ראומטולוגיה

ראומטולוג

ראומטולוג (יועץ ראומטולוג) הוא רופא מומחה בתת-התחום הרפואי המכונה ראומטולגיה, הוא מחזיק בתואר דוקטור ברפואה (M.D), או בתואר דוקטור באוסטיאופתיה (O.D). התמחות בתחום זה דורשת ארבע שנים של לימודי הסמכה או ארבע שנים בבית ספר לרפואה וכן התמחות. מספר השנים הנדרשות להתמחות משתנה ממדינה למדינה בהתאם לדרישות אותה המדינה. ראומטולוגים הם רופאים פנימאים, רופאים כלליים, או רופאי ילדים, שמתמחים בהתמחות נוספת ועוסקים באבחון ובטיפול בדלקות מפרקים ובמחלות אחרות הקשורות למפרקים, לשרירים ולעצמות. ראומטולוגים רבים גם מבצעים מחקרים למציאת גורמים וטיפולים טובים יותר למחלות אלו, שגורמות לנכויות ולפעמים אף למוות. שיטות הטיפול מבוססות על מחקרים מדעיים, כיום הראומטולגיה מתבססת במידה רבה על רפואה נסמכת הוכחות. 
ראומטולוגים מטפלים בארתריטיס – דלקת מפרקים, במחלות אוטואימוניות (מחלות חיסון עצמי) מסוימות, במחלות של מערכת השרירים והשלד המלוות בכאב ובאוסטיאופורוזיס – דלדול עצם. קיימים יותר מ-200 סוגים של מחלות כאלו, ביניהן דלקת מפרקים שגרונית (ראומטויד ארטריתיס), שיגרון ניווני (אוסתאוארתיריטיס), שיגדון (גאוט), זאבת (לופוס), כאבי גב, דלדול העצם (אוסתאופורוזיס) ודלקת הגידים והרצועות (טנדיניטיס). חלק מהמחלות הללו יכולות להיות חמורות מאוד וקשות לאבחון ולטיפול. הם מטפלים בבעיות של רקמות רכות הקשורות למערכת השלד והשרירים ובסוגי ספורט שקשורים לבעיות ברקמות הרכות. ההתמחות משלבת גם פיזיותרפיה, ריפוי גופני ושיקום של נכים ומוגבלים. כמו כן, משולבות בהתמחות תוכניות לחינוך מטופלים וריפוי בעיסוק.
ברחבי העולם קיימים ארגונים בינלאומיים רבים שמייצגים את הראומטולוגים. הקולג' האמריקאי לראומטולוגיה (ACR), איגוד הראומטולוגים המומחים (ARHP), הליגה האירופאית למלחמה בראומטיזם (EULAR), ליגת האגודים לראומטולגיה באסיה ובאוקיינוס השקט (APLAR) והליגה הבינלאומית של איגודי הראומטולוגיה (ILAR), הם הארגונים הבינלאומיים העיקריים שהוקמו ומארגנים פעילויות רבות הקשורות להתמחות זו. מטרת הארגונים הללו היא לקדם ולחזק את תחום הריאומטולוגיה ברחבי העולם. יתרה מזאת, ישנם אגודים ומכללות לראומטולוגיה שיש בהם נציגים ריאומטולוגים מכל מדינה בעולם. ראומטולוגים הם רופאים שמתמחים במחלות ראומטיות.

אבחון

מלבד תשאול מקיף לגבי ההיסטוריה הרפואית, קיימות שיטות נוספות לאבחון, חלקן קלות יחסית לביצוע, ומבוצעות באמצעות בדיקה גופנית, חלקן מסובכות יותר ובדרך כלל דורשות ריאומטולוג, או רופא מומחה מתחום אחר.

טיפול

רוב המחלות הראומטיות מטופלות באמצעות משככי כאבים, תרופות נוגדות דלקת ללא סטרואידים (NSAID), סטרואידים (במקרים קשים), תרופות שמשנות את מהלך המחלה הראומטית ומאטות את קצב התקדמותה (DMARD), נוגדנים חד שבטיים, כמו אינפליקסימאב ואדאלימומאב, ורצפטור TNF מסיס אתאנרספט ומתוטרקסט - למקרים מתונים עד חמורים של דלקת מפרקים שגרונית. טיפולים באמצעות סוכן ביולוגי ריתוקסימאב (טפול בתאי אנטי B) מאושרים כעת לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית עיקשת. 
חולים הלוקים בדלקת מפרקים שגרונית לעיתים קרובות זקוקים לטיפול ארוך טווח ורב תחומי. הטיפול מותאם אישית לצורכי המטופל ולאופן בו הוא מגיב לתרופות וליכולת של הגוף שלו לסבול אותן.
במקביל לטיפול התרופתי ניתן לשלב טיפול בריפוי בעיסוק לצורך ניתוח ההתנהלות היומיומית וקבלת המלצות לתפקוד נכון, הנחיות לשימור אנרגיה ושמירה על המפרקים (ארגונומיה), התאמת אביזרי עזר ושימוש בהם, התאמת סדי מנוחה במידת הצורך וזיהוי של הרגלי חיים שאינם מיטיבים לגוף החולה והמלצות על תחליפים. כל זאת במטרה לשמור על אורח חיים תקין והשתתפות בחברה על אף המחלה ותוך התחשבות בתסמיניה, ובכך לנסות למנוע הידרדרות במצבם הגופני של החולים.
טיפולי פיזיותרפיה, לעיתים רבות חיוניים להתמודדות עם מחלות ראומטיות שונות.

מחקר מדעי

לאחרונה, גופי מחקר גדולים החלו לעסוק ברקע של מחלות חיסון עצמי (מחלות אוטואימוניות), שהן הגורם למחלות ראומטיות רבות. גם בתחום האוסטאואימולוגיה נבדקים יחסי הגומלין בין המערכת החיסונית, המפרקים והעצמות. כמו כן, נערכים גם מחקרים אפידמיולוגים (חקר מגיפות) וניסויים של תרופות. מחקרים מדעיים על טיפולים ביולוגיים וניסויים קליניים על נוגדנים חד שבטיים הוסיפו מימד חדש לטיפול הרפואי במחלות הקשורות בדלקות מפרקים.