google/wiki40b huggingface dataset:
יובל זמיר

חייו

זמיר נולד בגבעתיים למשפחה קשת יום - אביו היה פועל במפעל לנעליים ואמו עקרת בית. כבר בגיל 11 השתתף בהצגות לילדים ב"תיאטרון מארץ עוץ". למד בבית הספר התיכון תלמה ילין ועם תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כסולן במקהלת צה"ל.
כשהשתחרר מצה"ל למד פיתוח קול אצל המורות נתניה דברת ועדי עציון. ב-1987 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה בכיתת האופרה ומשחק בבית הספר למשחק בניסן נתיב.
בגיל 24 השתתף בהצגות בבית ליסין, בהבימה ובהקאמרי. ההצגות שבהן השתתף: "חלום ליל קיץ", "החלילן מהמלין", "השקיעה", "המלך ליר", "סוויני טוד", "הדיבוק", "פולארד", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "גן הדובדבנים" ועוד.
זמיר הופיע גם באוף ברודוויי בהצגות: "Night Sky" ו-"Nothing As It Should Be".
זמיר ביים את ההצגות: "המסע לפוליפוניה", "פונדק הרוחות", "חתונת הדמים", "פרח לב הזהב" ועוד.
בשנת 1987 קיבל זמיר את פרס "אדיס דה פיליפ לאופרה" ובשנת 1989 קיבל את "פרס רובינא".
זמיר השתתף בסרטי הקולנוע: "נועה בת 17", "נשיקה במצ"ח", "ברוריה", "אהבה אסורה", "מסוכנת" ועוד
דיבב משנות ה-90 עד שנת 2006 ב: "פינוקיו", "חתולים בצמרת", "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "נסיך מצרים", "באג לייף", "שאלתיאל קוואק", "פוקהונטס", "היפה והחיה: חג המולד הקסום", "החרב הקסומה" ועוד.
בתחום הזמר, השתתף בערב שירים של יוני רכטר  - "העיקר זה הרומנטיקה".
זמיר היה נשוי בין השנים 1992 עד 2003 לכרמל נאמן, בתו של אמיתי נאמן ואחותו של עדי נאמן. לזוג נולדו שני בנים ובת.
בנובמבר 1999 הורשע בביצוע מעשי סדום ומעשים מגונים במספר תלמידים כשניהל ולימד בחוג לתיאטרון של תיכון עירוני ה', ונידון ל-4 שנות מאסר. לאחר שנידון למאסר, הפסיק לדבב את דמותו של פו הדב, והתפקיד הועבר לסער בדישי. 
בשנת 2003, לאחר שישב 3 שנים בכלא צלמון, שוחרר לתקופת שיקום, במהלכה התגרש ויצא מהארון. בתום תקופת השיקום חזר ללמד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובמקביל החל לביים בתיאטרון הסימטה ובאופרת הפרינג'. לאחר תקופה חזר לשחק בתיאטרון הקאמרי. הוא שיחק ב"כנר על הגג" והחל לשחק במחזמר "קברט" עד למותו ב-21 בדצמבר 2011. נפטר עקב סיבוך מחלת הסוכרת, בגיל 48.
K-12 (אלבום)

רקע

בראיון למגזין "בילבורד", מרטינז סיפרה היא סיימה להלקיט את אלבום אולפן השני שלה ושהיא תוציא אותו והאלבום יתלווה לסרט שהיא מתכננת להוציא במקביל. בחודש פברואר 2019, פרסמה פוסט באינסטגרם בו היא כתבה כי האלבום צפוי לצאת בקיץ. ב-15 במאי, הוציאה טיזר לאלבום. ב-17 במאי, חשפה באינסטגרם את עטיפת האלבום. כעבור כמה ימים חשפה מרטינז ברשתות החברתיות שהאלבום יצא ב-6 בספטמבר, ויכלול 13 שירים.

סרט "K-12"

ב-6 בספטמבר, יצא הסרט "K-12", הוא סרט המבוסס על האלבום עצמו.

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, מרטינז תצא ב-12 באוקטובר 2019, לסיבוב ההופעות השני שלה, "K-12 Tour", באירופה, צפון אמריקה.
טמפוס איריס

טמפוס איריס (באנגלית: TEMPUS IRIS) הוא מיזם לקידום יחסים אקדמיים בינלאומיים במכללות אקדמיות בישראל אשר אושר למימון של הקהילה האירופית במסגרת תוכנית טמפוס, שמטרתו לקדם מדיניות, פעילויות, מיומנויות ותרבות בינלאומיים, בינתרבותיים וגלובאליים במכללות אקדמיות ציבוריות במדינת ישראל. המיזם הוא תלת שנתי 2012-2015 (החל מאמצע אוקטובר 2012) וכולל 18 שותפים בישראל ובאירופה.

בנאום השכלה גבוהה

המושגים בִּנְאוּם (Internationalization) וגלובליזציה קרובים זה לזה, ולעיתים נעשה בהם שימוש חופף, על אף ההבדל, אם כי החמקמק, בין השניים. בנאום הוא תהליך פיתוחם והרחבתם של קשרים בין אומות לתרבויות אשר מסייע ומעודד את חיזוקם של שיתופי פעולה הקשורים למחקר, להוראה ולפעילויות שירות שונות, ובכך הוא גם תורם להעשרת איכות ההשכלה הגבוהה. גלובליזציה, לעומת זאת, היא תהליך המדגיש את תפקידם ההולך וגובר של מערכות כלל-עולמיות הממוקמות מחוץ ומעבר למדינה נתונה הנושאות את סממניהן של תרבויות דומיננטיות, ובעיקר את אלו של התרבות האמריקאית
בנאום בהקשר למוסדות להשכלה גבוהה מוגדר כ"תהליך האינטגרציה של מדדים בינלאומיים, בין-תרבותיים וגלובליים במטרות, בפעולות ובתפקודה של השכלה גבוהה". מטרתו של בנאום במכללה אקדמית לחינוך היא להכין את הסטודנטים והסגל לחיים בעידן הגלובלי, המאופיין באיחוד ובקירוב של אנשים בעלי רקע תרבותי שונה במסגרות שונות של עבודה ולמידה. לבנאום שלושה היבטים עיקריים: פיתוח ערכים גלובליים, קידום איכות אקדמית והתאמת תוכניות לימודים לסטנדרטים בינלאומיים ולשוק העבודה. היבטים אלה נשענים על הערכים של פיתוח סבלנות וקבלת השונה, היכרות עם תרבויות שונות, חיזוק הקשר בין אנשים בעלי רקע תרבותי שונה ופיתוח מיומנויות תקשורת ורבלית וחזותית בין אנשים מתרבויות שונות. ההיבט של איכות אקדמית נשען על הנחת יסוד ששיתוף פעולה בין חברי הסגל של מוסדות שונים בתחום מחקר והוראה תורם להפריה הדדית ועשוי להעלות את האיכות האקדמית. ההיבט הפרקטי מתייחס להיבטים הגלובליים של השתלבות בוגרי המוסדות האקדמיים בשוק העבודה הגלובלי והתאמת תוכניות הלימודים כך שהבוגרים יוכלו להתקבל להמשך לימודים במוסדות אחרים.
פאולו פריירה

ביוגרפיה

פריירה נולד למשפחה מהמעמד הבינוני וידע עוני ורעב בשנות ילדותו, במרוצת השפל הגדול שהחל בשנת 1929, התנסות אשר השפיעה עמוקות על דאגתו לעניים ואשר סייעה בעיצוב השקפת עולמו החינוכית. פריירה החל את לימודיו באוניברסיטת רסיפה בשנת 1943 ולמד משפטים, אך גם פילוסופיה ופסיכולוגיה של השפה. לאחר שעבר את בחינות לשכת עורכי הדין מעולם לא עסק במשפטים ובמקום זאת עבד כמורה בבית ספר תיכון ולימד את השפה הפורטוגזית. בשנת 1944 נשא לאישה את אלזה מריה קוסטה דה אוליבירה (Costa de Oliveira), אחת מעמיתותיו להוראה, והשניים עבדו יחדיו עד למותה, תוך כדי גידול חמישה ילדים.
בשנת 1946 מונה פריירה למנהל המחלקה לחינוך ותרבות של השירות הסוציאלי של מדינת פרנאמבוקו. במהלך עבודתו זו, בה עבד בעיקר בקרב עניים אנאלפביתיים, החל פריירה לאמץ צורה לא מסורתית של מה שיחשב מאוחר יותר כתאולוגיית השחרור (במקרה שלו, תערובת של מרקסיזם ונצרות). בברזיל של אותם הימים ידיעת קרוא וכתוב הייתה תנאי להצבעה בבחירות, כך שלעבודתו זו היה פן פוליטי מובהק.
בשנת 1961 מונה פריירה למנהל השלוחה התרבותית של אוניברסיטת רסיפה, וב 1962 נקרתה לפניו ההזדמנות הראשונה ליישום רחב היקף של התאוריות שלו, כאשר 300 עובדים מתעשיית קנה הסוכר לומדו קרוא וכתוב ב-45 ימים בלבד. כתוצאה מהניסוי אישרה הממשלה הברזילאית את הקמתם של אלפי חוגים תרבותיים ברחבי ברזיל.
ב-1964 שמה הפיכה צבאית קץ לפרויקט זה, אשר הסתיים במעצרו של פריירה כבוגד למשך 70 ימים. לאחר גלות קצרה בבוליביה, עבד פריירה בצ'ילה במשך חמש שנים עבור התנועה הנוצרית-דמוקרטית לרפורמה אגררית.
בשנת 1967 פרסם פריירה את ספרו הראשון: "חינוך כיישום החירות" (Education as the Practice of Freedom). הספר התקבל היטב, ולפריירה הוצעה משרת מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד ב- 1969. בשנה שקדמה לכך כתב פריירה את ספרו הנודע ביותר: "הפדגוגיה של המדוכאים" (Pedagogy of the Oppressed), אשר התפרסם בספרדית ובאנגלית בשנת 1970. הספר לא ראה אור בברזיל עד לשנת 1974 כתוצאה מהסכסוך הפוליטי שבין הדיקטטורה הצבאית והנוצרים הסוציאליסטיים שהתעורר כאשר הגנרל ארנסטו ג'יסל (Ernesto Geisel) השתלט על ברזיל והחל בתהליך ליברליזציה.
לאחר שנה בקיימברידג' (מסצ'וסטס) עבר פריירה לז'נבה, שווייץ, על מנת לעבוד כיועץ חינוכי מיוחד למועצה העולמית של הכנסיות (World Council of Churches). במהלך תקופה זו פעל פריירה כיועץ לרפורמה חינוכית במושבות הפורטוגליות לשעבר באפריקה, בעיקר בגינאה ביסאו ומוזמביק.
בשנת 1979 הורשה פריירה לשוב לברזיל, ועשה כן בשנת 1980. פריירה הצטרף למפלגת הפועלים (PT) בעיר סאו פאולו, ופעל כמפקח על פרויקט האוריינות שלה בין השנים 1980 ל-1986. כאשר מפלגת הפועלים זכתה בבחירות העירוניות בשנת 1986, מונה פריירה לשר החינוך בעיר סאו פאולו.
באותה השנה, שנת 1986, נפטרה אשתו אלזה, ופריירה נשא לאישה את מריה ארוז'ו פריירה (Araújo Freire).
בשנת 1991 נוסד "מכון פאולו פריירה" בסאו פאולו על מנת להרחיב ולפתח את התאוריות שלו אודות חינוך עממי. במכון נמצא כיום ארכיונו של פריירה.
ב- 2 במאי 1997 נפטר פריירה מאי ספיקת לב.
הברקים של קאטאטומבו

הברקים של קאטאטומבו אלו ברקים המופיעים במשך למעלה מחצי שנה מסביב לשפך נהר קאטאטומבו לאגם מרקאיבו במערב ונצואלה. 
סופות הברקים פורצות בעיקר בלילות ומגיעות לתדירות של 280 פעמים בשעה במשך 10 שעות. הברקים נשארים בגובה 2-10 ק"מ מעל פני האדמה, מגיעים לעוצמה הגבוהה פי 10 מברקים רגילים ומייצרים יותר אוזון מכל אירוע בודד אחר על פני כדור הארץ. ימאים משתמשים בברקים הנראים למרחוק כמגדלור טבעי, אותו הם מכנים "המגדלור של קאטאטומבו".

היסטוריה

תיעוד ראשון לתופעה נמצא בכתבי המחזאי הספרדי בן המאה ה-17, לופה דה וגה. בפואמה "הדרגנוטה", דה וגה מתאר כי סופות הברקים של קאטאטומבו האירו את שמי הלילה וחשפו את ספינותיו של סוחר העבדים האנגלי פרנסיס דרייק שניסה לכבוש את האזור.
בשנת 1823 התרחש סיפור דומה: תוך כדי מלחמת העצמאות של ונצואלה, הברקים חשפו את ספינות הצי הספרדי ועזרו לסימון בוליבאר להוביל את צבאו לניצחון בקרב. 
שבט האינדיאנים המקומי הווארי רואה את הסופות בתור ריקוד של מיליוני גחליליות המביעות תודה לאבי הבריאה. שבטים אחרים, כגון היופה והוואיו, טוענים שמדובר ברוחות אינדיאנים מתים המתגלות כהבזקי אור להעביר מסרים סודיים לבני עולמנו.
חוקר הטבע הפרוסי בן המאה ה-19, אלכסנדר פון הומבולדט, היה הראשון לתת הסבר מדעי לתופעה  אותה תיאר כפיצוצים חשמליים הדומים לאש גופרית, אך עד היום המדענים חלוקים מהו ההסבר הנכון. יש שטענו כי הזרימה המעגלית של הרוחות מעל האגם היא שגורמת לברקים. אחרים הסבירו שזה דווקא ההתנגשות בין זרמי אוויר קר וחם. הסבר שלישי לתופעה קושר את הסופות למצבורי גז המתאן הנמצאים באזור.
הברקים של קאטאטומבו נכנסו למהדורת 2015 של ספר השיאים של גינס.
שפות אינואיטיות

השפות האינואיטיות הן קבוצה קרובה של שפות אמריקניות ילידיות, המדוברות באופן מסורתי על פני האזור הארקטי של צפון אמריקה, ובמידה מסוימת באזור התת-ארקטי בלברדור. האינואיטים חיים בעיקר בשלוש מדינות: גרינלנד, קנדה (במיוחד באזור נונאציאווט של לברדור, אזור נונאוויק של קוויבק, נונאווט, והטריטוריות הצפון-מערביות), וארצות הברית (במיוחד בחוף של אלסקה)

מינוח

השפה המסורתית של האינואיטים היא מערכת של דיאלקטים קרובים זה לזה, שאינם מובנים בקלות מקצה אחד של עולם האינואיט אל האחר, ויש אנשים שאינם רואים בה שפה אחת אלא קבוצה של שפות. עם זאת, אין קריטריונים ברורים לחלוקת שפת האינואיטים לשפות ספציפיות, משום שהיא יוצרת דיאלקט קונטינואום. כל קבוצה של אינואיטים מבינה את שכנותיה, וסביר להניח שגם את שכנותיה של שכנותיה; אבל ממרחק מסוים, ההבנה ההדדית יורדת לרמה נמוכה מאוד.
כתוצאה מכך, אינואיטים במקומות שונים משתמשים במילים שונות עבור הדיאלקטים שלהם ועבור קבוצת השפות כולה, והעמימות הזאת הועברה גם לשפות אחרות, מה שיוצר בלבול רב בקשר לאילו הגדרות צריכות להיות מיושמות עליהם.

היסטוריה

הצורות המוקדמות של השפות האינואיטיות דוברו על ידי אנשי תול, שהחליפו את תרבות דורסט, שהתיישבה בעבר באזור הארקטי של אמריקה בתחילת האלף ה-2 לספירה. בסביבות שנת 1300 הגיעו האינואיטים ושפתם למערב גרינלנד, ולבסוף למזרח גרינלנד, בערך באותו הזמן נעלמו מושבות הויקינגים בדרום גרינלנד. האמונה הרווחת היא שבמהלך מאות השנים של הגירה מזרחה שפות האינואיט השתנו משפות היופיק המדוברות במערב אלסקה ובצ'וקוטקה.
עד 1902, הייתה קיימת מובלעת אפשרית של תרבות דורסט, הסאשרמיוט . באי סאות'המפטון. כמעט שום דבר לא ידוע על שפתם, אבל העדויות המעטות מספרות על "הדיאלקט המוזר" שלהן. דבר זה מעיד על כך שהם דיברו גם בשפה אסקימו-אלאוטית, אך שונה לחלוטין מהצורות המדוברות בקנדה כיום.
פייטרו קוך

פייטרו קוך (באיטלקית Pietro Koch‏ (18 באוגוסט 1918 - 4 ביוני 1945) היה חייל איטלקי, מנהיג "כנופיית קוך" (Banda Koch) קבוצה הידועה לשמצה בשל הפעילות האנטי-פרטיזנית שלה והשותפות שלה בהשמדת יהדות רומא ברפובליקה של סאלו.
מרדכי עליאש

קורות חייו

עליאש נולד בעיר אומן שבאוקראינה בשנת 1892 לעקיבא ורחל. התחנך בישיבות ורכש את השכלתו המשפטית בבית ספר למשפטים בירוסלאבל ובאוניברסיטאות ברלין ואוקספורד. הוא היה בעת ובעונה אחת איש המערב ואיש המסורת. עלה לארץ ישראל בשנת 1919. עם עלייתו ועד לשנת 1920 שימש כמזכיר הכללי של ועד הצירים בראשותו של מנחם אוסישקין.
מרדכי עליאש התגורר בירושלים והפך להיות מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. היה יושב ראש הסתדרות עורכי הדין (הגוף שקדם ללשכת עורכי הדין). בין המתמחים שעבדו אצלו היו יצחק אולשן שהצטרף בשנת 1927 למשרדו של עו"ד עליאש בירושלים, בנימין הלוי, והשופט שמעון אגרנט, לימים נשיא בית המשפט העליון. 
ד"ר עליאש, שהיה שומר מסורת, היה ממייסדי בית הכנסת המרכזי ישורון בירושלים. 
כציוני נלהב, הרבה עליאש להעניק שירות משפטי למוסדות היישוב, שימש כיועץ משפטי של הועד הלאומי ופרקליטם של רבים מחבר ארגון "ההגנה". פעל בשליחויות של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, גוף שהיה משרד החוץ של המדינה שבדרך. בשנת 1929 הופיע בשם כנסת ישראל בפני ועדת הכותל שהקימו הבריטים בעקבות מאורעות תרפ"ט, ולקראת סיום המנדט הבריטי הופיע בשנים 1945–1947 בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל.
ביתו בירושלים היה בית-ועד לחברה הגבוהה והתארחו בו בצוותא פקידים בכירים של הממשל המנדטורי עם בני האריסטוקרטיה הערבית ומנהיגי היישוב. 
בשנת 1949 נתמנה לציר ישראל הראשון בבריטניה. הוא נפטר במרץ 1950, בעודו מכהן כציר ישראל בלונדון, ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים, בהלוויה רבת משתתפים בנוכחות אישי ציבור רבים. לאחר מלחמת ששת הימים הועתק קברו להר הזיתים, לצד קברי משפחתו.
הוא היה נשוי לפרידה (נפטרה בשנת 1938), ולשניים היו בן ובת. 
כפר מרדכי קרוי על שמו, וכן רחובות במרכז ירושלים ובבאר שבע.
משנה למלך

המשנה למלך (באנגלית: Viceroy; בספרדית: Virrey; בפורטוגזית: Vice-Rei) היה הפקיד בעל הדרגה הגבוהה ביותר במערכת בירוקרטית קולוניאלית בקולוניה מסוימת, המושל אזרחית וצבאית בשמו של המלך על היחידה המנהלית הקרויה "מלכות משנה". 
באימפריה הספרדית כיהנו בו-זמנית מספר משנים למלך ברחבי האמריקות. ב-1525 יוסדה מלכות המשנה של ספרד החדשה; ב-1544 יוסדה מלכות המשנה של פרו; בשנת 1717 הוקמה מלכות המשנה של גרנדה החדשה (Virreinato de Nueva Granada), אשר התפרקה והוקמה בשנית בשנת 1739; ולבסוף בשנת 1776 הוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (Virreinato del Río de la Plata).
בנוסף למשנים למלך שבאמריקות היו למלך הספרדי משנים למלך גם באירופה: בשנת 1503 יוסדה מלכות המשנה של נפולי (Virreinato de Nápoles), ואילו בין השנים 1580 ל-1642 התקיימה מלכות המשנה של פורטוגל (Virreinato de Portugal). לבסוף, היו גם מספר משנים למלך גם בספרד עצמה: באראגון, ולנסיה ובקטלוניה. 
תפקידו של המשנה למלך איבד מחשיבותו עם החלפת השושלת הבורבונית בשושלת ההבסבורגית בספרד בשנת 1700. 
התואר שימש גם באימפריות אחרות, אם כי לרוב באופן בלתי רשמי ומצומצם יותר מאשר בזו הספרדית, כגון מדינת ברזיל תחת האימפריה הפורטוגזית, הודו תחת האימפריה הבריטית, צרפת החדשה תחת האימפריה הצרפתית (כיום בקנדה). בנוסף, מספר בתי מלוכה אירופאיים השתמשו בתארים אלו לציון המושלים מטעמם בטריטוריות שונות בתחומי ממלכתן.

פיקוח באימפריה הספרדית

מועצת האינדיאס, אשר הוקמה בשנת 1524 כמוסד שניהל עבור המלך את האימפריה, הוסמכה לשלוח מפקח כללי (visitador general) על מנת לחקור האשמות או חשדות למנהל לא-תקין מצד גוף או בעל משרה שלטונית. מוסד זה היה יעיל, אולם לא נעשה בו שימוש דחוף.
אמצעי הפיקוח העיקרי על המתחולל במלכות המשנה היו ה"רסידנסיאס" (residencias) – הליך שגרתי של דיווח וביקורת משפטית של תקופת השלטון של בעל משרה בכירה. עם סיום שלטונו, דרך קבע, נערך הליך שבדק את הישגיו ובירר טענות שהועלו כנגדו.
אופיה של הבירוקרטיה ברחבי האימפריה, ושל הקבוצות המאורגנות בה, סייע גם הוא להליך הפיקוח והביקורת המתמיד על התנהלות מלכות המשנה. מצופה היה ממושל שיתייעץ עם חברי האודיינסייה שבתחום סמכותו ולדעתם היה משקל. גילדות ומועצות ערים, וכן קבוצות מאורגנות אחרות, כגון אנשי הכנסייה והצבא, שמרו בקנאות על זכויות היתר (fueros) שלהם ולא היססו לפנות לכתר על כל פגיעה במעמדם. מערכת משפטית היררכית קיבלה תלונות כנגד פקידים שהואשמו בשחיתות או בניצול סמכותם לרעה, וטיפלה בהם ביעילות משתנה בהתאם לזמן ולמקום.
חיים אוסדון

ביוגרפיה

אוסדון נולד בעיר לוד, לניסים וציפורה אוסדון. 
אוסדון התחיל את הקריירה המקצועית בצוות בידור בעיר אילת כששכן שלו שעבד כעוזר צלם סיפר לו שמחפשים עובדים, ולאחר פרק זמן חזר למרכז הארץ, ושם החל לעבוד כאיש מכירות בחברת הייטק. כעבור כחצי שנה עזב את משרתו והתמקצע כליצן מקצועי.
בשנת 1994 מפיקי תוכנית הבוקר "בוקר של כיף" ששודרה בשידורי קשת, ערוץ 2, בהנחיית דליק ווליניץ הזמינו אותו כ'אמן אורח' להשתתף ב-4 תוכניות שונות, ולאחר מכן אף קיבל בה קביעות. לצד הופעותיו, השתתף במגוון תוכניות בתפקידי אורח, ואף שבר שיא גינס בכניסה לתוך בלון בתוכנית רק בישראל.
בשנת 2000 חזר לעבוד עם דליק בתוכנית "אולי ויולי" ששודרה בערוץ הילדים. בתוכנית עצמה נקרא "חיים לא עכשיו", כאשר הוא היה תמיד מגיע באמצע השיחה שניהל דליק עם שלושת הילדים התורנים שהופיעו בכל תוכנית, עושה איזה מעשה שטות, ודליק והילדים היו אומרים לו "חיים לא עכשיו!"  
בשנת 2008, לאחר 15 שנות פעילות כליצן, החליט אוסדון למתג את עצמו מחדש והמציא את דמותו של דוד חיים - הדוד של ילדי ישראל.
לאחר שעיצב את הדמות, מאפייניה ושיר הנושא, החל לעבוד על ה-DVD הראשון, שראה אור בשנת 2009 וזכה להצלחה מרובה. הצלחה זו זיכתה את אוסדון באלבום פלטינה על DVD זה.]
בשנת 2010 השיק את ה-DVD השני: "דוד חיים 2", שגם הוא נחל הצלחה].
בשנת 2011 YES VOD בחרו ב'דוד חיים' להיות האמן הראשון שאיתו יפיקו תוכן ישראלי לילדים, ויחד הפיקו את הסדרה הראשונה "המכולת של דוד חיים". לאור ההצלחה, 
בשנת 2012 החליטו ב-YES VOD להפיק סדרה נוספת יחד עם אוסדון בשם "מחנה הקיץ של דוד חיים". 
בשנת 2013 סדרה נוספת מבית היוצר של אוסדון ו-YES VOD עלתה לאוויר: "מה מי מו", שאת כל שיריה כתב אוסדון.
בשנת 2015 הצטלם אוסדון לסרט הקולנוע גויאבות ובו גילם את דמותו של העוזר של קונטסה (חנה לסלאו).
בשנת 2016 צילם את הסדרה הראשונה שלו בערוץ הופ! ששמה "העולם המטורף של דוד חיים".
בשנת 2017 הופיע בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "מבצע ביצה" בבימויו של אלון גור אריה, לצד יהורם גאון, טל מוסרי, אסף אשתר, ירון ברלד, שלומי קוריאט ודנה סמו.
בשנת 2019 הצטרף אוסדון כקופירייטר במשרד הפרסום "שמעוני פינקלשטיין פרלמוטר". בחנוכה באותה שנה יופיע בפעם השישית במופע “מותק של פסטיבל”.
אוסדון מתגורר בנס ציונה. הוא נשוי למיטל, ואב לשלושה.

על הבמה

מאז, שנת 2008, השתתף אוסדון במגוון הפקות הבמה הגדולות בישראל.
בשנת 2009 עלתה הצגת הבכורה של אוסדון, שזכתה להצלחה מסחררת, ובשנת 2011 עלתה ההצגה השנייה בכיכובו הטיול אל האוצר, שהתבססה על ה-DVD "דוד חיים 2"
בין השנים 2009-2019 השתתף אוסדון בהפקת הענק הופ! מותק של פסטיבל (10,2,3,7,8,11).
בין השנים 2011-2013 השתתף אוסדון בהפקות גיבורי האור, גיבורי האור 2-משימה בחלל והגיבורים לצידם של יובל המבולבל ומיקי.
בשנת 2016 הופיע בהצגה חדשה משימה מהאגדות בכיכובו, ולצידו הופיעו מולי וצומי וכמובן בובו.
בחנוכה 2018 הופיע במחזמר "קסם של משחק" בהפקת משגב עורי הפקות לצידם של יובל המבולבל, אורנה ומשה דץ, מני ממטרה ובובו.
דיוגו דאלו

קריירה

ב-2008 שדאלו  היה בן 9 בלבד הוא נרשם לקבוצת הילדים של פורטו, הוא התקדם והתפתח ויצא לו לשחק בכל קבוצות הילדים והנוער של פורטו. ב-2017, העלה אותו לראשונה מאמן פורטו סרג'יו קונססאו לקבוצה הבוגרת, בעונה זו הוא רשם רק 6 הופעות במדי הקבוצה. במשחקו הראשון בקבוצה הבוגרת של פורטו דאלו רשם 90 דקות בהפסד 2-1 נגד לייקסוס.
ב-6 ביוני 2018 דאלו חתם על חוזה ל5 עונות במנצ'סטר יונייטד, אשר קנתה אותו מפורטו בסכום של 19 מיליון ליש"ט. דאלו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-19 בספטמבר 2018 בניצחון החוץ של מנצ'סטר יונייטד 3-0 מול יאנג בויז.

נבחרת פורטוגל

דאלו עזר לנבחרת פורטוגל עד גיל 17 לזכות באליפות אירופה 2016, הוא הבקיע פעמיים ב-5 משחקים נגד אזרבייג'ן ונגד ספרד במשחק הגמר.
באותה השנה הוא גם עזר לנבחרת פורטוגל עד גיל 19 להגיע לרבע גמר אליפות אירופה עד גיל 19.
דאלו שיחק בנבחרת פורטוגל באליפות העולם עד גיל 20.
מקהלת Cantacappella

מקהלת Cantacappella - מקהלה קלאסית אמנותית בבאר שבע
המקהלה הוקמה בינואר 2012, ביוזמתה של הגב' דיאנה אדלשטיין מקיבוץ חצרים.
המנהל המוזיקלי של המקהלה והמנצח הוא יואל סיון, זמר בס מקצועי ומנצח מקהלות קלאסיות מזה 30 שנה.
המוזיקאית חנה בלכמן מלווה את חזרות המקהלה בפסנתר.
המקהלה פועלת כיום במרכז רמות ספורטיב בבאר-שבע, בחסות העירייה וחברת כיוונים.
המקהלה מורכבת מ-35 זמרים וזמרות חובבים, מבאר-שבע והסביבה, המחולקים לארבעה קולות: סופרן, אלט, טנור ובס.
ברפרטואר: שירים מתרבויות שונות בעולם, מתקופות שונות, במגוון שפות וסגנונות, קטעי אופרות, וקלאסיקות כמו רקוויאם של מוצרט, מיסה של שוברט, הללויה של טומפסון ועוד.
המקהלה משתפת פעולה עם מקהלות נוספות מהארץ. נערכים קונצרטים עם מקהלת ערבה, מקהלת "אדם" מירושלים ועם המקהלה הקלאסית של מודיעין.
הפעילות השוטפת כוללת שיתופי הפעולה עם גופים מוזיקליים בעיר באר שבע כמו הסינפונייטה :"פניני אופרה" בלילה לבן באוגוסט 2016, ותזמורת כלי הנשיפה ע"ש נסים אלשייך בניצוחו של מיכה דוד (יולי 2018).
נציגי המקהלה ייצגו את באר שבע בכנס המקהלות הבינלאומי שנערך בטאלין שבאסטוניה בשנת 2018.
בירגר יארל

תולדות חייו

נולד לאחד מבתי האצולה הגדולים של שוודיה, בית ביילבו (Bjelbo) ומצד אמו היה נצר לבית האצולה היריב, בית סוורקר (Sverker). ב-1230 לערך נשא לאשה את אינגבורג אריקסדוטר (Ingeborg Eriksdotter), אחותו של אריק האחד עשר, מלך שוודיה. עוד לפני שקיבל את התואר יארל מאת המלך ב-1248, היה למנהיג טבעי. לפי מספר מקורות הוביל מסע צבאי כנגד רפובליקת נובגורוד וראשה, אלכסנדר נבסקי. המקורות הרוסיים מציינים בהקשר זה דו-קרב בו ניצח אלכסנדר את בירגר במסגרת קרב נייבה, אולם מקורות שוודיים, גרמניים, פיניים ובאלטיים אינם מכירים קרב זה כלל.
ב-1248 נפגש בירגר עם נציג האפיפיור, ויליאם ממודנה, ששכנע אותו לדרוש ממלכי שוודיה לאמץ את חוקי המלך של הכנסייה הקתולית. תנועתו של בירגר, שנקראה פולקונג (Folkung), התבססה על בית ביילבו, אך הייתה בעלת מאפיינים של מפלגה. בסיוע מדינת האפיפיור ערערה התנועה את סמכותם של המגנאטים (האצילים הפיאודלים השולטים בנחלותיהם) לטובת יצירת ממלכה נוצרית.
ב-1249 יזם את חתימת חוזה לדסה (Lödöse) שסיים עוינות ארוכת-שנים עם נורווגיה עליו חתמו מלכי שתי הארצות, אריק האחד-עשר והוקון הרביעי, מלך נורווגיה. לאחר מכן הנהיג את מסע הצלב השוודי השני לכיבוש פינלנד וניצורה, בתמיכת האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. השוודים ייסדו בישופות בראשות המסדר הדומיניקני באבו (כיום טורקו), שנשלטה מאופסלה, כבסיס לניצורם של הפינים. בעת שהותו בפינלנד מת המלך אריק האחד עשר, אולם בשל העדרו של בירגר המליכו המגנאטים המורדים את בנו בן ה-11, ולדמאר, למלך שוודיה. בירגר נותר במעמד של עוצר והחזיק בידו את השלטון האמיתי בשוודיה עד מותו.
במכתב מ-1252 מזכיר בירגר לראשונה את העיר שייסד, סטוקהולם, עיר שלטון מרכזית, שאיננה נמצאת בתחום שלטונו של אף אציל ומוגנת על ידי אגם מלארן. בירגר העניק זיכיונות לברית ערי הנזה להבטחת המסחר בשוודיה והסכים לייסוד מושבת-המסחר שלהם בגוטלנד, בה זכו לאוטונומיה. כך מסר למעשה חלק מהעצמאות הכלכלית השוודית לערי ההאנזה.
לאחר מות אשתו ב-1254, נשא בירגר לאשה את מתילדה מהולשטיין, אלמנת אבל, מלך דנמרק. הא מת בורנהם ונקבר במנזר ורנהם (Varnhems kloster).
לאחר מותו מלך בנו ואלדמאר לבדו עד למרידת אחיו מגנוס, שהסתייע בדנים ומלך בשם מגנוס השלישי, מלך שוודיה.
על שמו נקראו ערים, כיכרות ורחובות, ספינת נוסעים בקו סטוקהולם-מרייהאמן ובית מלון מרכזי בסטוקהולם.
פדרל ריזרב

הרקע להקמת הבנק

הבנק המרכזי הראשון בארצות הברית היה הבנק הראשון של ארצות הברית, אשר נוסד בשנת 1791 על סמך היתר ("צ'ארטר") של הקונגרס לתקופה של 20 שנה, ונסגר עם תפוגת ההיתר בשנת 1811. 5 שנים לאחר מכן, בשנת 1816, נוסד הבנק השני של ארצות הברית על סמך היתר דומה, אשר פג בשנת 1836. חידושו האפשרי של ההיתר היווה בסיס לעימות פוליטי, שבו ניצח הנשיא אנדרו ג'קסון אשר נאבק נגד קיומו של בנק מרכזי, וכך בשנים 1837–1862 לא פעל בארצות הברית בנק מרכזי, במסגרת "עידן הבנקאות החופשית". בשנים 1862–1913 פעלו בנקים מרכזיים במדינות השונות, וב-23 בדצמבר 1913 נוסד הפדרל ריזרב, עם הכנסתו לתוקף של חוק הפדרל ריזרב באישור הקונגרס ועם חתימת הנשיא וודרו וילסון.
גשר הרכבת מעל עמק איילון

מיקום

תוואי מסילת הרכבת ממודיעין לירושלים, עליו הוחלט בשנת 2001, מכונה חלופה A1. אורך הקטע שמאזור כפר דניאל בסמוך למודיעין עד לתחנת הרכבת בנייני האומה הוא 28 קילומטר, והוא כולל 10 גשרים ו-3 מנהרות באורך כולל של כ-20 קילומטר. הגשר נבנה כדי לאפשר לרכבת לנסוע במהירות של 160 קילומטר לשעה, ובכך לאפשר נסיעה מהירה מירושלים לתל אביב בפחות מ-30 דקות.
גשר 6 חוצה את חלקו הצפוני של עמק איילון, וחולף מעל כביש 3 סמוך למודיעין. צדו המערבי סמוך מאוד ליישוב שעלבים וצדו המזרחי מסתיים בצלע גבעה, בסמוך לפארק קנדה, שם מתחברת המסילה למנהרה מספר 1, שאורכה 3.5 קילומטר.

מבנה

למעשה זהו ויאדוקט כפול - עבור שתי מסילות רכבת. כל אחד משני חלקי הויאדוקט הכפול ניצב על גבי 24 עמודי בטון, ובסך הכל 48 עמודים. בניית הויאדוקט הצריכה 100 אלף מטר מעוקב בטון ו-10 אלף טון פלדה. עלות הקמתו - כ-140 מיליון שקלים. הגשר נבנה על ידי חברת מנרב, החל מהמחצית השנייה של 2006 עד אמצע 2008.
העמודים חלולים, כדי שיעמדו ברעידות אדמה. הם נבנו בשיטת בנייה הנקראת "תבנית מטפסת": יוצקים בטון לתבנית בגובה של כ-5 מטרים ולאחר מכן מרכיבים מעליה תבנית נוספת וחוזר חלילה.
הגשר עצמו הוקם בשיטת בנייה נורווגית - הקרויה MSS‏ (Movable Scaffolding System - מערכת פיגומים ניידת), שנוסתה בישראל לראשונה בבניית ויאדוקט זה. בשיטה זו מניחים תבנית יציקה ענקית בין שני עמודים, ויוצקים לתוכה מאות מטרים מעוקבים של בטון. לאחר מכן מזיזים את התבנית באמצעות כוחות הידראוליים אל המרווח שבין העמודים הבאים. כיוון הקמתו של הויאדוקט היה ממערב למזרח.
The World Starts Tonight

רקע והוצאה

האלבום הופק על ידי רוני סקוט, סטיב וולף ודייוויד מקאי. בשנת 2009, יצא האלבום בגרסה מחודשת, אשר הכילה בתוכה שתי רצועות נוספות; "My! My! Honeycomb" ו-"Baby I Remember You".
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו

היסטוריה

הנמל הוקם בשנת 1940 בשם נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול–דורבל, בשנת 1946 כבר עברו בו יותר מרבע מיליון איש. ב-1 בינואר 2004 שונה שמו לשם הנוכחי ע"ש פייר אליוט טרודו, ראש ממשלת קנדה ה-15, יליד מונטריאול.

תאונות ותקריות

ב-23 ביולי 1983 המריאה ממנו טיסה 143 של אייר קנדה (הידועה בשם דאון גימלי) אשר התפרסמה בשל כשל המערכות שהיה שם. למרות זאת, הצליחו הטייסים לנחות נחיתת אונס אשר נגמרה ללא הרוגים.