google/wiki40b huggingface dataset:
סיידובה סומה

אייאקס קייפטאון (2008 - 2011)

סיידובה סומה החל את דרכו במועדון הכדורגל הדרום אפריקאי אייאקס קייפטאון בגיל 15 בשנת 2008 במחלקת הנוער. בשנתו הראשונה הושאל ל"איי קאפה ספורטינג" ושנה לאחר מכן הושאל ל"מועדון כדורגל קייפ טאון". ב-22 בינואר 2011, עשה את הופעת הבכורה במועדון מקצועני כאשר ניצחה אייקס קייפטאון 3-0 את "פלטינום סטארס". הוא שיחק 10 משחקים בקבוצה באותה עונה והבקיע שער אחד עד שהושאל ל"אוניברסיטת פרטוריה" מהליגה הארצית הראשונה בדרום אפריקה.

ניטרה (2012 - 2013)

בפברואר 2012 חתם סומה ל-3 שנים במועדון הסלובקי ניטרה ששיחק באותה תקופה בליגה הראשונה. ב-9 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד מ.ש.ק. ז'ילינה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה חודש לאחר מכן במשחק מול קבוצת הכדורגל א.ס. טרנצ'ין. בעונה זו שיחק 22 משחקים והבקיע 6 שערים.

סלובן ברטיסלאבה (2013 - 2014)

לאחר העונה הטובה בניטרה, עבר סומה תמורת 150,000 יורו לסלובן ברטיסלאבה, אשר נחשבת לאחת הקבוצות החזקות בסלובקיה. ב-16 במרץ 2013 שיחק לראשונה במשחק נגד דוקלה באנסקה ביסטריצה. בעונתו הראשונה הוא זכה עם הקבוצה בדאבל. ב-2 באוקטובר 2014, עשה סומה את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית במשחק של ברטיסלאבה נגד נאפולי. את השער הראשון בליגה האירופית הבקיע במשחק של הקבוצה כנגד יאנג בויז.

קאדסיה (2015 - 2016)

ביולי 2015 הושאל סומה לקבוצה הכוויתית קאדסיה. הוא הבקיע 14 שערים ב-20 משחקים וזכה באליפות המדינה.

סלובן ברטיסלאבה (2016 - 2017)

לאחר עונת ההשאלה חזר לסלובן ברטיסלאבה. משחקו הראשון מאז שחזר היה מול פרטיזן טירנה במוקדמות הליגה האירופית. במהלך העונה החל סומה להפוך לבורג מרכזי בקבוצה, הוא האריך את חוזהו והיה חלק מרכזי מהזכייה בגביע הסלובקי באותה שנה ואף הבקיע שער בגמר. הוא סיים את העונה כמלך השערים בליגה (עם 20 שערים) ונבחר ל-11 המצטיינים השנתיים בליגה.

פרטיזן בלגרד (2017 - 2018)

ביולי 2017, הצטרף לפרטיזן בלגרד אשר שילמה עליו 1.65 מיליון יורו. את משחקו הראשון עשה ב-22 ביולי מול הקבוצה מאקבה סאבאק, שבוע לאחר מכן הבקיע את שערו הראשון בפרטיזן בניצחון 2-1 כנגד מועדון הכדורגל ג'בור איבנג'יקה. באותה שנה הבקיע בתיקו 2-2 כנגד אולימפיאקוס במוקדמות ליגת האלופות. בעונה זו כבר 3 שערים ב-26 משחקים.

מכבי חיפה (2018)

ב-14 בספטמבר 2018 הצטרף סומה למכבי חיפה בעסקת השאלה לעונה עם אופציית קניה והוא לובש את מספר החולצה 18. משחק הבכורה שלו היה בהפסד 2:1 למכבי פתח תקווה ב-22 בספטמבר כאשר עלה מהספסל בדקה ה-86.
ב-11 בנובמבר, במשחקו הרביעי בקבוצה, בישל לראשונה בניצחון 2:1 על הפועל חדרה.
פוליטרוק

פּוֹלִיטְרוּק (רוסית: политру́к, קיצור של полити́ческий руководи́тель, מדריך פוליטי) היה קצין חינוך בצבא האדום, האחראי על הדרכה אידאולוגית של חיילים. באחריות הפוליטרוק היה לערוך שיעורים על הקומוניזם, לעורר את המורל של החיילים ולהטיף להם על צדקת דרכם, לעודד את החיילים לפעילות יצירתית-אידאולוגית (כגון העלאת הצגות בנושא מהפכת אוקטובר), ולציין בטקסים את "חגי המעמד" (כגון האחד במאי ויום הולדתו של לנין). תפקיד דומה היה נהוג גם בצבאות של חלק מהמדינות הקומוניסטיות האחרות. 
הפוליטרוק היה קצין שלא היה כפוף לשדרת הפיקוד הצבאית, אלא להיררכיה מפלגתית מקבילה. הפוליטרוקים היו בעלי כוח רב - ללא חתימתם פקודות הקצונה המקצועית לא היו תקפות. חלק מהפוליטרוקים נודעו כבעלי יכולת לרומם באמת את המורל ביחידותיהם ולצקת לתוכם תוכן, בעוד רבים אחרים היו סוכני אנ קה וה דה שרק חיפשו חיילים ומפקדים סוררים במטרה להצדיק את תפקודם בפני הממונים עליהם.
מספר אישים ידועים היו פוליטרוקים בשירותם הצבאי, ביניהם המשורר הטטרי הקומוניסטי מוסא ג'ליל, מנהיגי ברית המועצות גאורגי מלנקוב (בשנות ה-20 של המאה ה-20), ניקיטה חרושצ'וב וליאוניד ברז'נייב (בזמן מלחמת העולם השנייה) וכן נשיא בלארוס מאז 1994, אלכסנדר לוקשנקו (בשנות ה-70 של המאה ה-20).
בתולדות היישוב בארץ ישראל שימש המושג פוליטרוק בפלמ"ח, שלקח את הצבא האדום כדגם לחיקוי לאחר קרב סטלינגרד, בהקשר של קצין הווי ובידור. "פוליטרוק הפלמ"ח" בהא הידיעה היה קצין התרבות של חטיבת הראל, בני מהרשק. קצין התרבות של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות היה אבא קובנר. וכן אלכסנדר יולין שנודע גם כ"סשקה פוליטרוק" וזכור ממעמד הנפת דגל הדיו.
דוריאיוס

דוריאיוס (ביוונית: Δωριεύς; המאה ה-6 לפנה"ס) היה נסיך ספרטני בנו של אנכסנדרידס השני ואחיהם של קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון. יצא למסעות מלחמה בצפון אפריקה וסיציליה ומת במהלכם.

ביוגרפיה

דוריאיוס היה בנו של אנכסנדרידס השני מלך ספרטה שנחשב לצאצאו של הרקולס. הרודוטוס מוסר סיפור מפוקפק אודות לידתו. לפי טענת הרודוטוס אשתו האהובה של אנכסנדרידס לא ילדה לו ילדים. והאפורים דרשו ממנו להיפטר ממנה ולשאת אחרת. אולם הוא סרב, על כן הרשו לו האפורים לשאת אשה נוספת, מנהג שחרג מהכללים המקובלים. האישה החדשה ילדה לו את קלאומנס. אולם לפתע ילדה הקודמת את דוריאיוס, ואחר כך את לאונידס, ואת קלאומברוטוס, אולם החדשה לא ילדה עוד. הסיפור הוא ככל הנראה המצאה שנועדה להכפיש את קלאומנס.
הרודוטוס טוען שקלאומנס לא היה מיושב בדעתו, לעומת דוריאיוס שהצטיין בפיקחות. אולם קלאומנס היה הבכור ולכן ירש את הכס. האחים הצעירים יותר לאונידס וקלאומברוטוס השלימו עם הדבר, אולם דוריאיוס לא היה מסוגל לשאת זאת, על כן ביקש מקלאומנס לשלוח אותו בשליחות מחוץ לספרטה. קלאומנס שמח להיפטר ממנו והעניק לו את האמצעים הדרושים כדי לצאת למסע. אם כי יש המעריכים שקלאומנס עצמו עמד מאחורי הרעיון. דוראיוס יצא לצפון אפריקה, וניסה לייסד שם מושבה. הוא נאחז באזור במשך שלוש שנים, אולם המקומיים שלא אהבו את הנוכחות הספרטנית, איחדו כוחות עם קרתגו והכריחו אותו לסגת.
בלית ברירה חזר דוריאיוס לספרטה. הוא קיבל את עצת האורקל מדלפי לצאת למסע חדש בסיציליה, ולנסות לייסד מושבה ספרטנית בעיר הרקלאה. מיקום העיר כיום לא ידוע. אולם בדרך לסיציליה עבר ביוון הגדולה, שבאיטליה. באזור שררה מלחמה בין הערים סיבריס וקרוטון, הרודוטוס מצטט מקורות שעל פיהן סייעו דוריאיוס ואנשיו לבני קרוטון, ומקורות אחרים השוללים את הטענה. בשנת 510 לפנה"ס בערך, הם הגיעו בסופו של דבר לסיציליה. המשלחת התבררה ככישלון, הקרתגים ששלטו בחלק המערבי של האי, לא חפצו גם כאן בשכן ספרטני, וכמו באפריקה איחדו כוחות עם ערים אחרות והביסו את הספרטנים בקרב. דוריאיוס עצמו נהרג. לקלאומנס לא היו ילדים, ועל כן לאונידס ירש אותו לאחר מותו. אילו רק דוריאיוס לא היה יוצא למסע ככל הנראה היה הוא יורש אותו.
אירנה גוט אופדייק

אירנה גוט אופדייק (בפולנית: Irene Gut Opdyke, ‏1922, קוז'יניצה - 2003, פולרטון, קליפורניה ) הייתה אחות וחסידת אומות העולם מפולין.

קורות חיים

אירנה גוט נולדה למשפחה קתולית בכפר קטן במזרח פולין, אחת מבין חמש אחיות. המשפחה עברה לחלם ומשם לראדום, שם למדה גוט בבית ספר לאחיות. אחרי כיבוש פולין על ידי גרמניה הצטרפה גוט למחתרת הפולנית. היא נאנסה ביער ליד טרנופול והושארה בשלג, אך שרדה וגויסה לעבודת כפיה בתור אחות בבית חולים. היא ברחה לקייב, נעצרה אך ברחה שוב. עם פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 נעצרה גוט שוב והועברה לעבודת כפייה בבית חרושת לתחמושת. שם ניצלה את ידיעותיה והכשרתה כאחות וטיפלה בחולים.

מעשה ההצלה

יהודיה שנשלחה מגטו טרנופול עם 300 יהודים אחרים למחנה צבאי סמוך ובו מוסך צבאי. היא עבדה במכבסה שבמועדון הקצינים ומונתה בתור ממונה, בין היתר בזכות הופעתה ה"ארית" - עיניה הכחולות ושערה הבלונדיני. היא סייעה ליהודים במזון וסיגריות, אותם השיגה בזכות תפקידי הרכש שהואצלו עליה במועדון. בסיוע הקצין הגרמני, רב-סרן אדוארד רוגמר (Eduard Ruegemer) שלימים הוכר גם הוא בתור חסיד אומות העולם, השיגה גוט אישורי מעבר ליהודים, וכך יכלו לצאת מהגטו ולקנות מזון בצד ה"ארי" של העיר. רוגמר התיר לבני משפחותיהם של יהודים רבים מהגטו להגיע למחנה, וכך הציל אותם מהאקציות.
גם אחרי שהמחנה הפך למחנה ריכוז ליהודים בלבד, והפך למחנה משנה של מחנה ינובסקה, המשיכו רוגמר וגוט לדאוג ליהודים. ביולי 1943 החלו הגרמנים לחסל את המחנה, וגוט סייעה להם למצוא מקומות מסתור. רוגמר הסיע אחרים ליער ושם הם חפרו לעצמם בונקר והסתייעו בגוט, שהביאה להם מזון ושמרה עמם על קשר. יהודים אחרים החביאה גוט בחדר הכביסה, ואחרים - בווילה שהחרים רוגמר. גוט סייעה לכל אלה, והתעלמה באומץ מאיומים של אנשים שניסו לסחוט אותה או מחשדות של אחרים כי היא עוזרת ליהודים.
במרס 1944, זמן קצר לפני הגעת הצבא האדום לאזור ושחרורו, נתפסה גוט על ידי הגסטפו אך הצליחה להימלט. אחד מאלה שהצילה הוא רומן הלר , שנולד במאי 1944 בטרנופול ולימים היה מבכירי בני ברית, סגן נשיא קרן היסוד ומזוכי עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עבדה גוט במחנה עקורים במערב גרמניה. היא הכירה את הדיפלומט האמריקאי ויליאם אופדייק והיגרה עמו לארצות הברית בשנת 1948 או 1949. היא נישאה לו ב-1956 בניו יורק. לשניים נולדה בת וגוט עבדה כמעצבת פנים.

הכרה

בשנת 1982 הכיר יד ושם בגוט בתור חסידת אומות העולם. 
בשנת 1995 זכתה גוט לברכה של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בשנת 1999 יצא לאור ספרה "בידי" (In My Hands) בהוצאת רנדום האוס. הספר תורגם למספר שפות ונמכרו ממנו יותר ממיליון עותקים.
מחזה המנציח את סיפורה הועלה באחד מתאטראות אוף ברודוויי, Baruch Performing Arts Center.
ביעתא בכותחא

ביעתא בכותחא בארמית, שתרגומו הוא "ביצה בכותח", היא דוגמה בספרות התורנית לדין פשוט שבפשוטים שכל בר בי רב אמור לדעתו. המונח הפך לביטוי נפוץ בשיח התורני ("פשוט כביעתא בכותחא").

ביאור

בגמרא מובא הדין שאפילו דבר שברור שהוא מותר כמו אכילת ביעתא (ביצה) בכותחא (מאכל חלבי נפוץ) לא יורה אדם הלכה במקום שרבו נמצא. לפי רש"י הפירוש הוא שהיה מקום לחשוב שאכילת ביצה בחלב תהיה אסורה משום שהביצה הגיעה מן העוף שהוא מאכל בשרי, ועל כך נאמר שזהו דין פשוט להיתר משום שהביצה אינה מוגדרת כבשר. לעומתו התוספות אומרים שדבר זה פשוט כל כך שאפילו לא היו מביאים זאת בתור דוגמה, ולכן הם מביאים פירוש אחר בשם הערוך, שמדובר על "ביצים גמורות" (אשכול חלמונים שנמצאו בתוך תרנגולת שנשחטה) ולמרות שלא הוטלו עדיין (כך שהיה מקום לומר שהן כבשר, יותר מבדוגמה שהביא רש"י), דינן פשוט להיתר.

דעות שאכן אסור

התוספות הנ"ל מביאים מחלוקת ראשונים, מה יהיה לדעת רבי עקיבא שסובר שאיסור בשר בחלב בבשר עוף הוא מדאורייתא, האם בביצים גמורות אלו אכן יתיר או שמא יאסור. תוספות עצמם סוברים שאכן לדעה זו יהא הדבר אסור לאוכלו עם חלב, כמו שאסרו לאכול ביצים אלו אם נטרפה שחיטת התרנגולת (ואין אומרים שהן נחשבות כאילו כבר יצאו ממנה קודם לכן), ואילו לדעת רבנו תם, גם לשיטה זו יהא הדבר מותר משום שישנו חילוק מהותי בין הגזרות: במקרה שנטרפה השחיטה החמירו לאסור כי חששו שמא יבואו לאכול את בשר העוף עצמו, והוא הרי אסור. אולם בבשר בחלב, שכל דבר בפני עצמו מותר, לא החמירו לאסור שמא יבואו לאכול את בשר העוף המותר בתוך חלב שרק יחדיו הם אסורים.
ג'ק טווימן

קריירה ב-NBA

טווימן נבחר על ידי הרוצ'סטר רויאלס בבחירה השמינית בדראפט 1955, ושיחק בקבוצה שעברה בעונת 1958 לסינסינטי, במשך 11 עונות. עונת 1960 הייתה עונת השיא בקריירה של טווימן, במהלכה העמיד ממוצעים של 31.2 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק. במשחקה של סינסינטי מול מיניאפוליס לייקרס ב-15 בינואר 1960, קלע טווימן שיא קריירה של 59 נקודות. הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה בעונות 1960 ו-1962, ולמשחק האולסטאר בעונות 1957 עד 1960, 1962 ו-1963. לאורך הקריירה קלע טווימן 15,840 נקודות, שבעת פרישתו בשנת 1966 הציבו אותו במקום ה-20 בטבלת קלעי כל הזמנים ב-NBA. בשנת 1983 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן. ממוצעי הקריירה של טווימן הם 19.2 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.

פעילות הומניטרית

טווימן היה האפוטרופוס החוקי של חברו לקבוצה מוריס סטוקס, ששותק עקב פגיעת ראש שספג במהלך משחק, כדי לדאוג להוצאות הרפואיות שלו. הוא ארגן את "משחק ההוכרה השנתי למוריס סטוקס" כדי לאסוף תרומות עבור סטוקס ועבור שחקני עבר נוספים שנזקקו לטיפולים רפואיים. משחק הצדקה משך לאורך השנים את כוכבי ה-NBA הגדולים ביותר, כגון ביל ראסל, וילט צ'מברליין, אוסקר רוברטסון, כרים עבדול-ג'באר, נייט ארצ'יבלד ופיט מרוויץ'. בסך הכל, גויסו במשחקים הללו למעלה מ-750 אלף דולר. כמו כן דאג טווימן שסטוקס ייקבל את הפיצויים המגיעים לו ולימד אותו לתקשר בעזרת מיצמוצי עיניים. טווימן המשיך לשמש כאפוטרופוס עד מותו של סטוקס ב-1970.
בשנת 2004, כשהוצג סטוקס כחבר היכל התהילה, קיבל טווימן בשמו את הפרס. בשנת 2013 הציגה ליגת ה-NBA את פרס השחקן הקבוצתי על שם טווימן-סטוקס, שמחולק לשחקנים המייצגים את "החבר האידיאלי לקבוצה".

לאחר הפרישה

בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 שידר טווימן משחקי NBA עבור רשת הטלוויזיה ESPN. מאוחר יותר הפך למנהל רשת מזון, אותה מכר בשנת 1996 ברווח של מעל ל-3 מיליון דולר. ב-30 במאי 2012 מת טווימן בסינסינטי עקב סיבוכים במחלת הלוקמיה ממנה סבל.
ורנון דיוק

תולדות חייו ועבודתו

ולדימיר אלקסנדרוביץ' דוקלסקי נולד בבלארוס (דאז באימפריה הרוסית, למשפחה מן האצולה שמוצאה מגאורגיה, ספרד, אוסטריה ורוסיה. הוא גדל בקייב ובקיץ 1915 ביקר במוסקבה וסנקט פטרבורג, ביקור שהותיר עליו רושם רב ושאותו תיעד שנים לאחר מכן באורטוריה שלו "סופה של סנקט פטרבורג" (1931–1937). החל מגיל 11 למד הלחנה בקונסרבטוריון של קייב. ב-1919 נמלטה משפחתו ממלחמת האזרחים ברוסיה והגיעה לאליס איילנד, ניו יורק ב-1921, לאחר שנה וחצי של המתנה בקונסטנטינופול. פחות משנה לאחר מכן התחבר דוקלסקי עם ג'ורג' גרשווין, חברות שתמשך עד מותו של גרשווין. היה זה גרשווין ששכנע את דוקלסקי לשנות את שמו לשם אמריקאי יותר, דוקלסקי שינה את שמו לדיוק אולם שמר על שמו הרוסי כאשר חתם על יצירותיו בשירה רוסית. רק ב-1939 עם התקבלותו הסופית כאזרח אמריקאי נטל לעצמו את השם ורנון דיוק כשמו הרשמי.
ב-1924 נסע דיוק לפריז שם קיבל הזמנה מסרגיי דיאגילב לחבר בלט. הבלט שולב בתוכנית ה"בלט רוס" (Ballets Russes) של 1925 עם כוריאוגרפיה מאת לאוניד מאסין ותפאורה של ז'ורז' בראק. הבלט זכה לשבחים מפיו של סרגיי פרוקופייב, לדבריו היו בבלט מלודיות והרמוניות נפלאות, ו"לא יותר מדי מודרניות." בין דיוק לפרוקופייב המשיכה להתנהל חליפת מכתבים ענפה. 
בפריז כתב דיוק גם את הסימפוניה הראשונה שלו שעל בכורתה ב-1928 ניצח סרגיי קוסביצקי. במקביל לפיתוח הקריירה הקלאסית הרצינית שלו בפריז עסק דיוק בכתיבה למחזות זמר בלונדון. ב-1929 שב לארצות הברית. במהלך העשור הבא שילב בין קריירת הלחנה קלאסית וכתיבת לחנים למחזות בברודוויי, בהם מיטב להיטיו שהוזכרו. בשנת 1934 כתב מוזיקה עבור הפקת עונת "שגיונות זיגפלד" (Ziegfeld Follies) של אותה שנה, בהפקת פלורנץ זיגפלד, בכיר אמרגני ברודוויי. ב-1937 התבקש להשלים את עבודתו האחרונה של ג'ורג' גרשווין, אותה לא הספיק להשלים לפני מותו, פסקול לסרט The Goldwyn Follies. ההצלחה הגדולה ביותר שלו בברודוויי הייתה מופע הריקוד "ביקתה ברקיע" (Cabin in the Sky) מ-1940 שהוצגה על ידי צוות מופיעים שכולו אפרו אמריקאי, לכוריאוגרפיה של ג'ורג' בלנשיין וליברית מאת יפ הרבורג. כמו גרשווין נטל דיוק שיעורים אצל מורה המוזיקה יוסף שילינגר.
קריירת המוזיקה הרצינית שלו נתמכה על ידי קוסביצקי שהזמין ממנו יצירות עבור התזמורת הסימפונית של בוסטון. בין יצירותיו מהתקופה ניתן למנות קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת עם סופרן אובליגטו (Dédicaces; 1935–1937) והאורטוריה "סופה של סנקט פטרבורג" שהוזכרה. 
במהלך שירותו הצבאי במשמר החופים האמריקאי בין השנים 1942–1944 גילה את הסקסופוניסט סיד סיזר והלחין קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לכינור. 
ב-1946 הקדיש את הסימפוניה השלישית שלו לזכרה של אשתו של קוסביצקי, נטליה. בני הזוג קוסביצקי, היו עבור דיוק משפחה מאמצת ולכן נפגע מאד כאשר סירב קוסביצקי לבצע את היצירה. דיוק עזב את ארצות הברית ועבר לצרפת, שם המשיך בקריירה דואלית של מלחין רציני ופופולרי. ב-1948 חזר לארצות הברית, הפעם לקליפורניה, שם חי עד מותו מסרטן הריאות. ב-1957 נשא לאשה את הזמרת קיי מק'קרקן (Kay McCracken).
המוזיקה שלו הושפעה במלודיות שלה בעיקר מפרוקופייב, בעוד המוזיקה שכתב למחזות ולסרטים דמתה לזו של חברו ג'ורג' גרשווין.

אוסף ורנון דיוק

דיוק היה אספן ובעזבונו נמצא מכלול התכתבויותיו עם האחים גרשווין, פרוקופייב, קוסביצקי, ג'וני מרסר, אוגדן נאש, ג'ינג'ר רוג'רס ורבים אחרים. באוספו נמצאו גם תווים מקוריים של אהרון קופלנד וג'ורג' גרשווין, רשימות שערך לעצמו ודפי התווים המקוריים של רבים ממחזות הזמר של ברודוויי וסרטים הוליוודיים.
האוסף, הכולל כ-17,500 פריטים, נתרם על ידי משפחתו של דיוק לספריית הקונגרס ונפתח לעיון הקהל מ-2007.
אוריון (מיתולוגיה)

אוריון הוא דמות צייד מהמיתולוגיה היוונית. יש מספר גרסאות סותרות על סיפורו. 
לפי המיתולוגיה היוונית, אוריון התאהב במרופה, אך אחיה, אוינופיון, התנגד לשידוך. אוריון אנס את מרופה וכנקמה השקה אותו אוינופיון לשוכרה וניקר את עיניו. האל הפייסטוס ריחם על אוריון ונתן לו נער מלווה בשם סדאליון. סדאליון הוביל את אוריון מזרחה, שם קרני השמש השיבו את אור עיניו. אוריון זמם להרוג את אוינופיון, אך הפייסטוס התערב פעם נוספת ובנה לאוינופיון מבצר תת-קרקעי. לאחר שאוריון לא הצליח למצוא את אויבו, יצא אל דלוס, שם פגש את אהובתו הבאה, את אאוס.
בסיפור אחר מסופר שסלנה אלת הירח התאהבה באוריון וחדלה להאיר בלילה. אפולון פיתה אותה להרוג אותו. בהתאבלה על מותו היא שיבצה אותו בין כוכבי השמים.
לפי סיפור אחד, אוריון הכריז על עצמו כצייד הגדול ביותר בתבל. הרה, אשת זאוס, שמעה זאת והחליטה להמיתו. לצורך כך היא משלחת את העקרב לרצחו, ואוריון אכן נעקץ למוות על ידי העקרב. רחמיו של זאוס נכמרו על אוריון, והוא מחליט לשימו בכיפת השמיים. הרה, מצדה, שמה בשמים את העקרב, כקבוצת הכוכבים עקרב, אך עומדת בתנאי שמציב זאוס, והוא ששני היריבים לא ייפגשו לעולם. ובאמת, כאשר אחת משתי קבוצות הכוכבים הללו זורחת, השנייה כבר שקעה - וכך שני היריבים לעולם אינם נפגשים.
סיפור אחר מספר שהאלה ארטמיס התאהבה באוריון עד כדי כך שהיא שכחה מחובותיה כאלת הירח. אפולו, אחיה, לא אהב זאת ולכן החליט לעשות מעשה. הוא גרם לה לשלוח את אחד מחציה נושאי-המוות אל אוריון מבלי שתדע. אוריון מת, ולאחר שנודע לה הדבר, ארטמיס העבירה אותו לשמים.
אמנת פריז

אמנת פריז היא אמנה בינלאומית להגנת קניין רוחני אשר נחתמה ב-20 במרץ 1883 בפריז שבצרפת. האמנה, שחשיבותה רבה ביותר בנושא הקניין הרוחני, היא אחת האמנות הראשונות מסוגה, מדינת ישראל הצטרפה לאמנה בשנת 1950.
אמנת פריז מתייחסת לפטנטים, מדגמים, מדגמי תועלת וסימני מסחר. על פי האמנה, תאריך הגשת בקשה להגנה על קניין רוחני במדינה אחת תוכר על ידי המדינות האחרות החתומות על האמנה כתאריך הגשת הבקשה במדינה שלהם, אם הבקשה תוגש במדינה האחרת תוך זמן מוגדר מההגשה במדינה הראשונה. תאריך ההגשה הראשונית נקראת "תאריך הבכורה". על פטנטים ומודלים שימושיים תקופת הבכורה נמשכת 12 חודשים. על עיצובים תעשייתיים וסימני מסחר תקופת הבכורה נמשכת 6 חודשים בלבד. בעניין פטנטים, למשל, שמירת תאריך בכורה מאפשרת לאדם שהגיש בקשה לפטנט במדינה מסוימת (החתומה על האמנה) שנה שלמה להסדיר הגשת בקשה לפטנט דומה בכל אחת מהמדינות החתומות על האמנה, ובכך לדחות את ההוצאות הכרוכות בהגשת הבקשה באותן מדינות למשך שנה. אם במהלך פרק זמן זה אדם אחר יגיש בקשה לפטנט זהה באחת מהמדינות, בקשתו תידחה, והמקדים להגיש את הבקשה יזכה לבכורה על בסיס "כל הקודם זוכה". 
תחילה נחתמה האמנה על ידי אחת עשרה מדינות בלבד. במהלך השנים היא תוקנה שוב ושוב והצטרפו אליה עוד ועוד מדינות. כיום למעלה ממאה ושישים מדינות חתומות על האמנה. יוצא שמעטות הן המדינות שאינן חתומות על אמנת פריז; בולטת בהיעדרותה, לדוגמה, טאיוואן.
האמנה מנוהלת על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO), שמושבו בז'נבה שבשווייץ.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נוספה אפשרות להגיש בקשה על פי ה-PCT, Patent Cooperation Treaty, אמנה בינלאומית אף היא, המשלימה אפשרות שמירת בכורה של עוד שמונה עשר חודשים מעבר לשנים עשר הראשונים שמתקיימים בהגשת בקשה לפטנט בארץ לאום ספציפית אחת.
בני אנאנסי

עלילת הספר

הספר מספר על צ'ארלי השמן נאנסי, לונדוני ביישן וחסר שאיפות, שההכנות לחתונתו משתבשות כשנודע לו כי אביו שהתגורר בפלורידה - מת. צ'ארלי לוקח פסק זמן מעבודתו בסוכנות גרהם קוטס וטס לארצות הברית להלוויה. לאחר ההלוויה מספרת לו שכנתו הזקנה של אביו (לשעבר), שאביו, מר נאנסי, היה אל ושמו האמיתי אנאנסי. כשהוא שואל מדוע הוא לא ניחן בשום כוחות עונה לו הזקנה כי אחיו ירש את כל הכוחות. צ'ארלי לא מאמין כיון שהוא גדל כבן יחיד ומעולם לא שמע על כך שיש לו אח. הזקנה אומרת לו שאם הוא רוצה לפגוש את אחיו עליו פשוט לומר זאת לעכביש.
אחרי שחזר לבריטניה צ'ארלי אוכל ארוחת ערב בחברת ארוסתו, רוזי, בסיומה, כשהוא שיכור הוא מסלק עכביש מדירתו לבקשת רוזי. רגע לפני שהוא משחרר את העכביש הוא אומר לו בשכרותו: "אם אתה רואה את אח שלי תגיד לו שיקפוץ להגיד שלום." למחרת בבוקר מגיע לביתו אדם זר המציג עצמו בשם עכביש, וטוען כי הוא אחיו, צ'ארלי אכן נזכר כי הוא ראה אותו לאחר מות אמם ומספר לו על מות אביהם. עכביש, שמסרב להאמין שאביו מת, הולך לברר זאת - נכנס לתוך תמונה שצולמה בפלורידה -ונעלם. צ'ארלי הולך לעבודה ושם, מבלי להתכוון, הוא שר בקול רם וכולם אומרים שיש לו כישרון רב.
יום אחרי שנעלם שוב מחייו, עכביש מופיע מול צ'ארלי השמן וסוחף אותו איתו לערב של שתייה, נשים ושירה, בו צ'ארלי מרגיש פחות או יותר לא שייך מאחר שעכביש מתברר כהרבה יותר "קול" ממנו ועל כן גונב את כל תשומת הלב. בבוקר שאחרי צ'ארלי קם עם כאב ראש נוראי בשל השתייה המורבה בלילה הקודם ומוצא בחורה ערומה שהוא לא מכיר - קצינת משטרה - במיטתו. המצב מחמיר כשאימה של ארוסתו, אישה מפחידה ורעת מזג, מגיעה ורואה אותה. ואם כל זה לא מספיק מתברר שעכביש הלך במקומו לעבודתו מאחר שהוא לא היה מסוגל לקום ואמר לכולם, כולל לארוסתו של צ'ארלי, שהוא צ'ארלי השמן ב"קול האל" שלו שהפך כל דבר שאמר לנכון. עכביש גונב ממנו את ארוסתו, מסבך אותו עם הבוס שלו, גורם לו בעיות רבות ומסרב להסתלק מאחר שהתאהב גם הוא ברוזי.
צ'ארלי טס בחזרה לפלורידה ומבקש את עזרתן של 4 זקנות שהיו מיודדות עם אביו המנוח בסילוק אחיו. הוא מגיע בעקבות סיאנס למקום חצי דמיוני בתחילת העולם בו עדיין גרים כל האלים שהיו אי פעם. הוא מוצא אלת ציפור שמסכימה לסלק את אחיו בתמורה לשושלת הדם של אנאנסי. מבלי לדעת לאיזה צרות הוא מכניס את עצמו ואת אחיו צ'ארלי מסכים.
העניינים מסתבכים עוד יותר כשצ'ארלי נעצר על ידי המשטרה, עכביש נחטף בידי להקה של ציפורים והבוס של צ'ארלי מתגלה כנבל מטורף שלא רק גונב מלקוחותיו אלא גם רוצח אחת מהן ומסתלק מהארץ.
צ'ארלי מתחיל במסע על מנת להציל את אחיו, את ארוסתו לשעבר שנחטפה בידי הבוס שלו ולסדר איכשהו את חייו שעברו מהפך גמור. בדרך הוא מגלה דברים שונים ומשונים על עצמו. על כוחותיו וכישוריו הנסתרים, על אביו ועל "אחיו" - מסתבר שהוא ואחיו היו אדם אחד, ושארבעת הזקנות פיצלו אותו לשניים על מנת להפטר ממנו ומתעלוליו. הבוס שלו לשעבר כרת ברית עם האל-הנמר, שרוצה נקמה באנאסי ששם אותו ללעג וגנב ממנו את בני האדם - נקמה שמשמעותה היא שהמין האנושי כולו ישקע לחיי אכזריות ורצחנות. צ'ארלי מציע נישואים לקצינת המשטרה שהוא בקושי מכיר, שר מול קהל ומכשף אותו בזמרתו (בעוד שפעם העדיף למות ולא לעמוד על במה), מתעמת עם האל-הנמר, ובעזרתה קצינת המשטרה קורבן הרצח של הבוס שלו מצליח למנוע את ניצחונו של הנמר, ולמצוא את אהבת חייו - קצינת המשטרה וגם חיים חדשים לו ול"אחיו".
לייב מלאך

תולדות חייו ויצירתו

לייב מלאך נולד למלמד עני שסחר בסוסים. למד אצל אביו, ובגיל עשר התייתם מאמו. את שם משפחתה, מלאך, אימץ לעצמו כשהחל לפרסם את יצירותיו. לאחר מות אמו עבר לבית סבו, ובהיותו בר מצווה הגיע לוורשה. החל לעבוד בגיל צעיר, והיה בין היתר גם שוליית אופה, מדביק טפטים ועוזר למלטש מראות. בוורשה החל בכתיבת סיפורים ומערכונים ביידיש, ושם התפרסמו יצירותיו הראשונות ביידיש.
בשנת 1922 היגר לארגנטינה, והשתקע בבואנוס איירס. בבואנוס איירס פרסם מחזות ראשונים שזכו להצלחה, והשתתף בשבועון לילדים יידישאי בשם 'פאר גרויס און קליין' (יידיש: "לגדול ולקטן"). בעשר השנים האחרונות לחייו נדד הרבה בין הקהילות היהודיות בעולם. בין השנים 1926–1936 ביקר לייב מלאך בספרד, בהולנד, בפולין ובארצות הברית, והגיע גם לארץ ישראל. בשנת 1935 ישב בארץ, ועבד כפועל חקלאי וכפועל בניין. על ביקורו בארץ פרסם ספר מסעות בשם 'רפורטז'ות מארץ ישראל' (ביידיש: "פאלעסטינע-רעפארטאזשן"). בעת ביקורו בארץ קשר קשרים עם מתרגמים עבריים.
לייב מלאך כתב ביידיש לילדים, שירים ובלדות, סיפורים עממיים מעובדים וביוגרפיות. יצירותיו לילדים התפרסמו ברחבי העולם היהודי. המחזות שכתב לתיאטרון היידיש היו מלודרמטיים, ועסקו בין השאר בנושאים שלא היה נהוג להזכירם במחזות, כגון הזנות ברחוב היהודי.
לייב מלאך נפטר באופן פתאומי ב-1936, בגיל 42. השאיר אחריו כעשרים כרכים של יצירה מגוונת. אלמנתו, לוטי פידלר-מלאך, הוציאה לאור לאחר מותו את יצירותיו בלוס אנג'לס ובהוצאת י"ל פרץ בתל אביב. אחדות מהן גם תורגמו לאנגלית. יצירותיו ומחזותיו מהווים מוקד לעיסוקם של חוקרי יידיש מודרניים.