google/wiki40b huggingface dataset:
אוסטרובל

אוֹסטְרובל (רובל מזרחי גרמני) הוא שמו של המטבע, שהוכנס לשימוש על ידי הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה לשימוש בשטחים הכבושים שנכבשו מהאימפריה הרוסית. רובל מזרחי במקור היה שווה לרובל הרוסי.
השטרות הונפקו על ידי הבנק המזרחי לתעשייה ומסחר בעיר פוזן (היום פוזנן, פולין). המטבע נכנס לשימוש בתחילת 1916. מאז תחילת 1918, לאחר חתימת הסכם השלום בריסט-ליטובסק, היה המטבע בשימוש בכמה מקומות, יחד עם המארק הגרמני המזרחי (Ostmark). אוסטמארק אחד היה שווה שני אוסטרובל.
המטבע היה במחזור בשטחה של הרפובליקה הפולנית השנייה עד ה-29 באפריל 1920, אוקראינה המערבית (פרט לאזורים שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית), במערב בלארוס, קורלנד, לטביה (המרכזית - עד 1919, מערבית - עד 1920) ובליטא עד לשנת 1922, כאשר הוא הוחלף על ידי הליטאים.
ויליאם טן

קורות חיים

פיליפ קלאס נולד ב-1920, בלונדון, הבן הבכור מתוך שלושת ילדיה של משפחה יהודית. אביו, דייוויד קלאס היה סוציאליסט יהודי, שנולד ברוסיה וברח לאנגליה, מ"ארץ הפוגרומים" כפי שכינה אותה. בלונדון הוא הפך למנהיגו של איגוד מקצועי יהודי סוציאליסטי. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה היה האב ממנהיגי המתנגדים הסוציאליסטיים למלחמה, אולם גויס בניגוד לרצונו ואף שהודיע מראש שיערוק מהצבא אם יגויס. הוא אכן ערק, נתפש וערק שוב תוך כדי המלחמה והסתתר במשך כמה שנים מהמשטרה הצבאית, שחיפשה אותו. האם, בתו של חייט יהודי עני, ילידת וויטצ'פל, הרובע היהודי דאז של לונדון ועיתונאית, שכתבה בעיתונו של אותו איגוד מקצועי, נישאה לאב בעודו במקום המחבוא. 
כשתמה המלחמה והיות והחיפושים אחריו נמשכו, התגנב האב לאנייה שהפליגה לארצות הברית. כשנה וחצי אחריו הגיעה לארצות הברית גם האם, עם פיליפ קלאס הקטן, בן פחות משנתיים. המשפחה התיישבה בברוקלין, ניו יורק ואחיו של קלאס, מורטון קלאס ואחותו נולדו כבר במולדת החדשה. מורטון קלאס היה לימים לסופר ידוע בזכות עצמו, כמו גם אחיינו של קלאס, דייוויד קלאס ושתיים מאחייניותיו. 
במלחמת העולם השנייה שירת קלאס בצבא ארצות הברית בחזית האוקיינוס השקט, כמהנדס קרבי. בהמשך הועבר לחזית האירופית וידיעתו ביידיש הפכה אותו למתורגמן, בין הכוחות האמריקאים לבין שבוייהם הגרמנים. 
ב-1945, עם שחרורו מהצבא החל לעבוד ב"מעבדות בל", כעורך טכני ובמקביל החל אז לראשונה לכתוב סיפורים, שהראשון שבהם התפרסם במאי 1946.
ב-1957 נישא לפרומה (נולדה ב-1935), לימים סופרת בזכות עצמה, אשר אחד ממאמריה, Streets of Mud, Streets of Gold, על ההיסטוריה של משפחתה בעיירה יהודית במזרח אירופה, זכה ב-2004 בפרס קרן ג'ון טמפלטון, בסך 25,000 דולר. לבני הזוג נולדה בת אחת, עדינה.
במשך 24 שנים (1964 - 1988) לימד ספרות אנגלית וספרות משווה, כולל קורס מיוחד שיצר על ספרות מדע בדיוני, באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ומשפרש עבר יחד עם אשתו והבת עדינה לפיטסבורג, שם חי עד פטירתו ב-2010.
ב-1999 בחרה בו "אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטסיה של אמריקה" (SFWA) ל"סופר אמריטוס" (Author Emeritus) וחתן פרס נבולה בקטגוריה זו.

כתביו

סמוך לאחר שחרורו מצבא ארצות הברית ובמקביל לעבודתו כעורך טכני ב"מעבדות בל" החל טן בכתיבת סיפורים, שהראשון שבהם, Alexander the Bait התפרסם במאי 1946 במגזין המדע הבדיוני Astounding Science Fiction. הנוהג של אותה תקופה היה לכתוב בשם עט ולכן פיליפ קלאס בחר לעצמו, בלי שום סיבה של ממש את השם ויליאם טן, אשר ליווה אותו מאותה עת ואילך, בכל כתיבתו במסגרת הז'אנר.
בסך הכל כתב טן בסופו של דבר מעל ל-60 סיפורים ושני ספרי מדע בדיוני, בנוסף לכתיבה בנושאים אחרים תחת שמו האמיתי. בראשית שנות האלפיים יצאו כתביו שוב לאור בהוצאת NESFA, בשלושה כרכים: Immodest Proposals (פברואר 2001), Here Comes Civilization (אוגוסט 2001), ו-Dancing Naked (ספטמבר 2004), אשר היה מועמד לפרס הוגו לשנת 2005.
יהדותו השפיעה על כתיבתו, כמו למשל בסיפור מ-1974, On Venus, Have We Got a Rabbi, ועוד.
אריאל וינשטיין

ביוגרפיה

וינשטיין נולד בירושלים, דור חמישי בירושלים מצד שני הוריו. בנעוריו שירת בארגון ההגנה ובשנים 1950–1954 שירת בצה"ל. שימש כמדריך בקורס קצינים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף, בתפקיד מפקד גדוד בחטיבת ירושלים.
בהשכלתו היה וינשטיין בוגר לימודים אקדמאיים.
הוא עבד ככתב לענייני כלכלה בעיתון "הבוקר" ושימש כתב כלכלי בכיר ב"מעריב" ועורך של מספר כתבי עת מקצועיים בנושאי כלכלה. במקביל החל לפעול בפעילות ציבורית ומפלגתית. בשנת 1977 הוסמך כשמאי מקרקעין ושימש בשנים 1978–1982 כיושב ראש מועצת שמאי המקרקעין. כיהן מספר שנים כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "עמיגור". כמו כן הוא כיהן כיושב ראש ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית וכמשנה ליושב ראש רשות השידור.
וינשטיין היה חבר המפלגה הליברלית ולאחר פטירתו של דוד שיפמן, בשנת 1982, הושבע במקומו כחבר הכנסת העשירית. כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות, במהלכן הוא כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הפנים ואיכות הסביבה וועדת הכלכלה.
אריאל וינשטיין נפטר בשלהי כהונתה של הכנסת ה-13. הותיר אחריו את רעייתו, צביה (שימשה כחברה בהנהלת ויצ"ו העולמית) וארבעה ילדים. נכדתו היא השחקנית רוני גולדפיין.
הוחלף בכנסת על ידי מיכאל רצון.
מישל דיין

קריירת משחק

דיין, אשר שיחק בעמדת הקישור, נחשב יחד עם אלי בן רימוז' ואברהם בן דוד (בנדה) לגדול השחקנים והסמלים של הפועל ירושלים ושיחק בה כקפטן הקבוצה עד לפרישתו. כבש במסגרת הליגה 60 שערים. שיחק לתקופות קצרות גם בבני יהודה, הפועל אשדוד, צפרירים חולון ובית"ר רמלה.
בפברואר 1998 נאלץ דיין לפרוש לאחר שנפצע בעינו מכדור תועה שבעט חברו לקבוצה.

קריירת אימון

בשנת 2002 התמנה דיין למאמן הפועל ירושלים, שהתדרדרה עד לליגה השלישית. הגעתו הפיחה רוח חדשה לקבוצה שתרמה לחזרתה המהירה לליגה הלאומית. תחת שרביטו הייתה הקבוצה קרובה לעלייה רצופה של שתי ליגות, אך היא כשלה במחזור האחרון. תקופת אימונו ידעה עליות ומורדות, לצד יחסים מעורערים עם בעלי הקבוצה.
בשנים 2005 ו-2006 אימן מישל דיין את קבוצת הפועל אשקלון מהליגה הלאומית כאשר בעונת 2005/2006 סיים עם הקבוצה במקום השמיני והמכובד נוכח הכלים שעמדו לרשותו. עקב ההצלחה הוארך חוזהו בקבוצה, אך בעונה שלאחר מכן התפטר דיין לאור הפסדי אשקלון בליגה, וקריאות הקהל כלפיו.
בחודש דצמבר 2006 חזר דיין לאמן בהפועל ירושלים, לאחר שמאמנה הקודם ושחקן העבר של הקבוצה יאיר אסייג התפטר לאור מיקומה של ירושלים במקום האחרון בליגה הלאומית.
דיין התפטר מהקבוצה לקראת סיום העונה, לאחר שלא הצליח לעמוד במשימתו, להשאיר את הפועל ירושלים בליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2007/2008, מונה דיין למאמן הפועל בני לוד מהליגה הלאומית. הוא התפטר מהקבוצה לאחר רצף של הפסדים. בשלהי העונה, חתם על חוזה עם עירוני קריית שמונה מליגת העל. דיין החל באימון הקבוצה בעונה שלאחר מכן, אך ב-30 בנובמבר 2008 פוטר מתפקידו לאור התוצאות שהשיגה הקבוצה ודירוגה בתחתית הטבלה.
מעין רוגל

ביוגרפיה

רוגל, ביתה של נאוה רוגל ועורך דין גילעד רוגל, נולדה וגדלה בירושלים. נכדתו של נקדימון רוגל שהיה מבכירי רשות השידור. בוגרת בית הספר התיכון שליד האוניברסיטה בירושלים. כבר בנעוריה עסקה רוגל בתחומי הרדיו והטלוויזיה ובכתיבה. רוגל השתתפה בסדנאות כתיבה שונות ולקחה חלק בתוכניות טלוויזיה בנושאי קולנוע ועיתונות ("זאפ לראשון", "פינג פונג") ושידרה ברדיו במסגרת התוכנית "בראש צעיר" ברשת א'.
עוד בילדותה החלה רוגל להתאמן בתחום אמנויות הלחימה עם דגש על אמנויות לחימה קוריאניות ואף הייתה חברת נבחרת ישראל בטאקוונדו טכני.
רוגל שירתה ביחידה צבאית מסווגת וסיימה בהצטיינות את הלימודים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים במגמת תסריטאות. לאחר סיום לימודי התסריטאות עבדה בתחום וכתבה תסריטים שונים עם התמחות בקולנוע עלילתי עצמאי וקולנוע תיעודי.
בשנת 2015 יחד עם הוצאת הספר "יער", יצאה רוגל לדרך עצמאית כסופרת, והקימה את הוצאת הספרים "מירווחים", הוצאה עצמאית בה היא מוציאה את ספריה.
רוגל פירסמה סיפורים קצרים בכתבי עת שונים, ביניהם: "גרנטה ישראל" (2014), "הו!" (2006), "הארץ" (2000) ו"הליקון" (2000).
נשואה ואם לילדה.
ליאון פלדהנדלר

חלקו במרד בסוביבור

ליאון נשלח עם אשתו ובנו לסוביבור בתחילת אוגוסט  1942, במשלוח שכלל כ-1000 יהודים מהגטו שבעיירה. הוא הופרד מאשתו ובנו ברציף ההתפשטות במחנה, והועסק באיסוף ומיון הציוד. אשתו ובנו נשלחו אל תאי הגז מאותו מקום. יום למחרת הוא גילה בערמות הבגדים את בגדיהם והבין את אשר עלה בגורלם.
באביב 1943 הנהיג פלדהנדלר קבוצה קטנה של אסירי מחנה סוביבור, אשר התוו תוכנית בריחה מהמחנה. תוכניתם המקורית הייתה להרעיל מספר שומרים במחנה ולתפוס את נשקם, אך האס אס חשפו את הרעל וירו בחמישה אסירים יהודים כתגובה. תוכניות אחרות כללו הצתת המחנה באש, ובריחה בחסות ההמולה שתיווצר, אך המוקשים שהקיפו את המחנה, שהונחו על ידי האס אס בקיץ 1943, הפכו את התוכנית ללא מעשית.
הגעתו של אלכסנדר פצ'רסקי, קצין בצבא האדום, בסוף ספטמבר, במשלוח של שבויי מלחמה סובייטים, נתנה זריקת עידוד לתוכנית הבריחה. בתור חייל מנוסה, לקח על עצמו מיד פצ'רסקי את תפקיד הנהגת קבוצת הנמלטים-לעתיד, וביחד עם פלדהנדלר כסגנו, יצרה הקבוצה תוכנית בריחה אשר כלל הריגת סגל אנשי האס אס במחנה, שליחת שבויי המלחמה הסובייטים לפשוט על מחסני הנשק, ובריחה דרך השער הראשי של המחנה תוך כדי לחימה.
המרד, אשר התרחש ב-14 באוקטובר 1943, התגלה כבר בשלביו הראשונים, לאחר ששומר גילה את גופתו של קצין אס אס אשר נרצח על ידי האסירים. אף על פי כן, כ-320 אסירים יהודים הצליחו לברוח אל מחוץ למחנה בחסות הקטטה שנגרמה כתוצאה מהמרד. 80 אסירים נהרגו במהלך הבריחה או מיד לאחריה. 170 נתפסו במהרה ונרצחו, כמו גם כל שאר דיירי המחנה אשר לא השתתפו בבריחה. חלקם של אלו שהצליחו להמלט, הצטרפו אל הפרטיזנים. מתוכם, 90 נהרגו בקרבות או על ידי משתפי פעולה ואנטישמים. 62 יהודים מסוביבור שרדו את המלחמה, מתוכם 9 אשר נמלטו קודם לכן.

רציחתו בלובלין

פלדהנדלר היה בין אלו ששרדו את המלחמה, תוך הסתתרות בעיר לובלין עד סיום הכיבוש הגרמני ביולי 1944. אולם, ב- 2 באפריל 1945, הוא נורה דרך דלתה הסגורה של דירתו, כאשר היה בדרכו לבדוק את פשר המהומה שהתרחשה בחדר חיצוני בביתו. פלדהנדלר ואשתו הצליחו להימלט דרך דלת צדדית ועשו את דרכם לבית החולים בעיר, בו עבר פלדהנדלר ניתוח, אך נפטר ארבעה ימים לאחר מכן.
על פי רוב ההערכות, נרצח פלדהנדלר על ידי פעילי ימין פולנים, אשר חשדו שהם נמנים עם ארגון "הכוחות המזוינים הלאומיים" (בפולנית: Narodowe Siły Zbrojne), ארגון פולני לאומי חצי-צבאי, אנטישמי ואנטי-קומוניסטי, שהיה חלק מתנועת המחתרת הפולנית. אולם מסמך עדכני אחד לפחות, המציין את החקירה הלקויה והחלקית של האירועים על ידי ההיסטוריונים של אותה התקופה, ואת התיעוד המוגבל, העלה ספק באשר לנכונות הערכות אלו. הרצח של פלדהנדלר היה אחד מלפחות 118 רציחות של יהודים במחוז לובלין, בין קיץ 1944 לסתיו 1946.
אלכסה ניקולס

קריירה

ניקולס ידועה בעיקר מגילום דמותה של ניקול בריסטו בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "זואי 101", בה שיחקה לצד ג'יימי לין ספירס. ב-2006, לקראת סוף העונה השנייה של הסדרה, החליטה ניקולס לעזבה בשל "סביבת עבודה לא נעימה". לטענתה, תחושה זו נבעה מתקריות ומעימותים רבים שהיו לה עם ספירס. היא הופיעה בסדרה "Hidden Hills" ובמיני-סדרה "Revelations". בנוסף, היא ביצעה הופעות אורח בסדרות כמו "החיים היפים של זאק וקודי", "המשפט של איימי", "ER", "ללא עקבות", "מחשבות פליליות" ו"גיבורים". 
היא הופיעה בקליפ של ונסה הדג'נס לשיר "Come Back to Me", ובסרטים "מוטוקרוס לילדים" ו-"משפחה קטנה שלי". ב-2009 שיחקה בסרט הטלוויזיה "ילדי התירס" בתפקיד מושא אהובתו של אחד מהאנטגוניסטים. באותה שנה הופיעה באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה של FOX "שקר לי".
הסקרנות הרגה את החתול

הסקרנות הרגה את החתול הוא פתגם אנגלי (במקור: Curiosity killed the cat) המזהיר מפני סקרנות יתרה העלולה לגרום נזק לסקרן. באנגלית קיימת תשובה נפוצה לאומר "הסקרנות הרגה את החתול", והיא: "שביעות רצון החזירה אותו" (satisfaction brought it back)]. הפתגם השתרש אף בשפות אחרות, כולל בשפה העברית.
סלאבית כנסייתית עתיקה

שם השפה

הכינוי המקובל ביותר לשפה בעולם המדעי של היום הוא "סלאבית כנסייתית עתיקה" או "סלבונית כנסייתית". שמות אחרים שנמצאים בשימוש הם "בולגרית עתיקה" ו"מקדונית עתיקה". הכינוי "סלאבית עתיקה" אינו נכון, מכיוון ששפה זו תועדה לראשונה בכתב כבר אחרי שהשפה הסלאבית העתיקה התפצלה לשלוש קבוצות - מזרחית, מערבית ודרומית.
השפה מכונה "כנסייתית" מכיוון שהיא נשארה שפת הפולחן בכנסיות המזרחיות האורתודוקסיות במדינות סלאביות - רוסיה, אוקראינה, בלארוס, בולגריה, סרביה ומקדוניה ובימי הביניים גם בארצות הרומניות.

היסטוריה

השפה מבוססת על הסלאבית של סלוניקי ושימשה את הנזירים קירילוס ומתודיוס לתרגומים של כתבי קודש נוצריים - הברית הישנה, הברית החדשה, ספרי תפילות וכן חיבורים שלהם עצמם. לשפה היה תפקיד חשוב בהתפתחות השפות והספרויות הסלאביות. גרסה מאוחרת ומתוקנת יותר של השפה, המכונה "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית", המשיכה לשמש כלשון התפילות בכנסיות הנוצריות האורתודוקסיות והיווניות-קתוליות בארצות סלאביות ובימי הביניים גם בארצות הרומניות (נסיכות מולדובה, ולאכיה).
כחלק מההכנה למיסיון קירילוס ומתודיוס יצרו את האלפבית הגלגוליטי ותרגמו את הספרים החשובים ביותר לטקסים נוצריים: ספרי תפילה ו"אפרקטוס אוונגליאר" - תקציר של הברית החדשה שכולל רק את הפרקים הנקראים בימי ראשון וחגים. בשנים 863-865 שיעורים בשפה ובאלפבית הועברו באקדמיה של מוראביה הגדולה (בסלובקית Veľkomoravské učilište) והחלו לשמש את המסמכים של השלטונות והכנסייה. טקסטים אלה מאפיינים את השפה הסלאבית שדוברה במוראביה הגדולה של אותה תקופה.
תלמידי שני הנזירים, אשר גורשו ממוראביה הגדולה בשנת 886, הביאו את האלפבית הגלגוליטי ואת השפה אל האימפריה הבולגרית. הם לימדו אותה בשתי אקדמיות בולגריות - בפרסלב ובאוחריד. טקסטים שנכתבו באותה תקופה מאפיינים את השפה הסלאבית המדוברת של בולגריה.
בגרסה זו, המקורבת לבולגרית, נפוצה השפה לארצות סלאביות אחרות - קרואטיה, סרביה, בוהמיה, פולין ולנסיכויות של רוס, וגם לארצות הרומניות השכנות (אף על פי שבמקרה האחרון שפת הדיבור של התושבים, הרומנית, היא שפה רומאנית). הטקסטים שנכתבו בכל אחד מהמקומות ספגו השפעות לשוניות של הלשון המדוברת באותו מקום.
בתקופה מאוחרת יותר גרסאות מקומיות אלה סודרו ותוקנו מחדש לשימוש כנסייתי ומנהלי, ושפה זו ידועה בשם "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית" . בארצות הסלאביות ובארצות הרומניות היה לשפה זו מעמד מכובד, דומה לזה של לטינית ויוונית במערב אירופה של ימי-הביניים. בארצות הסלביות היא גם נהנתה מקרבה יחסית לשפות המדוברות.
מושיק עפיה

ביוגרפיה

מושיק עפיה (במקור עפרוני) נולד ב-3 באוקטובר 1974 בחולון, בצבא שירת בחוות השומר, כעובד כללי.

הקריירה המוזיקלית

עפיה, החל את הקריירה שלו ב-1993 בגיל 19, בשירה בסגנון מוזיקת דיכאון, ועבר לאחר מכן לסגנון מתון וקליל יותר. ב-1997, הוציא עפיה את אלבומו ה-3, "סיפור אהבה" ומתוכו הסינגל "סך הכל נשיקה" שהפך ללהיט גדול ברדיו. בעקבות זאת, הוא הופיע אצל דודו טופז, ב-"ראשון בבידור" ושם זכה לחשיפה משמעותית. הוא התבסס בסגנון המוזיקה המזרחית עם אלבומו "חלום מתוק" מ-2002. מתוך האלבום יצא שיר הנושא שהפך לאחד הלהיטים הכי מושמעים בישראל. כשנה לאחר מכן, יצא הלהיט "אני לא זמין", שזכה להצלחה רבה; בסמוך לצאת הסינגל, יצא אלבומו ה-6, "יש לי אותך", שהגיע תוך כשלושה שבועות, למעמד פלטינה כשנמכר בלמעלה מ-40 אלף עותקים חוקיים.
בשנת 2006 השתתף בתוכנית המציאות של חברת יס "פעם בחיים 2", כאשר נשלח ביחד עם שלומי סרנגה לשהייה דו-שבועית בטכניון ולשהייה בביתו של פרופסור מהטכניון (דוד גרשוני).
בשנת 2009 הוציא מושיק עפיה את האלבום "מבט שנוגע", מתוכו יצאו השירים: "מבט שנוגע" שהחזיר אותו לתודעה כזמר והושמע רבות ברדיו, "אני לא מלאך" שגם הפך ללהיט גדול ברדיו ו-"שובר שתיקה" שהפך גם הוא ללהיט גדול ברדיו (השיר בעצם מסכם את תקופת השפל שאותה חווה עפיה בחייו). 
בשנת 2010 הוציא מושיק עפיה את האלבום "בשבילי", מתוכו בלט שיר הנושא, שהפך ללהיט גדול ברדיו.
בשנת 2012 היה אמור להשתתף בעונה השנייה של התוכנית "חי ב-LA LA לנד", אולם לבסוף השתתפותו בוטלה מפני שחשש לעלות על הטיסה ללוס אנג'לס.
בשנת 2014 הגיש לבית המשפט בקשה לפשיטת רגל.
בפברואר 2015 הוציא את אלבומו "רק זכרונות". האלבום כלל את השירים: “חיבור משמיים”, “דרך חזרה”, “רק זכרונות”, “עד שתחזרי” ו-2 דואטים "בסוף הדרך עם תמר יהלומי, ו”מנגינה” עם יהודה סליאס. 
ב-2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול" וזכה במקום הראשון.
טרם הוכרז כזוכה, אסר בית המשפט על הפקת התוכנית להעביר לידי נציגיו את הכספים המגיעים לו בעבור השתתפותו בתוכנית וזאת, עקב חשש מהברחת נכסי חייב.
לאחר הזכייה, הוציא 5 סינגלים לרדיו: "מחבק את החיים" (כאות תודה לקהל המעריצים שלו, על הזכייה ב"האח הגדול"), "מלכה של השכונה", "I LOVE YOU" (שיר שבו כמה משפטים באנגלית), ״חצי חיים״ (שהוא גם שיר הנושא של אלבומו ה-16) ו- ״חמישי שמח״.
ב-29 במאי 2016 יצא אלבומו "חצי חיים" שכלל 12 שירים. חמישה משירי האלבום יצאו כסינגלים אחד אחר השני בהפרש של כחודש וחצי לאחר זכייתו באח הגדול. האלבום זכה במהירות להכרה ולאהבה רבה מאוד מצד הקהל.
במרץ 2017 פורסם כי ישתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "היחידה" ב-HOT3.   
ב-4 במאי 2017 יצא הסינגל "#בייבי" בשיתוף פעולה עם רון נשר שכתב והלחין רון נשר את השיר יחד עם עידן חיים בהפקתו של מוטי סיימון.
ב-2 במאי 2017 הוציא את הסינגל ״זה לא עושה לי כלום״ בשיתוף עם כוכבי רשת ופליטי ריאליטי.
קני ויין שפרד

חייו

שפרד, שנולד בשרוופורט, לואיזיאנה הוא אוטודידקט, שבגיל שבע כבר החל לנגן בגיטרה קטעים של מאדי ווטרס, שהיו באוסף התקליטים של אביו. בגיל 13 הוא הוזמן להופיע בניו אורלינס, ולאחר שהוכיח את יכולותיו החליט להתמקד בנגינה כמקצוע. הקלטות דמו שביצע בהופעה בפסטיבל מקומי נשלחו לחברת התקליטים Giant Records, שהחתימה את שפרד הצעיר על חוזה.
את אלבום הבכורה הקליט שפרד כשהיה בן 17. האלבום זכה להצלחה מיידית, ומכר כ-500,000 עותקים, כמו גם להשאר 20 שבועות בצמרת 10 להיטי הבלוז של הבילבורד, כמו גם שישה סינגלים שהוציא לאחר מכן. הייתה זו הפעם הראשונה שבה סגנון הבלוז זכה למידרוג כה גבוה, ובמיוחד לנוכח העובדה שאת האלבום הוציא נער צעיר. שפרד זכה בארבע מועמדויות לפרס הגראמי וזכה בשני פרסי בילבורד ושני פרסים ע"ש אורוויל גיבסון.
שפרד ביצע מספר הופעות חימום ללהקות ולאמנים כהרולינג סטונז, לינרד סקינרד, אירוסמית', בוב דילן וואן היילן.
בספטמבר 2008, חברת פנדר הוציאה את גיטרת החותם של שפרד מדגם פנדר סטראטוקסטר.
בשנים האחרונות תיעד שפרד מסע ברחבי המדינה בחיפוש אחר נגני בלוז אותנטיים, ביניהם בי בי קינג, בריאן לי, באדי פלט, אטה בייקר, קלרנס בראון, הוברט סמלין, ג'רי מקיין, צ'סטר ארתור בורנט, פיינטופ פרקינס, הנרי טאונסנד ודייוויד אדוארדס.

חיים אישיים

שפרד נישא לביתו היחידה של מל גיבסון, האנה, ב-16 בספטמבר 2006, ולהם שני ילדים. ילדם הראשון נולד באוקטובר 2007.
טירת לדלו

טירת לדלו (באנגלית: Ludlow Castle) היא טירה גדולה, הרוסה בחלקה ובלתי מיושבת ליד העיירה לדלו בשרופשייר, במערב אנגליה, סמוך לגבול ויילס. הטירה ממוקמת בראש גבעה המשקיפה על הנהר ת'יים. בין השנים 1461–1648 שימשה כארמון של בית המלוכה הבריטי וכנחלתו המסורתית של יורש העצר, הנסיך מוויילס.

היסטוריה

הטירה הוקמה במאה ה-11 כמבצר-גבול על גבול ויילס על ידי הלורד רוג'ר דה לייסי. היא מוזכרת לראשונה בכרוניקה משנת 1138, כאשר סטיבן, מלך אנגליה עצמו צר עליה במסגרת מלחמת האזרחים.
בשנת 1224 נחתם בטירה הסכם בין הנרי השלישי, מלך אנגליה למנהיג הוולשי ל'ואלין הגדול בתיווכו של הארכיבישוף מקנטרברי, סטיבן לנגטון. במאה ה-14 הגדיל רוג'ר מורטימר את הטירה והפך אותה לארמון מפואר.
בעת מלחמת השושנים הייתה הטירה מעוז חשוב והמרכז האדמיניסטרטיבי של האזור. היא נפלה בידי בית לנקסטר ב-1459. שנתיים מאוחר יותר עברה לידי בית יורק והפכה לארמון של בית המלוכה. אדוארד הרביעי, מלך אנגליה העניק את הטירה כנחלה ליורש העצר ונסיך ויילס אדוארד החמישי ואחיו, ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק (שנודעו כ"נסיכים שבמצודה"). ב-1501 התגוררו בטירה ארתור, נסיך ויילס ורעייתו קתרין מאראגון, עד למותו של ארתור. מרי, בתם של הנרי השמיני, מלך אנגליה וקתרין מאראגון, קיבלה את הטירה כנחלה מידי אביה (עובדה שביססה את מעמדה כיורשת עצר) ושהתה בה לסירוגין בין 1525 ל-1528. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה מסרה את הטירה לסר הנרי סידני שהרחיב אותה. בעת מלחמת האזרחים האנגלית הייתה הטירה מעוז מלוכני וכוחות הפרלמנט צרו עליה.
בעת שלטון ויליאם מאוראנז' ומרי השנייה הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של האזור מהטירה וכך החל תהליך ארוך של נטישה והתפוררות שלה.

מבנה וארכיטקטורה

הטירה משלבת מספר סגנונות אדריכליים לפי שלבי ההקמה שלה, אדריכלות נורמנית, אדריכלות גותית אנגלית וסגנון טיודור.
המבנה המבוצר מקיף חצר פנימית רבועה, בה הוקמו מבני המגורים וקפלה המזכירה בתבניתה העגולה הבלתי שגרתית את כנסיית טמפל בלונדון. הכניסה מוגנת על ידי חפיר עם גשר ומגדל שמירה מבוצר הנקרא "מגדל מורטימר".
הנרי החמישי (מחזה)

תקציר

המחזה פותח בהנרי החמישי כמלך צעיר המתמודד עם התגרות מצד הדופן (יורש העצר הצרפתי), לאחר שנטש את חיי ההוללות שלו כנסיך, שליוו את מחזות הנרי הרביעי, בהם הופיע כ"נסיך הארי" או "האל", בחברת האביר ההולל פלסטף והחיילים פיסטול, נים וברנדולף (המופיעים כדמויות קומיות-למחצה גם בהנרי החמישי). המחזה מדווח על מותו של פלסטאף, שאינו מהווה דמות המופיעה על הבמה ב"הנרי החמישי" (שני הסרטים כוללים קטעי-סצנות מ"הנרי הרביעי", לשם השלמת התמונה שאמורה להיות קיימת בדמיונם של הצופים במחזה בימיו של שייקספיר).
לאחר התמודדות עם קשר שנרקם נגדו בסאות'המפטון, יוצא הנרי בראש צבאו להלחם בצרפת. הרקע נמסר מפי "מקהלה" שהוא למעשה, ברוב העיבודים, מְסַפֶּר או כרוז יחיד. תפקידה של המקהלה היה להשלים בדמיון הצופים את מה שלא יכול היה התיאטרון השייקספירי להציג על הבמה: "נכבדי סלחו לי, על כי דלי שאר רוח שכמונו, עלי במה זו מעזים להעלות נושא כל כך חשוב. האם תכיל זירה זו את רחבי צרפת?
...את שנחסיר השלימו בדמיון: ראו כל איש כאלף - דמיינו צבא! ואם נזכיר סוסים, ראו אותם, איך את רשמי פרסותיהם בחול יותירו. בדמיונכם בלבד מלכים תלבישו, תישאו אותם מכאן לשם."
המצור על ארפלר כמעט ממוטט את הצבא האנגלי, שנחלש בשל מחלות ונכנס אל עונת הסתיו הגשומה. בעת נסיגת הצבא לקאלה הוא נקלע לקרב אז'נקור, בנחיתות מספרית ומורלית, ערב יום הקדוש קריספין (25 באוקטובר). הנרי מתלבש במלבושי חיילים פשוטים, מתהלך במחנה הערוך ללחימה ביום המחרת, שומע את יאוש החיילים ומעודד את רוחם מבלי שהם יודעים מיהו. עם שחר, לקראת הקרב עם הצרפתים הגאוותנים, נושא המלך נאום מעודד וממריץ וקורא לחיילים שאמנם הם מעטים, אך ביום מן-הימים יהיו גאים לספר לכל שהם היו שם, ביום קריספין, בעת הניצחון הגדול (מערכה רביעית, סצנה III).
הקרב נהפך לניצחון מוחץ של האנגלים. אחריו, במסגרת הסכם הכניעה הצרפתי, מוסכם שהנרי ישא לאשה את קתרין מוולואה, בתו של המלך המובס שארל השישי, מלך צרפת. סצנות החיזור המגושמות של הנרי אחר קתרין, וניסיונה ללמוד את השפה האנגלית מפי האומנת שלה, הן הסצנות ההומוריסטיות במחזה.
ססאר נבאס

ספרד

נבאס עבר את האקדמיה של ריאל מדריד, אך לא הופיע אף משחק בהרכב הקבוצה הראשונה. הוא שיחק 4 עונות בריאל מדריד קסטיליה שבסגונדה ב'. ערך הופעת בכורה בליגת העל הספרדית בעונה 2004/05 במדי מאלגה בה שיחק 2 עונות, זה קרה בניצחון ביתי מול לבאנטה ב-12 בדצמבר 2004.
בינואר 2007 עזב בהשאלה את מלאגה שירדה לליגה השנייה לז'ימנסטיק טרגונה מליגת העל שבסוף העונה גם ירדה לסגונדה. אחרי החזרה למלאגה, ססאר נסע להיבחן באיפסוויץ' טאון, אך הוא לא הוחתם בשל פציעה. מאוחר יותר נבאס ביצע מעבר לראסינג סנטנדר.

רוסיה

ב-20 בפברואר 2009 נבאס חתם ל-3 שנים ברובין קאזאן תמורת 2 מיליון יורו. הוא הופיע לראשונה במדי רובין ב-7 במרץ 2009 בהפסד 2:1 בסופרקאפ מול צסק"א כאשר שיחק 120 דקות.
ב-10 ביולי 2015 נבאס עזב את רובין כשחקן חופשי וב-12 ביולי חתם על חוזה לשנה ברוסטוב.
ב-2017 חזר לרובין קאזאן ובפברואר 2019 הכריז על פרישתו ממשחק פעיל.
דמיטרי בילוזרצ'ב

ביוגרפיה

דמיטרי בילוזרצ'ב נולד במוסקבה והחל להתאמן בצעיר. בשנת 1983, בגיל 19 בלבד הוא כבר זכה באליפות העולם בקרב רב והיה מועמד למספר מדליות באולימפיאדה הקרובה. 
בשנת 1984 ברית המועצות החרימה את המשחקים האולימפיים. כתוצאה מכך בילוזרצ'ב שהיה בשיא קושרו לא השתתף בתחרויות. בשנת 1985 הוא עבר תאונת דרכים קשה ונפצע קשה מאוד. לא היה ברור האם הוא ימשיך באימונים והאם יהיה מסוגל לחזור ליכולת גבוה. אומנם תוך זמן קצר הוא השתקם ונכלל במשלחת המדינה לאליפות העולם בשנת 1987 בו זכה במספר מדליות.
במהלך התחרות בסיאול 1988 הוא היה מוביל בתחרות קרב רב אישי ורק טעות במהלך תרגיל במקבילים גרמה לו לאבד את הבכורה לבן ארצו ולדימיר ארטיומוב. בילוזרצ'ב זה בקרב רב אישי במקום השלישי אך זכה במספר מדליות זהב בתרגילים אישיים. בילוזרצ'ב ראה ככישלון את המקום השלישי בקרב רב אישי ותוך זמן קצר הוצא מנבחרת ארצו.
לאחר שנת 1988 בילוזרצ'ב עזב את הספורט התחרותי. בתחילת שנות ה-90 הוא ואשתו עזבו את ברית המועצות והשתקעו בארצות הברית. הם מנהלים אולם אימונים בעיר ביוורטון שבמדינת אורגון. בנם היה חבר נבחרת ארצות הברית לנוער.
יסוהיטו אנדו

תחילת הקריירה

אנדו נולד בסקורג'ימה , פרבר של קגושימה שבדרום יפן. אחיו הבוגר אקיהירו פנה לקריירה בכדורגל ושיחק בליגה הבכירה ביפן ויסוהיטו הלך בעקבותיו. הוא הצטיין בנבחרת הכדורגל התיכונית וזומן לסגל נבחרת יפו עד גיל 16 ומאוחר יותר לסגל של נבחרת יפן עד גיל 18. כמו כן, בהמלצת  מאמן ברזילאי שעבד בקגושימה, יצא להשתלמות בכדורגל בסאו פאולו שבברזיל. עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1998 הצטרף לקבוצת ליגת העל היפנית בכדורגל, יוקוהמה פליגלס ויחד עמה זכה בגביע הקיסר ב-1998. אולם באותה שנה הקבוצה התפרקה ואוחדה עם היריבה העירונית, יוקוהמה מרינוס (שאומנה על ידי קרלס רשאק) וב-1999 עבר אנדו, יחד עם שחקנים אחרים מקבוצתו, לקיוטו פרפל סנגה. שם שיחק בין היתר עם הכוכב היפני הוותיק, קאזויושי מיורה ועם הכוכבים העולים: דאיסוקה מטסוי  והקוריאני פארק ג'י-סונג. אולם, בסיום העונה של שנת 2000 ירדה הקבוצה לליגה השנייה ואנדו הוחתם בגמבה אוסקה.

נבחרת יפן

אנדו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית בנובמבר 2002 במשחק ידידות של יפן מול ארגנטינה שהתקיים במסגרת באצטדיון סאיטאמה (ניצחון 0:2 לארגנטינה). באוגוסט 2003 הוא כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת הלאומית במשחק ידידות מול ניגריה באצטדיון הלאומי של יפן (ניצחון 3:0 ליפן).
אנדו היה שותף להופעות יפן במונדיאלים של 2006 ו-2010. בשלב הבתים במונדיאל 2010 כבש אנדו שער בבעיטת עונשין מול דנמרק (ניצחון 1:3 ליפן) והיה שותף לעליית הנבחרת לשלב שמינית הגמר בו הודחה על ידי פרגוואי לאחר דו-קרב בעיטות עונשין. אנדו השתתף גם במונדיאל 2014.
אנדו היה שותף להופעות נבחרת יפן בגביע אסיה בכדורגל. הוא זכה עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2004, בגביע אסיה 2007 סיימה יפן רביעית ובגביע אסיה 2011 שוב זכתה יפן בגביע. ב-23 בינואר 2015, במסגרת גביע אסיה, ערך אנדו את הופעתו ה-152 והאחרונה בנבחרת במשחק מול איחוד האמירויות הערביות (תיקו 1:1). נכון ל-2018 הוא מחזיק בשיא ההופעות במדי נבחרת יפן.
אסטיגמציה

תיקון הליקוי

בעזרת משקפיים ניתן לתקן ליקוי ראייה זה, על ידי עיוות של עדשת המשקפיים לצורת גליל בכיוון ההפוך לזה שבעדשת העין.
בעדשות מגע קיימת בעיה מסוימת ליצור מצב שבו צורת הגליל תהיה מותאמת לעין, כיוון שהן חופשיות להסתובב בתוך העין (בניגוד לעדשת המשקפיים הקבועה). פתרון בעיה זו הוא באמצעות השתלת "משקולת" בתחתית העדשה שגורמת לה להתקבע בעין כרצוי.