google/wiki40b huggingface dataset:
מפת דה-פייר

מפת דה פייר (בצרפתית: De-Pierre), או, בשמה המלא: מתווה אמיתי ומקיף של עיר הקודש הנודעת בעולם ירושלים, היא מפה עתיקה של העיר ירושלים שצויירה על ידי הצליין האוסטרי דה פייר, בווינה, בשנת 1728.
המפה מצויה כיום באוסף המפות ע"ש ערן לאור שבספרייה הלאומית בירושלים.

תיאור המפה

המפה מתארת בצורה מפורטת את העיר העתיקה של ירושלים תוך דיוק בתיאור חומת העיר העתיקה שנבנתה על ידי הסולטאן סולימאן המפואר, מבני הר הבית ומגדל דוד, אולם תוך ציור חופשי של המבנים המקיפים את העיר העתיקה ומיקום רחובות העיר העתיקה.
המבט על העיר העתיקה הוא מבט מכיוון הר הזיתים לעבר העיר (היינו מכיוון מזרח למערב). בתחתית המפה מופיעים נהר הירדן ובצידה השמאלי מופיע אזור ים המלח.
על המפה מתוארים אירועים היסטוריים ואירועים המוזכרים בתנ"ך, כך ניתן לראות את העץ עליו תלוי אבשלום, וכן שנים משנים עשר המרגלים כשהם אוחזים אשכול ענבים, דוד כשהוא נלחם בגוליית, אברהם ושלושת המלאכים, וכוכב בית לחם.
המפה הוקדשה לקיסרית אליזבטה - כריסטינה, אשתו של קארל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
גודלה של המפה 84.3 ס"מ על 53.4 ס"מ.
הערוץ הראשון (רוסיה)

היסטוריה

הערוץ הוקם לראשונה במרץ 1951 כתוכנית הראשונה של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות. השידור הראשון בצבע הוקרן בשנת 1967 והחל משנת 1977 כל התוכניות שודרו בצבע. החל משנת 1990, שידורי הערוץ נקלטים בישראל.
ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, הערוץ הפך לערוץ 1 אוסטנקינו ובמרץ 1995 בעלי הערוץ, בוריס ברזובסקי קרא לערוץ בשם חברת הטלוויזיה הרוסית ORT. במשך תקופה קצרה בשנת 2000 הערוץ אוחד עם הערוץ השני ברוסיה, בשל שריפה שפרצה במגדל הטלוויזיה אוסטנקינו. מאז ה-2 בספטמבר 2002 נושא הערוץ את שמו הנוכחי.
בשנת 2011 הערוץ עבר לשיטת שידור דיגיטלית וב-1 ביוני אותה שנה עבר לשדר במסך רחב.
ב-29 בספטמבר 2013 הערוץ החל באיסוף כספי תרומה לנפגעי שיטפון במזרח הרחוק הרוסי דרך שליחת מסרונים או דרך העברת הכספים דרך אתרי העברות מיוחדים, לפי נתונים מהערוץ הכספים נאספים לבניית מבנים חדשים לתושבים אשר איבדו את מגוריהם במהלך השטפונות, כדי לקדם את תהליך ההתרמה לוח השידורים של הערוץ באותו היום שונה כמעט לגמרי ורצועת השידור באותו יום נקראה "וסיים מירום"(Всем Миром) שפירושו בעברית הוא "ביחד עם כל העולם", התרמת הכספים נמשכה עד ה-5 באוקטובר 2013.

בעלות

ממשלת רוסיה מחזיקה ב-51% מהמניות בערוץ (38.9% מהם בידי הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה, 9.1% בידי איט"ר טא"ס, 3% בידי מרכז הטלוויזיה הטכני אוסטנקינו), 24% נמצאים בידי חברת ORT-KB שבבעלות האוליגרך רומן אברמוביץ', שבשל קבלת האזרחות הישראלית מחויב למכור כמה אחוזים מאחזקותיו וחלקו בערוץ יירד ל-20%‏. 25% נוספים נמצאים בידי חברת Rastrkom-2002, שבבעלות חברת האחזקות National Media Group וצפויה לרכוש 4% מהמניות מידי אברמוביץ'.

הפקה

הערוץ הראשון הוא ערוץ הטלוויזיה העשיר ביותר ברוסיה, ובין שאר מהפקות המקור הנודעות הן הגרסה הרוסית למי רוצה להיות מיליונר?, תוכנית "מפעל הכוכבים", המקבילה הרוסית לאמריקן איידול שרצה מאז אוקטובר 2002. כמו כן, הערוץ משדר למעלה מ-20 שנה את הגרסה הרוסית לגלגל המזל, הגרסה המצליחה ביותר, נוסף להפקות מקור רבות. 
הערוץ הפיק גם את סדרת הסרטים שוברי קופות, משמר הלילה: משמר הלילה ומשמר היום ואת הסרטים אדמירל, יועץ ממלכתי, גמביט טורקי, הוויקינג וברית ההצלה.
כתיב פולני

לקריאה נוספת

אברון פולקוב, לוגיקה לחושבים ולמחשבים, הוצאת אקדמון, 1973.
אליוט נס

אליוט נס (באנגלית: Eliot Ness;‏ 19 באפריל 1903 - 16 במאי 1957) היה סוכן במחלקת האוצר של ארצות הברית, שנודע במאמציו לאכוף את "חוק היובש" בעיר שיקגו, כמנהיג הצוות שזכה לכינוי "הבלתי משוחדים".

חייו

נס נולד בשיקגו, לזוג הורים שהיגרו מנורווגיה ועבדו כאופים. הוא למד מינהל עסקים ומשפטים באוניברסיטת שיקגו, וסיים את לימודיו בשנת 1925. לאחר שהתקבל לעבודה כחוקר בחברת אשראי שבסיסה באטלנטה, נשלח לעבוד באזור שיקגו. בהמשך חזר ללמוד באוניברסיטת שיקגו, וסיים תואר שני (מוסמך) בקרימינולוגיה.
בשנת 1926 החליט להתגייס לכוחות הביטחון, בהשפעת בעלה של אחותו (אלכסנדר ג'יימי), שהיה סוכן FBI. בשנת 1927 התקבל לעבודה כסוכן במשרד האוצר, והוצב ביחידה לאכיפת "חוק היובש" בשיקגו.
בעקבות כניסתו של הרברט הובר לתפקיד נשיא ארצות הברית (מרץ 1929), הממשלה החליטה להתמקד בתפיסתו של המאפיונר הידוע אל קפונה. נס נבחר לנהל את הפעילות נגד קפונה בנושא הפרות של "חוק היובש" (ייצור והברחה של משקאות חריפים), ובמקביל נפתחה חקירה מקיפה נגד קפונה בנושא העלמות מס הכנסה (חקירה שהובילה לבסוף למעצרו).
בגלל מגפת השחיתות של אנשי אכיפת החוק, נס נאלץ לבחור בעצמו סוכנים ישרים ואמינים עבור הצוות המיוחד. הצוות המקורי הורכב מחמישים סוכנים ומספרם צומצם בהדרגה לחמישה-עשר, ולבסוף לתשעה סוכנים בלבד. הצוות ערך פשיטות רבות על מתקנים לייצור משקאות חריפים ועל נתיבי האספקה של קפונה. המקור העיקרי למידע על קפונה היה השימוש הנרחב במכשירי האזנה.
לאחר שקפונה ניסה ללא הצלחה לשחד כמה מסוכניו של נס, הצוות זכה לכינוי "הבלתי משוחדים". קפונה אף ניסה להתנקש בחייו של נס מספר פעמים, ללא הצלחה.
למרות שהפעילות של נס וצוותו פגעה בעסקיו של קפונה, חקירת המס היא שהביאה למעצרו. בשנת 1931 הוא נעצר ונאשם ב-22 סעיפים של העלמת מס, וב-5,000 הפרות של "חוק היובש". ב-17 באוקטובר 1931 הוא נידון ל-11 שנות מאסר, והחל לרצות את עונשו בשנת 1932.
נס מונה לחוקר הראשי ביחידה לאכיפת "חוק היובש" בשיקגו, ומשנת 1934 מילא תפקיד דומה במדינת אוהיו.
בעקבות ביטול "חוק היובש" בשנת 1933 נס מונה לממונה על בטיחות הציבור בעיריית קליבלנד. הוא יזם קמפיין שאיתר אנשי כוחות ביטחון מושחתים, ונלחם בתופעת ההימורים הבלתי חוקיים. נס התפטר בשנת 1942 לאחר שלא הצליח ללכוד רוצח סדרתי שפעל באזור, ומונה לתפקיד ממשלתי בוושינגטון.
בשנת 1944 מונה ליו"ר חברת האבטחה "דייבולד" שבסיסה באוהיו. הוא השתתף בבחירות לתפקיד ראש עיריית קליבלנד בשנת 1947 אך הפסיד. באותה שנה נאלץ לעזוב את עבודתו בחברת האבטחה, והחל לעבוד בחברת תעשייה במדינת פנסילבניה. בשנת 1957 פרסם ספר ("הבלתי משוחדים"), וב-16 במאי מת מהתקף לב.
נס התחתן שלוש פעמים, התגרש פעמיים ואימץ ילד אחד. הוא נקבר בקליבלנד.
מספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה הופקו בהשראת המאבק שניהל נס נגד אל קפונה. הידוע שבהם הוא סרטו זוכה פרס האוסקר של הבמאי בריאן דה פלמה, "הבלתי משוחדים" (משנת 1987), בכיכובו של השחקן קווין קוסטנר בתפקיד אליוט נס ורוברט דה נירו בתפקיד אל קפונה. בנוסף, דמותו הופיעה גם בסדרת המדע הבדיוני על טבעי בעונה 7 פרק 12.
טבח עישייה

רקע

הכפר עישייה נמצא בנפת ג'זין שבמחוז דרום לבנון, כפר מארוני בודד באזור שבו רוב מוסלמי בדרום לבנון. החל מתחילת שנות ה-70 נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות בעוד שמובלעת ג'זין הנוצרית נשלטה על ידי המיליציה המארונית שומרי הארזים של אטיין סאקר. בעישייה התפתחו תקריות אלימות בין התושבים הנוצרים לבין שכניהם המוסלמים וצה"ל סיפק לנוצרים נשק להגנה על הכפר. 
ב-16 באוקטובר 1976 נערכה בריאד ועידה ערבית שנועדה להביא להפסקת אש בלבנון.

כיבוש הכפר

בליל ה-19 באוקטובר 1976 בעקבות ניסיונות של לוחמים נוצרים לכבוש את מרג' עיון, תקפו לוחמים מארגוני הטרור א-סאעקה ואש"ף את הכפר וכבשו אותו. בעיתונות דווח שללוחמים שכבשו את עישייה סייעו מוסלמים שברחו ממרג' עיון. הלוחמים המוסלמים שהו בכפר יומיים, מ-19 באוקטובר 1976 עד ה-21 באוקטובר 1976.

עדויות לטבח ולהרס

בעקבות כיבוש עישייה עלו טענות לטבח שבוצע בתושביו. על פי הטענות, נרצחו תושבים רבים, רובם הגדול נשים, קשישים, וילדים ונשות ונערות הכפר נאנסו ולאחר מכן נשחטו על ידי המחבלים בכנסייה המקומית. תינוקות וילדים נרצחו בדרכים אכזריות, וגופות הנרצחים עברו התעללות. כמו כן, שרפו והרסו המחבלים את בתי הכפר והשחיתו את הכנסייה המקומית. בסמוך לאירוע דווח על 200, 400 ואף 500 נטבחים. דיווחים מאוחרים יותר טענו למעל 70 נטבחים. נדיל חסן, תושבת הכפר שניצלה מהטבח, מתארת את האירוע: "טבחו בנו כצאן. אנסו נשים, רוצצו גולגולות ושחטו ילדים בזרועות אמם. נשים וילדים שהתחבאו במטעים ובמערות בסביבת הכפר התגלו ונרצחו, זה אחר זה, בסכינים ובפגיונות." חסן מסרה כי ראתה גם כיצד כפתו אישה כבת שלושים וחמש ובנה בן השבע לעץ וערפו את ראשיהם. אביו של פרנסיס אלפרד נסר, תיאר כיצד המחבלים שרפו את בנו בעודו בחיים.

תגובות לעדויות אודות הטבח וההרס

הטענות לטבח הוכחשו על ידי דוברי אש"ף. ב-31 באוקטובר 1976 פרסם יעקב ארז במעריב: "בסוף השבוע שעבר הובהר, כי בכפר הנוצרי עישייה, מצפון למארג' עיון, לא נערך טבח, כפי שסיפרו לוחמים מארוניים. בהתקפה של פלסטינים ויחידות מחבלים על הכפר נהרגו כמה עשרות מתושביו, ולא היו ביניהם נשים וילדים. הכפר ננטש לאחר מכן על ידי המוסלמים, והנוצרים שבו ותפסוהו ללא קרב."

לאחר הטבח וההרס

בעקבות הטבח נמלטו מהכפר תושבים רבים למובלעות הנוצריות באזור, אך רובם שבו לאחר פלישת ישראל ללבנון בשנת 1982. בישראל אספו סיוע עבור פליטי הכפר.
דבי ונולי

דבי ונולי היה צמד קומי ישראלי המורכב מהסטנדאפיסטיות דבי קליידר ונולי עומר. הצמד פעל בין השנים 1987 ועד 1997.
לאורך שנות פעילותן העלו השתיים שלושה מופעי בידור ברחבי ישראל להם כתבו את הטקסטים בעצמן: "כזה כאילו", "למה מי למה מה" ו"דבי ונולי 3". המופעים שילבו סטנד-אפ ומערכונים.
בתחילת שנות התשעים הגישו את פינת הסטנד-אפ "מקום בעמידה", במסגרת התוכנית "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית.
הצמד התפרק באופן רשמי ב-1997, לאחר שדבי עזבה את ישראל לתקופה של חמש שנים.
ארנסט הס

חייו

ארנסט הס נולד בשנת 1890 בגלזנקירשן. הוא הוטבל לנצרות, אך מכיוון שאמו הייתה יהודיה, נחשב ליהודי על פי חוקי הגזע הנאצים.
הס התגייס לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה והוצב ביחידת חיל הרגלים של בוואריה. הס שירת לכל אורך תקופת המלחמה בין השנים 1914 ועד 1918 באזור פלנדריה שבחזית המערבית. במהלך שירותו נפצע פעמיים, עוטר בעיטורי גבורה, וזכה לקידום בדרגה. בתקופה מסוימת בשנת 1916 שימש אף כמפקדו הישיר של היטלר.
בתקופה שלפני עליית הנאצים לשלטון שימש הס כשופט בעיר וופרטל ומאוחר יותר בעיר דיסלדורף. בשנת 1936, לאחר חקיקת חוקי הגזע, הודח מתפקידו, הותקף בידי פעילים נאצים ועבר להתגורר עם משפחתו באיטליה.
בתקופת שהותו באיטליה פנה הס להיטלר באמצעות פריץ וידמן, חבר משותף מתקופת השירות הצבאי אשר שימש כעוזרו של ראש לישכתו של היטלר, בבקשת רחמים, ולביטול הסיווג היהודי במסמכיו. היטלר נענה לבקשה, הורה להעביר להס את כספי הפנסיה שלו לאיטליה ואף פטר אותו מחובת הזיהוי כיהודי במסמכי הזהות שלו.
בשנת 1939, בעקבות ההסכם בין גרמניה ואיטליה, נאלץ הס לחזור למולדתו לאחר שניסיונו להגר לשווייץ נכשל. למרות זאת לא נרדף על ידי השלטונות ובמסמך מאוגוסט 1940 הורה היינריך הימלר ליחידות הס"ס שלא לגרש או לרדוף את הס ומשפחתו וזאת על פי בקשתו האישית של היטלר אשר שירת איתו במלחמת העולם הראשונה.
למרות זאת, ביוני 1941 נדרש להתייצב בפני השלטונות, והובהר לו כי כתב ההגנה שקיבל אינו בתוקף, הוא אינו זכאי לפריבילגיה כלשהי והמסמך עצמו אף נלקח ממנו.
הס גורש למחנה ריכוז ליד מינכן וביצע שם עבודות כפייה. הוא זכה להגנה מינימלית בזכות נישואיו לנוצריה פרוטסטנטית. אחותו ואמו נשלחו לטרזינשטט. בהמשך הועברה אחותו לאושוויץ שם נרצחה. אמו הצליחה להימלט לשווייץ.
לאחר המלחמה המשיך הס להתגורר בגרמניה. הוא סירב לחזור לתפקידו כשופט ועבד כמנהל בחברת הרכבות בפרנקפורט. הס נפטר בשנת 1983.
עירד אייכלר

ביוגרפיה

אייכלר נולד בבאר שבע. בשנת 1993 התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה. בשנת 1996 מונה לראש לשכת מפקד יק"ל ובשנת 1997 שוחרר בדרגת סגן. בשנת 2001 סיים לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן. באותה שנה מונה למרכז שבט צופי ראש העין, ובשנת 2002 מונה למנהל מנהל תחום חברתי ברשת מעונות "תפארת עלומים". בשנת 2008 סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים במכללה למנהל בשנת 2012 השתתף בקורס לניהול אסטרטגי בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.

יזמות חברתית

בשנת 2000 יזם יחד עם נדב גופר וגלעד שחם את קהילת "מחנה", מחנה עבודה מדי שנה לשבוע במדבר כאירוע של נתינה ושותפות קהילתית.
עבד כמדריך בהוסטל של נערות חוסות ולאחר מכן כרכז חברתי בדיור של אנשים הלוקים בפיגור במהלך עבודתו זיהה שכל ההתנהלות של המשתקמים היא בתוך גבולות המסגרת ללא אינטראקציה עם הסביבה והגיע למסקנה שצריך למצוא את הדרכים להוציא אותם למעגלים רחבים יותר לקשר בריא עם החברה. הוא יזם מסיבות, טיולים ואירועים ובהמשך חשב על האפשרות לפתוח מפעל שבו הם יוכלו לעבוד. כך בשנת 2005 הקים את קבוצת שכולו טוב, עמותה שמטרתה לקדם את השתלבותם של אנשים עם התמודדויות נפשיות בקהילה, על ידי יצירת הזדמנות שווה בתחומי התעסוקה, החברה, התרבות והפנאי ככלי לקידום מסע ההחלמה האישי של כל מתמודד. נכון ל-2016 הקבוצה מספקת שירותי שיקום בכל רחבי הארץ לכ-3000 מתמודדים, ומעודדת את עובדיה השכירים ואת המתמודדים המקבלים שירותים במסגרתה להתנדב ולתרום בעצמם לקהילה באמצעות עשייה חברתית. מגוון המסגרות והיוזמות משתכללים ומתרחבים משנה לשנה. קבוצת "שכולו טוב" כוללת בתוכה מעל עשרה מיזמים שונים.
בשנת 2009 ניהל בהתנדבות את נושא הרווחה בקרן לפיתוח לוד (הוקמה ב-2008)
בשנת 2010 היה אייכלר בין מייסדי Esco - בית הספר לעסקים חברתיים.
בשנת 2014 מונה אייכלר לחבר דירקטוריון בחברת "עדן - אירועים על המים". בשנת 2015 היה ממייסדי "חברלה" - פסטיבל התנדבותי למען אזרחים ותיקים.
בשנת 2017 קיבל אייכלר יחד עם הגר אלוש ועופר כהן, פרס בוועידת האו"ם למדינות המיישמות את אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות באירוע מטעם "Zero Project", ארגון בינלאומי כדי לצמצם את הדרתם של בעלי נכויות ברחבי העולם, על פעילותם למען אנשים בעלי נכות נפשית.
כחלק מפרויקט השילוב, פיתח אייכלר את "המודל המשלב", שנועד לסייע לאנשים בעלי מוגבלויות להשתלב בשוק העבודה. המודל הצליח להביא לשילוב של 25% מהמשתקמים בשוק העבודה, מה שהביא להתעניינות גוברת והולכת במודל בגרמניה, יוון, ספרד, איטליה, אירלנד, ווייטנאם, דרום אפריקה ואוסטרליה.
בנובמבר 2018 בכנס היצואנים השנתי הודיעו עירד אייכלר ואופיר פלג - מנכ"ל Social Export Israel המשתפים פעולה כי קבוצת "שכולו טוב" שהעמותה חברה לעמותה גרמנית ופותחת את הסניף הראשון של מיזם השיקום הישראלי, רשת חנויות הספרים סיפור חוזר (Rebooks) בעיר קמניץ שבגרמניה ובכך הופכת מארגון מקומי לאופרציה בינלאומית
באותו חודש הגיע לישראל המשלחת החמישית של נציגי האיגוד הגרמני לתעסוקה מוגנת להמשך שיתופי פעולה עם קבוצת שכולו טוב ואנשי שיקום בישראל.
7chairs, פרויקט נוסף בפיתוחו, פלטפורמה ושיטת הנחיה בטקסט, המיועד לקבוצות תמיכה מקוונות במספר מצומצם ובהנחיה לקבוצות יעד בהם נוער בסיכון, אנשים המתמודדים עם מחלות מורכבות ועוד. מיזם הן בעברית והן באנגלית. חלק מהקבוצות בשיתוף עם גורמי קהילה.

חיים אישיים

אייכלר חי בניר אליהו. הוא נשוי ואב ל-4 ילדים, ומשנת 2014 משמש כחבר הנהלת הקיבוץ.
מרקם (מוזיקה)

מרקם במוזיקה, הוא האיכות הכוללת של הצליל ביצירה ולרוב מצביע על מספר הקולות במוזיקה והיחסים ביניהם. המרקם של היצירה יכול להיות מתואר במושגים חזותיים או מתחום המישוש כמו עבה, מואר, קשה או חלק. המרקם של היצירה מושפע ממספר הקולות ביצירה ברגע נתון ואיכותם, וכן ההרמוניה הנוצרת, המקצב והמפעם.
ונדל (נהר)

נהר הוונדל (באנגלית: River Wandle) הוא אחד מיובלי התמזה. הנהר זורם בשטחה של העיר לונדון שבאנגליה. נהר הוונדל נשפך לתמזה המערבית לנהר האפרה בגדתו הדרומית של נהר התמזה. נהר הוונדל הוא ייחודי בין נהרות לונדון (למעט התמזה), בכך שאינו נהר תת-קרקעי, ולמעשה רובו זורם מעל הקרקע.
ולדימיר גולנישצ'ב

ולדימיר סמיונוביץ' גולנישצ'ב (ברוסית: Владимир Семёнович Голенищев; ‏29 בינואר 1856, סנקט פטרבורג, רוסיה – 5 באוגוסט 1947, ניס, צרפת) היה מראשוני האגיפטולוגים הרוסים, ובעל הישגים רבים.
גולנישצ'ב היה ממשפחת אצילים עתיקה ועשירה, על בני המשפחה נמצא גם המצביא הרוסי מיכאיל קוטוזוב. הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בין השנים 1884–1885 ארגן ומימן את החפירות הארכאולוגיות בוואדי חמאמאת  במצרים העליונה צפונית לתבאי. בהמשך בין השנים 1888–1889 חקר את האתר בתל אל-מסחותה.
במרוצת שני העשורים לאחר מכן נסע למצרים יותר משישים פעמים. במסעותיו אלה רכש והביא לרוסיה אוסף גדול של יותר מששת אלפים פריטי עתיקות מצריים. בין רכישותיו נכללו גם פפירוס המתמטיקה של מוסקבה, הפפירוס מגילת ון אמון אותו רכש בקהיר בשנת 1891, האונומסטיקון של אמנופה ומבחר מדיוקנאות המומיות מפיום. הוא פרסם את הפפירוס שנקרא "הפפירוס מארמיטאז" וכן את הטקסט "הנבואה של נפרטי". שני פריטים אלה הם חלק מאוסף המוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג. בשנת 1891 פרסם את הקטלוג המקיף המלא הראשון של האוסף המצרי בארמיטאז'.
בשנת 1909 מכר גולנישצ'ב את אוספו למוזיאון פושקין במוסקבה ועבר להתגורר במצרים. בגלל המהפכה הרוסית שהתרחשה בשנת 1917, גולנישצ'ב לא חזר יותר לרוסיה. הוא התגורר בניס שבצרפת ובקהיר. הוא ייסד באוניברסיטת קהיר את המחלקה לאגיפטולוגיה והחזיק במשרת ראש המחלקה בין השנים 1924–1929. בנוסף החזיק במשרה במוזיאון המצרי בקהיר שם עסק בקטלוג פפירוסים בכתב היראטי.
גולנישצ'ב נפטר בגיל 91 בניס. חלק ממסמכיו נמצאים היום במכון גריפית' (Griffith Institute) באוקספורד.
יום קנדה

יום קנדה הוא יום העצמאות של קנדה, שנחוג ב־1 ביולי מדי שנה. ב-1 ביולי 1867 הפכה קנדה למדינה עם איחודן של ארבע הפרובינציות המייסדות: קוויבק, אונטריו, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק.
בתחילה כונה יום העצמאות הקנדי יום הדומיניון, אך מאוחר יותר שונה שמו ליום קנדה כחלק מתהליך ההתנתקות ההדרגתי של קנדה מבריטניה.
יום העצמאות מצוין בטקס מרכזי שנערך בנוכחות המושל הכללי של קנדה וראש-הממשלה ברחבת הכניסה של בניין הפרלמנט באוטווה. זהו יום שבתון בקנדה, והקנדים מציינים את החג בפעילויות ואירועים שונים הנערכים ברחבי המדינה.
ג'ודית רזניק

ילדותה ונעוריה

רזניק נולדה באקרון שבאוהיו, למרווין, אופטומטריסט, ולשרה רזניק, מהגרים יהודים מאוקראינה. היא למדה בבית ספר עברי ובבית הספר התיכון פיירסטון . את בת המצווה שלה בבית כנסת מקומי, אך בבגרותה לא הייתה דתית, וסלדה מההתייחסות אליה כ"האסטרונאוטית היהודייה הראשונה". הצטיינה במיוחד במתמטיקה. היה לה אח צעיר ממנה בארבע שנים.
בין תחביביה היו נגינה קלאסית על פסנתר, רכיבה על אופניים, ריצה וטיסה.

השכלה

בשנת 1966 התקבלה ללימודי מתמטיקה באוניברסיטת קרנגי מלון (באותו זמן - קרנגי טק) בפיטסבורג שבפנסילבניה, אך במהרה איבדה עניין בחלקים התאורטיים של המקצוע, וחיפשה תחום בו המתמטיקה הייתה שימושית. היא החליטה לעבור ללמוד הנדסת חשמל, וב-1970 סיימה תואר ראשון בתחום זה. ב-1977 קבלה תואר דוקטור בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מרילנד.

קריירה מוקדמת

עם סיום לימודי התואר הראשון, התקבלה לעבודה כמהנדסת חשמל בחברת RCA בניו ג'רזי. ב-1971 עברה לעבוד בסניף אחר של החברה, בווירג'יניה. במסגרת תפקידה תכננה מעגלים משולבים עבור מערכות בקרה של מכ"ם. היא גם סיפקה תמיכה הנדסית למערכות טילים וטלמטריה של נאס"א, ופרסמה מאמר על הליכי תכנון של מעגלים משולבים למטרות מיוחדות.
בין 1974 ל-1977 עבדה כמהנדסת ביו-רפואית במעבדה לנוירופיזיולוגיה של המכונים הלאומיים לבריאות שבמרילנד. היא ביצעה שם מחקרים ביו-רפואיים וניסויים בפיזיולוגיה של מערכות חזותיות. לאחר מכן עבדה תקופה קצרה כמהנדסת מערכות בכירה בפיתוח מוצרים בחברת זירוקס.

שירות בנאס"א

בינואר 1978 היא נבחרה לתוכנית להכשרת אסטרונאוטים במסגרת הקבוצה השמינית, לאחר שנענתה למודעה שנאס"א פרסמה. היא נבחרה יחד עם עוד חמש נשים, מתוך 1,000 מועמדות, ו-8,000 מועמדים בסך הכול (גברים ונשים). בתום שנת הכשרה, ביצעה מספר תפקידים הקשורים בפיתוח מעבורת החלל, ובכלל זה פיתוח תוכנת ניסויים, פיתוח הזרוע הרובוטית ותכנון טכניקות אימונים.
ב-30 באוגוסט 1984 השתתפה במשימה הראשונה של מעבורת החלל דיסקברי, STS-41-D, ובכך הפכה לאישה היהודייה הראשונה ששהתה בחלל. בטיסה זו שירתה כמומחית משימה, והפעילה את הזרוע הרובוטית, שהשתתפה בפיתוחה, ובאמצעותה הוסר גוש קרח שהצטבר על הדופן החיצונית של המעבורת. במהלך המשימה, באחת הפעמים שבהן צולמה, היא החזיקה מול המצלמה שלט ועליו כתבה "היי אבא".
לאחר מכן נבחרה להשתתף במשימה STS-51-L, גם כן כמומחית משימה. במשימה זו שוגרה המעבורת צ'לנג'ר ב-28 בינואר 1986. 73 שניות לאחר השיגור, התפוצצה המעבורת, וכל אנשי צוותה נספו. אביה וחבר ילדות שלה היו בין הצופים בשיגור במרכז החלל קנדי. רזניק לקחה עמה לטיסה זו טבעת של אחיינה, ומנעול בצורת לב של אחייניתה. היא הייתה אמורה להפעיל את הזרוע הרובוטית של המעבורת גם במשימה זו, ולשגר לוויין מחקר לשביט היילי, שהתקרב באותו זמן לכדור הארץ.
בשלב מסוים, נהג עובד של אחד מקבלני המשנה של נאס"א לעקוב אחריה ולהטרידה במהלך עבודתה. תלונות חוזרות ונשנות להנהלת נאס"א ולחברה הקבלנית שהעסיקה אותו לא נענו, עד אשר אותו אדם הגיע אל שולחנה במרכז החלל ג'ונסון. רק אז ננקטה נגדו פעולה.

חיים אישיים

בתחילת לימודיה פגשה את מייקל אולדק, שלמד גם הוא הנדסת חשמל בקרנגי מלון. הם נישאו ב-1970, ועבדו יחד בחברת RCA. אך בעוד מייקל פנה ללימודי משפטים, המשיכה ג'ודית בלימודי הנדסת חשמל. הם נפרדו ב-1975, משום שמייקל היה מעוניין בילדים בעוד ג'ודית רצתה להתמקד בקריירה המקצועית, והם התגרשו סופית ב-1975.
לאחר מותה גופתה נשרפה ואפרה פוזר בים בסמוך אל המקום שבו נמצאו שברי החללית.
גורילה מזרחית

תיאור פיזי

לגורילה המזרחית יש ראש גדול, אף שטוח ונחיריים גדולים, חזה רחב וזרועות ארוכות. הפנים, כפות הידיים, כפות הרגליים והחזה קירחים, והפרווה שחורה בעיקר, אך מרגע שהגיעו לגיל מסוים- לזכרים ישנו מעין "אוכף" כסוף על גבם ולכן הם נקראים כסופי גב (Silverbacks). קיימים הבדלים במראה הפרווה בין שני תת-המינים: לגורילת השפלה המזרחית יש פרווה קצרה יותר, עבה יותר, שחורה עמוקה. לגורילות ההר יש פרווה המזכירה צבע כחול כהה. כמו כן ישנם הבדלי גודל בין שני תת-המינים- גורילת השפלה מעט גדולה יותר מגורילת ההרים והזכרים שבשני המינים גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 140-205 ק"ג וגובהם 1.7 מטרים בעמידה, כשהם בוגרים. משקלה הממוצע של נקבת גורילת השפלה המזרחית נע בין 90-100 ק"ג, וגובהה בעמידה עומד על 1.5 מטרים.

מצב שימור

הגורילה המזרחית נדירה יותר מהגורילה המערבית אם כי מאוימת פחות. האיומים העיקריים על הגורילה המזרחית הם צייד למטרות מזון והעמקת החקלאות לתוך היער, מה שגורם להרס בית הגידול הטבעי שלה. בחלק מהשמורות הלאומיות ישנה תוכנית תיירות של צפייה בגורילות, ולה יתרונות וחסרונות- מצד אחד התיירות מובילה למודעות סביבתית והכנסות כספיות לתושבים, ומצד שני היא גורמת להפרעה בהתנהגות הטבעית של הגורילות. הגורילות המזרחיות נדירות ביותר בגני החיות, וגן החיות היחיד שנמצא מחוץ לאזורי המחיה הטבעיים של הגורילות בו נמצאים פרטים הוא גן החיות של אנטוורפן, בו חיות שתי נקבות בוגרות. בקונגו ישנם גופים המחזיקים את הגורילות שהוחרמו מציידים לא חוקיים.
ינון ברדה

קריירה

ברדה התחיל את הקריירה שלו בהפועל באר שבע. ב-21 בדצמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–4 נגד הפועל פתח תקווה. ב-27 באוגוסט 2006 חתם במ.ס. אשדוד. באשדוד, ברדה לא מצא את מקומו ובתום העונה עזב את המועדון.
בקיץ 2007 חתם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית. במדי לוד שיחק 14 משחקי ליגה וכבש 3 שערים. בקיץ 2008 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הארצית. באשקלון ברדה הפך לשחקן מוביל ועם 9 שערים היה שותף פעיל לעלייה של אשקלון לליגה הלאומית. לאחר שפתח את עונת 2009/2010 באשקלון, בינואר 2010 חתם במכבי באר שבע לאחר שלא קיבל דקות משחק באשקלון. ברדה כבש צמד במשחק המבחן נגד מכבי השקמה רמת חן מליגה א' וכך באר שבע נשארה בליגה הלאומית.
בפברואר 2011 חתם בהפועל ראשון לציון עימה העפיל לליגת העל בסיום העונה אחרי שסיימה במקום השני בליגה. בליגת העל, ברדה התקשה למצוא את מקומו ובינואר 2012 חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל בני לוד לקדנציה שנייה.
בקיץ 2012 חתם במכבי הרצליה. בקיץ 2013 חתם בעירוני קריית גת מליגה א' עימה רשם עלייה לליגה הלאומית. בקיץ 2014 חזר לקדנציה שנייה בבני לוד.
בקיץ 2016 חתם במ.ס. דימונה העולה החדשה לליגה א'. ב-16 בספטמבר 2016 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו בדימונה בניצחון 1–3 נגד הפועל בקעת הירדן.
ב-9 באוגוסט 2018 ברדה חתם במ.ס. באר שבע.
ויקטור סידיאק

ביוגרפיה

ויקטור סידיאק נולד בעיירה אנז'רו-סודז'נסק שבמחוז קמרובו. תוך מספר שנים המשפחה עברה לדונייצק. בגיל 15 החל להתאמן בסייף. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד הנדסה ובמקביל המשיך באימונים. בשנת 1968 הוא נכלל לראשונה בנבחרת האולימפית והיה בין חבריה עד לשנת 1980. 
בשנת 1970 הוא עבר למינסק והתגורר בעיר זו במשך כל תקופת הקריירה הספורטיבית ולאחריה. בשנת 1980, לאחר זכייה באולימפיאדה הרביעית הוא עזב את הספורט התחרותי והחל לאמן. הוא סיים את המכון לספורט במינסק בשנת 1973.
בשנת 1973 סידיאק זכה בתחרות יוקרתית "גביע מרטיני" וקיבל חרב עשוי מהזב הפרס על הזכייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, עבר לאיטליה והיה מאמן של הסייפים האיטלקים. לאחר מספר שנים החזיר לעצמו את אזרחותו הרוסית וחזר למוסקבה בה הוא מתגורר עד היום.

תחרויות אולימפיות

בשנת 1968 באולימפיאדת מקסיקו סיטי סידאיק לראשונה הגיע לאולימפיאדה וזכה במדליית זהב קבוצתית.
בשנת 1972 באולימפיאדת מינכן סידיאק היה הראשון בין סייפים סובייטים שהצליח לזכות במדליית זהב אישית. בתחרויות קבוצתיות הוא נפצע בעין אך המשיך בתחרות. ביחד עם קבוצתו הוא זכה במדליית כסף.
בשנת 1976 במונטריאול סידיאק זכה במקום השלישי בתחרות אישית ובמדליית זהב בתחרות קבוצתית.
בשנת 1980 באולימפיאדת מוסקבה סידיאק היגע כאשר הוא כבר בין 37 והצליח לזכות עם קבוצתו במדליית זהב.
קיפודנית

תיאור

הקיפודנית היא צמח רב-שנתי, בעל גבעולים גבוהים היכולים להגיע ל-140 סנטימטר. עלי הצמח בדרך כלל שעירים בעלי מרקם גס. פרח הקיפודנית הוא בצבע ורוד או סגול, שבמרכזו זרעי הצמח, אשר צורתם כשל קוץ.

שימוש כצמח מרפא

מינים שונים של הקיפודנית וכן חלקים שונים בצמח מכילים תרכובות וחומרים שונים, ולכן קיים קושי מתודולוגי בבחינת יעילותו של הצמח ויש להבדיל במחקר בין מינים שונים וחלקים שונים של הצמח.
בשנת 2007 פורסם מחקר של אוניברסיטת קונטיקט אשר בחן כ-14 מחקרים שנעשו על הקיפודנית, והסיק כי השימוש בצמח יכול להקטין בחצי את הסיכוי לחלות בסוגים של הצטננויות ולקצר את משך המחלה ב-1.4 יום. אולם ד"ר וואלאס סאמפסון מאוניברסיטת סטנפורד פרסם בכתב העת, Scientific Review of Alternative Medicine, כי הוא מפקפק במתודולגיה שבה נערך המחקר המסוכם.
במחקר מדעי בשיטת סמיות כפולה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירג'יניה שנערך בשנת 2003, נמצא כי לתמציות קיפודנית "אין שום אפקט קליני משמעותי", על אחוז ההידבקות או על עוצמת הסימפטומים. 
הקיפודנית הייתה בשימוש נפוץ כצמח מרפא בקרבי שבטי האינדאנים באמריקה. לפני האמונה העממית הצמח עוזר למערכת החיסון להלחם בדלקות, זיהומים ומחלות.