google/wiki40b huggingface dataset:
קומסומול

הקומסומול (ברוסית: Комсомол, ראשי תיבות של "קומוניסטיצ'סקיי סויוז מולודיוז'י", איחוד הנוער הקומוניסטי) היה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

היסטוריה

הקומסומול נוסד ב-29 באוקטובר 1918 ומשנת 1922 שמו המלא והרשמי היה "וססויוזני לנינסקי קומוניסטיצ'סקי סויוז מולודיוז'י" (איחוד הנוער הקומוניסטי הלניניסטי של ברית המועצות, (Всесоюзный Ленинский Коммунистический Союз Молодёжи (ВЛКСМ)
להאזנה לחצו כאן. בשנת 1977 היו בארגון מעל 36 מיליון חברים.
הקומסומול היה מסגרת הנוער של המפלגה הקומוניסטית ונועד לצעירים מגיל 14 ועד 28, כאשר לעיתים נדירות היו בכירים בארגון בגיל מבוגר יותר. ילדים צעירים יכלו להצטרף לפיונירים. כגוף פוליטי הייתה לקומסומול השפעה מועטה על המפלגה הקומוניסטית והמשטר בברית המועצות, אך הוא מילא חלק חשוב ביותר בלימוד ערכי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לנוער וכמסגרת ראשונית לשילובם בחיים הפוליטיים. עם זאת, היה הארגון מקור של כוח עבודה ומאגר פעילים נייד. חברי קומסומול פעילים במיוחד זכו להעדפה וקידום בשורות המפלגה, יורי אנדרופוב למשל, עלה לגדולה פוליטית גם בעקבות פעילותו הנמרצת בקומסומול באזור קרליה.
בשיא כוחו, בשנות השבעים, מנה הקומסומול עשרות מיליוני חברים. כשני שלישים מהרוסים הבוגרים כיום היו חברי קומסומול בעברם.]
רפורמות הפרסטרויקה והגלסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב חשפו כי הקומסומול איבד את הרלוונטיות שלו לנוער בברית המועצות. מנהיגותו לא סחפה אחריה את הנוער והייתה נגועה בסיאוב ובירוקרטיה. בקונגרס העשרים של הקומסומול נעשו שינויים רדיקליים בו על מנת להתאימו לרוח התקופה, אך היה זה כבר מאוחר מדי, שכן פיצול, איבוד עניין וצורך ואי בהירות בקשר למטרות הארגון הביאו עליו את הקץ.
בתחילת הפרסטרויקה החלה הפרטה זהירה, ובמהלכה פעילי קומסומול נהנו לעיתים מהעדפה, על מנת לערב יותר את הצעירים בהנהגה העסקית. מנהיגי קומסומול רבים אויישו לתפקידים בוועדות אנטי-מונופול אזוריות ומדינתיות, ופעילי קומסומול זכו כתוצאה מכך לקפיצה בסולם העסקים. מיכאיל חודורקובסקי נחשב לדוגמה בולטת לאנשי עסקים אלו.
מיכאל פוסטן

ביוגרפיה

פוסטן נולד בטיגינה בבסרביה, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, לאב יהודי ליטאי ואם המושרשת בתרבות הרוסית מבריטניה. החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג אבל בגלל מלחמת העולם הראשונה הוא נאלץ לעזוב ועבר ללמוד באוניברסיטה באודסה כלכלה ומשפטים. באודסה. היה ממייסדי תנועת צעירי ציון הלא סוציאליסטים ופעיל בהחבר. בשנת 1917 גויס לצבא ועם פרישת רוסיה מהמלחמה הוא עבר ללמוד באוניברסיטת קייב. בראשית 1920 הוא שב לבסרביה והיה לפעיל ציוני ותוך חודשים מעטים היה לאישיות מרכזית בתנועה הציונית בבסרביה. 
נשלח לקישינב לייסד בה את העיתון הציוני דער איד. והזמין את מיכאל לנדאו לבוא איתו וביחד הם יסדו את העיתון. 
בסתיו 1920 הוא נשלח ללונדון להשתתף ב"ועידה השנתית" של ההסתדרות הציונית העולמית. לאחר הוועידה הוא החליט להשאר ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בה החל בלימודי תואר ראשון בשנת 1921. כדי להתפרנס בתקופת הלימודים הוא עבד בלילות בבית דפוס. בנוסף, הוא שיתף פעולה עם העיתון אונזער טריבונע של מאיר גרוסמן וזאב ז'בוטינסקי, דבר שהביא לריחוק בינו ובין חבריו מהעבר שהיו ממתנגדי ז'בוטינסקי.
לאחר קבלת תואר הראשון, המשיך לתואר שני בהנחיית איילין פאואר, ולאחר מכן היה לעוזר מחקר שלה והם נישאו. בעקבות פאואר הוא התמקד בהיסטוריה הכלכלית של ימי הביניים. בשנים 1927 הוא היה מרצה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ואז עבר להרצות בבית הספר לכלכלה. 
בשנת 1934 החל לערוך את כתב העת Economic History Review תפקיד בו החזיק עד 1960. ב-1935 הוא עבר לקיימברידג', ובשנת 1938 הוא קיבל את הקתדרה להיסטוריה כלכלית בקיימברידג'. 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה לראש המחלקה הרוסית במשרד הלוחמה הכלכלית, והוא נשלח לשגרירות בריטניה במוסקבה. אולם בהגיעו ליוון בדרכו למוסקבה נודע לו שברית המועצות סירבה לתת לו ויזה, ככל הנראה בגלל איבתו הגלויה לקומוניזם. בשובו ללונדון הוא הוזמן על ידי ויליאם קיית' הנקוק לכתוב את ההיסטוריה של הייצור המלחמתי, עבור סדרה של היסטוריה כלכלית שהכין. 
עם השנים, פוסטן התרחק מכל פעילות ציונית, אך היה תורם לקרן היסוד. הוא נשא דוכסית אנגליה לא יהודיה אחרי מותה של פאואר וממנה נולדו לו שני בנים.
טענה מרכזית במחקריו ההיסטוריים של פוסטן, הייתה שלפני תקופת המוות השחור, גידול האוכלוסייה בבריטניה מהער ואמצעי המחייה לא הספיקו לספק מקורות מחייה לאוכלוסייה. לטענתו, בהתאם למשנתו של תומאס מלתוס, המוות השחור אפשר לאוכלוסייה שהצטמצמה תנאי מחיה מספקים.
עלטה

עלילה

נימר הוא צעיר פלסטיני (ניקולאס יעקוב), בן מסור וסטודנט מצטיין לפסיכולוגיה הגר ברמאללה וחולם על לימודים בחו"ל וחיים טובים יותר. בלילה גורלי אחד הוא פוגש ברועי (מיכאל אלוני), עו"ד ישראלי, והשניים מתאהבים. ככל שמערכת היחסים ביניהם מתהדקת, נימר נאלץ להתמודד עם מציאות קשה של חברה פלסטינית שמוקיעה אותו בשל זהותו המינית מכאן (והוקעתו על ידי משפחתו שבה אחיו פעיל מבחינה פוליטית), וחברה ישראלית שאינה מקבלת אותו בשל זהותו הלאומית הפלסטינית מאידך. בלילות העלטה הוא חומק אל מעבר לגדר ההפרדה אל תל אביב הנתפשת בתור העיר הזוהרת והחופשית שמעבר לגדר, אלא שהליברליות של העיר הזאת נגמרת מהרגע שזהותו הלאומית הופכת לבעיה; כאשר חבר קרוב שלו נתפס בתל אביב כשוהה בלתי חוקי, נשלח בחזרה לשטחים ושם נרצח באכזריות, נימר נשאב אל תוך מערבולת של אירועים שתעמת אותו מחדש עם מציאות חייו הכפולה - וכעת, ייאלץ לבחור בין החיים שתמיד חשב שחפץ בהם, ולבין אהבתו הגדולה לרועי.

הפצה ושיווק

הסרט נמכר להפצה ביותר מעשרים מדינות ברחבי תבל ובכך הוא הסרט הישראלי הנמכר ביותר בעולם בשנת 2012.

הוא נמכר להפצה במדינות: צרפת, גרמניה, בלגיה, הולנד, אנגליה, אירלנד, לוקסמבורג, הולנד, שווייץ, אוסטריה, ארצות הברית, קנדה, ארגנטינה, מקסיקו, ברזיל, אורוגוואי, צ'ילה ושבע מדינות במזרח אירופה (הפצה במזרח אירופה דרך רשת HBO).
השתתף בפסטיבל טורונטו, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, פסטיבל הסרטים של שיקגו, פסטיבלים בהמבורג, סלוניקי וריו דה ז'ניירו. הסרט יצא לבתי הקולנוע בישראל בפברואר 2012. הוקרן במערב אירופה בראשית אביב 2013 ובצפון אמריקה בסוף קיץ 2013.
נכון להיום, הסרט לא הופץ במדיה ביתית, אך זמין לצפייה בשירותי VOD שונים.
הפייטן

רקע

בערוץ 20 שהוא ערוץ מורשת, החליטו לבסס תוכנית מציאות מוזיקלית המיועדת לפייטני בית הכנסת ושירת הפיוטים בלבד. לשירה זו יש מאפיינים בפני עצמה.
את התוכנית הגה ויצר עודד מנשה ששימש אף כמנחה התוכנית.

עונה ראשונה

32 מתמודדים התמודדו על התואר הפייטן של המדינה, בשיטת הדו-קרב, מול השופטים. כשתוכניות רבע הגמר, חצי הגמר והגמר היו מול קהל רב.
לגמר עלו ארבעה מתמודדים: למקום השלישי והרביעי הגיעו אחיעד חודפי ואופיר סולמון, למקום השני הגיע גיל ישראלוב, ולמקום הראשון הגיע המנצח שזכה בתואר "הפייטן של המדינה" - אליה והב.
התוכנית זכתה לרייטניג גבוה יחסית ושודרה גם באתרים; ynet, ערוץ 7. באתרי החדשות זכתה התוכנית לביקורות חיוביות.] קובי אפללו אמר בראיון עיתונאי שהוא הרגיש כמו שיר שעלה לגל"צ, כל מקום שאליו בא דיברו איתו על התוכנית.]
קפיבארה

מאפיינים

לקפיבארה גוף כבד, צבע גופה צהוב-חום עם אדמדם, והיא חסרת זנב. גולגולתה שטוחה כשבחלקה העליון נמצאת מערכת החישה, והיא דומה במבנה הכללי שלה לגולגולת ההיפופוטם.
מכרסמים אלה הם קרובי משפחה רחוקים של השרקן ושל הדרבנים, וחיים רק באמריקה הדרומית. הם חיים בקרבה למים ומחפשים בהם צמחי מים או עשבים והם מיטיבים לשחות ואף לצלול. הם ניזונים גם כן משורשים אותם הם אוכלים בעזרת תחיבת חוטמם לקרקע.
הקפיבארות פעילות בשעות הלילה או בין הערביים בעיקר והם חיות בקבוצות משפחתיות בני 20-10 פריטים.
היריון נקבת הקפיבארה נמשכת ארבעה חודשים, שבסופם נולדים 2 עד 8 גורים. תוחלת חייהם 10-8 שנים.
האויבים העיקריים של הקפיארה הם הקיימנים והיגוארים, מהם הוא מתגונן בהתחבאות בסבך הצמחייה. בעת שהוא חש בסכנה, הוא נמלט תוך השמעת צווחה. כאמצעי התגוננות הוא משתמש בשיניו החדות.
בשל התרבותם המהירה, מותרים הקפיבארות בציד במדינות תפוצתם. הם ניצודים כדי להשתמש בפרוותם היקרה ולשם אכילתם.
קארן פירס

השכלה

פירס התחנכה בבית הספר התיכון לבנות של פנוורת'ם, לנקשייר. יש לה תואר ראשון ושני באנגלית מגירטון קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. ב-2012 היא סיימה תואר שני באסטרטגיה ודיפלומטיה בינלאומית בבית הספר לכלכלה של לונדון.

קריירה

פירס הצטרפה למשרד החוץ וחבר העמים (FCO) ב-1981. לאחר תקופת הכשרה ביפנית, ב-1984 היא הוצבה בטוקיו כמזכירה שלישית. ב-1987, היא חזרה ללונדון והצטרפה למחלקת מדיניות הביטחון של המשרד. בשנים 1992 עד 1995, היא שימשה כמזכירה פרטית לשגריר בוושינגטון די.סי. היא מילאה תפקידים שונים בשנים 1996 עד 2000, ובהם - ראש צוות אוקראינה, בלרוס ומולדובה (1996-1997), סגנית ראש מחלקת מזרח חבל הבלקן (1997-1999) וראש חדר החדשות של ה-FCO (בשנים 1999-2000).
בשנים 2006 עד 2009, פירס כיהנה כסגנית שגריר הממלכה המאוחדת לאומות המאוחדות. במסגרת תפקיד זה, היא פעלה כנשיאת מועצת הביטחון של האו"ם באפריל 2007 ובמאי 2008. בשנים 2009 עד 2012 היא הייתה ראש תחום דרום אסיה ואפגניסטן ב-FCO ופעלה כנציגה המיוחדת של הממלכה המאוחדת לאפגניסטן ופקיסטן מיוני 2010 עד יוני 2011.
בשנים 2012 עד 2015, היא שימשה כשגרירת הממלכה המאוחדת לאו"ם בז'נבה, ובנוסף לארגונים בינלאומיים אחרים בז'נבה, וביניהם לארגון הסחר העולמי. ממאי 2015 עד פברואר 2016, היא שימשה כשגרירת הממלכה המאוחדת לאפגניסטן. עד תחילת 2018, היא כיהנה כמנכ"לית ה-FCO.
במרץ 2018, פירס מונתה לשגרירת הממלכה המאוחדת לאומות המאוחדות. היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
לכבוד יום הולדתה, ב-2018 היא התמנתה ל"גברת מפקדת" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.

חיים אישיים

פירס נשואה לצ'ארלס רוקסבורו, בכיר בשירות המדינה ולהם שני בנים.
קלמנט אדר

ביוגרפיה

קלמנט אדר היה מהנדס צרפתי הידוע בעיקר בעבודתו החלוצית בתעופה. בזמנו למד הנדסת חשמל והפך למהנדס חשמל ומכניקה.
בשנת 1878 אדר שיפר את הטלפון שהומצא על ידי אלכסנדר גרהם בל, ובשנת 1880 הקים את רשת הטלפונים בפאריס. בשנת 1881 הוא המציא את הסטריאופון- מערכת שידור בה המאזינים קיבלו ערוץ נפרד לכל אוזן, מצב שאיפשר תפיסה סטריאופונית של השחקנים על הסט.
בעזרת מסקנות מחקריו של לואי מוילארד על בריחת הציפורים, הוא בנה את האביון (מכונת הטיס) הראשון שלו בשנת 1886, וקרא לו "האול" (Éole), כלי הטיס עוצב בדמוי עטלף, והונע על ידי מנוע קיטור קל, משקל המנוע לא עלה על 7 פאונד לכל כוח סוס וניתן היה לנהוג בו באמצעות מדחף בעל 4 להבות .
בתאריך 9 באוקטובר 1890 אדר ניסה להטיס את "האול". היסטוריונים של תעופה מעניקים קרדיט למאמץ זה כטיסה ממונעת ובלתי מבוקרת באפקט הקרקע, כ־50 מ (160 רגל) בגובה של כ 20 ס"מ (8 אינץ').
באוגוסט 1892 בנה אביון נוסף וטען כי הוא טס עמו למרחק של 100 מטר (330 רגל) בסאטוריה ליד פאריס.
קלמנט פיתח ובנה אביון שלישי, גם הוא דמה לעטלף ענקי האביון היה עשוי פשתן ועץ, בעל מוטת כנפיים באורך 15 מ'(48 רגל), מצויד בשני טרקטורים עם להב ומדחפים, כל אחד מהם הופעל על ידי מנוע קיטור של 30 כ"ס (כוח סוס). בתאריך 12 באוקטובר 1897 ביצע אדר ניסויי מוניות וכעבור יומיים ניסה טיסה. לאחר ריצה קצרה נתפסה המכונה על ידי משב רוח, חצתה את המסילה ונעצרה בשל תוצאת טיסה זו, הצבא הצרפתי הסיר את המימון שלו, אבל שמר את התוצאות בסוד.

על הספר

בשנת 1909 פרסם קלמנט את הספר L'Aviation Militaire (תעופה צבאית). הספר עוסק באווירונאוטיקה ובצבא.
בספר מפתח קלמנט את רעיונותיו על הארגון התאורטי של חיל האוויר. לפעמים הרעיונות שלו מושפעים על ידי אירועים היסטוריים, - בספר הוא מדגיש את החשיבות העתידית של מטוסים צבאיים. הרעיונות שלו פורסמו תחת הכותרת "לחימה צבאית".

קישורם חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא קלמנט אדר בוויקישיתוף
אריאן, נסיכת הולנד

חיים

הנסיכה אריאן נולדה ב-10 באפריל 2007 בשעה 15.45 (שעון מקומי), בבית החולים ברונובו שבהאג, הולנד. בבית חולים זה נולדו גם שתי אחיותיה. ראש ממשלת הולנד יאן פיטר בלקנאנדה בירך את הלידה, ולמחרת הופיע אביה בטלוויזיה ההולנדית אוחז את התינוקת. אביה רשם את לידתה ב-13 באפריל בבניין העירייה הישן בהאג. הנסיכה אריאן היא בת של וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ומקסימה, מלכת הולנד. מצד אביה היא נצר לשושלת אורנג'-נסאו ונכדה לביאטריקס, מלכת הולנד. מוצאה של אמה הוא מארגנטינה. ב-20 באוקטובר הוטבלה לנצרות בכנסייה בהאג, תוך שימוש במי נהר הירדן מארץ ישראל. בין סנדקיה נמנה גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג. זמן קצר לאחר לידתה היא אושפזה בגלל דלקת ריאות, ושוחררה כעבור כמה ימים.
אריאן היא בתם השלישית של המלך והמלכה. יש לה שתי אחיות גדולות: קתרינה אמליה ואלכסיה. קתרינה אמליה היא יורשת הכתר הנוכחית. אריאן מתגוררת בטירה מלכותית הממוקמת בעיירה במערב הולנד ביחד עם הוריה ואחיותיה. הנסיכה דוברת הולנדית, אנגלית וקצת ספרדית. היא מתעניינת בנגינה בפסנתר, בלט, שחייה וג'ודו.

שם

הוריה רצו שכל בנותיהם יקראו בשמות המתחילים באות A, והשם "אריאן" מצא חן בעיניהם. היא קרויה גם "וילהלמינה" - על שם וילהלמינה, מלכת הולנד, "מקסימה" - על שם אמה, ו"אינס" על שם אחותה הצעירה של אמה.
אריסטובולוס (בית הורדוס)

אריסטובולוס (34/35 לפנה"ס - 7 לפנה"ס) היה נסיך יהודי מבית הורדוס.
אריסטובולוס (הרביעי) היה בנם של הורדוס מלך יהודה ומרים החשמונאית, ונקרא ככל הנראה על שם דודו המנוח אריסטובולוס השלישי. בגיל שלוש עשרה בערך, נשלחו הוא ואחיו אלכסנדר להתחנך ברומא בביתו של הסנאטור גאיוס אסיניוס פוליו, כיורשי העצר הפוטנציאליים.
אריסטובולוס נישא בשנת 16 לפנה"ס לבת דודתו ברניקי, שהייתה בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסגבר מושל אדום. לזוג נולדו חמישה צאצאים: הורדוס, אגריפס הראשון, אריסטובולוס, הרודיאס ומרים.
עם שובו של אריסטובולוס ליהודה יחד עם אחיו אלכסנדר, החלו כמה גורמים בבית הורדוס ובראשם דודתם שלומית, חמותו של אריסטובולוס, להאשימם בפני אביהם במזימה להתנקש בו. הורדוס שהחל לאט-לאט להאמין בדברים, החליט למנות גם את בנו אנטיפטרוס כיורש עצר (במקביל לאריסטובולוס ואלכסנדר), כדי לגרום להם להיות זהירים יותר בהתנהגותם, אך הם ראו בכך פגיעה קשה במעמדם. מהלך זה גם גרם לאנטיפטרוס לפעול כנגדם בעקיפין, כדי לשפר את מעמדו ולהפוך ליורש העצר היחיד. התנהגותם של אריסטובולוס ואלכסנדר וגינוים הפומבי לעונש המוות שגזר הורדוס על אמם החמירה את מצבם וסיפקה לאויביהם תחמושת כנגדם. הורדוס האשים אותם לפני אוגוסטוס במזימה לרוצחו אולם הקיסר השכין שלום בין האב לבנים. אריסטובולוס ואחיו הואשמו שנית במזימה לרצוח את הורדוס אולם הם ניצלו הודות לתושייתו של ארכלאוס , אביה של גלפירה אשת אלכסנדר.
בסופו של דבר אדם בשם איריקלס שנשלח על ידי אנטיפטרוס הצליח להסית את הורדוס כנגד הבנים. הורדוס קיבל רשות מאוגוסטוס להעמידם למשפט, שבו נמצאו אשמים ונגזר עליהם מוות.
מסופר שבעקבות רצח הבנים, אמר אוגוסטוס, כי "מוטב להיות חזירו של הורדוס מלהיות בנו".
יהלום (אבן חן מקראית)

יָהֲלֹם היא האבן השלישית בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט זבולון.

היהלום במקורות

וְהַטּוּר, הַשֵּׁנִי--נֹפֶךְ סַפִּיר, וְיָהֲלֹם.
— שמות כ"ח, י"ח; שמות ל"ט, י"א
בְּעֵדֶן גַּן-אֱלֹהִים הָיִיתָ, כָּל-אֶבֶן יְקָרָה מְסֻכָתֶךָ אֹדֶם פִּטְדָה וְיָהֲלֹם תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה, סַפִּיר נֹפֶךְ, וּבָרְקַת וְזָהָב; מְלֶאכֶת תֻּפֶּיךָ וּנְקָבֶיךָ בָּךְ, בְּיוֹם הִבָּרַאֲךָ כּוֹנָנוּ.
— יחזקאל כ"ח, י"ג
זבולון על יהלום, ונקראת פִּירְלָ"א בלעז, והיא לבנה, על שם שהכסף לבן והוא סימן לעושרו של זבולון, שנאמר: זבולן לחוף ימים, והיא מצליחה בפרקמטיא וסגלתה שמביאה שינה על האדם, שנאמר הפעם יזבלני אישי.
— הרב אליהו הכהן, מדרש תלפיות לפי רבינו בחיי

זיהוי

מאחר שיש במקורות פרטים מזהים לאבני החושן], הרי שניתן לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה]. לכן ה"יהלום" המופיע בחושן הוא אותו יהלום המוכר כיום בשם זה. סיבה נוספת המקלה על זיהוי ה"יהלום" המקראי עם היהלום המודרני היא, כי בשונה משאר אבני החושן ששמן וזיהויין אבד עם השנים, שם האבן זהה.
סטנלי גרינברג

סטנלי גרינברג (באנגלית: Stanley Bernard Greenberg; נולד ב-10 במאי 1945) הוא יועץ פוליטי ועורך סקרים יהודי-אמריקאי, אשר שימש כיועץ עבור מועמדים דמוקרטיים כמו ביל קלינטון, אל גור וג'ון קרי, טוני בלייר, נלסון מנדלה וגרהרד שרדר ולמועמדים ממפלגת העבודה בהם לאהוד ברק בשנת 1999, לעמיר פרץ בשנת 2006 ולשלי יחימוביץ' בשנת 2012.

ביוגרפיה

גרינברג נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית אמריקאית. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת מיאמי באוהיו משנת 1967. הוא עשה אחר כך תואר שני (1969) ודוקטורט (1972) באוניברסיטת הרווארד. אחר כך לימד מדע המדינה באוניברסיטת ייל עד לשנת 1979. באותה שנה הוא פרש מהאקדמיה וייסד את מכון הייעוץ Greenberg-Lake שיעץ לסגן הנשיא וולטר מונדייל ולסנטור כריסטופר טוד. 
גרינברג פגש את קלינטון לראשונה בשנת 1988 ועזר לו להיבחר בשנית בשנת 1990 לתפקיד מושל ארקנסו. גרינברג היה יועצו הפוליטי של ביל קלינטון בשנת 1992 במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, ונחשב כאחראי לקמפיין המוצלח שהוביל לבחירתו של קלינטון. בקמפיין הודגשה מדיניות מרכז כדי לזכות בקולות ימין וכן נושאים כמו מערכת הבריאות בארצות הברית.
גרינברג הוא בעליו של מכון מחקר וייעוץ בוושינגטון בשם Greenberg Quinlan Rosner.
אמסטף

היסטוריה של הגזע

אבותיו הקדמונים של האמסטף טופחו לצורכי מלחמות כלבים על ידי הכלאה בין טרייר לבולדוג. אבותיו של האמסטף שימשו החל מהמאה ה-19 ככלבי חווה באמריקה, הן לשמירה והן לצייד. החל בשנות ה-30 של המאה ה-20, חל מפנה בטיפוח הגזע בעזרת רבייה סלקטיבית, והוא הפך לבן לוויה ולצורכי תצוגה, והורחק מהמורשת של כלב מלחמה. גזע כלבים זה הוכר רשמית ב-1936.

מבנה כללי

גופו של האמסטף חזק ומוצק, הגולגולת רחבה, האוזניים והזנב בדרך כלל נחתכים (בניגוד לחוק צער בעלי חיים), האף שחור, שרירי הלחיים מודגשים והלסת התחתונה חזקה במיוחד.
שיערו של האמסטף קצר וזיפי והוא מופיע בצבעים מלאים שונים, ושילוב של שניים עד שלושה צבעים (מנומר).
גובה: זכר 46-48 ס"מ, נקבה 43-46 ס"מ.
משקל 30-18 ק"ג.
האמסטף סומן כגזע מסוכן על ידי ממשלת ישראל ולכן חויבו כל מגדלי האמסטף לעקר או לסרס את כלבם כדי למנוע רבייה.
האמסטף הוא גזע עקשן ונחוש. זהו כלב עירני מלא בסקרנות וידוע בנחישותו ובנאמנותו.
הדפסת בניין

הדפסת בניין כוללת מגוון טכנולוגיות המשתמשות בהדפסה תלת-ממדית כאמצעי לייצור מבנים. בשיטה זו, הבניה מהירה יותר, כח העבודה הדרוש וכמויות הפסולת הנוצרות נמוכים באופן משמעותי ביחס לבניה רגילה.
בנוסף ליתרונות המפורטים לעיל, הדפסת בניין מאפשרת בניית מבנים במקומות שאין אפשרות לבנות כיום כגון: במעמקי הים, בחלל, על הירח או על כוכבים אחרים אשר סביבת העבודה מקשה על עבודה פיזית של אנשים.

טכנולוגיה מודרנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סצ'חרה

ספורט

צ'יחורה סצ'חרה הוא מועדון הכדורגל העירוני. משחקת בליגת העל הגאורגית.
סקיירביישוב

תולדות היישוב

הכפר נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, עת השתייך לבישופים של חלם, ובמשך השנים התפתח לכדי יישוב עירוני. בשנת 1564 נמנו בכפר 409 תושבים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי היישוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-16. בשנת 1921 נמנו בכפר 106 יהודים.
בנובמבר 1941, תחת הכיבוש הגרמני, רצחו הגרמנים 82 מיהודי הכפר. ב-14 במאי 1942 רצחו אנשי ס"ס את 14 היהודים האחרונים שעוד נותרו במקום.
אהרון פוגל

ביוגרפיה

פוגל למד בבית הספר הריאלי העברי, סיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ותואר שני בכלכלה באוניברסיטה העברית.
כבר כסטודנט התחיל לעבוד כעוזר מחקר בבנק ישראל, מ-1973 עבד במשרד האוצר, מ-1979 כיהן כסגן הממונה על התקציבים לנושאים כלכליים במשרד האוצר. בשנים 1982–1984 עבד בקונצרן "כלל" כמנהל מחלקת הכלכלה והבקרה בקונצרן. בשנים 1984 -1987 חזר לשירות המדינה כממונה על התקציבים. בשנים 1987 - 1992 כיהן כיו"ר בנק לאומי להשקעות וכדירקטור בבנק לאומי. לאחר מכן כיהן כמנכ"ל האוצר בין השנים 1992–1995. 
לאחר פרישתו מהשירות הציבורי עבד כיועץ כלכלי. כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של בתי החולים הדסה, וכיו"ר חברת אנרו אנרגיה ותקופה מסוימת היה מנכ"ל החברה, היה ממנהלי קרן הסיכון ג'יי.וי.פי. 
יצחק רבין, בכהונתו כראש ממשלה, טבע את הביטוי "פוגלים", הנגזר משמו, כאשר התייחס לפקידי האוצר ובמיוחד לפוגל בעל הדעות הבלתי שגרתיות.
כיו"ר הדירקטוריון של נס טכנולוגיות הוא משמש מאז אוגוסט 1999. בסוף שנת 2000 מונה ליו"ר הדירקטוריון של מגדל ביטוח. משנת 2003 ועד לפירוקה בשנת 2010 שימש כיו"ר הוועדה והמועצה המייעצת לבנק ישראל.
בינואר 2014 מונה ליו"ר אי.די.בי, אך במהלך חודש מאי 2014, הודיע פוגל על סיום תפקידו, וזאת עקב חילוקי דעות עם אדוארדו אלשטיין, בעל השליטה בחברה.
בספטמבר 2014 מונה ליו"ר צים. 
בשנת 1990 צורף לחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית.
כתב את הספר "התנור והחמאה -  מבט שובר מוסכמות על כלכלת ישראל"  שיצא לאור בהוצאת כתר ב-2013.
נשוי לאיה פוגל
המדינה העממית הסן

היסטוריה

ב-9 בנובמבר 1918 התפטר ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית. המדינה התקיימה כמדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר ובמהלך שלטון גרמניה הנאצית.
בהתאם לחוזה ורסאי היה כ-40% משטח המדינה (הסן התחתית וחלק משטארקנבורג), תחת כיבוש צרפתי עד ה-30 ביוני 1930.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, הייתה הסן התחתית תחת אזור הכיבוש הצרפתי, כחלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ, ואילו שטארקנבורג והסן העילית היו תחת אזור הכיבוש האמריקני כחלק ממדינת הסן הגדולה, שהפכה בשנת 1946 למדינת הסן, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
תום זיידמן-פרויד

תולדות חייה

נולדה בווינה בירת אוסטריה בשם מרתֶה גרטרוד פרויד, אולם כבר בגיל צעיר אימצה לעצמה שם גברי - תום (Tom). מנעוריה הרבתה לצייר ולכתוב. למדה ציור באקדמיה לאמנות של מינכן.
שלמה זלמן שוקן, שראה ב-1919 ציורים שהכינה פרויד, האיץ בש"י עגנון שיחבר לפיהם סדרת שירים לילדים על אותיות האלפבית העברי וכתב לו:
אני מקווה שהמשימה לחבר את החרוזים לתמונות תגרה אותך ותגרום לך שמחה... ציורים רגישים לכל נגיעה שצריך לטפל בהם בזהירות רבה
— חיים באר, גם אהבתם גם שנאתם, עמוד 211
ואכן עגנון שהה במינכן עם פרויד וכתב 22 שירים, אחד לכל אחת מכל אותיות האלפבית העברי. בסופו של דבר, "ספר האותיות" של עגנון ופרויד לא יצא לאור. כתב היד של הטקסט נותר אצל שוקן, והאיורים הוחזרו לפרויד (בשנת 1984 יצא לאור "ספר האותיות", ובו הטקסט של עגנון, אך לא עם ציוריה של פרויד).
לאחר לימודיה נישאה פרויד לתעשיין היהודי יעקב זיידמן. הזוג עבר להתגורר בברלין, שם נולדה ב-1922 בתם, אביבה הררי (נפטרה בשנת 2011). 
בברלין היו בני הזוג באי ביתו של שוקן, וכך הכירו את גרשום שלום וחיים נחמן ביאליק, ששהו באותה עת בברלין. 
בראשית שנות ה-20 הקימו בני הזוג זיידמן-פרויד את הוצאת הספרים "Peregrin" ("פרגרין", שמשמעותו "זָר", "נווד", "הֵלך", "גולֶה" וגם סוג של עיט) ובה יצאו מספר ספרים לגיל הרך בגרמנית, כולם עם איוריה של פרויד. 
במקביל פתחו בני הזוג בשותפות עם חיים נחמן ביאליק את הוצאת "אופיר" ובה יצאו ספרי ילדים בעברית עם איוריה של פרויד. הספר הראשון שיצא בהוצאה המשותפת היה "ספר הדברים", שכלל 16 שירים קצרים לילדים קטנים שמול כל אחד מהם מצויר בעמוד הנגדי ציור. הייתה בספר זה ראשוניות בהיותו אחד הספרים הראשונים שהדגישו את חשיבות האיור בספרות הילדים. הידוע והמוכר מבין ספרי ההוצאה הוא הספר השלישי שיצא בה, "מסע הדג", שנכתב ואויר במקור על ידי פרויד ותורגם לעברית על ידי ביאליק. השותפות הגיעה לקיצה כעבור זמן קצר עקב סכסוכים בין ביאליק ליעקב זיידמן.
באוקטובר 1929 התאבד בעלה. פרויד שקעה בדיכאון וכעבור חודשים ספורים מתה מאנורקסיה.

סגנונה האמנותי


סגנונה הושפע מתנועת התכליתיות החדשה (Neue Sachlichkeit). היא ציירה נושאים ריאליסטיים בדרך מופשטת, תוך שימוש בצורות גאומטריות וצבעוניות רבה.
מתכנן ערים ואזורים

מתכנן ערים ואזורים הוא איש מקצוע שעוסק בתחום של תכנון ערים ואזורים. תפקידו של מתכנן הערים ואזורים הוא לגבש תוכנית לפיתוח וניהול של אזורים עירוניים, כפריים, או פרווריים. מתכנן ערים ואזורים עורך ניתוח מקיף של שימושי הקרקע אותם הוא מתכוון לתכנן, ועורך סקר כלכלי וחברתי. מתכנן ערים ואזורים אמור לקחת בחשבון גם היבטים נוספים בעלי חשיבות שיעלו לאחר מכן כגון מצב הקרקע, האקלים, זיהום אוויר, המצב התחבורתי באזור, המצב החברתי באזור, פשיעה באזור, המצב הסוציו-אקונומי של התושבים, תברואה, וניקיון.
מתכנני ערים ואזורים נשכרים בדרך כלל על ידי יזמים, בעלי רכוש פרטיים, משרדי תכנון פרטיים, עיריות, מועצות מקומיות ואזוריות, וממשלות, על מנת להכין תוכנית מקיפה וכללית לאזור בשלבי פיתוח שנבנה כבר, או להכין תוכנית עבור אזור חדש שעדיין לא הוקם ונמצא בשלבי תכנון ראשוניים.מתכנני ערים ואזורים העובדים במשרדי ממשלה או ברשות המקומית או האזורית יתעסקו בפיתוח עתידי או בפתרון בעיות כגון: דיור, תרבות, שיקום ושימור היסטורי, ותחבורה.

לימודי תכנון ערים ואזורים בישראל

מקצוע הלימוד של תכנון ערים בישראל נלמד כיום החל מתואר שני למרות שישנם מדינות בהם הלימודים מתחילים כבר החל מתואר ראשון. 
בישראל ישנם שני מוסדות אקדמאיים המלמדים את מקצוע תכנון הערים והאזורים: הטכניון בחיפה והאוניברסיטה העברית בירושלים.
בישראל פועלים: איגוד המתכננים בישראל והשלוחה הישראלית של האיגוד הבינלאומי למדעי האזור.
רביעיית ורמיר

רביעיית ורמיר (באנגלית:  Vermeer Quartet) הייתה רביעיית מיתרים, שנוסדה בשנת 1969 בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו בוורמונט ופעלה עד 2007.
בהופעותיה בכל עיר גדולה, פחות או יותר, בצפון אמריקה ובדרומה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה, השיגה רביעיית ורמיר מעמד בינלאומי כאחד ההרכבים המעולים בעולם. ורמיר הופיעה בכל הפסטיבלים היוקרתיים ביותר, בהם טנגלווד, אלדבורו, נורפוק, אספן, "בעיקר מוצרט", טאוס, סאות' באנק, לוצרן, אדינבורו, ספולטו, רוויניה, פסטיבל קזאלס ואחרים. הרביעייה, שישבה דרך קבע בשיקגו, עשתה חלק מכל קיץ בחוף מיין בהרכב הקבוע של "הקונצרטים הקאמריים במפרץ".
רביעיית ורמיר ביצעה מעל מאתיים יצירות, שכללו כמעט את כל רביעיות המיתרים ה"סטנדרטיות", יצירות רבות ידועות פחות, מספר ניכר של יצירות בנות זמננו ויצירות אחרות שונות עם אורחים. רשימת הקלטותיה של הרביעייה כוללת את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, צ'ייקובסקי ובארטוק, וכו יצירות שונות משל היידן, שוברט, מנדלסון, ברהמס, דבוז'אק, צ'ייקובסקי, שוסטקוביץ' ושניטקה.
בשנת 2003  הייתה רביעיית ורמיר מועמדת בפעם השנייה לפרס גראמי על תקליטור של חמישיות פסנתר של שוסטקוביץ' ושניטקה עם בוריס ברמן, שיצא בחברת נאקסוס. הקלטתם לשש הרביעיות של בארטוק יצאה בחברת נאקסוס במאי 2005 וזכתה למועמדות שלישית לגראמי. 
רביעיית ורמיר עמדה בקשר עם אוניברסיטת צפון אילינוי כחברה ב"סגל אמני הבית" מאז 1970. בתפקידם זה הכשירו חברי הרביעייה כמה מן ההרכבים במחוננים ביותר המופיעים כיום, בהם רביעיית שנחאי, רביעיית אנזו, רביעיית אוואלון, רביעיית פאסיפיקה ורביעיית אריאנה. כמו כן היו חברי ועד הנאמנים של הקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה במנצ'סטר, אנגליה.
סן אנדרס (עיר)

סקירה כללית

העיר יושבת בקצה הצפוני של האי סן אנדרס  אשר שוכן בים הקריבי כ-700 קילומטרים מקולומביה. 80% מתושבי העיר הם קולומביאנים מקולומביה היבשתית ו-20% אפרו-קריביים . כלכלת העיר מורכבת ברובה מתיירות ומדייג מסחרי. העיר ידועה באיכות הסחורה הנמכרת בה, הכוללת תכשיטי זהב ואזמרגד ומוצרי עור וביגוד קולומביאנים, ובמחירים הנמוכים שלה.
בעקבות המוניטין של העיר הכינוי "סן אנדריסטו" (San Andresito, מילולית: "סן אנדרס הקטנה") הוא שם נפוץ לאזורי קניות ברחבי קולומביה.