google/wiki40b huggingface dataset:
זמר נוגה

רקע

בשנת 1913 יצאה רחל מארץ ישראל כדי ללמוד חקלאות באוניברסיטת טולוז שבצרפת. בלימודיה פגשה את מיכאל ברנשטיין, שהיה מהנדס במקצועו, והתאהבה בו, ואף שקלה להינשא לו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו הלימודים ורחל חזרה לאביה ברוסיה, שם עבדה בבית יתומים. בתום המלחמה חזרה רחל לארץ ישראל, אולם ברנשטיין סירב להצטרף אליה ונשאר ברוסיה. עד יום מותה לא פגשה בו עוד.
זמן קצר לאחר חזרתה לארץ התגלתה אצלה מחלת השחפת, והיא התבקשה לעזוב את קבוצת דגניה בה חיה ועבדה. היא התאשפזה בבית החולים בצפת ואחר כך התגוררה בתל אביב, בה כתבה את "זמר נוגה".
בגרסה ראשונית של השיר הייתה השורה החותמת אותו "כאשר חיכתה סולוויג לדודהּ". סולוויג הייתה אהובתו של פר גינט, גיבור מחזהו של הנריק איבסן, שחיכתה לו בזמן מסעותיו בעולם, וכינוי זה מופיע במכתביו של מיכאל ברנשטיין לרחל: "הרחק-הרחק חיה סולוויג"; "סולוויג מן הצפון, שהלכה לארץ התמרים". רחל מסרה גרסה זו לאחייניתה שרה ושאלה אותה לדעתה על השיר, וזו השיבה שלדעתה עדיף לסיים את השיר עם דמות מן הספרות העברית ולא מן הספרות האירופית. בעקבות זאת שינתה רחל את השורה האחרונה ל"כחכות רחל לדודה", וזאת בהתייחס לסיפור התנ"כי על עבודת יעקב באהבתו לרחל, בנוסף לרמז לשמה של המשוררת רחל עצמה.

ביצועי השיר וייצוגיו בתרבות הישראלית

השיר זכה למספר לחנים, ובהם אלו של שמוליק קראוס, מרדכי זעירא, זהר לוי ויוסף מוסטקי. לחנו של מוסטקי מוכר בעיקר בביצוע צמד הפרברים ובביצועה של עפרה חזה בתקליט "שירי מולדת". את לחנו של קראוס הקליטה לראשונה להקת החלונות הגבוהים (שבה היה קראוס חבר), ומאוחר יותר הקליטו אותו זמרים רבים נוספים, והוא הנפוץ מכולם. בשנת 2008 זכה השיר בביצוע החלונות הגבוהים במקום הראשון במצעד שירי ישראל, "מצעד השישים", שנערך על ידי שידורי קשת בערוץ 2. את השיר ביצעה במשדר המיוחד, בהגשת ארז טל וקרן פלס, הזמרת ריטה. בשנת 2010 זכה השיר במקום הראשון במצעד שירי שמוליק קראוס שערכה רשת ג', לכבוד יום הולדתו ה-75 של קראוס.
רונה רמון, אשתו של אילן רמון, בחרה להעלות את השיר "זמר נוגה" בלחנו של קראוס אל מעבורת החלל קולומביה. לאחר שהמעבורת התרסקה, הושמע השיר פעמים רבות ברדיו כזיכרון לאילן רמון ולאסון המעבורת.
באפריל 2019 צה"ל העניק למבצע להשבת גופתו של החלל זכריה באומל שנעדר 37 שנה מאז קרב סולטן יעקב את השם: "מבצע זמר נוגה". בשנת 2019, ביצעה שרית חדד את השיר מחדש, תוך שהוציאה אותו כסינגל.
מלאני סקרופאנו

ביוגרפיה

סקרופאנו גדלה באוטווה שבאונטריו, קנדה. אביה הוא מהנדס ואמה עובדת ממשלתית. היא ממוצא צרפתי-קנדי ואיטלקי. היא התחילה לדגמן בגיל 13, ובהמשך התחילה גם לקבל תפקידי משחק.
סקרופאנו ילדה את בנה באפריל 2017; את כל העונה השנייה של "ויינונה ארפ" היא צילמה כשהיא בהריון.
ז'יגה הירשלר

קורות חייו

ז'יגה הירשלר נולד בכפר וליקה טרנוביטיצה, השוכן סמוך לביילובאר. ב-1917 סיים את האקדמיה למוזיקה של אוניברסיטת זאגרב. עבודתו של הירשלר נחלקה לשני תחומים. מוזיקה קלאסית ומוזיקה יהודית. הוא הלחין 44 יצירות מוזיקליות ובכללן 3 אופרות, 5 אופרטות, מוזיקה לתיאטרון, וקונצ'רטים לתזמורת. רבות מיצירותיו אבדו במהלך השואה וניתן ללמוד עליהן מכתבות בעיתונות התקופה, המציינים שיצירותיו נוגנו בפלזן, אוסייק, ליובליאנה וזאגרב וזכו להצלחה. כמו כן נוגנו יצירותיו באופן תדיר ברדיו זאגרב וברדיו בלגרד. יצירותיו שילבו מוטיבים עממיים קרואטיים לצד עיבודים מודרניים, זכו לאהדה בקרב הקהל הרחב ולביקורת בקרב מבקרי המוזיקה על היותם "מסחריים". ב-1938 הופיע עם מבחר מיצירותיו בפסטיבל המוזיקה שנערך בבריסל.
הירשלר ליקט, תיעד, עיבד והקליט מוזיקה עממית יהודית. מעבודתו זו נותר אוסף של 60 שירים ביידיש ובעברית אותם עיבד והקליט כאשר הוא מנגן על פסנתר. במקביל, היה מבקר מוזיקה וכתב 850 מאמרים בתחומי יצירתו בעיתונות היוגוסלבית. קיים תיעוד על שמונה ספרי מוזיקה שערך ופרסם, אך הם אבדו בשואה.
באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור קרואטיה נמסר לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה, ומיד הוחל ברדיפת יהודים ושילוחם למחנות ריכוז ומהם למחנות ההשמדה. מוזיקאים ועיתונאים מזאגרב ניסו לפעול מול שלטונות האוסטאשה למניעת מעצרו של הירשלר, ולהשיג לו אשרת מעבר לאזור הכיבוש האיטלקי. ב-21 בספטמבר 1941 כתב הירשלר את מכתבו האחרון מדירתו בזאגרב. הוא נעצר וגורש למחנה ההשמדה יאסנובאץ, ושם הוצא להורג ככל הנראה במהלך נובמבר 1941.
דאולין (דמות)

תיאור

לדאולין יש זקן לבן, ומצנפת כחולה. דאולין ואחיו באלין נחשבים לגמדים הזקנים במסע אל ארבור.
יחסית לגמדים בהוביט דאולין נחשב לגמד די פעיל אך לא כמו אחיו באלין. הוא יודע את ההיסטוריה של הגמדים טוב מאוד.
בדרך כלל עומד הוא לצידו של תורין ומעריך אותו מאוד.

ביוגרפיה

דאולין בן פונדין בן פירן היה גמד זקן שנולד בשנת 2772 לעידן השני. בשנת 2770 לעידן השלישי (כאשר הדרקון סמאוג תקף את ארבור) דאולין נלחם בו יחד עם כל הגמדים וניצל. לאחר נדודים רבים הוא (וחלק הגמדים אשר הלכו עם עם המלכים) נלחם מול הגובלינים בקרב אזנולביזר וניצל גם בקרב הזה. בשנת 2941 הצטרף לחבורתו של תורין (תורין ושות') להרפתקה ארוכה ומפרכת, שמטרתו להחזיר לידם את האוצר שבזז הדרקון סמאוג. לאחר מות סמאוג יצרו מלך האלפים וברד כוח צבאי משותף של אלפים ובני אדם לעבר ההר הבודד, בו התבצרו הגמדים, אשר עם מות הדרקון הפכו לשליטים בבטן-ההר, עם בילבו. מלך האלפים וברד ביקשו את השייך להם. הגמדים נתמכו בצדקת טענתם כי האוצר במקורו היה שייך לאבותיהם וסירבו לבקשת ברד לחלוק את אוצר הדרקון, ואף קראו לקרובו של תורין: מלך הגמדים מגבעות הברזל, דֵּין רגל ברזל, בֶּן נֵין, לבוא לעזרתו. בעקבות זאת הטילו ברד ומלך האלפים מצור על ההר הבודד.
כדי למנוע את המלחמה הקרבה גנב אדון בגינס את הדבר היקר ביותר ללבו של תורין באוצר הדרקון - הארקנסטון (arkinstone) והעביר אותה לבני האדם, וכתוצאה מכך נאלצו הגמדים להגיע להסכם. אך בעקבות הגעתה של תגבורת של צבא הגמדים בראשות דֵּין, הגמדים רצו לקחת את האבן על ידי מלחמה. אבל בזמן הזה הכריז גנדלף על התקפת הגובלינים שבפיקודו של בולג בן אזוג.
הקרב שהתפתח נקרא קרב חמשת הצבאות שבזמנו התאחדו כוחות בני האדם עם האלפים, הגמדים והנשרים כנגד הגובלינים והווארגים. במהלך הקרב נלחמו גם תורין ושותפיו, תורין נפצע אנושות בקרב וחולץ בידי באיורן, אשר הצטרף לקרב בדמות דוב אימתני והרג את בולג, מלך האורקים. בסוף הקרב בעודו גוסס תורין, התפייסו בילבו ותורין. קילי ופילי נפלו בקרב יחדיו עם תורין. לאחר מות תורין היה דֵּין רגל ברזל למלך הגמדים שבבטן- ההר. מלך האלפים הניח על חזהו של תורין את הארקנסטון, ועל קברו שבהר הבודד הוצב נשקו: החרב "אורקריסט", אשר מצא בתחילת מסעם, דאולין ניצל בקרב אך נפטר בשנת 3112.

נשק

דאולין כמו כל גמד יודע להלחם בפטיש קרב. הוא גם יודע להלחם בגרזן, חרב, וחץ וקשת.
חרבו של דאולין ככל הנראה מיוצרת על ידי בני לילית מריוונדל.
ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת חיפה

חברי הארגון

הארגון מאגד כ-1000 מרצים ומתרגלים ומורכב משלוש קבוצות עובדים עיקריות: עוזרי הוראה שהנם תלמידים לתואר ראשון ושני המתרגלים באוניברסיטה, תלמידי מחקר המועסקים בהוראה שהנם תלמידים לתואר שלישי, עמיתי הוראה ומורים מן החוץ שאינם סטודנטים באוניברסיטה אלא מרצים וחוקרים המועסקים בהוראה ושאינם מועסקים בתקן בכיר.

היסטוריה

ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת חיפה הוקם כעמותה בפברואר 1994. בניגוד למרבית העובדים בישראל, המאוגדים מסיבות היסטוריות של התפתחות העבודה המאורגנת בישראל בארגוני עובדים ארציים (כמו ההסתדרות הכללית, כוח לעובדים, הסתדרות המורים וכדומה), חברי הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות מאורגנים בארגונים נפרדים, כישויות משפטיות עצמאיות, כל אוניברסיטה וארגון הסגל האקדמי הזוטר שלה.

מאבקים והסכמי שכר

הארגון השתתף באופן פעיל במאבק הארצי של הסגל האקדמי הזוטר בינואר - פברואר 1997, שכלל עיצומים של כשישה שבועות, ושביתה בת כחמישה חודשים וחצי, ממאי עד אוקטובר 1997. בתום השביתה נחתמו לראשונה הסכמי שכר מקומיים אך אחידים לסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות. הסכמים אלה שפרו את מעמדם של תלמידים לתואר שני ושלישי, שעברו מהעסקה של שמונה ותשעה חודשים בשנה להעסקה במשך עשרה ושנים עשר חודשים בשנה (בהתאמה), ולזכויות סוציאליות. בשנת 2000 נחתם הסכם קיבוצי נוסף, ששיפר את תנאי התלמידים לתואר שלישי והעניק להם את תנאי השכר המסורתיים של סגל זוטר באוניברסיטאות (מסלול אסיסטנט-מדריך). הסכם זה נותר בתוקפו גם לאחר פקיעתו ב-2002 ועד לחתימת הסכם השכר הארצי ב-2008. הסכם השכר של שנת 2008 קבע תקן העסקה חדש באוניברסיטאות של "עמית הוראה" למורים שאינם סטודנטים שהועסקו עד אז בתקן של "מורה מן החוץ" והעניק למרביתם תנאי שכר נורמטיביים (12 חודשי שכר בשנה, זכויות סוציאליות מלאות, ותקציב קשרי מדע). הסכם 2012 העביר קבוצות נוספות של מורים מן החוץ לצורת ההעסקה החדשה, הקנה להם מידה מסוימת של ביטחון תעסוקתי ותיקן את שכרם של עוזרי ההוראה.
מולי בלום

מריון (מולי) בלום (באנגלית: Molly Bloom) היא דמות בדיונית בספרו של ג'יימס ג'ויס, "יוליסס".
מולי בלום היא אשתו של לאופולד בלום. היא נולדה ב-8 בספטמבר 1870, בגיברלטר, בת לקצין צבא בריטי ממוצא אירי, המייג'ור בריאן קופר טווידי, ולאם בת גיברלטר ממוצא יהודי-ספרדי - לוניטה לארדו. קיימת סברה כי מולי בלום הייתה בת בלתי חוקית, וכי הוריה לא היו נשואים. סברה נוספת היא כי מולי כלל לא הכירה את אמהּ. מולי ולאופולד בלום נישאו בשנת 1888, ונולדו להם שני ילדים, מיליסנט ורודולף, אך האחרון מת מספר ימים לאחר לידתו. המשפחה חיה בדבלין, ברחוב אקלס מספר 7. בלום היא זמרת במקצועה.

דמותה של מולי בלום ומקורות אפשריים

מולי בלום היא המקבילה הפארודית לפנלופי, אשת אודיסאוס. בעוד שזו האחרונה היא סמל הנאמנות, מולי מוצגת כבוגדנית, במיוחד בשל הרומן עם אמרגנה, יו (עזאזל) בוילאן. נטען כי ג'ויס ביסס את דמותה של מולי על זו של שותפתו לחיים, נורה ברנקל. היא עצמה התבטאה בבדיחות לגבי הרומן בשיחה עם חברו של ג'ויס, פרנק באדג'ן,
"מה אתה חושב, מר באדג'ן, על ספר שהגיבורה שלו היא אשה נשואה גדולה, שמנה ומפחידה?"
מקור אפשרי נוסף לדמות הוא אמליה פופר, תלמידה של ג'ויס בפירנצה, שעל יחסיו עימה כתב בספרו, "ג'אקומו ג'ויס".

מולי בלום בתרבות

מולי בלום נבחרה למקום השמיני ברשימת "100 הדמויות הבדיוניות הטובות ביותר" במשאל שנערך על ידי המגזין Book בשנת 2002.
באלבומה של קייט בוש The Sensual World (העולם החושני) הכולל שירים על אהבה נכזבת, מתבסס השיר The Sensual World, ממנו לקוח שם האלבום, על דמותה של מולי בלום.
בוש ציינה שהפסקה שחותמת את הרומן, המונולוג המפורסם של מולי בלום, התאימה למוזיקה שהיא יצרה. לאחר שבוש לא קיבלה אישור מבעלי הזכויות על יוליסס להשתמש בטקסט עצמו, כתבה בוש מילים המתארות את יציאתה של בלום מבין דפי הספר, העולם הדו-ממדי בו היא חיה, אל העולם האמיתי, תוך היסחפותה בפרץ של חושניות.
בספרו של הסופר זוכה פרס נובל לספרות ג'ון מקסוול קוטזי, "אליזבת קוסטלו", מוזכר ספר בדיוני בשם "הבית ברחוב אקלס" שנכתב מנקודת מבטה של מולי בלום.
שי מגל

קריירה

מגל נולד וגדל בעיר בת-ים. החל את דרכו כמשכתב באתר TheMarker, כשנה וחצי לאחר שהוקם. משם עבר לתפקידי עריכה בפורטל נענע מבית נטוויז'ן ולאחר מכן חזר לקבוצת "הארץ" כמנהל התוכן הראשי ב-Themarker. בשלב הזה החליט לעבור מתפקידי ניהול תוכן ועריכה לניהול כללי ופיתוח עסקי, ומונה למנהל השותפים האסטרטגיים בנענע-נטוויז'ן. 
ב-2007 קיבל הצעה להצטרף ל-ynet והחל את דרכו באתר כסמנכ"ל פיתוח עסקים ומוצרים. מאוחר יותר קיבל אחריות גם לפעילות השיווקית של החברה, וב-2010 מונה כמשנה למנכ"ל. בין היתר, בתקופה הזו הוביל, יחד עם המנכ"ל אבי בן טל, את רכישת אתר "המקצוענים" ו"כיכר השבת", שבהם כיהן גם כדירקטור, וניהל את כלל פעילות פיתוח עסקי הקבוצה. באותה תקופה שימש גם כסגן יו"ר הוועדה למדרוג האינטרנט, מטעם קבוצת ידיעות אחרונות. 
בשנת 2013 פרש מ-ynet ועבר לשמש כמנכ"ל חברת ההיכרויות LOVE ME מקבוצת גרטלר-דווידוב. בשנת 2014, הצטרף לוואלה! כמשנה למנכ"ל, בה שימש בין היתר כדירקטור ב"יד 2" והוביל את כלל פעילות הפיתוח העסקי של הקבוצה.
בדצמבר 2015 מונה כמנכ"ל החברות הבנות בתחום המדיה ושוק ההון בקו מנחה ובאוגוסט 2016 מונה כמנכ"ל משותף של הקבוצה לצידו של אבי בגס. בינואר 2017 נותר כמנכ"ל היחיד בחברה. 
בפברואר 2017 פתח את המסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לרגל ציון 25 שנות מסחר של קו מנחה כחברה ציבורית.
מגל לא שירת בצה"ל מסיבות בריאותיות. נמצא בזוגיות, אב לבן יחיד ומתגורר בראשון לציון.
קתרין ארב

חייה

ארב נולדה כילדה הבכורה מבין שלושה ילדים בניוטון, מסצ'וסטס. אמה, אליזבת מגנרלי, הייתה סגן נשיא של חברה לניהול בבוסטון, ואביה, ד"ר ריצ'רד ארב, היה גנטיקאי רפואי באוניברסיטת באפלו.
ארב בוגרת אוניברסיטת ניו יורק לשנת 1989. היא הייתה נשואה בעבר לשחקן טרי קיניי, ולשניים יש יחד שני ילדים.

קריירה

בעודה סטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק, ארב לוהק כבתו של לין רדגרייב בקומדיית המצבים "מרק עוף" (Chicken Soup). בעקבות הסדרה, היא הפכה לחברה בחברת התיאטרון "Steppenwolf" בשיקגו וככבה ברבות מההפקות שלהם, ביניהן "חשמלית ושמה תשוקה", "קללת המעמד המורעב", "העניין שלי באהבה", ו"ענבי הזעם"- שהוצג במשך 6 חודשים וזכה בפרס טוני בשנת 1990 למחזה הטוב ביותר. ארב הרוויחה מועמדות לפרס טוני בשנת 1991 על גילום דמותה של מרי במחזה "המהירות של חושך", שנכתב על ידי סטיב טסיך. היא גם הופיעה בהפקות בכורה עולמיות רבות של מחזאים כגון טום דונאי ואלכס גרסטן.
ארב ככבה בכמה סרטים, כולל "מה הסיפור שלך בוב?", "מערבבי ההדים" ו"עשירים באהבה". היא שחקה את דמותה של אשתו השנייה של דייוויד קרוזו, אסיר לשעבר, במותחן הפשע "נשיקת המוות". היא מוכרת כשירלי בלינגר בסדרה אוז מאת HBO, שזכתה לשבחים רבים. היא שיחקה בתפקיד אורח בסדרה רצח מאדום לשחור בשנת 1997.
משנת 2001 ועד תחילת 2010 היא ככבה כבלשית אלכסנדרה אימז בסדרה של רשת NBC חוק וסדר: כוונה פלילית, לצד וינסנט ד'אונופריו. באביב של שנת 2010, ארב וד'אונופריו עזבו שניהם את הסדרה. עם זאת, בחודש ספטמבר 2010 הוכרז כי ד'אופונוריו עומד לחזור לעונה ה-10 והאחרונה של חוק וסדר: כוונה פלילית. קתרין ארב הסכימה לחזור ולגלם את תפקיד הבלשית אימז לשמונה פרקים של העונה האחרונה של הסדרה, והצטרפה לוינסנט ד'אופונוריו, שכבר הסכים לחזור ולגלם את תפקיד הבלש רוברט גורן. "אנחנו נרגשים שקתרים ארב חוזרת לגלם את הבלשית אימז, השילוב המושלם על ד'אופונוריו בתפקיד הבלש גורן", אמר נשיא התכנות המקורי של ארצות הברית- ג'ף ווכטל. "עכשיו יש לנו את הצוות הסופי לקראת העונה האולטימטיבית והאחרונה של התוכנית המדהימה הזו."
חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים

רקע

לפי תוכנית החלוקה אמורה הייתה ירושלים להיות חלק מאזור בשליטה בינלאומית אולם תוכנית החלוקה לא התממשה ולכן בדצמבר 1949 הכריזה ממשלת ישראל על ירושלים כבירת ישראל, והחלה להעביר את מוסדותיה לעיר. בעת שישראל הכריזה על העברת משרד החוץ לירושלים, בשנת 1952, הביעו ארצות הברית ומדינות אחרות מורת רוח מכך. בשנת 1970 כתב סטיבן שוובל, היועץ המשפטי של מזכירות המדינה בארצות הברית, חוות דעת לפיה "יש לישראל זכות בעלות עדיפה בשטח שהיה פלשתינה (א"י), לרבות ירושלים כולה, מאשר לירדן או למצרים". שוובל נימק את עמדתו בכך שמעמדה הקודם של ירדן בירושלים נבע מפלישה בלתי חוקית בתוקפנות צבאית, ולעומת זאת ישראל נכנסה לשטח ב-1967 במלחמת מגן. דברי שוובל צוטטו בפי שגריר ישראל באו"ם ב-1977, כדי להדוף יוזמות אנטי-ישראליות בעצרת הכללית.
בשנת 1981 תמך נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בריבונות ישראל בירושלים המאוחדת.

החקיקה

על יוזמי החוק נמנו שני מנהיגי המפלגות בסנאט, הרפובליקני בוב דול והדמוקרטי טום דאשל.
החוק זכה לרוב גדול בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. בבית הנבחרים של ארצות הברית תמכו בו 347 לעומת 37, ובסנאט תמכו בו 93 לעומת 5 סנטורים.

לאחר החקיקה

בעקבות החוק, ירושלים החלה להיות מוזכרת כבירת ישראל במסמכים רשמיים ובאתרי אינטרנט של ממשלת ארצות הברית. עם זאת, השגרירות נותרה בתל אביב. על פי החוק, רשאי נשיא ארצות הברית לדחות את ביצוע העברת השגרירות מדי שישה חודשים, וכך נעשה עד היום (2018, ראו להלן). דחיית יישום החוק הוסברה על ידי הבית הלבן בכך שהחוק "משבש את סמכויות הנשיא על פי החוקה". הודעת הנשיא על דחיית ההעברה לוותה במשפט: "הממשל שלי נשאר נאמן לתחילת תהליך העברת השגרירות שלנו לירושלים." ב-2003 אישר הקונגרס האמריקני הצהרה המאיצה בנשיא ארצות הברית ליישם את החוק, אולם לא היה בכך כדי לשנות את מדיניות הנשיא.
האח הגדול VIP עונה 1

על העונה

לאחר העונה הראשונה של התוכנית הופקה עונת "האח הגדול VIP". בגרסה החדשה שינויים רבים מהפורמט המקורי: הדיירים שהו בבית רק 31 ימים, היו רק 13 דיירים, כל הדיירים היו מפורסמים המוכרים לציבור הישראלי מפעילותם הקודמת. 
התוכנית עלתה ב-1 במרץ 2009. ערוץ 20, ששידר את התוכנית 24 שעות ביממה שודר גם ללקוחות yes בניגוד לעונה הקודמת אשר שודרה רק ב-HOT. על אף שבעונה זו נגבה תשלום חד-פעמי של 8.90 ש"ח עבור הצפייה בערוץ (בניגוד לעונה הקודמת בה לא נגבה תשלום), מנויים רבים רכשו אותו.
אריה שמרי

ביוגרפיה

אריה שמרי נולד בשנת 1907 בעיירה קאלושין שבפולין. היה חניך תנועת הנוער השומר הצעיר, ועלה לארץ ישראל מפולין עם חבריו בשנת 1932. כעורך התבלטה עבודתו בעריכת האנתולוגיה של משוררי היידיש בישראל "שורשים" ("ווארצלען"), בהוצאת "ישראל-בוך". הוא ניהל את ההוצאה שנים רבות. אריה שמרי זכה על שירתו בפרס פיכמן לספרות ולאמנות (1974) ובפרס איציק מאנגר לשירת יידיש (1976).
נפטר במרץ 1978. נקבר בקיבוצו.
על שמו "פרס אריה שמרי", פרס שנתי הניתן למשוררי יידיש בישראל.
יוסף יהודה שטרזברג

הרב יוסף יהודה הלוי שטרסברג ( כונה "הקוסובר דיין" ; ה'תקפ"א 1821 - כ"ז בחשוון ה'תרע"א 1910) היה דיין בקוסוב ובירושלים.

קורות חיים

שטרסברג נולד בבוזונוב שבדרום מזרח גליציה בשנת תקפ"א 1821. בשנת תרכ"א (1860) מונה לדיין ומורה צדק בקוסוב, שם כיהן במשך יותר מ-33 שנה. בימיהם של רבי יעקב שמשון מקוסוב ובנו הרב משה הגר לשושלת חסידות ויז'ניץ שימש כמורה הוראה.
בשנת ה'תרנ"ו (1896), כשהיה בן 75, עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה בירושלים, בחצר שגבלה בבית הכנסת תפארת ישראל ובסמוך לביתו של הרב יהושע לייב דיסקין. כשהוקם בית הדין של החסידים בירושלים  בשנת תרס"א 1901, צורף הרב להרכב בית הדין, בראשותו של ר' דוד ליפמן שובקס תלמידו של הרב מנחם מנדל מקוצק. הדיין השלישי בבית הדין היה הרב טוביה אריה גולדברגר.
הדיין מקוסוב שימש כחבר בית הדין עד יום מותו בכ"ז בחשוון ה'תרע"א (1910). הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
הרב התכתב עם עשרות רבנים בשאלות ותשובות הלכתיות וחיבר את הספר "יד יוסף" - שאלות ותשובות על שולחן ערוך (נדפס  בירושלים בשנת תרנ"ח).
גדיד

הקמת היישוב

בתחילת חודש אייר תשל"ט (סוף אפריל 1979), הוחלט על הקמת היאחזות נח"ל גדיד, במקום שנקרא אז קטיף ד'. ביום ח' באייר, עלה גרעין מתיישבים שיועדו לאכלס בעתיד את היישוב גדיד, לשהות זמנית לצורך הכשרה ביישוב כפר דרום, ששימש אז כמחנה מעבר.
שנה אחר כך, בי"ח בתמוז תש"ם (2/7/1980), עלתה לקרקע היאחזות הנח"ל גדיד, טקס העלייה לקרקע התקיים בכ"ג אלול תש"ם (4/9/80). בסוף ניסן תשמ"ב (אמצע אפריל 1982), זמן קצר לפני הנסיגה מסיני, פינו חיילי הנח"ל את המקום, והמבנים הועברו לידי המועצה האזורית, ושימשו את ישיבת ההסדר ימית שהגיעה למקום. המקום הפך ליישוב כשאוכלס ביום ה' בתשרי תשמ"ג (22/9/82) על ידי הגרעין של 22 משפחות, שרובן שהו עד אז בכפר דרום.

היישוב

התגוררו בו כ-60 משפחות שהתפרנסו מחקלאות כאשר החממות הוקמו בסמוך לבתים. הגידולים העיקריים היו פלפל וגידולי עלים. ביישוב פעל גם מפעל שייצר תמציות מצמחי מרפא.
בגדיד פעלו גני ילדים, ומעונות יום, מועדון לבני נוער, סניף בני עקיבא ומועדון תרבות. כמו כן היו בו בית כנסת מפואר ואולם אירועים.
ב-1999 הוקם בגדיד מרכז קליטה לעולים חדשים.
כרב היישוב כיהן הרב יגאל הדאיה, לימים רבו של יד בנימין.
בתחילת 2005 החליטו רוב התושבים לנהל משא ומתן עם הרשויות במטרה להעביר את כל המשפחות כגוש אחד ליישוב חלופי בתוך הקו הירוק, אולם יוזמה זו לא יצאה לפועל.
במאי אותה שנה הצטרף חבר הכנסת יולי אדלשטיין ליישוב על מנת להביע מחאה נגד תוכנית ההתנתקות ולחזק את התושבים.
לפני פינויו התגוררו בגדיד 75 משפחות, מתוכן 15 משפחות ששהו במרכז הקליטה.

פינוי גדיד וגורל תושביו

במסגרת תוכנית ההתנתקות נפרץ שער היישוב על ידי דחפור ב-19 באוגוסט 2005 והשוטרים עברו מבית לבית וניסו לשכנע את התושבים להתפנות מרצונם. אלה שהתפנו מרצון עלו לאוטובוסים והמתנגדים נגררו בכוח. במקביל עשרות תושבים ואחרים שבאו לחזק את המתנגדים הבעירו צמיגים בצירי התנועה במטרה להקשות על הפינוי. בית הכנסת פונה לאחר תפילה אחרונה בו. תושבים רבים התבצרו על הגגות. פינוי היישוב הסתיים לקראת הצהריים.
לאחר הפינוי עברו משפחות הקהילה לבית ההארחה בנווה אילן. משם התפצלו לשלוש קבוצות: 26 משפחות נמצאות באתר הקרווילות בניצן, 17 משפחות נמצאות בבית הארחה בקיבוץ חפץ חיים והם התפצלו לאתרי הקרווילות ביד בנימין ועין צורים.
ארנסט גודוורד

ארנסט גודוורד (באנגלית: Ernest Godward; ‏7 באפריל 1869 - 2 בדצמבר 1936) היה ממציא ניו זילנדי ממוצא בריטי.

קורות חיים

ארנסט גודוורד נולד במרילבון, בלונדון שבאנגליה ב-7 באפריל 1869, והיה בנם של הנרי רוברט גודוורד, כבאי שרפות, ושל שרה אן פטיסון גודוורד. בצעירותו היה ילד חולני, ולכן לא הלך לבית ספר. בהיותו בן 12 ברח על אוניית סוחר והפליג לאסיה. עם שובו לבריטניה גודוורד עבד כשוליה בחברה לייצור מנועים הידראולים עבור ציוד כיבוי אש. בשנת 1886 עבר לניו זילנד והתגורר זמן מה בדנידין בטרם עבר לאינוורקרגיל בשנת 1893.
ב-28 בינואר 1896 נשא גודוורד לאישה את מרגריטה פלורנס סלנה טרוויק (Marguerita Florence Celena Treweek), ולזוג נולדו 10 ילדים. 
גודוורד עבד עבור חברת סאות'לנד סייקל וורקס (Southland Cycle Works), אולם בזמנו החופשי עסק בהמצאות.
ב-1900 המציא מטרפת ביצים יעילה במיוחד, המקציפה ביצים ב-3 דקות, וכן חלון נגד פריצות, כלי לגיזום צמחים ואת סיכת השיער עליה רשם פטנט. גודוורד מכר בשנת 1901 את הפטנט לסיכת שיער בסכום של 20,000 ליש"ט.
בשנת 1908 פתח עסק להתקנת מנועים על אופניים ובכך יצר למעשה גרסה של אופנוע. גודוורד המציא 72 סוגי מנועים, וב-1913 נסע לאנגליה על מנת להקים בה מפעל ייצור. משנת 1916 שהה מרבית זמנו במשרדו בניו יורק.
גודוורד נפטר ב-2 בדצמבר 1936 על גבי סיפון הספינה מגנוליה בדרכו מארצות הברית לאינוורקרגיל.
טרקאי (מחוז משנה)

היסטוריה מנהלית

מחוז טרקאי היה מחוז ותיק בליטא, והשתייכו אליו עיירות רבות שאינן משתייכות אליו במתכונתו שלאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 הוקם מחדש כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז וילנה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.

דמוגרפיה

ישנה ירידה בגודל האוכלוסייה במחוז-משנה טרקאי ביחס לגודלה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, בסוף שנות ה-80 הגיעה אוכלוסיית המחוז לשיאה, ומאז חל בה פיחות מתמיד: ב-1959 נספרו בו 56,123 איש; ב-1970 נמנו בו 69,216 איש; ב-1979 נמנו בו 72,829 איש; ב-1989 נמנו בו 81,232 איש; ב-2001 נמנו בו 37,376 איש; ב-2005 נמנו בו 36,432 איש; וב-2011 נמנו בו 34,411.

יישובים

במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז טרקאי, לנטבאריס , ורודישקס; שתי עיירות: אוקשטדווריס (ויסוקי-דבור) ואנושקיס (אנישוק); ועוד 440 כפרים קטנים יותר או חוות.
יגאל מוסקו

ביוגרפיה

מוסקו נולד בשנת 1965 בבאר שבע. בצה"ל שירת כלוחם בחטיבת הנח"ל, כקצין ומפקד בבית ספר למ"כים וכמפקד היאחזות. במילואים שירת כקצין חי"ר, והשתחרר בדרגת רב-סרן.
מוסקו החל את פועלו העיתונאי החל ב-1990 במקומון הירושלמי כל העיר. במסגרת עבודתו ערך חשיפה ראשונה של סיירת רימון שפעלה כיחידת חיסול בעזה בשנות השבעים וחשיפה ראשונה של המבצע המוטס להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן בשנות השמונים. כמו כן, הרבה לכתוב על דמויות השוליים של ירושלים וסביבותיה, שוכני מערות, ומוכי סינדרום ירושלים. בכתבה אחת לדוגמה, תיאר את חוויותיו כשהתחזה במשך שבוע לחסר בית ברחובות העיר וקיבץ נדבות. לצד עבודתו בעיתון, מוסקו היה כתב בתוכנית "יומן" בערוץ 1.
בשנים 1998 -2004 היה כתב המוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות". במסגרת עבודתו זו התמחה מוסקו בכניסה לחברות סגורות ובתיאור הדינמיקה הפנימית שלהן. כך, פעל בצוללת של חיל הים ("שבועיים מתחת לים בצוללת של חיל הים", אוקטובר 2000), ב"כת הנחש", עדת מעריציו של לוכד הנחשים יעקב סלע, שנרצח על ידי אחד מהם (כתבה שפורסמה ב-13 בספטמבר 2002) ובמחלקה הסגורה בבית החולים לחולי נפש אברבנאל (כתבה שפורסמה ב-12 בדצמבר 2003).  
בין 2004 ל-2010 היה כתב התוכנית "עובדה" בערוץ 2. מאז 2011 כתב התוכנית "אולפן שישי" בחברת החדשות.
מוסקו למד סוציולוגיה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
הולטאון

היסטוריה

ב-1625 היה המקום בו שוכנת הולטאון מקום תחילתה של התביעה האנגלית על הבעלות על ברבדוס. זאת למרות שחמש שנים קודם לכן עגנה בה ספינה אנגלית כדי להצטייד במים. המשלחת שהגיעה למקום סטתה מנתיבה בדרכה מדרום אמריקה לאנגליה ונצלה את ההזדמנות כדי לתבוע בעלות בשמה של ממלכת אנגליה. 
ב-17 בפברואר 1627 נחת במקום קפטן הנרי פאול, יחד עם נותן החסות למסעו, הסוחר האנגלי ממוצא הולנדי, ויליאם קורטן, חמישים מתיישבים ועשרה עבדים אפריקאים. באופן אירוני, על האנדרטה המנציחה את הנחיתה, מצוין התאריך 1605. מאז 1977 נהוג בעיירה חג המציין את אירוע הנחיתה.
עד 1629 הייתה הולטאון היישוב היחיד בברבדוס ובה הוקמו המטעים הראשונים, הביצורים הראשונים, בית המשפט הראשון ובית המושל הראשון. העיירה הייתה גם חלק מרשת הסחר הטרנסאטלנטי עם בריסטול, לונדון ובוסטון, למרות שהסחר עם בוסטון היה למעשה לא חוקי. כאשר קיבל הלורד קרלייל את השליטה על ברבדוס כשטח חסות של הכתר, הוא החליט להקים יישוב חדש בחלקו הדרומי של האי וייסד את ברידג'טאון, בירת ברבדוס כיום. ב-1628 הוקמה בהולטאון כנסיית סנט ג'יימס, הקיימת עד היום והיא הכנסייה העתיקה ביותר באי.
אוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה, מפעילה בהולטאון מכון מחקר העוסק בתחומי הביולוגיה הימית ולימודי סביבה.