google/wiki40b huggingface dataset:
חיים בלתי צפויים

עלילה

לקס, היא נערה מתבגרת שגדלה במשפחות אומנות כל חייה. אמה, קייט קסידי, מסרה אותה לאימוץ כשהייתה נערה מתוך אמונה שיוכלו למצוא לה בית טוב יותר.
לקס נולדה עם מום בלב ולבסוף לא אומצה מעולם. ביום הולדתה ה-16 מחליטה לקס לבקש "אמנציפציה לקטין" ולמעשה לעזוב את המשפחות האומנות שהתייחסו אלייה באופן מגעיל. כדי לקבל את הזכויות האלו, על לקס לקבל חתימה מהוריה הביולוגיים. לקס מוצאת את אביה, נייט בייזל (בייז) שמנהל פאב למחייתו. בייז גר עם שני שותפים ומבלה את רוב זמנו בשתייה ומרדף אחרי נשים. ברגע שהוא פוגש את לקס, הוא מגלה לה מי היא אימה הביולוגית - קייט קסידי, שדרנית הרדיו המפורסמת בפורטלנד, שהיה לה סטוץ עם בייז בתקופת התיכון.
הסדרה עוקבת אחרי לקס, קייט ובייז והאנשים הסובבים אותם. קייט עומדת להתחתן עם שותפה לרדיו, ראיין ובמקביל לקס עוברת לגור איתם בבית. בייז מגלה שיש לו רגשות כלפי קייט למרות שלא נפגש עמה מאז שסיימו את התיכון. לקס לומדת לקבל את הוריה שמסרו אותה לאימוץ ומתחילה לחיות במשפחה יציבה כמו שחלמה עליה.

קרוס אובר עם "מגרש ביתי"

בניסיון למשוך צופים ל"חיים בלתי צפויים", The CW ערכה פרק קרוס אובר שבו פרק של הסדרה "מגרש ביתי" יתחבר בעלילה ל"חיים בלתי צפויים".
הפרק שודר ב-12 באוקטובר 2010 שם 2 דמויות מ"מגרש ביתי" נוסעות לפסטיבל שירים שמתקיים בפורטלנד, שם מתרחשת "חיים בלתי צפויים".
בפרק הופיעו מספר זמרים אמיתיים כמו בן ליי (ששיריו הופיעו בסדרה) ו-Rain Perry ששירה "Beautiful Tree" משמש כשיר הפתיחה של "חיים בלתי צפויים".

בחירת השם

ב-2009, כשהחלו לעבוד על הסדרה הוצע השם "שנות אור" (Light Years) כשם לסדרה אך היוצרת, ליז טיגלאר אמרה שהשם "מזכיר מדע-בדיוני" לכן שונה ל-LUX (שמה של הדמות הראשית, לקס) ובהמשך הורחב ל-Life UnXpected (עם הדגשת ה-LUX). אך כשהציגה רשת הטלוויזיה The CW את הסדרה לראשונה, שמה היה "בהשגחת הורים" (Parental Discretion Advised). ביוני באותה שנה, הרשת החזירה את השם המקורי. לבסוף השם שנבחר הוא Life Unexpected (בלי הדגשת אותיות).

אתרי צילום

הסדרה אמנם מתרחשת בעיר פורטלנד שבמדינת אורגון, אך צולמה בכלל בעיר ונקובר שבקנדה. אתרים שונים כמו "תיכון ווסטמונט" שנמצאים כביכול בפורטלנד צולמו בצפון ונקובר וריצ'מונד כמו גם הפאב של בייז ה-"Open Bar" נמצא בגראנוויל איילנד שבונקובר.
דניאל לובצקי

קורות חיים

דניאל נולד בשנת 1968 כבן של ניצול שואה יהודי מקסיקני. הוא גדל במקסיקו סיטי, שם התחנך בעברית, ספרדית, אנגלית ויידיש. כנער, הוא עבר עם משפחתו לארצות הברית שם קיבל תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים, מאוניברסיטת טריניטי שבסן אנטוניו, טקסס. בנוסף, למד לובצקי בישראל ובצרפת וב-1993 קיבל תואר J.D מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2002 הוא ייסד את תנועת קול אחד לה משרדים ברמאללה, תל אביב, לונדון וניו יורק.
לובצקי תומך במפלגה הדמוקרטית בארצות הברית. בשנת 2012 תרם ל-"Obama for America", ל-"Obama Victory Fund" ולוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC). בשנת 2015 ברק אובמה ושרת המסחר האמריקאית פני פריצקר הגדירו את לובצקי "שגריר נשיאותי ליזמות עולמית".
בשנת 2015 לובצקי היה המשקיע העיקרי של תנועת V15 והוא פעל פוליטית, חברתית וכלכלית, כדי למנוע את בחירתו של בנימין נתניהו לראשות ממשלת ישראל בבחירות לכנסת ה-20.
בן דודו הוא צלם הקולנוע זוכה האוסקר, עמנואל לובצקי.
אבל קירוי

ביוגרפיה

קירוי השתתף לראשונה במרתון ברלין בשנת 2006 כנותן קצב אך לבסוף סיים את הריצה במקום התשיעי. שנה לאחר מכן, במרתון ברלין שנערך ב-30 בספטמבר 2007 הוא סיים במקום שני בשיא אישי חדש של 2:06:51 שעות, אחרי היילה גבריסלאסי מאתיופיה שקבע שיא עולם חדש של 2:04:26 שעות. אותה שנה הוא זכה בחצי מרתון בפדרבורן שבגרמניה. שנה לאחר מכן, ניצח במרתון וינה בשיא תחרות חדש של 2:07:38 שעות.
קירוי קבע את שיאו האישי במרתון רוטרדם ב-2009, כשסיים שלישי בזמן של 2:05:04 שעות - התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים.

אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה קירוי במדליית זהב בריצת מרתון בשיא תחרות חדש של 2:06:54 שעות, לפני בן ארצו עמנואל קיפצ'ירצ'יר (2:07.48 שעות) וטסגאי קבדה מאתיופיה (2:08.35 שעות). 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, דרום קוריאה בשנת 2011 זכה קירוי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:07:38 שעות, לפני בן ארצו וינסנט קיפרוטו (2:10:06 שעות) ופאיסה לילסה מאתיופיה (2:10:32 שעות).

מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קירוי במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:08:27 שעות, אחרי סטיבן קיפרוטיץ' מאוגנדה (2:08:01 שעות) ולפני בן ארצו וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' (2:09:37 שעות).
אוצר טמון בסייקלופ

עלילה

בספר זה, השמיני בסדרת הספרים אודות דרק פיט, מהנדס ימי הרפתקן ורב תושייה, מוטל עליו לצאת למסע חיפושים אחר קבוצת ציידי אוצרות אותה הוביל המיליונר ריימונד לה-בארון, שיצאה לחפש את האוצר האבוד של "אל דוראדה" בספינת אוויר ונעלמה. פיט נקלע למזימה חובקת עולם הכוללת את גופי המודיעין של ברית המועצות, מושבה של מדענים אמריקנים אשר נבנתה בחשאי על פני הירח והממשל הקובני בראשות פידל קסטרו. 
פיט הוא בוגר האקדמיה של חיל האוויר האמריקני, אשר לחם במלחמת וייטנאם כטייס קרב. בהרפתקאותיו מסתייע פיט בחברו הטוב אלברט (אל) ג'ורדינו, אף הוא גבר עשוי ללא חת. פיט וג'ורדינו עובדים בסוכנות NUMA, סוכנות ממשלתית לחקר ימים ואוקיינוסים. הנשק המועדף עליו הוא אקדח הקולט M1911 הישן של אביו, הסנאטור ג'ורג' פיט, שלחם בשירות צבא ארצות הברית בפלישה לנורמנדי. המשקה המועדף שלו הוא טקילה עם מלח ולימון. התמהיל הנפוץ ברוב ספריו של קאסלר אודות פיט, וכך גם בספר זה, הוא פתיחה באירוע מן העבר, כגון טביעת ספינה או אסון אחר. לאחר מכן מתפתחת העלילה בקצב מהיר סביב נושא שונה לחלוטין, בו נאבקים פיט וחבריו בנבל מגלומן.
לנה פיליפסון

ביוגרפיה

פיליפסון נחשפה בשנת 1982, בתוכנית השוודית "פנים חדשות" (New Faces). ב-1984 הוציאה את הסינגל הראשון שלה, Boy/You Open My Eyes. בשנת 1985 השתתפה לראשונה בתחרות המלודיפסטיבלן (קדם האירוויזיון השוודי) עם השיר Kärleken är evig ("האהבה היא נצחית") והגיעה למקום השני. לאחר שנה ניסתה שוב את מזלה בקדם עם השיר Dansa i neon ("ריקוד בנאון") איתו הגיעה למקום החמישי בלבד. בשנת 1988 ניסתה בפעם השלישית ברציפות להגיע לאירוויזיון והתמודדה שוב בקדם השוודי עם השיר Om igen ("עוד הפעם"), למגינת לבה הגיעה שוב רק למקום השני. לנה הוציאה עשרות להיטים עד שנת 1997, אז לקחה הפסקה מפעילות מוזיקלית.
בשנת 2004 שבה לבמת המלודיפסטיבלן עם השיר Det gör ont ("זה כואב") שנכתב עבורה על ידי תומאס אריקסון (Thomas Eriksson), וזכתה במקום הראשון. היא ייצגה את שוודיה בתחרות האירוויזיון ה-49 שנערכה באיסטנבול, טורקיה, כשהיא מבצעת את השיר באנגלית. הופעתה עוררה שערורייה-זוטא במולדתה, בשל הרמיזות המיניות שבשפת הגוף שלה (ובכלל זאת, "משחק" עם המיקרופון בדומה לסטיבן טיילר מאירוסמית'). היא הגיעה למקום החמישי במשותף עם נציגת קפריסין, עם 170 נקודות (אירלנד, פינלנד, דנמרק ונורווגיה העניקו לשיר 12 נקודות). 
בהמשך להצלחת השיר בתחרות הוציאה לנה אלבום בשם "Det gör ont en stund på natten men inget på dan" שהגיע לאלבום זהב לאחר תשעה ימים בלבד. בשנת 2005 הוציאה אלבום חדש בשם Jag ångrar ingenting. יום לאחר הוצאת האלבום לחנויות הוא מכר מעל ל-30,000 עותקים. בשנת 2006 הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן. בשנת 2007 הוציאה אוסף חדש, המאגד 19 להיטים. בשנת 2008 חברה שוב לתומאס אריקסון (אשר מוכר בשוודיה בכינוי Orup) והוציאה עמו אלבום חדש שכל שיריו הם דואטים בין שניהם.
קרב מוקדן

רקע

לאחר הפסד בקרב סנדפו הרוסים התארגנו בקו הגנה באורך של 150 ק"מ דרומית לעיר שן-יאנג והמשיכו בהעברת תגבורת לצבא הלוחם. בתחילת ינואר 1905 פורט ארתור נפל לידי היפנים לאחר מצור ממושך, הארמייה ה-2 השתחררה ממשימתה העיקרית ולקראת פברואר עברה צפונה. הרוסים התארגנו ב-3 ארמיות בפיקוד אלכסנדר קאולברס, ניקולאי ליניבץ' ואלכסנדר בילדרלינג. בראשות אלכסיי קורופטקין היה כוח עתודה בהיקף של 45 אלף חיילים.
כוחות יפנים התארגנו ב-5 ארמיות כ-30 אלף חיילים בעתודה של מפקד העליון.
תוכנית הקרב של המטה הרוסי התבססה על מתקפת הארמייה ה-2 בפיקוד ניקולאי לינביץ'. יתר הכוחות לא תוכננו להשתתף במתקפה ותפקידם היה לעמוד מול הכוח היפני. המתקפה הייתה מתוכננת להתחיל ב-25 בפברואר.
התוכנית היפנית כללה מתקפה של הארמייה ה-3 והחמישית שהיו צריכות להתחבר מאחורי הקווים הרוסים ולכתר אותם.

מהלך הקרב

בלילה שבין 18 בפברואר ל-19 בפברואר הארמייה ה-5 היפנית החלה מתקפה. הרוסים לא עמדו במתקפה והחלו בנסיגה. לאחר קבלת תגבורות, ב-2 במרץ הם הצליחו לייצב את החזית. ב-24 בפברואר הארמייה ה-3 היפנית הצטרפה למתקפה. רק ב-2 במרץ הצליחו הרוסים לייצב את החזית ולעצור את ההתקדמות היפנית. במטרה לעצור את ההתקדמות השלחו רוסים לאזור הקרבות את כל הכוח העתודה שהיה להם ואף העבירו חלק מהכוחות שהיו מוצבים באגף המערבי.
ב-27 בפברואר הכוח העיקרי של היפנים שכלל הארמייה ה-1,2,ו-4 החל במתקפה נגד האגף הרוסית במערב ומרכז שנחלש (חלק מהכוח נשלח לתגבורת). לאחר התייצבות החזית ב-2 במרץ, האגף המזרחי של הרוסים שקיבל תגבורות מתחילת הקרב עמד ללא ניסיון לארגן מתקפת נגד. ב-8 במרץ הרוסים החלו בהתארגנות מחדש תוך נסיגה מזערית לעמדות שהוכנו מראש. ב-9 במרץ הארייה ה-1 של היפנים הצליחה לפרוץ את החזית הרוסית. כתוצאה מכך, הארמייה הרוסית בפיקוד ניקולאי לינביץ' יכלה לסגת ללא קושי, אך הארמייה הרוסית ה-1 וה-3 היו כמעט מכותרות ויכלו לסגת רק דרך פרוזדור צר שהיה תחת אש יפנית בלתי פוסקת. במקום לנסות להתארגן למתקפת נגד, הארמייה של לינביץ' המשיכה בנסיגה מאורגנת למרות שבחזיתה הייתה לה עדיפות מספרית על היפנים. 
ב-10 במרץ היפנים נכנסו לעיר שן-יאנג והמשיכו לרדוף את הצבא הרוסי הנסוג. כתוצאה מנסיגה לא מאורגנת כ-21 אלף חיילים רוסים נפלו בשבי ובשדה הקרב נשאר ציוד רב כולל כמה עשרות תותחים.

תוצאות הקרב

הרוסים לא ניצלו את העדיפות המספרית ונסוגו כ-170 ק"מ צפונה. אומנם לרוסיה הייתה יכולת להשלים את האבידות הצבאיות ותוך חודש היקף הכוח הרוסי במנצ'וריה היה קרוב לזה שהיה לפני הקרב, אך מצב הרוח של הקצינים והחיילים היה קשה. הדעה הרווחת הייתה שרצף ההפסדים הוא תוצאה של חוסר-יכולת הפיקוד העליון לנהל את הקרב בצורה יעילה. אחת הסיבות לנסיגה כה גדולה צפונה הייתה בצורך להעסיק את הכוחות במשימה ארוכה וקשה יחסית. לאור תוצאות הקרב אלכסיי קורופטקין הועבר מתפקידו וניקולאי לינביץ' התמנה לתפקיד של המפקד העליון של הצבא הלוחם. הוא דרש תגבורות נוספות תוך ציון עדיפות נדרשת של 50% מעל הצבא היפני כתנאי לתחילת מתקפה חדשה.
היפנים ניצחו בקרב וגרמו לנסיגה רוסית נוספת צפונה. אומנם המחיר הכבד לא איפשר למטה היפני להתארגן למתקפות נוספות. המפקד היפני איוואו איימה דיווח לטוקיו שאין לו יכולת לבצע מתקפות נוספות והוא לא יכול להשלים את האבידות, זאת על רקע ידיעה שהצבא הרוסי השלים את האבידות.
נחמה בידרמן

ביוגרפיה

נחמה בידרמן לבית עמית (פרנקל) נולדה בשנת 1939 כבת הבכורה משלוש בנותיהם של יחזקאל עמית (פרנקל) וגניה עמית לבית נוימן. הוריה, ילידי לודז' שבפולין, עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 והתיישבו בהרצליה, שם ניהלו בית ציוני-חילוני. את ילדותה העבירה בידרמן בהרצליה ולאחר סיום לימודיה בבית ספר התיכון, התגייסה לשירות בצה"ל. במהלך שירותה הצבאי בחיל התותחנים, הכירה את חנן בידרמן. השניים נישאו בשנת 1959 ולאחר שהות בלונדון ובהרצליה, עברו לגור בירושלים. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1974 החלה בידרמן לעבוד במעבדה לאיכות המים בעיריית ירושלים (לימים, חברת הגיחון) בתור מיקרוביולוגית. היא קודמה לתפקיד מנהלת המעבדה בשנת 1999, ומילאה תפקיד זה עד ליציאתה לגמלאות בשנת 2004. בשנת 2007 עברה לגור בתל אביב.
בידרמן נפטרה ממחלת הסרטן באוגוסט 2017 ונקברה לבקשתה בקבורה אזרחית בבית העלמין "מנוחת עולם" בנתניה.

יוזמת יום האם

בתאריך 31 באוקטובר 1951 פורסם בעיתון הילדים "הארץ שלנו" מאמר בשם "קרנפול אדום" בטור "פינת המורה". במאמר זה תואר מנהג אמריקני של ענידת פרח ציפורן לציון יום האם בארצות הברית. בסוף המאמר נשאלו הקוראים לגבי חגיגת יום האם בישראל, שעד אז לא נחגג באופן מסודר ברחבי הארץ.
בידרמן אשר הייתה בת 12 באותו זמן, כתבה מכתב למערכת "הארץ שלנו" אשר פורסם בתאריך 14 בנובמבר 1951. במכתבה הציעה בידרמן לחגוג את יום האם בישראל ביום פטירתה של הנרייטה סאלד אשר נודעה כ"אם הנוער". הצעתה של בידרמן התקבלה על ידי העיתון, אשר החל לציין את יום האם בתאריך ב' באדר. יוזמה זו תפסה תאוצה לאורך השנים ומוסדה בשנות השבעים על ידי משרד החינוך אשר קבע את יום האם באופן רשמי בתאריך מותה של סאלד, ל' בשבט, אף על פי שתאריך מותה המדיוק הוא א' באדר, מכיוון שנפטרה לאחר שקיעת החמה.
לאחר נישואיה של בידרמן, נוצר בדרך מקרה קשר משפחתי בינה לבין סאלד, אשר הייתה בת דודה של אמו של בעלה חנן.
בשנות השמונים, שונה שמו של יום האם ל"יום המשפחה", אך הוא עדיין נחגג באותו תאריך.
תרומתה של בידרמן לקביעת חג בישראל נותרה עלומה לאורך שנים רבות, עד שזכתה להכרה ציבורית לאחר מספר ראיונות ומאמרים שפורסמו בתקשורת בשנת 2012. בראיונות אלה ציינה בידרמן שהכירה את יום האם מסיפוריה של אמה, שגדלה בפולין. היא הוסיפה כי בחירת התאריך הושפעה מאחד מזיכרונות ילדותה הצלולים והעמוקים ביותר ובו הוצבה בגן הילדים בו הייתה בידרמן תמונתה של הנרייטה סאלד מעוטרת בסרט שחור לאחר פטירתה, כשש שנים לפני הצעתה.
מאז החשיפה התקשורתית לה זכתה בעשור השני של המאה ה-21, מצוינת בידרמן בתוכנית הלימודים הרשמית של משרד החינוך בנושא יום האם. בשנת 2017 אף קיבלה מכתב מנשיא המדינה, ראובן ריבלין אשר בו הוא מכיר בפועלה ומודה לה על תרומתה למדינה:
"מלבד העובדה שבזכותך חגגנו במשך שנים רבות את יום האם, שמכונה כיום יום המשפחה, את עצמך מושא להערכה ולהוקרה. בזכותך ידעו ילדי ישראל כי יש בידם הכח לחולל שינוי ואם יתעמקו ויגיעו לשורש ולמהות ואף יגעו בצורך אמיתי - השינוי בוא יבוא."
— מכתב מנשיא המדינה, ראובן ריבלין, לנחמה בידרמן, 29 במרץ 2017
יחסי אינדונזיה–הוותיקן

היסטוריה

יחסים בין שתי המדינות התקיימו מאז תקופת מג'פהיט. בין השנים 1318–1330 ביקר הנזיר הפרנציסקני מתיוס במספר מקומות באינדונזיה של ימינו: סומטרה, ג'אווה ובורנאו. הוא נשלח מטעם האפיפיור, וביומנו תיאר את הארמון המרשים של מלך ג'אווה ואת המלחמה נגד האימפריה של חאן בסין. מתיוס ביקר גם בבית המשפט של מג'פהיט בטרואולן.
בתקופה השלטון הקולוניאליסטי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, היה בחלקים מסוימים באינדונזיה, לדוגמה פלורס, רוב קתולי. לעומתם, רוב המתיישבים האירופאים היו פרוטסטנטים; אך הדבר לא מנע התפשטות של הנצרות הקתולית באינדונזיה במהלך המאה ה-19.
בשנת 1947 ייסד הוותיקן משלחת באינדונזיה באישור ממשלת הולנד. ב-16 במרץ 1950 הכיר הכס הקדוש בעצמאות המדינה ושלח נציג רשמי.
מאז עצמאות אינדונזיה נערכו שני ביקורים של האפיפיורים באינדונזיה; הראשון התקיים בדצמבר 1970 על ידי פאולוס השישי והשני על ידי יוחנן פאולוס השני באוקטובר 1989.
משה אלמושנינו

ר' משה אלמושנינו (1516-1580) רב, פרשן, פילוסוף והוגה דעות שחי בסלוניקי שביוון.
נולד בסלוניקי למשפחה של אנוסים שמוצאה מאראגון. למד תורה בישיבת רבי יוסף טאיטאצאק, וכן למד מדע, פילוסופיה ורפואה. שלט במספר שפות, בספרות ההלכתית, הפרשנית והדרשנית אך גם בספרות הספרדית, במדעי הטבע ואסטרונומיה.
הוא היה רב של שתי קהילות בסלוניקי. ניסה לאחד בין קהילות בסלוניקי שהפירוד היה רב בהן. בשנת שכ"ו (1566) נסע לקושטא להשתדל אצל הסולטן הטורקי בעד יהודי סלוניקי.
רוב ספריו עוסקים בפרשנות ספרי התנ"ך. כתב גם ספרים בפילוסופיה, על תורת אריסטו ואחרים; ספרים אלו נותרו בכתב יד.
רם (נהר)

היסטוריה

נהר רם הוא אתר דייג פופולרי. בשנת 2018 שקלה ממשלת אלברטה לאסור על הדיג בנהר על מנת לשקם את אוכלוסיית דגי הטרוטה בו. בעקבות לחץ ציבורי חזרה בה ממשלת אלברטה מהחלטה זו.
וילה פויאנה

אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא כמו גם חזיתו בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו.
במרכז מצוי בית האדון והוא בעל מתאר רבוע. כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין זה שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם מדרגות קצר. מתחתיה שוכנת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה צרים מאוד. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית.
חזית הבניין פשוטה למדי. עיקרה קשת סרליאנית המונחת מעל פתח קשות ושני פתחים צדדיים צרים. קשת נוספת סוגרת על שלושת הפתחים מלמעלה. בין שתי הקשתות קרועים חמישה חלונות עגולים פשוטים שמעניקים לחזית את ייחודה. מעל הכל סוגרת על החזית גמלון משולש. לבניין גם חזית אחורית והיא זהה כמעט לקדמית.
לפי התוכנית בספרו של פלאדיו, תוכננו משני צידי הבניין המרכזי שני אגפים סימטרים עבור מבני המשק והשירותים, אך רק הימני נבנה. ספרו של פלאדיו מזכיר גם גן ובריכת דגים, אך כל אלה לא שרדו. את עיטור קירותיהם של החדרים הפקיד פלאדיו בידיהם של הציירים ברנרדינו אינדיה, אנסלמו קאנרה והמכייר ברתולמאו רידולפי. חלק מציורי הקיר מיוחסים גם לאליודורו פורביצ'יני ולג'ובאני בטיסטה זלוטי. ציורי הקיר מציגים נוף קלאסי, סצנות של אלים וקיסרים, מלחמה וניצחון.
וילה פויאנה היא חלק מאתר מורשת עולמית אשר הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו, ושמו: "המרכז ההיסטורי של ויצ'נצה, והווילות הפלדיאניות בוונטו".
יואב ברונר

שירות צבאי

ברונר התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד דוכיפת. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לגדוד דוכיפת ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1. הצלחתו בתפקיד זכתה להערכתו של מפקד בה"ד 1, גל הירש, שהמליץ בעקבות כך למפקד חטיבת הצנחנים, יוסי בכר, לשלבו בחטיבה, בכר נענה ושילבו תחילה כקצין בתפקיד מטה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד 890, והוביל אותה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 202 בין השנים 2009–2010. לאחר מכן מונה למפקד מגמת הכשרות של גדס"ר צנחנים.
בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד חטיבת אילת, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בשנת 2013 מונה למפקד גדוד 890, והוביל אותו בין היתר בלחימה במבצע צוק איתן, את תפקידו סיים ב-5 באוגוסט 2015. ב-3 בספטמבר 2015 מונה למפקד בא"ח צנחנים, ושימש בתפקיד עד 16 ביולי 2017, בסיום תפקידו הועלה לדרגת אל"ם. ב-2 באוגוסט 2017 מונה למפקד חטיבה 55, ושימש בתפקיד עד 28 באפריל 2019. ב-23 במאי 2019 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה.
התפלגות זנב עבה

בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות זנב עבה (באנגלית: Heavy-tailed distributions) היא תכונה המיוחסת להתפלגויות שזנבן אינו ניתן לחסימה מעריכית. אינטואיטיבית מדובר בהתפלגויות בהן ישנה אוכלוסייה מעטה עם הסתברות גבוהה ואוכלוסייה רבה עם הסתברות נמוכה, ש"מזדנבת". במקרים רבים, המשקל של ה"זנב" גדול מהמשקל של החלק הראשון. תופעה זו מכונה גם "זנבות כבדים" או "זנב פרטו". על פי רוב העניין מרוכז בזנב הימני, כלומר בערכים החיוביים הקיצוניים, אך באותה מידה התפלגות זנב עבה יכולה להיות בעלת זנב שמאלי ארוך או זנב ימני וגם שמאלי.
ההתפלגויות עבות זנב מתחלקות לשני תתי-סוגים: התפלגויות זנב ארוך והתפלגויות תת-מעריכיות, אך לכל צורך מעשי משתמשים בהתפלגויות תת-מעריכיות.

התפלגויות זנב עבה נפוצות

כל התפלגויות הזנב העבה הנפוצות הן התפלגויות תת-אקספוננציאליות. בין התפלגויות הזנב הימני הנפוצות ניתן למנות את התפלגות פארטו, ההתפלגות הלוג-נורמלית, התפלגות לוי והתפלגות וייבול. בין ההתפלגויות הסימטריות (בעלות שני זנבות) שהן גם זנב עבה הנפוצות הן התפלגות t והתפלגות קושי.
מר פיבודי ושרמן

עלילה

מר פיבודי הוא כלב גאון ומדבר העוסק במדע ובהמצאות טכנולוגיות. יום אחד הוא מוצא ילד יתום ובוחר לאמץ אותו, הוא קורא לו שרמן. מר פיבודי בונה מכונת זמן ומבלה עם שרמן ברחבי ההיסטוריה באמצעותה. באחד הימים מתווכח שרמן עם בת כיתתו - פני, לגבי עובדות היסטוריות שלמד ממקור ראשון בזכות מכונת הזמן; פני לועגת לו על כך שהוא גדל אצל אב שהוא כלב, ושרמן בתגובה נושך אותה. צוות בית הספר קורא למר פיבודי לשיחה, ומזהיר אותו כי שרמן עלול להילקח מרשותו. שרמן מראה לפני את מכונת הזמן כדי להוכיח שאינו שקרן, ומשתמש בה אף על פי שאמר לו מר פיבודי שלא לגלות לאף אחד עליה. לאחר מכן, שרמן ופני מבקרים במגוון תקופות, והאירועים ההיסטוריים בהן יוצאים מכלל שליטה. לאחר שגם מר פיבודי משתמש במכונה בשביל להציל את שרמן ופני לאחר התקלות שהתרחשו, הם כולם נאלצים לצאת למסע שנועד להחזיר את הדברים למסלולם ולתקן את רצף הזמן והחלל.
בסוף הסרט, בעקבות מה שעברו הדמויות שרמן ופני, הופכים מאויבים לחברים.

הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הוצאה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מרכז גוטסמן לתחריט

היסטוריה

סדנת ההדפס בקיבוץ כברי הוקמה בשנת 1993 כסדנה לתחריט בבעלות הקיבוץ. היא מוקמה במבנה שבו שכן קודם לכן הסטודיו של הצייר אורי רייזמן. בשנת 2006 הוקם מבנה חדש לסדנה בתמיכת דב גוטסמן, ובתכנון האדריכל אסף גוטסמן, הכולל חלל עבודה וגלריות. בשונה מסדנאות אחרות בישראל הסדנה שמה דגש על יצירה של מונופרינטים (הדפס יחידני) וכן על יצירת "תיקי אמן" - פורטפוליו המוקדש ליצירתו של אמן. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים עופר ללוש, יגאל עוזרי, יאן ראוכוורגר, אבנר כץ, ארז ישראלי, צדוק בן דוד ואחרים. 
עבודות הסדנה בתערוכות כגון "תיקי אמן: ממרכז גוטסמן לתחריט, קיבוץ כברי" (2006) במוזיאון ישראל ו"זמן הדפס: עבודות מסדנת ההדפס ירושלים וממרכז גוטסמן לתחריט, קיבוץ כברי" (2014) במוזיאון הפתוח תפן.
יחסי בורקינה פאסו–שווייץ

היסטוריה

בורקינה פאסו והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, "בורקינה פאסו היא מדינה עם עדיפות בשיתוף הפעולה לפיתוח, אך היא שותפה כלכלית מוגבלת של שווייץ".
שווייץ הכירה בעצמאותה של בורקינה פאסו, בעבר חלק מהמושבה הצרפתית של אפריקה המערבית ב-5 באוגוסט 1960, בשם "רפובליקת וולטה העילית". לאחר ההכרה נערכו מגעים דיפלומטיים בלתי רשמיים בין שתי המדינות למשך כשנה עד שלבסוף כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין בורקינה פאסו לשווייץ בשנת 1961. ב-1970, סוכנות קונסולרית שווייצרית נפתחה בואגאדוגו והשתלבה במשרד שיתוף הפעולה של שווייץ במדינה שנפתח ארבע שנים לאחר מכן, ב-1974.
ב-1969, חתמו שווייץ ובורקינה פאסו על הסכם מסחר, קידום והגנה על השקעות ושיתוף פעולה טכנולוגי. שלושה הסכמים מרחיבים נחתמו בין שתי המדינות בנושא שיתוף פעולה טכנולוגי ועזרה תקציבית בשנים 1978, 2006 ו-2009.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בבורקינה פאסו מאה ותשעה עשר אזרחים שווייצרים.
יהושע בר-יוסף

ביוגרפיה

בר-יוסף נולד ב-1912 בצפת בשם יהושע ציינווירט. בשנת 1917 נפטר אביו מטיפוס, והאם ושני ילדיה יצאו למשפחתה בעיירה שאמקוט שבטרנסילבניה. בשנת 1930 חזרו לארץ ישראל, ובר-יוסף התגורר בירושלים בשכונת מאה שערים. בשנות העשרים לחייו עבר משבר אמונה שהשפיע עליו מאוד, ואף ספרו "אפיקורוס בעל כורחו" עוסק ביציאה בשאלה של אברך, מהמגזר שממנו הגיע בציבור החרדי.
היה חבר מערכת 'דבר' בשנים 1942 עד 1949, ולאחר-מכן בעל טור קבוע, תחילה ב'מעריב' (1951 עד 1954) ואחר כך ב'ידיעות אחרונות'. במלחמת השחרור שירת ככתב צבאי. החל לפרסם סיפוריו מחיי היישוב הישן והחדש ב'דבר' (1955). פרסם סיפורים ומחזות וכן רפורטָז'ות (כתבות שטח) ומאמרים פובליציסטיים בעיתונות העברית בארץ. זכה בפרס אוסישקין לשנת תש"ט ובפרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1984. בראשית שנות השישים נענה לקריאתו של אבא חושי, ראש עיריית חיפה, והתיישב בעירו עם סופרים נוספים.
בשנת 1952 ליווה, כשליח "במחנה", את מבצע קולומבוס - הפלגה של שתי ספינות חיל הים לארצות הברית. הוא פרסם מאמרים אוהדים על ההפלגה, אך הזדעזע מגינוני המפקדים ומיחסם הקשה אל המלחים. הוא שלח מכתב אישי לראש הממשלה דוד בן-גוריון, ובו ביקר בחריפות את היחס לו זכו המלחים הפשוטים מצד שלמה אראל והצוות הפיקודי, והזכיר מקרים של הפליה על רקע עדתי. בעקבות ההפלגה כתב בר-יוסף מחזה בדיוני בשם "סערה בים", שהציג בצורה ביקורתית את מערכת היחסים בספינת חיל הים, ושרטט את דיוקן המפקד באור שלילי. המחזה נפסל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, בנימוק ש"הוא עלול להוות מעשה חבלה במאמץ המלחמתי של המדינה". בר-יוסף שכתב את המחזה כך שיתרחש בספינה של צי ניקרגואה, אך גם גרסה זו נפסלה על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
ב-1969 חזר והתיישב בצפת בקריית האמנים עם אשתו אביבה (אשכנזי לבית מנהיים), שאותה נשא כמה שנים קודם. הותיר אחריו עיזבון ספרותי גדול. חי וכתב בצפת עד לפטירתו ביום כיפור ה'תשנ"ג.
בנו הבכור יוסף בר-יוסף הוא מחזאי וסופר, זוכה פרס ישראל (נישא לדליה רביקוביץ ולאחר מכן לחמוטל בר-יוסף). בתו בלהה רובינשטיין היא חוקרת ספרות ומתרגמת. בנו יצחק עיתונאי וסופר אף הוא.

לקריאה נוספת

על יצירתו של בר-יוסף נכתבו ביקורות מסות ומאמרים רבים. בין המבקרים שכתבו על יצירתו אפשר למצוא את בתו בלהה רובינשטין, נחמה רזלר-ברסון, אריה ליפשיץ, יונה בחור, רחל שקלובסקי, אמנון הדרי, יצחק שנל, נסיה שפרן, הלל ויס, עודד מנדה-לוי, מלכה שקד, שולמית לפיד, קובי נסים ורבים אחרים.
יחסי יפן–עיראק

היסטוריה

בשנת 1939 ייסדה יפן את משרד בבגדד; בשנת 1955 פתחה גם עיראק לשכה בטוקיו. בשנת 1960 שודרגו שתי הלשכות לשגרירויות.
בשנת 1991, לאחר פינוי כל הדיפלומטים היפנים מעיראק בעקבות מלחמת המפרץ, השעתה יפן באופן זמני את השגרירות שלה.
בשנת 2004 הכירה יפן בממשלת המעבר במדינה. בשנת 2017 פתחה קונסוליה בארביל.

סחר

בשנת 2018 ייצאה עיראק ליפן סחורות בשווי כולל של 145 מיליארד ין, וייבאה מיפן סחורות בשווי 34 מיליארד ין.
סום אוזבקי

מקור השם

בקרב דוברי האוזבקית, כמו גם קירגיזית וקזחית, נקרא הרובל הסובייטי בשם "סום", וכך הודפס על גבי שטרות הרובל הסובייטי שנשאו את שם המטבע ב-15 שפות המדינה. משמעות המילה היא "טהור", וככל הנראה הקשר למטבע הוא בתיאור הזהב כטהור.

היסטוריה

כמו ברפובליקות אחרות של ברית המועצות לשעבר, המשיכה אוזבקיסטן להשתמש ברובל הרוסי גם לאחר קבלת עצמאותה. ב-15 בנובמבר 1993 החליפה אוזבקיסטן את הרובל בסום ביחס של 1:1. לסום אז לא היו חלוקות משנה ושטרות בלבד הודפסו בעריכים: 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100, 200, 500, 1,000, 5,000, ו-10,000. מאחר שהסום הראשון יועד להיות מטבע מעבר, עיצוב השטרות היה פשטני למדי. סמל אוזבקיסטן הופיע בחזית כל השטרות ובגב השטרות מדרסת שר-דור שברגיסטן בסמרקנד.
ב-1 ביולי 1994 הוחלף הסום במטבע חדש בשיעור של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום החדש נחלק ל-1,000 טייין. המטבעות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 20, 50 טייין, והשטרות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100 סום. בעת השקתו היה ערכו של הסום החדש שווה ל-0.04 דולר אמריקאי. 
נכון ליולי 2016, העריך הגבוה ביותר של שטרות הסום, שטר 5,000 סום, שווה לערך 1.70 דולר אמריקאי, והדבר מצריך נשיאת כמות גדולה של שטרות לצורך תשלום. כמו כן, שטרות ומטבעות בעריכים נמוכים מ-25 סום נדירים במחזור ושוויים מזערי. האינפלציה הדוהרת נחשבת לסוגיה פוליטית רגישה באוזבקיסטן, דבר אשר הביא את הממשלה באוזבקיסטן להאט את קצב הנפקת השטרות בעריכים גבוהים יותר.