google/wiki40b huggingface dataset:
ליאם ניסן

קריירה

ניסן נולד בבאלמינה שבצפון אירלנד למשפחה נוצרית-קתולית. הוא התחיל את הקריירה שלו בהוליווד בגילום דמויות משנה בסרטים מצליחים כמו "אקסקליבר" (1981), "הבאונטי" (1984) לצדו של אנתוני הופקינס ומל גיבסון ו"המשימה" לצדו של ג'רמי איירונס, למרות זאת ניסן כמעט לא הצליח לתפוס תפקיד בולט בפרסום.
פריצת הדרך של ניסן למיינסטרים התחילה בשנות ה-90, כשזכה לגלם את דמותו של גיבור העל דארקמן בסרט הפעולה "דארקמן" של סם ריימי, שצבר הצלחה באופן לא צפוי והפך לסרט פולחן. לאחר מכן כיכב ברשימת שינדלר של סטיבן ספילברג תפקיד אשר בזכותו זכה לתשומת לב רבה והיה מועמד לפרס אוסקר. הוא שיחק גם במלחמת הכוכבים, ודמויות משניות בסיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים ובבאטמן מתחיל. חלק מהדמויות מהוות "אב רוחני" לגיבור, ומוצאות את מותן במהלך הסרט.
בסדרה משפחת סימפסון, דיבב ניסן את דמותו של כומר חביב שממיר את הומר ובארט לקתוליות. כמו כן, אירח וגילם דמויות במערכוני תוכנית הבידור האמריקנית "סאטרדיי נייט לייב".
משחקו כאוסקר שינדלר קנה לו הערכה רבה וכן מועמדות לפרס האוסקר בשנת 1993. בסופו של דבר הוענק הפרס לטום הנקס על משחקו ב"פילדלפיה".
בשנת 2006 גילם את דמותו של מורסמן קרבר במערבון "מלאכים נופלים" לצד פירס ברוסנן. 
בשנת 2007 היווה ליאם ניסן חלק מצוות הדיבוב של המשחק "Fallout 3" שהופץ ב-2008. במשחק דיבב ליאם ניסן את דמותו של ג'יימס. אביו של גיבור המשחק Lone Wandrer (או Vault Dweller). מפיק המשחק טוד הווארד אמר: "התפקיד הזה נכתב במיוחד בשביל ניסן ומספק את הטון הדרמטי לאורך כל המשחק".
בשנת 2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וטיילור קיטש. 
בשנת 2016 כיכב בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן, לצד אנדרו גארפילד ואדם דרייבר.
לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה

ביוגרפיה

לודוביקו נולד בפיאצ'נצה ב-5 ביולי 1773, לפרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. בשנת 1778 נפל לודוביקו על שולחן שיש וחטף זעזוע מוח, מה שגרם לו לחלות באפילפסיה.
ב-25 באוגוסט 1795 התחתן לודוביקו עם בת דודתו מריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה, ממנה היו לו שני ילדים.
במאי 1796 פלשו כוחות צרפתיים לדוכסות פארמה, אולם על אף שנאתה העזה של אמו מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה לצרפת, בעקבות הוצאת אחותה מארי אנטואנט להורג, הכריז אביו פרדיננדו, דוכס פארמה על נייטרליות. אולם הנייטרליות לא כובדה על ידי הצרפתים, וכוחות צרפתיים כבשו את הדוכסות. במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון, הועברה השליטה על הדוכסות לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון תחת שליטת לודוביקו, שהוכתר למלך אטרוריה, בעוד פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה קיבל את שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג.
בשנת 1802 נסעו לודוביקו ואשתו לספרד, להשתתף בחתונה הכפולה של פרננדו, נסיך אסטוריאס עם מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ומריה איזבלה מספרד עם פרנצ'סקו, דוכס קלבריה. בחזרתם מספרד החמירה מחלת האפילפסיה של לודוביקו, וב-27 במאי 1803 הוא מת בפירנצה בגיל 30. לאחר מותו עלה לשלטון במקומו בנו לודוביקו השני, מלך אטרוריה, תוך שאשתו מריה לואיסה, דוכסית לוקה שולטת כעוצרת בשמו.
נום (מצרים העתיקה)

מצרים העתיקה

ניתן לעקוב אחר חלוקת מצרים העתיקה לנומים עד לפני תקופת השושלות (לפני המאה ה-32 לפני הספירה). במקורם, נומים אלו היו ערי-מדינה אוטונומיות], אך מאוחר יותר התאחדו. לפי מסורת קדומה, הפרעה מנס השלים את האיחוד הסופי.
לא רק שחלוקת מצרים לנומים החזיקה מעמד מעל לשלושת אלפים שנים, שטחי הנומים האינדיבידואלים והסדר שלהם נשארו יציבים במידה ניכרת. חלק מהנומים, כגון Xois שבמרכז הדלתא או Khent במצרים העליונה, הוזכרו עוד באבן פלרמו, שנחרתה בתקופת השושלת החמישית (מאות 24, 25 לפני הספירה). שמות נומים אחרים, כמו Bubastis לא מוזכרים לפני הממלכה החדשה (מאות 16 עד 11 לפנה"ס). תחת המערכת ששרדה את רוב היסטורית מצרים הפרעונית, הארץ הייתה מחולקת ל-42 נומים.
מצרים התחתונה, מבירת הממלכה הישנה ממפיס ועד לים התיכון, נחלקה ל-20 נומים. הראשון, סקארה, השתרע סביב ממפיס וגיזה באזור קהיר של היום. הנומים מוספרו מדרום לצפון לאורך דלתת הנילוס, תחילה ממערב ואז למספרים הגבוהים יותר במזרח. כך אלכסנדריה הייתה הנום השלישי; Bubastis הייתה השמונה-עשר.
מצרים העליונה חולקה ל-22 נומים. הראשון היה סביב יב קרוב לגבול מצרים עם נוביה באשד הנהר הראשון - באזור של אסוואן של היום. מנום זה המספרים הלכו ועלו עם הנהר, ברצועה צרה של אדמה פורייה שהיוותה את עמק הנילוס. Waset (תבאי העתיקה או לוקסור של ימינו) הייתה בנום הרביעי, אל-עמארנה הייתה ב-14, וMeidum הייתה ב-21.

בית תלמי ומצרים הרומית

בתקופה השלטון היוונית-רומית על מצרים, חלק מהנומים שונו ואחרים נוספו. למשל תלמי שינה את הנום של קרוקודילופוליס לארסינו (Arsinoe). אדריאנוס יצר נום חדש, Antinoopolites כאשר Antinoopolis הייתה בירתו של הנום.

הנומארך

בראשות כל נום עמד נומארך. תפקיד זה עבר בתקופות מסוימות בירושה, בעוד שבתקופות אחרות התפקיד מונה על ידי הפרעה. לרוב, כאשר הממשך המרכזי היה חזק, הנומארכים היו ממונים על ידי המלך. אולם, כאשר השלטון המרכזי היה חלש - כמו בתקופות פלישה חיצונית, או מלחמת אזרחים - היו נומים שהקימו לעצמם שושלות של מושלים. סכסוכים בין נומארכים כאלו היו נפוצים בזמנים שהשלטון המקומי קרס, כגון בזמן תקופת הביניים הראשונה, בין השושלות השישית והאחת עשרה, עד שאחד השליטים המקומיים הצליח לתפוס את השלטון על כל המדינה ולהכריז על עצמו כפרעה.

המשכיות הנומים

הנומים שרדו את תקופת בית תלמי ועד לתקופה הרומית. תחת שלטון הרומאים, נומים עצמאיים הטביעו לעצמם מטבעות, שנקראו "מטבעות נומיים", ששיקפו תרבות ומסורת מקומית. הנומים במצרים שמרו על חשיבותם כיחידות אדמיניסטרטיביות עד ארגונם מחדש על ידי הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס.
מהשנים 307/8 לספירה, הנומים הוחלפו ביחידות קטנות יותר הנקראות פאגי (pagi). מושלי היחידות הללו נקראו פאגארך (pagarch). תפקידם הראשי היה לנהל את איסוף המיסים. מאוחר יותר הפאגארך קיבלו גם סמכויות צבאיות מסוימות. הפאגארכים היו לעיתים קרובות בעלי אדמות עשירים ששלטו על הפאגי ממנו צמחו.

רשימת הנומים

הנומים מסודרים בטבלאות נפרדות למצרים העליונה ולמצרים התחתונה.
לואי שברולה

חייו

נולד בעיר לה שו-דה-פון בקנטון נשאטל שבשווייץ. ב-1886 היגרה משפחתו לצרפת. שם פיתח שברולה את יכולותיו המכניות והתעניינותו במרוצי מכוניות. הוא עבד בחנות במכניקה "רובלין" בין השנים 1895 ו-1899 בזמן ששהה בפריז. ב-1900 עבר למונטריאול שבקוויבק, קנדה. שנה לאחר מכן, עבר לניו יורק שם שכרה אותו חברת פיאט.
בזמן שעבד בחברת המכוניות ביואיק למד עיצוב מכוניות והחל לעצב מנוע משלו למכונית חדשה ב-1909. זמן קצר לאחר מכן הצטרף אליו ויליאם דוראנט והם הקימו את חברת "שברולט" בדטרויט, מישיגן. לשברולה ודוראנט היו חילוקי דעות על העיצובים וב-1915 מכר דוראנט את חלקו בחברה. כעבור שנה, מוזגה החברה לתוך ג'נרל מוטורס של דוראנט.
חוץ מהיותו גאון מכני ללא כל חינוך רשמי, לואי היה אחיו הגדול של גסטון שברולה, שזכה באינדיאנפוליס 500 של שנת 1920 במכונית שבנה לואי, שבעצמו התחרה במירוץ ארבע פעמים, כשב-1919 הגיע למקום השביעי. אחיו הגדול, ארתור שברולה, התחרה גם הוא פעמיים.
לואי שברולה קבור בבית הקברות "ג'וזף הקדוש" באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
פסיון ואליש

מאפיינים

אורכו של הפסיון 90–118 ס"מ, גובהו 45–58 ס"מ ומשקלו 1.5-1.7 ק"ג. הוא בעל נוצות אפורות ומנוקדות מעט בשחור והכנפיים כתומות. לזכר נוצות זנב ארוכות בצבעי אפור וחום והן משמשות לראווה. לנקבות הקטנות יותר, זנב צנוע יותר וצבעם אפור-חום. הראש של שניהם לבן כולל המקור והלחיים אדומות. בקצה הראש ישנו כתר לבן.
הפסיונים חיים בטבע בעמקי ההרים של ההימלאיה בהודו, נפאל, בורמה ופקיסטן. הזכרים הם מונוגמיים ועוזרים לנקבה בבניית הקן. הנקבה מטילה 10–11 ביצים.
מצב השימור של הפסיון בטבע הוא פגיע עקב פגיעה בבית הגידול הטבעי שלו ועובדת היותו רגיש להפרעות אנושיות.
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון

שנותיו הראשונות

אביו של ויליאם פאג'ט, שנקרא אף הוא ויליאם פאג'ט, היה אחד מנושאי השרביט (serjeants-at-mace) של הסיטי של לונדון. פאג'ט הצעיר נולד בסטפורדשייר ב-1506, ולמד בבית ספר סיינט פול, בתקופה בה ויליאם לילי שימש כמנהלו, ובטריניטי הול, קיימברידג'. אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת פריז. בסיינט פול התיידד עם ג'ון ללנד, לימים סוחר עתיקות ואחד מן התומכים בו.

הקריירה הפוליטית

פאג'ט כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז ליצ'פילד ב-1529 ומטעם מחוז מידלסקס ב-1545.
הודות להשפעת ידידו סטיבן גרדינר, ככל הנראה, הטיל עליו המלך הנרי השמיני כמה שליחויות דיפלומטיות חשובות. ב-1532 מונה למזכיר החותם (clerk of the signet), וזמן קצר אחר כך למזכיר מועצת המלך (Privy Council). ב-1539 נעשה מזכירה של המלכה, אן מקליווס, וב-1543 צורף למועצת המלך ומונה למזכיר המדינה. הנרי השמיני, בשנותיו האחרונות, שמע רבות בעצתו ואף מינה אותו לאחד מחברי המועצה שתנהל את ענייני המדינה בתקופת קטינותו של המלך אדוארד השישי.
פאג'ט תמך תחילה נמרצות בלורד פרוטקטור סומרסט בעודו יועץ לנהוג במתינות שסומרסט לא תמיד הבחין בה. ב-1547 נעשה מפקח על משק ביתו של המלך, צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, אביר נבחר של מחוז סטפורדשייר (חבר פרלמנט) ונתכבד בתואר אביר מסדר הבירית. ב-1549 נקרא בצו להצטרף אל בית הלורדים כברון פאג'ט דה בודזרט (Baron Paget de Beaudesert). באותו זמן לערך הוענקו לו נחלות קרקע גדולות, ובהן קנוק צ'ייס וברטון אבי בסטפורדשייר, וכן את מעונם של הבישופים של אקסטר בלונדון, שנודע לימים בשם "לינקולן האוז" ואחר כך "אסקס האוז", במקום בו נמצא כיום ה-Outer Temple. כמו כן קיבל את אחוזת בודזרט בסטפורדשייר, שנותרה מקום מושבה העיקרי של משפחת פאג'ט.
ב-1551, בעקבות נפילת סומרסט, נכלא פאג'ט במצודת לונדון. שנה אחר כך נשלל ממנו תואר אביר מסדר הבירית, ובנוסף לכך הטילה עליו לשכת הכוכבים קנס כבד על שבעודו מנהל את דוכסות לנקסטר שלשל רווחים לכיסו על חשבון הכתר. ב-1553 שב חינו בעיני המלך, וביוני אותה שנה הוא היה אחד מעשרים ושישה הפירים שחתמו על צוואתו של אדוארד הגוסס המורישה את המלוכה לליידי ג'יין גריי. הוא השלים עם המלכה מרי הראשונה, אשר השיבה לו ב-1553 את תואר אביר מסדר הבירית ואת מקומו במועצת המלכה, וב-1556 מינתה אותו שומר חותם המלכה. ב-1558, עם עלותה לכס של אליזבת הראשונה, פרש פאג'ט מן החיים הציבוריים.
אברהם קאופמן

ראשית חייו

אברהם קאופמן נולד ליוסף סלמנוביץ קאופמן (Yosef Zalmonovich Kaufman) בשנת 1885 במגלן Megilne (Мглине), כפר יהודי זעיר ליד צ'רניהיב שבאוקראינה. הוא היה נין של שניאור זלמן מלאדי, אשר ייסד את חסידות חב"ד. קאופמן סיים את לימודיו בגימנסיה מסורתית בפרם, רוסיה בשנת 1903, שם החל להתעניין בציונות. לאחר מכן הוא הכל ללמוד רפואה משנת 1904 באוניברסיטת ברן, שבשווייץ, סיים את לימודיו וחזר לרוסיה בשנת 1908 או 1909.
קאופמן הפך לציוני נלהב, ובמהלך עבודתו בפרם לאחר סיום לימודיו הרפואיים, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי לתמיכה בתנועה. הוא עבד תחת Dr. E. V. Chlenov באזור מוסקבה. הוא נסע לערים שונות כדי להרצות על ציונות, ופיקח על אגודת חובבי ציון שבראשה עמד אביו, יוסף.

משפחתו

אשתו של קאופמן נרשמה גם היא ללימודי רפואה באוניברסיטת ברן. בנו של קאופמן, תאודור (Theodore) הפך לנשיא האיגוד של תושבים יהודי סין (Former Jewish Residents of China), ולאגודת הידידות של ישראל סין. אשתו של תאודור, Rasha Segerman, למדה בנעוריה בבית הספר היהודי בשאנגחאי.
גבי (כדורגלן)

אתלטיקו מדריד

גבי נולד בבירת ספרד, מדריד. הוא גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, שיחק בקבוצת המילואים שלה, אתלטיקו מדריד ב'. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של אתלטיקו מדריד הופיע בשבעה משחקים. בשנת 2004 הוא הושאל לחטאפה. בעונתו היחידה בקבוצה שותף ב-32 משחקי ליגה בהם כבש שני שערים, והיה שחקן מפתח בהרכב הקבוצה.
לאחר שחזר מההשאלה, שיחק גבי בשתי עונות בהן רשם 52 משחקי ליגה. הוא כבש את שערו היחיד בתקופה זו ב-9 באפריל 2006, במשחק השוויון 1-1 עם אספניול.

ריאל סרגוסה

בפברואר 2007 סוכמה רכישתו של גבי על ידי ריאל סרגוסה, ששילמה לאתלטיקו 9 מיליון אירו תמורת השחקן. ההעברה יצאה לפועל ביולי אותה שנה, עם פתיחת חלון ההעברות. השחקן חתם בקבוצתו החדשה על חוזה לארבע שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא הרבה לפתוח בהרכב, אולם בתום העונה ירדה הקבוצה האראגונית לליגה הספרדית השנייה.
בעונה הבאה הבקיע גבי ארבעה שערים ב-35 הופעות ליגה, ובכך סייע לקבוצתו לחזור ללה ליגה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן המשיך לבסס את מעמדו כקשר ההגנתי הבכיר בקבוצתו, וסייע לסרגוסה להגיע למקום ה-14 בליגה.
בעונת 2010/2011 נבחר גבי לקפטן סרגוסה. בעונה זו כבש 12 שערים ב-38 משחקים, דבר שנחשב לשיא השערים שלו בעונה אחת.

החזרה לאתלטיקו

ב-1 ביולי 2011 גבי חזר למועדון נעוריו אתלטיקו מדריד, ששילם לסרגוסה תמורתו כ-3 מיליון אירו. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקדנציה השנייה שלו במדי אתלטיקו ב-4 בדצמבר, בניצחון 1-3 על ראיו ואיקאנו. במשחק זה כבש גם שער עצמי. ברוב עונת 2011/2012 שיחק גבי לצד מריו סוארס בעמדות הקישור ההגנתי. בעונה זו סייע גבי לקבוצתו לזכות בליגה האירופית, כאשר שיחק בכל משחקיה בטורניר, החל מהמוקדמות ועד משחק הגמר מול אתלטיק בילבאו.
בתחילת עונת 2012/2013 מונה גבי על ידי מאמן הקבוצה דייגו סימאונה לקפטן. באותה עונה הופיע גבי ב-45 משחקים רשמיים במדי אתלטיקו, כולל גם שבע הופעות במסגרת גביע המלך, בו זכתה אתלטיקו באותה עונה, לאחר ניצחון הרואי 1-2 על יריבתה העירונית, ריאל מדריד. זאת הייתה הזכייה הראשונה של אתלטיקו בגביע הספרדי מזה 17 שנים, והניצחון הראשון בדרבי של מדריד מזה 14 שנים.
ב-17 במאי 2014, במשחק במחזור האחרון של הליגה הספרדית, מול ברצלונה, בקאמפ נואו, בעט גבי בעיטת קרן, שהגיעה לראשו של דייגו גודין, שכבש את שער השוויון. המשחק הסתיים בתוצאה 1-1, ובסיומו זכתה אתלטיקו באליפות ראשונה מאז שנת 1996. באותה עונה גם הגיעה אתלטיקו לגמר ליגת האלופות, שם הפסידה 4-1 לריאל מדריד לאחר הארכה. ב-4 ביולי האריך גבי את חוזהו באתלטיקו, עד שנת 2017.
באוקטובר 2014 הודה גבי כי היה שותף במכירת משחק בתקופה בה שיחק בריאל סרגוסה, בו ניצחה סרגוסה 1-2 את לבאנטה ב-21 במאי 2011, במחזור האחרון של עונת 2010/2011, כאשר גבי הבקיע צמד. ניצחון זה הציל את סרגוסה מירידת ליגה. להגנתו, טען גבי כי "עשה מה שהמועדון ביקש".

אל-סאד

ב-2 ביולי 2018 חתם גבי באל-סאד הקטרית לשלוש שנים.
אגור שיף

אגור שיף (באנגלית: Agur Schiff; נולד ב-1955) הוא סופר עברי, וקולנוען.
אגור שיף נולד ב-1955 בתל אביב, בן לסופר מידד שיף. בשנים 1977–1981 למד באקדמיה לאמנות St Martin's School of Art בלונדון. בשנים 1983–1985 למד איור והדפס אמנותי באקדמיה המלכותית לאמנויות באמסטרדם. בתחילת שנות ה-90 החל לפרסם סיפורים קצרים. 
שיף פרסם שישה ספרים, ארבעה רומנים ושני קובצי סיפורים קצרים, שעוררו עניין רב, הן אצל הקוראים והן בביקורת הספרותית. בכתיבתו הוא מנסה לשלב בין כתיבת סיפורת מסורתית, לבין כתיבה קצבית וקטועה, המיועדת לקולנוע. שיף זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, תש"ע.
The Ambassador

תוכן

היוצר מאדס בריגר, שהוא עיתונאי חוקר במקצועו, פועל כסמוי ומתחזה לדיפלומט ואיש עסקים בשם קורטזן, כשמטרתו, לכאורה, היא להקים מפעל גפרורים ברפובליקה המרכז-אפריקאית ולספק עבודה לשבט פיגמים; במציאות, הוא חושף שחיתות המקושרת לתיווך במכירת תפקידים דיפלומטיים כשהוא מצליח לרכוש את תפקיד קונסול מיוחד מטעם ליבריה לרפובליקה המרכז-אפריקאית עבור סכום של 150,000 ליש"ט, וכן ליהלומי דמים, שהברחתם היא לכאורה המטרה האמיתית מאחורי היוזמה העסקית. במהלך ההתנהלויות שמצולמות בסרט, בריגר מצליח להערים על דיקטטורים ומקורביהם, ובה בעת גם על שבט הפיגמים החפים מפשע.

מחלוקת

כתוצאה מהתוכן השנוי במחלוקת שבסרט, ממשלת ליבריה איימה לנקוט בצעדים משפטיים נגד בריגר. איש העסקים ההולנדי וילם טיסן, אשר על פי הסרט תיווך את מכירת התואר הדיפלומטי, ניסה ללא הצלחה להשיג צו למניעת הקרנת הסרט בפסטיבל אידפא, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים תיעודיים באמסטרדם. לדברי התקשורת הדנית, טיסן ממשיך לבקש סעד משפטי בדנמרק על כך שצולם במצלמה נסתרת.

ביקורת

הסרט התקבל באופן חיובי על ידי המבקרים, ויש לו דירג של 76% באתר Rotten Tomatoes. קייל סמית, מבקר הניו יורק פוסט, קרא לסרט "פיסת קולנוע גרילה מדהימה, מצחיקה, וחיונית."
קרסטן קסטלן, מבקר ההוליווד ריפורטר, "כתב: "הסרט מאוד קל לצפייה, הוא בבירור (וללא בושה) נצלני, לעיתים קרובות פוגעני – אבל הוא ללא ספק חושף אמיתות לא נעימות על מרכז אפריקה באופן כללי, שחיתות בפרט ותאוות בצע אישית בנוסף. ולמרות הכחשת הבמאי – הסרט אולי מומן בחלקו ממכירת יהלומי דמים."
מסעות לגילוי מקור הנילוס (ספר)

מסעות לגילוי הנילוס (באנגלית: "Travels to Discover the Source of the Nile"‏) הוא חיבורו רב-הכרכים של מגלה הארצות הסקוטי ג'יימס ברוס (James Bruce), שעשה בקרן אפריקה משך כמעט 12 שנים.
החיבור מתאר את שראה ברוס באתיופיה ובסולטנות סנאר ובמחוז העות'מאני של חבש (Habeş), וכולל תיאור מקיף של ההיסטוריה והתרבות המקומית. ברוס פרסם את חיבורו בשנת 1790, לאחר ששב לסקוטלנד, אולם זה התקבל בזלזול ובביטול, כמו גם הדברים שסיפר מיד לאחר שחזר ללונדון ב-1774. בין היתר נטען כי תיאוריו מוגזמים, והנרי סולט, נוסע אחר שביקר באתיופיה בראשית המאה ה-19, מתח על ברוס ביקורת נוקבת והאשימו בחוסר דיוק ובהסתרת עובדות. עם זאת, חלק ניכר מהאמור בחיבור אושר לימים על ידי נוסעים שביקרו באתיופיה מאוחר יותר. ב-1813 הוציא לאור הבלשן אלכסנדר מארי (Alexander Murray) מהדורה חדשה וערוכה של החיבור, והוסיף לה הערות, נספחים וחלק מהאוטוביוגרפיה של ברוס.
פוליבה

היסטוריה

בשנת 1978 החל אילן פוליבה לשווק באופן עצמאי חלב לקונדיטוריות וחנויות מכולת, ולאחר שחרורו מהצבא של אחיו אהרון, בשנת 1983, הוא הצטרף אליו כשותף.
בשנת 1988 הקימו השניים את חברת פוליבה בע"מ, שפעלה מתוך מחסן קטן בפתח תקווה ועסקה בעיקר בשיווק מרגרינה לבתי עסק מקומיים. 
לאחר מספר שנים עברו השניים למעון קבע ברחוב הברזל באזור התעשייה רמת החי"ל בתל אביב, ובמקביל לשיווק המרגרינה ומוצרי אפייה נוספים, הקימו מפעל לייצור מרגרינה ביבנה.
עם התרחבות היקף הייצור והצורך במקום גדול יותר, עברה החברה על שני מפעליה בשנת 1994 למתחם באזור התעשייה ברמלה, שם הוקם מפעל אחד גדול שהחל לייצר גם מליות פרי, ממרחים, משפרי אפייה, קצפות ושוקולד מתוך כוונה לספק לקונדיטוריות סל מוצרים שלם.
בשנת 2001 הוקם מערך הפיתוח והייצור של החברה למוצרים לשוק הביתי. לאחרונה החלה פוליבה לעסוק גם בייצוא מוצרים קמעונאיים, בעיקר למרכולים בארצות הברית ובאנגליה.
בשנת 2013, החל המפעל בהסבה של התשתיות לעבודה בגז טבעי כמקור אנרגיה והיה מבין המפעלים הראשונים בישראל שהשלימו תהליך זה. החל משנת 2016, כל תשתיות מפעל הייצור של פוליבה מוזנות מגז טבעי.

פעילות החברה

פוליבה היא החברה הגדולה בישראל לייצור, יבוא ושיווק של חומרי גלם בענף האפייה והמזון. פס הייצור של החברה מונה מעל ל-1,000 מוצרים כגון שמנים, מרגרינות, מליות, ריבות, ממרחים שונים, משפרי אפייה, קצפות ושוקולדים, אותם היא מספקת ליותר מ-1,700 בתי מאפה, קונדיטוריות ומפעלי מזון בארץ ובעולם, בהיקף של למעלה מ-5,000 טון מדי חודש.
עם לקוחות החברה הבולטים נמנים תאגידים כמו "תנובה", "יוניליוור", "שטראוס", "אסם" וחברות מזון גדולות נוספות, כמו גם בתי קפה וקונדיטוריות מקומיות.
משרדי החברה ממוקמים באזור התעשייה ברמלה, במתחם המשתרע על שטח של כ-34,000 מ"ר הכולל, מעבר למפעלי הייצור, גם את אולם התצוגה, בתי זיכוך לשמן, מחסנים, מעבדת הפיתוח למוצרים חדשים, מערך ההפצה הארצי ומרכז ההדרכה.
פוליבה מעסיקה יותר מ-200 עובדים, ובהם גם עשרות עובדים עם מוגבלויות, כחלק מחזון החברה הרואה בתרומה לקהילה ערך ראשון במעלה בחשיבותו.
פוליטינט

אתר האינטרנט פוליטינט אפשר לגולשים להציע הפניות לתכנים שהם מייצרים בבלוגים, יומני רשת, דיונים בפורומים פוליטיים ובאלבומי תמונות באינטרנט. מערכת פוליטינט עברה על ההפניות ואם היא מצאה אותן כמתאימות, הן התפרסמו באתר. לצדה של כל הפנייה הופיע דרוג הגולשים, כדי שניתן יהיה להבחין מיד בהפניות המומלצות.
פוליטינט, שהוקם בידי עמיחי יעקבי, עיתונאי מחשבים ומומחה תוכן, ויריב חבוט, מייסד אתר הבלוגים "ישראבלוג", היה אתר עצמאי ונטול עמדה פוליטית שהוקם במטרה ללוות את מסע בחירות 2006, כפי שהתבטא על ידי הגולשים ברשת. חברי מפלגות רבים פרסמו בפוליטינט מידע ממקור ראשון ומזווית אישית על התרחשויות חמות והתפתחויות הקמפיינים.
בין הכותבים באתר נמנו עיתונאים ופוליטיקאים כאורי אבנרי, לוי יצחק הירושלמי, דניאל בלוך, רומן ברונפמן, דב חנין ורבים אחרים שכתבו יומן דעות אישי באינטרנט. האתר הביא את דבריהם כפי שנכתבו מבלי שיהיו כפופים לשיקולי עריכה ופוליטיקה מערכתית פנימית. לצדם כתבו בפוליטינט גם בלוגרים וגולשים מעורבים ופעילים פוליטיים מכל קצות הקשת.
באתר הופיעה רשימה של הנושאים הבוערים שעל סדר היום, שהתעדכנה באופן אוטומטי מתוך תוכני הגולשים.
לאחר הבחירות המשיך האתר לשמש את הכותבים לריכוז השיח הפוליטי ברשת הישראלית.
אתר פוליטינט נסגר בסוף 2009.
יאזו

היסטוריה

הצמד יאזו נוסד על ידי וינס קלארק ואליסון מויה בשלהי 1981, בעיר בסילדון במחוז אסקס שבאנגליה. קלארק היה לפני כן כותב השירים העיקרי ואחד ממייסדיה של להקת "דפש מוד", שנוסדה אף היא בבסילדון. קלארק עזב את הלהקה לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה שלה ושלושה סינגלים ראשונים, בהם גם הלהיט "Just Can't Get Enough". הצמד שאב את שמו מחברת תקליטים בשם "יאזו רקורדס", שהתמחתה בהוצאת אלבומי בלוז ישנים (הנהר יאזו תוחם את הדלתא של מיסיסיפי, ערש הבלוז). יאזו חתמו על חוזה הקלטות עם "Mute Records", חברת תקליטים בריטית עצמאית, שבה הייתה חתומה גם "דפש מוד". חברת התקליטים שהפיצה את אלבומי הצמד בארצות הברית הייתה "Sire Records". בשוק האמריקאי הצמד נקרא יאז (Yaz), מאחר שהשם יאזו כבר היה בשימוש של להקת רוק אמריקאית.
סינגל הבכורה של יאזו, "Only You", שוחרר ב-15 במרץ 1982, והגיע למקום השני במצעד הבריטי. הסינגל הבא, "Don't Go", שוחרר ב-3 ביולי באותה שנה. "Don't Go" זכה להצלחה בינלאומית והפך ללהיט הגדול ביותר של הצמד. השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי, למקום הרביעי בגרמניה ולמקום השישי באוסטרליה. בארצות הברית הגיע השיר למקום הראשון במצעד הדאנס, וזכה לפופולריות ולהשמעות רבות בערוץ MTV הצעיר. באוגוסט אותה שנה יצא אלבום הבכורה של יאזו, "Upstairs at Eric's", שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי וזכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה על מקוריותו וחדשנותו. בעקבות האלבום יצא הצמד לסיבוב הופעות קצר ומצליח. בראשית 1983 זכה הצמד בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית תגלית השנה.
אלבום האולפן השני והאחרון של יאזו, "You and Me Both", יצא ב-4 ביולי 1983, הצליח אף הוא, והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. מתוך האלבום יצא לאור הסינגל המצליח "Nobody's Diary".
יחסיהם של קלארק ומויה החלו להתערער כבר בתחילת עבודתם על האלבום השני, וזמן קצר לפני יציאתו של האלבום הם הודיעו על החלטתם לפרק את הצמד. קלארק המשיך והקים שני צמדים נוספים (תחילה "The Assembly" עם פרגל שארקי, ולאחר מכן "אירייז'ר" עם אנדי בל), ומויה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס והחלה בקריירת סולו משלה.
בארצות הברית זכה הצמד תחילה להצלחה מסחרית בינונית, אם כי כמה מהסינגלים שהוציא הגיעו למקום הראשון במצעד הדאנס. האלבום "Upstairs at Eric's", שבעת יציאתו הגיע למקום ה-92 בלבד במצעד האלבומים האמריקאי, זכה לעדנה מאוחרת וב-1989 הגיע למעמד של אלבום פלטינה, לאחר שהצליח למכור מעל מיליון עותקים.
ב-1999 "Mute Records" שיחררה אלבום אוסף של הצמד בשם "Only Yazoo — The Best of", שכלל גם גרסאות מחודשות לכמה מלהיטיהם הגדולים.
שירים של הצמד הופיעו במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "In My Room", "Ode To Boy" ו-"Only You" הופיעו בסרט "מלחמת השוקולד" משנת 1988. השיר "Only You" הופיע בסדרה "המשרד" של ה-BBC ובסרט הקולנוע "מתבגרים" מ-1998. "Don't Go" הופיע בסרטו של סילבסטר סטאלון מ-1989 "טנגו וקאש".

האיחוד בשנת 2008

בדצמבר 2007 הודיעה "Mute Records" על כוונתה להוציא מחדש את שני אלבומי הלהקה. במאי 2008 יצא מארז תקליטורים בשם "In Your Room", שהכיל ארבעה דיסקים ובהם שני אלבומי האולפן של הצמד, רימיקסים לשירי הצמד ושירי הבי-סייד. במקביל להוצאת המארז יצא גם DVD ובו ראיונות עדכניים עם קלארק ומויה, וכן אוסף וידאו קליפים והופעות חיות של הצמד מתוכניות עבר של ה-BBC.
לכבוד הוצאת המארז וה-DVD הצמד התאחד באופן חד-פעמי באמצע 2008 לסדרה של 18 הופעות חיות באירופה ובארצות הברית.

דיסקוגרפיה נבחרת

להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של יאזו.
נסיכויות הדנובה

נסיכויות הדנובה (ברומנית: Principatele Dunărene) היה הכינוי המקובל לנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה, אשר הוקמו במאה ה-14. הכינוי נטבע באימפריה ההבסבורגית לאחר חתימת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה. הכינוי מתאר את האזור הכולל, שהכיל את שתי הנסיכויות, אשר היו במצב גאופוליטי דומה תחת שליטתה של האימפריה העות'מאנית.
המונח היה בשימוש עד לאיחודן של שתי הנסיכויות ב-1859 להקמת הנסיכויות הרומניות המאוחדות. שתי הנסיכויות, יחד עם טרנסילבניה, הן הבסיס הגאוגרפי להקמת ממלכת רומניה ובהמשך, להקמת מדינת הלאום הרומנית המודרנית.
דיק רות'

ביוגרפיה

דיק רות' התאמן תחת הדרכתם של ג'ורג' היינס וג'ים גורהן. הוא התאמן במועדון השחייה של סנטה קלרה שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה, מרק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.
לאולימפיאדת טוקיו (1964) הגיע רות' כשיאן עולם במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר מעורב אישי 2:14.9 דקות וב-400 מטר מעורב אישי 4:48.6 דקות.
באולימפיאדה עצמה השתתף רות' במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. הוא זכה במדליית זהב וקבע שיא עולם חדש, 4:45.4 דקות. רות' הקדים את בן ארצו, רוי סארי (4:47.1 דקות) ואת גרהרד הץ מגרמניה (4:51.0 דקות). במשחקים אולימפיים אלו הייתה זו הפעם הראשונה בה שחו את משחה ה-400 מטר מעורב אך לא שחו את המשחה ל-200 מעורב אישי, וכך לא היה יכול להשיג מדליית זהב נוספת. בלילה שלפני משחה הגמר סבל רות' מכאבי בטן עזים, בשל דלקת התוספתן. הוא נידרש לניתוח דחוף אך הוא סירב וביקש מרופאיו להמתין עד לאחר סיום המשחה. רופאיו נעתרו לבקשתו. שני מתחריו העיקריים, הץ הגרמני שיאן העולם הקודם סבל מדלקת ריאות וסארי סבל מהצטננות קשה. שלושתם השתתפו במשחה הגמר וזכו בשלוש המדליות. 
רות' למד באוניברסיטת סטנפורד. באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1965 זכה רות' בשתי מדליות זהב אחת ב-400 מטר מעורב אישי ואחת במשחה שליחים 4x200 מטר מעורב.
הר עמשא (יישוב)

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1984 כקיבוץ של התק"ם, ונקרא על שם עמשא בן יתר. במשך שנים רבות הוגדר כקיבוץ-בהתהוות ונוהל על ידי אגודה שיתופית שנשלטה על ידי התק"מ. משנת 1995 לא היו באגודה השיתופית חברי קיבוץ אלא רק נציגי המוסדות המיישבים. לאחר שנים של דשדוש, הועבר היישוב לאחריות האיחוד החקלאי שפעל לסגירת חובות האגודה וגיבוש תוכנית מתאר חדשה להרחבת היישוב ל-200 בתי אב בתכנון בר-קיימא. ביולי 2009, הוחלט על מינוי מפרק-מפעיל בתואנה כי יש חובות לסוכנות היהודית.
כיום, היישוב הוא כפר שיתופי אקולוגי הממוקם בקצהו המזרחי של רכס יתיר, בגובה של כ-850 מטר מעל פני הים, בקצהו של יער האורנים הגדול בארץ, בסמיכות לשמורת הטבע הר עמשא.
מצפון משקיפים על היישוב הרי חברון; ממזרח מדבר יהודה, ומדרום ומערב בקעות ערד ובאר שבע. באזור שפע מסלולי הליכה ביער ובשמורת הר עמשא. המפגש האקלימי הייחודי בין מדבר והר מאפשר שילוב נדיר של צמחייה ובעלי חיים. באזור עדויות ארכאולוגיות רבות המעידות על קיומה של התיישבות אנושית מתקופות שונות.
שביל ישראל העובר בסמוך מזמן ליישוב מטיילים בכל עונות השנה.