google/wiki40b huggingface dataset:
ג'נטלמן ג'ק (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הדרמה עוקבת אחרי חייה של אן ליסטר הכוללים הרומן והקשר שלה עם אן ווקר ויוזמות עסקיות ועסקים משפחתיים שהיא מנהלת. ליסטר חוזרת לשיבדן הול, האחוזה המשפחתית, אחרי שנעדרה לתקופה ארוכה למסעות ברחבי אירופה. היא מתכוונת להשאר לתקופה קצרה לטפל בעסקים המשפחתיים ולהמשיך במסעותיה אולם, בעיות שונות משאירות אותה באחוזה המשפחתית וגם פגישה חוזרת עם אן ווקר, צעירה עשירה. אליסטר מטפלת באחוזה המשפחתית ואף מקימה מכרה פחם. בין ליסטר לווקר מתפתח רומן סוער שהופך לקשר משמעותי.
קספר שמייכל

ביוגרפיה

שמייכל נולד בקופנהגן. הוא בנו של פיטר שמייכל, שוער נבחרת דנמרק בעברו. ב-2002 הצטרף למועדון הנוער של מנצ'סטר יונייטד, המועדון בו שיחק אביו בקבוצה הבוגרת בשנים קודמות. במהלך 2006 הושאל למועדון דרלינגטון ולאחר מכן לבורי מהליגה הרביעית. ב-2007 הושאל לפאלקירק מליגת העל הסקוטית ולאחר מכן לקארדיף סיטי מהליגה השנייה באנגליה. ב-2008 הושאל לקובנטרי סיטי מהליגה השנייה.
ב-2009 עבר לנוטס קאונטי מהליגה השלישית וסייע לה להעפיל לליגה השנייה. ב-2010 עבר ללידס יונייטד מהליגה השנייה. בשנת 2011 עבר ללסטר סיטי מהליגה השנייה וב-2014 העפיל עמה לפרמייר ליג. בדצמבר 2014 שבר את כף רגלו במהלך אימון ונאלץ להחמיץ חלק משמעותי מהעונה. הוא חזר לשחק במרץ 2015 וסייע ללסטר להישאר בפרמייר ליג. בעונת 2015/2016 זכה עם לסטר באליפות הראשונה בתולדותיה. במהלך העונה שמר ב-15 משחקים על רשת נקייה מכיבושים, שני רק לפטר צ'ך מארסנל.
משנת 2004 משחק שמייכל בנבחרות הלאומיות של דנמרק, תחילה שיחק בנבחרת עד גיל 19 ולאחר מכן בנבחרת דנמרק בכדורגל עד גיל 21, במסגרתה השתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. ב-2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. הוא היה חבר סגל הנבחרת ליורו 2012 אך לא שותף באף משחק בטורניר. בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב במשחק הידידות מול נבחרת מקדוניה. את ההופעה הראשונה שלו במשחק רשמי רשם באוקטובר 2013 בניצחון 0-6 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הוא פתח בהרכב הנבחרת בכל 10 משחקי מוקדמות יורו 2016 בשלב הבתים והפלייאוף. במונדיאל 2018 העפיל שמייכל עם הנבחרת לשלב שמינית הגמר בו הודחה על ידי קרואטיה. שמייכל עצר במהלך הארכה בעיטת עונשין של לוקה מודריץ' וכן עצר שני פנדלים במהלך קרב בעיטות העונשין.
ערן הלפרן

ערן הלפרן (נולד ב-1953) הוא רופא ישראלי מומחה ברפואה פנימית. כיהן כמנהל מרכז רפואי רבין (בילינסון) ויו"ר איגוד בתי החולים בישראל.

ביוגרפיה

הלפרן נולד בחיפה וגדל בשכונת הדר, בן להורים שעלו מגרמניה. למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. את הסטאז' עשה ברפואה פנימית בבית חולים הדסה. שירת כרופא גדודי בחטיבת גולני. 
לאחר שחרורו עבד במרכז רפואי העמק. ב-1991 מונה למנהל מחוז חיפה וגליל מערבי בשירותי בריאות כללית. ב-1997 מונה למנהל מרכז רפואי העמק בעפולה. ב-2002 מונה לסמנכ"ל ומנהל חטיבת בתי החולים בשירותי בריאות כללית. ב-2007 מונה למנהל מרכז רפואי רבין וכיהן בתפקיד עד מרץ 2019. ב-2011 נבחר ליושב ראש איגוד בתי החולים.
הלפרן בעל תואר מוסמך במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
נשוי למאיה, רופאה במקצועה, ואב לשני בנים ובת. בתו רופאה ואחד מבניו, עודד הלפרין, הוא ראש המועצה המקומית כפר תבור, וצעיר ראשי הרשויות המקומיות בישראל.
מקנזי קרוק

ביוגרפיה

קרוק נולד בעיירה במחוז קנט, דרום מזרח אנגליה. הוא בנם של שילה, מנהלת בית חולים, ושל מייקל קרוק, עובד בחברת התעופה "בריטיש איירווייז".
קרוק נאלץ לעבור בתור ילד טיפול הורמונלי עקב אי סיפוק הורמון גדילה לגופו. הוא גדל והתחנך בעיירה דארפורד, שם גם עסק מגיל צעיר בתיאטרון.
מתגורר כיום עם אשתו ושני ילדיו בפרבר מיוסוול היל שבצפון לונדון.

קריירת משחק

קרוק החל את דרכו בתוכנית הסאטירה הלילית "מופע ה-11 בלילה", בה הופיע לצד קומיקאים כגון סשה ברון כהן במספר פרקים.
בשנת 2001 קיבל קרוק את תפקיד גארת' קינאן, עוזרו התמהוני של איש המכירות טים קנטרברי, בסיטקום הבריטי המצליח "המשרד". התפקיד שביצע בשלוש עונותיה של הסדרה פרסם אותו לראשונה; בעקבותיו היה מועמד לפרס פריצת השנה בטקס פרסי הקומדיה הבריטית.
קרוק התפרסם ברחבי העולם בזכות הופעות קומיות בתפקיד משני, בתור הפיראט ראגטי בעל העין התותבת, בשלושה מסדרת סרטי "שודדי הקאריביים".
קרוק גילם את סדרן התיאטרון במלודרמה הביוגרפית "למצוא את ארץ לעולם לא". בעיבוד הקולנועי למחזה "הסוחר מוונציה" גילם את לנסלוט גובו, משרתו הטיפש של המלווה בריבית היהודי שיילוק (אל פאצ'ינו). קרוק הופיע גם בקומדיית המיסטיקה התקופתית "האחים גרים למבוגרים בלבד", בתור הידיק עוזרם של האחים גרים.
שיחק לאחרונה בפנטזיה הספרותית "עיר הגחלת", במערבון האקשן "סולומון קיין" ובדרמה המוזיקלית "סקס סמים ורוקנרול".
קציצות (ספר)

עלילה

הספר עוסק באריאל, רווק בן 37, תסריטאי כושל, שוביניסט ווולגרי, הממורמר מכך שחבריו הקימו משפחות, בעוד הוא נותר בבדידותו. יום אחד הוא פוגש את אהבת חייו, הדר, ברחוב יהודה מכבי. הוא מחליט שהגיע הזמן להתחתן, אך תוהה האם הוא בשל לכך. לפני חתונתו הוא נבהל ורוצה לברוח. מאחר ששני בני הזוג עברו מזמן את גיל 30, הם מסכמים כי עדיף להיות גרושים מאשר רווקים, ומחליטים להתחתן ולהתגרש כעבור חצי שנה. יחד הם לומדים לאהוב, לפחד, לחיות ביחד ובסופו של דבר גם להישאר ביחד.
רג'א קזבלנקה

היסטוריה

רג'א נוסדה בשנת 1949 על ידי צעירים ממעמד הפועלים כחלק מהמאבק בשלטון הצרפתי במרוקו באותה תקופה. מאז הקמתו המועדון משחק עם הצבע הירוק שניתן למועדון בהשראת דגל מרוקו.
בסיום עונת 1959/1960 סיימו רג'א, פאר רבאט וקניטרה עם מספר נקודות זהה, ולרג'א היה יחס שערים עדיף מבין השלושה. למרות זאת החליטו ראשי הליגה לקיים טורניר בין השלושה, אך רג'א מחאה על ההחלטה והחליטה שלא להשתתף כיוון שטענו שהתואר הגיע להם בגלל יחס שערים עדיף.
בעונת 1987/1988 זכתה רג'א באליפות הראשונה שלה וכעבור עונה אחת המועדון זכה בגביע אפריקה לאלופות לראשונה בתולדותיו לאחר ניצחון 2–4 בפנדלים נגד אורן האלג'יראית. שנות ה-90 של המאה ה-20 נחשבות לשנות השיא של המועדון בו הוא לקח 6 אליפויות ברצף בין השנים 1996–2001. בשנת 1997 זכה המועדון שוב בתואר היבשתי הבכיר (הפעם תחת שמו החדש, ליגת האלופות האפריקאית), ובעקבותיו זכה גם בגביע האפרו-אסיאתי, לאחר צמד מפגשים עם פוהאנג סטילרס הדרום קוריאנית, אלופת אסיה. בשנת 1999 זכה המועדון בשלישית בליגת האלופות האפריקאית. בעקבות זכייה זו, השתתף המועדון בסופר קאפ האפריקאי וזכה בו, וכן השתתף באליפות העולם למועדונים לשנת 2000 ופגש מועדונים גדולים אחרים מרחבי העולם כגון: קורינתיאנס הברזילאית וריאל מדריד הספרדית.
בשנת 2003 זכה המועדון במהדורה האחרונה של גביע CAF (הגביע היבשתי השלישי בחשיבותו באפריקה). בשנת 2011 התווסף כוכב לסמל המועדון לאחר הזכייה באליפות העשירית של המועדון. בעונת 2012/13 זכה המועדון באליפות ה-11 שלו. רג'א השתתפה במהדורת 2013 של גביע העולם למועדונים, כאלופת המדינה המארחת; היא הצליחה להעפיל לגמר והפסידה בו 0–2 לבאיירן מינכן. בשנת 2018 זכה המועדון בגביע הקונפדרציה האפריקאי, ובעקבותיו זכה בשנית בסופר קאפ האפריקאי.

אוהדים

אוהדי ה"אולטראס" של המועדון יושבים בחלקו הדרומי של האצטדיון, אזור המכונה "LMAGANA". באזור זה יושבים שני ארגונים: "Ultras Green Boys" שהוקם בשנת 2005 ו-"Ultras Eagles" שהוקם שנה לאחר מכן. בשנת 2013 אוהדי הקבוצה דורגו במקום הרביעי בדירוג קהל השנה בעולם של אתר "UltrasWorld". שנה לאחר מכן, דירוגם של אוהדי רג'א עלה למקום השלישי בעולם ולראשון באפריקה.
ב-19 במרץ 2016 מתו נהרגו שני אוהדים ו-51 נפצעו בתקרית אלימה בתוך היציע.
יחסי אוקראינה–סין

שיתוף פעולה כלכלי

יחסי הסחר בין המדינות התגברו מאז 2008, וחברות סיניות מעוניינות להשקיע בבניית כביש טבעת סביב קייב, בבניין מספר גשרים על פני הדנייפר. סין מתכוונת לספק הלוואה של 25 מיליון יואן (כ-3.7 מיליון דולר) לאוקראינה. במהלך מגפת השפעת באוקראינה בשנת 2009, ממשלת סין העניקה סיוע לאוקראינה בשווי כולל של 3.5 מיליון יואן ($500,000) וסיפקה התקני אבחון, מסכות, משקפיים, כפפות, ואמצעים אחרים של הגנה לאוקראינה.
אוקראינה החליפה את ארצות הברית, כיצואנית הגדולה ביותר של תירס לסין.
טריומף (מצעד ניצחון)

טריומף, או טריומפוס (triumphus), היה טקס מדיני דתי ברומא העתיקה, שבמהלכו ערכו מצביא וצבאו תהלוכת ניצחון ברחובות העיר רומא.

היסטוריה

מקור הטקס הוא כנראה בתרבות האטרוסקית, והוא חדר לרומא בתקופת המלוכה. הטריומף נערך על ידי המלכים לאחר שהביסו אויבים. הטריומף, מלבד היבטו המדיני והאישי, לבש גם צביון דתי. הצבא והטריומפאטור ביצעו שורה של טקסים ומחוות דתיות כלפי האל יופיטר, שסימלו את מילוי הנדרים שנטלו על עצמם לפני יציאתם לקרב.
כיוון שלפי החוק הרומי אסור היה למצביא וצבאו להיכנס לשטח העיר, העניק הסנאט היתר מיוחד למצביא להיכנס לעיר והאריך את תוקף האימפריום של המגיסטראט לשם ביצוע התהלוכה.
במרכז התהלוכה עמדה מרכבת המצביא המנצח, שקיבל את התואר טריומפאטור. המרכבה הובלה על ידי רביעיית סוסים לבנים. הטריומפאטור עצמו היה לבוש בבגדים מיוחדים שכללו טוגה בצבע ארגמן, זר עלי דפנה ושרביט, ולידו עמד עבד ציבורי אשר החזיק כתר מעל ראשו ולחש לאוזנו "memento mori" (זכור את המוות), משפט זה נועד על מנת להזכיר למפקד כי הוא רק בן-תמותה. בראש התהלוכה נישא השלל, ציורים המתארים את קרבות הצבא ושלטים עם רשימות העמים והערים שנוצחו על ידי הרומיים במלחמה. השבויים החשובים הובלו גם הם, כבולים בשלשלאות, בקדמת התהלוכה. מאחורי כרכרת המצביא צעד צבאו של המצביא וכן חברי הסנאט והמגיסטראטים השונים שנכחו בעיר.
החיילים הצועדים התחילו את התהלוכה בשדה מרס, נכנסו לעיר דרך שער הטריומף, עברו בפורום רומאנום וסיימו בגבעת הקפיטולין שם הקריב הטריומפאטר קורבן לאל יופיטר והקדיש לו זר דפנה. לאחר סיום התהלוכה נערכה סעודה חגיגית לצבא, אזרחי רומא וחברי הסנאט. השבויים הגברים לרוב הוצאו להורג עם סיום הטריומף.
בסוף תקופת הרפובליקה ניתנה זכות טריומף גם למצביאים חסרי אימפריום, לדוגמה פומפיוס. בתקופת הקיסרות הרומית רק לקיסר ולבני משפחתו הוענק טריומף, בעוד שמצביאים שהצטיינו בפיקוד על חזית בקרב קיבלו את אות הטריומף. הקיסרים עצמם התהדרו בלבוש הטריומפטואר כשרצו בכך ואף יכלו להעניק את זכות זו לאחרים.
לעיתים הוקמו מבנים שמנציחים את הטריומף, כגון קשת קונסטנטינוס, שער טיטוס, ושער טיטוס (קירקוס מקסימוס).
התיאור המפורט ביותר של מצעד ניצחון רומי בספרות הקלאסית הוא תיאורו של יוסף בן מתתיהו את הטריומף ברומא לציון הניצחון על היהודים במרד הגדול.

אות הטריומף

אות הטריומף (ornamenta triumphalia) היה העיטור הצבאי הגבוה ביותר שהסנאט הרומאי היה יכול להעניק למפקד צבאי מאז תקופת אוגוסטוס. אוגוסטוס קבע שהזכות לערוך הטריומף תהיה של הקיסר לבדו, והמצביא המנצח יקבל אות כבוד בלבד.
הענקת הטריומף הותנתה בקיום מספר תנאים. הוא ניתן רק במקרה, שהמצביא המנצח היה המפקד בפועל של כל כוחות הצבא הרומי שהשתתפו במערכה, שהאויב שהובס במסגרתה היה יריב משמעותי/בעל משקל, שהמלחמה הוכרזה כמלחמה צודקת ושבמהלכה נהרגו לפחות 5,000 מחיילי האויב.
טראיאנוס נתן למפקדיו את אות הטריומף על ניצחונותיהם על הדאקים, סיפוח ערביה ועל המלחמות הפרתיות.
אותות הטריומף האחרונים הוענקו בתקופת אדריאנוס, אולם מאחר שרק אימפרטור היה יכול להעניק אות טריומף ומאחר שאחרי ניצחונות על מרידות קודמות בדאקיה, פאנוניה, מאוריטניה, ובריטניה לא קיבל אדריאנוס את התואר בשנית, הוא קיבל את תואר האימפרטור פעם נוספת (imperator II) בשנת 136.
שלושת מקבלי האות בתקופת אדריאנוס קשורים לדיכוי מרד בר כוכבא: יוליוס סוורוס, מושל בריטניה שהובא ליהודה כדי לדכא את המרד, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל סוריה שבא ליהודה לדכא את המרד, והטריוס נפוס, מושל ערביה.
אחרי יום הטריומף היה מקבל האות מקשט בו את ביתו.
צום מים

צום מים (מוכר גם כצום רפואי או צום ניקוי רעלים) הוא צום בו צורכים מים (לרוב מים מינרליים או מים מטוהרים אחרים) בלבד, ללא שום סוג של מזון. הצורך בצום זה נובע ממספר סיבות, אך הוא לרוב מתרחש מסיבות בריאותיות או דתיות, אם כי לאורך זמן הוא עלול להיות מסוכן ולכן הוא מומלץ לביצוע תוך פיקוח רפואי בלבד. נהוג לצום בין מספר ימים לכמה שבועות, אם כי אצל אנשים עם מאגרי שומן עודף גבוהים ניתן לבצע צומות ממושכים יותר. הצום הממושך ביותר שתועד, נמשך על פני 382 ימים בהם השיל המשתתף ממשקלו כ-130 ק"ג, ללא שסבל מסיבוכים רפואיים, צום בו המשתתף צרך בנוסף למים גם ויטמינים, אלקטרוליטים, ומשקאות עם אפס קלוריות כמו תה, קפה ומי סודה. 
מבחינה בריאותית אנשים מסוימים טוענים כי צום זה עשוי לשפר פלאים את בריאות האדם.].
וכן נוהגים לצום בין פעם אחת למספר פעמים בשנה לצורך ניקוי רעלים, וחלקם אף עושים זאת למטרות גמילה. ההיגיון מאחורי הדבר מסביר שהצום מעניק מנוחה למערכת העיכול ואז הגוף פנוי להוציא אנרגיה על סילוק רעלים מהגוף באמצעות איברים אחרים, כגון הכליות.
נוצות נסיך ויילס

מקורות

לסמל הנוצות אין כל קשר לנסיך ויילס המקורי, וכיום סבורים כי מקורו קשור לאדוארד, הנסיך השחור, בנו הבכור של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. על פי האגדה השיג הנסיך השחור את סמלו במהלך קרב קרסי בשנת 1346 שם נלחם ביוהאן מלוקסמבורג העיוור. לאחר הקרב ניגש הנסיך אל גופת יריבו המלך (אותו העריץ על אומץ ליבו) ונטל את קסדתו אשר קושטה בנוצות יען. הנוצות והמוטו של המלך המת הפכו לסמלו החדש של הנסיך אשר הפך לסמלם של נסיכי ויילס הבאים.
הסבר אחד למשיכתו של הנסיך השחור לסמל היא עובדת היותו נסיך ויילס, וגורם מפתח בניצחונו של צבא אנגליה על הצרפתים היה השימוש בקשתים וולשים. ההגיה של המוטו הגרמני Ich Dien נשמעת בדיוק כמו המשפט "Eich Dyn" בולשית שפירושו "האיש שלכם", משפט אשר סייע לנסיך הצעיר להתחבר לחיילים הולשים.
אנדרי בוגולובסקי, נסיך ולדימיר

חייו

אנדרי מונה להיות נסיך וישגורוד על ידי אביו, יורי דולגורוקי, בשנת 1149. בשנת 1157 קיבל תואר נסיך ולדימיר, רוסטוב וסוזדל. החל משנת 1159 ניהל מאבק מול נובגורוד על השליטה בצפון רוסיה. בשנת 1164 ניהל מערכה מוצלחת נגד בולגריה של הוולגה.
המאבקים בין נכדיו של מסטיסלאב הראשון נתנו לו הזדמנות להתערב במאבקי השלטון בדרום-רוסיה. בשנת 1169 הוא ארגן קואליציה של 11 נסיכים ולאחר הצטרפות הקומנים כבש את קייב. במהלך יומיים העיר נבזזה כולל לקיחת דברי ערך מכנסיות העיר. מספר גדול של תושבי העיר נלקחו בשבי. לאחר הכיבוש הוא השאיר את התואר נסיך קייב לאחיו - גלב.
בשנת 1170 ניסה לכבוש את נובגודור. בקרב מכריע כוחותיו הובסו.
לאחר מכן הייתה התקוממות נגד אחיו בקייב. גם מערכה צבאית זו לא הייתה מוצלחת והוא איבד את השליטה על דרום רוסיה.
בוגולובסקי נהרג בלילה שבין 28 ל-29 ביוני 1174 על ידי הקושרים בקרב האצולה.
אנדרי בוגולובסקי שינה באופן מהותי את כללי השלטון ברוסיה. במשך שנים, נסיך קייב היה הנסיך הגדול של רוסיה. כל נסיך שקיבל את התואר, עזב את העיר ששלט בה ועבר לקייב. אנדרי בוגולובסקי היה הראשון שלא עשה כך. כתוצאה מכך נוצרה הפרדה בין התואר "הנסיך הגדול" לבין נסיכות קייב. הוא גם עשה ניסיון להפסיק עם הנוהג של אספות אצולה שהיו נהוגות בערים הוותיקות של רוסיה. זו הייתה אחת מהסיבות למעבר שלו מערים ותיקות כמו רוסטוב וסוזגל לעיר חדשה וקטנה - ולדימיר. המאבקים שלו מול האצולה גרמו בסופו של דבר לרציחתו.

בניית ולדימיר

בוגולובסקי העביר את בירת הנסיכות לולדימיר ותרם רבות להתרחבות העיר. הוא בנה מספר כנסיות כולל קתדרלת שנתה של הבתולה ושער הזהב. פיתח את הארמון שלו בכפר בוגולובובו. בתקופתו נסיכות ולדימיר חוזקה והפכה להיות הנסיכות החזקה באדמות הרוסיות.
יוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל

ביוגרפיה

יוליאנה נולדה ב-8 ביוני 1761 בזוטפן שבהולנד, לווילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל ולאולריקה אלאונורה, רוזנת הסן-פיליפסטאל-בארכפלד, בתם של וילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל-בארכפלד ושרלוטה וילהלמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים. יוליאנה בילתה חלק מימי נעוריה בס-הרטוחנבוס, שם שימש אביה כגנרל הולנדי, והיא קיבלה חינוך גרמני.
ב-10 באוקטובר 1780 התחתנה יוליאנה עם פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. 1787 מת בעלה פיליפ, ובנה גאורג וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשל גילו הצעיר שלטה יוליאנה ברוזנות עד לבגרותו. זמן קצר לאחר מות בעלה פלש וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל לרוזנות, בטענה כי מקור השושלת הוא בנישואים מורגנטים, אולם לאחר חודשיים נאלץ לפנות את הרוזנות, בעקבות פסקו של בית המשפט הקיסרי.
ב-13 בפברואר 1787 מת אביו פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, וגאורג וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשל גילו הצעיר שלטה אמו יוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל ברוזנות עד לבגרותו. זמן קצר לאחר מות אביו פלש וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל לרוזנות, בטענה כי מקור השושלת הוא בנישואים מורגנטים, אולם לאחר חודשיים נאלץ לפנות את הרוזנות, בעקבות פסקו של בית המשפט הקיסרי.
ממשלת יוליאנה נחשבת לטובה ביותר, והיא ביצעה רפורמות עמוקות בכלכלה ובחינוך, קיצצה את הוצאות החצר, המשיכה במדיניות הסובלנית של חמותה כלפי היהודים, ואף הצליחה לאכוף קיצוצי מיסים. כמו כן היא מינתה את ברנהרד כריסטוף פאוסט לרופאה האישי, ותמכה בו באופן משמעותי בהכנסת חיסון נגד אבעבועות שחורות.
ב-9 בנובמבר 1799 מתה יוליאנה כתוצאה מהקור העז, והרוזן פון-וולמודן-גימבורן הפך לעוצר הרוזנות במקומה.
יורבורג

היסטוריה

יורבורג תועדה לראשונה ב -1259 כטירה בשם  גאורגנבורג ("הטירה של גיאורג") של האבירים הטבטוניים. הטירה ננטשה על ידי האבירים לאחר תבוסתם בקרב גרונוולד בשנת 1410, ואז החלה העיירה להתפתח, כעיירת גבול ונקודת מכס על נהר הניימן. 
בשנת 1795 סופחה יורבורג לאימפריה הרוסית בעקבות חלוקת פולין.

היהודים ביורבורג

יהודים החלו להתיישב ביורבורג באמצע המאה השש-עשרה. על פי מפקד האוכלוסין הראשון של ליטא בשנת 1923, חיו בעיר 1,887 יהודים, שהיו 43% מהאוכלוסייה המקומית. בשנת 1940 מנתה העיר כ- 2,000 יהודים; מרביתם התפרנסו ממסחר. ביולי 1940, בעקבות סיפוח ליטא לברית המועצות, הולאם הרכוש הציבורי והפרטי, יחד עם מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. הצבא הגרמני כבש את העיירה ב -22 ביוני 1941, וכעבור ארבעה ימים נורו כמה יהודים מקומיים, יחד עם כמה חשודים בפעילות קומויסטית. בחודשים יולי-ספטמבר 1941 רצח האיינזצקומנדו טילזיט שהיה חלק מאיינזצגרופה א', בראשותו של הנס יואכים בוהם, את כל האוכלוסייה היהודית ביורבורג, בסיוע משטרת העזר הליטאית. ב-14 בספטמבר 1941 נרצחו היהודים האחרונים של יורבורג במקום לא ידוע.
סארה (מחוז)

היסטוריה

בשנת 1950 פורק מחוז סארה לשני ראיונים - קורסארה במערב ואוריסארה במזרח. שנתיים לאחר מכן שונה שמו של ראיון קורסארה לקינגיספ.
בשנת 1959 צורף ראיון אוריסארה במזרח האי לראיון קינגיספ. בינואר 1990 שונה השם פעמיים - קודם למחוז קינגיספ ולבסוף למחוז סארה.

גאוגרפיה

האיים הגדולים במחוז הם סארמאה, מוהו, רוכנו, אברוקה ווילסאנדי. ישנם 570 קמ"ר של שטחים חקלאיים במחוז. ממוצע הטמפרטורה השנתי עומד על 6°C וכמות המשקעים הממוצעת היא 590 מ"מ בשנה.
במערב האי נמצא רכס בורך כ-50 קילומטרים וברוחב של כ-25 קילומטרים. הרכס מזדקר לגובה מקסימלי של 54 מטרים מעל פני הים.
בדרום האי בנפות ואליאלה ופיכטלה שוכנת שמורת הטבע לאידוואכה (Laidevahe).
במערב האי, בנפות קיהלקונה ולמאנדה בשטח של מעל 237 קילומטרים רבועים שוכנת שמורת הטבע וילסאנדי הכוללת גם כמאה איונים ואת כל שטחו של האי וילסאנדי.

ממשלת המחוז

בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי הממשלה לקדנציה בת חמש שנים. מיולי 2006 משמש תומאס קזמאה כמושל המחוז.
אורי זוהר (ספורטאי)

ביוגרפיה

זוהר נולד בפתח תקווה, גדל בבת ים, ולמד בבית הספר לקציני ים עכו.

מדליית ארד במשחקי אסיה

במשחקי אסיה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1958 זכה זוהר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.75 מטר, אחרי פרדמון סין ברר מהודו שקבע שיא משחקים חדש של 15.04 מטר והיטושי גוטו מיפן (14.80 מטר). באותה שנה הוא גם הוכתר כשיאן אסיה להדיפת כדור ברזל וגם זכה בתואר "ספורטאי השנה".
הוא זכה להיות משביע האתלטים במכביה ה-11, והיה אחד ממדליקי המשואות בטקס פתיחת המכביה ה-13.
מלבד היותו ספורטאי פעיל הוא גם היה מאמן אתלטיקה שלקח תחת חסותו ספורטאים רבים. בין חניכיו ניתן למנות את הקופצת למרחק מיה קלה בנצור, האצן מולי אפשטיין, טובי סלילת, מריאן רכבוך ועוד רבים אחרים שהתאמנו תחתיו.
זוהר הקים את מחלקת המחוננים באגודת מכבי חיפה, שמטרתה הייתה לזהות בתלמידים פוטנציאל ולעזור להם לממשו.
בגיל 50 הוא הוכתר כאלוף העולם בהדיפת כדור ברזל לוותיקים. אורי זוהר זכה בפרס עירו, חיפה, בתחום הספורט. הוא הוכתר על ידי ההתאחדות לספורט כאחד מ-50 הספורטאים המצטיינים של ישראל מאז קום המדינה.
לזוהר ואשתו דבורה יש ארבעה ילדים. הבכור הוא איקה זהר ובן הזקונים הוא דדי זהר.
בשנת 2004, בעזרת עיריית חיפה ובעידוד משפחתו להנצחתו, נקראה כיכר על שמו של אורי זוהר בצומת הרחובות הראל ופלמ"ח שברוממה הישנה בחיפה, בסמוך למקום מגוריו.
מכון הדסון

מכון הדסון (אנגלית: Hudson Institute) הוא צוות חשיבה אמריקאי שמרני אשר נוסד בשנת 1961  על ידי הרמן קאהן וחברים נוספים מתאגיד ראנד, במטרה לקדם שינויים במדיניות הציבורית בארצות הברית, מתוך מחויבות לעקרון השוק החופשי ואמונה בכך שהקידמה הטכנולוגית יכולה לסייע לפיתוחה וביטחונה. המטרה המוצהרת של הארגון היא לעסוק בהעלאת רעיונות חדשניים ומאתגרי מוסכמות בנושאי ביטחון, יחסים בינלאומיים, כלכלה, תרבות, מדע, טכנולוגיה ומשפט.  
בין היתר, עסקו חוקרי המכון בייעוץ למדינות הבלטיות בפיתוח הדמוקרטיה והשוק החופשי בארצן לאחר התפרקות ברית המועצות, וכן לקחו חלק בפיתוח ויישום תוכנית ויסקונסין בארצות הברית. חוקרי המכון הביעו במשך השנים דעות המתנגדות לסביבתנות.
המכון הוקם ב-1961 בעיר ניו יורק, אך בשנת 1962 עבר לעיירה קרוטון און הדסון ליד ניו יורק (ומשם שמו). בשנת 1984 עבר המכון לאינדיאנפוליס ובשנת 2004 עבר לוושינגטון די. סי.. המכון זוכה לתקצוב נרחב מתאגידים שונים, כגון פרוקטר אנד גמבל, אלי לילי, סאנדוז ועוד.
אלכסנדרו ז'ר

אלכסנדרו ז'ר (Alexandru Jar‏; 1911–1988), שם העט של אלכסנדרו אברהם, סופר ומשורר קומוניסטי, יהודי רומני, מלוחמי מלחמת האזרחים הספרדית ולוחם ברזיסטנס הצרפתי, בעלה של גולדה (אולגה) בנצ'יק.
אלכסנדרו ז'ר נולד ביאשי, רומניה בשם אלכסנדרו אברהם (Alexandru Avram) והלך לעולמו בבוקרשט. ז'ר, קומוניסט במחתרת, התחיל לפרסם את יצירותיו בכתבי עת כבר בשנת 1930. הוא השתתף במלחמת האזרחים בספרד ולאחריה עבר לצרפת, שם השתתף בלחימה של הרזיסטנס בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר נפילת ממשלתו של יון אנטונסקו שב לרומניה והיה בין החברים הראשונים של איגוד הסופרים ופרסם שני ספרי שירה. הוא היה מראשי זרם ה"פרולטקולטיזם" בשירה (תרבות הפרולטריון), אך לאחר ששיריו לא זכו להצלחה גדולה מחוץ לחוגי חברי המפלגה הקומוניסטית, עבר לפרוזה. בשנת 1950 הוענק לו פרס המדינה. באביב 1956 התפרסמו ביקורות של ז'ר על רמת היצירות בזרם הפרולטקולטיזם וגם על חדירת יתר של המפלגה הקומוניסטית לתחום הפרט. ביקורתו ועמדתו האנטיסטליניסטית הביאו לתגובה נזעמת של הנהגת המפלגה הקומוניסטית, כולל נזיפה חריפה וסילוק מהמפלגה הקומוניסטית. שני אינטלקטואלים נוספים, המחזאי מיכאיל דוידוגלו והמבקר הספרותי יון ויטנר, גונו באופן רשמי על כך שלא הסתייגו מדבריו של ז'ר.
במשך עשר שנים לא הורשה ז'ר לפרסם דבר, אך לאחר מותו של גאורגיו דז' ועלייתו של צ'אושסקו הוחזר בשקט למערכות הספרים והתחיל שוב לפרסם רומאנים.
הקרן הלאומית למדעי הרוח

הקרן הלאומית למדעי הרוח (אנגלית: National Endowment for the Humanities) היא סוכנות ממשלתית עצמאית בארצות הברית אשר הוקמה בשנת 1965 במטרה לתמוך במחקר ולעודד חינוך ותוכניות ציבוריות במדעי הרוח. משרדי הקרן נמצאים בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי.

אודות

הסוכנות הוקמה מכוח חוק National Foundation on the Arts and the Humanities Act ב-29 בספטמבר 1965. הקרן נותנת מענקים למגוון מוסדות אשר עוסקים בהנגשה ומחקר במדעי הרוח, כמו ספריות, מוזיאונים, ארכיונים, קולג'ים, אוניברסיטאות, תחנות טלוויזיה ציבוריות. כמו כן מעניקה הקרן תמיכות לחוקרים אינדיבידואלים. תקציבה בשנת 2006 עמד על 141 מיליון דולר.
נשיא הסוכנות נבחר ישירות על ידי נשיא ארצות הברית לתקופה של ארבע שנים, והבחירה עומדת להצבעה על ידי הסנאט. המועצה של הקרן מונה 26 חברים, אשר גם מתמנים על ידי הנשיא והסנאט, לכהונה של שש שנים.
הקרן מוציאה לאור מגזין בשם "Humanities Magazine". הקרן מעניקה מדי שנה את המדליה הלאומית למדעי הרוח ואת הזכות לשאת את הרצאת ג'פרסון.
ילנה לשמנובה

ביוגרפיה

לשמנובה נולדה בסרנסק, מורדוביה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012), זכתה לשמנובה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא עולם חדש של 1:25:02 שעות, לפני בת ארצה אלופת העולם אולגה קניסקינה (1:25:09 שעות) וקיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות). שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי בת ארצה אלמירה אלמבקובה (1:24:47 שעות).

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה לשמנובה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:09 שעות, לפני בת ארצה אניסיה קירדיאפקינה (1:27:11 שעות) וליו הונג מסין (1:28:10 שעות).

השעיה לשנתיים עקב אימרוץ

ב-22 ביוני 2014 נמצאו חומרים אסורים בדמה של לשמנובה והיא הושעתה מהשתתפות בתחרויות למשך שנתיים, מה שאומר שהיא תוכל להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ולנסות להגן על תוארה.
למרות ההשעיה קיבלה לשמנובה היתר להשתתף בתחרות שנערכה ב-30 בדצמבר 2014.
הרמן שטרסבורגר

הרמן שטרסבורגר (בגרמנית: Hermann Strasburger; ‏21 ביוני 1909 - 4 באפריל 1985) היה היסטוריון גרמני של העת העתיקה.

ביוגרפיה

שטרסבורגר נולד בבון שבגרמניה. אביו היה הרופא הידוע יוליוס שטרסבורגר, וסבו היה הבוטניקאי אדוארד שטרסבורגר. בשנת 1913 עברה המשפחה לפרנקפורט שם החל ללמוד היסטוריה של העת העתיקה. הוא למד באוניברסיטת אינסברוק ואוניברסיטת מינכן, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בקיקרו. בשנת 1932 החל ללמד באוניברסיטת פרייבורג, אולם עם עליית הנאצים לשלטון סולק מתפקידו כיוון שלא יכל להוכיח שמוצאו ארי. עד סוף מלחמת העולם השנייה ביצע מחקרים באופן עצמאי. בשנת 1946 הוא מונה למרצה להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת היידלברג. ב-1955 החליף את מתיאס גלצר כיושב ראש החוג להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת פרנקפורט, הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1963, אז חזר לאוניברסיטת פרייבורג שם לימד עד שנת 1977.

גישתו

שטרסבורגר זכה לפרסום בשנת 1953, כאשר הציע גישה מהפכנית לפיה יוליוס קיסר היה סתם סנאטור רומאי רגיל, וכלל לא התכוון לגרור את הרפובליקה הרומית למלחמת אזרחים או להפוך לדיקטטור. וכי ההנחה שקיסר תכנן להפוך למלך אינה נכונה ולרוצחיו לא היו שום כוונות שהן כאשר רצחו אותו. הוא כותב "תפיסה המייחסת לקיסר תוכניות מרחיקות לכת וחובקות עולם, מוליכה למסקנות שוא משום שייסודה בהנחות מוטעות." דעתו של שטרסבורגר עוררה סערה בגרמניה ובעקבותיה הועלתה הצעה להפסיק ללמד את כתבי קיסר בבתי ספר בגרמניה.
אמיליה רוטר

קריירת ספורט

משנת 1924 רוטר הייתה מחליקת קרח במועדון BKE (סקצית ההחלקה על קרח של בודפשט). בשנים 1929–1936 הייתה חברה בסגל נבחרת הונגריה ואחת הדמויות המובילות בעולם בהחלקה זוגית על הקרח. משנת 1928 התמודדה כזוג עם דיולה סאבו, ומשנת 1929 עם לאסלו סולאש. 
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכתה רוטר במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות. הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות. 
הקריירה הספורטיבית הפעילה של רוטר וסולאש הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936).
בשנת 1995 היא נבחרה ל"יד לאיש הספורט היהודי".