google/wiki40b huggingface dataset:
הומולוגיה (ביולוגיה)

הומולוגיה (או איבר הומולוגי) דמיון של שני איברים ביצורים שאינם שייכים לאותו המין. בשונה מהומופלסיה (המכונה גם אנלוגיה), איברים של אורגניזמים שונים מוגדרים כהומולוגיים אם לאורגניזמים יש אב קדמון משותף, וכן בהתפתחות העוברית מיקום האיבר והתפתחותו דומים בין שני המינים. הומולוגיה היא גם אחת התכונות הבסיסיות של ביולוגיה השוואתית. בביואינפורמטיקה, משמש המושג לצורך השוואת הדמיון הגנטי בין שני יצורים על ידי עימוד רצפים. 
אב קדום משותף חשוב לצורך הגדרת האיברים כהומולוגיים משום שאם לא כן, ייתכן שמדובר באבולוציה מתכנסת, ובאיברים שהתפתחו לאחר תנאי סביבה דומים. איבר הומולוגי יכול להוות עובדה התומכת בכך שהוארגניזמים הם מאותו ענף.
ב-1843 הגדיר ריצ'רד אוון את ההומולוגיה של תכונות כ"אותו איבר בבעלי חיים שונים, בין אם משמש לאותו תפקוד ובאותו מבנה או לא".

אטימולוגיה

המילה הומולוגיה נטבעה ב-1656 ומקורה בשפה היוונית (homologos) הומו=דומה או זהה + לוגוס= קשר.
בביולוגיה, שני איברים הם הומולוגיים אם הם חולקים קשר משותף, כמו למשל עצם מסוימת באיבר שאנו מכנים "יד" על צורותיו השונות. הזואולוג הבריטי ריי לנקסטר הגדיר את המונח הומוגני, כלומר, הומולוגי על בסיס תורשה גנטית מאב קדמון משותף, ואת המונח הומופלסיה, שמתאר הומולוגיה מסיבות אחרות.

הגדרה

הומולוגיה מוגדרת כקשר על בסיס מבנה אנטומי או על בסיס דנ"א מאב קדמון משותף, בין מגוון אורגניזמים שונים. תכונה הומולוגית בין אורגניזמים שונים יכולה ללמד על מוצא גנטי משותף ביניהם. ההגדרה ההפוכה להומולוגיים היא איברים הומופלסיים, שיכולים למלא תפקיד דומה בשני מינים שונים, אך האיבר אינו הופיע אצל האב הקדמון המשותף האחרון, אלא התפתח בצורה עצמאית ובנפרד.
דוגמה למאפיין הומופלסי  הן כנפי העטלפים, העופות והפטרוזאורים. מבנה תעופה אלו התפתחו באופן עצמאי מאבות קדמונים שונים שלא בהכרח השתמשו בגפיהם העליונות לתעופה.
יומיף קג'לצ'ה

ביוגרפיה

קג'לצ'ה זכה ב-2013 במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה לקדטים. ב-2014 זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג בתוצאה של 7:56.20 דקות. באותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה לנוער, כשקבע שיא אישי חדש של 13:25.19 דקות. 
ב-2015 זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות אפריקה לנוער, ניצח בשתי תחרויות מסבב ליגת היהלום, ברומא וביוג'ין וסיים רביעי בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה.

אלוף עולם באולם

באליפות העולם באתלטיקה באולם קג'לצ'ה זכה במדליית הזהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:57.21 דקות.

2017

באליפות העולם סיים בפעם השנייה ברציפות במקום הרביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:33.51 דקות.

2018

באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 3000 מטר, בתוצאה של 8:14.41 דקות.
בגמר ליגת היהלום בבריסל, זכה קג'לצ'ה במדליית ארד בריצת 5000 מטר, בשיא אישי חדש של 12:46.79 דקות, אחרי סלמון ברגה והגוס גבריהווט. הוא היה שותף לריצה היסטורית, שבמהלכה שבעה רצים ירדו מ-13 דקות.

2019

בחודש פברואר, קג'לצ'ה קבע תוצאה של 3:48.46 דקות בריצת מייל באולם, מאית שנייה לאט משיא העולם של הישאם אל גרוז'.
בתחרות שנערכה באותו חודש במסגרת הסבב העולמי באולם, קג'לצ'ה סומן כמי שישבור את שיא העולם בריצת 1500 מטר באולם. בסיבוב האחרון הוא הוביל, אך בן ארצו סמואל טפרה עקף אותו ושבר את שיא העולם והעמידו על 3:31.04 דקות. קג'לצ'ה שסיים שני, קבע תוצאה של 3:31.58 דקות.

שיאן העולם

חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבוסטון, הוא שבר את שיא העולם בריצת מייל באולם, כשקבע תוצאה של 3:47.01 דקות.
במבחנים האתיופים לאליפות העולם שנערכו ביולי סיים קג'לצ'ה שלישי בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 26:49.99 דקות. חודש לאחר מכן, בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל, סיים שישי בריצת 5000 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 13:01.38 דקות.
כ"ט בתשרי

חגים ומועדים

ערב ראש חודש
אליזבת, דוכסית וירטמברג

ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-21 באפריל 1767 בטרפטוב על הרגה שבפרוסיה, לפרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ולפרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה. בשנת 1769 עברה המשפחה להתגורר בטירת מונבליאר, הנמצאת ליד העיר בזל שבשווייץ (אז נמצאה בשטחה של דוכסות וירטמברג). מונבליאר נחשבה באותה התקופה למרכז תרבותי ודמויות אינטלקטואליות ופוליטיות רבות נהגו לבקר בטירה.
בשנת 1782 הוזמנה אליזבת על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לחצר הקיסרית בווינה, משום שיועדה לאחיינו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה. ב-6 בינואר 1788 התחתנו השניים, ואליזבת שהייתה אהודה על הקיסר שהיה מאוד חולה, האירה את חייו בשנותיו האחרונות. בסוף 1789 נכנסה אליזבת להריון, אולם ההריון היה קשה ומצבה היה עדין מאוד. בליל ה-18 בפברואר 1790, ילדה אליזבת בטרם עת את בתה לודוביקה אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה, שחיה רק ​​16 חודשים, אולם אליזבת עצמה לא שרדה את הלידה, שנמשכה יותר מ-24 שעות ומתה. היא נקברה בקריפטה הקיסרית, בווינה, ויומיים לאחר מותה מת הקיסר יוזף השני.
מקסימיליאן מריה, נסיך טורן וטקסיס השביעי

ביוגרפיה

מקסימיליאן מריה נולד בדישינגן ב-24 ביוני 1862, והיה בנם הבכור של מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס והלנה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה. לאחר מותו של אביו ב-26 ביוני 1867, הוא הפך לנסיך הכתר של נסיכות טורן וטקסיס. עם מותו של סבו מקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי ב-10 בנובמבר 1871, הוא ירש את נחלותיו ותאריו בגיל תשע.
כדי להתכונן לקראת תפקידיו בעתיד, מקסימיליאן מריה קיבל את חינוכו מהברון קרל פון גייר-שלפנבורג. הוא לא למד בבית ספר ציבורי, אך קיבל שיעורים פרטיים. בתחילת הסתיו של 1880, הוא למד פילוסופיה, משפטים, וכלכלה באוניברסיטאות בון, שטרסבורג, וגטינגן. מאז ילדותו הוא היה מרותק לא רק לרכיבה ולציד, אלא גם לקידום אמנות ומדעים. הוא הפציר בארכיונאי שלו לארגן ולכתוב היסטוריה מבוססת מדעית של בית טורן וטקסיס.
כדי לחגוג את ההישגים ואת השתלטותו הרשמית על ניהול הנסיכות, הקים מקסימיליאן מריה קרן נדבנות לעניי העיר רגנסבורג וכפרי הסביבה, ולשיקום מנזר סנט אמראם.
מקסימיליאן מריה נפטר ב-2 ביוני 1885 בגיל מאוד צעיר מתסחיף ריאתי, מאחר שהלב שלו נחלש בילדותו בעקבות מחלת השנית, והוא סבל מהתכווצויות חמורות של הלב.
חוות חפציבה

חוות חפציבה הייתה חווה חקלאית שפעלה משנת 1906 ועד לפירוקה בשנת 1929 בסמוך לשכונת חפציבה שבחדרה, על הגדה הדרומית של נחל חדרה. ממערב לה עובר כביש 2 ומעברו שוכנים תחנת הכח אורות רבין ופארק נחל חדרה. כיום השטח הוא בבעלותה של חברת החשמל לישראל, ששחזרה את החווה. המקום מכיל את מרכז ההדרכה הארצי של החברה, על שם יורם אוברקוביץ, מוזיאון לתולדות שאיבת המים בארץ ישראל ופארק פתוח.

הקמת החווה

שטח החווה, 500 דונם, נכלל בשטח שרכש יהושע חנקין בשנת 1891 שעליו הוקמה העיר חדרה. בשנת 1906 קנה אהרון אייזנברג (1863 – 1931), ממייסדי רחובות, את שטח החווה עבור "אגודת נטעים". האגודה שהייתה בבעלותו שמה לה למטרה להשקיע בהקמת יישובים חקלאיים בארץ ישראל מכספי הון פרטי. שמה של החווה, שנקראה בתחילה "אחוזת קיסריה שבחפציבה", הוענק לה על ידי אולגה חנקין על פי הפסוק: 
"לא יקרא לך עזובה ולארצך לא יאמר עוד שממה, כי לך יקרא חפצי בה... כי חפץ ה' בך"
— ישעיהו ס"ב, 4
בין השנים 1906 עד 1914 ניטעו בחווה פרדסים, מטעי שקדים, כרמי זיתים ואקליפטוסים. במקום הוקמה מערכת השקיה באמצעות אמת מים נמוכה ומערכת תעלות. מי נחל חדרה הועלו לבריכת אגירה באמצעות משאבה שהופעלה על ידי מנוע קיטור. מנוע הקיטור בן 105 כוחות סוס הובא ממפעל הזכוכית הכושל של מאיר דיזנגוף שפעל בטנטורה ונסגר כעשר שנים לפני כן. המנוע הוסק בעצים שהיו בשפע במקום. המנוע והמשאבה הותקנו בבית משאבות שהוקם לצורך כך על שפת הנחל. במשך הזמן נדרשה הגברת תפוקת השאיבה ובשנת 1910 הותקן מנוע דיזל ומשאבה נוספת. מאוחר יותר, כאשר מי הנחל ירדו וזוהמו בוצע קידוח והותקנה משאבה לשאיבת מי תהום שחוברה אף היא למנוע הדיזל. מערכת השאיבה פעלה גם לאחר סגירת החווה והמשאבה הופעלה באמצעות מנוע חשמלי.
בשנים 1908–1912 נבנו במקום על גבעה גבוהה שמונה בתים לקליטת משפחות. בשנה הראשונה נבנו בתי משק: מחסן, אורווה, דיר ורפת וכן בית פועלים בן ארבעה חדרים. מספר הפועלים הלך וגדל והגיע לשיא של 60 איש בשנת 1912. חלקם ערבים וחלקם יהודים עולי עליה שנייה.
בשנת 1913 הועלתה הצעה על ידי ישראל בלקינד, אחיה של אולגה חנקין, ליישב במקום את יתומי פרעות קישינייב, אך היא לא יצאה אל הפועל. בשנת 1914 התגוררו בבתים פועלים מחדרה.
פרסאידים

הפרסאידים של 2004

בשנת 2004 היו שני שיאים לפרסאידים. השיא הרגיל היה, כבכל שנה, ב־12 באוגוסט בערך בשעה UTC ‏11:00 (14:00 לפי שעון ישראל), כלומר לאחר הזריחה בישראל. אך היה גם שיא נוסף, ב־11 באוגוסט בשעה UTC ‏21:00 (חצות לפי שעון ישראל): בערך בזמן הזה חלף כדור הארץ דרך שביל־אבק חדש יחסית, שהושאר מאחור על ידי סוויפט-טאטל בשנת 1862. קצב המטאורים הנצפה בזמן הזה היה כ־60 מטאורים בשעה.

הפרסאידים של 2007

בשנת 2007 נצפה שיא למטר הפרסאידים ביום שני, ה-13 באוגוסט, בשעה 3:00 בקירוב, על פי שעון ישראל. יש לציין כי בשנה זו התצפית הייתה נוחה ביותר, שכן הירח היה במולדו ולא הפריע לצופים, שיכלו לצפות בפרסאידים גם מאזורים מיושבים (בעיקר בחופי הים).

הפרסאידים של 2008

בשנת 2008 היו שני שיאים למטר הפרסאידים, הראשון השיא הרגיל, שהיה חלש יחסית עם קז"ש של כ-80, והשני, שיא לא צפוי, שהופיע בהפתעה לילה לאחר ליל השיא, והגיע לקז"ש של כ-130 למשך זמן קצר.

הפרסאידים של 2009

בשנת 2009 ניתנו מספר תחזיות מפי אסטרונומים מובילים בתחום המטאורים, לפעילות חזקה מהרגיל של הפרסאידים. התחזיות התממשו, והופיעו שלושה שיאים שונים במהלך 24 שעות, בקז"ש של 160, 200 ו-220. עקב התחזיות המטר קיבל פרסום רב בעולם, אשר חלחל גם לישראל, למרות שהתנאים לראותו בשנה זו היו נחותים, עקב מופע ירח גדול, ובמיוחד בישראל, עקב שעות שיא לא מתאימות. לכן על אף הציפיות הגדולות, היה זה מטר פרסאידים חלש יחסית מנק' מבטו של צופה בישראל, שלא זכה "להרגיש" את ההתפרצויות.

הפרסאידים של 2012

ב-2012 ניתן היה לצפות בפרסאידים מישראל בלילות שבין 11 באוגוסט לבין 13 באוגוסט. במקומות שבהם לא היה זיהום אור ניתן היה לצפות במספר של עד כ-200 פרסאידים בשעה. בישראל היו מספר תצפיות מאורגנות, המרכזיות שבהן בפארק תמנע בשיתוף האגודה הישראלית לאסטרונומיה וברמת יששכר שבמועצה האזורית הגלבוע.

הפרסאידים של 2028

בשנת 2000 התפרסם מאמר מאת חוקר המטאורים אסקו לייטינן, אשר חזה את התפרצות הפרסאידים בשנת 2004. בנוסף, באותו מאמר נתן החוקר תחזית להתפרצות חזקה מאוד של הפרסיאדים בשנת 2028, שתגיע לרמה של סופת מטאורים, משמע, אלפי מטאורים בשעה. תנאי התצפית באותו שנה יהיו קשים מבחינת אור ירח, אך המופע עדיין צפוי להיות מרשים, והאזור האידיאלי בכדור הארץ לצפות ממנו יהיה בצפון יבשת אמריקה.
עניינים אישיים (סרט)

עלילה

הסרט מביא את סיפורה של משפחה פלסטינית אחת שבניה מפוזרים בישראל, בשטחים ובאירופה.הסרט מספר על זוג ערבי מבוגר החי לבד בנצרת. הבעל סאלח (מחמוד שואהדה) עסוק כל הזמן במחשב הנייד ומנותק רגשית מאשתו נבילה (סנאא שואהדה) שעסוקה כל היום בסריגה, בבישולים ובצפייה בטלוויזיה. האב מבקש את התערבותם של שלושת ילדיו הבוגרים, החיים כולם בעולמות משלהם. 
הבן הישאם (זיאד בכרי), החי לבדו בשוודיה, מזמין את הוריו לבקר ולהכיר את זוגתו. הבת סמאר (חנאן חילו) ההרה גרה ברמאללה עם בעלה ג'ורג' (עמר חליחאל), פלסטיני תמים, ועם הסבתא (ג'יהאן דרמלקוניאן) הסנילית האוהבת דברי מתיקה. גם הבן טארק (דוראד לידאווי) מצא לעצמו מקלט ברמאללה מעול ההורים ומתמודד עם בת זוגו מאיסה (מאיסה עבד אלהאדי) הדורשת הכרה בזוגיות שלהם והוא מתקשה להתחייב.
סנדרה שדה

ביוגרפיה

שדה נולדה ברומניה לשלמה (מוני) ועמליה שרגסקו, שניהם זמרי אופרה, במשפחה בת שני ילדים. המשפחה עלתה ארצה בשנת 1964 והתיישבה בבת-ים. שדה למדה משחק באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן הצטרפה לתיאטרון חיפה. בשנת 1974 שיחקה בתיאטרון חיפה, בהצגה ליל העשרים מאת יהושע סובול ובבימוי נולה צ'לטון.

קריירה

שדה שיחקה במשך כ-17 שנים בתיאטרון הקאמרי. כמו כן שיחקה בתיאטרון בית ליסין. כיום היא משחקת ב"תיאטרון הבימה".
בשנת 1981 השתתפה שדה בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "ארץ מולדת". כן השתתפה בדרמה "פרצוף של פוקר" מתוך הסדרה "שיעור מולדת". שדה השתתפה גם בתפקיד אורח בסדרה הקומית "קרובים קרובים".
שדה הופיעה גם בכמה סרטי קולנוע. ב-1988 הופיעה בתפקיד משני (אליס אלכסנדרוביץ) בסרטו של אלי כהן על פי תסריט של גילה אלמגור, "הקיץ של אביה". ב-2001 הופיעה ב"שישה מיליון רסיסים", ב-2003 שיחקה בסרט אריה של רומן קצ'נוב, ב-2004 שיחקה בסרט "סוד השוקולד", לצדו של חנן גולדבלט, וב-2006 גילמה את חנה לצד ישראל פוליאקוב בסרטו של דני סירקין "למראית עין". בשנת 2007 השתתפה בסרט "מתוק ומר" בתפקיד מגדת עתידות.
בשנת 2010 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית", בתפקיד יוכבד. החל משנת 2011 היא מגלמת את רבקה (ריקי) רוזן בסדרה הקומית "סברי מרנן". בשתי הסדרות גילמה דמות סטריאוטיפית של פולנייה.
בשנת 2012 השתתפה כשחקנית אורחת בסדרה "תנוחי". בשנת 2014 השתתפה בסדרה "פלפלים צהובים". מאותה שנה משחקת בתיאטרון הקאמרי בהצגה "הפושעים החדשים" מאת עדנה מזי"א ובבימויה. מ-2016 מגלמת (לסירוגין עם חנה לסלאו) את תפקיד ברטה במחזה "פליישר" מאת יגאל אבן אור בתיאטרון הבימה. באותה השנה תרגמה את המחזה "שירלי ולנטיין" מאת וילי ראסל עבור תיאטרון מראה. ב-2017 השתתפה בסרט "האופה מברלין". ב-2017 החלה גם לגלם את נעמי שמר המבוגרת (לסירוגין עם גילה אלמגור) במחזמר "סימני דרך", המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר. ב-2019 החלה לשחק במחזמר "גבעת חלפון אינה עונה" המבוסס על הסרט של הגשש החיוור בתיאטרון הבימה.
החל מאוגוסט 2019 משחקת לסרוגין עם יונה אליאן ב"דברים שאני יודעת" בתיאטרון בית ליסין (בשיתוף עם תיאטרון חיפה).

משפחתה

שדה נשואה לשחקן מוני מושונוב, אותו הכירה ב"תיאטרון חיפה". להם בת, אלמה, זמרת אופרה, ובן, מיכאל, שחקן.
אחיה הוא זמר הטנור גבי שדה, גיסתה היא מעצבת האופנה דורית שדה, ואחייניתה היא הזמרת יוצאת כוכב נולד מיקה שדה.
דני לשמן

ביוגרפיה

דני לשמן נולד בקריית קריניצי, רמת גן, שם גדל עד גיוסו לצה"ל. הוא הצעיר בין שלושה אחים. הוריו של אביו הם ניצולי שואה מפולין; הוא דור שמיני בארץ מצד אימו. בני דודיו הם המוזיקאי אורי לשמן והגיטריסט גלעד פסטרנק. בגיל שבע הופיע לראשונה על הבמה בפסטיבל זהירות בדרכים. לשמן למד במגמת תיאטרון בתיכון בליך, שם ביים את ההצגה "שמונה נשים" והשתתף בהצגה "סקס שקרים ווידאוטייפ", שנעשתה על פי סרט בעל אותו שם. בצה"ל שירת כמפקד צוות במערך המנתץ בחיל התותחנים. בהמשך למד לתואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בתפקידו הראשון במדיה הטלוויזיונית גילם את דורי פיינגולד בסדרה "השמיניה", ששודרה בשנים 2005–2007, 2013- 2014 במשך חמש עונות בערוץ הילדים, וזכתה לפופולריות רבה. בהמשך עזב לשמן את לימודי הקולנוע והחל ללמוד תיאטרון בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לווינשטיין (2007-2009).
הוא תרגם את המחזמר "מתגלגלים" של סטיבן סונדהיים מאנגלית לעברית, שהוצג בסטודיו בבימויו של רפי ניב, וגם שיחק בו. המחזמר מספר על צמד כותבי מחזמר, פרנק המלחין וצ'ארלי התמלילן (לשמן). בסטודיו כיכב גם בהצגה "בילי רגל עקומה", בתפקיד נער נכה בעל מוגבלות פיזית.
לשמן שיחק עד 2012 בארבעה סרטים עלילתיים באורך מלא: "עדות" בבימויו של שלומי אלקבץ, "טייארה" בבימויו של טומי לנג (הסרט היה מועמד לפרס אופיר ב-2012 בקטגוריית הפרינג'), "עץ לימון" בבימויו של ערן ריקליס ו"סופשבוע בגליל" בבימויו של משה מזרחי.
משנת 2010 הוא שחקן בתיאטרון הבימה. לשמן תרגם שירים של להקת קווין להופעה "מרימים ווליום" של להקת הנוער הייצוגית של חיפה. בנוסף הוא מדבב סרטים וסדרות, בהם הסדרה "כלב חשאי".
בין השנים 2009–2011 גילם לשמן את שחר פוקס בעונה הראשונה והשנייה של הסדרה חצויה, ואת דני בסדרה חצויה - הדבר האמיתי.
בשנת 2015 התחיל לשחק במחזמר שיער של התיאטרון הקאמרי בתפקיד ווף.

חיים פרטיים

לשמן מתגורר בתל אביב. ב-18 באוגוסט 2013 נישא למורן כהן.
ב 25 בינואר 2016 נולדה לו בת ראשונה, אמילי.
צדוק עלון

קורות חיים

צדוק עלון, נולד בירושלים, ילד שביעי מבין שמונת ילדיהם של אסתר ושל הרב חביב עלון, שהיה סופר סת"ם ומראשי העדה הכורדית בירושלים. בשנת 1972 סיים את בית ספר התיכון "מעלה", ולאחר השירות הצבאי השלים לימודי דוקטורט בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו "המוניזם הוא מן האפשר – הדוגמה השיטתית של שפינוזה" נכתבה בהנחייתו של פרופ' ירמיהו יובל, ומטרתה הייתה להראות כי ניתן להתיר את הסתירה הפנימית שקיימת בדבריו של שפינוזה על העצם, התארים והאופנים, ובדרך זו להציג את המשנה השפינוזאית כתאוריה קוהרנטית ונטולת סתירות פנימיות.
שירים, סיפורים קצרים ורשימות ביקורת פרי עטו התפרסמו בבמות הספרותיות השונות, בעיתונות הכתובה ובכתבי-עת מודפסים ומקוונים.
עלון נשוי ואב לשלוש בנות.
הפעילה החברתית וחוקרת האמנות קציעה עלון היא אחייניתו.

על יצירתו

בשנת 2011 פרסם צדוק עלון את ספרו עמוד-שניים ליום – רומן הגותי היונק ממשנתו של שפינוזה ושוזר את רעיונותיו הפילוסופיים בהגיגי המחבר. ב"עמוד-שניים ליום" סיטואציות יומיומיות מתארות דילמות פילוסופיות, רעיונותיו הפילוסופיים של שפינוזה מקבלים ביטוי בהשתקפותם בחיי היומיום, ובעיות היומיום הפשוטות, האנושיות, מוצגות הן כבעיות שהזמן גרמן, והן ככאלו שחווייתן כִזכות מאירה את המציאות בת החלוף באור מן הנצח.
הקשר בין הפילוסופיה לחיים מקבל ביטוי גם בספרי השירה של עלון העוסקים בשני אספקטים של המציאות האנושית השלובים זה בזה: השמחה על הקיום מחד גיסא, והצער על חלופיות ההוויה מאידך גיסא. השירים בספר בהמולת היום והלילה אני שוכח וזוכר נוגעים בנצח ובחד-פעמיות ההוויה, בילדות ובבגרות, בזיכרון ובשכחה. מוטיבים דומים שבים ומופיעים גם בספר אנסה הקולמוס ואראה – ששמו כאותו משפט שהיה אביו של עלון כותב על קלף בטרם התחיל במלאכת כתיבת התורה.
קורנמוז

קורנמוז (Cornamuse) הוא כלי נשיפה עם פייה כפולה מתקופת הרנסאנס. הפייה מושחלת אל חלקו העליון של הכלי ונמצאת תחת מכסה. למכסה יש פתח בצידו או בראשו אליו נושפים. לקורנמוז הבס יש כמה דגמים ובהם פתח נשיפה בראש המכסה, פייה מוארכת או פתח אליו מחוברת צינורית ובקצה פייה. הכלי דומה בדרכים רבות לקרומהורן ולראושפייפה, אבל בשונה מהם, הפעמון של הקורנמוז סגור ולכן צליל הכלי הרבה יותר שקט ועדין. למרות זאת, ניתן להסיר את הפקק בתחתית הפעמון לקבלת צליל חזק יותר.
בספרו "סינטגמה מוזיקום" מתאר מיכאל פרטוריוס את צלילו של הקורנמוז כ "די דומה לזה של קרומהורנים, אבל שקט ונעים יותר ורך מאוד".
אף כלי לא שרד מתקופת הרנסאנס וכל הכלים המיוצרים כיום הם רפרודוקציות המבוססות על ציורים ועל תיאורו של פרטוריוס. בדומה לכלי נשיפה אחרים מהתקופה יש כלי סופרן, אלט טנור ובס. מנעד הכלי הוא אונדצימה (סופרן וטנור מדו עד פה, אלט ובס מפה עד לה). האצבועים זהים לאלה שבשימוש בקרומהורנים או בחליליות. ישנם מספר צלילים שיש להשתמש באצבועים חליפיים כדי לשמור על האינטונציה.
אפריקה (פרובינקיה רומית)

היסטוריה

הפרובינקיה הוקמה ב-146 לפנה"ס אחרי ניצחונה של רומא במלחמה הפונית השלישית. בעקבותיו חולקו שטחי קרתגו בין בעלות בריתה של רומא בצפון אפריקה והשאר הפכו לפרובינקיה חדשה בשם "אפריקה וטוס".
לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על מתנגדיו בקרב תפסוס בשנת 46 לפנה"ס הוא קרע חלק מממלכת נומידיה, שמלכה יובה הראשון נלחם נגדו, וייסד פרובינקיה חדשה בשם אפריקה נובה. הקיסר אוגוסטוס איחד את שתי הפרובינקיות תחת השם "אפריקה פרוקונסולריס", שהפכה להיות פרובינקיה סנאטורית.
תהליך יישובה של הפרובינקיה, שהתחיל בזמנו של גאיוס גרקכוס, הגיע לשיאו תחת שלטונו של אוגוסטוס, אשר ייסד עשרות קולוניות רומיות וכתוצאה מכך הפרובינקיה עברה תהליך של רומאניזציה.
הפרובינקיה נכבשה על ידי הוונדלים בשנת 430, והם הקימו בה ממלכה שבירתה קרתגו. אירוע זה סימל את תחילת שקיעת התרבות הרומית בפרובינקיה. המצביא הביזנטי בליסריוס הביס את הוונדלים בשנת 533 וסיפח מחדש את הפרובינקיה. היא נכבשה שוב על ידי הערבים בשנת 685 כמעט ללא התנגדות.
היפרכוס

היפרכוס ומנגנון אנטיקיתרה

השערה נפוצה, שאין לה הוכחה, היא שהיפרכוס סיפק את הידע האסטרונומי לחרש בן תקופתו, פוסידוניוס, לבניית מחשב מכני לחישוב מיקום גרמי השמים שנקרא מנגנון אנטיקיתרה. ההשערה נסמכת על כך שהיפרכוס היה גדול האסטרונומים בתקופתו, פוסדוניוס לגדול החרשים בתקופתו שאף בנה מספר רובוטים מכניים, ושניהם גרו באותה תקופה באי רודוס.
על שמו של היפרכוס נקראו מכתש היפרכוס על הירח, אסטרואיד 4000 היפרכוס וכן Hipparcos, לוויין של סוכנות החלל האירופית ששוגר ב-1989 ופעל עד 1993. בלוויין היה מכשור מדעי ששימש למדידת מרחקים מדויקים לכוכבים ועצמים בשביל החלב.

היפרכוס ואורכו של חודש סינודי

היפרכוס הוא הראשון שהגיע לערך די מדויק של החודש הסינודי, דהיינו החודש הירחי. הוא חישב זאת על ידי חלוקת ההפרש שבין שני ליקויים - שביניהם כ-350 שנה - במספר החודשים שביניהם. תוצאתו היא: 29-31-50-8-20 יום בבסיס 60, כלומר 29.5305941358 יום. ערך זהה לזה הובא כבר לפניו על ידי קידינו  הכשדי, אך ללא הדרך כיצד הגיע לתוצאה זו.
מזמן שערך זה פורסם על ידי תלמי, ערך זה נחשב לבלתי מעורער במשך מאות שנים, עד ימי הביניים.
בלוח העברי נזכר מספר זהה לזה - המכונה כ"ט י"ב תשצ"ג כלומר 29 יום, 12 שעות, ו-793 חלקים, על ידי רבן גמליאל במאה השנייה לספירה, ומאוחר יותר נקבע על ידי הלל, במאה הרביעית לספירה, ככלל בסיסי בלוח העברי.
דנדי (קוסם)

שמואל אסרף (נולד ב-23 באוגוסט 1957), ידוע בשם הבמה "דנדי", הוא קוסם ואמן אשליות ישראלי. יו"ר אגודת הקוסמים בישראל (2004-2000).

ביוגרפיה

דנדי נולד בבאר שבע בשם שמואל אסרף. מגיל צעיר אהב לעשות קסמים ומתיחות. את רזי הקסמים למד כילד על ידי קוסמים מהטובים בעולם, שהופיעו במועדון שפתח אחיו רפי. את שרותו הצבאי עבר בגרעין הנח"ל בבית גוברין. לאחר השחרור הדריך בתנוער הנוער העובד והלומד בצפת ושימש בתפקיד מזכיר הפועל בצפת. בהמשך הדריך טיולים בסיני ולאחר מכן, שימש בתפקיד מזכיר הנוער העובד והלומד במועצת הפועלים בבאר שבע. במקביל לעיסוקיו הרבים עבד כקוסם.
במופע הקסמים שלו מופיע דנדי גם במופעי טלפתיה וגם במופעי אילוזיה. בין קסמיו ניתן לצפות בחיתוך שוליית הקוסם ל-2 ולפעמים ל-3 חלקים, קסם השתחררות מארגז ובקסם הז'קט שבו השוליה נקשרת בשרשרת ובמהירות הבזק מחליפה את הג'קט של אחד הצופים שמוזמן לבמה מראש. במופעים הוא מופיע עם אלכסנדה וולושין, שוליית הקוסם אשר מהווה חלק בלתי נפרד מהמופע.
בשנים 2004-2000 כיהן דנדי בתפקיד נשיא אגודת הקוסמים בישראל. בתקופת כהונתו צירף את האגודה לאמ"י (ארגון אמני ישראל) וכיהן כחבר הוועד המנהל באמ"י, כנציג הקוסמים בישראל. כיום, כל קוסם נושא תעודת חבר אמ"י.
דנדי זה שם במה השם המקורי אסרף שמואל כיום אסרף שמואל עובד בחברת נדלך כסוכן מקצועי החברה עוסקת במכירה וקניית בתים בבאר שבע  שמואל מחזיק תעודה של סוכן נדלן לאחר שעבר את המבחן בהצלחה

תארים והישגים

דנדי זכה בתואר נשיא כבוד של אגודת הקוסמים בישראל, תואר הניתן לנשיאים שקידמו את האגודה  בתקופת כהונתם כנשיאים.

עיסוקים נוספים

לדנדי סוכנות דוגמניות "לוקה מודלס".
אוקמרגה (מחוז משנה)

היסטוריה מנהלית

מחוז-משנה אוקמרגה במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז וילנה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.

דמוגרפיה ויישובים

מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ישנה ירידה מתמדת בגודל האוכלוסייה במחוז-משנה אוקמרגה: ב-1959 נספרו בו 52,760 איש; ב-1970 נמנו בו 53,505 איש; ב-1979 נמנו בו 53,213 איש; ב-1989 נמנו בו 52,520 איש; ב-2001 נמנו בו 48,651 איש; ב-2005 נמנו בו 46,304 איש; וב-2011 נמנו בו 40,055.
במחוז המשנה עיר אחת: עיר המחוז אוקמרגה; עשר עיירות, ו-612 כפרים קטנים וחוות.
דמי כיס

דמי כיס הם סכום כסף, קטן בדרך כלל, הניתן על ידי הורים לילדיהם כדי לאפשר לילדים קנייה לפי בחירתם. דמי כיס ניתנים לרוב לילדים בגילאים בהם הם בוגרים מספיק להבין את משמעות הכסף ולחשב חשבונות פשוטים אך צעירים מכדי לעבוד באופן מלא לפרנסתם (כלומר בסביבות טווח הגילאים 6 עד 18). הורים תומכים לעיתים כלכלית בילדיהם גם כשהם בוגרים, אך תמיכה זו אינה מכונה דמי כיס (אם כי עשויים לכנותה כך בסרקאזם).
דמי כיס ניתנים לרוב כסכום קבוע, אחת  לשבוע או לחודש. יש המתנים את מתן דמי הכיס בביצוע מטלות משק בית (שטיפת המכונית המשפחתית, גיזום הדשא וכדומה). אחרים מוסיפים סכום על סכומים שהנער או הנערה מרוויחים בכוחות עצמם (בעבודות כגון שמרטפות, מלצרות ועוד; שכר עבודות אלו מכונה לעיתים אף הוא דמי כיס). חלק מההורים רואים בדמי הכיס הזדמנות להקנות לילדיהם הרגלי התנהלות כלכלית נבונה, לרבות תכנון עתידי וניהול חיסכון. 
ביהדות נהוג לחלק לילדים דמי כיס בחנוכה ("דמי חנוכה") ובפורים ("דמי פורים" או "מעות פורים").
בהשאלה (ולעיתים בציניות) משמש המושג "דמי כיס" לתיאור סכומים קטנים, שאינם בגדר שכר, הניתנים למי שאינו מתפרנס באופן מלא בעצמו. למשל סכומים הניתנים לאסירים עובדים, משכורת של חייל בשירות חובה, מלגה חלקית לסטודנט וכדומה.
דוד בליאכר

עד לשואה

נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה למשפחה של תלמידי חכמים. למד בכמה ישיבות. נמשך ללימוד המוסר והיה לתלמידו של הסבא מנובהרדוק.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבר עם רבו לקייב, בישיבה שייסד שם רבו.
לאחר פטירת ר' יוזל בתר"פ, עבר הרב בליאכר למזריץ' שבפולין והקים את ישיבת בית יוסף על שמו של רבו שהמשיכה את שיטתו המוסרית. לישיבה הגיעו מאות בחורים מכל רחבי פולין על אף הקשיים הכלכליים שהישיבה עמדה בפניהם. בעזרת תלמידיו הקים רשת של תת-ישיבות במקומות נוספים.

בימי השואה

הנאצים הרסו את מוסדות התורה במזריץ' מיד עם כניסתם למקום בפרוץ המלחמה. מרבית תלמידי מוסדות התורה נמלטו לשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את ישיבותיהם בעיירה נימצין במחוז וילנה. הרב בליאכר ברח עם תלמידיו לבריסק שהייתה גם היא בכיבוש סובייטי, אך לאחר זמן די קצר חזר למזריץ' בגלל רדיפת הקומוניסטים את הדת ובייחוד את היהדות בהסתמכו על מאמר חז"ל: "קשה המחטיאו יותר מן ההורגו". סירב לברוח כדי לא להשאיר את שארית הפליטה במזריץ' ללא מנהיג. הוא לימד את תלמידיו במחתרת כשהישיבה מפוצלת לכמה סניפים, כדי להגדיל את סיכויי התלמידים להינצל.
הרב בליאכר הצליח לפתוח מטבחים שסיפקו אוכל לכל התלמידים וכך יכולים היו להחזיק מעמד. כשהוקם הגטו במזריץ' היה למנהיגם של היהודים הנותרים, כשמצד אחד עודדם להחזיק מעמד ומצד שני הכינם למות על קידוש השם. הרב נספה עם יהודים מהקהילה ובהם מתלמידיו במיידנק.