כלכלת מתנה

כלכלת מתנה בחברות פשוטות ומסורתיות

בחברות ציידים-לקטים מסוימות ישנה נתינה ללא כל ציפייה לתמורה. בחברות אלו החברים בקבוצה החברתית חשים קרבה גדולה אחד לשני, ויחסם הסמלי לסביבה שונה מחברות ציידים-לקטים בהן ישנה ציפייה לתמורה. מרסל מוס מציין שלוש חובות בחברת הציידים לקטים - החובה לתת, החובה לקבל והחובה להחזיר.
אחת הדוגמאות המרכזיות של מרסל מוס לכלכלת נתינה היא טקס הפוטלאצ' בתרבויות אינדיאניות מסוימות בצפון-מערב אמריקה. במסגרת הטקס, המנהיגים מחלקים כמויות גדולות של מזון לשבט. החלוקה מחזקת את הסולדיריות החברתית ומבססת את מעמד המנהיג. בדומה לטקס הפוטלאצ', נערכות בדרום-מזרח אסיה, בקהילות בודהיסטיות מזרם טהרוואדה, סעודות המשלבות נתינה מסוגים שונים, בדרך כלל לפני העונה הגשומה או אחריה.
מרשל סאלינס כתב על החברה האנושית בתקופת האבן כי הייתה מבוססת על כלכלת מתנות. למרות המצב הדל, יחסית, של כל אחד מהפרטים, לחברה ככלל היה שפע כלכלי וחומרי.
לואיס הייד טוען כי המקור לרעיון כלכלת המתנה הוא בשיתוף מזון. הוא מביא ראייה לטענתו ממערכת קשרי המסחר של תושבי איי הטרובריאנדים הנקראת טבעת הקולה. המקומיים נוהגים לקרוא לכל מתנה שהיא בשם שפירושו "מזון שלא יכולתי לאכול", למרות שלא מדובר בהכרח על אוכל. גם טקס הפוטלאצ' האינדיאני התחיל במקורו כסעודת שיתוף מזון גדולה. לטענתו זהו גם המקור לכך כי בתרבויות שונות מייחסים למתנה תכונה של התכלות.
אצל חברות רבות קיים איסור על הפיכת מתנה לקניין או הון עצמי. האנתרופולוג ונדי ג'יימס כתב כי על אנשי האודוק בצפון-מזרח אפריקה קיים נוהג המורה לכלות כל מתנה היוצאת מגבולות השבט. לדוגמה, אסור להפרות בהמה הניתנת כמתנה אלא רק לאוכלה.
אמנם, כפי שנראה בדוגמת טבעת הקולה, לא תמיד מדובר בכילוי פיזי של המתנה אלא גם על העברתה הלאה. בתרבויות אחרות ישנה ציפייה להעברת מתנה אחרת לנותן המקורי או לצד שלישי. ישנם אגדות עם וסיפורים על אדם שלא עמד בכללי הנוהג ושמר אצלו מתנה ללא ההעברה הנדרשת. מדובר באיסור בל-יעבור וברוב הסיפורים האדם מוצא את מותו עקב עבריינותו.
כלכלת מתנה היא לרוב יותר מאשר החלפת מתנות הדדית בין שני פרטים. אגדה קשמירית מספרת על שתי נשים ברהמניות שניסו להתחכם ורק להחליף מתנות אחת עם השנייה. לאחר מותן הן הפכו לשתי בארות מורעלות מהן אף אחד לא יכול לשתות, סמל לעקרות החברתית המזוהה עם התחכמות שכזו. רעיון הרחבת מעגל הנתינה כמה שניתן בא לידי ביטוי גם בנוהג הציידים לתת בהמה לכוהני הדת כקורבן לאלים. במקום להקריב לאל באופן ישיר, נתינת הביניים לכהן אפשרה גם לו ליהנות ממעגל הנתינה. הכהן, בתמורה, מקריב את הבהמה לאל, שאף הוא בתמורה אמור לתת הצלחה לציידים בעבודתם.
עד המאה ה-19 החברות באיי האוקיינוס השקט התבססו על כלכלת מתנה. ישנם שרידים שהמשיכו עד ימינו, לדוגמה בחלק מאיי קוק. למרות התרחבות השפעת כלכלת המערב, בטוקלאו השתמר הנוהג, הנקרא 'אינטי', לשתף את כל המזון והמשאבים באופן שוויוני בכל אטול. קהילות של יוצאי האיים הללו בניו זילנד, אוסטרליה וארצות הברית מנסות גם הן לשמר חלק מתפיסה זו בצורת שיתוף משאבים מסוימים, צדקה קהילתית ושליחת כסף חזרה לארץ מוצאם. בדרך החיים הסמואית וכן בזו הטונגית, נתינה הדדית מהווה מרכיב חשוב.

כלכלת מתנה בניתוח כלכלי עדכני

במסחר, היצרן מוכר לסוחר במחיר נמוך ממחיר השוק, מתוך הנחה שבהמשך הסוחר ירכוש ממנו כמות גדולה מספיק - ובסופו של דבר ישלים את פער העלות באמצעות הרכישה המרובה. בשלב הראשון, מערכת היחסים בין היצרן לבין הסוחר היא של כלכלת מתנה - היצרן מפסיד כספים בעבודתו מול הסוחר, אך בהמשך הקשר העסקי ביניהם, היחס מתאזן.

ביקורת על כלכלת מתנה

נטען כי בכלכלת המתנה נוצר מצב בו רק צד אחד (החזק) מעניק לצד השני (החלש), ובכך בעצם מחזק את הבדלי המעמדות ביניהם. למרות שאידיאלית החברה אמורה להיות שוויונית ולהעניק באופן הדדי, מעשית נאמר כי הבדלי המעמדות הראשונים רק משתמרים, והחזקים בחברה משמרים את מעמדם באמצעות הענקת המתנות לחלשים.
הרחבת הטענה היא, בעצם, כי כלכלת המתנה היא כלכלה לכל דבר ועניין, כשמערכת היחסים של המדכא-והמדוכא נשמרת גם במקרה זה. בעצם, כאמור, המתנות אינן ניתנות מתוך מניע טהור, אלא, כצפוי לפי הגישה האנתרופולוגית הבסיסית, מתוך מניע אגואיסטי. (סותר את טענתו של יוחאי בנקלר).