google/wiki40b huggingface dataset:
אפילפסיה כללית אידיופתית

אפילפסיה כללית אידיופתית (IGE - Idiopathic generalized epilepsy) היא קבוצה של מחלות אפילפטיות שיש הסבורים שיש מאחוריהן בסיס גנטי חזק. חולים שיש להם IGE הם רגילים מכל בחינה ואין להם חריגויות אנטומיות במוח. לעיתים קרובות יש לחולים אלה היסטוריה משפחתית של אפילפסיה ונראה שיש רגישות גנטית להתקפים. IGE מתגלה, בדרך כלל, בין הילדות המוקדמת וגיל ההתבגרות למרות שהוא יכול להיות מאובחן מאוחר יותר. הסיבה הגנטית של סוגי IGE אחדים היא ידועה למרות שההורשה לא נוהגת תמיד לפי מכניזם פשוט של פגם גנטי.

אפילפסיה מיוקלונית שפירה אצל תינוקות

סוג זה של אפילפסיה הוא מאוד נדיר ומייצג רק פחות מ-1% מן המקרים. הוא נפוץ פי 2 אצל בנים בהשוואה לבנות. גיל התחלת התקפים הוא בין 5 חודשים ו- 5 שנים. ילדים שיש להם הליקוי הזה סובלים, לעיתים קרובות, מצניחת ראש וקפיצה קצרה של הזרוע. למרות שסבורים שיש בסיס גנטי למחלה זאת לא מצאו קשר גנטי כזה.

אפילפסיה כללית עם פרכוסי חום פלוס

אפילפסיה כללית עם פרכוסי חום פלוס (GEFS+) היא מטריה לתסמונות רבות אחרות החולקות גנים הגורמים להן לחלות. חולים חווים פרכוסי חום מוקדם בילדות וכשהם גדלים הם חווים סוגים אחרים של התקפי פרכוס. גנים ידועים הגורמים ל GEFS+ הם תעלת הנתרן α וגנים בתת-יחידה SCN1A ו- SCN2A ותת יחידה β בגן SCN1B. מוטציות בקולטן ה- GABAA γ תת-יחידה GABRG1 גם הם גנים הגורמים למחלה זו.

אפילפסיה עם ניתוקים מיוקלוניים

אפילפסיה נדירה זאת יש לה טווח גילאים רחב בהם היא מתגלה (מהשנה הראשונה לחיים עד גיל העשרה המוקדם). אפילפסיה זו מאופיינת בהתקפי ניתוק ובו בזמן קפיצות מיוקלוניות המתרחשות, בדרך כלל, כמה פעמים ביום. לא תיארו עדיין את הגנטיקה של המחלה הזאת. התקפים הנובעים ממחלה זאת פוסקים, לעיתים קרובות, תוך 5 שנים.

אפילפסיה עם התקפים מיוקלוניים אסתטיים (Epilepsy with myoclonic-astatic seizures)

במקורה נקראה תסמונת דוז (Doose syndrome), אפילפסיה עם התקפים מיוקלוניים-אסתטיים מהווה כ- 2% מן האפילפסיות של הילדות. לילדים הסובלים ממחלה זאת יש קפיצות מיוקלוניות קצרות מאוד (פחות מ-100 מילישניות) שאחריהן יש איבוד טונוס שרירים קצר באותה מידה, שתוצאתו היא, לפעמים, נפילות קשות. לחולים אחדים יש התקפים הרבה יותר ארוכים מסוג זה. לרבים מן החולים במחלה זאת יש גם התקפי ניתוק. סבורים שזאת מחלה פוליגנית.

אפילפסיה של התקפי ניתוק אצל ילדים

ידועה גם כפיקנולפסיה, אפילפסיה של התקפי ניתוק בילדות (CAE - Childhood absence epilepsy). מייצגת כ- 10% מהילדים שיש להם אפילפסיה. היא מתבטאת בתחילה בגילאים 8-4 כתקופות קצרות של חוסר הכרה (ניתוק).

אפילפסיה של ניתוק בגיל הנעורים

אפילפסיה של ניתוק בגיל הנעורים דומה ל CAE אך תחילת התפרצותה היא בגילאים בין 9 ל-13. שינויים אחרים הם בכך שלחולים בעלי ליקוי זה יש התקפי ניתוק לעיתים רחוקות יותר אבל ארוכים יותר מאשר לאלה שיש להם CAE.יש כמה אתרי גן אפשריים לליקוי זה למרות שלא נמצאו שום גנים הגורמים למחלה זו.

אפילפסיה עם התקפי טוני-קלוני בלבד

סוג זה של אפילפסיה כללית אידיופתית יכולה להתפרץ כמעט בכל גיל וקשה לאפיין אותה. בשל הגדרתה הלא מדויקת אין זה אפשרי לספק הערכה מדויקת של שכיחותה. כפי שמשתמע משמה יש לחולים אלה רק התקפי טוני-קלוני.
גל פרידמן (שחקן)

קורות חייו

גל פרידמן נולד וגדל בגבעה הצרפתית, ירושלים. למד בבית הספר יאנוש קורצ'אק ואחר-כך בבית הספר התיכון רנה קאסן בירושלים, במגמת פסיכולוגיה. בין גיל 5 ל-10 פרידמן חלה בסרטן. לאחר שהחלים, הקדיש את עיקר זמנו ומרצו לכדורגל, וזאת עד לגיל 24. הוא שיחק בקבוצות הילדים והנוער של הפועל ירושלים, אחר-כך עבר לקבוצת הבוגרים של מכבי נתניה, משם למכבי עפולה ואחר-כך לבית"ר תל אביב. הוא טס לאוקלהומה, ארצות הברית ולמד בקולג' NSU ‏(North Eastern State University), שם למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה על בסיס מלגת כדורגל (2002-2001). בתום אותה שנה נבחר לנבחרת All American, אליה זומנו אחד עשר שחקני הכדורגל הנבחרים מכל המכללות (קולג'ים) במערב ארצות הברית. משם נסע למבחנים שפילד יונייטד באנגליה, אך לא הצליח להתקבל. הוא שב לישראל, ועבד בתפקידים שונים במועדון האומן 17, שאחיו היה ממנהליו, ולבסוף ניהל את המועדון. הוא שיחק בבני יהודה תל אביב, ולבסוף החליט להמיר את עולם הכדורגל בעולם המשחק.
פרידמן השתתף במכינה בת שנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, ואחר-כך למד במסלול התלת-שנתי בסטודיו (2005-2002). ב-2003 זכה במלגת "קרן שרת אמריקה ישראל" למשחק. בניסן נתיב פגש את חבריו לאנסמבל ציפורלה, ובשנת 2005 הקים את האנסמבל ביחד עם תשעה מחבריו לכיתה בשנה השלישית ללימודיהם. עם חבריו אלו הוא ממשיך לשחק, ללמד ולהופיע במשך שמונה שנים עד היום (2017).
חצי שנה אחרי שסיים את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, הוא החל ללמד שם. הוא פיתח קורס שמטרתו ללמד דינמיקה קבוצתית באמצעות משחקי ספורט. כיום (2012) הוא ממשיך להעביר את הקורס, ובנוסף לכך משמש כחונך של תלמידי שנה ג' בכיתות הסטודיו בתל אביב וירושלים. מאז שנת 2008 הוא חבר הוועד המנהל בסטודיו.
ב-2006 שיחק בהצגה "שיחות לילה", בבימויו של עמיר קליגר, שהוצגה בתיאטרון תמונע. בהצגה שיחקו גם יוסי מרשק, נעמי פרומוביץ'-פנקס, רונן יפרח ועירית נתן-בנדק.
הוא שיחק גם בסרטו הקצר של עמיר מנור "אדומים" (2007). בסרט זה הוא גילם את דמותו של ארז, מנהיג קבוצה שדוגלת בכך שצריך לחולל מהפכה קומוניסטית בישראל.
ב-2007 שיחק גם בסרטו של יוסף סידר "בופור". בסרט זה הוא גילם את דמותו של בייליס, חייל דתי שמגיע לשרת בלבנון ובעקבות קורותיו שם, מתחיל לפקפק בדת.
שיחק בהצגת היחיד "בלון", מאת ובבימויו של הפסיכולוג הקליני אלדד כהן. על הצגה זו זכה בציון לשבח בתיאטרונטו 2008. בהצגה זו גילם דמות של מוכר בלונים בפתח בית עיריית תל אביב-יפו, שאהבתו לבחורה מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי.
שיחק בסרטו של עמרי גבעון "7 דקות בגן עדן" (2009). בסרט זה גילם את דמותו של רונן, חובש קרבי הלום קרב.
פרידמן שיחק גם בסרטו של מני יעיש "המשגיחים" (2012), וזכה עבור הופעתו בפרס אופיר לשחקן המשנה בשנת 2012. בסרט זה הוא מגלם את דמותו של ערס בת-ימי חוזר בתשובה. כדי להבין את הדמות הלך לישיבות רבות וקברי צדיקים.
כמו כן, שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "המקום".
מאז שנת 2006 ועד היום (2012) פרידמן משחק בהצגת הילדים "טירונות", פרי עטו ובבימויו של הלל מיטלפונקט, שמוצגת בתיאטרון אורנה פורת.
מאז שנת 2009 הוא מלמד גם בסטודיו לאמנויות הבמה – תיאטרון חולון. בעבר לימד גם בבית הספר מנשר לאמנות.
השתתף בפרסומת לסלקום בבימויו של שחר סגל ובפרסומת לתדיראן, בבימויו של יואב צפיר.
ב-2018 גילם את בבצ'יק - מנהל ברשת מרכולים במיני־סדרה הישראלית אוטונומיות.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט.
גל פרידמן נשוי למיקה, מפיקה במקצועה.
גרנד פרי קוויבק

מסלול

באופן לא אופייני, המרוץ (בניגוד לרוב המרוצים החד יומיים) מתקיים במתכונת של הקפות בתוך קוויבק. 11 הקפות, שכל הקפה היא 18.1 ק"מ ובמהלכם הרוכבים עוברים בארבעה טיפוסים שונים.
לוז'ישט

לוז'ישט (Lozisht) הייתה עיירה יהודית קטנה בפולין (מאז תום מלחמת העולם השנייה בשטחה של אוקראינה), שיחד עם העיירה הסמוכה לה טרוכנברוד היוותה קהילה אחת גדולה.
העיירה נוסדה בשנת 1838 ומנתה כאלף תושבים יהודים. היא נחרבה כליל בתקופת השואה. יוצאי שתי העיירות הקימו את בית ט"ל לזכר תושבי העיירה שניספו ולשימור המורשת של העיירות.
ועד בית

ועד בית הוא גוף הפועל בבית משותף.
תרדמת חורף

תרדמת חורף הוא מונח המתאר את הדרך בה בעלי חיים רבים מסגלים לעצמם מצב של חוסר פעילות והאטה משמעותית של המטבוליזם, וזאת על מנת לשרוד תקופות של תנאי סביבה קשים ומחסור במוצרי מזון חיוניים. בעלי החיים מתגוננים מתנאי הסביבה הקשים באמצעות מעבר למצב של תרדמה. תרדמת החורף אינה מוגבלת רק לחיות בר כגון דובים, סנאים, צבים, נחשים, עטלפים ועוד, אלא משותפת גם לבעלי חיים קטנים אשר גרים בסמיכות לבני אדם, כגון אוגרים, הנכנסים לתרדמת חורף של ימים ספורים בלבד.

מאפיינים

כאשר החיה נמצאת בתרדמת חורף, היא אינה פעילה פיזית, ואינה אוכלת ושותה; גופה מתקיים מהשומן שצברה בעונות הפעילות. קיימים הבדלים בתקופת התרדמה אצל בעלי חיים שונים. יש כאלה המסתפקים בתרדמה של ימים אחדים ויש המאריכים את הזמן עד לחצי שנה. הדבר תלוי בתנאי האקלים באזור מחייתם, בגודל גופם של בעלי החיים (בעלי מסת גוף גדולה יכולים לקיים תקופה ארוכה יותר של תרדמה), ועוד. 
מבחינה ביולוגית, תרדמת החורף אינה נחשבת לשינה רגילה (שבה פעילותו הפיזיולוגית של הגוף כמעט שאינה משתנה). במסגרת תרדמת החורף טמפרטורת הגוף יורדת מאוד, עד שהיא משתווה כמעט לטמפרטורה הנמוכה של הסביבה, וחלה האטה משמעותית בכל התהליכים הפיזיולוגיים. קצב פעימות הלב וקצב הנשימה יורדים בצורה משמעותית, וכך גם המטבוליזם בגוף, שקצבו יורד לכעשירית ממהירותו בתנאי הקיום הרגילים].

מטרות

מבחינת בעל החיים, שהייה של חודשים או אפילו שנים במצב של תרדמת יכולה להאריך את משך החיים. זו יכולה להיות תרדמת קיץ כמו למשל בנחשים, תרדמה אנאירובית במצב של אנוקסיה (דגי זהב, צבים) או תרדמת חורף כמו בדובים ובחלק נרחב מאוכלוסיית העטלפים.
תרדמת חורף ביונקים מהווה אסטרטגיה מוצלחת להתגבר על תנאי העונה הקשה. במהלך תרדמת החורף יורד קצב חילוף החומרים שלהם מתחת ל־5% מהקצב הנורמלי, טמפרטורת הגוף יורדת ל־0–5 מעלות צלזיוס והתפקודים הפיזיולוגיים מדוכאים בצורה חריפה. לפני המעבר למצב התרדמת צורכים רוב בעלי החיים כמות גדולה של מזון על מנת לצבור שומן שיסייע להם לשרוד את תקופת המחסור במזון.
פסיקתא (משפט)

במשפט, פסיקתא היא תמצית של פסק דין הכוללת רק את ההוראות האופרטיביות ללא ההנמקה. כך, למשל, כאשר ניתן פסק דין ארוך ומסובך, שתוצאתו היא כי פלוני חב לאלמוני סכום מסוים, ניתן לבקש מן השופט שייתן פסיקתא, המתייחסת אך לגובה החוב, ולהשתמש בפסיקתא לצורכי הוצאה לפועל של פסק הדין. את הפסיקתא יכול לכתוב על ידי אחד הצדדים לתביעה, וחתימת בית המשפט על הפסיקתא מאשרת את נכונותה. מעבר לתמצות ההוראות האופרטיביות של פסק הדין, הפסיקתא יכולה גם להבהיר את פסק הדין. בית המשפט העליון מצא מקום לקבל ערעור נגד פסיקתא שכלל נימוק והורה למחוק את הנימוק מן הפסיקתא.
ניקולאוס, נסיך ליכטנשטיין

ביוגרפיה

ניקולאוס נולד ב-14 בפברואר 1945 בציריך לפרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין ולגאורגינה פון וילצ'ק, בתם של פרדיננד מריה פון וילצ'ק ונורברטינה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. בשנת 1950 מונה ניקולאוס לאביר הצדק בהמסדר הריבוני הצבאי של מלטה, אשר לאחר ביטול המעמד בשנת 1961 הפך לתור אביר הכבוד והמסירות.
ניקולאוס השלים את החינוך היסודי בוואדוץ, ולאחר מכן למד בתיכון בווינה. משנת 1968 עד 1972 הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה, שם קיבל את התואר דוקטור יוריס.
משנת 1973 ועד לשנת 1974 ניקולאוס עבד בבית הוועד הבינלאומי של הצלב האדום בז'נבה, ומשנת 1975 עד 1976 עבד כעורך דין בוואדוץ. בין השנים 1977–1978 הוא שימש כיועץ למשרד החוץ של ליכטנשטיין.
משנת 1979 עד 1989 ניקולאוס היה הנציג הקבוע של ליכטנשטיין במועצת אירופה בשטרסבורג, ובין השנים 1986–1987 הוא היה שגריר שאינו תושב של ליכטנשטיין אל הכס הקדוש. בין השנים 1989–1996 הוא היה שגריר ליכטנשטיין בשווייץ, ומשנת 1996 עד ספטמבר 2010 הוא היה שגריר ליכטנשטיין בבלגיה. בנוסף, ניקולאוס הוא הנציג לעניינים בינלאומיים של הצלב האדום בליכטנשטיין
−1

במתמטיקה,  הוא המספר השלם השלילי הגדול ביותר. בבניית מערכת המספרים השלמים מתוך המספרים הטבעיים,  מוגדר כמספר הנגדי למספר 1 כלומר המספר שסכומו עם 1 יהיה 0. צירוף המספר  וכפולותיו – המספרים השליליים השלמים, למערכת המספרים הטבעיים (כולל 0), מאפשר את הגדרת פעולת החיסור. מערכת המספרים החדשה שנוצרת - המספרים השלמים, מקיימת מספר תכונות אלגבריות שהופכות אותה לחוג.
פילאר לורנגאר

חייה

פילאר נולדה ברובע אל גאנצ'ו של סרגוסה. בגיל צעיר מאוד השתתפה בתוכנית רדיו לכשרונות צעירים, שארגן רדיו סרגוסה. חינוכה המוזיקלי הרשמי החל בהיותה בת ארבע-עשרה, אצל מרגריטה מרטינס. היא עברה לברצלונה ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה שם והחלה להופיע בשם בדוי, לורן ארסה, באולמות שונים, כדי לממן את שיעוריה. בהמשך למדה במדריד אצל זמרת הסופרן הלירי הספרדיה אנחלס אוטאין ואחר בברלין אצל קרל אברט ואצל המצו-סופרן הרטה קלוסט (מי שהייתה מורתו של דיטריך פישר-דיסקאו).
פילאר הצטרפה כחברה למקהלת "תיאטרו דה לה סרסואלה" בסביבות 1949. הופעתה הראשונה כזמרת מקצועית התקיימה ב-1950 באוראן שבאלג'יר, בתפקיד מארושה. ב-1951 הופיעה לראשונה בספרד בתפקיד הראשי בסרסואלה "סל של תות שדה" (El canastillo de fresas). בשנת 1952 שרה בברצלונה כסולנית בסימפוניה התשיעית של בטהובן וברקוויאם הגרמני של ברהמס.
קריירת האופרה הבינלאומית שלה החלה ב-1955 בפסטיבל הבינלאומי באקס-אן-פרובנס בצרפת, שם שיחקה את כרובינו בנישואי פיגארו. משם המשיכה להופעות בלונדון, בפסטיבל גליינדבורן ובבואנוס איירס. ב-1958 חתמה על חוזה עם הדויטשה אופר ברלין, והקשר שלה עם בית אופרה זה נמשך שלושים שנה. בשנת 1963 קיבלה את תואר "זמרת הלשכה" מן הסנאט של ברלין.
ב-1961 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג בתפקיד איליה ב"אידומניאו" של מוצרט. אחר גילמה את דסדמונה באותלו באופרה של סן פרנסיסקו, את ויולטה בלה טרוויאטה ב"דויטשה אופר" בברלין, ואת דונה אלווירה בדון ג'ובאני במטרופוליטן אופרה. במהלך הקריירה שלה הופיעה במדריד, בריסל, לה סקאלה במילאנו, ליצאו בברצלונה, שרה לעיתים קרובות עם הפילהרמונית של וינה והאופרה של וינה, בפריז ועד טוקיו הרחיקה במסעותיה.
אלבום דואט הסרסואלה שלה עם פלאסידו דומינגו בפסטיבל המוזיקה של זלצבורג החזיר אותה אל השורה הראשונה של זמרי הסרסואלה הספרדית. ניצחונה האחרון בברלין היה כולנטין בההוגנוטים של מאיירבר.
ב-1991 העניקה קרן נסיך אסטוריאס את פרס האמנויות ל"דור הזמרים הספרדים הליריים" ויקטוריה דה לוס אנחלס, תרזה ברגנצה, מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, פלאסידו דומינגו, אלפרדו קראוס ופילאר לורנגאר. פילאר הודיעה על פרישתה והופיעה בקונצרט האחרון שלה בתיאטרון קאמפואמור באוביידו שבאסטוריאס, ספרד. ב-1994 קיבלה את "אות השירות המצוין" ממדינת ברלין.
פילאר לורנגאר מתה ממחלת הסרטן בברלין, שם עשתה את רוב שנות הקריירה שלה ושם התגוררה עם בעלה, ד"ר יורגן שאף.I.E.S. Pilar Lorengar, בית ספר תיכון לאמנויות התקשורת בעיר הולדתה, סרגוסה, קרוי על שמה.
העץ אוכל העפיפונים

העץ אוכל העפיפונים (באנגלית: The Kite-Eating Tree) הוא עץ דמיוני המופיע בסדרת הקומיקס פינאטס (Peanuts) מאת צ'ארלס מ. שולץ. העץ אוכל העפיפונים הוא עץ נשיר מסוג לא ידוע. על פי צ'ארלי בראון, לא ניתן להבדיל בין עץ אוכל עפיפונים לעץ רגיל, אלא אם כן, נתפס עפיפון בין ענפיו של העץ, שאותו הוא מעכל באיטיות.
רבים מעפיפוניו של צ'ארלי בראון נתפסו בין ענפיו של העץ. במקרה אחד זרקה לוסי ואן פלט את הפסנתר של שרודר לתוך העץ והוא עיכל גם אותו. במקרה אחר אכל העץ את אחד מעפיפוניו של צ'ארלי בראון ואז לוסי צעקה עליו כל כך חזק עד שהוא פלט לא רק את העפיפון של צ'ארלי אלא גם עפיפונים רבים אחרים.
פעם אחת איים צ'ארלי בראון על העץ אוכל העפיפונים, כי אם ינגס בעפיפונו, אז הוא ינשך אותו בחזרה. מן הסתם העץ אכן נגס בעפיפון וצ'ארלי בראון, שלעולם עומד בהבטחותיו נשך את העץ בחזרה. נשיכה זו סיבכה את צ'ארלי בראון עם הרשות להגנת החי והצומח ואילצה אותו לברוח מפני רדיפתה. מאוחר יותר לינוס ואן פלט שיכנע את צ'ארלי בראון כי הוא יכול לחזור לשגרת חייו, מכיוון שהעץ נפל בסערה והוא אינו מבוקש יותר מצד הרשויות. בפרקים מאוחרים יותר העץ אוכל העפיפונים חזר להופיע (בסוף הפרק ההוא, לינוס ולוסי נוטעים שתיל, שעפיפונו של צ'ארלי בראון נתפס בין ענפיו).
העץ אוכל העפיפונים יכול להבדיל בין טעמים שונים של עפיפונים. בפרק משנת 1982 תוהה צ'ארלי בראון, איזה טעם עפיפון הוא יגיש לעץ השנה. בסוף הוא מתפשר על עפיפון בטעם לימון, מכיוון שבשנה הקודמת העץ אכל עפיפון בטעם תות.
בפרק משנת 1995 לינוס תוהה על קיומו של העץ בניסיונו למצוא הסבר הגיוני להימצאותו של עץ אוכל עפיפונים בעולם המוכר לו. מאוחר יותר באותה השנה לוסי מאיימת לזרוק לתוך העץ את שמיכתו של לינוס, מעשה שהיא לבסוף אכן עושה.
מבחן ואלד

מבחן ולד (Wald test) הוא מבחן השערות סדרתי הקרוי על שם המתמטיקאי ההונגרי אברהם ולד. בשונה ממבחני השערות רגילים, המבחן הסדרתי מאפשר לבחון השערות סטטיסטיות תוך הסתכלות על רצף נתונים המגיעים כסדרה. כלומר, המבחן אינו דורש איסוף מראש של מדגם בגודל מסוים, אלא עורך בכל שלב מבחן על הנתונים הקיימים, אם תוצאות המבחן אינן מאפשרות קבלה או דחייה של השערת האפס ברמת המובהקות הנתונה, אז יש לצרף את התצפית הבאה.

דוגמה

עובד בקרת איכות במפעל דוגם סדרה של מוצרים מפס הייצור. בכל שלב העובד לוקח מוצר באופן מקרי מפס הייצור ובודק האם סטטיסטי המבחן המבוסס על כלל המוצרים שנדגמו עד כה חוצה את סף קבלת H₀ (השערת האפס) או את סף דחיית H₀. אם אף אחד מהספים לא נחצה, העובד ממשיך לדגום.
זיכרון נדיף

זיכרון נדיף הוא אמצעי לאחסון נתונים במחשב, הזקוק לאספקת חשמל באופן מתמיד על מנת שהמידע שעליו לא ימחק. כלומר, תוכנו של הזיכרון הנדיף אינו משתמר בלא מתח חשמלי רצוף.
על פי רוב זיכרון גישה אקראית (RAM) הוא זיכרון נדיף, שהיתרון העיקרי בשימוש בו הוא מהירות הפעולה. לכן, כאשר אנו מכבים את המחשב שלנו, תוכן הזיכרון נמחק. 
על מנת לשמור מידע גם כאשר המחשב כבוי, נחוץ אמצעי לאחסון מידע לא נדיף כגון דיסק קשיח, דיסקט, זיכרון Read-only Memory או זיכרון פלאש כדי לשמר את תוצאות העיבוד שנעשה בזיכרון.
אדיאשנטי

חייו

החל משנות ה-20 לחייו, במשך ארבע עשרה שנים, גריי למד ותרגל זן בודהיזם  תחת הדרכתה  של מורתו, ארוויס ג'ואן ג'סטי
(Arvis Joen Justi) . ג'אסטי  הייתה  תלמידתו של טאיזן מאזומי רושי (Taizan Maezumi Roshi ) ממרכז הזן של לוס אנג'לס. גריי גם נשלח באופן קבוע על ידי ג'אסטי  לריטריטים  של זן, בהם תרגל תחת הדרכתו של  ג'אקושו קואנג  רושי (Jakush Kwong Roshi), ממרכז הזן של הר סונומה שבקליפורניה. בגיל 25 עבר גריי, על פי עדותו,  סדרה של חוויות רוחניות טרנספורמטיביות . בזמן שתרגל מדיטציה, הוא חווה קנשו (Kensho) קלאסי, שהיא חוויה של התעוררות בזן, במסגרתה הוא "חדר אל תוך ריקותם של הדברים כולם", והבין כי "הבודהה שאחריו רדפתי היה אני עצמי". מלבד עיסוקו במדיטציית זן  הוא למד באותן שנים גם את כתביהם של מיסטיקנים נוצרים שונים,  וכן את כתבי הקודש הנוצרים.
בשנים שלאחר התעוררותו  המשיך גריי את תרגול המדיטציה שלו, בעודו עובד בבית המלאכה של אביו.  בנוסף, הוא בילה שעות רבות באותה תקופה בישיבה בבתי קפה,  כשהוא מנסח תשובות לשאלות שעלו בו באופן ספונטני. לבסוף, בגיל 31, גריי חווה, על פי עדותו,  התעוררות ("הארה")  נוספת, ששמה קץ לשאלות ולספקות שעוד נותרו בו. 
בשנת 1996, הוא הוזמן על ידי מורתו  ארביס ג'ואן ג'אסטי להתחיל ללמד. הוא התחיל במתן שיעורים לקבוצות קטנות שהתכנסו בחדר בביתה של דודתו. הקבוצות התרחבו  במהלך השנים, כאשר עוד תלמידים נוספו. באותו הזמן  הוא גם שינה את שמו לאדיאשנטי, שם שמשמעותו בסנסקריט "שלווה בראשיתית". 
שיעוריו של אדיאשנטי מתמקדים ברעיון של התעוררות ("הארה") ובהתגלמותה בחיי היומיום.  הוא נוטה שלא להדגיש את זיקתה של תורתו לזן בודהיזם, באומרו כי "האמת שעליה אני מצביע אינה מוגבלת לשום דת, השקפה, או מערכת אמונות אחת מסוימת, אלא היא נגישה לכל ומצויה בפנימיותו של כל אחד ואחת".] מלבד זן בודהיזם, תורתו של אדיאשנטי מושפעת באופן בולט גם מכתביו של המיסטיקן ההודי בן המאה ה-20, ניסרדגדטה מהראג'  ומזו של רמאנה מהארשי, כמו גם מפרשנויותיו שלו לברית החדשה וממיסטיקנים נוצרים שונים. הוא כתב  מספר רב של ספרים, וכן הפיק קלטות שמע ו-די.וי.די.
באפריל 2014  התראיין אדיאשנטי לתוכניתה של אופרה ווינפרי, במסגרת פרק של Super Soul Sunday .
אדיאשנטי מתגורר,  עם אשתו מוקטי, באזור מפרץ סן פרנסיסקו.

ארגון Open Gate Sangha

סנגהה (Sangha) הוא מונח בסנסקריט המתייחס לקהילה רוחנית. אדיאשנטי ייסד את Open Gate Sangha   בשנת 1996, כאשר הוא החל ללמד. הארגון פועל באמצעות צוות קטן  של עובדים ובסיועם של מתנדבים רבים, ובין השאר מתאם עבור אדיאשנטי את לוח הפעילויות והנסיעות. הארגון גם מפיק ומוציא לאור חומרים כתובים,  שמע ווידאו.
בנוסף,  הארגון  מקיים, מספר פעמים בשנה, ריטריטים בני כמה ימים הנערכים בשתיקה.

תלמידים שהוזמנו ללמד 

אדיאשנטי, בדומה למורתו, הזמין במהלך השנים שורה של תלמידים "לחלוק את הדהרמה", כלומר ללמד באופן עצמאי תלמידים אחרים.
אתלטיקה במשחקים הפאראלימפיים

תחרויות אתלטיקה מתקיימות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מאז ייסודם באולימפיאדת הנכים רומא (1960), כאחד משמונה ענפים שהתקיימו במשחקים. גברים ונשים, המסווגים על פי דרגת נכותם, מתחרים בקטגוריות האתלטיקה המקובלות בתחרויות לאתלטים שאינם בעלי מוגבלות, עם התאמה לסוג מוגבלותם.
אות'לו האנטר

ביוגרפיה

האנטר נולד בוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. למד בתיכון ע"ש ריצ'רד ריינהולדס, בווינסטון סיילם.
אחרי שסיים את התיכון הצטרף האנטר להילסברו קומיוניטי קולג' בטמפה למשך שנתיים. בשנת 2006 הצטרף יחד עם גרג אודן לאוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם שיחק שנתיים ובמהלכן השיג את אחוזי הקליעה לסלי שדה השביעי בהיסטוריה של האוניברסיטה לעונה. הקבוצה הגיעה לגמר ה-NCAA אך הפסידה את התואר. בשנת 2008 האנטר העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA אך לא נבחר.
האנטר שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי אטלנטה הוקס. באוגוסט 2008 הוא חתם במדי אטלנטה. לאחר שבמהלך שתי עונות כמעט ולא שותף והושאל לגרנד ראפידס דרייב, בינואר 2010 הוא שוחרר מהקבוצה.
בשנת 2012, אחרי ששיחק 3 חודשים באזובמאש מאריופול מהסופרליגה האוקראינית בכדורסל, הוא חתם בליגת העל הספרדית בוואיאדוליד . באוגוסט 2013 חתם האנטר במונטפסקי סיינה מליגת העל האיטלקית.
ביולי 2014 הצטרף האנטר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית תחת המאמן יאניס ספרופולוס. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 2014/2015, זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוונית והעפילה לפיינל פור היורוליג והפסידה בגמר לריאל מדריד. גם בעונה הבאה היה שותף האנטר לזכייתה של הקבוצה באליפות יוון.
באוגוסט 2016 חתם האנטר לשתי עונות בריאל מדריד. ביולי 2017 חתם האנטר לשתי עונות בצסק"א מוסקבה. בשנת 2019 היה שותף האנטר לזכייתה של צסק"א באליפות היורוליג.
ביולי 2019 חתם האנטר במכבי תל אביב לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
אביטל גבע

ביוגרפיה

גבע נולד בקיבוץ עין שמר בשנת 1941 לפרנקה ויעקב (קובה) גבע. אביו היה אדריכל ואמו עסקה בציור. אחיו הצעיר הוא הצייר והפסל ציבי גבע. בדצמבר 1969 הוא זכה במלגה על שם דבורה דובסון לציור ופיסול. בתחילת 1970 הוצגה עבודה שלו בתערוכה בגלריית "הקיבוץ" שכללה עבודות של חמישה אמנים צעירים. בהמשך אותה שנה נכללו עבודות שלו בתערוכה בבית האמנים בירושלים.
בשנת 1962 התגייס לצבא, ושירת כמ"פ בצנחנים. נפצע כמ"מ במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים. על השתתפותו בקרבות על ירושלים ובקרב סואץ במלחמת יום הכיפורים, ועל עמדותיו החברתיות והפוליטיות שגובשו במהלך השנים כותב יוסי קליין הלוי בספרו  "כחולמים: הסיפור של הצנחנים הישראלים שאיחדו את ירושלים וחילקו את האומה" שיצא לאור בעברית ב-2017.  
בשנת 1971 השתתף בתערוכה "מושג + אינפורמציה" במוזיאון ישראל של האוצר יונה פישר אשר "הפכה לציון דרך בפעילות הקונספטואלית של האמנות הישראלית. השתתפו בה תשעה אמנים מהגרעין האבנגרדי של האמנים בארץ".
בשנת 1972 היה שותף ל"פרויקט מצר-מסר”, שנחשב לאחד מן הביטויים החשובים של האמנות המושגית בישראל.
בשנת 1973 הציג בגלריה יודפת מכלים עם דגים מלוחים, מגבעות ועניבות.
בשנת 1974 יצר תערוכה "לשונות פרה".
בשנת 1976 הקים בעין שמר את "החממה", שהחלה כמעבדה ניסיונית לקידום מודל חינוכי חדשני, מתוך ראייה כי עתידה של ישראל תלוי בחינוך, ויש להציב את החינוך בראש סדר העדיפויות. הפרויקט הראשון בחממה החל בשנת 1977 היה גינה קהילתית, כאשר כל משפחה בקיבוץ עיבדה חלקת אדמה וגידלה ירקות עבורה ועבור הקהילה המקומית. גבע וחבריו זיהו כי נוער החל להמשך למקום מתוך רצון ללמוד ולחקור את החקלאות וכך נוצר קשר עם בית הספר המקומי מבואות עירון. את התלמידים חיברו לחוקרים וממציאים מתעשייה חקלאות ומוסדות אקדמאיים שונים. תלמידים תכננו והקימו ניסויים ומחקרים במסגרת עבודות גמר בחקלאות.
בשנת 1978 השתתף בתערוכה "אמן – חברה – אמן" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 1980 השתתף בתערוכה "גבולות" במוזיאון ישראל.
בשנת 1993 נבחרה החממה לייצג את ישראל בתערוכת הביאנלה של ונציה שבאיטליה, גבע טס עם 30 מתלמידיו ובליווי מחנכים ומומחים, יחד הקימו חממה המציגה גידול משולב של דגים וצמחים במערכות מים מתוחכמות.
בשנת 2004, הפכה החממה לעמותה (מלכ"ר) הנתמכת על ידי המינהל לחינוך התיישבותי של משרד החינוך, במסגרת זו, מתקיים בחממה מפגש חברתי-חינוכי בין מאות תלמידים במגוון גילאים ומגזרים, יהודים וערבים, וותיקים ועולים, דתיים וחילוניים, בוגרי אלו"ט, בעלי קשיים ומצטיינים, תחת קורת גג אחת.
גבע חי ועובד בקיבוץ עין שמר נשוי לעדה ולהם שלושה ילדים.

פרסים

בשנת 2013 זכה בפרס מפעל חיים בתחומי האמנות הפלסטית מטעם משרד התרבות והספורט.
מלוטרון

המלוטרון הוא כלי מקלדת שהתפתח באנגליה בשנות ה-60 של המאה ה-20, וידוע כדוגם הצלילים הראשון. המלוטרון מבוסס על מאגר סרטים מגנטיים (הנמצאים בשימוש גם בקלטות שמע), כאשר על כל אחד מהם מוקלט צליל באורך של כ-8 שניות. כל אחד מהקלידים בכלי מפעיל סרט הקלטה שונה.
הדגמים הראשונים של המלוטרון כללו 18 סטים של כלים כגון כינורות, חלילים וחצוצרות. דגמים מאוחרים יותר כללו גם מקהלות, גיטרות ואקורדיון.
במלוטרון השתמשו בעיקר להקות רוק מתקדם, אם כי הוא שימש גם בפופ, ברוקנרול ובז'אנרים אחרים.

היסטוריה

הדגם המסחרי הראשון של כלי המבוסס על דגימת צליל היה ה"צ'מברליין", שאותו פיתח מוזיקאי בשם הארי צ'מברליין בשנות ה־50 של המאה ה־20. הוא פיתח מקלדת אנלוגית שפעלה על העקרון של לחיצה על קליד שמפעילה סרט הקלטה. בשנת 1960 המוצר היה מוכן לשיווק, ונמכר בתור "צ'מברליין מיוזיקמאסטר". הכלי לא הצליח מבחינה כלכלית והיו בו הרבה בעיות טכניות, עד שלבסוף מנהל השיווק של צ'מברליין – ביל פרנזן – מכר את הטכנולוגיה לאחים בראדלי מאנגליה. הם הקימו חברה בשם "מלוטרוניקס" והחלו בהקלטות שנמשכו 3 חודשים. בשנת 1963 יצא הדגם הראשון, MKI ולאחר 6 חודשים הדגם המשופר MKII. אחריו הגיעו דגמים שונים עם צלילים חדשים. הוא הפך לכלי ידוע במוזיקת הרוק ולהקות רבות שחיפשו את הסאונד המיוחד המזוהה בעיקר עם מוזיקה פסיכדלית מבריטניה של סוף שנות ה־60 כמו הביטלס, מודי בלוז, הקינקס, טרפיק, הרולינג סטונז, קינג קרימזון, ג'נסיס ורבות אחרות השתמשו בו.
למרות יתרונותיו, היו לו גם חסרונות רבים. לא היה נוח לנייד אותו ממקום מקום, הוא היה יקר מאוד (בסביבות 1,000 לירות שטרלינג של זמנו) וכמעט בלתי אפשרי היה להשתמש בו בהופעות חיות. למרות החסרונות הוא ידוע ומוערך ככלי בעל צליל ייחודי אשר סלל את הדרך לדוגמי צלילים מודרניים.

המלוטרון במוזיקה הפופולרית

המוזיקאי הבריטי גרהם בונד היה מוזיקאי הרוק הראשון שהקליט עם המלוטרון, בתחילת 1965. שנה אחר כך הביטלס שילבו אותו בשירם Strawberry Fields Forever. למרות זאת, היה זה מייק פינדר מלהקת המודי בלוז שפרסם את המלוטרון במוזיקה הפופולרית באלבומם מ-1967 Days of Future Passed. המלוטרון הפך להיות כלי קבוע בהקלטותיהם, ובאלבום Seventh Sojourn הם גם השתמשו בצ'מברלין – האב הקדום של המלוטרון. בנוסף לכך השתמשו בו גם הזומביז, הרולינג סטונז, הבי ג'יז, פינק פלויד, הסטרובס, דייוויד בואי, קינג קרימזון ואחרים.
שיאו של השימוש במלוטרון היה בתחילת שנות ה-70. הוא שימש באופן קבוע ככלי ליווי אצל רבות מלהקות הרוק המתקדם כגון פינק פלויד וג'נסיס, ולהקת לד זפלין אף השתמשה בו בהופעות חיות כחליל בשיר Stairway to Heaven.
הופעתם של סינטיסייזרים זולים ואמינים יותר מאשר המלוטרון בישרו את דעיכתו. בעקבות השפעת הפאנק, המלוטרון נדמה כשריד של תקופת שנות השבעים. בשנות השמונים עוד כמה להקות פוסט-פאנקיות השתמשו בו, כמו ה-Orchestral Manoeuvres in the Dark באלבום Architecture & Morality מ-1981. לאחרונה קיימת פריחה מחודשת של המלוטרון, כשיותר ויותר אמנים רוצים לחזור לצליל של שנות ה-70 - חזרה זו מודגמת על ידי השימוש שעשו הלהקות רדיוהד ורוקפור (הישראלית) במלוטרון, בחלק מאלבומיהם.