google/wiki40b huggingface dataset:
אבו אל-עבאס

אבו אל-עבאס (לעיתים נכתב אבול-עבאס, אבול-עבאז או אבולעבאז) היה כינויו של פיל אסייתי שניתן במתנה לקיסר האימפריה הקרולינגית קרל הגדול על ידי הח'ליף העבאסי הארון א-רשיד. שם הפיל ואירועים בחייו מתועדים באנלים הפרנקיים המלכותיים (Annales regni Francorum) והוא מוזכר בחיבורו של איינהרד "חיי קרל הגדול" (Vita Karoli Magni). עם זאת, בכתבי בית עבאס אין שום אזכור למתנה או לאינטראקציה כלשהי עם קרל הגדול.
אבו אל-עבאס הובא מבגדאד, בירת הח'ליפות העבאסית, בידי יהודי צפון אפריקני בשם יצחק, שהיה בעל ידע בשפה הערבית, אשר נשלח לח'ליף יחד עם עוד שני שליחים בפקודת קרל הגדול. מתוך שלושת השליחים יצחק היה היחיד ששרד את הדרך, ונשלח בחזרה לקרל עם הפיל. לכשנתבשר קרל הגדול אודות הפיל על ידי שני שליחים ב-801, האחד שליחו של הארון א-רשיד בעצמו, והאחר על ידי אבראהים  האמיר האע'לבי, ציווה על מישהו שיסע לליגוריה (המחוז סביב גנואה) כדי להזמין צי ספינות על מנת לשאת את הפיל ועוד סחורות אחרות.

מסע הפיל מאסיה לאירופה

חוקרים העלו השערות בנוגע למסלולו של יצחק והפיל ברחבי אפריקה: 

יצחק והפיל החלו את דרכם וצעדו דרך ירושלים, ולאורך החוף המצרי אל תוך איפריקיה  שנשלט אז בידי האמיר איברהים אבן אל-אגלב אשר רכש אדמה זו מהארון א-רשיד תמורת 40,000 דינרים בשנה. ככל הנראה, בסיועו של איברהים בעיר קירואן, תוניסיה, הפליג איזאק מהנמל (ככל הנראה מקרתגו) יחד עם אבו אל-עבאס לאירופה דרך הים התיכון.
מכל מקום, בכתבי האנלים הפרנקיים המלכותיים מוזכר כי "יצחק (איזאק) היהודי שב מאפריקה עם הפיל" (Isaac Iudeus de Africa cum elefanto) ועגן בפורטו ונרה (ליד גנואה) באוקטובר 801. הם בילו את החורף בורצ'לי , ובאביב החלו לצעוד אל מעבר להרי האלפים למקום מגורו של הקיסר באאכן, לשם הגיעו ב-20 ביולי 802.
את הפיל שמר קרל הגדול באאוגסבורג שבבוואריה, ופעמים אחדות הציג אותו לאורחיו. הוא שימש כפיל מלחמה ובשנת 804, כשתקף גודפרד, מלך דנמרק, את אחד הכפרים באזור, קרל הגדול לא היסס להשתמש באבו אל-עבאס במאבק נגד הדנים.
אבו אל-עבאס מת בשנת 810, ככל הנראה מדלקת ריאות שלקה בה משלא הסתגל לאקלים הצפוני הקריר של אירופה. בן 40 היה במותו.
אוריה הכהן (כהן גדול)

אוּרִיָּה הַכֹּהֵן היה הכהן הגדול שכיהן בימי אחז.

ייחוסו

על פי סדר עולם זוטא, אוריה מזוהה ככהן גדול שלא היה משושלת הכהנים בני צדוק. על פי זיהוי זה, אביו של אוריה היה יותם, ובנו של אוריה, יורש הכהונה הגדולה, היה הושעיהו. 
על פי מצודות דוד, אוריה מזוהה עם אמריה (כנראה השני) שבשושלת הכהנים בני צדוק. על פי זיהוי זה, אביו של אוריה היה עזריה, והיה לאוריה בן בשם אחיטוב.

קורות חייו

בשנת 738 לפנה"ס, על פי האבן עזרא והמצודות, אוריה חתם על נבואת ישעיהו בתור עד נאמן, כנראה בשל צדקותו (חז"ל מזהים את האוריה שבישעיהו באוריהו בן שמעיהו). באותה שנה, אחז ציווה עליו לבנות בבית המקדש מזבח בתבנית המזבח שראה בדמשק. אוריה פיקח על הבניה, כך שכשחזר אחז מדמשק לירושלים המזבח היה כבר מוכן. הוא ציווה על אוריה שיקריב את כל הקרבנות על המזבח החדש, ואוריה עשה את כל מה שצווה.

קברו

לפי הזיהוי של האר"י, אוריה הכהן נקבר קרוב למירון במקום שנמצא כיום בתוך יער בעש"ט, כ-100 מטר מזרחה מקבר רב ייבא סבא התנא. לא ברור מי בדיוק אוריה הכהן שעליו האר"י דיבר, ויש אומרים שמדובר באוריהו בן שמעיהו, ולא באוריה הכהן הגדול.
טים ברנרס-לי

שנותיו הראשונות


ברנרס-לי נולד בלונדון. הראשון מתוך ארבעת ילדיהם של מרי לי וודס ושל קונווי ברנרס לי, שעבדו שניהם על אחד המחשבים הראשונים למטרות מסחריות, פרנטי סימן 1.

עבודתו הנוכחית

בחודש נובמבר 2009, השיקה חברת ברנרס-לי-World Wide Web Foundation, "לקדם את האינטרנט כדי להעצים את האנושות על ידי השקת תוכניות טרנספורמטיביות על ידי בניית יכולת מקומית למנף את האינטרנט כמדיום לשינוי חיובי".
ברנרס-לי הוא אחד הקולות החלוציים לטובת נייטרליות הרשת, וכן הביע את הדעה כי ספקיות האינטרנט צריכות לספק "קישוריות ללא תנאים", וצריכות שלא לשלוט ולא לפקח על פעילות גלישה של לקוחות ללא הסכמתם.
לי טוען כי על חופש המידע צריך להגן. הוא מפנה את האצבע המאשימה כלפי הרשתות החברתיות הגדולות כמו פייסבוק, לינקדאין ומייספייס שיוצרות "איים" עצומים של מידע אותו הן סוגרות רק למשתמשים שלהם ומונעות שיתוף שלו, כלפי ספקי האינטרנט שפוגעים ברוחב הפס לאתרים וחברות שלא משתפים עימם פעולה וכן כלפי ממשלות שמנטרות את הרגלי הגלישה של האזרחים שלהן.
"רשתות חברתיות מאיימות על הערכים המרכזיים של רשת האינטרנט על ידי איסוף מידע מהמשתמשים ושמירה שלו. החל באנשי הקשר שלהם, התמונות ועד כתובות הדואר האלקטרוני. ולאחר שאספו מידע זה, הן משתפות אותו רק עם המשתמשים באתר שלהן", טוען לי. "כל אתר כזה הופך לאי של מידע מנותק מהאחרים. ככל שאתה נכנס פנימה לאותו אי, ככה אתה נהיה יותר שבוי שלו. הרשת החברתית נהיית הפלטפורמה המרכזית של המשתמש באינטרנט, ואין לו שליטה על המידע בתוכה", הוא מסביר.
לי גם מתנגד להצעה של גוגל וורייזון לגבי סטנדרטים של "רשת נייטרלית", לפיה מידע שעובר בין רשתות אלחוטיות או קוויות יהיה נתון לחסדי ספקיות התקשורת שיוכלו להפלות חלק מהמידע בהתאם לתוכן שלו. צריך לזכור כי האינטרנט בתחילתה נבנתה במטרה לאפשר שיתוף של מידע. העיקרון היה בסיסי: לאפשר לכל אחד, בכל מקום, לשתף מידע עם כל אחד אחר בלי מגבלות.
לי טוען שהאחריות לחופש המידע ברשת היא שלנו, הגולשים. לדבריו, האינטרנט היום שייך למספר חברות גדולות ששולטות ברשתות החברתיות, במנועי החיפוש, בייצור הסמארטפונים ובפיתוח מערכות ההפעלה. אלמנטים מרכזיים אלו שדרכם עובר המידע מרשת האינטרנט ואליה יכולים להביא למצב של פירוק הרשת לאיים של מידע ואנחנו הגולשים נמצא עצמנו בעתיד נתונים לחסדיהם של תאגידים גלובליים.
לי מכהן במועצת המנהלים של הפקולטה למדעי המחשב במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT . הוא עומד בראש "קבוצת מידע מבוזר" , המפתחת פרויקט Solid , במשותף עם מכון מחקר של קטאר QCRI , שמטרתו לשנות את האופן בו יישומי האינטרנט פועלים כיום וכתוצאה מכך לשפר משמעותית את כל נושא הבעלות על מידע ופרטיות.
לאסלו סולאש

ביוגרפיה

בשנת 1929 החל להחליק עם אמיליה רוטר. 
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכה סולאש במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות. הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות. 
הקריירה הספורטיבית הפעילה של סולאש ורוטר הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936).
סולאש למד באקדמיה הצבאית לודוביקה בהורטי. במלחמת העולם השנייה לחם בחזית המזרחית נגד ברית המועצות, ונלקח בשבי כ-4 שנים, במחנה שבויים בסיביר. בתום המלחמה הלאימה הממשלה כמעט את כל נכסיו, כולל בניין דירות גדול להשכרה ברובע 7 של בודפשט.
לאחר מכן למד רפואת ספורט בבית הספר לרפואה בבודפשט.
בנימין רבינוביץ' תאומים

הרב בנימין צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (ראש השנה תרס"א, 1900– ז' באלול תשל"ד, 24 באוגוסט 1974) היה תלמיד חכם, חוקר ועורך, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית.

קורותיו

נולד ברוגולי לרב העיירה הרב יעקב רבינוביץ', שהיה בנו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים. אמו, שרה מלכה, הייתה בתו של דוד-אביו הרב דובער רבינוביץ'. למד בישיבת סלובודקה בקובנה, וכונה בישיבה "אלתר רוגולער" על שם עיירת מוצאו. בשנת 1930 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה מקורב לדודו הרב אברהם יצחק הכהן קוק שנשא לאישה בנישואיו השניים את אחות אביו, מרת רייזה-רבקה.
מאז שנות ה-30 החל לעסוק בכתיבה ועריכה תורנית. בשנת תרצ"ט (1939) ערך, יחד עם יצחק ורפל (לימים: רפאל), את המאסף "אמנה".
בשנות ה-40 יסד את "בית המדרש למשפט התורה", שאליו כינס תלמידי חכמים שעסקו בנושאי הלכה ומשפט על פי התורה. במשך שנים בית המדרש פעל מביתו. בשנות ה-50 ביקשו הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג להעביר את בית המדרש לבניין של מכון הרי פישל, אולם דרש שבית המדרש יתקיים כמוסד עצמאי. במסגרת בית המדרש הוציא הרב רבינוביץ' תאומים את סדרת הספרים "חוקת המשפט" על הלכות מכירה והלכות ירושה ועזבון. בשנת תש"ט היה מחברי וועדת פרס הרב קוק.
היה מראשוני העורכים של האנציקלופדיה התלמודית, וערך ערכים רבים בנושאים שונים. כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים, והתמחה בספרי המאירי. הוציא לאור (יחד עם הרב שמעון סטרליץ) את הספר בית הבחירה למאירי על מסכת מועד קטן, בתוספת הערות והגהות. בשנת תש"ה (1945) הוציא קובץ הלכתי על מצוות "הקהל". חיבר את "קונטרס הכנה", שסופח למסכת ביצה של סדרת הלכה ברורה ובירור הלכה.
נפטר בשנת תשל"ד, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

משפחתו

בנו הרב יעקב רבינוביץ' תאומים הוא חתנו של הרב שלום צבי שפירא, מחבר הספר "המאור שבתורה" על התורה, שכיהן כמשגיח בישיבת אור התורה בבני ברק. הרב יעקב רבינוביץ' תאומים, ששימש כרב מלמד בישיבת קול תורה לצעירים, חיבר את הפירוש "פירושא דשמעתתא" על הספר "שב שמעתתא" של הרב אריה לייב הכהן הלר, וכן את סדרת ספרי "שיעורי בקיאות" על כמה ממסכתות התלמוד. בתו שרה מלכה נישאה לרב אליהו הורביץ. בנם הוא הרב מרדכי פופוביץ.
אחותו צפורה נישאה למשורר הרב שמעון כשר.
ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת

ביוגרפיה

ויקטוריה נולדה בבריטניה ב-6 ביולי 1868, לאדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, והייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. ויקטוריה התחנכה בבית מרלבורו ובבית סאנדרינגהאם יחד עם אחיותיה, והייתה קרובה במיוחד לאחיה, הנסיך ג'ורג' מוויילס.
בשנת 1885 הייתה ויקטוריה שושבינה בחתונתם של דודתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג, ובשנת 1893 הייתה שושבינה בחתונתם של אחיה ג'ורג', דוכס יורק ומרי, דוכסית יורק.
אף על פי שהיו לה כמה מחזרים, המפורסם שבהם היה קרלוש הראשון, מלך פורטוגל, ויקטוריה מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. אמה, המלכה אלכסנדרה, העידה על כך שהיא זאת שמנעה אותה מלהינשא. במקום זאת היא נשארה לגור עם הוריה, והייתה קשורה במיוחד לאמה, שעמה התגוררה עד מותה בשנת 1925. לאחר מכן הקימה ויקטוריה את ביתה בקופינס, בקינגהאמשייר, והתעניינה במיוחד בחיי הכפר.
בשנים האחרונות שלה סבלה ויקטוריה מבעיות בריאות. היא סבלה מעצבים, מיגרנות, בעיות עיכול, דיכאון, הצטננות ושפעת. ויקטוריה מתה בביתה ב-3 בדצמבר 1935, ומותה השפיע מאוד על אחיה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, שמת כעבור חודש ב-20 בינואר 1936.
הכנסייה המארונית

הכנסייה המארונית (בערבית: الأنطاكية السريانية المارونية‎, בארמית סורית: ܥܕܬܐ ܣܘܪܝܝܬܐ ܡܪܘܢܝܬܐ ܕܐܢܛܝܘܟܝܐ‎) היא כנסייה קתולית מזרחית (אוניאטית) שבסיסה בלבנון והיא דתם הכמעט בלעדית של המארונים, קבוצה אתנית מקומית המזוהה עמה כליל. הכנסייה המארונית משתמשת בארמית-סורית כשפת התפילה, הגם שחלק מכמריה מנהלים אותה בערבית, ובפולחן (ריטוס) הסורי-אנטיוכי הישן. לכנסייה כ-3.3 מיליון מאמינים, רובם בלבנון אך גם בתפוצת המהגרים המארונית ברחבי תבל. ראשה הוא הפטריארך המארוני-קתולי של אנטיוכיה, היושב בעיר בקרקה מצפון לביירות והרואה עצמו כיורש הבלעדי של תואר פטריארך אנטיוכיה. הנוכחי המכהן וה-77 למניין הוא הפטריארך בשארה א-ראעי.
ראשיתה של הכנסייה כגוף עצמאי הייתה עוד במאה החמישית, כשנזיר מקומי בשם מארון הקדוש הנהיג סיעת מלכיתים שנותרו אורתודוקסים בעוד שרוב סוריה אימצה את המונופיזיטיות. במאה השביעית, לפי גרסת המארונים עצמם, הם דחו את המונותליטיזם של הקיסר הרקליוס ומרדו בו וכך הפכו סופית לכנסייה נפרדת. לעומת זאת, חוקרים רבים טוענים שהמארונים קיבלו את המונותליטיזם והחזיקו בו עד מסעות הצלב. ב-1182 הושיטו סיוע לצלבנים ומאז הלך והתחזק הקשר בינם לכנסייה הקתולית, אם כי הם קיבעו רשמית את מעמדם כאוניאטים רק ב-1736. בניגוד לשאר הכנסיות האוניאטיות, העדה המארונית לא נתפלגה עקב האיחוד לאגף קתולי ואגף אחר, אלא כולה הצטרפה לכנסייה הקתולית. בעבר היו למארונים זכויות רבות במקומות הקדושים בארץ ישראל, אולם הם ויתרו עליהן בימי הצלבנים לטובת הכנסייה הקתולית וכיום אין להם כל זכויות בכנסיית הקבר ובכנסיית המולד, אולם יש להם רכוש הקדש רב בעכו, בחיפה וביפו.
היו ניסיונות של הכנסייה הקתולית ללטיניזציה של התפילה שפסקו רק לאחר מועצת הוותיקן השנייה, אבל המארונים שמרו על הליטורגיה הסורית של אנטיוכיה המבוססת על הניב הארמי־סורי, שפה שהמארונים עצמם דיברו בה עד המאה ה-18. חלק מהתפילה כיום נאמר בערבית (השפה הרשמית של לבנון). הנוצרים המארונים בישראל משתמשים בארמית כשפה הליטורגית, שהיא השפה בה נכתבים כתבי הקודש ונאמרות התפילות.
מאז עצמאות לבנון מסתפק הפטריארך בשלטון דתי. הפטריארך נבחר על ידי הבישופים של הכנסייה המארונית והמינוי מקבל את אישור האפיפיור. לכנסייה המארונית יש נציגות פטריארכלית בירושלים (נוסדה ב-1895) בדמשק ובפריז. המנזר המארוני הראשון לגברים נוסד ב-1695, והמנזר הראשון לנשים ב-1895. בכנסייה המארונית יש כיום אחד־עשר מסדרי נזירים, רובם של נזירות. הדיאקונים והכמרים של הכנסייה המארונית אינם מחויבים לפרישות בניגוד למקביליהם בכנסייה הקתולית. לעומת זאת, הנזירים והבישופים (שנבחרים מבין חברי המנזרים) מחויבים להישאר רווקים.
האפיפיור הכריז על שלושה נזירים מארונים "קדושים של הכנסייה הקתולית", שרבל מכלוף (הוכרז קדוש ב-1977), רפקה אר-ראיס (2001) ונימטולה יוסף אל-הרדיני (2004). כמו כן, הוכרזו נזירים מארונים נוספים כ"מבורכים" (השלישי מבין ארבעת השלבים בתהליך ההכרזה לקדוש), ביניהם שלושה נזירים מארונים שנרצחו בטבח של 1860.
ב-1965 מינה האפיפיור פאולוס השישי קרדינל מארוני ראשון.
ארת ענק יקינתונית

מאפיינים

תזונתה של הארה מורכבת בעיקר מאגוזים של עצי דקל מקומיים. מקורה החזק מסייע לה לפרוץ את קליפותיהם הקשות של האגוזים והזרעים. הארות מסוגלות אף לסדוק בעזרת מקורן אגוזי קוקוס, מקדמיה ואגוז ברזילאי. לשונם הקשה, המחוזקת בעצם, מסייעת להם לסדוק את האגוזים. חלק משני יותר בתזונתה של הארה מהווים פירות וחומרים צמחיים נוספים (כגון צוף).
שימוש בכלים נצפה אצל מין זה בטבע, כמו גם בשבי, עוד משנת 1863. אחדים מהכלים בהם הארה משתמשת הם קליפות עצים ועלים לעוסים; בזמן פיצוח אגוזים קשים במיוחד, הם מונעים מהאגוז להתגלגל. לא ידוע האם זוהי התנהגות שנלמדה חברתית או מוטעית גנטית, אך היא נצפתה גם בפרטים שגדלו בשבייה. עם זאת, מחקרים מראים שארות בגיל מאוחר יותר מבצעות פעולה זאת ביתר יעילות.
עונת הרבייה נמשכת בין יולי לדצמבר, הקן מוקם בחלל בעץ או על צוקים (לפי בית הגידול). בפנטנאל, 90% מהקינים מוקמים בעץ Sterculia apetala. הארה תלויה בטוקן: 83% מזרעי Sterculia apetala מופצים על ידי הטוקנים. עם זאת, 53% מביצי הארה נטרפות בידי הטוקן. גילם של העצים המתאימים לקינון עולה בדרך כלל על שישים. התחרות על הקנים בין הארות קשה. חורים קיימים מוגדלים, וממולאים בשבבי עץ. גודל התטולה נע בין 1 ל-2 ביצים, אם כי בדרך כלל רק גוזל אחד שורד: הגוזל השני נולד כמה ימים לאחר הראשון, קטן ממנו ואינו יכול להתחרות בו מבחינת קבלת המזון. הדגירה נמשכת כחודש.
אלברטוס זפאט

אלברטוס זפאט (בהולנדית: Albertus Zafet;‏ 8 באוקטובר 1901 - 27 ביולי 1944) היה לוחם המחתרת ההולנדית וחקלאי, שהציל במלחמת העולם השנייה והשואה 20 יהודים ממוות בידי הנאצים והוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

אלברטוס זפאט נולד ב-8 באוקטובר 1901, ביישוב חקלאי בהולנד. הוא נישא לאלטיה, שבהמשך עזרה לו בהסתרת היהודים. נולדו להם שתי בנות. שתיהן חלו בפוליו בצעירותן.
אלברטוס ואשתו הבריחו והחביאו 20 יהודים, בעזרת המחתרת ההולנדית. היהודים הוחבאו בגינה בתוך לול תרנגולים נטוש, שנראה כמו חורבה, אך צויד בחשמל ובגז, כדי לספק תנאי מחיה נוחים. כשעלה החשד בדבר החבאת יהודים ביישוב, החלה חקירה של הקצין הנאצי הלמוט' יוהאן למציאתם והוצאתם להורג. כשסירב אלברטוס להסגיר את היהודים, נורה למוות בביתו מול אשתו וילדיו על ידי יוהאן.

הכרה והנצחה

ב-8 במרץ 1972הוכר אלברטוס זפאט הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בעקבות העדויות של אישה שהציל, מיבום סיטה. לכבודו נשתל ביד ושם עץ חסיד אומות העולם.
לכבודו הוקם עמוד אינטרנט, וכן הוקמה אנדרטה קטנה דמוית מערה, כמו האחת שבה הסתיר יהודים.
ג'או בוגזה

חייו

ג'או נולד בכפר בלז'וי (Blejoi), באזור פלוישט, ברומניה, כבנו של אלכסנדרו בוגזה ואח צעיר של אלכסנדרו בוגזה (מוזיקאי ופילוסוף רומני) ואח מבוגר יותר של ניקולאה בוגזה, ששינה בהמשך שמו לראדו טודוראן.
ג'או בוגזה למד בבית הספר היסודי בפלוישט מ-1915 עד 1919. בהמשך למד בבית הספר הימי בגאלאץ ובקונסטנצה עד שנת 1925. ב-1926 התיישב בבושטנאר, בעמק הפרחובה וכבר ב-1928 ניהל וערך את כתב העת Urmuz (אורמוז). בין השנים 1929 - 1933 כתב בכמה מכתבי העת של התקופה וביניהם Vremea (העת), Cuvîntul liber (המילה החופשית), Unu (אחד), Bilete de papagal (כרטיסים של תוכי) ו-Azi (היום). בתקופה זו הופיעו שני כרכי שירה שלו, Jurnal de sex  (יומן סקס) ב-1929 ו-Poemul invectivă (פואמה פוגענית). חלק משיריו, בעלי התוכן הפרובוקטיבי, גררו האשמה בפורנוגרפיה וכמה מעצרים עד לזיכויו בבית המשפט.
דמה (צבא)

בשימוש צבאי, דמה הוא ציוד צבאי מזויף שנועד להטעות את האויב – לגרום לו להשקיע מאמץ בתקיפת הדמה (ובכך להסיט את מאמציו מתקיפת הציוד האמיתי) או ליצור רושם של עוצמה גדולה מהאמיתית. ציוד דמה משמש בכל זירות הלחימה – ביבשה, בים ובאוויר. ציוד דמה נועד להטעות את לוחמי האויב בעת התקיפה, ועוד קודם לכן את צבאי האויב, בעת שהוא קובע מטרות לתקיפה ומנסה לעמוד על תוכניות הצבא. 
ציוד דמה משמש גם לצורכי אימונים. ייצורו של ציוד זה זול יותר, וכאשר מדובר בתחמושת הוא נטול חומר נפץ, ולכן האימון באמצעותו אינו מסוכן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש בטנקי דמה ובתותחי דמה להטעיית האויב. 
במהלך מלחמת העולם השנייה נבנו באנגליה שדות תעופה דמה ואפילו ערי דמה, כדי להטעות את המפציצים הגרמנים התוקפים. בקרב לה סיוטה שנערך בשנת 1944, מטוסי ארצות הברית הצניחו מאות צנחני דמה מצפון לעיר לה סיוטה שבצרפת, כדי להסיט את כוחות הגרמנים מאזורי הנחיתה של מבצע דרגון. האונייה הבריטית "סנטוריון", שהוצאה מהשירות לפני מלחמת העולם השנייה, שטה במשך שנתיים במלחמה זו בים התיכון, כשהיא חמושה בתותחי דמה עשויים עץ, כדי ליצור רושם שעוצמת הצי הבריטי באזור גדולה מהאמיתית. למטרה דומה שימשו שלוש אוניות סוחר בריטיות, שהוצגו כאוניות מלחמה.
המטבח השווייצרי

מאכלים המבוססים על גבינה שווייצרית

פונדו (בצרפתית: Fondue) גבינה, המאכל השווייצרי המפורסם ביותר. בקדירה מסורתית בשם קָקֵלון (caquelon) מבושל מרק סמיך של יין לבן, קירש, שום, פלפל שחור בשפע ותערובות גבינות, לכל קנטון, כפר ומשפחה הרכב מדויק האהוב עליהם, אך הבסיס הוא של גבינות גרוייר ואמנטל. הקקלון ובו הפונדו המבעבע מונח על מבער במרכז השולחן והסועדים טובלים חתיכות לחם יבש בקדירה, מערבבים ואוכלים. לאכילת הפונדו מספר כללים: הפלת הלחם נחשבת חטא חמור, העונש המקובל לגבר הוא לשיר שיר או לקנות בקבוק יין ולאשה לנשק את כל הגברים בשולחן. חוק אחר באכילת הפונדו המגביר את השמחה ושומר על הסועדים מפני כאבי בטן, אוסר על שתיית משקאות קרים למעט יין, קירש או שנפס במהלך הארוחה.
רקלט (Raclette) - בשם רקלט נקראים גם המאכל וגם הגבינה שבה משתמשים להכנתו. הגבינה מוצמדת לברזל מלובן, מותכת עד שקצתה מתקשה ומוגשת מיד עם תפוחי אדמה ובצלצלים מוחמצים. ניתן לאכול רקלט בבית אך פופולרי יותר לראות אותו בירידים, שם הוא מוכן מחצאים ענקיים של חריצי גבינה המוצמדים לברזל מלובן ואחר כך מגורדים בעזרת סכין גדול לצלחתו של הלקוח.

תפוחי אדמה

שווייץ היא מעצמת תפוחי אדמה, זוהי התוספת העיקרית בארוחות שווייצריות והדרך הטובה מכולן היא הרושטי (או רוסטי) (בגרמנית Rösti), לביבת תפוחי אדמה ענקית. תפוחי האדמה המבושלים מגוררים גס, לרוב בתוספת בצל, מטוגנים בחמאה או בשומן בעלי חיים לכדי לביבה אחת ענקית, רועי הפרות ההרריים בגראובינדן נוהגים לטבול את הרושטי בקפה הראשון של הבוקר, משל היה קרואסון בריבה.
דרוסילה (בית הורדוס)

דרוּסילה (נולדה בשנת 38) הייתה נסיכה יהודייה משושלת בית הורדוס.
היא נולדה בממלכת יהודה לאגריפס הראשון, מלכה האחרון של יהודה, ואשתו קיפרוס (בת פצאל בן פצאל, אחי הורדוס, ושלומציון בת הורדוס ומרים החשמונאית). אחותם של אגריפס השני, דרוסוס (נפטר כשהיה ילד), ברניקי ומרים. היא נקראה על-שם דרוסילה, אחותו האהובה של הקיסר קליגולה.
עם מותו של אביה, בהיותה בת שש בלבד, שימשו דרוסילה ואחיותיה מטרה קלה לשמחתם של היוונים תושבי קיסריה וסבסטיה לאידם של היהודים על מות מלכם: "והחיילים שנזדמנו (לשם) אותה שעה, ורבים היו, הלכו אל בית (אגריפס) וחטפו את האנדרטות של בנות המלך והביאו אותן מתוך הסכמה כללית לבתי-זונות והעמידו אותן על הגגות, ונהגו בהן מנהג של ביזיון כמה שיכלו, ועשו מעשים מכוערים משאפשר לספרם".
לפני מותו, אירס אותה אביה לאפיפאנס בנו של אנטיוכוס הרביעי מלך קומגנה. התנאי למימוש האירוסין היה שאפיפאנס יתגייר, אולם בסופו של דבר חזר בו מהבטחתו וסירב להמיר את דתו. המלך אגריפס השני, אחיה של דרוסילה, ביטל את האירוסין והשיא אותה לאזיזוס (עזיז) מלך אמסה (חמת), שהסכים להתגייר כדי להתחתן עמה.
אבל נישואיה לעזיז לא החזיקו מעמד זמן רב:
"פליכּס, שהיה באותה שעה האפיטרופוס על יהודה, ראה אותה, והיא הצטיינה ביופיה מכל הנשים, ותקפה עליו התאווה לאשה. אז שלח אליה את אחד מידידיו, יהודי ושמו שמעון...ופיתה אותה לעזוב את בעלה ולהינשא לו, והבטיח לעשותה מאושרת אם תתמסר לו. ומשום שהיה רע לה ורצתה להימלט מפני קנאת אחותה ברניקי, שעוררה (דרוסילה) בה בגלל יופיה, חשדה בה שהיא עלולה להזיק לה במידה לא-מעטה, ונתפתתה לעבור על חוקי אבותיה ולהינשא לפליכס. וכשילדה לו בן קראה לו אגריפס."
לפי הברית החדשה דרוסילה ישבה לצד בעלה בשעה שהוא שפט את פאולוס: "אחרי כמה ימים בא פליקס עם דרוסילה אשתו, שהייתה יהודיה".
לאחר סיום תקופת שירותו של פליקס, חזרה דרוסילה עם בעלה לרומא. בשנת 79, עם התפרצות הר הגעש וזוביוס, נעלמו עקבותיהם של דרוסילה ובנה אגריפס.
רוזנות הסן-מרבורג

היסטוריה

לאחר מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, חולקה נחלתו בין בניו, בנו השני לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג ירש את החלק של הנחלה סביב מרבורג בהסן העילית, ואילו אחיו ירשו את שאר הנחלה. בשנת 1604 מת לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג, ובעקבות מותו פרצה מלחמה בין רוזנות הסן-קאסל לרוזנות הסן-דרמשטאדט על חלוקת הירושה.
כיום שוכנת כל הנחלה של הסן-מרבורג בשטחי מדינת הסן.
שופוני

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי לידור סעדיה והופק על ידי עופר ניסים, שבעבר הוציא עם חדד את השיר "Love U Till I Die". השיר הושווה לשיר "לא מבינה עברית" של אייל גולן, אשר הוציא אותו ביחד עם ניסים גם כן, כמה זמן לפני כן.
עם השיר הופיעה חדד כמה ימים לאחר שיצא, תוך שהיא לבושה בטוקסידו וחובשת מסכה.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, ניתן לראות באודיו את מילותיו של השיר.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2 מיליון צפיות.
ספייק

מערכת השיגור

לטילים מערכת "שיגור רך". מערכת זו עושה שימוש במנוע עזר רקטי קטן, כדי לשגר את הטיל מתוך הזביל, בשלב הראשוני של המעוף. רק לאחר שהטיל מתרחק מעט מנקודת השיגור, מופעל המנוע הרקטי הגדול והעיקרי, המספק דחף לטיל במשך שארית המעוף, עד לפגיעה במטרה. שיטת "שיגור רך" מוסיפה מעט על משקל הטיל ומצריכה התחשבות מיוחדת בתכנון מערכת פרישת הסיב האופטי, אך מנגד היא מוסיפה שני יתרונות למערכת: הראשון, השיטה מצמצמת את פלומת האבק והעשן הנוצרים סביב המשגר ברגע השיגור ובכך מקטינה את הסיכון שהיורה יתגלה על ידי האויב. השני, השיטה מאפשרת לירות את הטיל מתוך מבנה סגור (כגון שיגור דרך חלון, מתוך חדר) מבלי להסתכן בכך שהדף המנוע הרקטי העיקרי יפגע בלוחמים נוספים הנמצאים באותו חלל סגור.
כאשר הטילים נורים על ידי חי"ר מעל גבי חצובה, אותה מערכת שיגור משמשת לכל חמשת הטילים. מערכת השיגור מורכבת מיחידת בקר שיגור, כוונת הדמאה תרמית וחצובה. ליחידת השיגור שתי כוונות: כוונת CCD ליום עם הגדלה X10 וכוונת IIR הדמאה תרמית, תת-אדום) ליום ולילה ולכל תנאי מזג אוויר. משקל יחידת השיגור ללא טיל הוא כ-13 ק"ג ועם טיל משקלה הכולל הוא כ-26 ק"ג. חייל יחיד יכול לשאת עד שני טילים במנשא על גבו כשמדובר ב-LR ו-MR,
ויכול לשאת 3–4 טילים על גבו כשמדובר בטיל ה-SR זאטוט.
טיל ה-MR וה-LR דומים במאפינייהם הטכנים ונבדלים בעיקר בטווח הירי המקסימלי שעבורו תוכננו.
הטיל הותאם לשיגור ממסוקי AH-1 קוברה ולאחר מכן גם ממסוקי AH-64 אפאצ'י, מנגמ"ש M-113, ומנגמ"ש כבד בשם "פרא" המבוסס על תובת טנק המגח ומוסווה כטנק.

מערכת שיגור במסוקי קרב

ה"תמוז", הגרסה של ה-Spike-NLOS שרפא"ל התאימה במיוחד לצה"ל, ניתן לשיגור גם ממסוק קרב שעבר התאמה מיוחדת לכך, כולל התקנת משגר ייעודי שנקרא "מחצלת" ואנטנה ייעודית המאפשרת לטייס המפעיל לשלוט בטיל.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ביצע צה"ל התאמות במסוקי ה"צפע" (AH-1 קוברה) שאפשרו לו לשגר את טילי ה"תמוז" - ההתאמות כללו בין השאר את החלפת התותח/מקלע שבצריח הקדמי באנטנה מיוחדת לשליטה בטיל. מסוקי צפע עם טילי "תמוז" לקחו חלק בסיכולים הממוקדים במהלך האינתיפאדה השנייה. בעקבות יציאת מסוקי ה"צפע" משירות בחיל האוויר הישראלי בשנת 2015 ביצע צה"ל התאמות למסוקי ה"פתן" (AH-64Ai אפאצ'י) וה"שרף" (AH-64D אפאצ'י לונגבו) המאפשרים גם להם לשגר את טיל ה"תמוז".
אלגוריתמים לייצור מבוכים

התאוריה

מבוך מורכב מאוסף של תאים, כאשר כל שני תאים סמוכים עשויים להיות מופרדים בקיר. כמו כן במבוך שבנוי היטב, צריך להיות אפשרי להגיע מכל תא לכל תא אחר (אחרת יהיו במבוך אזורים "מיותרים"). במדעי המחשב קיים מושג מתמטי שמזכיר בתכונותיו את זה של מבוך - גרף. ניתן לחשוב על כל מבוך כעל תת-גרף של גרף קשיר, שבו יחסי השכנות מציינים יחסי שכנות במבוך.
לשימוש בגרפים שני יתרונות בולטים: הראשון, גרף הוא מושג מופשט, שאינו מתעניין בצורתו של המבוך אלא רק בטופולוגיה שלו. דהיינו, אין זה חשוב אם המבוך מורכב ממשבצות ריבועיות, או ממשושים כך שלכל תא יש שישה שכנים, או שהוא מכיל ארבעה ממדים - כל מה שיש לדעת הוא מהם יחסי השכנות האפשריים בין כל שני תאים. היתרון השני בשימוש בגרפים נובע מהאלגוריתמים הרבים הקיימים כבר לטיפול בגרפים, שמאפשרים קבלת אלגוריתמים ליצירת מבוכים שמתבססים על שינוי קל בהם.

בתרגום ללשון תורת הגרפים, כל תא במבוך הוא צומת, וכל קשת במבוך מייצגת שני תאים שניתן לעבור ביניהם (כלומר, הם שכנים, ואין ביניהם קיר). אלגוריתם בסיסי ליצירת מבוך יכול להתבסס על מציאת עץ פורש בגרף שמייצג את יחסי השכנות של התאים. בצורה זו, יהיה קיים במבוך מסלול אחד ויחיד בין כל שתי נקודות (נהוג לכנות מבוך שכזה בשם לבירינת). לאחר מכן ניתן יהיה להוסיף קשתות בין צמתים שמייצגים תאים שכנים על מנת לקבל מספר מסלולים אפשריים בין חלק מתאי המבוך.