google/wiki40b huggingface dataset:
צ'ארלס בת'רסט, ויקונט בלדיסלאו הראשון

ראשית חייו

צ'ארלס בת'רסט נולד בלונדון כבנו השני של צ'ארלס בת'רסט והתחנך בבית הספר שבעיר שרבורן שבמחוז דורסט ובאיטון קולג' ולמד באוניברסיטת אוקספורד, שם הוא סיים ב-1890 תואר במשפטים. לאחר הוא המשיך בלימודי משפטים באינר טמפל והחל את עבודתו כעורך דין ב-1892. במות אחיו הבכור הוא ירש את האחוזה המשפחתית, לידני פארק שבמחוז גלוסטרשייר.

חבר הפרלמנט

בת'רסט עבד כעורך דין לענייני מקרקעין. בבחירות הכלליות בינואר ובדצמבר 1910 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי במסגרת המפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה של וילטון שבמחוז וילטשייר. לאחר ששירת כמזכיר הפרלמנטרי במשרד לענייני מזון הוענק ב-1917 לבת'רסט התואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית והתואר ברון בלדיסלאו. הוא המשיך לכהן כחבר הפרלמנט עד 1928, החל מ-1924 הוא שימש כמזכיר הפרלמנטרי למשרד החקלאות והדיג והחל מ-1926 הוא היה חבר במועצה המלכותית.

המושל הכללי של ניו זילנד

לאחר סיום כהונתו בפרלמנט הוענק לבת'רסט התואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש והוא מונה לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד, תפקיד אותו מילא משנת 1930 ועד 1935 וזכה בו לאהדה רבה ולכבוד. חוש המצפון החברתי שלו הקנה הערכה רבה אליו במהלך תקופת השפל הגדול, בשל העובדה שהוא עמד על כך שמשכורתו תקוצץ כפי שקוצצו משכורותיהם של משרתי הציבור באותה תקופה. הלורד בלדיסלאו גם הטביע את חותמו על יחסי הלבנים והמאורים, כאשר הוא רכש בעצמו את אתר חתימת הסכם ואיטנגי והעניק אותו לאומה כאתר זיכרון. ב-1934 הוקדש אתר זה כשמורה לאומית. טקס חנוכת האתר התקיים בנוכחות אלפי אנשים, הן מאורים והן לבנים. בלדיסלאו המשיך לגלות עניין באתר גם לאחר תום כהונתו ושובו לאנגליה. הוא גם לקח חלק בהכרה בתנועת המלך באמצעות פיתוח קשרי ידידות שקשר עם המלך קורוקי והנסיכה פואה הרנגי.
בלדיסלאו גם קידם את קיומם של כמה מפעלי ספורט, שהמפורסם בהם הוא "גביע בלידסלאו" הקרוי על שמו והמוענק בתחרות השנתית המתקיימת משנת 1931 ועד היום בין נבחרות הרוגבי של אוסטרליה וניו זילנד. ב-1935 הוענקה לו מדליית היובל של המלך ג'ורג' החמישי.
לאחר שובו לאנגליה ב-1935 הוענק לו התואר ויקונט בלדיסלאו. הוא המשיך לכהן בכמה ועדות ומועצות והוענקו לו תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בריסטול, אוניברסיטת אדינבורו ואוניברסיטת אוקספורד. ביום הולדתו ה-90 הוענקה לו מדליה מטעם החברה החקלאית המלכותית של אנגליה. הוא היה חבר בבונים החופשיים ובמהלך כהונתו כמושל הכללי הוא היה הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד.
הלורד בלדיסלאו מת בלינדי ב-3 ביולי 1958 בגיל 90 ואת תוארו ירש בנו הבכור, בנג'מין לודלאו בת'רסט.
צומת וולקן (סרט)

עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של קבוצת צעירים בקריות בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים. במרכז הקבוצה עומדת להקת הרוק שחלקם חברים בה, "צופן גנטי", והפאב המקומי הקרוי "צומת וולקן", בו הם נפגשים ועורכים חזרות.
בלהקה חברים הסולן מיכה שלי (אורן שבו), הקלידן דני רפאלי (תומר שרון), הבסיסט יגאל ידגר (דני שטג) והמתופף אלי כהנא (גילי שושן). הם מנסים להקליט אלבום ראשון וחולמים על העיר הגדולה תל אביב.
אמרגן תל אביבי חשוב (קובי אשרת) צופה בהופעתם, אך מציע בחשאיות רק למיכה תפקיד במחזמר מלא פאתוס, הצעה שמשמעותה קידום רב עבורו, אך ויתור על חבריו בלהקה שיישארו מאחור בקריות. מיכה אינו מספר לחבריו על ההצעה וגורם להם לחשוב שהם על סף פריצה גדולה.
כל אחד מחברי הלהקה מתלבט בלבטים משלו סביב הגשמתו העצמית: דני מתלבט האם ללמוד מוזיקה באקדמיה כמצוות משפחתו או להוציא את כספו על סינתיסייזר "מוג" חדיש ולהמשיך בלהקה, יגאל טרוד בבעיות פרנסת משפחתו אל מול ההופעות בלילות, ואילו כהנא מחזר אחר נערה צעירה.
דמויות נוספות הסובבות את חברי הלהקה הן דליה (יעל הדר), בחורה נמרצת השואפת להיות עיתונאית ב"העולם הזה", אשר מעורבת במשולש רומנטי בין מיכה וחברו הטוב אלבז (סמי הורי), כדורגלן מבריק המבוקש על ידי קבוצת "אייאקס", אך בינתיים מסתבך עם החוק.
דרך עיני הדמויות, הדינמיקה שבין החברים ודילמות המימוש העצמי נשקפת התקופה שלפני אוקטובר 1973, שהתאפיינה בתמימות שנקרעה עם פרוץ המלחמה.
טריאס תיכון

טריאס תיכון הוא תת-תור או תקופה בתור הטריאס אשר בעידן המזוזואיקון, והוא קרוב יותר לזמננו מאשר טריאס תחתון. התקופה החלה כ-247.2 מיליוני שנים לפני זמננו והסתיימה לפני כ-235 מיליוני שנים. היא מחולקת לשני גילאים (תת יחידות זמן של תקופה): לדיניאן (Ladinian) ואניסיאן (Anisian).
בתקופה זו חיו ראשוני הדינוזאורים.
שבקט מירזייאיב

ביוגרפיה

שבקט מירזייאיב נולד במחוז ג'יזח באוזבקיסטן.
בשנת 1981 השלים השכלתו כמהנדס ומכונאי במכון טשקנט למיכון חקלאי. בשנים 1981 - 1992 עבד במכון כעובד מחקר מדעי. היה מזכיר הקומסומול במכון.
בשנת 1990 נבחר מירזייאיב כחבר המועצה העליונה של אוזבקיסטן, האספה המחוקקת של אוזבקיסטן. ב-1992 מונה למושל מחוז המשנה אולוגבק בטשקנט. ב-1996 נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב מינה אותו למושל מחוז ג'יזח וב-1999 הוא נבחר מחדש לפרלמנט מטעם מחוז ג'יזאק.
ב-2001 מונה למושל מחוז סמרקנד, תפקיד שמילא עד למינויו ליושב ראש מועצת השרים של אוזבקיסטן. ב-12 בדצמבר 2003 מונה במקום אוּקטר סוּלטנוֹב לתפקיד ראש ממשלת אוזבקיסטן.
בספטמבר 2016 מונה לממלא מקום זמני של נשיא אוזבקיסטן. התמודד בבחירות לנשיאות וזכה בהן לאחר שגרף 88% מהקולות.
אל נורא עלילה

תוכן הפיוט

תוכן הפיוט הוא בקשה מאלוהים למחול על חטאי העם, וגם בקשה לגאולה קרובה. בשל מליצתו היפה של הפיוט הונהג לאחרונה לאומרו גם בכמה קהילות אשכנזיות].
האותיות הראשונות בכל מחרוזת בפיוט יוצרות אקרוסטיכון: "משה חזק".
המשורר פונה לבוראו בתואר "אל נורא עלילה", כלומר האל שמעשיו מעוררים יראה כלפיו, שמקורו בספר תהלים פרק סו: "לכו וראו מפעלות אלוהים, נורא עלילה על בני אדם".
חלקים בפיוט פונים אל הבורא, וחלקים אחרים פונים לקהל המתפללים ("תזכו לשנים רבות...) ולמלאכי מרום ("מיכאל שר ישראל, אליהו וגבריאל...).
נעימת הפיוט המסורתית קצבית ואופטימית, בשונה ממרבית פיוטי הימים הנוראים, ונועדה להפיח התעוררות רוחנית בקהל המתפללים המותשים מן הצום לקראת הישורת האחרונה של תפילות יום הכיפורים.

התייחסות בתרבות

הגיטריסט הישראלי אלי דאלי, עשה עיבוד כלי (אינסטרומנטלי), בסגנון רוק כבד, ללחן המסורתי של הפיוט. העיבוד הוא חלק מאלבום שהוציא דאלי, שנקרא "תפילה מתכתית".
להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד הוציאה אלבום הנקרא 'El Norra Alila' על שם פיוט זה, ובו שורה מהפיוט בשיר האחרון באלבום, "שיר השירים".
להקת הרוק הישראלית נקמת הטרקטור חותמת את כל הופעותיה בשני העשורים האחרונים בשירה מתוך הפיוט, שגם הוקלט ומופיע כשיר אחרון באלבום "מה לאהובי".
שירו של ישי ריבו, "תוכו רצוף אהבה", מכיל איזכור לפיוט - "מַמְצִיא לָנוּ מְחִילָה, לֹא רַק בִּשְׁעַת הַנְּעִילָה".
ויליאם פלנקט, ברון פנלקט החמישי

ראשית חייו

ויליאם פלנקט נולד בדבלין כבנם של ויליאם פנלקט ברון פלנקט הרביעי, שהיה הארכיבישוף של דבלין בשנים 1884 – 1897 ושל אשתו, אן, בתו של סר בנג'מין גינס, שהיה בן למשפחת הבעלים של מבשלת הבירה גינס וממנהליה. הוא התחנך בבית הספר הארו שבלונדון ולמד בטריניטי קולג' שבדבלין.

קריירה

ב-1889 נכנס פלנקט לשירות הדיפלומטי ונשלח לכהן כנספח בשגרירות הבריטית ברומא. ב-1892 הוא מונה לשמש בתפקיד דומה בשגרירות בקונסטנטינופול ולאחר שנתיים פרש מן השירות. ב-1894 הוא נשא לאישה את ויקטוריה אלכסנדרינה, בתו של הצעירה של פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד שהיה בין שאר תפקידיו המושל הכללי של הודו והמושל הכללי של קנדה. לזוג נולדו שמונה ילדים. ויקטוריה נתנה את שמה ל"חברת פנלקט" (Plunket Society), חברה ניו זילנדית לקידום בריאותם של אימהות וילדים הפעילה עד היום.
ב-1897 ירש פלנקט את התואר ברון פלנקט מאביו ושלוש שנים לאחר מכן הוא התמנה להיות המזכיר האישי של הלורד קדוגן, הלורד לוטננט של אירלנד. הוא המשיך למלא אותו תפקיד גם תחת יורשו של קדוגן, הלורד דדלי. ב-1900 הוענק לו תואר מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי וב-1903 תואר אביר מפקד במסדר. ב-1904 הוא התמנה לתפקיד מושל ניו זילנד ושנה לאחר מכן הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. בצירוף מקרים כיהן באותה תקופה בן דודו, ארתור גינס, בתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ניו זילנד. פלנקט כיהן בתפקידו עד 1910 ואז הוענק לו תואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1918 הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
פלנקט היה בונה חופשי. בתקופת כהונתו כמושל ניו זילנד הוא כיהן גם כנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד.
הלורד פלנקט מת ב-24 בינואר 1920 בגיל 55 בלונדון. הוא נקבר בבית הקברות פוטני וייל שבעיר.
ניקולאי גולושקו

ביוגרפיה

נולד בכפר אנדרייבקה, מחוז קוקצ'טו, קזחסטן. ב-1959 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הממלכתית של טומסק בסיביר. החל לשרת בקג"ב ב-1963 בסניף שבעיר קמרובו בסיביר. במשך שנים רבות עבד במנהל החמישי של הקג"ב שעסק בחתרנות אידאולוגית ומתנגדים פוליטיים - המנהל לביטחון החוקה שעסק בצנזורה וביטחון פנים. בשנים 1987 - 1991 היה יו"ר הקג"ב של אוקראינה הסובייטית. מ-1992 שימש כסגן שר הביטחון הרוסי וברבעון האחרון של שנת 1993 כיהן כשר הביטחון של הפדרציה הרוסית. לאחר פירוק המשרד, בחודשים דצמבר 1993 - פברואר 1994, היה מנהל השירות הפדרלי לסיכול ריגול.
פרשנים אמרו שנכפה על גולושקו להתפטר מתפקיד ראש שירות הביטחון, זאת לאחר סירב לפנות לדומה עם בקשה לא לתת חנינה למשתתפי הסכסוך החוקתי מאוקטובר 1993 שפעלו נגד ילצין. כמו כן, הוא התנגד לכוונות של ילצין לפרק את המשרד הביטחון למספר משרדים עצמאים.
לאחר סיום תפקידו היה פעיל כיועץ לראש שרותי הביטחון וקיבל מינוי של דירקטור באחד הבנקים הרוסים.
איוואן דוברונראבוב

ביוגרפיה

דוברונראבוב בוורונז' כבנו של השחקן פיודור דוברונראבוב ואירינה, גננת. אחיו הגדול ויקטור אף הוא שחקן. הוא ידוע במשחקו בסרט המצליח השיבה כילד שאביו חוזר לאחר היעדרות ממושכת ויוצא למסע עימו. 
בשנת 2010 זכה בפסטיבל הפתוח לסרטים רוסים על משחקו בתפקיד הראשי בסרט "האמת". 
ב-2013 שיחק בסרט ביוגרפי אודות יורי גגרין.
ב-2014 שיחק בסדרה "יקטרינה" אודות יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה ששודרה בערוץ רוסיה-1.
ב-2015 שיחק בסדרה השיטה.
אגן אורמיה

אקלים

החורפים באגן אורמיה קרים, לחים ומושלגים. בקיץ הטמפרטורות נוחות. ממוצע הטמפרטורות השנתי הוא מקסימום 31 מעלות ביולי ומינימום (-6) מעלות בינואר. הלחות נעה בין 76 אחוזי לחות בינואר, ל 48 אחוזי לחות ביולי.
ISO 4217

ISO 4217 הוא תקן בינלאומי שהוגדר על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO). התקן מגדיר שמות מקוצרים בני שלוש אותיות לשמות המטבעות הרשמיים.
שתי האותיות הראשונות של תקן זה, מקורן בתקן סימוני המדינות ISO 3166-1 alpha-2 (אשר דומים לאלו המשמשים בשם התחום ברמה העליונה הארצית באינטרנט) והאות השלישית היא בדרך כלל האות הראשונה של שם המטבע עצמו. לכן, לדוגמה, ILS הוא הסימון של ישראל כש-IL מסמל את ישראל, ו-S עבור שקל חדש, ובדומה, סימונה של יפן הוא JPY כאשר JP עבור יפן ו-Y עבור ין. שיטה זו מבטיחה שלכל מטבע יהיה סימון ייחודי, גם אם שמו זהה לשמות מטבעות בארצות אחרות. למשל, השמות דולר, פרנק, פאונד ועוד משמשים בכמה מדינות, ולכן שילוב בין סימון המדינה לקיצור שם המטבע מונע דו משמעיות.
יתר על כן, התקן מגדיר את הקשר בין יחידות מטבע ראשיות ליחידות מטבע משניות. במרבית מהתקנים, ליחידות המטבע המשניות קיים ערך של 1/100 מערכו של היחידה הראשית, אולם 1/10 ו-1/1000 גם כן מצויים. ישנם מטבעות אשר אין להן יחידות מטבע משניות כלל. באחרים, ערך יחידות המטבע הראשי כה קטן עד כי השימוש ביחידות המטבע המשניות זניח (כגון ערכו של הסן היפני - 1/100 מערכו של הין). במאוריטניה אין חלוקה עשרונית של היחידות, כך 1 אוגיה = 5 קהומס, ובמדגסקר 1 אריארי = 5 איראימבילאנג'ה.
ה-ISO 4217 כולל סימונים לא רק עבור מטבעות, אלא גם עבור מתכות יקרות (זהב, כסף, פלדיום ופלטינה; נמדדים בדרך כלל על ידי אונקית טרוי) ופריטים אחרים המשמשים בכלכלה הבינלאומית, כגון זכויות משיכה מיוחדות. כמו כן, ישנם סימונים מיוחדים המוקצים למטרות ניסיוניות (XTS), ולציון עסקאות ללא מטבע (XXX). סימונים אלו מתחילים באות X.‏
ISO 3166 לעולם אינו מקצה סימונים המתחילים באות X למדינות השונות, על כן יכולה ISO 4217 להשתמש באות X עבור מטבעות שאינן משויכות למדינה מסוימת ללא הסיכון של התנגשות בסימוני מדינות עתידיות.
מטבעות על-לאומיים, כגון הדולר המזרח קריבי, ה-פרנק CFP מרכז אפריקני, וה-פרנק CFA מערב אפריקני, בדרך כלל גם מיוצגות על ידי סימונים המתחילים באות X. אולם, האירו מיוצג על ידי הסימן EUR; אף על פי ש-EU הוא אינו סימון למדינה בתקן ISO 3166-1, הוחלט להשתמש בה בכל זאת, ועל כן הסימון EU הוסף לתקן ISO 3166-1 על מנת לייצג את האיחוד האירופאי. סימונה של יחידת המטבע האירופית, אקו, שקדמה לאירו היה XEU.

היסטוריה

בשנת 1973, ועדה טכנית 68 של ISO החליטה לפתח סימונים שייצגו מדינות וקרנות לשימוש בכל יישום של עבודה, מסחר או בנקאות. בישיבה ה-17 (פברואר 1978) של קבוצת המומחים של הסמכות הכלכלית של אירופה (ECE) ושל האומות המאוחדות (UN) הוחלט כי סימון בן שלוש אותיות עבור תקן ISO 4217 יתאים לשימוש במסחר הבינלאומי.
עם הזמן נוספים מטבעות חדשים ומבוטלים מטבעות ישנים. לעיתים תכופות, שינויים אלו חלים עקב שלטונות חדשים (דרך מלחמה או חוקה), עקב בריתות בין מדינות המתקנות מטבע אחיד או עקב ייסוף המטבע (העלאה של ערך המטבע ביחס למטבעות אחרים) עקב אינפלציה מוגזמת. כתוצאה מכך, רשימת הסימונים מעודכנת מפעם לפעם. סוכנות האחזקה (MA) של ISO 4217, מוסד הסטנדרטים הבריטי, אחראית על האחזקה של רשימה זו.
ההתאחדות הבינלאומית של האגודות הווקסילולוגיות

ההתאחדות הבינלאומית של האגודות הווקסילולוגיות (בצרפתית: Fédération internationale des associations vexillologiques, מוכרת בראשי התיבות FIAV), היא ארגון בינלאומי המאגד 52 אגודות וארגונים ממדינות שונות בעולם העוסקים בווקסילולוגיה. בחוקת הארגון מופיעה מטרתו כ"יצירת ופיתוח מרכז של ידע אודות דגלים על כל סוגיהם, על צורותיהם ושימושיהם, ועל תאוריות מדעיות ועקרונות המבוססים על ידע זה". מלבד צרפתית, השפות הרשמיות של ההתאחדות הן אנגלית, גרמנית וספרדית.
תחילתה של ההתאחדות בקונגרס הווקסילולוגי השני שנערך בעיירה רישליקון שבקנטון ציריך, שווייץ, ב-3 בספטמבר 1967. בקונגרס זה ההתאחדות הוקמה באופן זמני, ובקונגרס השלישי שנערך בבוסטון שנתיים לאחר מכן ב-7 בספטמבר 1969 היא הוקמה רשמית.
להתאחדות ועד מנהל בן שלושה חברים הכולל נשיא ושני מזכירים. הוועד מנהל את העניינים השוטפים ואחראי לכינוסה של האספה הכללית, שמתכנסת במהלך הקונגרס הווקסילולוגי שנערך אחת לשנתיים. האספה הכללית מורכבת מ-52 נציגים - אחד מכל ארגון החבר בהתאחדות. האספה בוחרת את הוועד המנהל וקובעת את מדיניות ההתאחדות.

חברים בהתאחדות

כיום חברים בהתאחדות ארגונים מהמדינות הבאות: אוסטרליה, אוקראינה, איטליה, ארגנטינה (2 ארגונים), ארצות הברית (8 ארגונים), בלגיה (2 ארגונים), בריטניה (מכון הדגל), גרמניה (4 ארגונים), הודו, הולנד (2 ארגונים), הונגריה, ונצואלה, יפן, מולדובה, מלטה, מקדוניה, ניו זילנד, סלובניה, ספרד (2 ארגונים), סרי לנקה, פולין (3 ארגונים), פינלנד, צ'כיה (2 ארגונים), צרפת (2 ארגונים), קנדה (2 ארגונים), קרואטיה, רומניה, רוסיה, שוודיה ושווייץ.
ישנם גם ארגונים רב לאומיים החברים בהתאחדות: "האיגוד הווקסילולוגי של צפון אמריקה" המאגד את קנדה וארצות הברית, "אגודת הדגל הנורדית" מהמדינות הנורדיות (איסלנד, דנמרק, נורווגיה, פינלנד ושוודיה) ו"האיגוד הווקסילולוגי של אפריקה הדרומית" המאגד את אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, זימבבואה, זמביה, לסוטהו, מדגסקר, מוזמביק, מלאווי, נמיביה וסווזלינד.
חבר נוסף הוא אתר דגלי העולם, שלמרות שאיננו משתייך למדינה מסוימת קיבל מעמד מלא כחבר.

הקונגרס הווקסילולוגי הבינלאומי

מאז 1969, ההתאחדות אחראית לכינוסו - אחת לשנתיים - של הקונגרס הווקסילולוגי הבינלאומי (הקונגרס עצמו התכנס בפעם הראשונה כבר ב-1965), בקונגרס מתכנסת האספה הכללית של ההתאחדות, נערכים דיונים וסמינרים בנושא דגלים, והוא מהווה הזדמנות לווקסילולוגים מכל רחבי העולם להיפגש ולהחליף דעות.
הקונגרס ה-24 התקיים באלכסנדריה, וירג'יניה באוגוסט 2011, ה-25 התקיים ברוטרדם באוגוסט 2013 וה-26 התקיים בסידני באוגוסט 2015.
תביעת השתקה

תביעת השתקה או תביעה אסטרטגית נגד השתתפות ציבורית (באנגלית: SLAPP, ראשי תיבות של "Strategic Lawsuit Against Public Participation") היא איום או הגשת תביעה משפטית נגד מי שמותח ביקורת או מי שעומד על זכותו הלגיטימית, כאשר המטרה היא בדרך כלל להרתיע מבקרים ולהשתיק דיון ציבורי. המונח נטבע בשנת 1988 על ידי שני פרופסורים מאוניברסיטת דנוור, פנלופה קאנאן וג'ורג' פרינג, שהתבססו על מחקר מקיף שערכו לאחר שהתוודעו למספר הולך וגדל של תביעות ענק נגד פעילי איכות הסביבה.

קליניקה לטיפול בתביעות השתקה

ביוני 2015 הגישה ענב גנד-גלילי תביעת דיבה כנגד 26 גולשים ואנשי תקשורת, שלעגו לתוכן של הרצאה שנשאה. התובעת העבירה הרצאה על הרשת העמוקה, במסגרת כנס של איגוד האינטרנט הישראלי. לטענת גולשים בעלי ידע בתחום, בהרצאה נפלו טעויות רבות וחמורות. בעקבות הגשת התביעה, פתחה התנועה לזכויות דיגיטליות בפרויקט מימון המונים למימון הגנה המשפטית של הנתבעים, רובם גולשים רגילים שהביעו את דעתם על התובעת ועל רמת שליטתה בחומר. הקמפיין הצליח מעבר למשוער, ובעודפים שהצטברו, נפתחה קליניקה משפטית לטיפול בתביעות השתקה. 
התיק הראשון בטיפול הקליניקה הוא תביעת גבי כנפו נגד סער גינסבורסקי, אשר נתבע בסכום של 2,600,000 ש"ח בשל מאבקו באישור תוכנית מע"ר דרום באשדוד. אך בסופו של התהליך המשפטי הוברר כי התביעה לא הייתה תביעת השתקה, ובית המשפט המחוזי קיבל את תביעתו של ממלא מקום ראש העיר, וקבע כי הפרסומים של גינזבורסקי היו לשון הרע. בינואר 2018 גזר בית המשפט המחוזי על גינזבורסקי לשלם 300,000 ש"ח פיצוי ועוד 100,000 ש"ח הוצאות משפט לכנפו.
בית הסוהר קציעות

בית הסוהר קציעות (בעבר "כלא קציעות", מכונה בערבית "אנצאר 3") הוא מתקן כליאה ישראלי הנמצא בחולות חלוצה. מבחינת קיבולתו המקסימלית ושטחו המשתרע על 400 דונם, זהו מתקן הכליאה הגדול בישראל.
בשנת 2007 היו כלואים בו כ-2,500 איש, רובם המוחלט אסירים ביטחוניים פלסטינים, עצורים עד תום ההליכים ועצורים מנהליים. הכלא מחולק לשלושה מתחמים, בכלא קיים גם אגף של אסירים פליליים המבצעים את עבודות תחזוקת הכלא.
בבית הסוהר קציעות נמצא בית משפט צבאי למעצרים מנהליים. בית משפט זה הוא חלק מיחידת בתי המשפט הצבאיים באיו"ש.

היסטוריה

בית הסוהר נפתח בשנת 1988, בעקבות האינתיפאדה הראשונה. בשנים 1993–1996, לאור יישום הסכמי אוסלו שוחררו מרבית האסירים ממנו והמתקן נסגר כמעט לחלוטין. לאחר מבצע "חומת מגן" ב-2002 שופץ הכלא ונפתח מחדש ככלא באחריות צה"ל, ולאחר מכן הועבר לאחריות שירות בתי הסוהר.
מבנה בית הסוהר מבוסס על שלושה מתחמים, בני כ-600 איש בכל מתחם, בהם שוכנים האסירים, בהקמתו שכנו האסירים באוהלים, כאשר הועבר המתקן לידי שירות בתי הסוהר במהלך השנים הוצבו מבני קבע לכלל האגפים בבית הסוהר, המתחמים מוקפים בגדרות תיל ומגדלי שמירה, ובחומה היקפית על כלל בית הסוהר. מפקדות בית הסוהר, המתקנים הרפואיים ומתקני העזר שוכנים בבנייני קבע. שירות בתי הסוהר משבש את הקליטה הסלולרית בבית הסוהר כדי למנוע מהאסירים להשתמש במכשירים סלולריים שהוברחו אליו.
בעבר נוהל בית הסוהר על ידי חיל המשטרה הצבאית, פלוגות אבטחה של פיקוד העורף, חיילים בסדיר שנשלחו למשימות אבטחה ואנשי מילואים. ביוני 2007 עבר המתקן מסמכות צה"ל לסמכות השב"ס בדומה לכלא מגידו, ולמפקדו נתמנה תת-גונדר דני בן-זקן, שמאוחר יותר הוחלף בתת-גונדר שלומי כהן. לאנשי המשטרה הצבאית בכלא ניתנה האפשרות לעבור לשב"ס. כיום מפקד בית הסוהר קציעות הוא תת-גונדר אביחי בן חמו.
בית הסוהר קרוב לגבול ישראל-מצרים, ולעיתים שורר בו מזג אוויר קשה וערפל כבד. בדצמבר 2006 ברחו מבית הסוהר שני אסירים מהפת"ח לכיוון שטח סיני ורצועת עזה. שני הנמלטים נלכדו.
בשנת 2019, במהלך התפרעויות אסירים בבית הסוהר נפצעו שני קצינים שפרצו לאחד התאים באגף אסירי חמאס, ונפצעו קשה ובינוני מדקירות בצווארם, בפעולה מהירה של הסוהרים, וכח מיוחד של יחידת השתלטות מצדה שפרצה לאגף, ובמהלך הפעלת כח הסוהרים נפצעו 15 אסירים, ביניהם שלושה במצב קשה, מצב זה נוצר לדברי האסירים בעקבות תוכנית שב"ס להגבלת האסירים הביטחוניים לפי תוכנית שהיתווה השר גלעד ארדן, בסנקציות, בשינוי הסטטוס קוו ובדגש על שיבוש קליטת טלפונים סלולריים, אותם מצליחים האסירים להבריח לבתי הסוהר.
בסמוך לבית הסוהר קציעות הוקמו בית הסוהר סהרונים ומתקן חולות, שניהם לטיפול במסתננים מאפריקה לישראל.
רמדיוס פרוטקי

ואצלב רמדיוס פרוטקי (Václav Remedius Prudký‏; 1701 - 9 בפברואר 1770) היה מיסיונר פרנציסקני צ'כי ומטייל. 
הוא נולד בפראג, ולאחר לימודיו הצטרף למסדר הפרנציסקני ואימץ את השם "רמדיוס". הוא יצא למצרים בשליחות מיסיונרית ושהה בגיזה עד 1751. לאחר מכן נסע עם שני מיסיונרים אחרים לאתיופיה ופגש בקיסר ייאסו השני בגונדר. פרוטקי עזב את אתיופיה בשנה שלאחר מכן משום ששליחותו המיסיונרית לא צלחה, ובשל התנגדות אנשי הכנסייה האתיופית לשהותם של קתולים במדינה. הוא נסע להודו ולמאוריציוס בטרם שב לאירופה. לאחר מכן חזר למצרים ובערוב ימיו כיהן כשליח המסדר ברוסיה. הוא מת בפירנצה בשנת 1770, בהיותו בדרכו לרומא.
הוא ידוע בעיקר בזכות יומן הנסיעות שכתב, "Itinerarium" (לטינית "מסלול"), המתאר את מסעו לאתיופיה ואת פגישתו עם הקיסר.
אמיל אדולף פון ברינג

תולדות חייו

ברינג היה בן מנישואיו השניים של אביו, גאורג אוגוסט ברינג, שהיה מורה בית ספר, לאוגוסטין צך. לאביו היו ארבעה ילדים מנישואיו הראשונים, ואמיל היה הראשון מתשעת הילדים שנולדו לו בנישואין השניים. כיוון שהוריו לא היו יכולים לממן את לימודיו, ברינג למד רפואה בין השנים 1874 – 1878 במכללה הרפואית הצבאית בברלין והתחייב לשירות צבאי תמורת לימודים אלה. הוא שירת כרופא צבאי. בשנת 1888 החל לעבוד במכון להיגיינה בברלין, תחת הנהלתו של רוברט קוך. בשנת 1894 התמנה לפרופסור להיגיינה באוניברסיטת האלה (Halle). בשנת 1895 עבר ללמד כפרופסור להיגיינה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מרבורג, שם עבד במשך שארית חייו. לאחר שנת 1901 הידרדר מצב בריאותו של ברינג והוא התמקד במחקר בשחפת והפסיק להרצות.
ברינג גילה את האנטי-רעלן של הדיפתריה ופיתח שיטות מחקר חדשות לחקר החיסון. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1901 על פיתוח הטיפול בנסיוב נגד דיפתריה (מחקר שביצע יחד עם אמיל רו) וחיסון נגד הטטנוס. מחלת הדיפתריה היוותה בעיה רפואית קשה באירופה במאה התשע-עשרה ופגעה בעיקר בילדים. טטנוס היה הגורם העיקרי למוות במלחמות וגרם למותם של פצועים רבים.
בנימוקי הפרס נאמר כי הוא מוענק לברינג "על עבודתו בתחום הטיפול בנסיוב, במיוחד נגד דיפתריה, שבאמצעותו הוא פרץ דרך חדשה בתחום מדע הרפואה וכך שם בידו של הרופא כלי נשק מנצח נגד חולי ומוות."
ברינג נפטר במרבורג ב-31 במרץ 1917. החברה הגדולה בעולם לייצור מכשירי מעבדה רפואיים וציוד אבחוני אחר, נקראת על שמו של ברינג, Dade Behring' ותחילתה בחברה שייסד ברינג בעיר מרבורג, לאחר זכייתו בפרס נובל. אוניברסיטת מרבורג מעניקה עד היום פרס על שמו.
חיל הנחתים של רוסיה

היסטוריה

חיל הנחתים הרוסי הוקם לראשונה ב-27 בנובמבר 1705, בעת שהקיסר פיוטר הגדול נאבק על גישה של האימפריה הרוסית אל הים הבלטי. תחילה למטרות מתקפה מאוניות הצי על מבצרי הגדול נוצלו יחידות חיל רגלים רגילים עד שבסוף שנת הוקמו יחידות מיוחדות ו-27 בנובמבר 1705 נחשב לתאריך הולדת הנחתים הרוסיים. ב-1717 הופעלו נחתים בשירותו של פיוטר הגדול בכיבוש אי הולנדי וב-1798 כבשו נחתים רוסים את האי קורפו.
בתקופת האימפריה הרוסית, חיל הנחתים הרוסי נחשב ליחידת עילית אמפיבית, שראשי הצבא ראו כיחידה חשובה. חיל הנחתים הרוסי כיום, מתנהל על פי מדיניות שהתווה הגנרל איוואן סקוראטוב.
בתחילת מלחמת העולם השנייה רק בצי הבלטי הייתה יחידת נחתים אך עד מהרה הוקמו יחידות נוספות. יחידות הנחתים השתתפו בהגנת ערי נמל, ביצוע מספר נחיתות מהים ואף השתתפו בקרבות היבשה במידת הצורך. על גבורה בקרבות 122 נחתים קיבלו תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר סיום המלחמה יחידות חיל הנחתים פורקו ורק יחידה של הצי הבלטי פעלה כבעבר. לאור הפקת לקחים מאימוני הצי בסופו של דבר סוכם שנדרשות יחידות מיוחדות לצורך תמיכה בצי והשתתפות בנחיתה מהספינות. בהתאם לכך, בשנת 1963 סוכם על הקמת החיל מחדש. לקראת סוף שנות ה-60 בכל הציים הסובייטיים היו יחידות נחתים.
מאז ה-15 ביולי 1996, יום ה-27 בנובמבר מציין את הולדת חיל הנחתים הרוסי כחג רשמי של החיל. בתקופת ברית המועצות החיל מנה בין 12 ל-15 אלף חיילים מהם כ-5,000 בצי האוקיינוס השקט. בהתאם להערכה, החיל מונה כיום 12,500 חיילים.
יונתן הירשפלד

יונתן הירשפלד (נולד ב-1979) הוא צייר ואוצֵר, הכותב בנושאי תרבות, אמנות ופילוסופיה, בעיתונים ובכתבי עת.

ביוגרפיה

יונתן הירשפלד נולד, גדל ולמד בירושלים. בוגר תיכון לאומנויות על שם צ'ארלס א. סמית בירושלים (בגרות מלאה במגמת אמנות פלסטית, 1997).
בוגר תואר ראשון באמנויות יפות (BFA) מהמחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. בעל תואר שני באמנויות יפות (MFA) בתוכנית הבינתחומית לאמנויות, בשיתוף המכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן, אוניברסיטת תל אביב (2011).
מלמד במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובקריה האקדמית אונו במסגרת בית לאמנות ישראלית. משנת 2008 ועד היום (2016) - מלמד קורסי ציור ומנחה סיורי גלריות מטעם סדנת אמני הקיבוץ. לאורך השנים מרצה כפרילנסר במוזיאונים, גלריות, מכללות ועוד.
מרצה כפרילנסר במוזיאונים תל אביב והרצליה.
לימד אמנות והגיש לבגרויות בתיכונים, בהם התיכון לאומנויות בירושלים בו למד. שימש כמרכז מגמת האמנות בתיכון "מוזות" לנוער שנפלט ממסגרות ביפו (2008-14).
בשנת 2008 הקים הירשפלד ביחד עם יקיר שגב את גלריה "חנינא", שכעבור שנה הפכה לגלריה שיתופית, בה שותפים כיום 15 אמנים.
בשנת 2013 צייר יונתן הירשפלד את סדרת הציורים "על הארץ" שהוצגה במשכנות שאננים בה התייחס לציורי "צובה" של זריצקי ושל אברמסון ולדיון האתי והאסתטי שמתעורר במפגש בין שלושת דורות האמנים. בשנת 2016 הוצגה סדרת ציורים זו במסגרת התערוכה "אופק חדש לאופקים חדשים" במשכן לאמנות בעין חרוד.
בשנת 2014 הציג הירשפלד את תערוכת היחיד "זימה" בגלריה "צדיק", יפו-תל אביב והוציא ספר שירה בשם זה במשותף עם אהרון שבתאי. הציג בגלריות ובמוזיאונים בארץ, בניו יורק ובמינכן.
הוא זוכה פרס עידוד היצירה של משרד התרבות לשנת 2016.
פרסם שירים בכתב העת "מטעם" בעריכת יצחק לאור, כתב מאמרים לכתב העת "אודיסאה" ולאתרים "ארטפורטל", "ערב רב" ו"אלכסון". מ-2013 כותב את הטור "תמונה" במוסף "תרבות וסיפרות" של העיתון "הארץ".
פרסם סדרת מאמרים בהם טען שההגות הפוסט-מודרניסטיסטית מבית מדרשם של דרידה, פוקו, בודריאר ודלז נהנית מהגמוניה מוחלטת בעולם האמנות הישראלית. הירשפלד ניסה להצביע על כשליה ונזקיה של הגות זו, המאמרים זכו להדים רבים.
עוזי צור, הארץ:
"נדמה שהירשפלד מנסה לטפל בכל גוף יצירתו באופן פרוידיאני בנקודת השבר הזאת טיפול עומק המעלה לפני השטח שברי סימבולים ומיתוסים מהעבר הפרטי, המשפחתי והקולקטיבי. הוא מנסה להמחיש את האופן שבו האמנות והתרבות של אירופה ההיא מבקיעים הן מבעד למופשט היהודי ולאיסורים הוויזואליים והן מבעד לצנע של החילוניות הישראלית. הוא נותן למקרה הטיפולי ממשות וצורה, העשויות ממתן צורה והרס צורה, מגסות וחיספוס "יהודיים ישראליים" ומעידון קלאסי."