google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק ד. קנפו

יצחק קנפו (1912, מוגדור, מרוקו – רמת הכובש 1979) היה סופר, אמן, פעיל חברתי ואיש רוח ישראלי יליד מרוקו.

במרוקו

יצחק כנפו הוא בנו של הרב דוד כנפו, שהיה אב בית הדין של מוגדור (אסואירה) ונכדו של המקובל ר' יוסף כנפו. בילדותו זכה לחינוך תורני וחינוך כללי. בגיל 13 נשלח לבית הספר הגבוה של אליאנס בפריז, למרות היותו בן של רב, מה שייתכן שהביא לכך שהיה לחילוני.
כעבור שלוש שנים חזר יצחק קנפו למרוקו והחל לעסוק בהוראה. אולם עם הזמן נטש את ההוראה לטובת העיסוק בכתיבה ובעיתונאות. ספר השירה הראשון שלו התפרסם בשנת 1933. בשנת 1939 פרסם פמפלט אנטי נאצי בשם  Les Hitleriques (ההיטלריסטים). בעקבות עליית משטר וישי הושמדו כל גליונות הפמפלט, רק בשנת 1992 נמצא גיליון בודד ממנו. בד בבד החל יצחק קנפו לעסוק בפעילות חברתית וציונית במוגדור.
בזמן מלחמת העולם השנייה פתח יצחק קנפו במוגדור מועדון נוער יהודי. במועדון נערכה פעילות תרבותית, שכללה פעילות ציונית. נלמדו שירים עבריים ושירים ציוניים בצרפתית שבוצעו על ידי מקהלה  שנקראה על שמו מקהלת יד"כ, או מקהלת מוגדור. המקהלה שרה באירועים שונים של הקהילה היהודית וכן בטקסי עונג שבת, שנערכו בבית הכנסת המרכזי של מוגדור, בית הכנסת צלאת אל קהל.
בטקסים הונפו דגלי ישראל והם עודדו את הציונות בקרב צעירי מוגדור היהודיים. כחלק מהמועדון פעל תיאטרון, בו קנפו העלה וביים מחזות, חלקם קלאסיים וחלקם מחזות אותם כתב. כישרונו האומנותי של יצחק קנפו התבטא גם בעיצוב התלבושות וציור התפאורות. פעילותו של יצחק קנפו במוגדור נפסקה עם מעברו לקזבלנקה בשנת 1953. לפני עלייתו ארצה בשנת 1955.

בישראל

יצחק קנפו עלה לארץ ישראל בשנת 1955 והתיישב בקיבוץ רמת הכובש. שם הוא עבד כמורה לאמנות והמשיך את עבודתו האמנותית. בשנת 1976 החל להוציא חוברת בשם Lettre des lettres (מכתב המכתבים), שעסק רבות בשימור הזיכרון של יהודי מוגדור, כמו גם בנושאים ישראליים אקטואליים. מהחוברת, שהופצה בין מכריו של יצחק קנפו הופצו 14 כותרים כשהאחרונה בהן הוצאה אחרי מותו. בשנת 1979 נפטר יצחק קנפו ונקבר ברמת הכובש.

מפעלו האמנותי

יצחק קנפו היה אמן רב תחומי, סופר, מסאי, משורר, פסל, צייר, מחזאי ובמאי. הוא כתב אלפי סיפורים, מאמרים ושירים בצרפתית ובעברית. בשנת 1993, יצא קובץ ראשון של רשימותיו בשם Le Memorial de Mogador, שכלל את כל יצירתו של יצחק קנפו בנושא מוגדור. 
בשנת 1997 יצא קובץ נוסף L'Humour est Enfant de Poeme, שכלל את יצירתו הלירית של יצחק  קנפו, כולל הדפסה חוזרת של Les Hitleriques. שני הספרים בעריכת אשר כנפו. בתחום האמנות הפלסטית עסק יצחק קנפו בציור בטכניקות שונות (כולל חיתוך עץ) ובפיסול.
הוא בלט בשימור של מסורת מוגדוריאנית של ציור כתובות מאוירות. הכתובות של יצחק קנפו נודעו בסגנונן החדשני והמיוחד, שחרג ממסורת ציור הכתובות של גדול אמני הכתובות של מוגדור, ר' דוד אלקאים. בנו של יצחק קנפו, חי קנפו חי בניו יורק ועוסק בציור, בין השאר עבור וול סטריט ג'ורנל.
גארי ויקס

ביוגרפיה

גארי ויקס נולד בויסבאדן שבמערב גרמניה, גדל בג'ורג'יה ולמד באוניברסיטת ג'ורג'יה.

קריירה

הוא החל לשחק ב-1998 בסרט הספורט "Major League: Back to the Minors". בשנתיים שלאחר מכן שיחק בסרט הילד בתור בנו של רוס (ברוס ויליס). לאחר מכן השתתף במגוון סרטים קצרים.
ב-2013 שיחק בסרט הנעורים לחיות את הרגע בתור ג'ו ובסרט חדשות בהפרעה של אדם מקיי. בשנה שאחריה שיחק בסרט יוצאים לסיבוב בתור ד"ר קוואן.
ב-2015 הופיע בסרט המדע הבדיוני עולם היורה של קולין טרוורו בתור אבא לשלושה ילדים. לאחר שנה השתתף בנאמנים בתור אביה של פרפקסיה ובסרט הקומדיה-פעולה בלשים בע"מ בתור הפקיד מקמיליאן וגם בסרט הדרמה של קלינט איסטווד סאלי: נס על ההדסון ובסרט הביוגרפי מאחורי המספרים.
ב-2017 השתתף בסרט מהיר ועצבני 8 בתור טייס והשתתף גם בסרט הדרמטי טופאק: כל העיניים עליי וכן בסרט הלייב-אקשן ספיידרמן: השיבה הביתה של ג'ון וואטס. 
ב-2018 השתתף בסרט The 15:17 to Paris של קלינט איסטווד ובסרט פרא כקצין משטרה.
לאורך השנים הוא השתתף גם במספר גדול של סדרות טלוויזיה ביניהם: תשוקות, 24, The O.C.‎, המשרד, ורוניקה מארס, CSI: מיאמי, המתים המהלכים, עוזרות בית נחושות וסוכן מחוק.
צריפי מוסון

צריפי מוסון הם מקבץ מבנים בכף דניסון, מפרץ קומונוולת', בקטע המזרחי המרוחק של הטריטוריה האוסטרלית באנטארקטיקה, כ-3000 ק"מ דרומית להובארט. את המבנים הקימה ואיכלסה משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בשנים 1914-1911, בהנהגת הגאולוג ומגלה הארצות סר דאגלס מוסון.
צריפי מוסון נדירים בהיותם אחד משישה אתרים בלבד, שנשארו לפליטה מן העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה הייתה המשלחת היחידה בעידן ההרואי שאורגנה, אוישה ומומנה בעיקר על ידי תושבי אוסטרלאסיה.
הצריפים כללו צריף מגנטוגראף, ששימש למדידת תמורות בקוטב הדרומי המגנטי; צריף מגנטי אבסולוטי, ששימש כנקודת התייחסות למחקרים בצריך המגנטוגראפי; וצריף הליקוי, מצפה אסטרונומי.
המבנה החשוב ביותר באתר הוא צריף מגורי החורף, שנודע בשם "הצריף של מוסון". צריף זה, שגגו היה בצורת פירמידה, היה בית לשמונה-עשר האנשים של קבוצת הבסיס העיקרי של המשלחת בשנת 1912, ולשבעה (כולל דאגלס מוסון), שנשארו שם באופן בלתי מתוכנן לעוד שנה ב-1913. הצריף מחולק לשני אגפים - אגף המגורים והסדנה, שנבנו מראש בסידני ובמלבורן, בסדר זה, ונשלחו לאתר להרכבה על ידי צוות המשלחת בשנת 1912.

רדיו

הודות לתחנת הממסר האלחוטי על האי מקווארי, אפשר היה להתקשר עם יבשת אוסטרליה באמצעות רדיו. המשלחת האוסטרלאסיינית הייתה הראשונה שנהנתה מאפשרות זו. תצפיות מטאורולוגיות שודרו במערכת ברציפות. היה זה השימוש הראשון ברדיו על יבשת אנטארקטיקה.

הצריף העיקרי

הצריף העיקרי כלל מתקני מגורים לשמונה-עשר איש, אבל גודלו לא עלה על 7.3X7.3 מטרים, שטח של 53 מ"ר. גודל הסדנה הצמודה אליו היה 5.5 על 4.9 מטרים, שטח של 27 מ"ר. המבנה מוקף משלושה צדדים במרפסות ברוחב 1.5 מ'. המרפסות שימשו לדברים רבים ושונים, בהם איכסון כלבי המזחלות.
הצריף העיקרי מכיל מטבח, מכבסה, מחסן וחדר שינה.
רוטב

רוטב הוא תרחיף נוזלי בדרגות סמיכות שונות המשמש לשיפור הטעם של מאכלים במהלך הכנתם או בעת הגשתם. לרוב רטבים אינם נאכלים בפני עצמם, והם מוגשים כתוספת למאכל. רטבים קיימים בכל סוגי המטבחים השונים ברחבי העולם.

שימושי רטבים

רטבים משמשים בכל סוגי המטבחים, הן לתיבול מנות עיקריות, הן לתיבול תוספות והן לתיבול קינוחים.
רטבים יכולים להיות מתוקים, חמוצים, חריפים או מלוחים ולהיות מוגשים הן חמים והן קרים.
עינב גלילי

ביוגרפיה

גלילי נולדה בקיבוץ נען. אביה, שלמה, היה בנו של חבר הכנסת והשר וראש המפקדה הארצית של ההגנה - ישראל גלילי. אמה, אילת, היא נכדתה של איטה קאליש (נכדתו של שמחה בונים קאליש, האדמו"ר מאוטבוצק). 
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, החלה ללמוד לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית, אך לא השלימה לימודים אלה. בנוסף, החלה ללמוד משחק ב"בית צבי", אך הפסיקה במהלך שנה ב'. 
בשנת 1990 הופיעה כ"קריינית הרצף" בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "העולם הערב", לצד ארז טל ואברי גלעד. 
בשנת 1993 הגישה את תוכנית המשחק האינטראקטיבית "דובל'ה" בחינוכית 2. 
בשנת 1998 הגישה את התוכנית "החופש הגדול" בטלוויזיה החינוכית.
הגישה עם יורם ארבל את תוכנית הספורט "הדקה ה-91" בערוץ 2. 
הגישה את תוכנית הרדיו ההומוריסטית "היפות והאמיצות" בתחנת הרדיו "רדיו תל אביב" יחד עם מיכל ניב, עד להתאבדותה של ניב בינואר 2000.
בשנים האחרונות מופיעה גלילי בערוץ 2 אצל זכיינית השידור רשת. הנחתה את תוכנית הראיונות "שולחן לשניים" ואת תוכנית הבוקר "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד. 
בשנת 2004 החלה להנחות את תוכנית הסאטירה "משחק מכור" ב"רשת" לצד גורי אלפי וליאור שליין, במשך ארבע עונות, עד שנת 2006.
בשנת 2008 החלה להנחות את "באה בטוב", תוכנית סאטירה אקטואלית ב"רשת", כשלצידה רמי הויברגר, נתי קלוגר, שרי אלפי וליטל שוורץ.
בשנת 2009, הנחתה לצד גורי אלפי את "יחס חם" - תוכנית קומית בצהרי היום בגלי צה"ל. תחילת הגשת התוכנית בתחנה הצבאית לוותה בביקורת ציבורית, לנוכח טענה כי גלילי השתמטה משירות בצה"ל באמצעות נישואים פיקטיביים. אולם למרות הביקורת, ביוני 2010 הוחזרה התוכנית "יחס חם" לגלי צה"ל לעונה נוספת במהלך חודשי הקיץ, וחזרה לשידור פעם נוספת בפברואר 2012.
בסוף 2010 החלה גלילי להנחות את תוכנית האירוח הסאטירית "חדר 101" בטלוויזיה החינוכית. בתוכנית, על פי פורמט מצליח של ה-BBC, האורחים מעלים נושאים השנואים עליהם, ומנסים לשכנע את גלילי להשליך אותם ל"חדר 101". 
בשנת 2012 הצטרפה לעונתה הרביעית של תוכנית הסאטירה "מצב האומה" כחברה קבועה בפאנל לצד ליאור שליין, גורי אלפי ואורנה בנאי שהיו בצוות התוכנית בשלוש העונות הקודמות.
גלילי כתבה טור הומוריסטי ב"ישראל שישבת", מוסף סוף השבוע של העיתון ישראל היום, מאז תחילת צאתו לאור של המוסף בנובמבר 2009 ועד לפברואר 2015. תחילה נכתב הטור כטור זוגי לצדו של גורי אלפי, ומאז פברואר 2013 הופיע כטור עצמאי.
החל ממרץ 2018 מגישה את השעשועון קופה משותפת בערוץ עשר.

חיים אישיים

הייתה בת זוגו של אברי גלעד, ובת זוגו של יוצר הקולנוע ירון זילברמן. 
ב-2005 נישאה לעורך הדין עופר דורון ולהם שני ילדים.
אינדול

אינדול (באנגלית: Indole) הוא שמה של תרכובת אורגנית המכילה שתי טבעות, ובנוסף הוא שמה של קבוצת תרכובות אורגניות המבוססות על תרכובת זו.
כל האינדולים הם תרכובות ארומטיות המורכבות משתי טבעות מאוחות: טבעת בנזן משושה וטבעת פירול מחומשת. טבעת הפירול מכילה אטום חנקן בודד. נוסחתו של אינדול, התרכובת הבסיסית, היא C₈H₇N. לשאר האינדולים מבנה זהה, כשלטבעות קשורים אטומים וקבוצות פונקציונליות שונות. היות שטבעת הפירול של אינדול מכילה קבוצת אמין, והיות ואינדול מיוצר בין השאר על ידי צמחים, נחשבים האינדולים לאלקלואידים.
אינדולים רבים משמשים בתפקידים חשובים בכל הייצורים החיים. אינדול בתוספת קבוצת מתילן (CH₂) מהווה את השייר הצדדי של חומצת האמינו טריפטופן, חומצת האמינו הגדולה והנדירה ביותר; כמעט כל האינדולים מסונתזים בטבע מטריפטופן. האוקסינים, ההורמונים הצמחיים החשובים ביותר, הם ברובם אינדולים. האוקסין הנפוץ ביותר, אשר מצוי בכל הצמחים ללא יוצא מן הכלל, הוא אינדול-3-חומצה אצטית, המסומן בקיצור IAA. אוקסין זה מורכבת מחומצה אצטית הקשורה לטבעת הפירול של אינדול.
אופ"ק

אופ"ק – ארגון המדינות המייצאות נפט (באנגלית: OPEC - Organization of the Petroleum Exporting Countries) הוא ארגון המדינות המייצאות נפט אשר מטרתו הוא להוות קרטל המורכב מהמדינות אלג'יריה, איראן, עיראק, כווית, לוב, ניגריה, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, ונצואלה, אנגולה, אקוודור, גבון, גינאה המשוונית והרפובליקה של קונגו; משנת 1965 המטה הבינלאומי שלו ממוקם בווינה, אוסטריה. מטרת הארגון היא לקבוע עם חברות הנפט את קצב הפקת הנפט, מחיריו וזיכיונות עתידיים.
כוונת הארגון היא לווסת את קצב הפקת הנפט באמצעות שיתוף פעולה בין המדינות המייצאות אותו, ובכך לשלוט במחירו, בעיקר על ידי קביעת מכסות הפקה לכל אחת מהמדינות החברות.
המדינות החברות באופ"ק מחזיקות בכ-75% מעתודות הנפט של העולם. הן מפיקות שליש מהנפט המופק בעולם ומהוות כחצי מייצוא הנפט העולמי. הודות לאופ"ק, המדינות החברות מקבלות יותר כסף תמורת הנפט שהן מייצאות. בשנת 2004, 11 החברות באופ"ק הכניסו כ-338 מיליארד דולר מייצוא נפט, עלייה של 42% משנת 2003.
מועצת שרי הנפט של המדינות החברות באופ"ק, הגוף המרכזי בארגון, מתכנסת אחת לשישה חודשים ומחליטה, בין היתר, על מכסות התפוקה לכל מדינה חברה.
בדצמבר 2018, לאחר שתפוקת הנפט הגלובלית הגיעה לשיא ועודף ההיצע גרם לירידה במחירי הנפט בעולם, החליטו המדינות החברות באופ"ק ומדינות יצרניות נפט נוספות לבצע קיצוץ יזום בתפוקת חביות הנפט בחודשים שלאחר מכן. הקיצוץ אמור לעמוד על 800 אלף חביות ליום במדינות שחברות בקרטל ו-400 אלף חביות ליום במדינות שאינן חברות בו, ביניהן רוסיה. בסך הכל מדובר על קיצוץ של כ-1.2 מיליון חביות נפט ליום. ההודעה עצמה הביאה לעלייה של 4% במחיר הנפט, עוד לפני שהקיצוץ עצמו קרה בפועל.  

היסטוריה

הארגון הוקם ב-14 בספטמבר 1960 בוועידה בבגדד על ידי ערב הסעודית, איראן, עיראק, כווית וונצואלה, במטרה להוות קרטל שמטרתו היא להסכים על כמות הנפט אותה המדינות החברות בארגון מייצאות ועל מחירו.
עד מלחמת יום הכיפורים היה אופ"ק ארגון חסר השפעה ממשית. במלחמת יום הכיפורים הכריזו המדינות הערביות (שהן הרוב באופ"ק) על חרם הנפט שגרם לעלייה דרמטית במחירו. אופ"ק שמר על כוחו הרב עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים כאשר הוא מעלה ומוריד את מחירי הנפט כרצון החברות בו. מחירה של חבית נפט עלה ממחיר של 3 דולר, ערב המלחמה, בשנת 1973, ל-30 דולר בשנת 1980.
החל באמצע שנות השמונים החל אופ"ק להיחלש בשל גילוי נפט בים הצפוני שהקטין את תלותו של העולם בנפט המופק על ידי החברות. היחלשות נוספת הייתה בעקבות מלחמת המפרץ שהפכה את מדינות המפרץ הפרסי לתלויות בארצות הברית.
לאחר בחירתו לנשיאות ונצואלה פעל הוגו צ'אווס לחיזוק הקשרים בין המדינות החברות בארגון ולאכיפה מחדש של מכסות הייצור. כחלק מקמפיין זה נסע הוגו צ'אווס בשנת 2000 לבקר בכל המדינות החברות באופ"ק, בתוך כך היה לנשיא היחידי הנבחר דמוקרטית שביקר את סדאם חוסיין מאז מלחמת המפרץ. התחזקות הקשרים בארגון והאכיפה המחודשת של מכסות יצור הנפט היו בין הגורמים המשמעותיים לעליית המחירים הקבועה שנמשכה עד לשנת 2008 (לאחר שפל במחירים של שנות התשעים).
בדצמבר 2018 הכריזה קטר כי תפרוש מהארגון בסוף השנה לאחר 57 שנות חברות בארגון.
צ'מיילוב

תולדות היישוב

היישוב נזכר מהמאה ה-13, ועד המאה ה-14 נקרא בשם "שידלוב". בשנת 1505 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ונבנה בו ארמון. באמצע במאה ה-17 ובראשית המאה ה-18 נפגע היישוב קשות מפלישת האימפריה השוודית.
מראשית המאה ה-18 התפתחה ביישוב תעשיית קדרות ענפה.

יהודי צ'מיילוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מאמצע המאה ה-17. בין מלחמות העולם ישבו בעיירה האדמו"רים אלתר משה אפשטיין ואברהם יוסף אפשטיין (נספו בשואה), וכמו כן, התקיימה במקום פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. בתקופה זו נמנו ביישוב כ-500 יהודים.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות, חובת תשלום סכומי כופר גבוהים, חובת מסירת רכוש ואיסור מסחר עם לא יהודים. במהלך 1940 הגיעו ליישוב מאות פליטים יהודים מיישובי הסביבה.
ב-1 ביוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, בו שוכנו בצפיפות רבה. כתוצאה ממגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו, מתו רבים מיושביו.
בסוף אוקטובר 1942 חוסל הגטו שבעיירה, עם שילוח כ-900 היהודים שנותרו בו למחנה ההשמדה טרבלינקה, ורצח 24 יהודים בשעת האקציה. בינואר 1943 רוכזו היהודים שנמצאו מסתתרים בעיירה ובסביבתו במחנה עבודה שהוקם בו, וממנו שולחו כעבור זמן מה לטרבלינקה.
טקומסה

ילדות

טקומסה נולד על פי הידוע בחודש מרץ של שנת 1768. אביו היה פוקשינוואה, צ'יף שבט השוני. ידוע עליו מעט מאוד. אמו נקראה מאטוטאסקה, וגם עליה ידוע מעט מאוד. ספקולציות מאוחרות יותר טוענות שהיא הייתה בת לשבט הצ'רוקי, ויש אף הטוענים שהיא הייתה למעשה שבויה לבנה. מקום לידתו שנוי במחלוקת, אולם היה ככל הנראה באזור אוהיו, שבו החל השבט להתיישב רק זמן קצר לפני כן.
בשנת 1774 נהרג אביו בקרב מול מיליציה של מתיישבים לבנים מווירג'יניה, שהפרו את ההסכם שהיה להם עם השוני והמינגו. על פי האגדה באותה עת גמלה ההחלטה בלבו להיות לוחם כמו אביו.

המתיחות עם האמריקנים

טקומסה התיישב בסופו של דבר בעיר גרינוויל שבאוהיו. הוא גר קרוב לאחיו הצעיר טנסקאווטאווה ("הדלת הפתוחה"), אשר הפך במהרה למנהיג דתי שכונה "הנביא של השוני". טנסקאווטאווה משך אחריו קהל מאמינים ומעריצים שהיו ברובם אינדיאנים שנושלו מאדמותיהם בידי המתיישבים הלבנים. הא הטיף לחזור למסורות והמנהגים הישנים של האינדיאנים, ולדחיית המנהגים האירופיים. בשנת 1805, בעקבות התפרצות של מגפה, פתח טנסקאווטאווה בציד מכשפות, והקים לתחייה סיפורים עתיקים של בני הלנאפי שאבד עליהם הכלח, על אפוקליפסה שתשמיד את הלבנים. הוא הטיף לוותר על אלכוהול, וכן על בגדים ונשק בסגנון מערבי, והורה למאמיניו לשלם מעתה ואילך לסוחרים לבנים רק חצי מהערך של סחורותיהם. בשנת 1807 נאלץ טקומסה להיפגש עם נציגים אמריקאים כדי להבהיר להם שבני השוני חפצים בשלום עם הלבנים ורק מקיימים את צו הרוח הגדולה והנביא שלה. הוא הבטיח שטנסקאווטאווה עתיד לעבור בהמשך עם מאמיניו עמוק יותר לתוך השטח האינדיאני. כבר אז החל טקומסה לחשוב על אפשרות של הקמת קונפדרציה של שבטים אינדיאניים שתילחם בלבנים.
בשנת 1809, הצליח מושל אינדיאנה ויליאם הנרי הריסון, לשכנע מספר צ'יפים אינדיאנים לחתום על "אמנת פורט ויין" במסגרתה וויתרו האינדיאנים על 3 מיליון דונם של אדמה לטובת ארצות הברית. לא הייתה זו אדמה של שבט השוני, אולם טקומסה נבהל מאוד מהוויתור המסיבי. הוא עבר ברחבי אוהיו ואינדיאנה, והטיף בקרב השבטים האינדיאנים להתנגד להסכם. עם זאת, באותו שלב הוא לא העז להתעמת ישירות עם ארצות הברית. בהמשך, טקומסה נפגש עם הריסון ודרש ממנו לוותר על ההסכם. הריסון סרב. בסיועו של אחיו, שהיה אז כבר מנהיג דתי ידוע, טקומסה הפך למנהיג של "קונפדרציית השבטים הגדולה" או "קונפדרציית טקומסה", שכללה שבטים רבים שהתאחדו למלחמה נגד הלבנים. כוחות הקונפדרציה כללו בערך 5,000 לוחמים, ובסיסה היה בעיירה טיפקאנו (פרופטסטאון).

באוגוסט 1810 הוביל טקומסה 400 לוחמים אל העיר שבה נמצא ביתו של הריסון, במטרה לאיים עליו. התושבים בעיר נבהלו, והמצב הפך למסוכן כאשר הריסון דחה בבוז את דרישותיו של טקומסה. הוא הצהיר שהשבטים החיים באדמות שנרכשו מעוניינים לחיות בשלום עם ארצות הברית, וכי התערבותו של טקומסה אינה רצויה בידיהם. טקומסה התרגז מאוד מהתשובה, ונשא נאום מתלהם במהלכו הצהיר בין היתר:
למה לא למכור את האוויר, הים הגדול, כמו גם את כדור הארץ? האם הרוח הגדולה לא הפכה את כולם לשימוש ילדיה? כיצד אנו מסוגלים לבטוח באנשים הלבנים?
טקומסה ואנשיו רצו להרוג את הריסון, אלא שאז התערב חיל המצב המקומי והם נאלצו לסגת. בשנת 1811 זימן הריסון את טקומסה בעניין מתיישבים אמריקאים שנרצחו בידי אינדיאנים. טקומסה הצהיר כי האינדיאנים מוכנים לחיות בשלום עם האמריקאים, אולם בעיית האדמות צריכה להיפתר. שניהם יצאו מהפגישה בהרגשה שמלחמה היא בלתי נמנעת.
שמעון לביא (פרופסור)

ביוגרפיה

שמעון לביא נולד בברלין בירת גרמניה. ב-1934, בגיל שלוש, עלה לארץ ישראל עם משפחתו (על רקע עליית הנאצים לשלטון) והתגורר בתל אביב. התגייס לצה"ל בגיל 17 ונמנה עם המחזור הראשון של הנח"ל. בהמשך היה ממקימי קיבוץ תל קציר. למד חקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים עד תואר דוקטור והתמחה בפיזיולוגיה של הצמח. את הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת מדיסון שבוויסקונסין, גם כן בתחום זה. בשנים 1975–1978 כיהן כמנהל המכון למטעים במכון וולקני ובשנים 1983–1985 כיהן כסגן ראש מנהל המחקר החקלאי.
פרופסור לביא היה חוקר ומדריך מטעים (עצי פרי נשירים, זית וגפן). הוא עסק בהשבחת הזית וייצר מספר זנים ייחודיים; הנפוץ ביניהם – "ברנע". בתחום אחר, היה מהראשונים לגדל ולשלב תרביות תאים במחקר של עצים, והכניס לארץ את השימוש בגידול רקמות צמחיות בתרבית. היה בין מקימי האגודה הישראלית לגידול רקמות ושימש כנשיאה הראשון במשך 8 שנים.
בשנת 1953 נישא לאיה ויזל והיה אב לשלושה.
נפטר ב-25 באפריל 2016.
הפיגוע במרכול היהודי בפריז

הפיגוע

המחבל, אמדי קוליבאלי (Amedy Coulibaly), בן 32, יליד צרפת למשפחה של מהגרים ממאלי, ירה למוות בשוטרת ביום שלפני הפיגוע. הוא פרץ בשעת הצהריים למרכול מרשת המרכולים "היפר כשר" שבבעלות משפחת אמסלם, כשהוא חמוש בשני רובי סער מדגם קלשניקוב. באותה עת נמצאו במרכול למעלה מעשרים איש, שעסקו בקניות לקראת השבת. עם כניסתו למרכול ירה המחבל למוות בשניים מבני הערובה לפחות. 15 אנשים ששהו במרכול נמלטו למרתף והסתתרו שם בתוך חדר קירור, בסיועו של אחד העובדים, לסאנה באטילי, מהגר מוסלמי ממאלי.
הפיגוע התרחש יומיים לאחר הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" בפריז, בעת שכוחות הביטחון הצרפתים צרו על שני החשודים בביצוע אותו פיגוע, שהתבצרו בבניין בעיירה דמרטן-אן-גואל שמצפון לפריז. המחבל, שתיאר עצמו בפני בני הערובה כחבר בארגון המדינה האסלאמית, אמר כי בחר בעסק יהודי כמטרה על מנת לגמול על פעולות ישראל נגד הפלסטינים. הוא איים כי אם המשטרה לא תשחרר את שני החשודים שהתבצרו מצפון לפריז הוא יוציא להורג בני ערובה.
משטרת פריז צרה על המרכול והורתה על סגירת חנויות יהודיות באזור הסמוך מחשש לביטחונן. יהודי האזור נקראו שלא להגיע לבתי הכנסת בערב השבת. למקום הובאו אנשי RAID (יחידת ההשתלטות של משטרת צרפת). השוטרים הצליחו להתחבר למצלמות טלוויזיה שצילמו את פנים המרכול ועקבו אחרי תנועות המחבל.
לקראת השעה חמש אחר הצהריים הסתיים המצור מצפון לפריז ושני המחבלים שם נהרגו. מחשש שהמחבל במרכול יממש את איומו להרוג בני ערובה ניצלו אנשי RAID הזדמנות בעת שהוא כרע לתפילה, פרצו למרכול, ירו בו למוות ושיחררו את בני הערובה. הפריצה צולמה על ידי צלמי כלי התקשורת שסיקרו את המאורע.
בתוך המרכול נמצאו גופות של ארבעה מבני הערובה שנרצחו על ידי המחבל, כולם גברים יהודים.

לאחר הפיגוע

יומיים לאחר הפיגוע נערכה בפריז עצרת מחאה על פיגוע זה והפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" בהשתתפות למעלה ממיליון משתתפים ובהם עשרות מנהיגי מדינות. עצרות המונים דומות נערכו באותו ערב במקומות נוספים בצרפת. לאחר העצרת נערך בבית כנסת בפריז טקס לזכר ארבעת ההרוגים במרכול בהשתתפות נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, וראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שהגיע לעצרת ההמונים בפריז. נתניהו נשא נאום בעברית, עם תרגום סימולטני לצרפתית.
ארונות ארבעת נרצחי הפיגוע הוטסו לישראל, וב-13 בינואר הם הובאו לקבורה בהלוויה ממלכתית בהר המנוחות בירושלים.
הפיגוע גרם לתחושות קשות וחשש ממשי לביטחונה של הקהילה היהודית בצרפת. התקשורת דיווחה על יהודים רבים בצרפת השוקלים עלייה לישראל.
בעקבות פעולותיו של לסאנה באטילי, עובד בסופר ממאלי, שסייע ל 15 יהודים להסתתר מהמחבל, ממשלת צרפת העניקה לו אזרחות צרפתית בהליך מזורז ובטקס רשמי.
בשנת 2018 פורסם כי מאז הפיגוע במרכול, לא ביצע ארגון דאעש פיגועים נוספים נגד מטרות יהודיות.
יום הילדה הבינלאומי

יום הילדה הוא מועד בינלאומי, המצוין כל שנה ב-11 באוקטובר, ומוכר על ידי האומות המאוחדות משנת 2011. המטרה המרכזית של יום זה היא להעלות את המודעות לגבי הילדות בכל העולם ולהראות את חשיבותן.

רקע לקביעת היום

בשנת 2011 החליטה עצרת האומות המאוחדות לחגוג את יום הילדה ב-11 באוקטובר תוך כדי הדגשה שיש יום לאמהות ולמשפחה אבל אין יום לילדות ושצריך להיות יום כזה במיוחד לאור כך שישנן בעיות רבות איתן מתמודדות ילדות כיום, כגון זנות, מסחר ואי שוויון.

חגיגות היום ברחבי העולם

ישנם אירועים שונים לציון "יום הילדה" בכל העולם. המימון של אירועים אלה הוא שונה: חלקו מהאו"ם חלקו ממובאי.
בשנת 2012 בנות בדרום אפריקה חילקו חולצות טי שירט כדי להנציח את מאבק ה"black sash", מאבק לא אלים שניהלו נשים לבנוניות כדי להילחם על זכויותיהן. אירוע של יום שלם התרחש בגדה של לונדון ב-2013 שכלל מופעי תיאטרון להעצמת נשים, בנוסף ב-2014 לונדון קיימה את פסטיבל wow להעצמת נשים ובשנת 2016, ברק אובמה, נשיא ארצות הברית פרסם כרזה שמביעה תמיכה בשוויון בין שני המינים. המדיה החברתית משתמשת בהאשטג "The day of the girl" כדי לעקוב אחרי אירועי היום.
בבתי הספר בישראל עושים מגוון פעילויות ליום זה, כמו הקראת סיפורים ופעילויות מיוחדות רק לבנות.
ג'ון פלנגן

ביוגרפיה

פלנגן נולד בקילברידי, מחוז לימריק שבאירלנד. בשנת 1895 קבע פלנגן שיא עולם חדש ביידוי פטיש. בשנת 1896 זכה באליפות בריטניה ביידוי פטיש, לפני שהיגר בסתיו אותה שנה לארצות הברית. הוא התחרה עבור מועדון האתלטיקה של ניו יורק ועבור קבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים".
בנסיעה לאולימפיאדת פריז (1900) זכה פלנגן אליפות בריטניה ביידוי פטיש בפעם השנייה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 51.01 מטר, לפני טרקסטן הייר (46.26 מטר) וג'וסאיה מקראקן (43.58 מטר), שניהם שחקני פוטבול בקולג' מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.00 מטר.
בשנת 1903 הצטרף פלנגן למשטרת העיר ניו יורק ועבד בלשכה לרישיונות, משרה קלה ונוחה יחסית שאפשרה לו להתאמן.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה פלנגן בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי חדש של 51.23 מטר, לפני ג'ון דוויט (50.26 מטר) וראלף רוז (45.73 מטר), שניהם מארצות הברית ובמדליית כסף בזריקת 56 פאונד בתוצאה של 10.16 מטר, אחרי קצין המשטרה אטיין דמרטו מקנדה (10.46 מטר) ולפני ג'יימס מיטשל חבר "הליוויתנים האירים" (10.13 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.14 מטר. 
באולימפיאדת לונדון (1908) הגן פלנגן על תוארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש פעם שלישית ברציפות בשיא אולימפי חדש של 51.92 מטר, לפני מאט מקגראת מארצות הברית (51.18 מטר9 וקון וולש מקנדה (48.51 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.80 מטר ובמקום חמישי במשיכת חבל (מתוך 5 נבחרות).
בשנת 1909 בהיותו בן 41, קבע פלנגן ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 56.18 מטר.
בשנת 1910 התפטר פלנגן מהמשטרה לאחר שהועבר לתחנה מרוחקת שלא איפשרה לו להתאמן ולהתחרות. בשנת 1911 עזב את ארצות הברית בחזרה לאירלנד. אותה שנה, הוא ניצח בתחרות האחרונה בקריירה שלו, ביידוי פטיש, כנציג אירלנד במפגש בין אירלנד לסקוטלנד.
לראשונה הפסידה ארצות הברית את מדליית הזהב ביידוי פטיש באולימפיאדת אמסטרדם (1928) לפט אוקולגהאן מאירלנד שהתאמן בהדרכתו של פלנגן.
בשנת 1938 נפטר פלנגן בקילמלוק, שבמחוז לימריק, אירלנד.