google/wiki40b huggingface dataset:
מדיניות פיסקלית

מְדִינִיּוּת פִיסְקָלִית, בשונה ממדיניות מוניטרית, היא מונח במקרו-כלכלה המתאר את ניהול מערכת המשתנים הריאליים של המשק. מונח זה מתייחס כמעט תמיד להוצאות הממשלה והאופן שבו הן ממומנות - על ידי הטלת מיסים או יצירת חוב ציבורי.
במדינות המערביות מקובל כי המדיניות הפיסקלית נמצאת באחריות הממשלה, בניגוד למדיניות המוניטרית הנמצאת באחריות הבנק המרכזי.
התפיסה השלטת כיום בקרב כלכלנים מכונה "הנייטרליות של הכסף" או "הדיכוטומיה הקלאסית", ולפיה בטווח הארוך שינויים נומינליים אינם משפיעים על הגורמים הריאליים של המשק. כלומר, ההשפעה ההדדית בין המדיניות המוניטרית והמדיניות הריאלית מתקיימת רק בטווח הזמן הקצר.

מונחים

כאשר הממשלה מוציאה יותר מסך הכנסותיה, כפי שנוהגות בפועל רוב הממשלות, אנו נאמר כי לממשלה יש גירעון פיסקלי. הגירעון יכול להיות ממומן על ידי מכירת נכסי המדינה או על ידי הנפקת אגרות חוב או מלווים לציבור במטבע המקומי (חוב פנימי) או על ידי קבלת הלוואות מחו"ל (חוב חיצוני). לבסוף, יכולה הממשלה, בדרך כלל על ידי הבנק המרכזי, ליצור אשראי חדש ולשלם באמצעותו.
כאשר ממשלה נוקטת מדיניות פיסקלית מרחיבה היא מגדילה את הוצאותיה באופן גרעוני או מצמצמת את גביית המיסים. המצב ההפוך ייקרא מדיניות פיסקלית מרסנת.

שימוש במדיניות פיסקלית

הכלכלן ג'ון מיינארד קיינס, מייסד אסכולת הכלכלה הקיינסיאנית, טען שהמדיניות הפיסקלית הממשלתית היא כלי רב עצמה המסייע לממשלה לבצע שינויים במשק. קיינס גרס כי לקחי השפל הגדול מלמדים אותנו כי המדיניות המוניטרית לבדה אינה מספיקה כדי להחזיר את המשק לאיזון, ובאמצעות מדיניות פיסקלית מרחיבה ניתן לגרום לשוק להגיע למצב של תעסוקה מלאה ולמנוע עודפי היצע הגורמים למיתון. הגדלת הוצאות הממשלה, למשל על ידי ביצוע עבודות תשתית כגון סלילת כבישים באופן ציבורי, מסייעות למשק בכך שהן מזרימות ביקוש חדש למוצרים ושירותים, בשיעור הנגזר מהמכפיל הקיינסיאני, ומאפשרות ליצרנים לספק ביקוש זה על ידי ייצור נוסף באמצעות העסקת עובדים נוספים.
באופן כללי יותר, מקובל לדבר על מדיניות אנטי-מחזורית: כשם שיש לנקוט מדיניות פיסקלית מרחיבה בעת מיתון, כך יש לנקוט מדיניות פיסקלית מצמצמת או מרסנת בשעת גאות. על ידי הקטנת הוצאות הממשלה בתקופה של תעסוקה מלאה וצמיחה גבוהה, ניתן אמנם למתן את הקיצוניות של מחזור העסקים ולמנוע תקופת שפל חריפה בעתיד. אך בפועל ממשלות אינן נוהגות על פי רוב להילחם בגאות ושגשוג כלכלי באופן זה. בעולם המערבי יהיה זה בדרך כלל הבנק המרכזי שיילחם באינפלציה, שהיא תוצאה שלילית של גאות, על ידי העלאת שער הריבית במשק.

ביקורת

כלכלנים מוניטריסטים כגון מילטון פרידמן סבורים כי הממשלה אינה יכולה להשיג דבר באמצעים המתוארים לעיל ואף גורמת נזק כאשר היא מממנת את גרעונה על ידי הזרמת כסף חדש לשוק. הגדלת היצע הכסף היא לדידם הגורם היחידי לעליית מחירים. הם אף מתנגדים להתערבות המדינה במדיניות מוניטרית, לפיה יש להשתמש במדיניות מוניטרית - לקבוע שער ריבית גבוה כדי לרסן (או נמוך, כדי לעודד) פעילות כלכלית.
קורדובה (ספרד)

היסטוריה

העיר נבנתה במאה השנייה לספירה בתקופת האימפריה הרומית, ובמקום ניתן למצוא שרידים לעברה המפואר, דוגמת אמת המים הרומית. 
בשנת 711 לספירה נכבשה קורדובה על ידי המוסלמים, (המכונים לעיתים מורים). כך החל העידן המוסלמי שארך בקורדובה למעלה מחמש מאות שנה. במהלך תקופה זו הייתה קורדובה לגדולה בערי אירופה, והפכה למרכז אמנות ולימוד אסלאמי, וגם אחד המקומות המקודשים לאסלאם.
בין השנים 750 ל-929 הייתה קורדובה לבירת האמירות הספרדית המוסלמית שנקראה גם אל-אנדלוס ולאחר מכן משהפכה ספרד לחליפות, שנקראה גם חליפות קורדובה, הייתה קורדובה לבירתה. במהלך המאה העשירית תוארה קורדובה כעיר גדולה ועשירה שהיו בה יותר מ-1000 מסגדים ויותר מ-600 מרחצאות. יש המשערים שבין 935 לשנת 1013 הייתה קורדובה העיר הגדולה בעולם. 
תקופת השלטון המוסלמי הייתה תקופה של פריחה ושגשוג גם לקהילה היהודית במקום. אולם הביטחון לא היה רציף: בשנת 1013, במהלך מלחמות השלטון שחוותה ח'ליפות קורדובה, גירש מנהיג הברברים סולימאן את רובה של הקהילה היהודית. מאוחר יותר, בשנת 1148, הציגו  אל-מוואחידון לקהילה היהודית שתי אפשרויות: התאסלמות או מוות. חלק מן הקהילה התאסלם, בעוד אחרים ברחו מן העיר, וביניהם גם הרמב"ם יליד העיר. 
יהודי מפורסם נוסף שחי ופעל בקורדובה, היה חסדאי אבן שפרוט, יועצו של ח'ליף קורדובה, במאה ה-10.  
בשנת 1236 נכבשה קורדובה על ידי הנוצרים במלחמת הרקונקיסטה החמישית שהובלה על ידי פרננדו השלישי מלך קסטיליה ולאון. עם הכיבוש הנוצרי, ואחר כך עם גירוש יהודי ספרד, נקטעו החיים היהודיים במקום.
אילניתיים

מאפיינים

אורכם נע בין סנטימטר אחד ל-10 סנטימטר. לאילנתיים צבעי הסוואה - לרוב אפור, ירוק וחום; והם ניזונים מחרקים. תוחלת חייהם מעל 20 שנה.
חלק ניכר מהמינים במשפחה חיים על גבי עצים (אילנות), ומכאן נגזר השם "אילנית" בעברית.
לפני הרבייה, הזכרים משתמשים בקולות חזקים של קרקורים על מנת לקרוא לנקבות. המינים במשפחה זו ידועים בדרכים המיוחדות בהן הם שומרים על ביציהם.
בניגוד לדעה העממית, ולדמיון לכאורה, משפחת האילניתיים שונה מבחינה טקסונומית ממשפחת הצפרדעיים.
הנציג היחיד של משפחת האילניתיים החי בישראל הוא אילנית מצויה (Hyla savignyi).
20 שנה בלי ברית המועצות

היוצרים

אלכסנדר גנטלב – במאי סרטי תעודה רבים, ביניהם: כנרים (2011), גנבים בחוק (2010), כמו בבית (2009), מבצע יורש (2008), יולקי פאלקי (2007).
ולדימיר ביידר – מנחה ועורך הטקסט לסדרה. עיתונאי ישראלי, סופר, מחזאי, כתב המגזין אוגוניוק בישראל. עלה לארץ בשנת 1995. 
סשה קליין – קולנוען, מפיק, מרצה לבימוי ויצירה קולנועית וטלוויזיונית בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, יוצר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה רבות. עלה לארץ בשנת 1974.
הפועל אשדוד

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1957 והשתתפה בטורנירים ובליגות לא מוסדרות עד שנת 1959. בתחילת עונת 1959/1960 נרשמה הקבוצה לליגה ג' ובשנתיים הראשונות אירחה במגרש של מושב שדה עוזיהו. מעונת 1961/1962 משחקיה הביתיים החלו להתקיים ב"מגרש המעברה" באשדוד. את עונה זו סיימה הקבוצה במקום השני והשתתפה בפלייאוף המבחן לעלייה לליגה ב', אך כשלה מול קבוצות מהמחוזות המקבילים: הפועל דימונה, הפועל בית שמש והררי תל אביב.
בעונת 1962/1963 הובסה הקבוצה 10-1 על ידי מכבי יפו במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע המדינה. בסיום עונת 1963/1964, סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ג' (מחוז דרום) ועלתה לשלב המבחנים מול הפועל דימונה. אך הדימונאים לא הופיעו להתמודדות במגרש ברחובות, ונקבע כי הפועל אשדוד תעפיל לראשונה בתולדותיה לליגה ב'.
בסיום עונת 1969/1970 נפסלה העפלתה של הקבוצה לליגה א' על ידי ההתאחדות לכדורגל, עקב חשד להטיית משחק ובמקומה עלתה הפועל בית שמש מהמקום השלישי. בסיום עונת 1970/1971 העפילה לראשונה לליגה א'.
בעונת 1975/1976 נפגשו באצטדיון הי"א קבוצות הפועל אשדוד ובית"ר אשדוד פעמיים לדרבי בליגה השנייה, בתום העונה העפילה לליגה הארצית.
הקבוצה שיחקה מספר עונות בליגה הארצית ובסיום עונת 1978/1979 נשרה לליגה א' מהמקום האחרון. בעונת 1982/1983 חזרה הקבוצה להשתתף בדרבי של אשדוד, והפעם מול מכבי עירוני אשדוד. בסיום העונה נשרה לליגה ב' מהמקום הלפני אחרון.
בסיום עונת 1986/1987 העפילה הקבוצה לליגה א' לאחר ארבע שנים של היעדרות. בסיום עונת 1988/1989 הייתה הקבוצה על סף העפלה לליגה הארצית אך לבסוף סיימה במקום השני בלבד והפסידה את העלייה להפועל ראשון לציון. שנה מאוחר יותר סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה א' והעפילה לליגה הארצית אחרי היעדרות בת 11 שנים.
הפועל אשדוד שיחקה בליגה הארצית במשך תשע שנים רצופות, ברובן השתתפה במאבקי התחתית, למעט פעמיים בהן נאבקה הקבוצה על העלייה לליגה הבכירה, בשנת 1995 ובשנת 1998, אך לא הצליחה בכך.
בקיץ 1999 התאחדה הקבוצה עם מכבי עירוני אשדוד לקבוצה אחת, ששמה מועדון ספורט אשדוד.
בקיץ 2001, כשנתיים לאחר האיחוד, הקימו מספר יוצאי הפועל אשדוד קבוצה חדשה בשם "הפועל נמל אשדוד" ורשמו אותה בליגה ג'. הסיבה העיקרית לכך הייתה חוסר שביעות רצונם של אנשים אלו מהיעלמות השם "הפועל אשדוד" ומאיחוד קבוצות הכדורגל היריבות באשדוד. בעונתה הראשונה הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה ב', ובשתי עונתיה בליגה ב' סיימה במקום הרביעי, אך בתום העונה השנייה התפרקה עקב מחסור בתקציב.

הקמה מחדש

באפריל 2015 הוקמה קבוצת "האדומים של אשדוד 1957", כקבוצת אוהדי הפועל אשדוד המקורית, להבדיל מקבוצה נוספת הנושאת את השם "הפועל בני אשדוד" בבעלותו של יעקב שטרית אשר מחזיק בשם "הפועל אשדוד". לאחר כחודשיים מההקמה הוחתם המאמן מוריס ז'אנו. בעבר נעשו מספר ניסיונות לאחד בין שני המועדונים, אך הדבר לא יצא לפועל, עקב אי הסכמה בין הצדדים.
ב-29 במרץ 2017 הודיעה העמותה על הצלחתה, לאחר מאבקים משפטיים, לרשום את הקבוצה תחת אגודת הפועל והורשתה להשתמש בסמל הפטיש והמגל בסמלה. ]
ב-22 באפריל 2017 העפילה "הפועל אדומים אשדוד" לליגה ב' לאחר ניצחון 1-6 נגד מכבי קריית עקרון במחזור הנעילה של העונה. לקראת עונת 2017/2018 חתמו בקבוצה שחקנים עם עבר בליגת העל כגון: דוד רביבו, רחמים צ'קול ויאיר אזולאי ובסיום העונה העפילה לליגה א', לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה ב', ללא הפסד במשך כל העונה.
שון ג'ונס

קריירה במכללות

ג'ונס החל לשחק באוניברסיטת מרכז טנסי בשנת 2010.
בארבע שנותיו באוניברסיטה שיחק ב-131 משחקים, וב-62 מתוכם עלה בחמישייה הפותחת.

קריירה מקצוענית

לאחר שלא נבחר בדראפט 2014, ניסה ג'ונס להתקבל לליגה הטובה בעולם דרך ליגת הקיץ. הוא שיחק במדי לוס אנג'לס קליפרס, ולאחר-מכן עבר למיאמי היט. אולם לא התקבל ל-NBA, ועבר לשחק בליגת הפיתוח, במדיה של סו פולס סקייפורס. ב-49 משחקים במדי הקבוצה העמיד ג'ונס ממוצעים של 13.1 נקודות 8.8 ריבאונדים ו-1.2 חסימות למשחק.
לקראת עונת 2015-2016 שיחק שוב בליגת הקיץ, הפעם במדי הוושינגטון ויזארדס, אולם שוב לא התקבל, ולכן הצטרף לאנדורה מליגת ה-ACB.
לאחר עונה במדי אנדורה, בה סיימה הקבוצה במקום ה-14 בליגה, חתם ג'ונס לשלוש שנים בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית. באפריל 2017 הושאל לאבלינו האיטלקית. ביוני 2018 חתם בדינמו סאסארי. ב-21 באוגוסט 2018 חזר לישראל וחתם לעונה אחת בהפועל חולון.
חליל קלאסי

חליל קלאסי הוא שמם הכולל של חלילים אירופיים אשר יוצרו בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. חלילים אלו היו החלילים מרובי המפתחות המערביים הראשונים, אשר זכו לתפוצה כלל אירופאית רחבה.
החליל הקלאסי הוא למעשה תוצר אבולוציוני של חליל הבארוק, הידוע גם כטרברסו. כלי זה היה בעל שישה חורים לאצבעות וחור אחד נוסף שהיה מכוסה, ונפתח באמצעות מפתח (קלאפה). החליל היה בנוי לפי הסולם רה מז'ור, אם כי לא בכוונון מושווה; היו בו שתי טרצות גדולות נמוכות מאוד - פה דיאז ודו דיאז. על מנת לנגן את כל רצף הצלילים הכרומטי, היה צורך להשתמש ב"אצבועי מזלג", כלומר, אצבועים שבהם משני צדיו של חור בלתי מכוסה, יש רצפים של חורים מכוסים. אצבועי מזלג דרשו לרוב תיקון של גובה הצליל, ויצרו גון צליל שונה, וכהה במעט מן הצלילים שאינם באיצבועי מזלג. 
מטרת תכנונו של החליל הקלאסי היא ליצור אחידות בגון הצליל, ולקרבו אל הכוונון המושווה. לשם כך נוספו לדגמים הראשונים של החליל הקלאסי שלושה מפתחות, ולפיכך גם קידוח של שלושה חורים חדשים בחליל. חורים אלו יצרו את הצלילים פה, סול דיאז וסי במול. כמו כן נעשו גם שינויים קלים בגופו של החליל עצמו ובחורים הקיימים, על מנת להתאים אותם למצב החדש. דגם זה החל להיות נפוץ כבר בשנות ה-70 של המאה ה-18, אם כי חלילנים מקצועניים העדיפו להשתמש בחליל בעל מפתח אחד. בפורטרטים של חלילנים ידועים מן התקופה (למשל, החלילן פרנסואה דוויאן, שצוייר בסוף המאה ה-18), ניתן להבחין כמעט תמיד שהם אוחזים בחליל בעל מפתח אחד.
כחלק מהתפתחותו של החליל הקלאסי, נעשו ניסיונות להגדיל את מנעדו של החליל בטון שלם כלפי מטה על לצליל דו, ובכך להוסיף לו שני חורים ושני מפתחות נוספים. היו שנמנעו מלהשתמש בפטנט זה מאחר שהוא מעוות את האינטונציה של החליל ומשנה את האיזון שלו. עם זאת, חלילים בעלי רגל דו החלו להיות נפוצים מאוד.
החל מסוף המאה ה-18 החל להופיע חליל בעל שני מפתחות נוספים בגוף החליל. מפתח אחד נקדח בעבור חור חדש אשר יצר את הצליל דו. מפתח שני נקרא "פה ארוך"; מאחר ששימוש במפתח פה יחיד באצבע הרביעית של יד ימין לא היה מתאפשר כאשר אצבע זו הייתה עסוקה בלסתום חור (בשביל צלילים כמו רה ומי במול), נוצר מפתח חדש לשימוש בזרת של יד ימין, אשר החליף את "פה קצר" בעת הצורך. בחליל זה נעשו גם שינויים נוספים בצורת פיית הנשיפה ובקדח של הצינור (למשל, הוספת טבעת מתכת במפרק הראש), בעיקר על מנת להגדיל את עוצמת הצליל.
הדגם של החליל בעל ששת המפתחות (או שמונת המפתחות, אם הייתה לו רגל דו) היה נפוץ זמן רב, גם כשהחל להופיע החליל הרומנטי בעל המנגנון המסובך, שלו תשעה עד שישה עשר מפתחות, והוא למעשה גלגול של החליל הקלאסי. החליל בגרסתו המודרנית הוצג לראשונה בשנת 1851 על ידי בונה החלילים תאובלד בהם. חלילו של בהם החליף את כל דגמי החלילים המבוססים על חורים סגורים (דהיינו החליל הקלאסי והחליל הרומנטי) בצרפת, שנים ספורות לאחר הופעתו. באנגליה הוא נעשה פופולרי מיד אחר כך, ובגרמניה רק בתחילת המאה ה-20. 
כיום זוכה החליל הקלאסי לעדנה בביצועים אותנטיים של מוזיקה מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. לרוב דגמים שלו נבנים מהעתקים היסטוריים, אם כי ישנם חלילים קלאסיים שהשתמרו במצב המאפשר נגינה עליהם.
פריצת iOS

פריצת iOS היא תהליך הסלמת הרשאות המאפשר למשתמש להסיר את ההגבלות שיצרה חברת אפל במערכות ההפעלה iOS ו-tvOS שבמכשירים ניידים מתוצרתה, כמו iPad,‏ iPhone,‏ iPod Touch‏ ו-Apple TV. המכשירים הניידים של אפל תוכננו על ידה כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פעולה זו בדרך כלל עושה שימוש בסדרה של טלאי תוכנה בליבת מערכת ההפעלה.
פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר באמצעות ערכות נושא, והתקנה של תוספים וכלים שימושיים למערכת ההפעלה שאינם זמינים דרך חנות האפליקציות הרשמית. תוספים, אגב, שחלקם אומצו על ידי אפל במהלך השנים. בנוסף, בעזרת הפריצה ניתן להתקין כלים המאפשרים התקנה של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן (דבר שהפך את הפריצה לפופולרית).
הפריצה הנפוצה ביותר היא פריצה באמצעות התוכנה "redsn0w", שפותחה על ידי קבוצת ההאקרים Dev-Team.
הפריצה באמצעות התוכנה נעשית על ידי הכנסת המכשיר למצב DFU (מצב בו ניתן לעשות הפעלות מחדש ומחיקות כלליות, אך עם מעקף של חומות האבטחה שמוצבות על ידי אפל), ובעזרת קודים מתקינה אוטומטית את Cydia על המכשיר.
הליך הפריצה הפשוט ביותר הוא שינוי ב"סים" של אייפון, כך שניתן יהיה לעשות בו שימוש באמצעות כל חברה סלולרית. פריצה מקיפה יותר נועדה לשנות את הקושחה של אפל. גרסאות פריצה כאלו יוצאות זמן מה אחרי הוצאת עדכון למערכת ההפעלה iOS, והן מנוטרלות בעדכונים הבאים של מערכת ההפעלה. סוג אחר של פריצה מכוון לנסות לשמר את התוכנות הבלתי חתומות. עד היום, כל עדכון של מערכת ההפעלה מאלץ את המשתמש בגרסה פרוצה לבצע את הפריצה מחדש ולהתקין על המכשיר את כל התוכנות הבלתי חתומות מחדש.
חסרונותיה הבולטים של פריצת מכשירים המבוססים על מערכת ההפעלה iOS הם האטה ניכרת במהירות העבודה, ביישומים שלא נבדקו על ידי אפל, ותפוגת האחריות. חברת אפל מסירה את האחריות ממכשיר פרוץ, גם אם לבעל המכשיר חבילת אחריות בתוקף, אך ניתן להחזירה על ידי פירמוט המכשיר (ריסטור).
כשגרסה 6.1.3 יצאה אפל הצליחה לחסום את פריצת evasi0n שפורצת את האייפון 5, אבל לאחר כמה זמן התוכנות redsn0w ו-sn0wbreeze עברו עדכון גרסה שמאפשר לתוכנות לפרוץ את 6.1.3.
בגרסאותיה האחרונות של ה-iOS, לקחו לחברי קבוצות הפריצה חודשים ארוכים לפתח פריצה עקב האבטחה הכבדה שאפל הוסיפה לקושחותיה.

חוקיות הפריצה

אפל טוענת שפריצת המכשיר אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליו, אולם ספריית הקונגרס בארצות־הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה עצמו אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי (DMCA)" כלל זה אינו חל על השימושים במכשיר הפרוץ, כמו הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמיד בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל משנים פריטים במערכת ההפעלה של המכשיר, ואלו מבטלים את הפריצה ומסירים תוכנות שהורדו בחסותה, כשמפתחי תוכנות הפריצה, מצידם, עמלים כדי ליישם שינויים לעקיפת שינויים אלו של אפל.
אברהם נומה

ביוגרפיה

אברהם נומה נולד בעיראק לסלים ונזימה נומה ועלה לארץ עם משפחתו באפריל 1951 והתגורר בבאר שבע.
נומה החל לשחק כילד בליגות העירוניות מיסודו של אהרון בן יעקב ועלה לשורות הקבוצה הבוגרת ב-1964 בעת שהיה בן 17. ברוב הקריירה שלו שיחק כחלוץ ולעיתים רחוקות שיחק גם בעמדות נוספות כגון קשר ימני.
בעונת המשחקים 1966/1968, גברה קבוצתו של נומה, הפועל באר שבע
פעמיים על קבוצת מכבי תל אביב שזכתה באליפות. במשחק השני (משחק חוץ), שנערך לעיני 6000 צופים באצטדיון המכביה בתל אביב ושהסתיים בתוצאה של 0:3 היה זה נומה שפתח במסכת השערים. בסיום עונה זו, שהייתה העונה הארוכה בתולדות הליגה הלאומית הוא זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. שנה לאחר מכן (1968/1969), למרות שקבוצתו החלשה סיימה במקום 14, מקום אחד לפני ירידה לליגה הארצית, הוא סיים במקום הרביעי.
במהלך שנות ה-70 סיים נומה במספר עונות כמלך השערים של הפועל באר שבע. בסיום עונת 1972/1973 הוא הבקיע שלושער במשחק הביתי האחרון לעונה זו, נגד קבוצת מכבי חיפה, שהסתיים בניצחון קבוצתו 2:4. היה שותף לשתי האליפויות בהן זכתה הפועל באר שבע (1974/1975 ו-1975/1976). 
במשך כל העונה (1976/1977) שלאחר שתי האליפויות, נעדר נומה בשל פציעה קשה וקבוצתו סיימה במקום 13, מקום אחד לפני ירידה לליגה הארצית.
במהלך עונת 1978/1979 עבר לקבוצת בית"ר באר שבע, ובה סיים את הקריירה.
בסך הכל שיחק נומה 15 עונות במדי הפועל באר שבע והבקיע 64 שערים בליגה העליונה.
נומה בלט במהירותו, בניידותו במחצית הקדמית של המגרש, באתלטיות וביכולת הניתור והנגיחה שלו. נחשב גם כ"שחקן נשמה" שנהג לעיתים להלהיב את האוהדים ולעיתים להתעמת עם חבריו על המגרש ואף עם אוהדים שהקניטו אותו.
לאחר הפרישה החל נומה בקריירת אימון במחלקות נוער במספר מוסדות בבאר שבע.
שרון פרדו

קורות חיים

שרון פרדו קיבל תואר ראשון(1996)ושני(1997) במשפטים מאוניברסיטת שפילד באנגליה, בשנת 2003 קיבל תואר דוקטור מהפקולטה לפוליטיקה ומדעי החברה, אוניברסיטת גנט בבלגיה בנושא "The Euro-Mediterranean Partnership: From European Unilateralism to Regional Regime" ובשנת 2005 הגיש פוסט דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בנושא: “The Euro- Mediterranean Partnership: In Search for the New Euro Mediterranean Region”.
פרופ' פרדו הוא חוקר בכיר במרכז הלאומי למצוינות במחקר ובהוראת הלימודים האירופיים ע"ש ז'אן מונה – המרכז לחקר פוליטיקה וחברה אירופית (CSEPS), שבראשו הוא עמד בין השנים 2005-2017. הוא עורך-שותף של סדרת הספרים האקדמיים "אירופה והעולם" בהוצאת הספרים לקסינגטון. פרופ' פרדו הוא עמית מחקר בכיר נלווה ב"מרכז הלאומי לחקר אירופה" (NCRE) באוניברסיטת קנטרברי בניו זילנד, חבר הנהלת המועצה הישראלית ליחסי חוץ (ICFR), חבר הוועד הפועל של העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים וחבר לשכת עורכי הדין בישראל.
ממקימי המשרד לשיתוף פעולה אזורי, בו שימש כמנהל תחום הפרויקטים וכעוזרו הבכיר של מנכ"ל המשרד. בתפקידיו אלה כיהן תחת השרים שמעון פרס, ציפי לבני ורוני מילוא.
תחומי המחקר שלו מתמקדים בממדים הפוליטיים/המשפטיים של מדיניות החוץ והביטחון האירופית. במחקריו הוא מתמקד בפיתוחו של המרחב האירופי-ים-תיכוני ובמערכת יחסי ישראל והאיחוד האירופי. פרופ' פרדו פרסם ספרים ומאמרים אקדמיים רבים בנושאים אלה והוא מחברם של הספרים Normative Power Europe Meets Israel: Perceptions and Realities (Lexington Books, 2015), Israel and the European Union: A Documentary History (Lexington Books, 2012, 2014; with Joel Peters), Uneasy Neighbors: Israel and the European Union (Lexington Books, 2010; with Joel Peters). פרופ' פרדו מלמד קורסים שונים העוסקים בחקר תהליך האינטגרציה האירופית, הדיפלומטיה והמשפט הבינלאומי הפומבי.
יהודי יפו

ההתיישבות היהודית ביפו בעת החדשה, החלה בראשית המאה ה-19. היישוב חודש עקב ריבוי קווי האוניות שהגיעו לנמל יפו מאירופה. הנמל היה שער הכניסה היחידי לארץ-ישראל. ומאז שהונהג מתן ההגנה לאזרחי מדינות זרות, החלו להגיע לארץ נוסעים רבים. לשיא הגיע היישוב היהודי בעשור השנים לפני מלחמת העולם הראשונה. ייסוד תל אביב בשנת 1909 וגירוש יהודי העיר בזמן המלחמה הביאה לירידה במספר תושביה היהודים: מ-8,000 נפש בשנת 1907 ל-5,000 נפש בשנת 1922. מאורעות תרפ"ט והמרד הערבי הגדול הביאו לירידה בנוכחות היהודית ביפו.
והגורם לעזיבתם היה הצפיפות והחוסר במבני מגורים (קניית נכסים ביוקר).

יחסי יהודים-ערבים בתקופת המנדט הבריטי

לאורך כל התקופה בה שלט המנדט הבריטי בארץ ישראל, היחסים בין היהודים לערבים ביפו תמיד נעו בין שיתוף פעולה לסכסוכים. יפו, בדומה לכלל הארץ, חוותה שינויים כלכליים ותרבותיים – גידול דמוגרפי וגידול מסחרי, פיתוח הנמל, בניין הדואר ומרכזיית הטלפונים, שיפור התברואה, התרחבות התחבורה וחיזוק השכונות. פיתוחים אלו השפיעו על יחסי המסחר, הכלכלה והתרבות בין הערבים ליהודים וחיזקו אותם. לצד זה, תושבי יפו, היהודים והערבים, חוו את המתיחות ואת הפרעות על בשרם לאורך כל אותה תקופה – מאורעות תר"פ, תרפ"א, תרפ"ט, החרם הכלכלי ב-1921 וב-1929, מהומות 1933, מאורעות 1936, הצהרת בלפור, תחילת מלחמת העצמאות ועוד. המצב המתוח בארץ בכלל וביפו בפרט גרם לעליות ומורדות ביחסי יהודים-ערבים ביפו.
שינוי משמעותי ביחסים היה סביב פרעות תרפ"א, בעקבותיהן עזבו תושבים יהודים רבים את העיר. שינוי נוסף היה קשור במאורעות 1936 אז סופחו שכונות יהודיות לתל אביב (שפירא ופלורנטין) בעקבות מחאת התושבים היהודיים. כל זאת גרם לצמצום משמעותי בקהילת יהודי יפו ולהחמרת היחסים שבאו לידי ביטוי בין השאר בכך שנציגי היהודיים בעיריית יפו דנו בשאלת התפטרותם מהמועצה. לאמיתו של דבר מאז פרוץ המאורעות לא הוזמנו יותר הנציגים היהודיים להשתתף בישיבות מועצה. כשכוחם הפוליטי של היהודים פחת ביפו עם סיפוח השכונות, התפטרו חברי מועצת העירייה היהודיים. אירוע זה אף החריף את היחסים בין עיריית יפו לתל אביב.
הכרוניקה הרוסית הראשונה

הכרוניקה הרוסית הראשונה, המכונה גם הכרוניקה של נֶסְטוֹר, כרוניקת קייב, הכרוניקה הראשונה או סיפורי השנים שחלפו (בסלאבית כנסייתית עתיקה:‏ Повѣсть времяньныхъ лѣтъ; ברוסית: Пóвесть временны́х лет; באוקראינית: Пóвість врéм'яних літ; בבלארוסית: Апо́весць мі́нулых часóў; בפולנית: Powieść minionych lat) היא כרוניקה המגוללת את ההיסטוריה של רוס של קייב בסביבות השנים 850–1110, אשר נערכה במקור בקייב בערך בשנת 1113 ולה שלוש מהדורות שנשתמרו בשני כתבי יד, שאבדו במרוצת השנים, אולם נשתמרו בהעתקי דפוס. ההשערה הרווחת במחקר היא כי הקובץ המקורי נערך בידי הנזיר נֶסְטוֹר על בסיס מקורות קודמים שאבדו גם הם ועל בסיס עדות אישית שלו.
בשונה מכרוניקות אחרות שנכתבו בידי נזירים אירופאים בימי הביניים, הכרוניקה הרוסית הראשונה ייחודית בהיותה העדות הכתובה היחידה בנמצא להיסטוריה המוקדמת של העמים הסלאביים המזרחיים. אין מקור המשתווה לדיווח המקיף שלה על אודות ההיסטוריה של רוס של קייב, אם כי הכרוניקה הראשונה של נובגורוד מוסיפה עליה מספר תיקונים משמעותיים. בנוסף, יש לכרוניקה ערך כדוגמה עיקרית לספרות הסלאבית-המזרחית העתיקה.

שני כתבי היד

הואיל וכתב-היד המקורי של הכרוניקה, כמו גם ההעתקים המוקדמים של החיבור (הקודקס הלורנטי והקודקס ההיפאטי), אבדו, קשה לשחזר את התוכן המקורי של הכרוניקה, מילה במילה.
הקודקס הלברנטי הועתק בידי הנזיר הניז'גורודי לורנטיוס עבור הנסיך דמיטרי מסוזדל בשנת 1377. הטקסט המקורי שממנו העתיק הנזיר היה קודקס אשר נערך עבור מיכאיל מטבר ב-1305, אשר אבד בינתיים. הדוח מגיע עד שנת 1305, אך מסיבה שאינה ברורה חסרות בו השנים 898–922, 1263–1283 וכן 1288–1294. כתב היד נרכש על ידי הרוזן הנודע אלכסיי מוסין-פושקין (מגלה כתב היד של "משא מלחמת איגור") ב-1792, ובהמשך הוצג בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
הקודקס ההיפאטי נתגלה במנזר אִיפַּאטְיֶיב (Ипатьев) שבעיר קוסטרומה על ידי ההיסטוריון הרוסי ניקולאי קַרַמְזִין (Карамзин). כתב היד ההיפאטי מתוארך למאה ה-15, ומאגד בתוכו מידע רב על הכרוניקות האבודות מן המאות ה-12 וה-13. החיבור נכתב בשפה שהיא גרסה סלאבית-מזרחית לסלאבית כנסייתית, עם "שגיאות מזרחיות" רבות (בדומה לקודקסים סלאביים-מזרחיים אחרים מאותה העת).
במהלך השנים נערכו מספר מונוגרפיות והוצאות לאור של הכרוניקה – המוקדמת שבהן ב-1767. הפילולוג הנודע אלכסיי שחמטוב פרסם ב-1908 ניתוח טקסטואלי חלוצי של הנרטיב. מאוחר יותר הוסיפו דמיטרי ליכצ'וב וחוקרים סובייטים אחרים באופן חלקי על ממצאיו. גרסאותיהם היו ניסיון לשחזר את הכרוניקה הקדם-נסטורית, אשר קובצה בחצרו של יארוסלאב הראשון באמצע המאה ה-11.
ביסמוט

תכונות

הביסמוט הוא מתכת כבדה עם גוון ורדרד, ובניגוד לשכניו בטור ובשורה בטבלה המחזורית (עופרת, תליום, כספית, אנטימון, ארסן ופולוניום), אינו רעיל במיוחד. לביסמוט דיאמגנטיות גבוהה, ומוליכות תרמית וחשמלית נמוכות; צבע הלהבה שלו כחול והוא פולט אדים צהובים. הביסמוט מתפשט כאשר הוא קופא.
באופן מסורתי הוא נחשב לכבד ביותר מבין היסודות הלא-רדיואקטיביים, אך כיום יש המתייחסים אליו כאל רדיואקטיבי לאחר שהתגלה כי הוא אינו בעל יציבות מוחלטת אלא רק כמעט מוחלטת. זמן מחצית החיים שלו הוא מסדר גודל של ‎2×10¹⁹‎ שנים; עם זאת, מכיוון שזהו זמן מחצית חיים חריג באורכו (הוא גדול פי 1.38 מיליארד מגיל היקום), ההתייחסות היישומית אליו היא כאל יסוד יציב שאינו רדיואקטיבי. הביסמוט אינו רעיל.

שימושים

בביסמוט בצורתו הטהורה משתמשים בייצור פלדות רכות וכזרז, וכן כתחליף לעופרת, בשל רעילותו הנמוכה.
במסגים של הביסמוט, שלהם טמפרטורת התכה נמוכה, משתמשים במתקנים לגילוי ולכיבוי אוטומטי של שריפות, ובמסג של הביסמוט עם מנגן משתמשים בייצור מגנטים.
בביסמוט אוקסיכלוריד משתמשים בתעשיית האיפור למתן מרקם ומראה משיי למוצרי איפור מינרלי שונים.
הוא משמש ברפואה כמרשם להקלה על כיבי קיבה.

היסטוריה

הביסמוט היה ידוע עוד מימי קדם, אך לרוב חשבו אותו לעופרת או לבדיל, בשל דמיונו הרב להם. בשנת 1556, תיאר גאורגיוס אגריקולה לראשונה את המתכת החדשה בספרו De Re Metallica (על המתכות) אותה זיהה על פי הצבע האופייני הנותר בשריטה על ידי אבן שחורה ("אבן בוחן"). הביסמוט הוגדר כיסוד עצמאי על ידי קלוד ז'ופרואה הבן בשנת 1753. מקור השם הוא בצירוף הגרמני weiße Masse, שפירושו "חומר לבן".