google/wiki40b huggingface dataset:
מקס פון האוזן

קריירה מוקדמת

פון האוזן נולד בדרזדן. הוא התגייס לצבא סקסוניה ולחם במלחמה האוסטרו-פרוסית נגד פרוסיה ב-1866, ולאחר מכן לחם במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר איחוד גרמניה ב-1871 עבר ללמד באקדמיה הצבאית הפרוסית שבברלין עד שנת 1875, אז עבר לשרת במטה הכללי. בשנת 1897 מונה לפקד על הדיוויזיה ה-32 (הסקסונית ה-3) ובשנת 1900 עבר לפקד על הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1). בין השנים 1902–1914 שימש שר המלחמה של ממלכת סקסוניה.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והזזת הכוחות הוגדר צבא סקסוניה כארמייה השלישית ופון האוזן מונה לעמוד בראשה. הארמייה שבפיקודו השתתפה במערכה על הגבולות, לרבות בקרב שרלרואה, והייתה אחראית להחרבתה של ריימס בספטמבר 1914. משראה כי נסיגתה של הארמייה השנייה לאחר הקרב הראשון על המארן חושפת את כנפו הימנית, הורה פון האוזן על נסיגה, ולאחר התייצבות החזית על נהר האן שוחרר מפיקוד הארמייה עקב מחלה. החליפו בתפקיד קרל פון איינם. פון האוזן לא מילא תפקידים נוספים במלחמה והוא נפטר בשנת 1922.
דוטסי באוש

קריירה ספורטיבית

באוש גדלה בלואיוויל שבקנטקי. בשנות התשעים, עסקה בדוגמנות בניו יורק, לקתה באנורקסיה, צרכה קוקאין וניצבה בפני סכנת חיים כשהגיעה למשקל של 45 ק"ג (גובה 175 ס"מ). בשנת 1998, בגיל 26, החלה לעסוק ברכיבת הרים במסגרת טיפולי החלמה והבריאה לחלוטין. בשנת 2002, הצטרפה לנבחרת הלאומית של ארצות הברית לרכיבת אופניים . בשנת 2007 החלה לרכוב במרוץ אופני מסלול, זכתה בשתי אליפויות לאומיות לרכיבה בארצות הברית, ובמדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים . בשנת 2008, זכתה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים. בשנת 2009, זכתה במדליית כסף בגביע העולם במרוץ אופניים . בשנת 2010, זכתה באליפות המשחקים הפאן-אמריקאיים  במסגרתם קבעה שיא עולם חדש במרוץ רדיפה קבוצתית למקצה 3000 מטר עם תוצאת זמן של 3:19.569 דקות. באותה השנה זכתה גם במדליית כסף בגביע העולם במרוץ אופניים . בשנת 2011, זכתה במדליית ארד בגביע העולם ובמדליית כסף באליפות העולם במרוץ אופני מסלול ברדיפה קבוצתית ל-3000 מטר . בשנת 2012, זכתה במדליית כסף באולימפיאדת לונדון במרוץ 3000 מטר ברדיפה קבוצתית, וקבעה שיא אמריקאי בתוצאת זמן של 3:16.853 דקות. כזוכה בת 39.5, באוש הייתה לספורטאית המבוגרת ביותר בענף מרוץ אופני מסלול לזכות במדליה אולימפית.

פעילות

בשנת 2009 לערך אימצה אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר, ומאז עוסקת בפעילות לקידום טבעונות וזכויות בעלי חיים. באוש ייסדה את הארגון Compassion Champs להעלאת מודעות בנושא זה, היא פועלת בארגוני זכויות בעלי חיים נוספים כגון Mercy for Animals ‏ והליגה ההומאנית , מרצה ומשתתפת בקמפיינים בנושא זכויות בעלי חיים. בשנת 2018, השתתפה בסרט הדוקומנטרי Game Changers העוסק בספורטאי עלית טבעונים.
בשנת 2012, נבחרה לשגרירה הלאומית של האגודה הלאומית להפרעות אכילה , והיא מרצה בנושא התמודדות עם הפרעות אכילה. בשנת 2015, כיכבה בסרט הדוקומנטרי Personal Gold שעקב אחר ארבע ספורטאיות אנדרדוג אמריקאיות שהפכו לתקווה האמריקאית עבור זכייה במדליה אולימפית.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי, החלה לשמש כפרשנית ספורט ב-NBC Sports Network, ובנוסף הקימה עם בעלה את חברת 'Bausch Haus Inc' העוסקת בטכנולוגיית ספורט.
באוש מתגוררת באירוויין שבקליפורניה, נשואה ומגדירה עצמה אל הורית.
כריסטיאן באטוקיו

קריירה

באטוקיו גדל במחלקת הנוער של ניואל'ס אולד בויס, בגיל 16 עבר לאיטליה לנוער של אודינזה. ב-27 בפברואר 2011 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בבוגרים בניצחון 7-0 על פאלרמו.
ב-30 באוגוסט 2012 הושאל לווטפורד האנגלית. ב-1 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 5-1 לדרבי קאונטי. בסיום העונה חתם באופן קבוע בקבוצה. ב-28 בספטמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1-0 על ויגאן אתלטיק. ב-26 באוגוסט 2014 הושאל לוירטוס אנטלה מהסרייה ב'. ב-30 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2-0 לבארי.
ב-11 באוגוסט 2015 חתם בברסט הצרפתית. ב-30 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1-0 לאז'אקסיו. ב-14 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2-1 על לאנס.
ב-10 ביולי 2017 חתם לשנתיים במכבי תל אביב.
ב-10 בינואר 2019, לאחר שהיה מושבת במשך כשמונה חודשים בשל פציעה, הגיע באטוקיו להסכם עם הנהלת מכבי תל אביב על התרת חוזהו ושוחרר מהמועדון.
ב-18 בינואר 2019 חתם שנית בברסט הצרפתית לתקופה של שנתיים וחצי.
מוריס בן-שושן

מוריס (משה שלמה) בן-שושן (נולד ב-1927 במרוקו) הוא פעיל חברתי ופוליטיקאי ישראלי. בבחירות לכנסת הרביעית בשנת 1959 התמודד בראש רשימת "הבלתי תלויים", אשר לא עברה את אחוז החסימה.

חייו

בן-שושן נולד בתאורירת, בצפון מזרח מרוקו, ילד חמישי להוריו יעקב (נרצח במרוקו ב-1967) וזוהרה (נפטרה ב-1943). אביו היה מעשירי הקהילה, סיטונאי למוצרי מכולת, ובעל חנויות. אחרי סיום לימודיו התיכוניים עסק בן-שושן במסחר ובחלפנות, והחל בפעילות ציונית. הוא סייע ליהודים לעזוב את מרוקו לאלג'יריה בדרכם לישראל, ורכש נשק להגנה עצמית.
בן-שושן עלה לישראל באוקטובר 1948, אחרי שהות של חודשים אחדים במרסיי, והיה מראשוני המתיישבים היהודים בעכו. הוא התגייס לפלמ"ח, לחם במסגרת הגדוד השמיני של חטיבת הנגב בחודשים האחרונים של מלחמת העצמאות, והשתתף בכיבוש אילת. בהמשך שרותו היה מפקד מחלקה בגדוד 51 בחטיבת גבעתי. אחרי שחרורו עבד שנים רבות כאח בבית החולים הפסיכיאטרי בעכו.

פעילות חברתית ופוליטית

בן-שושן היה יו"ר ועד עובדי בית החולים, חבר מועצת הפועלים, נציג עובדים בבית הדין האזורי לעבודה, סגן יו"ר הוועד הארצי של עובדי בתי החולים הממשלתיים, וחבר בוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית. במשך 48 שנה היה חבר מועצת עיריית עכו, ובמהלכן כיהן כסגן וממלא מקום ראש העירייה, יו"ר איגוד כיבוי אש גליל מערבי, וחבר הנהלת המתנ"סים בעיר. מאז 1992 הוא עומד בראש האגודה למען הקשיש עכו.

בבחירות לכנסת הרביעית

בבחירות לכנסת הרביעית ב-1959 עמד בן שושן בראש רשימת "הבלתי תלויים", רשימה עדתית שהוקמה ונתמכה על ידי מפ"ם כמה חודשים אחרי אירועי ואדי סאליב. בראיון ל"מעריב" בשנת 1961 סיפר כי הוא עצמו לא הצביע עבור רשימתו, אלא עבור מפ"ם. הרשימה קיבלה 0.2% מקולות הבוחרים ולא עברה את אחוז החסימה.

משפחתו

בן-שושן נישא ב-1945 למזל (פורטונה) כהן (1931–1998), והוא אב לשלושה - שושנה (נולדה במרוקו ב-1948), יעקב (נולד ב-1951) ודני (נולד ב-1954).
ג'אונדאונסגה

ג'אונדאונסגה בהנגול 전등사, בהנג'ה 傳燈寺 הוא מקדש בודהיסטי הנמצא במחוז אינצ'ון בדרום קוריאה.

היסטוריה

מקדש ג'אונדאונסגה נמצא בתוך יער באי Ganghwa במרחק של שעה נסיעה מסיאול. המקדש נבנה בשנת 381 ונחשב לאחד מהקדומים ביותר בקוריאה. הוא מוקף במבצר Samrangseong שנבנה לפי האמונה על ידי שלושת בניו של  Dangun שנחשב למייסד של קוריאה.
זהו מקדש בודהיסטי של מסדר Jogye שהוא נציגו המובהק של הבודהיזם הקוריאני  שבנוי על מספר מקורות: תורת הזן, כתבי הסוטרא (אוסף של אפוריזמים במתכונת של ספר הוראות שימוש) ובודהיזם הארץ הטהורה ששרשי כולם היו קיימים כבר לפני כ-1200 שנה. 

על פי האגדות מקדש זה היה קיים עוד בתקופת ממלכת גוריו (בשנים 918–1392) אלא שאז הוא נקרא בשם Jinjongsa. כאשר המונגולים פלשו לקוריאה בשנת 1231, המשפחה המלכותית ברחה ל Gangwha  ומשם החלה לגייס כסף וכוח אדם למלחמת התנגדות בפולשים. שמו של המקדש שונה ל- Jeondeungsa בשנת 1282. ונאמר שהמלכה תרמה כלי אבן ירקן לצורכי פולחן במקום.
למקדש היה תפקיד חשוב בתחיה הבודהיסטית לאחר ההרס הרב שהשאירה פלישת המונגולים לארץ. במשך תקופת שושלת ג'וסאן כאשר הקונפוציאניזם הייתה האמונה השלטת ואילו הבודהיזם היה בנסיגה, המקדש לא אבד מחשיבותו כמקדש ייחודי.

מבנים מקודשים בתחום המקדש

פרט למקדש עצמו פזורים  בשטח מספר ניכר של מבנים מקודשים:

ביתן פעמון הברזל המקושט ובמרכזו פעמון הברזל שנוצק בסין בשנת 1097. 

Yaksajeon - מבנה מהמאה ה-17 שבמרכזו דמות של בודהא בגרסה של "בודהא המרפא", על הקירות מסביב מדפים ובהם פסוקים מקודשים.
האולם המרכזי של המקדש (Daewungbojeon) הוא דוגמה לגילוף היפה ולארכיטקטורה של שושלת   Joseon שנחשבת לתקופת פריחתה של קוריאה הקדומה. בנין האולם עצמו ניצב על גבי דוכן גבוה שעל שוליו המדורגים צומחים פרחים מגוונים שונים. על הטלאמון בחלקו הפנימי מפוסלת דמות אישה ערומה בכל אחת מארבע הפינות. במרכזו של האולם ניצב פסל בודהא ולפניו המאמינים יכולים להגיש מנחות. החופה מעל ראשו של בודהא עשויה מגילופי עץ מרהיבים. על העמודים ועל הקירות ניתן לראות שמות של חיילים קוריאנים  שכתבו את שמם בבקשם מהאל מזל טוב והצלחה במלחמתם בעת הקרבות כנגד הצי הצרפתי.
גלגל התפילות מכיל סוטרות שמפרסמות באופן סמלי את הדהרמה הבודהיסטית לארבע רוחות השמים. תנועת סיבוב הגלגל בעזרת המוט, נחשבת שוות ערך לקריאת כתבי הקודש שנמצאים בתוך הגלגל. הסיבה לסיבוב היא הפצת חוקי בודהא לעולם כולו ותפילות למען מזג אוויר טוב, יבול נאה והשגת שלום ושלוה.
במקום קיים גם מזבח  Sansingak המוקדש לאל ההרים Sansin, והוא נפוץ כמעט בכל אחד ממקדשיה של קוריאה.

שהית אורחים (Homestay)

במקדש מתקיימת תוכנית של שהיית אורחים בסוף כל שבוע. השוהים במקום נדרשים ללמוד ולקיים את כללי התנהגות המקובלים במקדשים, לומדים מדיטציית זן וכן מנהלים שיחות עם הנזירים ועוזרים להם בעבודתם היומית.
The Chanukah Song

The Chanukah Song (שיר החנוכה) היא סדרה של ארבעה שירים שחיבר ושר השחקן והקומיקאי היהודי-אמריקאי אדם סנדלר לרגל חג החנוכה. השירים עוסקים באופן הומוריסטי בתופעת ההדרה והבידוד שחשים ילדים יהודים בארצות הברית בתקופת חג המולד. בשירים מונה סנדלר רשימה של יהודים אמריקאים מפורסמים יותר ופחות (חלקם דמויות בדיוניות), ש"גם הם חוגגים חנוכה".
ארבעת השירים הפכו לתופעה תרבותית בארצות הברית והשיר הראשון הגיע בשנת 1994 לרשימת מאה השירים הנמכרים שמדרג הבילבורד (כמו גם למקום ה-25 במצעד הרוק המודרני האמריקאי באותה שנה). 
הצגתם של אנשים כ"חצי יהודי" או כ"שמינית יהודי" בשירים מתייחסת להיבט הגנאלוגי - כמה מבין הוריו (או הורי הוריו) של אדם הם יהודים. מבחינת ההלכה, אדם הוא יהודי לכל דבר (כאשר אמו יהודייה) או שאינו יהודי כלל (כאשר אמו אינה יהודייה).
היסטוריה של בחריין

השושלות הפרסיות

מהמאה ה-6 עד המאה ה-3 לפני הספירה הייתה בחריין חלק מרכזי של האימפריה הפרסית שנשלטה בידי הממלכה האחמנית, הממלכה לא הייתה אלא שושלת איראנית. במהלך המאות 3 לפני הספירה עד המאה ה-7 לספירה נשלטה בחריין בידי המון שליטים ושושלות איראניות אחרות. בשנת 130 לפני הספירה כבשה השושלת הפרתית שטחים בכל מדינות המפרץ הפרסי והשפעתה הורגשה עד עומאן. הפרתים היו זקוקים לנתיבי מסחר טובים, לכן נציביהם הוצבו בדרום חצי האי ערב.
במאה ה-3 לספירה כבשה האימפריה הסאסאנית את בחריין. ארדשיר כבש את בחריין והוא הוכר בכל המזרח התיכון ואסיה הקטנה כשליט חזק וחשוב. בשנת 651 בעקבות בוא האסלאם האימפריה הסאסאנית נפלה ואיתה גם בחריין.

תחילת האסלאם

כאשר האסלאם השתלט על האזור במאה ה-7, השם בחריין התייחס לאזור רחב יותר - מבצרה עד למצר הורמוז. בחריין אימצה את עצמה אל חיק האסלאם בשנת 629 (שנת ההיג'רה השביעית); הנביא מוחמד פסק בבחריין באמצעות נציג מטעמו, אל-עלאא אל-הדרמי. להרחבת האסלאם לא הייתה השפעה על ההסתמכות של בחריין על סחר, ושגשוגה המשיך להיות תלוי בשווקים במסופוטמיה. לאחר שבגדד הפכה למקום מושבם של הח'ליפים ב-750 ולמרכז העיקרי של התרבות האיסלאמית, בבחריין הפיקו תועלת רבה מן הביקוש בעיר עבור סחורות זרות (במיוחד מסין ודרום אסיה). בחריין הפכה למקום מרכזי עבור אינטלקטואלים במשך מאות שנים עד למאה ה -18. פילוסופים מבחריין זכו להערכה רבה, כגון המיסטיקן מן המאה ה -13, השייח מית'אן אל בהרני (נפטר בשנת 1299).

השלטון הפורטוגזי

בשנת 1521 כבשו הפורטוגזים את האיים, אך המאבק עם הפרסים על השליטה באיים נמשך עד אשר כבשו מהם הפרסים סופית את האיים בשנת 1743. השלטון הפורטוגזי היה ארוך מאוד ונמשך 222 שנה. השלטון הפורטוגזי היה אבן דרך בהיסטוריה של בחריין. הוקמו בבחריין הרבה יישובים חדשים, והיא שגשגה מבחינה כלכלית. שלטון הפורטוגזים נגמר בשנת 1743 עם תחילת שלטון השושלת האפשארית שלא החזיק מעמד להרבה זמן, לאחריו, הגיעו לאי בחריין בית ח'ליפה והבריטים.
אולריך פון האסל

אולריך פון האסל (12 בנובמבר 1881 - 8 בספטמבר 1944) דיפלומט גרמני, חבר בקבוצת ההתנגדות הגרמנית לשלטון הנאצי ואדולף היטלר במלחמת העולם השנייה. הוצא להורג לאחר כישלון קשר ה-20 ביולי.

תולדות חייו

פון האסל נולד באנקלם, גרמניה, ב-1881. למד משפטים וכלכלה במספר אוניברסיטאות. בין השנים 1903 ו-1909, שהה בצ'ינגדאו (קולוניה גרמנית בסין) ובלונדון. ב-1909 החל לעבוד כשמאי במשרד החוץ הגרמני. ב-1911 נשא לאשה את בתו של האדמירל אלפרד פון טירפיץ ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנה זו הוא גם מונה לקונסול משנה בגנואה.
במלחמת העולם הראשונה נפצע פון האסל בחזהו בקרב הראשון על המארן (8 בספטמבר 1914). מאוחר יותר שימש עוזרו ויועצו של חותנו, שהיה מפקד הצי הגרמני הקיסרי (ולימים אף כתב את הביוגרפיה שלו). לאחר סיום המלחמה הצטרף פון האסל למפלגת העם הגרמני הלאומית. במהלך השנים הבאות שימש בתפקידים שונים במשרד החוץ הגרמני בשגרירויות ברומא, ברצלונה, קופנהגן ובלגרד. ב-1932 מונה פון האסל לשגריר גרמניה באיטליה.
ב-1933 הצטרף פון האסל למפלגה הנאצית, אך התנגד להסכם אנטי-קומינטרן - ברית בין גרמניה הנאצית, יפן ואיטליה, והעדיף הצטרפות לברית עם מדינות מערב אירופיות. ב-1938, בעקבות פרשת בלומברג-פריטש ומינויים של אנשים נאמנים להיטלר בתפקידי מפתח, הוחזר פון האסל לגרמניה אך לא סולק מהשירות הדיפלומטי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה לפולין שימש פון האסל כראש משלחת, שנועדה להרגיע את מדינות צפון אירופה שחששו מפלישה גרמנית אליהם.
מגלה ארצות

מגלה ארצות הוא חוקר או מטייל שעורך מסעות חקר ותגלית בחבלי ארץ ובתרבויות שלא היו מוכרים לאנושות, או שלא היו מוכרים בקרב בני תקופתו ותרבותו. המושג מגלה ארצות הוא מושג אתנוצנטרי ביסודו והוא יוצא מנקודת הנחה שדבר שאינו ידוע אינו קיים. 
המניעים הדוחפים את מגלה הארצות למסעותיו הם רבים ומגוונים והם נעים בין סיבות רבות, כגון מציאת נתיבי מסחר חדשים, חיפוש אחר משאבים ואוצרות, השגת יוקרה לאומית ואישית, או ניסיון לספק את שאיפת האדם לחקר הלא נודע.
למרות שמגלי ארצות היו קיימים משחר ההיסטוריה האנושית ובקרב כל התרבויות, המונח מתייחס בעיקר בתרבות המערב לחוקרים האירופים בני המאות ה-15, ה-16 וה-17, שחשפו בפני עמי אירופה את ארצות אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ובמידה מסוימת גם את המזרח הרחוק וסיביר.
ונדי הילר

ביוגרפיה

הילר נולדה בברמהול שבמנצ'סטר רבתי למרי סטון ולפרנק וואטקין הילר.
החלה את דרכה כשחקנית בתיאטרון הרפרטוארי שבמנצ'סטר בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 במחזה "האהבה על הצדקה" עליו קיבלה ביקורות אוהדות ברחבי אנגליה.

קריירת משחק

החלה להתפרסם לראשונה בשנת 1938 בזכות הופעתה בסרטו של לסלי האווארד המבוסס על המחזה "פיגמליון".
בסרט הופיעה הילר בתפקיד מוכרת הפרחים אלייזה דוליטל והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בהמשך דרכה התפרסמה בזכות הדרמות הבריטיות "המלח של המלך", "אני יודעת לאן אני נוסעת" בתפקיד הצעירה ההרפתקנית ג'ואן וובסטר ובסרטו של ריצ'רד ברוקס "משהו בעל ערך" לצידם של רוק הדסון וסידני פואטייה.
בשנת 1959 זכתה הילר בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה של דלברט מאן "שולחנות נפרדים" בתפקיד מנהלת בית המלון פאט קופר.
ב-1960 שיחקה הילר בסרטו של ג'ק קארדיף "בנים ואוהבים" בתפקיד גברת מורל ועל הופעתה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1963 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה "צעצועים בעליית הגג" של ג'ורג' רוי היל בה שיחקה בתור אנה אחותו של הנשוי הטרי ג'וליאן ברנירס.
ב-1966 שיחקה הילר בדרמה הקלאסית של פרד זינמן "אדם לכל עת" שזכתה בשישה פרסי אוסקר.
הופעתה בתפקיד אליס מור זיכתה את הילר במועמדות שלישית בקריירה לפרס האוסקר ושנייה בקטגוריית שחקנית המשנה.
ב-1974 השתתפה הילר במותחן המסתורין של סידני לומט "רצח על האוריינט אקספרס" בתפקיד הנסיכה הרוסייה נטליה דראגומיירוף ובדרמה "ספינת הארורים".
ב-1980 הופיעה בסרטו השני והמצליח של דייוויד לינץ' "איש הפיל" בתור האחות הראשית בבית החולים בו מאושפז איש הפיל (ג'ון הארט).ב-1982 שיחקה בדרמה "לעשות אהבה" בתור וויני שכנתם המבוגרת של זאק וקלייר אליוט.
ב-1986 הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "All Passion Spent".
ב-1987 התפרסמה הילר בפעם האחרונה בעיבוד הטלוויזיוני לספר "אן מאבונלי" ובדרמה הבריטית "התשוקה הבודדה של ג'ודית הרן".

חיים אישיים

בשנת 1971 קיבלה הילר את תואר מסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1975 הוכתרה כדיים.
הילר נישאה בשנת 1937 למחזאי ולתסריטאי רונלד גו, לזוג נולדו בת, אן ובן אנטוני.
בעלה נפטר בשנת 1993 והילר פרשה לאלתר מתחום המשחק מיד לאחר מכן.
לאחר מותו של בעלה חייה הילר חיים אנונימיים למדי מחוץ לאור הזרקורים.
הילר הייתה פעילה בשנותייה האחרונות במציאת כישרונות משחק צעירים חדשים והייתה לנשיאת חברת התיאטרון "Chiltern Shakespeare Company".
הילר נפטרה בגיל 90 בביתה שבבקונשפילד בנסיבות טבעיות.
Q (ג'יימס בונד)

רקע

Q הופיע ב-21 מתוך 24 סרטי הסדרה. שלושת הסרטים שבהם לא הופיע הם "חיה ותן למות" (1973), "קזינו רויאל" (2006) ו"קוונטום של נחמה" (2008). הדמות הופיעה גם בהפקות שאינן רשמיות, כגון הסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא".
בנובלות של איאן פלמינג הדמות כמעט ואינה מופיעה, אלא רק בספרים של סופרים מאוחרים יותר.

גילום הדמות

לאורך השנים גילמו את Q שחקנים שונים. בסרט הראשון בסדרה, "ד"ר נו", אשר יצא לאקרנים בשנת 1962, מגלם את Q השחקן פיטר ברטון . בשנים 1963–1999 גילם את Q השחקן הוולשי דזמונד לואלין. הוא נבחר לתפקיד לאחר שברטון לא יכול להתפנות להמשך הסרטים. לואלין שיחק ב-17 סרטים – האחרון שבהם, "העולם אינו מספיק", יצא לאקרנים מעט לפני מותו של לואלין. בסרט זה, Q מציג בפני בונד את דמותו של ג'ון קליז, R, כיורשו המיועד. קליז החליף את לואלין לאחר מותו בסרט "למות ביום אחר". בנובמבר 2011 נודע כי השחקן בן וישו הוא שיגלם את הדמות בסרט "סקייפול". וישו, אשר היה באותה העת כבן 31, הוא הצעיר ביותר שגילם את הדמות. הוא גילם את Q גם בסרט "ספקטר" שהופק בשנת 2015.
סרגיי שנורוב

חייו האישיים

יש לו בת בשם סיהם סרפינה שנורוב, ובן בשם אפולון שנורוב.
וריאציית הפרמטר

וריאצית הפרמטר (או וריאציית הפרמטרים) במתמטיקה, היא שיטה לפתירת משוואות דיפרציאליות ליניאריות רגילות וחלקיות באופן שיטתי.
שכיח יותר לפתור משוואות ממעלה ראשונה באמצעות שיטת "גורם אינטגרציה" או בשיטת "השוואת מקדמים" משום ששיטות אלו דורשות פחות מאמץ. אך בניגוד לשיטת וריאצית הפרמטר, הן לעיתים דורשות לעשות שימוש ב"ניחוש מושכל" של הצבות (היוריסטיקה) והן גם לא פותרות באופן שיטתי כל מד"ר.

היסטוריה

שיטת וריאציית הפרמטר הוצגה לראשונה במאה ה-18 על ידי המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר והשלים אותה המתמטיקאי האיטלקי- ז'וזף לואי לגרנז'.

מד"ר מסדר שני

בהינתן משוואה דיפרנציאלית רגילה מסדר שני : , נניח שבידינו פתרונות המשוואה ההומוגנית  וננסה פתרון מהצורה:
.
נגזור  לפי x ונקבל:   
בנוסף נדרוש שהפונקציות  תקיימנה את התנאי: 
ולכן  
נגזור פעם שנייה לפי x ונקבל :
.
נציב את הנגזרות של הפתרון לתוך המשוואה הדיפרנציאלית: .
נסדר את הביטוי  מחדש: .
y הוא פתרון של המשוואה ולכן .
בינתיים יש לנו שתי משוואות שבעזרתן נוכל למצוא את : 
נוכל לחלץ את הערכים של , ולרשום אותם דרך הורונסקיאן:
,.
ומכאן: ,.
נרשום את הפתרון הפרטי למשוואה: .
למעשה קיבלנו את הפתרון הכללי למשוואה הדיפרנציאלית :  כאשר הפרמטרים A ו-B מתקבלים מתנאי ההתחלה.
חומרא דאתי לידי קולא

חומרא דאתי לידי קולא (חומרה המביאה לידי הקלה) הוא ביטוי שמקורו בתלמוד הבבלי שמשמעותו היא שהקפדה מוגברת בנושא אחד מביאה לידי הקפדה פחותה בנושא אחר.
השימוש בביטוי מגיע על מנת להטיל קושיא על העמדה המחמירה.
ברנדון דה ווילד

ביוגרפיה

דה ווילד נולד בדנבר, קולורדו, בנם של שחקנית התיאטרון יוג'ינה דה ווילד ופרדריק דה ווילד שהיה שחקן ומנהל במה בברודוויי.

קריירת משחק

החל את דרכו בגיל 9 במחזה "חבר החתונה" בתפקיד הילד ג'ון הנרי, אותו גילם גם בסרטו של פרד זינמן המבוסס על אותו מחזה, דה ווילד זכה לשבחים על ההופעה. דה ווילד שיחק בשנת 1953 במערבון הקלאסי של ג'ורג' סטיבנס "שיין" בתפקיד הילד ג'ואי סטארט, בגיל 11 בלבד, ובזכות הופעתו המשכנעת היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לאחר מכן כיכב דה ווילד בסדרה הקומית "ג'יימי", בדרמה של ויליאם ולמן "להתראות, גברתי" בתור היתום הצעיר קלוד ג'קסון ובמערבון "נסיעת לילה" בתפקיד הילד ג'ואי אדמס.
על אף כישרונו הרב דה ווילד מיעט לשחק בהפקות הוליוודיות והתפרסם בגיל מבוגר יותר רק במספר סרטים ספורים: המערבון של מרטין ריט "האד" בתפקיד לוני אחיינו של האל בנון (פול ניומן) והדרמות "הניצחון הראשון" של אוטו פרמינגר בשנת 1965, בתפקיד ג'רמיה בנו של קפטן רוקוול טוריי (ג'ון ויין) ו"כולם פגעו" של ג'ון פרנקהיימר.

מותו

דה ווילד נהרג בערב ה-6 ביולי 1972 בתאונת דרכים קטלנית בה היה מעורב בפרבר לייקווד, קולורדו, הוא נקבר בהוליווד, אך לבקשת הוריו שרידיו הועברו ל"פארק הזיכרון פינלון" שבניו יורק. דה ווילד השאיר מאחוריו אישה ובן אחד מנישואיו הראשונים.
סמל אוסטריה תחתית

סמל אוסטריה תחתית הוא סמלה הרשמי של מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
הסמל מעוצב כמגן כחול שבו מוטענים חמישה עיטי זהב שראשי ארבעה מהם פונים אחד לשני וראשו של החמישי, התחתון פונה ימינה. מעל המגן, כתר מוראלי זהב שבו שלושה צריחים.
הסמל היה בשימוש כבר ב-1335 על ידי דוכס אוסטריה, ליאופולד השני. בסביבות 1360 קבע יורשו, רודולף הרביעי, את הסמל כסמלה של דוכסות אוסטריה. הסמל מופיע בויטראז' מהמאה ה-14 במנזר בקלוסטרנויבורג (Klosterneuburg). בעבר היו גרסאות שונות למינם של העופות בסמל, כאשר היו שסברו שאלו עפרוניים שהיו סמלם של הלגיון הרומי ששלט באזור או תוכיים. במהלך השנים נעשו שינויים בצבעי הסמל, בסדר שבו מוצגים העיטים וגם בצורת המגן. עיצובו של המגן הנוכחי נקבעה ב-1920.
מורגות'

מורגות' באוגליר (במקור מלקור) הוא דמות בדיונית מן הלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין.
מורגות' הוא דמות אלוהית ממסדר הולאר (אשר נקראים לעיתים אלים של הארץ התיכונה). בעולם הדימויים הטולקינאי, מורגות' מייצג את הרע האולטימטיבי - האויב הגדול של כל מה שטוב; ה"צל"; מקור הרשע בעולם. סאורון, הדמות היותר מוכרת של טולקין, הוא משרת בלבד של שר האופל האמיתי, מלקור המורגות'.
מורגות' מופיע כדמות בסילמריליון, ודמותו היא מעין ניסיון להסביר - באמצעות סיפורו האישי (להלן) את שורש הרשע בעולם הארץ התיכונה.

היסטוריה

לפני יצירת אאה (העולם הגשמי), מלקור היה האיינו החזק ביותר. לכל אחד מהאיינור היה "כשרון" ייחודי, אך מלקור חלק את כל הכשרונות. ביהירותו הוא ניסה להתחרות בארו (האחד, היוצר של אאה וכל אשר בה) במנגינת האיינור (סימפוניה אדירה אשר הורכבה מכל האיינור בה הציג ארו את חזונו). מלקור קינא בארו, וכאש בער בו הרצון ליצור יצירים משלו. הוא בילה זמן רב בניסיון למצוא את האש הסודית, בלתי מודע לכך שהיא ייחודית לארו.
במהלך חיפושו אחר האש הסודית, הוא התרחק בהדרגה מארו ומשאר האיינור. במהלך המנגינה הכבירה של האיינור, מלקור ניסה לשנות את המוזיקה וניסה לשלב אלמנטים אותם חשב לייחודיים משלו. כחלק ממאמצים אלו הוא הצליח למשוך אליו איינור חלשים רבים, ובכך יצר מנגינת נגד לנעימה של ארו.
מכיוון שמלקור עצמו היה יציר כפיו של ארו, הוא לא היה יכול ליצור יצירה מקורית. הוא יכול היה אך לחקות: מנגינתו הייתה קולנית ולא נעימה. בתסכולו על כישלונותיו, מלקור הקדיש את עצמו להריסת ההרמוניה של המוזיקה - הוא ניסה להשמיד כל דבר שבו לא היה באפשרותו לשלוט, וכך השחית את כל המנגינה. האירוניה במאמציו טמונה בכך שהוא למעשה לא היה יכול לשלוט במוזיקה, אלא רק להעצים אותה. המנגינה של ארו קיבלה עומקים ורבדים בגלל ניסיונו של מלקור לשנות אותה. (לדוגמה, כאשר אולמו שר על מים, מלקור ניסה להרוס את הנעימה (שכן לא הייתה למלקור יכולת לשלוט במים ובוודאי שנא אותם). הוא הוסיף למים חום וקור קיצוניים. אך מעשה זה לא הרס את המים כפי שמלקור קיווה. להפך, התערבותו רק תרמה ליצירת יופיים של עננים, גשם, ערפל, שלג וקרח).
מאחר שהמוזיקה הגדולה של האיינור משמשת כבסיס עבור כל ההיסטוריה וכל החומר של הבריאה בארץ התיכונה, יש היבט של מלקור בכל הארץ התיכונה - הכול הושחת במידה מסוימת. אך כפי שניתן לראות במקרה המים, כל מעשיו של מלקור רק גרמו להגשמה מושלמת של רצונו של ארו, וכל מעשיו רק תרמו לגדולתו של ארו.

עונשו

כאשר הובס מלקור בידי הוולאר. רגליו נקטעו, כתר הברזל שלו הושם כקולר, והוא נכבל בשלשלאות ברזל משל אולה. אז גורש מן העולם אל היקום האינסופי, אך הוא עדיין קיים, וכך גם כל הזדון שהביא. נאמר שהוא לא מסוגל לחזור לעולם בכוחות עצמו (אבל אפשר להסיק מכך שעדיין יש אפשרות שהוא יחזור בכוחות אחרים). כמו כן בסדרת ספרי ההיסטוריה של הארץ התיכונה, מנבא מנדוס, אחד הולאר, שבקיצו של העולם יתחולל הקרב האחרון (דגור דגורת - "קרב הקרבות"), שבו ישתחרר מורגות' ויקום נגד כל הולאר עם צבא אדיר.
הספרה 5 בזהב

שימוש בציור

הציור "הספרה 5 בזהב" מופיע על עטיפת המהדורה החמישית של הספר Compensation Management: Rewarding Performance מאת ריצ'רד הנדרסון, לציון העובדה שזו מהדורה חמישית של הספר.
רכס הנשיא

מקור השם

הרכס נקרא על שם הפסגה הגדולה ברכס - הר הנשיא. שם הרכס ניתן לו על ידי אדוארד וימפר (Edward Whymper), והוא נקרא על שם תומאס שוגנסי, ברון שוגנסי הראשון (Thomas Shaughnessy, 1st Baron Shaughnessy), נשיא חברת הרכבות קנדיאן פסיפיק. שם הרכס אומץ רשמית על ידי ועדת השמות של קולומביה הבריטית ב-30 ביוני 1904.
דוד אנגל (היסטוריון)

דוד אנגל (נולד ב-1951), הוא פרופסור למדעי היהדות באוניברסיטת ניו יורק, המתמחה בחקר השואה.
אנגל סיים את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת קליפורניה בשנת 1979, והשלים את עבודת הפוסט-דוקטורט בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
חבר סגל במרכז לחקר התפוצות על שם גולדשטיין-גורן באוניברסיטת תל אביב, ושימש כעורך הראשי של כתב-העת "גלעד" של המכון בשנים 2016-1997.
אינוגואיטים

שפה

האינוגואיטים מדברים באינוכטון, דיאלקט של אינוקטיטוט ובכלשיסוט הניב הרשמי של השפה הגרינלנדית.

אוכלוסייה

לפני 1880, אוכלוסייתם הוערכה בכ-100 עד 200 איש. מ-1880 עד 1930 אוכלוסייתם הוערכה בכ-250 איש. בשנת 1980, אוכלוסייתם הוערכה בכ-700 איש, והיא עלתה ל-800 איש בשנת 2010.