google/wiki40b huggingface dataset:
כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי

הופעה

כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי הוא כלב פרופורציונלי ומחוספס בעל אוזניים זקופות ורגליים ארוכות. מאפיין הגזע המיוחד ביותר, שעל שמו הגזע נקרא, הוא חוסר הזנב השכיח. כאשר ישנו זנב הוא קצר במיוחד, אורכו לא עולה על 10 ס"מ והוא לעולם לא נגדע. הפרווה בינונית עד קצרה, ישרה, צפופה וקשה. צבע הפרווה הוא אדום נקוד או כחול נקוד. גובה הזכרים הוא 46-51 ס"מ, בעוד הנקבות קטנות מהזכרים במעט. כלב הבקר האוסטרלי הוא גזע (בעל זנב ארוך) הדומה בהופעתו לכלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי, אך לכלב הבקר האוסטרלי יש רגליים קצרות ומסיביות יותר. בנוסף, הצבע החום המופיע אצל כלב הבקר האוסטרלי אינו מופיע אצל כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי.

היסטוריה

כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי התפתח מכלבי בקר סמית'פילד (Smithfield Cattle Dogs) באנגליה, שהובאו לאוסטרליה בתחילת המאה ה-19 ושם הורבעו עם הדינגו. רשימות של כלבי עבודה מתקופה זו נדירים מאוד, וישנם מספר תיאורים של פיתוח הגזע. אחד מהם הוא שמוביל בקר בשם טימינס (Timmins) מבאת'ורסט (Bathurst), ניו סאות' ויילס, הרביע כלבי סמית'פילד עם דינגו, ויצר גזע של כלבי עבודה שנקראו "נשכני טימינס". בניסיון לעמעם את מאפייני הדינגו שלהם ולהפוך אותם לכלבים קלים יותר לטיפול, הרבעות נוספות בוצעו עם קולי קצר שיער ויצרו כלבים כחולים ואדומים נקודים שלעיתים קרובות נולדו חסרי זנב.
בספר כלב ושמו בלו (A Dog Called Blue), הכותב נורין קלארק (Noreen Clark) טוען שגם כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי וגם כלב הבקר האוסטרלי התפתחו מאותו גזע, שנקרא 'הילרי האל' ('Hall's Heelers'), ששמרו בשנת 1830 על עדרי בקר גדולים שרעה תומאס האל (Thomas Hall). כל הכלבים הורבעו גם עם כלבי בקר סמית'פילד וגם עם דינגו, אך הגזעים התפצלו בנקודה כלשהי בסוף המאה ה-19. הרבעה בררנית של כלבים חסרי או קצרי זנב תיקנה את המאפיינים של הגזע כיום. סיכום של שתי הגרסאות של היסטורית הגזע קיימת בתקן הגזע של הפדרציה הבינלאומית לכלבנות (הFCI).
כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי מזוהה כיליד אוסטרליה על ידי מועדון כלבי הבקר גדמי-הזנב האוסטרלים של ניו סאות' ויילס וככלב עבודה על ידי מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית. בנוסף, הוא מוכר במועדון הכלבים של ניו זילנד ככלב עבודה, וככלב רעייה במועדון הכלבים המאוחד. כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי אושר באופן זמני על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות ב-2005 ככלב בקר וצאן. יכול להיות שהגזע מוכר על ידי מועדוני גזע קטנים של כלבי רעייה או עבודה, או באינטרנט ברישום עסקי כלבים. בנוסף, הכלב מקודם כגזע חיית מחמד נדיר.

בריאות

המומים השוררים בקרב גזע חסר זנב זה הם 'פגמי קו האמצע'. אלו כוללים ספינה ביפידה, פי טבעת סתום ושפה שסועה. מומים אלו אינם נפוצים, אך מתרחשים מדי פעם. גורים הסובלים ממומים אלו ממוינים ומומתים. מומים אחרים כוללים חירשות (באוזן אחת או בשתיהן), PRA (מחלה תורשתית הגורמת לעיוורון הדרגתי) ומחלת אגן תורשתית.

מזג

המזג הכסף של כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי מתואר בתקן הגזע כדרוך וערני, כמו כן שומר על בעליו בחברת זרים, אך מצוין כי הוא "צריך להיות נוח לטיפול" בתערוכות, אפילו אם טיפול זה קשה, מה שמצביע על כך שהוא מאוד עצמאי. כל כלבי העבודה צריכים תקשורת עם אנשים מגיל צעיר, והם צריכים אימון עקבי ופעילות במשך על ימי חייהם.

פעילויות

כלבי בקר גידמי-זנב אוסטרלים יכולים לקחת חלק בתחרויות אג'יליטי, משמעת, כושר משחק, פלייבול (Flyball), גישוש ואירועי רעייה. חושי רעייה ויכולת למידה יכולים להימדד במבחני רעייה לא תחרותיים. כלבי בקר גידמי-זנב אוסטרלים המציגים חושי רעייה בסיסיים יכולים להיות מאומנים להשתתף בתחרויות רעייה.
יאן הראשון אולברכט, מלך פולין

ביוגרפיה

יאן אולברכט נולד ב-27 בדצמבר 1459 בקרקוב, לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג.
בשנת 1490 מת מתיאש הראשון, מלך הונגריה, ויאן אולברכט ניסה לתפוס שם את השלטון, אולם הובס על ידי אחיו אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה. בשנת 1492 מת אביו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ויאן אולברכט נבחר למלך פולין בתמיכתו של פרדריק יגיילו, ארכיבישוף קרקוב וגנייזנו. אולם בדוכסות הגדולה של ליטא נבחר אחיו אלכסנדר יגיילו לדוכס הגדול, ובעקבות כך פחתו הכנסות הממלכה, מה שהותיר את יאן אולברכט כפוף לתמיכת האצולה. יאן אולברכט הרחיב מאוד את כוח האצולה, ומאידך החליש את כוח הכנסייה בממלכה.
בשנת 1492 כרת מקסימיליאן, מלך הרומאים ברית עם איוון השלישי ממוסקבה, ובתגובה לכך כרת יאן אולברכט בשנת 1494 בלוצ'ה ברית עם אחיו אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה, ועם יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ושטפן השלישי, נסיך מולדובה נגד הטורקים. בשנת 1496 גייס יאן אולברכט 80,000 חיילים, ושלח אותם להילחם בטורקים, אולם הצבא נאלץ לסטות ממסלולו, לאחר ששטפן השלישי בגד בו ופלש לגליציה. לאחר מכן נכנס הצבא הפולני לנסיכות מולדביה תוך כדי לחימה, ולאחר שהמצור על סוצ'אבה נכשל והכוח ספג תבוסה בקרב יער קוסמין, נאלץ הצבא הפולני לחזור לארצו. לאחר התבוסה החרים יאן אולברכט מאות אחוזות של אצילים שסירבו להילחם וגרמו לתבוסה, למרות זאת הפופולריות של יאן אולברכט לא נפגעה מכך עד מותו.
בשנת 1501 סירב פרידריך מסקסוניה, ראש המסדר הטבטוני להישבע אמונים ליאן אולברכט, ובתגובה שלח יאן אולברכט את צבאו והכריחו לעשות זאת. הוא תכנן להמשיך במסע נגד האבירים הטבטונים, אולם מת במפתיע ב-17 ביוני אותה שנה, ואחיו אלכסנדר יגיילו עלה לשלטון במקומו.
ארמון הספורט (ברלין)

ארמון הספורט של ברלין (בגרמנית: Berliner Sportpalast, "ברלינר שפורטפלסט") היה אולם ספורט רב-תכליתי שהוקם ברובע שנברג בברלין ב-1910 ונועד לאירועי ספורט בעונת החורף. האולם יכול היה להכיל עד 14,000 צופים והיה בשעתו האולם המקורה הגדול ביותר בברלין. בהמשך שימש האולם כמרכז הכינוסים והעצרות של המפלגה הנאצית.

עד עליית הנאצים לשלטון

האולם הוקם כזירת החלקה על הקרח ואולם הוקי קרח והיה אולם ספורט החורף הגדול מסוגו בעולם עם הקמתו.
בתקופת רפובליקת ויימאר אירח האולם תחרויות איגרוף ותחרויות מרוץ אופני מסלול באולם סגור (כולודרום) ובפרט את מרוץ אופני המסלול בן ששת הימים, שסחף את הציבור כולו. חוקר התקופה בעז נוימן, מציין בעקבות כותבים בני הזמן ש"כל מי שרוצה לראות את העם הגרמני בקדחת הטירוף [לספורט] אל לו להחמיץ אף רגע מחוויית 144 השעות של מרוץ האופניים המתרחש על מסלול העץ המשופע בשפורטפלסט העצום של ברלין".
אלוף האיגרוף מקס שמלינג השיג במקום רבים מניצחונותיו והיה לאחד מכוכבי התקופה. 
בנוסף לאירועי ספורט אירח האולם גם אירועים נוספים כגון פסטיבל הבירה והריקוד הבווארי וכינוסים מפלגתיים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והמפלגה הנאצית.

בתקופת השלטון הנאצי

לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הפך האולם למרכז ההתעמולה הנאצית בברלין ואירח את כינוסי המפלגה. במסגרתם נאמו אדולף היטלר, יוזף גבלס ואחרים את החשובים שבנאומיהם. התעמולה הנאצית ידעה לנצל היטב את הגודל המרשים של האולם ולתזמר את שאגות ההמון. גבלס כינה אותו Unsere große politische Tribüne ("היציע הפוליטי הגדול שלנו").
ב-4 בספטמבר 1940 הכריז היטלר במקום על מבצע "עזרת-חורף" (Winterhilfe) וההפצצות הגדולות על לונדון ושאר ערי בריטניה. ב-18 בפברואר 1943 נשא במקום גבלס את הידוע שבנאומיו, הנאום בארמון הספורט. בנאום היסטרי, שנערך לאחר התבוסה הכבדה בקרב סטלינגרד, הצהיר גבלס שאם הוורמאכט, העם הגרמני ומדינות הציר ייכשלו בבלימת הסכנה הסובייטית, ייפול כל העולם אל תוך מלתעות הבולשביזם. הוא האשים במפלה את היהודים וקרא להתגייסות כללית ולמלחמה טוטאלית (Totaler Krieg).

לאחר המלחמה

האולם נפגע בהפצצות וגגו נהרס. ב-1951 נפתח מחדש כמוקד למשחקי חורף כגון החלקה על הקרח. אולם כיוון שטרם הושלם, שרר בו קור שהרחיק את הצופים. ב-1953 נפתח האולם מחדש, בין המופעים שהועלו בו היה מופע ההחלקה של סוניה הני.
בשנות השישים הופיעו באולם ג'ימי הנדריקס, הפינק פלויד, סגול כהה, הביץ' בויז ועוד.
ב-1973 נסגר האולם ונהרס ובמקומו הוקם פרויקט מגורים בשם Sozialpalast.
טמרין לבן

מיון טקסונומי

למין זה שני תת-מינים טמרין לבן (Saguinus melanoleucus melanoleucus) וטמרין לבן קראנדלי (שם מדעי: Saguinus melanoleucus crandalli) בנוסף קיים תת-מין שלישי טמרין לבן אקרי (שם מדעי: Saguinus melanoleucus acrensis) אשר רוב החוקרים כיום חושבים כי זה אינו תת-מין נפרד אלא תוצר של הזדווגויות בין שני מינים מונים של טמרין (טמרין חום-ראש וטמרין לבן).

מצב שימור

אוכלוסיית מין זה לא נמצאת בסיכון. רק באזור קטן במדינת אקרי האוכלוסייה קטנה כנראה לא כתוצאה של ציד אלא של לכידה להפיכתם לחיית מחמד.
Dashlane

סקירה

Dashlane הוקם בשיתוף, בשנת 2011, על ידי מנכ"ל Business Objects  לשעבר ברנרד ליאוטאוט, ז'אן גוילו, גיום מארון ואלכסיס פוגל. החברה ממוקמת בניו יורק ואספה 52.5 מיליון דולר במימון הון סיכון של FirstMark Capital, Rho Ventures, Bessemer Venture Partners, Bernard Liautaud ו־TransUnion. Dashlane מגן על הסיסמאות על ידי אחסונן באופן מקומי באמצעות הצפנת AES-256, והמשתמשים יכולים לגשת למידע החשבון שלהם רק באמצעות סיסמת אב יחידה שאינה מוקלטת או מועברת לעולם. האפליקציה כוללת ארנק דיגיטלי שיכול לאחסן פרטי כרטיסי אשראי, חשבונות בנק, מזהים ומידע אישי אחר, וכן למלא באופן אוטומטי את המידע הזה למשתמשים במהלך חוויות מקוונות, כגון רישום יציאה (צ'ק־אאוט). תכונות אבטחה אחרות המוצעות בתוך לוח המחוונים כוללות יצירת סיסמאות אוטומטיות, לוח מחוונים מאובטח, התראות על הפרת אבטחה ומחליף סיסמאות אוטומטי. Dashlane פועלת על המודל עסקי freemium, ובעלי חשבון Premium יכולים לגבות את הנתונים שלהם ולסנכרן אותם על מכשירים ללא הגבלה. בסביבות 2014, החברה פרסמה גם סיכום אבטחה רבעוני המנתח את מדיניות אבטחת סיסמאות של האתרים הפופולריים ביותר.

ביקורות

ב־2013, ה"ניו יורק טיימס" סקר את Dashlane בצורה רחבה, וכתב כי השירות הוא "אחד הטובים ביותר", אם כי "לא מושלם", ומסכם "מתלונן יותר מאשר בקצרה על החסרונות של Dashlane כמו רטינה אודות המיסים כאשר אתה זוכה בהגרלה. זה חוסך לך זמן אינסופי וטרחה, זה (בעיקר) חינם."
ב־USA Today's במדור "שאל את ג'ף" הושווLastPass, PasswordBox ו־Dashlane, סוכם ש"ההנהון שלי הולך ל־Dashlane, כי מעבר לניהול הסיסמה, כרטיס האשראי שלו ואת כתובת כלי הספר לעבודה ללא רבב, השירות גם חוסך את הקבלות ויש לו גדול אפליקציה לנייד".
מגזין PC סקר את Dashlane 4, המהדורה הרביעית של התוכנה, בשנת 2016, והכניס אותו לקטגוריה של הבחירה של עורך עבור מנהלי סיסמאות.
מאמר שפורסם ב־2017 לצרכן דיווח על Dashlane כאחד מארבעת מנהלי הסיסמאות הנפוצות (לצד 1Password, KeePass ו־ LastPass), כאשר הבחירה ביניהם היא בעיקר עד להעדפות אישיות.
בשנת 2018, Dashlane קיבלה בחירה של עורך של PCMag, והיה בעל הדירוג הגבוה ביותר בדירוג עם 4.5 כוכבים מתוך 5. אמר PCMag, "השורה התחתונה: Dashlane המעוצבת והמבוצעת היטב מנהלת סיסמאות באופן חכם, ומגיעה עם VPN מובנה". Dashlane הייתה גם בין ה"Best Tech 2018" על ידי וול סטריט ג'ורנל.

חסרונות

Dashlane אינו תומך בצפיפות גבוהה (HDPI) במכשירי Windows.
ארווינג גופמן

קורות חיים

גופמן נולד ב-1922 באלברטה שבקנדה, למקס ולאנה גופמן. ב-1945 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טורונטו, ב-1949 קיבל תואר שני ולאחר מכן, ב-1953, תואר דוקטור באנתרופולוגיה חברתית, שניהם מאוניברסיטת שיקגו. ב-1952 נישא, ומנישואים אלו נולד בנו תומאס (תום). ב-1964 התאבדה אשתו, אנג'ליקה. ב-1981 נישא לבלשנית החברתית ג'יליאן סנקוף , וכעבור שנה נולדה בתם, אליס (שהייתה גם היא לבלשנית חברתית). גופמן נפטר מסרטן הקיבה בשנת 1982, בגיל 60.
אלמנתו ג'יליאן נישאה ב-1993 לבלשן ויליאם לבוב. אחותו של גופמן, פרנסס ביי ‏ (1919–2011), הייתה שחקנית.

קריירה

ב-1958 הצטרף לפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת ברקלי ועשר שנים מאוחר יותר, ב-1968, הצטרף כפרופסור, לאחר שעבד במכון הקנדי הלאומי לבריאות הנפש החל מ-1961, לאוניברסיטת פנסילבניה, בה עבד עד לפטירתו ב-1982. 
במהלך חייו זכה גופמן בפרסים נחשבים רבים בתחום מדעי החברה: בין היתר התקבל כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1969), זכה במלגת גוגנהיים (1977) ובפרס בינלאומי לתקשורת (1978). מ-1981 ועד למותו, במשך כשנה, כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לסוציולוגיה.

עבודתו

גופמן הצטיין במחקר חברתי איכותני-תיאורי כמו זה שאפיין דמויות מרכזיות בתחומי הפסיכולוגיה והמחקר החברתי, בשנותיהם המוקדמות, ולא הסתמך על עיבודים כמותיים של ממצאים כמו אלו שנפוצים היום בתחומים רבים של מדעי החברה. ספרו, שיצא ב-1959, "הצגת העצמי בחיי היום יום" הביא לו פרסום עולמי ויצא מאז בעשר שפות לפחות. 
גופמן ידוע בעיקר בזכות תרומתו לאינטראקציה סימבולית ולתאוריית התפקיד. גופמן משתמש במטאפורת התיאטרון, וטוען שבני אדם ממלאים תפקידים על בימות חברתיות שונות. למשל, בזירה החברתית "בית" יכול אדם למלא תפקיד "אב" ולהתנהג בצורה מסוימת, בעוד שבזירה החברתית "מקום עבודה" הוא יכול למלא תפקיד "עובד" ולהתנהג בצורה אחרת. 
על פי גישה זאת, אין "אמת" אחת, אלא אמיתות שונות שמוכתבות על ידי הדרך שבה מפרש הפרט את המציאות. לפיו, בבואנו לבצע מחקר חברתי, אל לנו להסתכל על החברה כקבוצה גדולה, אלא לבחון כל סיטואציה בנפרד. יחד עם זאת, בעודנו בוחנים סיטואציה מסוימת (מה שמתרחש על מרכז הבמה), אנחנו צריכים לזכור את הקונטקסט החברתי והתרבותי הרחב יותר (לפי משל התיאטרון, המלתחה או החניון). 
על פי גופמן האינדיווידואל לובש ופושט מסכות כל הזמן. הוא ממחיש זאת על ידי שימוש במילה "person", שמקורה בשורש היווני "persona", שפירושו מסכה.
תרומה נוספת של גופמן למדע הסוציולוגיה היא חיבורו בנושא מוסדות טוטאליים, "על מאפייני המוסדות הטוטאליים". במאמר זה בוחן גופמן שורה של מה שהוא מכנה מוסדות טוטאליים: בתי ספר, בתי כלא, מחנות הכשרה צבאיים, בתי חולים פסיכיאטריים וגם מחנות ריכוז. טענתו המרכזית היא שלמרות השוני הניכר בין המוסדות האלה, לכולם מאפיינים דומים שמכתיבים את התנהגות הפרט במרחב המוגבל שלהם. יש שמפרשים את המאמר כביקורת לא רק נגד המוסדות הפסיכיאטריים אלא כנגד משטרים טוטאליים באשר הם.
אישטוואן סאבו

חייו

סאבו הוא בנם של מריה (שמה לפני הנישואים היה ויטה) ואישטוואן סאבו, שהיה רופא. משפחתו הייתה יהודית וחברי משפחתם החביאו אותם במהלך השואה. בשנות השישים והשבעים הוא ביים סרטים שחוקרים את חוויותיהם של ניסיונותיו של דורו שלו וההיסטוריה ההונגרית העכשווית "אבא" (בהונגרית: Apa, 1966) "סרט אהבה" (Szerelmesfilm 1970) ו"רחוב הכבאים 25" (Tűzoltó utca 25, 1973)
ב-1980 זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-30 על סרטו "התוודעות" (Bizalom)‏. ב-1985 ישב בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-35.
טרילוגיית הסרטים שלו היא "מפיסטו" (1981, זוכה פרס האקדמיה לפרס אוסקר בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפסטיבל הקולנוע בקאן לתסריט הטוב ביותר). "קולונל רדל" (1984, זוכה חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן של 1985) ו"הנוסן" (1988).
סרטו דובר אנגלית הראשון של סאבו היה "לפגוש את ונוס"  ‏(1991) ואחריו הגיעו "סאנשיין" (1999) ,(2001)‏ Taking Sides ו"להיות ג'וליה" (2004) שזיכה את השחקנית אנט בנינג במועמדות לאוסקר. סרטיו הידועים ביותר היו פרי שיתוף הפעולה עם השחקן קלאוס מריה ברנדאואר, ושיתוף פעולה וידידות מתמשכת עם הצלם לאיוש קולטאי (Lajos Koltai).
אשתו של סאבו, Vera Gyürey, היא במאית של ארכיב הסרטים הלאומי ההונגרי.

פוליטיקה

ב-26 בינואר 2006 חשף השבועון ההונגרי Élet és Irodalom (חיים וספרות) שאישטוואן סאבו היה 'סוכן' ביחידת מניעת ההתנגדות הפנימית של המשטר הקומוניסטי של הונגריה בזמן שלטונו של יאנוש קאדאר. אם כי התקשורת ההונגרית השתמשה במילה 'סוכן' על-מנת לתאר את מעורבותו, פעילויותיו דמו יותר לאלו של "מודיע". משימתו הייתה לדווח על חבריו לכיתה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע (הוא דיווח על 48 מהם). הוא נסחט בידי השלטונות להם היו הוכחות נגדו וכתוצאה מכך הוא אולץ לעבוד עבורם כ'סוכן' רק שנה אחת אחרי המרד ההונגרי של 1956, סאבו הסכים "להציל את עצמו ואת חברו לכיתה המהפכן פול גאבור מלהיות מוצאים להורג בתלייה" (במילותיו של סאבו עצמו).

קריירה

ב-1 בפברואר 2006, סרטו האחרון של סאבו Rokonok (קרובים) זכה להצלחה עצומה, ולתשואות רבות כשסאבו התבקש לעלות לבמה לאחר הצגת הבכורה של 37th Annual Hungarian Movie Review. במהלך האירוע Lajos Koltai, צלם הסרט (והבמאי המוערך של Fateless) הצהיר ש"ישנם אנשים שמנסים להרוס את הקהילה הזו" ו"תנו לאהבה ללכד אותנו". ב-3 בפברואר הוא וארבעה מחבריו לשעבר לכיתה (שעליהם סאבו מילא דו"חות) ערכו ועידת עתונאים על מנת לספר על זכרונותיהם מחייהם בעידן שאחרי המהפכה בהונגריה של שנות החמישים ואמרו שהם אינם כועסים על סאבו.
סיר דריה

"אלכסנדריה הרחוקה ביותר"

הנהר היווה את הגבול הצפוני של כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה. כאן, ייסד בשנת 329 לפני הספירה עיר יוונית בשם אלכסנדריה אסכאטה (Ἀλεξάνδρεια Ἐσχάτη; מילולית: אלכסנדריה הרחוקה ביותר) לאחר הניצחון על הסקיתים בקרב יקסרטס ב-229 לפנה"ס. ייתכן שעיר זו נוסדה בראשונה בידי כורש הפרסי במאה ה-6 לפנה"ס בשם קירופוליס, אם כי מקורות אחדים מציינים שקירופוליס הייתה עיר ששכנה בסמיכות לאתר וידוע כיום בשם קורקאט ואילו חוג'נד הוקמה על ידי אלכסנדר הגדול. כיום ידועה בשם ח'וג'נד.
טוני בנקס

שנים ראשונות

בנקס נולד בכפר מזרח הות'לי שבמחוז סאסקס שבאנגליה. הוא קיבל שיעורי פסנתר קלאסיים, ולימד את עצמו לנגן בגיטרה. הוא למד בבית הספר 'צ'ארטרהאוס' באמצע שנות ה-60, שם פגש לראשונה את חברו לספסל הלימודים פיטר גבריאל ב-1965. בנקס תיכנן במקור ללמוד מתמטיקה כהשכלה גבוהה, אבל אחרי שנות בית-הספר הוא לקח "חופשה" מהשכלה גבוהה כדי לחקור את ג'נסיס, ולא חזר ללמוד מתמטיקה.

קריירה

בנקס וגבריאל, יחד עם המתופף כריס סטיוארט שלמד איתם בבית הספר, הקימו להקה בשם "חומת הגינה" (The Garden Wall). להקה זו התמזגה עם הרכב אחר בשם "אנון" (Anon), שכללה את מייק ראת'רפורד ואת אנטוני פיליפס. הם הקליטו מספר קטעי דמו, מה שהוביל לבסוף ליצירת הלהקה שנהייתה ג'נסיס.

תפקידו בג'נסיס

הסולואים וקטעי הקלידים המסובכים של בנקס - כמו קטע הפתיח ל"Firth of Fifth" בפסנתר והקטע האינסטרומנטלי ב-"The Cinema Show" - הוסיפו לביסוס הסאונד של ג'נסיס. בנוסף לנגינה בפסנתר, בנקס תרם (יחד עם סטיב האקט וראת'רפורד) את נגינתו בגיטרה אקוסטית לקטעי המעבר (בשירים כמו "The Musical Box" ו-"The Cinema Show") ולקטע הפתיח ל-"Supper's Ready". בנוסף, ביצע בנקס שירות רקע ואף שירה ראשית חלקית.
הלחנותיו של בנקס נזקפות לזכות היותם הכוח המניע במוזיקה של ג'נסיס, בייחוד בחומר שהוקלט לפני 1979. מספר שירים ידועים שנכתבו על ידיו כוללים את "Mad Man Moon", את "One for the Vine", ואת הבלדה ההמנונית "Afterglow", שנשארה פופולרית ב"ערבוביה" (אוסף סולואים לקלידים משירי ג'נסיס) שהלהקה ניגנה במהלך הופעות חיות למשך שנים. 
אחרי עזיבתם של גבריאל והגיטריסט סטיב האקט, בנקס היה הראשון מבין שלושת חברי הלהקה שנשארו שהוציא אלבום סולו. אבל בניגוד לחברי הלהקה האחרים ראת'רפורד וקולינס שזכו להצלחה גדולה בקריירת הסולו שלהם, תקליטיו של בנקס נמכרו רק לחסידים של ג'נסיס. ב-1998, מעריצים הקימו להקת מחווה שנקראה "Strictly Banks", שניגנה מספר שירי סולו של בנקס.
ב-7 בנובמבר 2006, אחרי הרבה הרהורים בקשר לאיחוד, במסיבת עיתונאים שנערכה על ידי בנקס, קולינס וראת'רפורד הכריזו חברי הלהקה על סיבוב הופעות של "Turn It On Again" ב-2007. הכרזה זו באה במלוא 40 שנה שהלהקה עוסקת בעסקי המוזיקה.
בין השאר, כתב בנקס מוזיקה לסרטים. סרטים אלו היו "The Wicked Lady", סרט שלא הצליח במיוחד, ו-"Quicksilver". בנוסף, בנקס הלחין קטעים לתזמורת שהולחנו ושוחררו ב-2004.

חידושי צלילים

בנקס יזם טכניקה של שימוש בממשק ה-MIDI למכונת התופים של Roland הפוך, כאשר הוא משתמש במכונת התופים כדי לכבות ולהדליק את הקלידים, ובכך ליצור את הצליל הרוטט ב-"Mama" (באלבום "Genesis" מ-1983) ובשיר "By You" באלבום The Fugitive. 
בנקס משתמש בשיטת נגינה של יד-מעל-יד במספר שירים כדי לאפשר לעצמו לנגן מהר יותר. ניתן להבחין בשיטה זו ב-"The Carpet Crawlers", בשיר "The Lamb Lies Down on Broadway" (שניהם מאלבום The Lamb Lies Down on Broadway), ואחר-כך גם ב-"No Reply at All" (בקליפ של השיר הנ"ל ניתן לראות את השיטה בקצרה). שיטה זו אפשרה לבנקס לעבור מאקורד אחד להבא במהירות גבוהה מאוד. בנוסף, בנקס שילב בשיטה זו את הארפג'ו.
שבא סלהוב

ביוגרפיה

סלהוב נולדה בקריית עקרון, ולמדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. שירתה בצה"ל ככתבת בשבועון "במחנה". סיימה תואר ראשון במחלקה לקולנוע של בית הספר "בית צבי" ותואר שני בחוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב.
טיירון לו

קריירה

נולד בעיר מקסיקו שבמיזורי, ארצות הברית, ושיחק כדורסל באוניברסיטת נברסקה. נבחר במקום ה-23 בדראפט ה-NBA לשנת 1998 על ידי דנוור נאגטס, אולם הועבר מידית בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס. כשחקן הלייקרס זכה לו בשתי אליפויות תוך כדי שהוא מגלה תפקיד משמעותי בסדרת גמר ה-NBA של עונת 2000/2001, מול פילדלפיה 76', בשמירה על כוכב היריבה אלן אייברסון. חתם בשנת 2001 על חוזה בוושינגטון ויזארדס ובהמשך הקריירה, שהסתיימה בשנת 2009, שיחק גם עבור אורלנדו, יוסטון, אטלנטה, דאלאס ומילווקי. לאחר פרישתו הצטרף לצוותו של דוק ריברס כעוזר מאמן בבוסטון סלטיקס, עמו נדד בעונת 2013/2014 ללוס אנג'לס קליפרס. ב-2014 היה מועמד למשרת המאמן הראשי בקליבלנד, שבחרה להחתים את דייוויד בלאט. לאחר מינויו של בלאט מונה לו כעוזרו הראשי תוך שהוא מקבל את השכר הגבוה ביותר לעוזר מאמן בליגה. ב-22 בינואר 2016 החליט הג'נרל מנג'ר של הקאבלירס דייוויד גריפין על פיטוריו של בלאט ומינויו של לו כמאמן לשלוש שנים. בעונתו הראשונה כמאמן זכה לו עם קליבלנד באליפות ה-NBA לאחר ניצחון בסדרת הגמר על גולדן סטייט, מה שהיה האליפות הראשונה של הקבוצה בהיסטוריה. בעונות 2016/2017 ו-2017/2018 זכתה קליבלנד של לו באליפות המזרח אך כשלה לנצח את גולדן סטייט בגמר ה-NBA. בעונת 2018/2019, לאחר עזיבתו של כוכב הקבוצה לברון ג'יימס ופתיחת עונה עם שישה הפסדים רצופים, פוטר לו מקליבלנד.
מוזיאון ואן גוך

היסטוריה

התצוגה המרכזית של המוזיאון מציגה את יצירותיו באופן כרונולוגי, תוך הצגת התקופות השונות בחייו של ואן גוך ואירועים שהשפיעו על יצירותיו. בין היצירות העיקריות של המוזיאון מוצגות אוכלי תפוחי האדמה, חדר שינה בארל, ואחד משלושת ציורי החמניות. 
המוזיאון הוקם בשנת 1973 במבנה שתוכנן עבורו על ידי האדריכל חריט ריטפלד. בשנת 1999 נוסף אגף תערוכות חדש בתכנונו של האדריכל קישו קורוקווה.
ב-7 בדצמבר 2002 נגנבו מהמוזיאון שתי יצירות: "מבט על הים בסכוונינגן" (Zeegezicht bij Scheveningen) ו"הקהילה עוזבת את בית הקהילה בנונן" (Het uitgaan van de hervormde kerk te Nuenen). ב-12 בדצמבר 2003 נעצר אוקטאב דורהאם (Octave Durham) בפוארטו באנוס שבספרד, בגין גניבת היצירות. במקביל נעצר שותפו, האנק ביסליין (Henk Bieslijn) באמסטרדם. ב-8 באפריל 2005 הורשעו שניהם, דורהאם נידון ל-4.5 שנות מאסר וביסליין ל-4 שנות מאסר. כמו כן הוטל על שניהם קנס של 350,000 אירו, אולם השניים סירבו להשיב את היצירות למוזיאון ולגלות את מקום מחבוא היצירות. הציורים נמצאו ב-2016.
צמיד פתיל

בהלכות טומאה וטהרה, צמיד פתיל הוא כלל יסוד, שנאמר בתורה בפרשת חוקת:
זֹאת הַתּוֹרָה אָדָם כִּי יָמוּת בְּאֹהֶל כָּל הַבָּא אֶל הָאֹהֶל וְכָל אֲשֶׁר בָּאֹהֶל יִטְמָא שִׁבְעַת יָמִים. טו וְכֹל כְּלִי פָתוּחַ אֲשֶׁר אֵין צָמִיד פָּתִיל עָלָיו טָמֵא הוּא
— ספר במדבר, פרק י"ט, פסוק ט"ו.
הפסוק, המדבר אודות כלים המצויים באוהל המת, קובע כי כל כלי שאין סגור בצמיד פתיל הסוגר את פתחו לגמרי, נטמא יחד עם כל אשר בתוכו. לעומת זאת, אם יש על הכלי צמיד פתיל הסוגר את פתחו באופן מוחלט, ומדובר בכלי שאינו מקבל טומאה מצדו החיצוני אלא רק מפתחו, הוא טהור. הפסוק עצמו מדבר בכלי חרס, שאינם מקבלים טומאה מגבם. אך גם כלי אבנים וכלי אדמה ודומיהם, שאינם מקבלים טומאה כלל ובכלל זה - גם לא מגבם, נכללים בדין של צמיד פתיל.
נחלקו הראשונים, האם יש צורך שיהיה ה'צמיד פתיל' ממורח ומודבק לפתח הכלי, (ייתכן שזה הוא פירוש המילה 'פתיל' שמופיעה בפסוק). או שמא גם מכסה שאינו מודבק לכלי מועיל כדי לחצוץ בפני הטומאה.

טיסה במטוס

לדין צמיד פתיל השפעה מרובה על הלכות הטהרה, בנידון כהן שנזקק לנסוע במטוס, והמטוס עובר מעל בתי קברות. המהר"ם מרוטנבורג מחלק בין כלי חרס לבין כלי עץ. בכלי חרס, דרושה אטימה המודבקת לכלי, אך בכלי עץ אין צורך שיהיה הכיסוי מודבק לכלי. הטעם פשוט, בכלי חרס קשה למצוא נקב שאפשר לאטום אותו באופן מושלם מבלי להדביקו ולכן, דווקא בו דורשים מירוח.
מכאן יש מהפוסקים הנוטים לדון מטוס ככלי המכוסה בצמיד פתיל. דלתות המטוס, סגורות בשעת הטיסה באופן חזק יותר מכל כלי שהוא.
הנרי גרני

הנרי לוול גולדסוורת'י גרני (באנגלית: Henry Lovell Goldsworthy Gurney, נולד ב -27 ביוני 1898 בפוגהיל (Poughill), קורנוול, נהרג כתוצאה מירי ממארב ב-6 באוקטובר 1951, בפרייזר'ס היל (Fraser's Hill), מלאיה, כיום חלק ממלזיה), היה המזכיר הראשי האחרון של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל, ונודע ביחסו העוין ליישוב היהודי. לאחר מכן שימש כנציב העליון הבריטי במלאיה. בתפקידו זה נהרג בעת שנורה ממארב של לוחמי גרילה קומוניסטים.

שנותיו המוקדמות

גרני למד בקולג' וינצ'סטר (Winchester) ואחר כך באוקספורד, בה צוין כשחקן גולף ברמה לאומית. גם בהמשך חייו היה חובב ספורט נלהב ששיחק טניס וגולף, ולימים, בארץ ישראל, הוא הקפיד על השתתפות יומית במשחק גולף. ב-1924 נישא ונולדו לו בהמשך שני בנים. בין השנים 1917 - 1920 גרני שירת בצבא הבריטי ובשנת 1921 הוא הצטרף לשירות הקולוניאלי. הצבתו הראשונה מעבר לים הייתה בקניה. ב-1935 מונה לעוזר המזכיר הראשי בג'מייקה, תפקיד בו היה השני במדרג הקולוניאלי לאחר המושל. בין השנים 1938 ו - 1944 היה גרני מזכיר ראשי במזרח אפריקה. בשנים 1944 עד 1946 היה גרני מזכיר קולוניאלי בחוף הזהב (כיום גאנה).

מזכיר ראשי בארץ ישראל

בספטמבר 1946 נתמנה גרני לתפקיד המזכיר הראשי של ממשלת המנדט בארץ ישראל, השני במעלה בהירארכיה המנדטורית לאחר הנציב העליון. הוא הגיע לארץ ישראל בתחילת אוקטובר 1946 ושימש בתפקיד המזכיר עד הפינוי הבריטי, וכך היה המזכיר הראשי האחרון של ממשלת המנדט. בתפקידו זה היה ידוע ביעילותו ובקור רוחו, וכיוון שכך, נהנה מאימון מלא של הנציב העליון, והיה עמוד התווך של המנהל הבריטי בארץ. הוא היה אחראי, בין היתר, לפירוק ולחיסול משטר המנדט בארץ, והכין את טיוטת תוכנית הנסיגה. אופייה של מטלה זו היה, על פי תיאורו הציורי: "הוטל עלינו לנסר את הענף שישבנו עליו". למעשה, הוא המריץ את משרדי הממשלה השונים להתחיל בהכנות לפינוי עוד לפני החלטת החלוקה, בהעריכו נכונה את כיוונן של ההתפתחויות הבינלאומיות. ואכן, על פי פרמטרים של כמות הציוד שהוצאה מול לוחות הזמנים המתוכננים, הפינוי התנהל בהצלחה, ואף מהר מן האומדנים הראשוניים. אל התנועה הציונית רחש איבה, אם כי יחסו אליה היה קורקטי. ובמידה מה, רגש זה היה הדדי. אחדים ממנהיגי היישוב סברו כי השפעתו בשנה האחרונה לשלטון המנדט עולה על זו של הנציב העליון, וראו את השפעתו כבעלת אופי מסוכן. דב יוסף אמר עליו: "פקיד ערמומי וזהיר, ראקציונר עד תוך תוכו, מעריץ את כח הזרוע העריצה, שאליה הצטרפו רגשות אנטישמיים" וזאב שרף הוסיף: "לא היו בו לא היושר ולא התמימות שבהם הצטיין הנציב העליון" 
עם זאת, תמך גרני בתוכנית החלוקה, ואף המליץ להקים במהרה מדינה יהודית. גרני היה אחד מאחרוני העוזבים ב-14 במאי 1948. בעוד הנציב העליון הפליג מחיפה, טס גרני מירושלים בלוקחו איתו את הדגל שהורד ממלון המלך דוד.

נציב עליון במלאיה

ב=1 באוקטובר באותה שנה[ גרני התמנה לנציב עליון במלאיה, בה הוכרז מצב חירום, עקב פעולות גרילה וטרור של הקומוניסטים כנגד השלטון הבריטי, בעלי מטעים ויריבים פנימיים. ב-6 באוקטובר 1951, במארב של לוחמי גרילה קומוניסטים, נורה גרני, בעת שנהג הסיע אותו עם אשתו במכונית, ונהרג. על פי עדות אחד ממנהיגי כוחות הגרילה, נראה שמארב זה לא נועד להתנקשות בנציב העליון, ותוצאה זו הייתה מקרית.