ממש באותו אסם ושרה הוסתרה במתבן שמעליהם. הם ניסו לברר אודות בני משפחתה אך נכשלו בעיקר בשל התפרצות  מגפת טיפוס במחנה שבו שהו. לקראת סוף המלחמה, מציליה של שרה היו צריכים לעזוב את המחנה, ובערב פינויים, הם העבירו אותה לטיפולה של אשה מקומית שתטפל בה עד להגעתו של הצבא האדום. שרה שרדה את השואה, ובסיומה היא מצאה כי היא היחידה ששרדה מכל משפחתה. היא עזבה את אירופה והיגרה לארצות הברית. על מנת להנציח את זכרה של אחותה, הוסיפה את השם חנה לשמה. את שמותיהם של אביה, אמה, אחותה, שני דודיה, ארבע, דודותיה וששת בני דודיה אשר נספו בשואה, היא הנציחה בדפי עד שנמסרו ליד ושם. במשך שנים רבות ניסתה לאתר את מציליה, אך רק כ-25 שנים לאחר סיום המלחמה מצאה אותם ויכלה לחדש עמם את הקשר.

הכרה

ב-2 בנובמבר 1988 הכיר יד ושם בסטן וולס כחסיד אומות העולם יחד עם ג'ורג' המונד, טומי נובל ואלן אדווארדס. לאחר כחצי שנה, ב-15 במרץ 1989, הצטרף אליהם רוג'ר לטצ'פורד והוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. ביל קיבל, ברט המבלינג, ביל סקרוטון, ג'ק בקלי וווילי פישר גם הוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר למעלה מעשור, ב-11 באוקטובר 2011.