google/wiki40b huggingface dataset:
מעמד הר הזיתים

כללי

הטקס התקיים אחת לשנה, בהושענא רבה - היום האחרון של חול המועד סוכות בירושלים. בטקס השתתפו עולים לרגל מהארץ ומחוצה לה שכללו כהנים, ראש הישיבה הארץ ישראלית ופמלייתו, אורחים שונים וכן מפגינים.
מטרת הטקס הייתה לבסס את חשיבותו של המרכז היהודי הרבני הארץ-ישראלי והוא היווה מעין מפגן כוח של היהדות הרבנית המקומית. טקס זה מזכיר בחגיגיותו את הטקס המקביל שהתקיים במרכז היהודי בבבל (החזק יותר) למינוי ראש הגולה. בשני המקרים, נועד הטקס לבסס את ההנהגה המקומית, אך שלא כמו בטקס הבבלי, שם שררתו הייתה מוגבלת לתחומיה של יהדות המזרח בלבד (בבל, פרס, תימן), הטקס הארץ-ישראלי נועד לבסס את מעמדו במעגלים מתרחבים: ירושלים - ארץ ישראל - הרשות הארץ-ישראלית - העולם היהודי כולו.

הקפות הר הבית

הטקס התחיל בשבע הקפות סמליות של שערי הר הבית כביטוי לכיסופי היהודים לשוב ולבנות את בית המקדש שעמד במקום. לאחר סיום ההקפות, התכנס כל ההמון ברחבה שמדרום להר-הבית ומשם החלה התהלוכה, בהובלת ראשי הישיבה, לנוע לכיוון הר הזיתים תוך כדי אמירת מזמורי תהילים ופיוטים שחוברו במיוחד עבור המעמד.
בין מלווי התהלוכה היו גם מאבטחים שנשכרו במיוחד כדי להגן על המשתתפים מפני ידויי אבנים מצד נוכרים ומפגינים יהודים קראים.

כיסא החזנים

הצועדים הגיעו להר הזיתים והתכנסו בראשו סביב אבן גדולה שכונתה כסא החזנים. על פי המסורת, השכינה שנסתלקה מהר הבית עם החורבן, שרתה במשך כשלוש שנים באבן זו. אבן זו הפכה לסמל להמשכיות קדושת המקום ולרציפות היישוב היהודי בארץ-ישראל.
בנקודה זו התקיימה סעודה מפוארת והחל הטקס עצמו בניצוחו של ראש הישיבה.
לאחר שדרש, החל ראש הישיבה באמירת ברכות למשתתפים ולכל בית ישראל בקהילות השונות. כמו כן, בשלב זה הוכרז על מינויים שונים בישיבה וקידומם של תלמידים ב"נתיבה" - מסלול הקידום הישיבתי וכן הוענקו תוארי כבוד לתורמים הגדולים. לאחר מכן, נפרש אריג מיוחד על גבי האבן, עליו הונחו תרומות נוספות.

קביעת לוח השנה והמועדים

הישיבה הארץ-ישראלית שמרה על סמכותה הסמלית והבלעדית להכריז על סדרי לוח השנה - עיבור שנים וחודשים. במהלך הטקס, נקבע הלוח לשנה הקרובה והוכרזו זמני המועדים. גם חלק זה של הטקס נועד לקבוע את מרכזיותה של הנהגת הישיבה וסמכותה, כיורשתה של הסנהדרין שישבה בלשכת הגזית ומשם הייתה אחראית בלעדית ומוסמכת לקביעת לוח השנה.

הכרזת חרמות פומביים

לקראת סיום הטקס הוכרז חרם על קראים, מתאסלמים ויהודים נוספים שסטו מהדרך הרבנית המקובלת על מארגני הטקס. בספר הקבלה, הראב"ד (חכם רבני ומתנגד לקראים שחי בספרד לאחר שהטקס כבר הפסיק להיות נהוג) מספר על מעמד זה בלשון ציורית: "הרבנין היו מוציאים ספר תורה ומחרימין שמות המינים בפניהם והם שותקים כמו כלבים אילמים". המעמד היה ניסיון לביסוס ולחיזוק סמכותה של היהדות הרבנית אל מול היהדות הקראית. אולם נראה שבסופו של דבר, עקב מעמדם הבכיר יותר של הקראים בירושלים, לא הצליחו הרבניים לקיים טקס זה בכל שנה כרצונם מאחר שהקראים הצליחו לערב את השלטונות לטובתם ולמנוע נוהג זה.
קמילה קולצ'ינסקי

חייה

קמילה קולצ'ינסקי נולדה במוסקבה, ברית המועצות, והופיעה לראשונה בניצוח בלנינגרד בעודה סטודנטית. בשנת 1976 עלתה לישראל. היא ניצחה על קונצרטים של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית ולדברי גרמופון הייתה "אחת הרוסיות הבודדות שעשו קריירה בינלאומית בניצוח."
סבבבנט

רקע

את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, אשר שיחקו בכל פרק דמויות שונות. בכל פרק התארח בסדרה צופה אחד של התוכנית, ואורח מפורסם. בנוסף היו בסדרה פינות שונות, אורחים ומערכונים. בין הפינות שהיו: פינה שבה עוזרים למשהו בעל כישרון מיוחד לצלם קליפ מקורי שיביא לו מילוני צפיות ביוטיוב, פינה של שתי נערות (אותן משחקים אודי ואביעד) אשר מתעדות את עצמן במיני סדרה בשם "פקאצות מחוברות", ופינה שבה עושים מתיחות בטלפון.

המנחים והדמויות

את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, שכולל בתוכו את אודי גוטשלק ואביעד בנטוב. במהלך הסדרה אודי ואביעד שיחקו דמויות שונות:

אורחים

בכל פרק בסדרה התארח אורח מפורסם, בין האורחים המפורסמים שהתארחו בסדרה: טוביה צפיר, דניאל מורשת, חנן סביון, גיא עמיר, עדי הימלבלוי, דנה פרידר, אסף הרץ, עומר דרור, יסמין עיון, מאיה ורטהיימר, ניתאי דגן, דניאל גזלה, גיא סלניק, פבלו רוזנברג, עודד פז, קובי פרג', ועידן פונדק ומוטי להב (מתמודדים מהעונה השנייה של "המירוץ למיליון").

הפקה

הסדרה התחילה כפינה קטנה בשם "סבבבנט" באורך 3–5 דקות בתוכנית "המקום האמיתי", בה אודי ואביעד ניסו לתפעל מתוך הדירה המבולגנת שלהם את אתר האינטרנט של ערוץ הילדים. לאחר מכן, בתוכנית "חופש במקום האמיתי" אודי ואביעד קיבלו פינה בשם "סבבבקיץ", בה הם עשו שידורים משפת הבריכה של הווילה של ביל גייטס מנכ"ל מיקרוסופט. בעקבות הצלחת הפינות, הפינה הפכה לסדרת טלוויזיה.
הסדרה בוימה על ידי אהרון קפלן, נכתבה על ידי אודי ואביעד ונמרוד בן משה, הופקה על ידי טל מאור רונן, נערכה על ידי מיכל דבש וליאור ירון, וצולמה על ידי יזהר טרמו, ירון שרון ורזבן טומסקו.
חיים בר-דרומא

חיים זאב בר-דרומא (6 ביולי 1892 – 3 בינואר 1970,ירושלים) היה מורה וחוקר הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל.

קורות חייו ופועלו

נולד בשם ולוול שרמייסטר בי"א בתמוז תרנ"ב לחנה-פייגה לבית מנדלובסקי ולקדיש-קיָם שרמייסטר בוולקוביסק, האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), במשפחה בת חמישה בנים. למד בישיבת מיר בסלבודקה, ועם זאת התכונן לבחינות בגרות כתלמיד-חוץ. עלה ארצה עם הוריו ב-1911 ולימד בבתי הספר של חברת "נצח ישראל" בפתח תקווה ובראשון לציון. בתום מלחמת העולם הראשונה החל ללמד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב ובירושלים, ואחרי כן – בבתי הספר של הוועד הלאומי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 למד בר-דרומא ארכאולוגיה כללית ומוסלמית, גאולוגיה ופרהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. שני הפרקים הראשונים של ספרו "וזה גבול הארץ" מ-1958 מושתתים על עבודת התזה שלו לתואר מוסמך אוניברסיטה שקיבל ב-1938. בשנים 1939–1942 המשיך בלימודיו בארצות הברית, בדרופסי קולג' שבפילדלפיה וכן באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס. ב-1942 הגיש את העבודה לקבלת תואר דוקטור, שהיוותה תשתית לפרקים ג' וד' בספרו על גבולות הארץ. בשובו ארצה חזר להוראת הגאוגרפיה בבתי הספר בירושלים, והתמסר לכך עד פרישתו לגמלאות.
בר-דרומא כתב מאמרים רבים בחקר ארץ-ישראל וכן פרסם פיליטונים ושירים (בהפועל הצעיר, בהשילוח, ב"אספקלריה" של קדיש סילמן, ועוד). מלבד זאת עסק בתרגום מלועזית לעברית. הוא הקים הוצאת ספרים בשם "באר" (ראשי תיבות של "בנימין אדמונד רוטשילד"), ובאמצעותה הדפיס והפיץ את כתביו, ובהם הסדרה "ספריַת ירוחם – שורה של מונוגרפיות לחקר המקרא והארץ". בר-דרומא היה חבר הוועדה למונחי הגאוגרפיה שליד הוועד הלאומי לא"י בירושלים, והשתתף, כמרצה, בפעולות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
עיקר מעייניו בעבודתו המחקרית, שבה באה לביטוי בקיאות מופלגת במקורות, היו גבולות ארץ-ישראל. בספרו המקיף הראשון – "הנגב" (תרצ"ה–1935) – כלל את חצי האי סיני בתחומי הנגב. על ספרו זה זכה ב-1936 בפרס מוסד ביאליק בתחום המדע המקורי (יחד עם מיכאל אסף). את מחקריו ריכז בחיבורו הגדול, שעליו עמל עשרים שנה – "וזה גבול הארץ" (תשי"ח–1958). ספרו זה, שראה אור בסיוע מוסד הרב קוק, זיכהו ב-1959 בפרס ע"ש הרב עוזיאל (במסגרת פרס ירושלים לספרות תורנית), ושנה לאחר מכן – בפרס עיריית רמת גן לחכמת ישראל.
החוקר גצל קרסל – שחלק על בר-דרומא בסוגיות הנוגעות לזיהוי אתרים וחבלים מקראיים – מסכם במאמר לזכרו, כי בר-דרומא "קינא את קנאת ארץ-ישראל הגדולה והרחבה, דור שלם לפני [תנועת] 'ארץ ישראל השלמה'", וכי הייתה זו בשבילו "שאלת-חיים ממש להגיע 'לדעת איזוהי ומהי הארץ-ארצנו בפי אבותינו וחכמינו ז"ל, ומה דמות היתה לה בעיניהם ובעיני קדמונינו בכלל'".
נישא לחיה בת אליעזר קליר (1895 - 1921). לשניים נולדו יואב, קדיש, רחל (בן-אביר), אליהו ומלכות. בכורם, יואב, נספה ב-1918 בהפגזות הגרמנים על פתח תקווה ובנם קדיש נפטר ב-1933 בתל אביב.
חיים בר-דרומא נפטר בכ"ה בטבת תש"ל ונטמן בהר המנוחות.
הארנה לכדורמים (לונדון)

תיאור המתקן

בניית המתקן התקיימה כשנה בלבד. במהלך המשחקים האולימפיים הכיל 5,000 מקומות ישיבה, והמתקן נהרס לאחר המשחקים האולימפיים. במתקן לא התקיימו כלל תחרויות במסגרת משחקים הפאראלימפיים. חומרי המתקן מוחזרו למקומות חדשים בבריטניה.
אנטרטיינמנט ויקלי

אנטרטיינמנט ויקלי (אנגלית: Entertainment Weekly; לעיתים מקוצר לראשי התיבות: EW) הוא מגזין אמריקאי, היוצא לאור על ידי "טיים" (חלק מתאגיד טיים וורנר), ואשר מסקר נושאי תרבות כגון טלוויזיה, מוזיקה, תיאטראות ברודוויי, ספרים ותרבות פופולרית.
EW הוא מגזין הפונה אל הקהל הרחב, ומתמקד בכתיבה ביקורתית על התקשורת ותעשיית הבידור, בניגוד למגזינים מקבילים, אשר פונים בעיקר אל "הברנז'ה" האמריקאית, או מתמקדים בסיקורם של סלבריטאים.
ג'לי

גֵ'לִי (בעברית: מִקְפָּא או קְרִישׁ) הוא מאכל מתוק במרקם ג'ל, בדרך כלל בטעמי פירות. הג'לי מוכן בדרך כלל על ידי הוספה של ג'לטין או פקטין לנוזלי מאכל, לרוב מיצי פירות.

משמעות המושג

למילה "ג'לי" (jelly) משמעויות שונות באנגלית בריטית ובאנגלית אמריקנית. בבריטניה, "ג'לי" הוא שמו של קינוח מבוסס ג'לטין, המכונה בארה"ב "ג'לו" (jello) או "ג'לטין" (gelatin). בארה"ב, המונח "ג'לי" מתאר כמעט באופן בלעדי ממרח המורכב ממיץ פירות שהתמצק באמצעות פקטין, מוצר המכונה בבריטניה spread או preserves. בכך הופכת המילה "ג'לי" (jelly) לאחת מהמילים הבולטות ביותר המייצגות את ההבדלים הלשוניים בין ארצות הברית ובריטניה.
בדרך כלל, ההבדל בין ג'לי וריבה באנגלית האמריקנית הוא שהריבה מכילה זרעי פרי וחתיכות פרי הנראים לעין, בעוד שהג'לי לא מכיל אותם. ריבה גם בדרך כלל סמיכה יותר וניתנת למריחה בקלות רבה יותר. בתהליך הייצור המסורתי של הג'לי, שמים את מרכיביו בתוך שק: נוזל זורם פנימה, ולא נלחץ פנימה, ונהפך לג'לי שקוף. בניגוד לכך, את הריבה מכינים מפרי שלם ומהנוזל שהנותר לאחר בישולו.

מאכלי ג'לי

"תינוקות ג'לי" (Jelly babies) הן ממתקים עבים דמויי-ג'לטין הנפוצים בבריטניה. סוכריות ג'לי (Jelly beans) הן ממתק נפוץ בארצות הברית ודומות לריבה בטעמן ובהרכב שלהן.
בבריטניה, "גלידה וג'לי" היה בעבר קינוח פופולרי שנאכל לאחר ארוחת הערב, אך מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה בפופולריות הקינוח. בארצות הברית, אכילת ריבה עם קלי שכיחה, וקלי עם ריבה נחשב לאחד מסמלי ארוחת הבוקר האמריקנית.

כימיה

פירות מסוימים מכילים אנזימים שכאשר הם מתערבבים עם תערובת ג'לי, הם שוברים את הג'לטין ובכך הורסים את מבנה הג'לי. פירות אלה הם אננס המכיל את האנזים ברומליאן (bromelain), פפאיה ופאו פאו (pawpaw) המכילים את האנזים פפאין, קיווי המכיל אקטינידין (actinidin) ותאנים המכילות פיסין (ficin).
כדי להכין מפירות אלו מקפא, מבשלים אותם, ובכך הופכים את האנזימים ללא-פעילים.
אוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

אוגוסטה וילהלמינה נולדה ב-14 באפריל 1765 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, לגאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטאדט, ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בתו של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים.
ב-30 בספטמבר 1785 התחתנה אוגוסטה וילהלמינה עם מקסימיליאן יוזף, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, שהיה קצין בצבא הצרפתי והוצב בשטרסבורג. אוגוסטה וילהלמינה אף נפגשה עם מארי אנטואנט, מלכת צרפת, ולאחר מכן התכתבה עמה ממושכות. בשנת 1789 התקומם הרגימנט בפיקודו של בעלה מקסימיליאן יוזף, והזוג ברח לבית הוריה בדרמשטאדט. לאחר מכן התגוררו בני הזוג במנהיים עד לשנת 1794, שאז נאלצו לברוח מביתם כאשר הופגז על ידי הארטילריה הצרפתית.
באפריל 1795 מת גיסה קרל השני אוגוסט, דוכס פפאלץ-צווייבריקן, ובעלה עלה לשלטון במקומו, אולם תוך זמן קצר נכבשה הדוכסות על ידי הצרפתים. ב-30 במרץ 1796 מתה אוגוסטה וילהלמינה ברוהרבאך, כתוצאה מדלקת ריאות, ונקברה באחוזת הוריה בדרמשטאדט.
דן לנדאו

ביוגרפיה

לנדאו הוא בוגר ישיבת הר עציון במסגרתה שירת בחיל השריון כחייל הסדר, בעל תואר במשפטים ומוסמך לעריכת דין. במהלך הכנסת ה-15 שימש כעוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת ראובן ריבלין. לאחר מינויו של ריבלין לשר התקשורת עבר עמו למשרד ושימש ראש מטה השר. מתוקף תפקידו עמד בראש צוות מקצועי שהמליץ להמיר את פעילות משרד התקשורת ברשות עצמאית. אחריותו השוטפת במשרד התקשורת כללה ריכוז הקשר עם הכנסת ומשרדי הממשלה השונים.
לאורך כהונת הכנסת ה-16, בעקבות מינויו של ריבלין ליושב ראש הכנסת, שימש לנדאו ראש לשכת היו"ר. בתקופה זו עמד בראש פרויקט ההקמה של ערוץ הכנסת וליווה את הליך החקיקה הכרוך בהקמתו ומכרז הזכיינות לגוף המשדר. כן הוא ליווה את פעילות מרכז המחקר והמידע של הכנסת בתקופת הקמתו, והציג את עמדת היו"ר בישיבות הוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת. לאחר פיזור הכנסת ה-16 ולקראת התכנסות הכנסת ה-17 החליטו יו"ר הכנסת ומזכיר הכנסת להעסיק את לנדאו דרך חברת מאסטרפלאן לזמן מוגבל בגלל היותו בעל הניסיון היחיד בנושא פרויקט הקמת מרכז מבקרים של הכנסת שהיה אז בעיצומו. מבקר המדינה מתח ביקורת על הסדר העסקה זה ובעקבות זאת ביטל מנכ"ל הכנסת הנכנס את פרויקט מרכז המבקרים וסיים את ההתקשרות עם לנדאו.
בשנים 2006–2009 עסק בעריכת דין באופן פרטי והתמקד בייצוג משפטי בבג"ץ ובפרויקטים בתחום התקשורת. בשנת 2008 הציג מועמדותו לתפקיד יו"ר המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין.
לאחר כינון הכנסת ה-18 ובחירתו מחדש של ריבלין לתפקיד יו"ר הכנסת, באפריל 2009 מונה לנדאו למנכ"ל הכנסת ואושר לתפקיד על ידי ועדת הכספים. בתפקיד מנכ"ל הכנסת שם לנדאו דגש על ניהול המשכן על פי תקנים מקובלים של חברות עסקיות, כולל הכנת תוכניות עבודה שנתיות ורב שנתיות ופרסום מרבי של פעילות הכנסת להגדלת השקיפות. בין השאר שודרג אתר האינטרנט של הכנסת, הוגברו השידורים הישירים ממליאת הכנסת ומוועדות הכנסת באמצעות ערוץ הכנסת והאינטרנט, הוגדל באופן ניכר מערך הדוברות של הכנסת, וכן הורחבו ימי הביקור בכנסת, פותחו סיורים ייחודים ותוכניות חינוכיות לקהלים בכל הגילאים ומותאמים לנושאים שונים ומגוונים, דבר שהביא להכפלת מספר המבקרים בכנסת.
כיום משמש לנדאו סמנכ"ל רגולציה ברכבת ישראל.
לנדאו הוא בנו של דוד לנדאו, נשוי ואב לחמישה.
מיכל ושינסקי

ביוגרפיה

מיכל ושינסקי נולד ב-29 בספטמבר 1904 כמשה וקס (Mosze Waks) למשפחה יהודית פולנית בעיר קובל, עיר מחוז בווהלין (כיום באוקראינה), אשר באותה תקופה השתייכה לאימפריה הרוסית. הוריו, פיוטר וססיליה לבית פלץ, התגוררו ברח' לוצק 26, רחובה הראשי של העיר קובל.
כשגרמניה כבשה במלחמת העולם הראשונה את החלק הזה מאירופה, משה וקס עבר בתחילה לוורשה ומאוחר יותר לברלין. בעודו גבר צעיר, עבד כעוזר במאי לבמאי פרידריך וילהלם מורנאו. עם שובו לפולין שינה את שמו למיכל ושינסקי, ונטבל לנצרות הקתולית.
בשנות ה-30 הפך ושינסקי לבמאי הסרטים הפורה ביותר בפולין: הוא ביים 37 מתוך 147 הסרטים שנעשו בפולין באותו עשור. לצד הסרטים הפופולריים בפולנית, אותם ביים לקהל הרחב, הוא ביים גם סרט חשוב ביידיש: "הדיבוק", הנחשב כיום לאבן דרך בקולנוע היידי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בזמן הפלישה הגרמנית למערב פולין, והפלישה למזרח פולין על ידי הרוסים, ושינסקי נמלט מוורשה המופצצת לביאליסטוק. עיר זו נכבשה על ידי הגרמנים בספטמבר 1939 והועברה כעבור שבועות ספורים לברית המועצות, תחת תנאי הסכם מולוטוב-ריבנטרופ. ושינסקי החל קריירה חדשה כבמאי תיאטרון, בתחילה בביאליסטוק ומאוחר יותר במוסקבה.
בקיץ 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית-המועצות, הצטרף ושינסקי לצבא הפולני שאורגן מחדש על ידי הגנרל ולדיסלב אנדרס (שהיה מנאמני הממשלה הפולנית הגולה בלונדון). בסופו של דבר הועבר לפרס (איראן), ומאוחר יותר, כחייל בגיס השני של הצבא הפולני, הוצב במצרים ובאיטליה. כחלק מיחידת הסרטים של הצבא צילם יומן תעמולה על הקרב על מונטה קאסינו, בו היה לפולנים תפקיד מרכזי. עם תום המלחמה נשאר באיטליה, והפיק שלושה סרטים באיטלקית.
מאוחר יותר עבד כמפיק עבור האולפנים האמריקניים הגדולים באיטליה ובעיקר בספרד; הוא הופיע בכתוביות כמייקל ושינסקי. בין הסרטים עליהם עבד: "האמריקני השקט" (1958) (מפיק שותף), "אל סיד" (1961), ו"נפילת האימפריה הרומית" (1964) (מפיק בכיר ומפיק שותף). עבד עם סופיה לורן, אורסון וולס וסמואל ברונסטין.
הוא ביים למעלה מחמישים ושניים סרטים (1929–1948), והפיק עוד שישה (1964- 1956), כתב תסריטים, שיחק בשני סרטים, ושימש בתפקידים נוספים הקשורים לקולנוע ולטלוויזיה.
ושינסקי נפטר מהתקף לב ב-20 בפברואר 1965 במדריד, ונקבר בטקס הלוויה קתולי ברומא.
פרו-אנה

פרו-אנה (באנגלית: Pro-ana, לעיתים מכונה אנה), הוא מונח המתייחס לעידוד הפרעת האכילה אנורקסיה נרבוזה בקרב הסובלים מההפרעה. לעיתים המצדדים ברעיון מתייחסים אל האנורקסיה עצמה בהאנשה וחיבה כאל בחורה בשם "אנה" (קיצור של "אנורקסיה"). באופן דומה עבור בולמיה נרבוזה קיימת תופעה בשם "פרו-מיה".
ארגוני פרו-אנה שונים במידה רבה זה מזה בעמדתם ביחס להפרעה. רוב הארגונים טוענים כי הם קמו כדי לספק סביבה לא שיפוטית לאנורקסים; מקום בו יוכלו לשוחח על ההפרעה, ולתמוך באחרים הבוחרים להיכנס לתהליך החלמה. ארגונים אחרים מכחישים כי אנורקסיה נרבוזה היא הפרעה נפשית וטוענים כי מדובר בבחירה, אשר על הרפואה והמשפחה לכבד אותה, כבחירה בסגנון חיים.

השפעה

אתרי פרו-אנה מתפשטים ברחבי האינטרנט במהירות בשנים האחרונות. במחקר נמצא גידול של 470% באתרי הפרו-אנה והפרו-מיה בין השנים 2006-2007.
ב-2009 במחקר שנערך בקרב 711 תלמידים פלמים בגילאים 13-17, דיווחו 12.6% מהבנות ו-5.9% מהבנים כי ביקרו באתרי פרו-אנה לפחות פעם אחת. במחקר אחר שנערך ב-2009 בקרב 1000 בנות בגילאים 6-15, אחת מכל שלוש דיווחה שחיפשה באינטרנט טיפים לדיאטה, ואחת מכל חמש דיווחה על קשר עם אנשים אחרים ברשתות חברתיות או בצ'טים על מנת לקבל טיפים לדיאטה.
רבים מהמבקרים באתרי פרו-אנה כהם אנשים שכבר מאובחנים עם הפרעת אכילה; במחקר שבוצע ב-2006 בקרב אנשים עם הפרעות אכילה נמצא כי 35.5% מהם ביקרו באתרי פרו-אנה, ו-96% מתוכם למדו טכניקות חדשות לירידה במשקל או להקאה באמצעות אתרים אלה (לעומת 46.6% מהמבקרים באתרים המכוונים לשיקום הסובלים מהפרעות אכילה). במחקרים נמצא כי מתבגרות שהתבקשו לבקר באתר פרו-אנה נטו להערכה עצמית נמוכה יותר ממתבגרות שביקרו באתר אופנה. עם זאת, במחקר שנערך ב-2007 בקרב 1575 צעירות לא נמצאו הבדלים בין צעירות שצפו בעבר באתרי פרו-אנה לצעירות שצפו באתרי שיקום להפרעות אכילה, בפרמטרים כגון מסת גוף, דימוי גוף, שביעות רצון מהמראה החיצוני, רמה ההפרעה, והגבלות תזונתיות; אך צעירות שצפו באתרי פרו-אנה היו מועדות יותר לשביעות רצון נמוכה מגופן יחסית לקבוצת הביקורת (שלא צפתה בשני סוגי האתרים).

מחלוקת וביקורת

רבים מהמומחים בתחום הרפואה וכן חלק מהלוקים באנורקסיה, מביעים התנגדות רבה לאתרי פרו-אנה, על כך שהם מציגים את המחלה החמורה באור חיובי. הנושא החל למשוך עניין בקרב התקשורת בארצות הברית בעיקר לאחר שידורו של פרק בתוכניתה של אופרה ווינפרי ב-2001, שעסק באתרים אלו. בעקבות הלחץ הציבורי וארגונים המקדמים שיקום מההפרעה, סגרו יאהו ו-Geocities את אתרי הפרו-אנה שהיו מנוהלים בשרתים שלהם. מאז אתרי פרו אנה מתאמצים להסוות את עצמם, למשל הם מציגים את האתרים כתומכים בשיקום מההפרעה, או עורכים ראיונות למשתתפים בפורום כדי לסנן את אלו שאינם לוקים בהפרעת אכילה.
ארגונים רבים פרסמו אזהרות לגבי אתרי פרו-אנה והשפעותיהם, בהם הארגון הלאומי האמריקני להפרעות אכילה (National Association of Anorexia Nervosa and Associated Disorders - ANAD), האקדמיה להפרעות האכילה (Academy for Eating Disorders - AED), הארגון הבריטי להפרעות אכילה (b-eat - Eating Disorders Association of the UK), ועוד.
חושי הארכי

חוּשַׁי הָאֲרְכִּי, דמות מקראית הנזכרת בספרי שמואל ודברי הימים, רֵעֶה (כלומר חברו ויועצו של) המלך דוד. מוצאו המשוער ממשפחת הארכי, שהיו מתושבי הארץ הקדומים, בגבול בנימין ואפרים, קודם לכניסת בני ישראל לארץ.

מרד אבשלום

חושי נזכר בסיפור מרד אבשלום בספר שמואל ב', פרק ט"ו וכן ברשימת פקידי דוד (דברי הימים א', כ"ז) בסמוך לשמו של אחיתופל הגילוני, רשימה המשקפת את המצב האדמיניסטרטיבי בממלכה ערב המרד. לעומת אחיתופל שהיה שותף לקשר כנגד דוד, הפגין חושי נאמנות גמורה לדוד ואף ביקש להצטרף למלך הבורח מירושלים. עם זאת, המלך חשש שחושי יהיה עליו למשא (ייתכן ובשל היותו זקן) וביקש ממנו לשוב אל העיר ולחבור אל אבשלום כדי שישמש כמרגל וכך יוכל לדווח על המתרחש ויסייע בסיכול המרד. חושי עושה כמצוות מלכו, מגיע אל אבשלום וקורא "יְחִי הַמֶּלֶךְ יְחִי הַמֶּלֶךְ!". אבשלום, התמה על בגידתו לכאורה של ידיד אביו, שואל את חושי: "זֶה חַסְדְּךָ אֶת-רֵעֶךָ; לָמָּה לֹא-הָלַכְתָּ, אֶת-רֵעֶךָ?" אך חושי מרגיעו באומרו שהעביר את תמיכתו אל אבשלום כיון שהעם תומך בו, ומבטיח לו את נאמנותו.
חושי סיכל את עצת אחיתופל הטובה, לתקוף את מחנה דוד הנמלט מוקדם ככל האפשר, בהזהירו את אבשלום מפני פזיזות. בתשובה לפניית אבשלום, לאחר ששמע את עצת אחיתופל, הדגיש חושי הארכי שהעצה שיעץ אחיתופל אינה טובה "בַּפַּעַם הַזֹּאת". דברי חושי נחלקים לשניים: הוא מסביר מדוע לדעתו טעה אחיתופל הפעם, ומציע הצעה משלו כיצד להתמודד עם דוד ואנשיו. גם חושי מדגיש כי הציר המרכזי לניצחון הוא המומנטום, אך בניגוד לעצת אחיתופל לנצל את המומנטום מיידית ולהכריע את המערכה, טען חושי שהמומנטום יטה לטובת אבשלום במהלך קרב גדול ומכריע. לדברי חושי, אם יצאו אבשלום וצבאו מיד לקראת דוד הם יפעלו מבלי שגורם הפתעה יהי לצידם ויסכנו את הישגיהם השבריריים. במקום זה חושי הציע לאסוף צבא ענק מכל אנשי ישראל, ולזכות בניצחון מכריע. בדבריו נזהר חושי להזכיר את אבשלום כמי שעומד בראש הפירמידה וכמי שכל פעולה נסבה סביבו, עם זאת, כשחושי עבר לתאר את הגורל הצפוי לדוד, הוא מקפיד לדבר עליו בגוף שלישי ונמנע מאזכור שמו. דברי חושי לאבשלום עמוסים בדימויים ציוריים שיצרו ערפול ומאידך שבו את לבו של אבשלום, ומעל לכל נמנע חושי מלהתייחס לעצמו ובכך האדיר את דמותו של אבשלום. מטרתו האמיתית של חושי הייתה להרוויח זמן בתקווה שהמרד ידעך ודוד המלך ייהנה מפסק זמן להתארגנות. בסיכומו של דבר בחר אבשלום לנהוג על פי עצת חושי אך המספר המקראי מציין כי החלטתו של אבשלום לא נבעה מתהליך "אנושי" בו מעורבת חכמת חושי ומחשבת אבשלום בלבד, אלא הייתה כאן מעורבות אלוהית ישירה. 
קבלת עצתו של חושי על ידי אבשלום סיפקה זמן יקר למחנה דוד לארגן את ההתנגדות לאבשלום (תוך שחושי מעדכן גם את דוד בדבר הצפוי), ולמעשה, עצתו של חושי היא שהכשילה את מרד אבשלום והצילה את דוד.
בספר הברית השלם נכתב בשם חז"ל  שחושי גוי היה.

השם חושי

השם חושי נזכר גם כשם אביו של בענא, אחד מנציבי שלמה המלך, ויש לשער שהמדובר באותו האיש. באשר למקור השם "חושי", ההשערות במחקר הן כי מדובר בצורה מקוצרת של שם אחר, ככל הנראה שם כדוגמת "אחישי" או "אחושי" (כמבנה השם המקראי "אבישי").
ג'ון ליפסקי

ג'ון פיליפ ליפסקי (באנגלית: John Phillip Lipsky; נולד ב-19 בפברואר 1947) הוא כלכלן אמריקאי ממוצא יהודי, מ"מ יו"ר קרן המטבע הבינלאומית לשעבר.

ביוגרפיה

ליפסקי גדל באיווה. סבו, הנרי סמולקוף, היה מהגר מרוסיה שפתח חנות רהיטים באי מאייס בשנת 1890. ליפסקי היה הילד האמצעי מתוך שלשה ילדים שנולדו לאבוט ליפסקי, עורכת דין, וג'ואן ליפסקי, נשיא בחברת הרהיטים סמולקופ'ס.
ליפסקי הוא בוגר אוניברסיטת ווסליין, ובנוסף רכש תואר שני ושלישי בכלכלה באוניברסיטת סטנפורד. לאחר שסיים את חוק לימודיו עבד במשך 10 שנים בקרן המטבע הבינלאומית (IMF). לאחר מכן עבד כבנקאי השקעות בבית ההשקעות סלומון ברדרס. בשנת 1998 עבר לג'יי פי מורגן צ'ייס, ובהמשך עבד בבנק מנהטן צ'ייס.
ליפסקי כיהן כסגן ראש קרן המטבע הבינלאומית מאז ספטמבר 2006. במאי 2011 מונה לממלא מקום ראש הקרן לאחר מעצרו של דומיניק סטראוס-קאהן, וכיהן בתפקיד עד לחודש יוני אותה שנה.
נשוי לז'וז'אנה קאראס (Zsuzsanna Karasz, ילידת הונגריה).
אברהם אביגדור

אברהם אביגדור (Abraham Bonet ben Meshullam; נולד ב-1350) היה פילוסוף ומקובל, רופא ומתרגם, בן יהדות פרובאנס במאה ה-14.

קורות חיים

אברהם אביגדור נולד בפרובאנס שבצרפת, כנראה בעיר ארל. את חייו הקדיש ללימודי רפואה ופילוסופיה, כשהוא מתרגם לעברית עם תוספות משלו כמה מהקלאסיקות הגדולות בתחומים אלו.
בנו שלמה המשיך את דרכו כמתרגם, ובשנת 1399, בהיותו בן 15 בלבד, סייע לו אביו לתרגם את עבודתו של ארנלדוס דה וילה נובה  "De Judiciis Astronomiæ" (בתרגום חופשי: חוקי האסטרונומיה) מלטינית לעברית, תחת השם "פנים במשפט".
ארקול פלוראנס

חייו

פלוראנס הגיע לברזיל עם הנטורליסט הגרמני ברון גיאורג פון לנסדורף (Georg von Lansdorff 1774-1852) כדי לתעד את אנשי האזור ואת סביבתם הטבעית. בתום עבודת משלחת הסיור התיישב במקום נידח בפרובינציה של סאו פאולו, שם צייר פורטרטים ונופים. בשנת 1830, בעת שניסה להוציא לאור ספר על צלילי חיות, התייאש מהיעדרן של חנויות דפוס במרחק סביר, והמציא שיטות דפוס עצמאיות, אותן כינה poligraphie (כתיבה מרובה). זמן קצר לאחר מכן הגה פלוראנס את המצאת הצילום, לאחר שהבחין בכך שוודים מסוימים דוהים בעת שהם נחשפים לאור. בסיועם של רוקחים מקומיים, ערך פלוראנס ניסויים עם קמרה אובסקורה, במטרה לראות אם יצליח לקבע את הדימויים שנוצרים בגבה. לאחר שנכשל בניסויים אלו, פנה פלוראנס לבחון את הפוטנציאל של לוחות דפוס מזכוכית שצופו בתערובת של גומי ערבי ופיח. הוא צייר עיצובים על גבי הזכוכית ואז הניח אותה על נייר שהפך לרגיש לאור לאחר שצופה בכסף כלורי. הנייר התכהה בעת שנחשף לאור. את רגישות הנייר לאור ניתן היה לעצור בעזרת תמיסת אמוניה.
בשנת 1832 החל פלוראנס להשתמש בשם Photographie, רישום-אור, עבור הטכניקה שפיתח, זאת שנים לפני שהשם הפך לכינוי המקובל של התהליך. כששיטת הצילום של לואי ז'אק מנדה דאגר פורסמה ב-1839, הבין פלוראנס ששיטתו מוצלחת פחות והצהיר כי: "לא אריב עם איש על המצאתו... משום ששני אנשים יכולים לחשוב על אותו רעיון".
Pocophone F1

חומרה

הפוקופון F1 משתמש בערכת השבבים Snapdragon 845. בגרפיקה משולב במכשיר אדרנו 630. מסך המכשיר בגודל 6.18 אינץ'.

מצלמה

לטלפון יש מצלמות אחוריות כפולות המבוססות על EXMOR RS מתוצרת סמסונג. בחזית, כולל המכשיר מצלמה באיכות של 20 מגה פיקסל עם צמצם 2.0/f.

זיכרון

הפוקופון F1 מיוצר עם זיכרון RAM של 6 ג'יגה בייט, ועם אחסון של 64–128 ג'יגה. בשני המקרים קיימת אפשרות להרחיב את הזיכרון של המכשיר ל-256 ג'יגה בייט.

תוכנה

פוקופון F1 משתמש במערכת ההפעלה MIUI המפותחת על ידי שיאומי. כמו כן המכשיר מבוסס על מערכת ההפעלה אנדרואיד 9.

סוללה

המכשיר מיוצר עם סוללת ליתיום של 4,000 מיליאמפר. הסוללה מדגם Quick Charge 3.0 פותחה על ידי חברת קוואלקום. על פי בדיקה שנערכה, הסוללה מספיקה ל-94 שעות.

מכירות

מאז הוכרז המכשיר באוגוסט 2018, הוא הפך לרב מכר עם 700 אלף יחידות שנמכרו עד דצמבר.

ביקורות

פוקופון F1 זכה לביקורות אוהדות למדי. פעמים רבות כונה המכשיר כ"מכשיר דגל במחיר מציאה". חוזקות בולטות של פוקופון הן במצלמה ובסוללה.
ווריקשייר

היסטוריה

האזכור ההיסטורי הראשון של ווריקשייר הוא במאה ה-11, כאזור בממלכת מרסיה. השם ווריקשייר הוא צירוף של ווריק ושייר, כאשר שייר הוא סיומת נפוצה באנגלית שמשמעה מחוז כלומר מחוז ווריק (על שם העיר ווריק), שם העיר ווריק משמעו "יישוב ליד הוויר" כאשר וויר הואו סוג של סכר נמוך. במהלך המהפכה התעשייתית במאות ה-18 וה-19, המחוז כלל בתוכו את ערי התעשייה קובנטרי וברמינגהם, מכרות פחם מהגדולים במדינה בצפון המחוז, בנוסף לנתיבי תחבורה חשובים כמו תעלת אוקספורד, מה שהפך את המחוז למתועשים ביותר בממלכה. בשנת 1974 הערים ברמינגהם וקובנטרי הוצאו מהמחוז יחד עם הסביבה שלהם ויצרו את מחוז וסט מידלנדס.
מהאנשים הידועים שהגיעו ממחוז זה, כנראה הידוע ביותר הוא ויליאם שייקספיר שגדל בסטרטפורד על האייבן. עיר מוכרת במחוז היא רגבי, בה נוסד משחק הרגבי.