google/wiki40b huggingface dataset:
באבל קומיקס

היסטוריה

Bubble Comics הוקמה לראשונה כמחלקה בחברת המדיה "News Media Holdings" בשנת 2011. מספטמבר 2012 באבל החלה בהוצאה לאור של ארבע חוברות קומיקס על ארבע דמויות הקומיקס "מייג'ור גרום", "מחסל השדים", "אינוק" ו"פוריה האדומה". מדצמבר 2013 עד פברואר 2014 יצא לאור סדרת קרוסאובר בין "אינוק" ל"מחסל השדים" תחת השם "אינוק נגד מחסל השדים".
מאוקטובר 2014 יוצאות לאור שתי סדרות נוספות — "אקסליבריום" ו"מטאורה" שזכו לביקורות מעורבות. באוקטובר 2014 באבל הפכה לאחת מהשותפות המארגנות של פסטיבל "קומיקון רוסיה". 
באוקטובר 2015 הכריז מנכ"ל החברה ארטיום גברליאנוב על הקמת מחלקת קולנוע ובראשה הבמאי ולדימיר בסדין שביים גם את הסרט הראשון בהפקתה, הסרט הקצר "מייג'ור גרום".
מאוקטובר 2015 חוברות הקומיקס של באבל יוצאות לאור גם בשפה האנגלית באמצעות פלטפורמת comiXology. במקביל, מאוקטובר 2015 עד מרץ 2016 החברה הוציאה לאור את הקרוס-אובר "עידן העורבים" ובו ששה חוברות קומיקס.
בשנת 2016 הוכרז כי חוברת הקומיקס "אקסליבריום" תצא לאור עבור שוק הקומיקס האמריקאי
בדצמבר 2016 באבל הכריזה כי כל ארבעה קווי העלילה הראשיים ("מייג'ור גרום", "מחסל השדים", "פוריה האדומה", "אינוק") של חוברות הקומיקס הסתיימו וכי היא מוציאה לאור ארבעה קווי עלילה חדשים לאותן דמויות ("איגור גרום", "מחסל השדים, חלק 2", "שומרי השלום", "בעלי הברית").

מייגור גרום

איגור גרום הוא שוטר במשטרת סנקט פטרבורג, בדרגת מייג'ור, גיבור סדרות הקומיקס "מייג'ור גרום" ו"איגור גרום". סימן ההיכר שלו הוא גבות בצורת ברק ועוטה לרוב ז'קט חום, כובע קסקט וצעיף כהה. אמן אמנויות לחימה ולוחם נחוש בפשיעה.

מחסל השדים

מחסל השדים הוא כינויו של חייל לשעבר בצבא רוסיה, דנילה, שנפצע קשה במהלך המלחמה בדרום אוסטיה באוגוסט 2008 ונחשף לראשונה לעולם המיסטיקה והשדים. מאז הוא מחליט להיאבק בשדים רעים.

מטאורה

מטאורה הוא כינויה של מבריחת חלל. גיבורת סדרת קומיקס מז'אנר אופרת חלל. אופיה של מטאורה מביא אותך לכך שהיא תמיד מוכנה להימורים מסוכנים ולא חפה מהרפתקאות.

פוריה האדומה

פוריה האדומה הוא כינויה של ניקה צ'איקינה, גנבת מפורסמת שמגויסת על ידי סוכן דלתא מסוכנות השליטה הבינלאומית שהוקמה כדי למנוע סכסוכים אלימים. ניקה זוכה לכינוי "פוריה האדומה" והופכת לסוכנת בשירות הסוכנות.

אינוק

אינוק, או פשוט הנזיר הוא כינויו של אנדריי ראדוב, יורש לשושלת עתיקה של חפצים רבי עוצמה, שושלת הנאבקת ברוע אפל במשך מאות שנים.
הדיוויזיה השישית (ורמאכט)

הדיוויזיה השישית

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בבילפלד, והועמדה תחת פיקוד קונרד פון גוסלר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן הועמדה בכוננות למבצע ארי הים שבסוף בוטל. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה בתחילה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובכלל זה בקרב רז'ב השני ובקרב קורסק. במהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה התשיעית, עד להשמדתה באזור בוברויסק ביולי 1944.

דיוויזיית הגרנדיר השישית

ב-25 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר השישית על בסיס דיוויזיית הגרנדיר ה-552, שהוקמה ב-11 ביולי 1944, ועל בסיס שרידי הדיוויזיה ה-6, והועמדה תחת פיקוד אוטו-הרמן ברוקר. הדיוויזיה לחמה באזור רדום וורשה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית.

דיוויזיית הפולקסגרנדיר השישית

ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר השישית, והיא המשיכה להילחם בגזרה המרכזית כחלק מהארמייה התשיעית, ואף השתתפה במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על שלזיה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17.

הדיוויזיה השישית - הקמה שנייה

ב-10 במרץ 1945 שונה שמה של הדיוויזיה שוב להדיוויזיה השישית, והיא המשיכה להילחם בקרב על שלזיה כחלק מהארמייה ה-17 עד סוף המלחמה.
אבאזה סיאבוש פאשה הראשון

ביוגרפה

אבאזה סיאבוש פאשה היה ממוצא אבזי ובצעירותו היה שרת של מהמט (מחמד) אבאזה פאשה, הביילרביי של ארזורום (1576–1634) שהנהיג בשנת 1624 ובימי מוראט הרביעי בשנים 1626–1628 מרד נגד היניצ'רים. אחרי הוצאתו להורג של אדונו בשנת 1634 בגלל יופיו היוצא דופן נבחר לשרת בחצר הסולטן באיסטנבול. עלה בהמשך בהייררכיה הצבאית והמנהלית. בשנת 1638 התמנה לווזיר ובשנת 1640 מונה ל"קפודן פאשה", כלומר אדמירל של הצי הצבאי.
בתוקף תפקיד זה נדרש בשנת 1642 להילחם בקוזקים ולכבוש מחדש את המבצר אזוב, אך נכשל. בהמשך התמנה אבאזה פאשה סיאבוש למושל (ואלי) בכמה מחוזות באימפריה, כולל ארזורום (1643), אנטוליה (1646), דיארבקיר (1647) ובודה (בטורקית בודין)(1648). משם הועבר למחוז "אזי" (Özi - לפי השם הטורקי של העיר אוצ'קוב) שעל חוף הים השחור) והקרוי גם "אלייט סיליסטרה", לפי העיר שבדרום דוברוג'ה (בימינו - בבולגריה).
ב-5 במרץ 1651 אחרי מרד סוחרים וחיילים באיסטנבול, נגד מדיניות הקיצוצים הנקוטה על ידי הווזיר הגדול מלק אהמט פאשה, הוחלף הלה בתפקיד על ידי אבאזה סיאבוש פאשה (הראשון). אולם ב-27 בספטמבר 1651 בהשפעת האחראי על נכסי ההקדש והנשים הראשיות הסולטנות ולידה קסם וטורחאן חדיג'ה, פיטר אותו הסולטן מתפקידו ומינה במקומו את גרוג'ו מהמט פאשה. סיאבוש נשלח לכלא בוספורוס שנועד לנידונים למוות. כמעט הוצא להורג אלמלא התערבות הוולידה סולטאן קסם שהצילה את חייו. הופקעו עם זאת כל נכסיו ומיליוני ארנקי הכספים שהיו ברשותו כך שעצם העברתם לאוצר הסולטן שיפר בן לילה את כלכלת האימפריה. סיאבוש נשלח לגלות במלקרה, באזור הים מרמרה. בשנת 1652 התמנה סיאבוש פאשה למושל בבוסניה (1653-1652) במקום פאזלי פאשה. ב-1653 כפאשה בסיליסטרה סחט מהשליט הוולאכי מאטיי באסראב סכום גדול של כסף תמורת הסגרת טוען לכתר.
ב-5 במרץ 1656 אחרי כהונה בת מספר שעות של זומזן פאשה, סיאבוש התמנה במקומו שוב לווזיר גדול. נפטר זמן קצר אחרי כן ב-25 באפריל 1656 ממחלת חום בגיל 45. בוינויאראלי מהמט פאשה ירש את תפקיד הווזיר הגדול.
אבאזה פאשה הובא למנוחות בדיוואניולו באיסטנבול, במסגד אטיק עלי פאשה.
אח"י עכו

פעילות

ב- 24 במאי 1971 עצרה אח"י עכו בפיקוד מאיר נוי,  יחד עם אח"י מזנק בפיקוד אברהם אשור, ממערב לאשדוד סירה ובה 7 מחבלים, אמצעי לחימה וכרוזים ובכך נמנע פיגוע בחופי ישראל.
ב-9 באפריל 1973 השתתפה אח"י עכו במבצע אביב נעורים ועסקה בתקיפת מטרות של מחבלים מצפון לביירות.
ב-3 בספטמבר 1973 הוריד רס"ן יצחק שמיר מפקד הספינה את נס השירות הפעיל והיא נמסרה למספנה לשיפוץ חמש שנתי. מערכותיה פורקו והיא לא השתתפה בקרבות מלחמת יום הכיפורים.

היערכות בים האדום

בשנת 1975 יצאו אח"י עכו ואח"י חיפה מבסיס חיפה בפיקוד  אברהם בן שושן להפלגת יופי הקיפו את אפריקה בחניית ביניים בדרום אפריקה ותדלוק בלב ים הגיעו לבסיס חיל הים בשארם א-שייח'. הספינה ערכה סיורים ואימונים בים האדום בהתבססה בבסיס אילת.

חזרה לים התיכון

במסגרת הסכם השלום עם מצרים ופינוי סיני עברו אח"י עכו ואח"י חיפה  בשנת 1980  דרך תעלת סואץ ונקלטו בפלגת ספינות הנצ"ל בבסיס אשדוד.
ב-12-10 בדצמבר 1983, תפסה אח"י עכו יחד עם אח"י עליה את האנייה "ארקאן" 38 מיל מערבית לטריפולי (לבנון) בין אנשי הצוות נמצאו 3 חשודים כמחבלי פתח.

חימוש

בשנות ה-70 צוידה הספינה במערכת בקרת אש גבריאל, 8 טילי גבריאל,  תותח 40 מ"מ L70 תוצרת ברדה, שני מקלעי 0.5, רקטות מוץ, סונאר קוער ופצצות עומק נגד צוללות, בשנות השמונים שופצה הספינה ונוספו לה מערכת טילי הרפון 4, תותח 40 מ"מ ברדה, סונאר עומק משתנה וטורפדו נגד צוללות דגם 44 / 46 תוצרת ארצות הברית.

הוצאה משירות

בשנת 1997 הוחלט להוציא את הספינה מהמערך. אל"ם מיל יעקב ניצן שהיה מפקדה הראשון הוזמן לבצע הפלגת סיום. בחזרתה לנמל נערך טקס הורדת נס השירות הפעיל. מאוחר יותר באותה שנה טובעה אח"י עכו במימי הים התיכון באמצעות טיל בניסוי אמל"ח.
העולם השני

מדינות "העולם השני" הוא כינוי למדינות הגוש הקומוניסטי או מדינות שהיו תחת השפעות הקומוניזם, מדינות אלה הן מדינות בעלות כלכלה ריכוזית המאופיינת בעיקרי הסוציאליזם. ברית המועצות הייתה מדינת עולם שני מהמשפיעות בעולם, ולאחר נפילתה נותרו רק חמש מדינות בעלות מאפיינים דומים לה: סין, קוריאה הצפונית, קובה, לאוס ווייטנאם.
שימוש במושג "העולם שני" היה נפוץ בעת המלחמה הקרה, והמונח עדיין משמש בעיקר לתיאור מדינות קומוניסטיות לשעבר, שניתן להגדיר את כלכלתן הממוקמת בין כלכלה ענייה לכלכלה מפותחת. רוב המדינות אשר היו בעבר חלק מהעולם השני, הן מדינות קפיטליסטיות מפותחות. חוקרים רבים טענו כי שימוש במושג העולם השני, לצד השימוש במושגים העולם הראשון והעולם השלישי, הוא מיושן ולא נחוץ ושימוש במושגים מדינות מפותחות ומתפתחות יעיל יותר.
נוקלאואיד

נוקלאואיד ("כמו גרעין") אזור בתא פרוקריוטי וכן במיטוכונדריה ובכלורופלסט, הדוחס בתוכו באופן זמני את כל או את רוב החומר התורשתי. בניגוד לגרעינים של תאים איקריוטיים, אין לנוקלאואידים ממברנה תוך תאית המפרידה באופן פיזי את אזור זה משאר הציטופלזמה.
הגנום של פרוקריוטיים עשוי מסליל אחד של DNA כפול, ואורכו משתנה מאוד מאורגניזם אחד לאחר. הגנום של הפרוקריוטיים, המאוחסן בנוקלאואיד מכונה גם ג'נופור (genophore). הוא ארוז בתוך ב-DNA supercoil, בעוד הכרומוזומים ארוזים בכרומטין. בדרך כלל בנוי הגנום הפרוקריוטי בצורה מעגלית ובמעטים מהפרוקריוטיים — בצורה קווית. האופי המעגלי של הג'נופור מאפשר שכפול ללא טלומרים. כמו כן, הג'נופור של הפרוקריוטיים קטן בדרך כלל מאשר הכרומוזומים של האיקריוטיים.
עדויות מחקריות מצביעות על כך שכ-60% מהנוקלאואיד מורכב מ-DNA, אך שהוא מכיל גם RNA וחלבונים. רוב החלבונים וה-RNA שנמצאו הם בעיקר mRNA וגורמי שעתוק. דחיסת הנוקלאואיד נעשית באמצעות חלבונים המכונים חלבונים נוקלאואידים (nucleoid proteins), אשר נבדלים בפעולתם מההיסטון של התאים האיקריוטיים. בניגוד להיסטון, חלבונים אלה לא יוצרים נוקלאוזומים בהם ה-DNA סובב סביב חלבונים, במקום זאת משתמשים החלבונים הללו במנגנונים שונים המאפשרים קיפול יעיל של ה-DNA.
עדי בילסקי

ביוגרפיה

בילסקי נולדה בירושלים וגדלה ברעננה, שם כיהן אביה, זאב בילסקי, כראש העירייה.
כבר בגיל 3 החלה לרקוד בסטודיו למחול ברעננה, שם המשיכה 15 שנים של לימוד בלט ומחול מודרני וריקוד בלהקת המחול של הסטודיו.
כילדה השתתפה בחוגי דרמה ובביה"ס התיכון למדה במגמת תיאטרון.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת חינוך ומפקדת בקורס מש"קיות חינוך.
בשנים 2007-2004 למדה משחק ב"סטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין". במהלך לימודיה זכתה במלגת הצטיינות (2006) מטעם "קרן שרת" (קרן התרבות אמריקה-ישראל) ובמלגות נוספות במסגרת בית הספר: ע"ש עדי קאמרי, ע"ש אורנה בן חורין, ע"ש שוש אביגל, ע"ש חנוך לוין ומלגת אורנה פורת.
בשנת 2008 קיבלה את תפקידה הראשון כבוגרת בי"ס למשחק, כשנענתה להצעתה של פנינה גרי לשחק בהצגה "סיפור אהבה ארץ ישראלי". הצגת-יחיד זו נכתבה ובוימה על ידי גרי, על-פי סיפורה האמיתי. בילסקי מגלמת בה מספר רב של דמויות וזכתה על תפקידה בהצגה בפרס "קיפוד הזהב" 2009 ליוצרי הפרינג' (תיאטרון שוליים) בישראל בשנת 2008 בקטגוריית "שחקנית השנה".

ב-2012 זכתה בילסקי על תפקידה בהצגה ב"פרס ליצירה בתחום הציונות", בשנה הראשונה בה הוא מחולק. מנימוקי השופטים (ליא קניג, מולי שפירא ונורית רביב):
"עדי בילסקי, שחקנית צעירה, נושאת על כתפיה הצגת יחיד קשה, רגשית וטכנית, מלאה במעברים ובסימון דמויות שונות, והכל בלי נפילת מתח לרגע - הרבה בזכות הסיפור עצמו ונוכחותה הבימתית המרשימה."
המחזה תורגם לאנגלית וההצגה "סיפור אהבה ארץ ישראלי" רשמה הופעות בפסטיבל האמנויות היהודי בלידס, אנגליה (יוני 2009), והוצגה ב-"New End Theatre" של לונדון ברציפות בין ה-18 במאי עד ה-6 ביוני 2010.
הצגות נוספות נערכו באוטווה, מונטריאול, טורונטו ווושינגטון (ספטמבר 2011), ושוב בטורונטו (פברואר 2014). המחזה עובד לקולנוע בידי דיתה גרי בשנת 2015 ובילסקי משחקת בו תפקיד ראשי.
בשנת 2010, לאחר שנראתה על במת ה-"New End Theatre", קיבלה בילסקי את התפקיד הנשי הראשי בסרט הבריטי "The Veteran" ‏, לצדו של השחקן טובי קבל.‏
בשנת 2012 זכתה בפרס השחקנית הראשית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-7 של קפריסין על תפקידה בסרט "מלח הארץ".
בשנת 2016 יצא הסרט "סיפור אהבה ארץ ישראלי", בהשראת המחזה שכתבה פנינה גרי, על פי תסריט מאת דיתה גרי, בבימויו של דן וולמן, בכיכובם של בילסקי ואביב אלוש.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הסיני "Golden Rooster & Hundred Flowers"‏ , בו זכתה בילסקי בפרס השחקנית הזרה הטובה ביותר.
עדי בילסקי נשואה לשחקן יניב עדני ולהם שלושה בנים.
נורה זהטנר

ביוגרפיה

זהטנר נולדה באל פאסו, טקסס. לאחר סיום לימודי התיכון, למדה באקדמיה למתמטיקה ולמדע של טקסס.
בגיל 18 עברה זהטנר ללוס אנג'לס. משנת 2001 שיחקה בסרטים: "טארט", "אמריקן פאי 2", "R.S.V.P." "מאי", "נשיקה אחרונה" ועוד. בתקופה זו הופיעה גם במספר סדרות ובין השאר גילמה את ליין הרט בסדרה "אוורווד" בשנים 2003–2004. כן שיחקה בסרט "Brick", שזכה בפרס פסטיבל סאנדנס, ובתפקיד ראשי בסרט האימה "מתחת".
בשנת 2006 שיחקה בעונה השנייה של נמלטים כאשר סייעה לדייוויד אפולסקיס ('טווינר') להימלט, ונרקם ביניהם קשר רומנטי.
בשנת 2009 שיחקה באנטומיה של גריי את ד"ר ריד אדמסון.
ב-2006 שיחקה בסדרה "גיבורים", בה גילמה את עדן מקיין למשך שמונה פרקים.
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "נסיכה" לצד קיפ פארדו. בשנת 2009 השתתפה בקומדיה העצמאית "ספונר" בכיכובו של מת'יו לילארד.
פואטיקה (אריסטו)

שלוש סוגות הדרמה

לפי אריסטו, לדרמה יש שלוש סוגות אותן ניתן להעלות על הבמה: קומדיה, טרגדיה ושירה אפית.

הקומדיה

הקומדיה היא הצגה בצורה בימתית של דמויות פשוטות, מה שעשוי לגרום לצחוק. על פי אריסטו ישנה היררכיה בין הדמויות לבין זולתן: הדמויות הפשוטות יוצגו בקומדיה, בעוד המעשים הגדולים ייוצגו באפוס ובטרגדיה, העוסקות בדמויות "גדולות".
כאמור, אין מקורות ישירים לקומדיה על פי אריסטו, והשרידים הקרובים ביותר למקור הם רשימות של תלמידיו מתוך הרצאותיו.

הטרגדיה

אריסטו מרכז את עיקרי הטרגדיה ואת הייחודים שלה תוך דוגמאות לכך מהטרגדיה היוונית של אייסכילוס, סופוקלס ואוריפידס. אפלטון עמד על הגישה כי יש לבחון את השירה על פי מימוש התכלית (τέλος) שלה, להוביל לקתרזיס, זיכוך של רגשות. אריסטו מתאר את התחבולות שבמאי יכול להשתמש בהן כדי ליצור רגש אצל הצופה.

ממדי המציאות

להבדיל מאפלטון, אריסטו האמין כי השירה מייצגת את המציאות ואינה מחקה אותה. החיקוי היא פעולה מושכלת, המבדילה את הקוף מהאדם. במהלכה בוחר היוצר חלק מהמציאות אותו הוא רוצה לייצג, באופן כזה ש (ייתכן) והייצוג מיצג איזה שהיא "אמת אבסולוטית" על טבעו של העולם. לכן השירה נעלה על ההיסטוריה, היא מספרת על הכלל ולא על הפרט.
הייצוג צריך להיות מוצלח ומשכנע. עם זאת, ייצוג משכנע אינו מחייב קהל טיפש שאינו יכול להבדיל בין המציאות לייצוג. להפך, האדם נהנה לזהות את הפער בין האמת לחיקוי (המכונה מימזיס).
הרברט צימרמן

באיירן מינכן

צימרמן הוחתם על ידי באיירן מינכן בשנת 1972, כאשר היה בן 18, לאחר ששיחק באנגרס 07 החל מגיל שש. במועדון זה שיחק צימרמן בעמדת החלוץ, ולתפקיד זה יועד בבאיירן מינכן. צימרמן מיעט לשחק בקבוצה הבוגרת וצבר שתי הופעות בלבד בבונדסליגה כמחליף בשנתיים, במשחקים מול שטוטגרט ובוכום. בשנתיים בהן שיחק בבאיירן מינכן, זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בשנת 1974, ובאליפויות הבונדסליגה בשנים 1973 ו-1974.

פ.צ. קלן

צימרמן עבר לפ.צ. קלן בקיץ 1974, במטרה לקבל דקות משחק רבות יותר משקיבל בבאיירן מינכן, והוסב מעמדת החלוץ לעמדת הבלם, בה ניכרו יתרונותיו בצורה מיטבית יותר. מעבר זה נחשב להצלחה גדולה, כאשר צימרמן שיחק במועדון במשך עשר שנים רצופות, בהן זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה בשנת 1978, שהייתה האליפות השלישית בקריירה שלו, לאחר שתי האליפויות שזכה עם באיירן מינכן, וכן שלוש זכיות בגביע הגרמני. הראשונה בשנת 1977, לאחר ניצחון בגמר על הרטה ברלין, השנייה בשנת 1978 לאחר ניצחון בגמר על היריבה המושבעת, פורטונה דיסלדורף, זכייה שהשלימה דאבל היסטורי למועדון. פורטונה דיסלדורף גמלה לפ.צ. קלן שנתיים מאוחר יותר בגמר הגביע. הפעם השלישית הייתה בשנת 1983, בה זכה צימרמן עם פ.צ. קלן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר בדרבי מול פורטונה קלן. סך הכול צבר צימרמן 202 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 22 שערים, ובשנת 1984 פרש מכדורגל מקצועני, אך חזר לשחק כדורגל בשנת 1988, אז שיחק מספר חודשים בבאד הומבורג מהליגות האזוריות.

קריירה בינלאומית

לצימרמן 14 הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שני שערים. צימרמן זומן למונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני. בטורניר זה צימרמן פתח בהרכב בשני משחקים. לאחר מכן, כבש צימרמן שני שערים במוקדמות יורו 1980. עם זאת, בטורניר יורו 1980 עצמו, צימרמן לא זכה לדקות משחק. נבחרת גרמניה המערבית זכתה בטורניר, ולמעשה הופעתו האחרונה של צימרמן בנבחרת הייתה בשנת 1979.
מרד מיסים

מרד מיסים הוא התקוממות כלכלית מאורגנת כדי להגביל או לבטל מיסים שהוטלו על ידי הממשלה, או סירוב לשלם מיסים בשל השימוש שהממשלה עושה בהם.

היסטוריה

מרדי מיסים התרחשו משחר ההיסטוריה. בכרוניקות האשוריות מתוארים מרדי מיסים רבים של הממלכות הכפופות לאשור. אחד מאלו המוכר מהמקרא הוא מרד של המצרים בצירוף חזקיהו המלך בשנת 701 לפני הספירה. נוסף לכך הוא מרד המס נגד תיגלת פלאסר השלישי.

בארצות הברית

בארצות הברית לרוב משתמשים במושג זה להתייחס לסדרה של יוזמות נרחבות נגד מיסים שננקטו במדינות מסוימות. הגל המשמעותי הראשון של קמפיינים אלה התרחש בשנות השלושים של המאה העשרים. השפל הגדול הטיל על הציבור האמריקאי מעמסות מס בשיעור שלא נודע כמותו בעבר. בזמן שערכי הנדל"ן צללו ורמת האבטלה הרקיעה שחקים עלויות הממשלה נותרו באותה הרמה וכתוצאה מכך האחוז היחסי של המיסים מההכנסה הלאומית כמעט והכפיל עצמו מ-11.6% ב-1921 ל-21.1% ב-1932. עיקר העלייה הייתה ברמה המקומית ובעיקר הפעילה לחץ על בעלי הנדל"ן בקרב משלמי המיסים. אי-תשלום מיסים הגיע ב-1933 לשיא של 26.3%. 
גל נוסף של מרדי מיסים החל שנות ה-70 המאוחרות של המאה העשרים והיו פופולרים בעיקר במערב ארצות הברית. ב-1978 המצביעים בקליפורניה העבירו הצעת חוק שהגבילה משמעותית את המיסים שניתן להטיל על רכוש במדינה. בשנים שלאחר מכן הועברו חוקים דומים במדינות אורגון, וושינגטון, קולורדו ומסצ'וסטס.
המחאה כנגד מיסים גבוהים, הטלת מיסים נוספים, או ביטול הטבות מס שניתנו בעבר מהווה גם אלמנט מרכזי באידאולוגיה של תנועת מסיבת התה שהחלה לפעול ב-2009 לאחר שברק אובמה נכנס לתפקיד נשיא ארצות הברית.

בישראל

במסגרת האינתיפאדה הראשונה ב-1988 קבוצה של סוחרים מבית סאחור יזמו מרד מיסים כאקט מחאתי לא-אלים מאחר שלטענתם המיסים שנאספו מהם על ידי ישראל שימשו בין השאר למימון ההתיישבות היהודית ביהודה, שומרון ועזה. כשמעצרים לא הובילו לסיום מרד המיסים, ישראל חיסלה אותו על ידי הטלת קנסות כבדים והחרמת רכוש, ציוד, סחורה ורהיטים מחנויות, מפעלים ואף בתים פרטיים.
בעקבות הטלתו של היטל בצורת בשנת 2009, יזמו חמישה חברי הכנסת, בראשות רונית תירוש, מרד מיסים, בדמות קריאה לציבור להימנע מתשלום ההיטל, אך כעבור זמן קצר חזרו בהם.
נאום יהושע

לקריאה נוספת

יחזקאל קויפמן, ספר יהושע, ירושלים, קריית ספר, 1963, עמ' 248-244
מוסד הרב קוק

מוסד הרב קוק הוא מוסד הוצאה לאור, הממוקם בכניסה לעיר ירושלים בשכונת קריית משה.
המוסד הוקם בשנת 1936 על ידי הרב יהודה לייב מימון, ממנהיגי המזרחי ולימים שר הדתות הראשון של מדינת ישראל.

מבנה

בט"ו בשבט תש"י הונח אבן פינה לבניין מוסד הרב קוק בכניסה לירושלים, על מגרש של הקרן הקיימת. באלול שת"י באזכרה לרב קוק נלקחו 12 אבנים מהר ציון ליסוד הבניין.
בנובמבר 1953, נחנך בית מוסד הרב קוק. 
המבנה כלל חדרים לחוקרים, ספרייה גדולה ואולם כנסים. ביוני 2017 היה חלק גדול של המבנה מושכר לשני סמינרים חרדיים לבנות. המבנה כלל אולם בצורת חצי גורן עגולה, כדי שהסנהדרין תוכל לקבוע את משכנה הראשון בבניין זה.

הוצאה לאור

עיקר פעילותו של המוסד היא הוצאת ספרים, המתמחה בהוצאת ספרי קודש בתחומים שונים. גולת הכותרת שלמענה הוקמה ההוצאה היא הוצאת כתבי הראי"ה (כתביו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ביניהם: אגרות הראי"ה, אורות, אורות הקודש, מוסר אביך, עולת ראיה וכו'). במסגרת הוצאת הספרים פועל גם "מכון להוצאת ראשונים ואחרונים" המתמחה בהוצאת מהדורות מדעיות ומוגהות של כתבי פרשנים ראשונים על הש"ס, כדוגמת הריטב"א, הרשב"א ורבנו נסים (הר"ן).
החל מסיוון תרצ"ז (1937) מוציא המכון, כתב עת בשם "סיני", היוצא שש פעמים בשנה, שהיווה במה ייחודית להלכה והגות יהודית. במשך השנים יצאו על ידי המכון כתבי עת נוספים בתחומים תורניים: "ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי", "תורה שבעל פה" (שכתוב הרצאות מהכנס השנתי לתורה שבעל פה), ו"בית התלמוד".
כנפיים שבורות

עלילה

העלילה עוקבת אחר אם וארבעת ילדיה מחיפה המתמודדים איש בדרכו עם מותו הפתאומי של אבי המשפחה. עלילתו של הסרט בעל האופי התקופתי מתרחשת בשנות השמונים ][מפני ש...] בסוף החופש הגדול, ובמהלכה מנסות חמש הנפשות לחזור אל שגרת חייהן. בת הזקונים בר מסרבת לחזור אל הגן, האח הצעיר עידו בוחן גבולות, האח המתבגר יאיר מסתגר, מסרב לחזור אל הלימודים ונשאב לאורח חיים ניהיליסטי, בעוד אם המשפחה דפנה (אורלי זילברשץ-בנאי) עובדת שעות נוספות כאחות מיילדת במרכז רפואי בני ציון במטרה לפרנס את ילדיה בכבוד. על רקע כל זאת, מנסה האחות הבכורה מאיה (מאיה מרון), לתמרן בין חייה האישיים (מוזיקה, קשרים, רגשות אשמה בנוגע למות אביה) לבין עומס האחריות המשפחתית המוטל לפתע על כתפיה.

פרסים ופסטיבלים

2002 - פרס ראשון בתחרות וולגין (ירושלים); פרס ראשון בפסטיבל טוקיו; תשעה פרסי אופיר בקטגוריות שונות בטקס פרסי האקדמיה, ביניהם עיצוב אמנותי (עדו דולב) (תל אביב); פרס חביב הקבל בפסטיבל ברלין.
כמו כן השתתף הסרט ב-2003 בפסטיבלים הבינלאומיים הבאים: פאלם ספרינגס, ונקובר, ג'יפוני, קרלו ויוארי, שיקגו, סידני, מלבורן, טורונטו, פריז ובריסבן.
חבקי אותי חזק

העלילה

כריסטינה אלברס היא בתו הצעירה והיפה של דון סבריאנו אלברס. מנהל העבודה שלו, דיאגו הרננדס, מאוהב בכריסטינה והיא מאוהבת בו. יום אחד שניהם מקיימים יחסי מין. מיד לאחר מכן, מודיעה כריסטינה לאביה שהיא בהיריון מדיאגו. לאחר הגילוי שולח אותה דון סבריאנו לעיר הבירה יחד עם המשרתת שלה, ראקלה, כדי שתלד את התינוקת שם. פדריקו ריברה, איש רשע וחומד בצע, משתלט על המצב, ודואג לכך שהתינוקת (שנולדה בשם מריה דל כרמן), תירשם כביתה של ראקלה. כריסטינה, במטרה להיות קרובה לביתה, נאלצת להינשא לפדריקו והופכת לסנדקית של ילדתה. כעבור זמן מה לאחר חתונתם, בעת שהם נוסעים ברכבו של פדריקו, זה עושה תאונה ממנה כריסטינה מתעוורת וכתוצאה מזה, פדריקו משתלט על נכסיה מאחר שכריסטינה אינה יכולה לטפל בהם.
השנים חולפות, ומריה דל כרמן מתבגרת. אחיינו של פדריקו, קרלוס מנואל, מגיע לעיירה. קרלוס מנואל מאוהב בחברתו דבורה פלקון, בלי לדעת שהיא בעצם המאהבת של דודו. מריה דל כרמן וקרלוס מנואל מתאהבים כשהם נפגשים בפעם הראשונה, אך נתקלים בעוינות מצד דבורה ופדרקיו, הנחושים להפריד בין השניים.
חי ה' וברוך צורי

"חַי ה' וּבָרוּךְ צוּרִי" הוא פיוט המושר בראשית הסעודה השנייה בשבת.
הפיוט הוא מעין הקדמה למזמור כ"ג בספר תהלים המזמור המוכר בפסוקו הפותח: "מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר". 
בתנועת החסידות נהוג לשיר את הפיוט לאחר פיוטו של האר"י (אסדר לסעודתא). 
נושא הפיוט הוא דברי שבח לאל ובקשות לשפע של ברכות אשר השרים מבקשים אותו. אף על פי שהשבת רק נרמזת בפיוט וייתכן ששירתו הפכה למנהג שבת בשל הדמיון והשיח עם מזמור כ"ג.
בפיוט מופיעה שורה המזכירה את מידת הביטחון של הלל הזקן, שבשונה מרעו שמאי, לא חיפש אחר מאכלי שבת במשך השבוע ובטח בה' שיזמין לו לשבת, באמרו "ברוך ה' יום יום". בגרסה הנפוצה של הפיוט מופיעה השורה: "אל ההרים אשא עיני, כהלל ולא כשמאי". בחלק מחצרות החסידות (למשל בחצרות רוז'ין וויז'ניץ) תיקנו את הנוסח ל"כהלל וכשמאי", וזאת כי יש פוסקים שבנושא זה הלכה כשמאי, שיש לחפש במשך כל השבוע מאכלים טובים לשבת.

הפיוט

חַי ה' וּבָרוּךְ צוּרִי

בַּה' תִּתְהַלֵּל נַפְשִׁי

כִּי ה' יָאִיר נֵרִי

בְּהִלּוֹ נֵרוֹ עֲלֵי רֹאשִׁי

ה' רוֹעִי לֹא אֶחְסָר

עַל מֵי מְנוּחוֹת יְנַהֲלֵנִי

נוֹתֵן לֶחֶם לְכָל בָּשָׂר

לֶחֶם חֻקִּי הַטְרִיפֵנִי

יְהִי רָצוֹן מִלְפָנֶיךָ

אַתָּה אֱלֹהַי קְדוֹשִׁי

תַּעֲרוֹךְ לְפָנַי שֻׁלְחָנֶךָ

תְּדַשֵּׁן בַּשֶּׁמֶן רֹאשִׁי

מִי יִתֵּן מְנוּחָתִי

לִפְנֵי אֲדוֹן הַשָּׁלוֹם

וְהָיְתָה שְׁלֵמָה מִטָּתִי

הַחַיִּים וְהַשָּׁלוֹם

יִשְׁלַח מַלְאָכוֹ לְפָנָי

לְלַוֹּתִי לְוָיָה

בְּכוֹס יְשׁוּעוֹת אֶשָּׂא פָנָי

מְנָת כּוֹסִי רְוָיָה

צָמְאָה נַפְשִׁי אֶל ה'

יְמַלֵּא שׂוֹבַע אֲסָמַי

אֶל הֶהָרִים אֶשָּׂא עֵינַי

כְּהִלֵּל וְלֹא כְשַׁמַּאי

חֶדְוַת יָמִים וּשְׁנוֹת עוֹלָמִים

עוּרָה כְבוֹדִי עוּרָה

וְעַל רֹאשִׁי יִהְיוּ תַמִּים

נֵר מִצְוָה וְאוֹר תּוֹרָה

קוּמָה ה' לִמְנוּחָתִי

אַתָּה וַאֲרוֹן עוּזֶךָ

קַח נָא אֵל אֶת בִּרְכָתִי

וְהַחֲזֵק מָגֵן חוֹזֶךָ
אלפרד נורת' וייטהד

תאולוגיה

משנתו הפילוסופית שנוסחה בספרו 'תהליך ומציאות', נקראה פילוסופיה תהליכית. זו פותחה אחר כך לתאולוגיה תהליכית על ידי תאולוגים-פילוסופים כמו צ'ארלס הארטשורן, ג'ון קוב, ודייוויד ריי גריפין. תאולוגיה תהליכית היא שיטה להבנת אלהים והיקום שיש מאמינים נוצריים ויהודיים המוצאים כי היא פוריה, ויש גם בדתות אחרות שמצאו בה ערך. וייטהד דוחה את הדואליזם של רוח וחומר, בצורה הדומה לאמונות מזרחיות כמו הבודהיזם. 
בעיני וייטהד, ליבת הדת היא אינדיבידואלית. הוא אמנם הכיר בתלותו של היחיד בחברה לה הוא שייך, אך טען כי האדם חש קודם כל את חייו פנימה, לפני שאלה מוחצנים ביחס האדם אל אחרים. קביעתו המפורסמת ביותר בנושא הדת היא ש"הדת היא מה שהיחיד עושה ביחידותו... ואם לעולם אינך ביחידותך, לעולם אינך דתי". את הדת תפס כמערכת של אמיתות כלליות המעצבות את אופיו של היחיד. וייטהד הקפיד לציין כי הגם שהשפעתה השכיחה של הדת היא טובה, אין היא בהכרח טובה תמיד. כלומר, מי שמכחיש כי הדת עלולה לגרור אלימות קנאית כנגד דתות יריבות, שוגה ב'אשליה מסוכנת'. אך למרות שהדת נולדת ביחידיותו של הפרט, היא בהכרח מתרחבת גם אל המישור החברתי. בהתאם למשנתו התהליכית ולפיה יחסים ותהליכים בין עצמים הם תופעה מהותית, גם הדת מצביעה על ערכו של העולם החוץ-סובייקטיבי, קרי חברה, או קהילה, הנוצרת ומתעצבת מהיחסים הבינאישיים בין היחידים המרכיבים אותה. במילים אחרות, היקום הוא מכלול של יחסים בין כל פרט בתוכו אל כלל האחרים. משמעות וערך אינם קיימים עבור היחיד בבדידותו, אלא דווקא בהקשרה של החברה והכלל. לכן דתיות היא נאמנות לעולם החיצוני, רוח היחיד נכנעת לדרישות החיצוניות לה, ומעצבת עצמה בהתאם. את הדת תיאר וייטהד כניסיונו וכמיהתו של האדם להטמיע ברגשותיו הסובייקטיביים את הנצחי האובייקטיבי המופשט. את הכמיהה האינדיבידואלית מתרגמת הדת לתוך הקשרה של מערכת אובייקטיבית של כללים ואמונות על העולם, ובכך מסייעת לבני אדם למצוא משמעות וערך לחייהם. בעיני וייטהד, מגשרת הדת בין אמיתות הפילוסופיה, לבין רגשותיהם הסובייקטיבים של בני אדם במסגרתה של חברה נתונה. זהו תפקידה של הדת, להפוך את האמיתות הפילוסופיות לרכיב מעשי יישומי בחיי היומיום בפועל של המאמינים מן השורה.