קרל גרט

מרכב

שני סוגים שונים של מנועים - שניהם של חברת דיימלר בנץ - שימשו להנעת הרכב במשקל 124 טון; מנוע מדגם MB 503 A בנזין 12 צילינדר, או מנוע MB 507 C דיזל 12 צילינדר. צריכת הדלק עמדה על 175 ליטר לבנזין ו-120 ליטר לדיזל לשעה, עם קיבולת דלק כוללת של 1,200 ליטר. עיצוב המתלים הראשוני ברכבים מספר 1 ו-2 כלל שמונה גלגלי מרכוב מגומי בכל צד, בעוד ברכבים 3 עד 6 היו 11 גלגלי מרכוב מפלדה. המהירות המקסימלית של רכבים 1 ו-2 הייתה 10 קילומטר לשעה, ו-6 קילומטר לשעה ברכבים 3 עד 6. נסיעה על קרקע רגילה לא היוותה בעיה מיוחדת לקרל גרט. אם הרכב נדרש לחצות שבילים פגומים או תעלות, אלו מולאו באמצעים כגון לוחות עץ גדולים וחצץ. גדמי עצים בנתיב הנסיעה נכרתו במקרה הצורך. לאחר שהקרל גרט נכנס לעמדת ירי אשר שוטחה במידה מדויקת, המרכב הונמך לקרקע בעזרת המנוע, פעולה שנמשכה 15 שניות.

לוגיסטיקה

שינוע המרגמה המתנייעת הכבדה למרחקים ארוכים התבצעה בשתי דרכים: הראשונה הייתה על גבי מסילות ברזל, כאשר המרכב עם התותח נישאים באוויר בעזרת שני כנים עצומים המותקנים על שני קרונות משא. השיטה השנייה כללה פירוקו למספר חלקים של הקרל גרט - זאת בעזרת עגורן עם כושר נשיאה של 35 טון הנישא על גבי רכב מיוחד - ושינועם בכביש על ידי גורר.
מספר טנקי פאנצר סימן 4 מדגמים D, ‏E ו-F הוסבו לרכבים נושאי תחמושת לקרל גרט. ההסבה התבצעה על ידי הסרת צריח הטנק והתקנת עגורן חשמלי בחזית הטנק ותיבת תחמושת המכילה 4 פגזים מעל תא המנוע. אז היה העגורן מעביר את הפגז היישר מתיבת התחמושת אל מדף הטעינה של המרגמה הכבדה. שתי נושאות תחמושת כאלו הוקצו לכל מרגמה מתנייעת.

חימוש

למרגמת 60 הס"מ היה אורך כולל של 5,068 מ"מ, ואורך קנה של 4,200 מ"מ. משקלה 69 טון. כדי לטעון את הנשק מחדש היה צריך להנמיכו לזווית של אפס מעלות. זווית הירי נעה בין 55 ל-70 מעלות, עם צידוד מוגבל של 4 מעלות לכוונון המרגמה; כוונון גדול יותר חייב את הזזת המרכב המתנייע. ירי במרגמת הענק הצריך צוות של 19 חיילים - מפקד ו-18 תותחנים. קצב האש המקסימלי עמד על פגז בודד כל 10 דקות.
התחמושת הראשונה שירתה המרגמה הייתה פגז כבד חודר בטון באורך 2.5 מטר, במשקל 2170 קילוגרם ועמוס ב-280 קילוגרם חומר נפץ. הפגז עזב את הקנה במהירות לוע התחלתית של 220 מטר לשנייה, והשיג טווח מרבי גבוה מ-4,000 מטר. ב-1942 הוצג פגז קל יותר כדי להגדיל את טווח הנשק. פגז זה שקל רק 1,700 קילוגרם, ומולא ב-220 קילוגרם חומר נפץ. במהירות לוע מקסימלית של 283 מטר לשנייה, הפגז הקל השיג טווח גדול יותר - 6,640 מטר, אך גם היה פחות מדויק מהפגז הכבד. מרגמת הקרל גרט שיגרה את הפגזים בזווית גבוהה, ואלו ניצלו את כוח הכבידה להאצה, בחודרם עד 2.5 מטר של בטון.
אורכה של מרגמת ה-Gerät 041 (בקליבר 54 ס"מ) היה 7,018 מ"מ, עם אורך קנה של 6,240 מ"מ. היא הייתה כבדה ב-2.3 טון יותר מה-Gerät 040. היא ירתה פגז חודר בטון קל במשקל 1,250 קילוגרם, שעזב את הלוע במהירות של 378 מטר לשנייה עם חדירה פוטנציאלית של 3-3.5 מטר של בטון.

שירות מבצעי

אף שהקרל גרט יועד במקור להתמודד כנגד קו מז'ינו, הכלי הראשון הושלם מאוחר מכדי לקחת חלק במערכה זו. במקום זאת, נמצא לרכבי הקרל גרט שימוש חדש בחזית המזרחית, כנגד הביצורים הסובייטים. ב-3 בינואר 1941 הוקמה היחידה הראשונה של הקרל גרט - סוללת ארטילריה כבדה 883, שהורחבה לגדוד ארטילרי כבד שלושה חודשים מאוחר יותר. לקראת מבצע ברברוסה, צוותה סוללת ארטילריה מספר 1 מגדוד 883 עם שני קרל גרט ו-60 פגזים לארמייה ה-17, וסוללה מספר 2 מגדוד 883 עם שני רכבים ו-36 פגזים לארמייה הרביעית. סוללה 1 צוותה לקורפוס ה-4 לשם תקיפת בונקרים בגבול הפולני בימים הראשונים לפלישה, אולם בדיווח של הקורפוס הרביעי נכתב כי הסוללה לא נדרשה לפעילות, והייתה מושבתת עקב תקלות מכניות. סוללה 2 הופעלה כנגד מבצר ברסט ליטובסק; הפגזים החריבו חלקים גדולים במבצר, והותירו מכתשים ברוחב 15 מטר ובעומק 5 מטר. שני פגזים היו נפל. לאחר מספר בודד של ימי פעילות, נקראו הסוללות לשוב לבסיסים עורפיים.
לקראת המצור על סבסטופול (1941–1942), הוקמה סוללה חדשה של שלושה קרל גרט ב-18 בפברואר 1942, ואלו נשלחו לארמייה ה-11 תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום. ב-20 במאי דיווחה הארמייה ה-11 שכל שלושת הרכבים בחזית, יחד עם 72 ו-50 פגזים חודרי בטון כבדים וקלים בהתאמה. שלושת הקרל גרט ירו את כל הפגזים בין ה-2 ל-13 ביוני; אחת המטרות שנבחרו הייתה מצודת מקסים גורקי. משלוח נוסף של 79 פגזים קלים וכבדים הגיע לסוללה, ואלו כולם נורו עד 1 ביולי, היום בו השתלטו הגרמנים על העיר סבסטופול. ב-19 ביולי 1942 נשלחה הסוללה חזרה לגרמניה לשיפוצים.
ב-22 ביולי 1942, הפיקוד הגרמני העליון (OKH) הורה לשלוח את סוללה 628 שהוקמה זה מכבר וכללה שתי קרל גרט, לקבוצת ארמיות צפון כדי לסייע במבצע ג'ורג', שם הקוד למתקפה כנגד לנינגרד. הסוללה הגיעה לחזית ב-2 בספטמבר, אולם המתקפה נדחתה לאחר שכוחות סובייטים הבקיעו את המצור בדרום העיר. ב-18 באוקטובר הורה ה-OKH לארמייה ה-11 לשלוח את הסוללה בהקדם האפשרי ללייפציג, אולם הארמייה ה-11 ביקשה לשמור את המרגמות המתנייעות לשם מתקפה חדשה שתוכננה כנגד לנינגרד. גם מתקפה זו נדחתה, ותוכננה מתקפה חדשה תחת שם הקוד "קסם אש" (Feuerzauber), אולם בעקבות פתיחת הסובייטים במתקפות נגד ענקיות, בוטלה התוכנית. לא נמצא כל תיעוד רשמי שסוללה 628 ירתה ולו פגז בודד לעבר לנינגרד. ב-4 בדצמבר 1942 נשלחה הסוללה חזרה ללייפציג.
ב-15 במאי 1943 הוקם גדוד ארטילרי כבד 628 המורכב משתי סוללות, בנות 2 רכבים כל אחת ורכב נוסף בעתודה. הארמייה 18 מקבוצת ארמיות צפון תכננה לעשות שימוש בקרל גרט בודד כנשק סיוע למתקפה דרומית ללנינגרד, אולם ב-8 באוגוסט 1943 קיבל גדוד 628 פקודה לשוב לבסיס בגרמניה. חודש מאוחר יותר, הגדוד הוסב לגדוד מרגמות כבד בקוטר 21 ס"מ. באותו זמן, הוקם כוח מיוחד (Kommando für Karl-Geräte) לשמירה על מרגמות הקרל גרט בבסיסם בגרמניה.
לאחר שרכבי הקרל גרט היו מחוסרי פעילות במשך יותר משנה, ב-13 באוגוסט יצאה הוראה מהמטכ"ל להקים במהירות סוללה עם קרל גרט 54 ס"מ ו-250 פגזים, ולשלחה לארמייה ה-9 כדי לבלום את המרד בוורשה. למחרת הוקמה סוללה 638 עם גרט 60 ס"מ, מאחר שתותח 54 ס"מ לא היה זמין עדיין בגלל מחסור בתחמושת. המרגמה הכבדה שונעה על גבי מסילת רכבת והגיעה לתחנת הרכבת המערבית בורשה ב-17 באוגוסט.
לאחר שהמטכ"ל ראה שהקרל גרט הצליח בקרבות בורשה, הוא הורה לשלוח רכב בודד לפריז, אולם מספר ימים לאחר מכן שונתה הפקודה והרכב נשלח גם הוא לוורשה. קרל גרט 040 שלישי נשלח לוורשה ב-10 בספטמבר, ורביעי ב-25 לחודש. שלושה ימים לאחר מכן נשלחה סוללה 638 עם גרט 040 אחד לבודפשט, ובעקבותיה גם סוללה 428 ב-11 באוקטובר 1944. שתי הסוללות נשלחו חזרה לוורשה ב-19 באוקטובר, בהגיעם לעיר ב-28 לחודש.
סוללה 428, עם רכבים מספר 2 ו-6, שניהם עם מרגמת 60 ס"מ נשלחו לחזית המערבית למבצע "משמר הריין" (קרב הבליטה), אולם הגיעו לחזית רק ב-29 בדצמבר. סוללה 628 עם גרט מספר 4 מצויד בתותח 54 ס"מ נשלחה גם היא להשתתף במבצע. ב-6 בינואר 1945 גרט מספר 2 נשלחה חזרה לגרמניה לאחר שנפגעה בדרכה לחזית מפצצה. גרט מספר 4 נפגעה מספר פעמים והוחזרה לבסיס ב-31 בינואר. גרט מספר 6 עודנה הייתה בחזית ב-19 בינואר. ב-11 במרץ, סוללה 638 נשלחה לגשר לודנדורף, שם הקרל גרט ירתה 14 פגזים על ראש הגשר, כפי שנכתב ביומן המלחמה של ה-OKW ב-20 במרץ 1945. ב-11 באפריל סוללה 638 פורקה, ואנשיה שולבו לתוך סוללה 428.

כלים ששרדו

בין ה-21 במרץ ל-11 באפריל 1945, תפסו הכוחות האמריקאים את רכבים מספר 2 ("אווה") ו-5 ("לוקי") כאשר אלו היו על מסילת הרכבת. אחד מאלו נשלחו למתחם אברדין בארצות הברית, ומאוחר יותר נגרס. גורלו של השני אינו ידוע. קרל גרט מספר 6 ("זיוו") נתפס על ידי הסובייטים, וכיום מוצג במוזיאון קובינקה ברוסיה. גורלם של שאר הרכבים גם הוא אינו ידוע.