google/wiki40b huggingface dataset:
הלודרמה ארסית

תיאור

לטאה זו גדולה יותר מקרובתה ואורכה 57-91 ס"מ בממוצע ומשקלה 2-4 ק"ג, כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות, אך אין הרבה הבדלים בין המינים. 
הם בעלי גוף וראש שחור ולאורך צידי הגוף ישנם קשקשים גרמיים היוצרים כתמים חברבורות צהובות או כתומות בצידי הגוף, על הגפיים והזנב ועל הגב. הזנב שמן ועבה ומשמש לאגירת שומן בעתות רעב, אך איננו יכול להינתק מגופה כמו רוב הלטאות. הראש רחב ושחור לגמרי והעיניים קטנות. כמו לנחשים יש ללטאה לשון מפוצלת שחורה העוזרת בהרחה ולסתות חזקות עם שיניים אחוריות ארסיות.

אקולוגיה

לטאה זו מצויה מדרום מדינת סונורה במקסיקו לאורך חוף האוקיינוס, עד לגואטמלה שבמרכז אמריקה. הם חיים במדבריות, ערבות, יערות פתוחים טרופיים ונשירים, חופים והרים סלעיים עד גובה 1,500 מ'. הם יוצרים בעיקר בשעות הלילה, בייחוד אלה החיים במדבר. 
לטאות אלה היא טורפת שניזונה בעיקר מביצים של עופות וזוחלים והיא מחפשת אותם על הקרקע ועל העצים. הם גם יטרפו עופות קטנים, זוחלים אחרים כמו לטאות, דוחיים, עכברים, חולדות וחרקים גדולים. כמו לטאות הכוח, הם לא יימנעו מקניבליות וההורים נוטשים את צאצאיהם הצעירים אחרי בקיעתם. בשבי הם אוכלים בעיקר בשר של יונקים כמו עכברים בתוספת ביצי עופות.
הלטאה תופסת את טרפה, מטלטלת אותו וכשנוטף דם, הארס מהשיניים מטפטף לפצע והורג את הטרף. הארס בדרך כלל לא משפיע על בני אדם, אם כי הוא גורם לנפיחות האזור, בצקת, דימום פנימי והיפותרמיה. לארס הלטאה ישנו ערך רפואי בריפוי מחלות כמו סוכרת, אלצהיימר ואפילו לסרטן.
איזידור קאופמן

ביוגרפיה

קאופמן נולד בעיר ארד שבממלכת הונגריה (כיום ברומניה). התגורר ופעל מ-1876 בווינה שם למד אצל צייר הדיוקנאות יוסף איגנר , אצל פרופ' יוסף טרנקוולד  ובאקדמיה לאומנויות יפות של וינה . הוא השתייך לקבוצת אמנים, שנולדו בתקופה שבין המהפכה הצרפתית, לבין מלחמת קרים ודגלו באמנסיפציה. סגנון אמנותם ניסה להביע את הרגשות הרומאנטיים והרוחניים של התקופה. מעטות מעבודותיהם ניתן כיום למצוא בגלריות ובמוזיאונים לאמנות בעולם המערבי. 
ביצירתו גילה קאופמן עניין ומקור השראה בחיי היום יום ובהווי היהודי במזרח אירופה, התופסים מקום מרכזי ביצירתו. קאופמן ערך מסעות בערי פולין, אוקראינה וגליציה כדי לאסוף חומר מגוון ליצירותיו הרבות, במיוחד בנושא ההווי היהודי; בסטודיו שלו בווינה העביר קאופמן את הרישומים שרשם במסעותיו לבדי הציור. ציורים רבים שלו קישטו את קירות בתיהם של יהודים ונוצרים מהמעמד הגבוה והבינוני בערי מרכז אירופה ומערבה. 
בציוריו מעלה קאופמן עולם ססגוני ועשיר, הכולל פרטים קטנים מחיי העולם היהודי המשורטטים בדקדקנות, בדומה ליצירות של האמנים ההולנדים. תלמידו המפורסם ביותר היה לזר קרסטין.
נורית שניט

עו"ד נורית שניט (נולדה ב-26 בפברואר 1944) היא משפטנית ישראלית. 
נורית שניט נולדה בירושלים ב-26 בפברואר 1944. היא למדה משפטים במסגרת לימודי ערב, תוך כדי שירותה הצבאי, בשלוחה התל אביבית של אוניברסיטה העברית והשלימה אותם לאחר מכן בירושלים. 
את תקופת התמחותה עשתה שניט אצל השופטים הדסה בן עתו וחיים שטיינברג. ב-1972, לאחר שהוסמכה לעריכת דין, התקבלה לעבודה במחוז מרכז של פרקליטות המדינה. בשנת 1988 התמנתה כפרקליטת מחוז מרכז, תפקיד בו כיהנה עד שנת 2004, עת פרשה לגמלאות. במהלך עבודתה בפרקליטות מחוז מרכז שמשה שניט בתפקיד התובעת במשפט הרצח של החיילת אורלי דובי ובמשפט הריגול של שמעון לוינזון, וכן הורתה על העמדה לדין החייל שוקי בסו שירה באביו למוות באשמת הריגה בלבד (ולא בעבירת רצח). 
בחודש דצמבר 2005 מונתה שניט כחברה בוועדת זיילר לבדיקת אירועי פרשת האחים פריניאן.
אליפות העולם בפוקר

נשים בסבב

כיום נשים מהוות כ-5% מהמשתתפים בטורנירים. ונסה סיבלסט, ברברה אנרייט ונני דוליסון בעלות שלושה צמידי אליפות כל אחת.l
אבן שמואל

מוסדות ביישוב

היישוב מהווה מעין מרכז תרבותי וכלכלי לאזור. פועלים בו אולפנא לבנות, בית ספר יסודי, מרפאה אזורית, צרכנייה, גנים, מעונות יום, בית ספר יסודי אזורי, מרכז קידום נוער, משרדי המועצה הדתית, שלוחה של המועצה האזורית, מרכז יום לקשיש, מפעל שיקום, בית ילד וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
האנטסוויל

היסטוריה

האזור היה מיושב על ידי שבטי אינדיאנים מאות שנים לפי בואם של האירופאים לאזור.
ב-1805 ו-1806 ממשלת ארצות הברית חתמה על הסכמים עם השבטים המקומיים שהעבירו את השטחים לידי הממשל. כעבור זמן מה לירוי פופ רכש את האדמות והחליט להקים עליהן עיר שתיקרא טוויקנהאם, על שם העיירה טוויקנהאם בבריטניה שהייתה עיר מגוריו של קרוב משפחתו הרחוק של פופ אלכסנדר פופ. עם זאת, באותן שנים שרר הלך רוח אנטי-בריטי והוחלט לשנות את שם העיירה להאנטסוויל (מילולית: "עיירתו של האנט") על שמו של ג'ון האנט, מקומי שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. העיירה נוסדה באופן רשמי כמה שנים מאוחר יותר, ב-1811.
האנטסוויל החלה לגדול במהירות בשנים שלאחר מכן לתעשיית כותנה מתפתחת. בעלי מטעים רבים מג'ורג'יה, וירג'יניה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית עברו לאזור והתיישבו בו.
ב-1819 התכנסו נציגים מרחבי אלבמה בהאנטסוויל כדי לכתוב את חוקת אלבמה. כעבור זמן קצר האנטסוויל הוכרזה כבירת אלבמה, אך התואר הועבר כעבור זמן קצר לקהבה (Cahaba) וממנה כעבור כמה שנים לטסקלוסה. בהמשך התואר עבר לבירה הנוכחית מונטגומרי.
האנטסוויל התנגדה לפרישה של אלבמה מהאיחוד במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית, אך בפועל אנשים רבים מהעיירה הצטרפו לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-11 באפריל 1862 חיילי צבא האיחוד החלו לצור על האנטסוויל במטרה לפגוע בתנועת הרכבות של הקונפדרצייה שעברו בעיירה. הם אמנם נאלצו לסגת כעבור כמה חודשים, אך הם חזרו וכבשו את האנטסוויל ב-1863. בהמשך המלחמה האנטסוויל הפכה לבסיס של צבא האיחוד ולכן היא לא הוחרבה כמו מרבית הכפרים באזור.
לאחר המלחמה האנטסוויל הפכה למרכז ייצור טקסטיל מכותנה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעשייה בהאנטסוויל הידרדרה עקב השפל הגדול.
עד מלחמת העולם השנייה האנטסוויל נותרה עיירה קטנה יחסית. המצב השתנה כשב-1941 הוקמו בקרבת העיר שלושה מפעלים לייצור תחמושת לנשק כימי, בהם רדסטון ארסנל, שהעסיקו כ-20,000 איש. לאחר המלחמה המפעלים נסגרו, אך רדסטון ארסנל הפך למרכז מחקר ופיתוח רקטות ומערכות קשורות והוא החליף את פורט בליס בטקסס. בין היתר פותח במתקן טיל הרדסטון.
לאחר מכן רדסטון ארסנל הפך למתקן בעל תפקיד מרכזי בתוכנית החלל האמריקאית. ב-1960 נפתח בו מרכז טיסות החלל מרשל, המרכז הגדול ביותר של נאס"א.
האנטסוויל, שכלכלתה הפכה בשנים אלו לתלויה מאוד ברדסטון ארסנל, כמעט קרסה מבחינה כלכלית בעקבות סגירת תוכנית אפולו בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת הכלכלה התאוששה הודות לעלייתן של מעבורות החלל והקמת תחנת החלל הבינלאומית בעשורים שלאחר מכן.

כלכלה

גם כיום כלכלת האנטסוויל מתבססת על פיתוח טכנולוגיות צבאיות וחלליות ברדסטון ארסנל ובמתקנים שבתוכו כמו מרכז טיסות החלל מרשל. בהאנטסוויל נמצאים גם בסיסים של חברות טכנולוגיה מסחריות רבות כמו אינטרגרף.

גאוגרפיה

האנטסוויל משתרעת בעמק נהר הטנסי ועל פני מספר גבעות ורמות. העיר בנויה על אדמת קארסט של אבן גיר.

חינוך

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל והאוניברסיטה החקלאית והמכנית של אלבמה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי האנטסוויל, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מערבית למרכז העיר.
הנווד

עלילה

זהו סיפורו של ראג' (ראג' קאפור), ילד קטן ושובב שחי בשכונת עוני וחלומו הגדול הוא ללמוד ולהתפתח. אמו גורשה על ידי אביו, עורך דין עשיר, שחשד בכך שהיא בגדה בו. ראג' מנסה ללמוד וללכת לבית הספר, אך אף אחד לא נותן לו להמשיך: איש רשע ורמאי מנסה להפוך אותו לנווד - אחד שהולך ברחובות, גונב, משקר ולא עובד. ראג' מתרחק ממנו, אך הגורל רוצה אחרת: אמו הופכת להיות חולה, וראג' נכנס לכלא בעקבות גניבת לחם לאמו החולה.
השנים עוברות: ראג' עובר מכלא לכלא, הוא מתיידד עם אותו האיש שהכריח אותו לגנוב, והולך בלא מעש בעוד אמו חושבת שכל הימים האלה הוא למד והשכיל. הוא מתאהב בריטה (נרגיס), עורכת דין יפה שגידל לא אחר מאשר אביו שלו שנתן עליה את חסותו לאחר מות אביה.
שפת מיעוטים

שפת מיעוטים היא שפה המדוברת על ידי מיעוט מן האוכלוסייה הכוללת בטריטוריה מסוימת. דוברי השפה מכונים "מיעוט לשוני". מכיוון שבעולם קיימות כמעט 200 מדינות ריבוניות, ולעומת זאת כמה אלפי שפות, מרבית השפות בעולם הן שפות מיעוטים. "האמנה האירופית לשפות אזוריות ושפות מיעוטים" מגדירה שפת מיעוטים כשפה שאינה השפה הרשמית ואינה דיאלקט או שפה של מהגרים. עם זאת, הגדרות אחרות מתייחסות גם לשפותיהם של מהגרים כשפות מיעוטים, ואף לשפה רשמית, במקרה שקיימות כמה שפות רשמיות ורק מיעוט מתושבי המדינה דובר אותה.
בחלק ממדינות המערב – למשל בקנדה ובדרום אפריקה של אחרי האפרטהייד – יש לשפות מיעוטים מעמד רשמי, ולעיתים אף הגנה בחקיקה. בנוסף, בשנים האחרונות זכו שפות מיעוטים לתחייה תרבותית ולשונית במערב, לצד תהליך כולל יותר של מות שפות מיעוטים במקומות רבים בעולם. בשוודיה, למשל, יש רק כ-3,000 דוברי יידיש, אך השפה מוכרת כשפת מיעוטים רשמית וקיימת אף סיומת אינטרנט לאתרים שוודיים ביידיש - .שוועדן.

שפות מיעוטים בישראל

בשל היותה מדינת הגירה, קיים בישראל מספר רב של שפות מיעוטים, שאותן דוברים רק חלקים מן האוכלוסייה; למעשה, רק באוסטרליה קיים מגוון רב יותר של שפות מיעוטים. שפות אלה יכולות להיות קשורות למוצאם האתני של דוברי השפה (ערבית, צ'רקסית ושפותיהם של עולים חדשים או מהגרים ובכללם מהגרי עבודה ממדינות העולם) או לתפיסות אידאולוגיות ודתיות שלהן (למשל יידיש אצל המסרבים לדבר עברית כשפת חולין). בנוסף, חלק ניכר מלקויי השמיעה בישראל דוברים את שפת הסימנים הישראלית, וניתן להגדיר גם אותה כ"שפת מיעוטים".
מרציפן

מרציפן, או בצק שקדים, הוא רקיחה המורכבת בעיקר מסוכר ושקדים טחונים. משמש הרבה להכנת ממתקים בצורות שונות.

שימושי המרציפן

המרציפן משמש בעיקר כממתק, המיוצר בצורות וטעמים מגוונים כגון: חטיף מרציפן מצופה שוקולד, חטיפי מרציפן בתוספת תמציות פירות וכתוספת לנוגט ומיני מתאבנים וקינוחים. 
בתעשיית העוגות המרציפן משמש בעיקר לקישוט ולציפוי עוגות חתונה מסורתיות, עוגות יום-הולדת ועוגות לאירועים מיוחדים. יתרונו הבולט מתבטא בקשיותו, המאפשרת כיתוב או הדפס בצבעי מאכל על-גבי העוגה.
הודות למרקם הגמיש אך הנוקשה של המרציפן, ניתן לעצבו ולצבעו לשם הנוי והאמנות שבדבר. במדינות רבות בעולם קיימת מסורת האמנות במרציפן. לדוגמה: באיטליה (ובמיוחד בפלרמו), נהוג לעצב ולצבוע המרציפן בדמויות קטנות של חיות במהלך חג המולד. בפורטוגל, נוהגים לעצב את המרציפן בצורות של פירות וכך נוהגים גם בספרד. בקרב יהודי ונציה רווח המנהג לאכול כדורי מרציפן תוצרת בית בפורים. המתכון המקובל כולל שקדים קלופים מיובשים וטחונים מעורבים באבקת סוכר ובביצה.

היסטוריה

נהוג לייחס את מוצא המרציפן לפרס, שממנה הובא לראשונה לאירופה על ידי הטורקים, אך למעשה קיימות שלוש גרסאות עיקריות שונות לגבי מקורו:
הראשונה תומכת בסברה כי המרציפן הראשון יוצר בעיר ליבק על גדות הים הבלטי, שבה עדיין מיוצר מרציפן בעל שם עולמי על-פי המסורת.
הגרסה השנייה טוענת כי מקור המרציפן מטולדו, ספרד, משנת 850–900 לספירה, מתקופת שלטונו של אלפונסו השביעי, מלך קסטיליה במאה ה-12. שורש גרסה זו נעוץ בהשפעה המוסלמית בתרבות הספרדית במהלך הרקונקיסטה - בלילות הרמדאן נהגו המוסלמים לאכול ממרח שקדים כדי לעורר את תאבונם.
הגרסה השלישית רואה בסין את מייסדת המרציפן, ולפיה המתכון הסיני נדד למזרח התיכון ומשם לאירופה.
לנוכח היעדר ההתאמה בין הגרסאות השונות, טוענות ערים רבות ברחבי אירופה לחזקה על מקור המרציפן ובחלק ניכר מהן עדיין מיוצר מרציפן בהתאם למסורת הייחודית הנהוגה בכל עיר במשך מאות שנים.
ג'ורג' הורנשטיין

ג'ורג' הורנשטיין (8 בדצמבר 1900 -3 בספטמבר 1942) היה יהודי ממוצא גרמני, לוחם התנגדות בתקופת הנאצים.

קורות חייו

ג'ורג' נולד ב 8 בדצמבר 1900 בברלין למשפחה יהודית. הוא גדל בדיסלדורף שבמערב גרמניה לשם עברה משפחתו בשנת 1902. בדיסלדורף ניהלו הוריו חנות בשדרה הידועה "קוניגסאלי". כשגדל, הורנשטיין השלים את הסמכתו לאוניברסיטה ונרשם לבית הספר למנהל עסקים בעיר קלן עד שהתגייס כמתנדב בסוף מלחמת העולם הראשונה בינואר 1918, שבמהלכה נשלח לווינה, אוסטריה, ואחר כך נשלח לקראקוב, פולין, עד לנובמבר 1918. הוא המשיך את לימודיו במנהל עסקים בקלן, בפריז, בלונדון ובבואנוס איירס וחזר לדיסלדורף בשנת 1926. לאחר שהנאצים עלו לשלטון, הורנשטיין היגר לאמסטרדם ופתח עסק למוצרי עור. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא התנדב לצבא הספרדים בברצלונה, שהיה שייך לגדוד התלמן הגרמני של הבריגדות הבין-לאומיות.
במהלך הקרב על המצור של מדריד הוא נפצע קשה. עם זאת, מספטמבר 1937 עד אפריל 1938 שימש כקצין תקשורת באלבסטה שבספרד, ואז חזר לעסקיו באמסטרדם. במאי 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר הנאצים כבשו את הולנד, הוא עדיין היה מסוגל לחסל את עסקיו, ועם ההכנסות ממכירת עסקיו, יכול היה לרכוש תכשיטים ודברי ערך אחרים. למרות זאת, הוא לא היה מסוגל לעזוב את הולנד.
עמרם יצחק זקס

קורותיו

נולד בירושלים, לחיים אליהו זלמן ולאסתר-לאה זקס. אביו שעסק לפרנסתו במכירת ספרים ותשמישי קדושה, הוא נינו של משה זאקס, ראשון העולים לארץ ישראל מגרמניה במאה ה-19 שעלה ארצה בשנת תקע"א ממיינינגען שבגרמניה, (במחוז זאכסן אשר הוא מקור שם המשפחה: זקס) והיה תלמידו של החתם סופר.
למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים בירושלים, כאשר רבותיו העיקריים שם היו: הרב שמואל גדליה ניימן והרב מרדכי דוד לוין. בין תלמידי הישיבה באותה תקופה היה הרב שאר ישוב כהן, לימים רבה של חיפה. בשנת ה'תש"ח (1948), עם פרוץ מלחמת השחרור, והמצב הביטחוני הקשה בירושלים שכלל הפגזות קשות על מערב העיר, עבר ללמוד בישיבת סלובודקה בבני ברק, שנוסדה שנה קודם לכן, היה מראשוני תלמידי הישיבה והיה מקורב לראש הישיבה הרב אייזיק שר. לימים עברו הוריו לגור בבני ברק.
בשנת ה'תשי"א (1951) נשא את אסתר-רבקה, בתו של הרב מרדכי שולמן ונכדת הרב אייזיק שר. לאחר נישואיו למד בכולל של הישיבה. היה מקורב לחזון איש שהתגורר בסמוך לישיבה בגבעת רוקח.
בשנת ה'תש"ך (1960) החל לכהן כר"מ בישיבת סלובודקה. לאחר פטירת חותנו ראש הישיבה הרב מרדכי שולמן בכ"ז בשבט ה'תשמ"ב, התמנה לראש הישיבה, לצד גיסיו הרב נתן שולמן והרב משה הלל הירש. הרב זקס היה חבר נשיאות מפעל הש"ס.
בשנת ה'תש"ן (1989) נפטרה בתו דבורה ליבוביץ. זמן קצר לאחר מכן חלה ומאז לא שב לאיתנו. בכ' בכסלו תשע"ג הלך לעולמו ונקבר בבית הקברות פוניבז' בבני ברק.
ביום השנה הראשון לפטירתו הוציאו תלמידיו לאור ספר זיכרון ובו נדפסו חידושים מתורתו, ודברי תורה שנכתבו לכבודו בידי ידידיו ותלמידיו.
הפקעה שלטונית רב ממדית

הפקעה שלטונית רב ממדית (בספרות המשפטית באנגלית: Clearing) או "נטילה שלטונית רב ממדית" הוא מונח המתאר מצב בו המדינה, מכוח מעמדה כריבון, מפנה במסגרת הליך אזרחי (להבדיל מאירוע מלחמתי) תושבי אזור שלם ממקומם.
להפקעה השלטונית הרב ממדית, במובחן מהליך רגיל של הפקעת מקרקעין לצורכי ציבור, שני מאפיינים ייחודיים 1. מאפיין כמותי: ההפקעה כוללת מספר רב מאוד של נפגעים. 2. מאפיין איכותי: היקף הפגיעה בכל אחד מהנפגעים רחב מאוד, והוא משתרע על מרקם החיים כולו: בית המגורים וסביבתו, העסק ומקום העבודה, מוסדות חינוך של הילדים, מקומות בילוי ועוד.
כנגזרת מהמאפיינים הייחודיים, להפקעה שלטונית רב ממדית קיימים היבטים משפטיים ייחודיים הן בהיבט הפיצוי והן בהיבט החוקתי.

היבטים משפטיים ייחודיים

בעוד הפקעת מקרקעין רגילה ניתנת לפיצוי כספי בערך השווי הכלכלי של הנכס שהופקע, הפקעה שלטונית רב ממדית מחייבת פיצוי על אובדן נכסי "רשת הביטחון האישית" הכוללת "הון חברתי" אותו היוותה הקהילה לאדם שהיה חלק ממנה, "הון אנושי" המורכב ממוסדות חינוך והשכלה, מוניטין ומפעל חיים (כלומר, היישוב עצמו לבד מהערך החומרי שלו, מהווה "מפעל חיים" למקימיו ואף לממשיכיהם). פעמים רבות נדרש גם מנגנון פיצוי ייחודי על נכסים סנטימנטליים.
בנוסף, הפקעה שלטונית רב ממדית יוצרת בהכרח פגיעה משמעותית במגוון זכויות אדם מוגנות: זכות הקניין לרבות אובדן ה"קהילה" הנחשבת לזכות קניינית, חופש העיסוק וכבוד האדם וחירותו. כפועל יוצא, במשפט הישראלי כדי שההפקעה השלטונית הרב ממדית תעמוד בתנאי פסקת ההגבלה, נדרש שתנבע מההפקעה תועלת גדולה יותר לעומת התועלת שנדרש שתנבע מהפקעת מקרקעין רגילה.
עץ הדומים תפוס

מאירועי העבר

בסוף הספר "הקיץ של אביה" אמה של אביה, הניה, מתאשפזת ודודתה, אליס, שולחת את אביה בת ה-10 לפנימייה עד שאמה תחלים. כך מסתיים הסרט הקודם ובתחילת הסרט "עץ הדומים תפוס" אביה גדלה והיא חיה בפנימייה אשר רבים מהנמצאים בה הם ניצולי-שואה. היא ואמה נשארות בישראל בעוד שדודתה אליס כותבת לאביה שהיא נוסעת לגרמניה לצורך השילומים המיועדים לה ולמשפחתה.
מספר חודשים לפני קו העלילה חברי קבוצת "חמנית" בפנימיית "אודים" מחפשים אחר חניך בקבוצתם, מישה אלבוים. התקופה בה הם מחפשים אותו היא תקופת החורף שמקשה על החיפושים.

עלילת הספר

בני נוער יתומים ניצולי שואה ובני נוער "צברים" חיים בפנימייה "אודים". בבוקר הם מנהלים חיים רגילים ולפעמים כשרע להם או כשהם רוצים לדבר, הם נפגשים תחת עץ הדומים ומדברים או חושבים, אך בלילה שבים ועולים הזיכרונות מימי השואה.
אביה ה"צברית" רוצה לגלות את זהותו של אבא שלה, ולשם כך היא מתמודדת עם אמה הלוקה בנפשה, ומתחברת עם יוּרק. יוּרק וזאביק הם נערים ניצולי שואה שחיו לבד ביערות בפולין. בלילות, הם סובלים מסיוטים ויוּרק נושא את זאביק על גבו והם רצים לעבר שטחים פתוחים. יולה מגלה שאבא שלה חי, אולם בסוף מתברר לה שכאשר סיפרו לו, מרוב התרגשות הוא נפטר. זוג ניצולים מפולין טוענים שמירה היא הילדה שלהם ונערך דיון בבית משפט בשאלה הם עליה לגור עימם או להישאר בפנימיה. בסוף המשפט מירה נזכרת בהוריה האמיתיים ובאחיה אנטק שכפי הנראה מתו בשואה. היא צועקת לעבר השופט "אני רוזנר, מרים רוזנר" וזוג הניצולים חשוך הילדים נותר לבדו בבית המשפט. הספר מסתיים כאשר חברי הפנימייה יורדים ממשאית ההובלות ווים, המורה לחקלאות, מסמן להם לבוא אחריו. לרגלי עץ הדומים הם רואים אוסף של פרחים צבעוניים שפרחו לאחר שוים השקה אותם בטפטפות. מירה היא הראשונה שרצה לעבר העץ. יורק מזמין גם את אביה להתקרב לעץ והיא אומרת לו, "לא עכשיו, עץ הדומים תפוס".

קולנוע

על פי הספר הופק בשנת 1994 סרט הקולנוע הישראלי עץ הדומים תפוס בבימויו של אלי כהן ובהפקת גילה אלמגור ואיתן אבן, לפי תסריט שנכתב על ידי אלמגור, כהן ואיל שר. הסרט צולם בכפר הנוער בן שמן. זהו סרט המשך לסרטם הקודם של אלמגור וכהן, "הקיץ של אביה".

תיאטרון

בשנת 2007 הועלתה על הבמות גרסת ההצגה על פי המחזה שכתבה דפנה אנגל בבימויו של משה קפטן. בין היתר השתתפו בהצגה זו שחקנים מוכרים כמו גאיה טראוב (בתפקיד אביה) וסשה גרישקוב (בתפקיד שרה ב'), ולצדם גם שחקנים אלמוניים. ההצגה זכתה להצלחה רבה בתחום הצגות ילדים ונוער, בדומה להצלחת הספר והסרט.
מחנה נחשונים

מחנה נחשונים הוא מחנה של צה"ל המשמש כיחידת מחסני חירום לעוצבת עידן. המחנה נמצא סמוך לערים אלעד וראש העין ולקיבוץ נחשונים.בבסיס ישנם כ400 גובניקים גמורים.
המחנה הוקם במימון אמריקאי בעקבות הסכם ואי שנחתם בשנת 1998. בנייתו החלה בשנת 2001 והוא נחנך בשנת 2005‏. בניית הבסיס היוותה פרויקט בינוי בהיקף נרחב, והבסיס הוא הגדול ביותר שהקים צה"ל מאז אמצע שנות השמונים. שטח הבסיס כ-1,700 דונם והוא כולל מעל 220 מבנים. במסגרת בנייתו נסללו כ-27 ק"מ של דרכים חדשות. הבסיס כולל מתקנים לרווחת החיילים כגון חדר כושר ובית כנסת.
המחנה כולל ימ"חים רבים ובהם ציוד רב המיועד לחיילי המילואים שיגיעו לבסיס ביום פקודה. בבסיס מערכות ממוחשבות רבות והוא נחשב חדשני ביותר.
כיום הבסיס הוא ביתה של אוגדה 340 ומפקדה הוא תא"ל דוד זיני.
רודולף ראמל

ילדות וחינוך

רודולף ראמל נולד בשנת 1932 בקליבלנד, אוהיו, למשפחה ממוצא גרמני. שנות ילדותו עברו בתקופת השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה. 
קיבל את התואר הראשון והתואר השני שלו מאוניברסיטת הוואי, ואת תואר הדוקטור שלו במדע המדינה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1963.
רכס טרמינל

גאוגרפיה

רכס טרמינל נמצא מערבית לאגם מנצ'ו ולנהר טראוט. נהר ליארד זורם בקצהו הצפוני של הרכס. ממזרח לרכס טרמינל נמצא רכס סנטינל.
Jesus nahm zu sich die Zwölfe, רי"ב 22

Jesus nahm zu sich die Zwölfe (בעברית: ישו לקח אתו את השנים-עשר), רי"ב 22, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון שלפני יום רביעי של האפר, שחל ב-7 בפברואר 1723, כמבחן לקבלת תפקיד מנהל המוזיקה בעיר.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי יותר, כגון הקונצ'רטי הברנדנבורגיים.
ב-1722 מת יוהאן קונאו ששירת כמנצח המקהלה וכאחראי על המוזיקה בכנסיית תומאס הקדוש, אחת משתי הכנסיות המרכזיות בלייפציג. מיד לאחר מכן החלה מועצת העיר בבחינת מועמדים למילוי המשרה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נבחר גאורג פיליפ טלמן, אך הלה דחה את ההצעה לאחר כשלושה חודשים. באך התמודד מול כשישה מועמדים נוספים, בהם כריסטוף גראופנר, שהיה המועמד המוביל. לאחר שגם הוא משך את מועמדותו, ביצע באך את קנטטות מס' 22 ו-23 כמבחן קבלה: את מס' 22 ניגן לפני תפילת המיסה, ואת מס' 23 לאחריה. על גבי דפי התווים שעותקיהם שרדו מתקופתו של באך מופיעה ההערה "זוהי היצירה למבחן הקבלה בלייפציג". 
באך התקבל לתפקיד והחל את עבודתו במאי אותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים.
ב-1855 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 5 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה כ-18 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את גוסטב ליאונהארדט (ב-1972), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
שושנה חלוץ מרכזי

תקציר העלילה

עמי שושן (אושרי כהן) הוא כדורגלן מוכשר - חלוצה המרכזי הצעיר והמצטיין של קבוצת "בני ירושלים" וכוכב-על בבירה.
ערב אחד, כאשר שושן יוצא לחגוג במועדון לילה ירושלמי את שעריו במשחק ליגה, הוא נתקל במירית בן הרוש (גל גדות) היפהפייה ומתאהב בה. בהיותו רווק חביב, אך לא חכם במיוחד, נהנתן ורודף שמלות, כרוב חבריו הכדורגלנים, שושן מפלרטט עם מירית, מבלי לדעת שהיא "רכושו הבלעדי" של חיים "כושי" בוקובזה (אלי פיניש), ראש ארגון פשע ירושלמי בכיר ובעליו של המועדון.
"כושי", עבריין סוציופת וקר-רוח, שחש פגיעה אנושה בכבודו מתכוון לחסל את שושן בו-במקום, אך בסופו של דבר, נעתר לתחינתו הנואשת של שושן, כי יוותר על עונש המוות וימירו בהשפלה כבדה. "כושי" מוכן לחוס על חייו של שושן, בתנאי אחד: שיכנס מסיבת עיתונאים בתוך שלושה ימים, ויבשר לאומה, בשידור חי, לפני ההנהלה, האוהדים וכל עם ישראל, שהוא הומוסקסואל גאה.

ביקורות ותגובות

לצד הצלחה מרשימה מאוד בקופות (הסרט מכר 62,000 כרטיסים תוך כעשרה ימים מיום יציאתו לאקרנים) לא זכה הסרט לחיבוק דומה מצד המבקרים. יעל ברנר (ynet) כתבה כי הסרט "נושא מסר של סובלנות ומתיימר לחבק את הקהילה הלהט"בית [...] כאשר הוא עצמו חוטא בחיזוק סטריאוטיפים"; ומבקרים כדוגמת שמוליק דובדבני (ynet) וגידי אורשר (גלי צה"ל) חיוו דעה בלתי חיובית על הסרט.
בעיתונות הזרה, לעומת זאת, זכה הסרט לביקורות אוהדות. המגזין האמריקאי-יהודי "Tablet Magazine" כתב במאמרו על הסרט כי "שושנה חלוץ מרכזי אינו רק מצחיק, אלא גם בעל משמעות".

מוזיקה

את המוזיקה המקורית לסרט הלחין דניאל סולומון.
הארי ג'יילס

ראשית חייו

ג'יילס נולד בווינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית, אביו שיחק כדורסל באוניברסיטה של וינסטון סיילם. ג'יילס שיחק כדורסל בתיכון מקומי, ולאחר מכן עבר לאקדמיית הכדורסל של אוק היל שבווירג'יניה.
בליגת המכללות שיחק ג'יילס באוניברסיטת דיוק ולאחר שנה אחת בחר לוותר על המשך הלימודים באוניברסיטה ולעבור לשחק בליגת ה-NBA.

קריירה מקצועית

ג'יילס נבחר בדראפט ה-NBA ‏2017 בבחירה ה-20 על ידי סקרמנטו קינגס, אולם החמיץ את עונת 2017/2018 כולה בשל פציעה. בעונת 2018/2019 שימש כשחקן מחליף. במהלך חודש נובמבר נשלח לקבוצת סטוקטון קינגס מליגת הפיתוח. במשחק הבכורה בקבוצה קלע 30 נקודות ולמחרת הוחזר לקבוצה להמשך העונה.
גשר דיודות

גשר דיודות (באנגלית: Diode Bridge) הוא מעגל אלקטרוני אנלוגי המורכב מארבע דיודות. שימושו העיקרי של המעגל הוא ביישור מתח חשמלי - המרת מתח חילופין (AC) למתח ישר (DC). גשר דיודות נקרא גם "גשר גרץ" על שם ממציאו, הפיזיקאי הגרמני לאו גרץ. במערכות חשמל תלת-פאזי גשר ליישור מלא יהיה בעל 6 דיודות.
להלן סכמה חשמלית של המעגל:
אם נדמה את אות המבוא לפונקציה מתמטית, אז גשר הדיודות למעשה מבצע פעולת ערך מוחלט לאות המבוא, כלומר לא משנה מה כיוון המתח במבוא, הוא תמיד יהיה חיובי במוצא.

דרך פעולת המעגל

נביט בסכמת המעגל, כאשר הדק המבוא העליון חיובי הפוטנציאל החשמלי בו גבוה, לכן הדיודה מצד שמאל למעלה, שההדק החיובי שלה מחובר להדק המבוא החיובי, תהיה פעילה. גם הדיודה מצד ימין למטה תהיה פעילה, מכיוון שההדק השלילי שלה מחובר להדק השלילי של המתח. ניתן לראות את הקוטביות שנוצרת במוצא המעגל בסכמה הבאה:
כאשר ההדק העליון הוא השלילי והתחתון הוא החיובי, הדיודות שיהיו פעילות הן הדיודה בצד שמאל למטה, שההדק השלילי שלה מחובר להדק השלילי של המתח, והדיודה מצד ימין למעלה, שההדק החיובי שלה מחובר להדק החיובי של המתח. ניתן לראות זאת בסכמה הבאה:
כפי שניתן לראות מהסכמות, הקוטביות שמתקבלת במוצא המעגל זהה בשני המקרים.

התוצאה הסופית של פעולת המעגל

אם נכניס מתח חילופין למעגל, בחלק המחזור החיובי המתח במוצא יהיה רגיל, אך בחלק המחזור השלילי הקוטביות שלו תתהפך, ויתקבל גל פועם. ניתן לראות זאת בשרטוט בצד, בו מכניסים מתח סינוסואידלי (כפי שקיים בשקעי החשמל בבתים) למעגל.
בחלק העליון של הגרף ניתן לראות אות סינוסואידלי רגיל. בגרף התחתון נראה האות שיוצא מגשר דיודות. בגרף האמצעי ניתן לראות את המתח על כל אחת מהדיודות כפונקציה של הזמן, זוהי גם צורת המתח שמתקבלת במישר חצי גל.

מיתון גל המוצא

אות המוצא של גשר הדיודות הוא עדיין סוג של גל, על מנת להשתמש במתח המוצא צריך למתן אותו על ידי שימוש בקבל ונגד. בעת עליית הזרם הקבל יטען וכאשר הזרם ירד הקבל יפרוק את שטען וחוזר חלילה, כך נוצר כמעט מתח ישיר אחיד.
על מנת לקבל מתח אחיד סופי יש צורך להשתמש בדיודת זנר.

שימושים נוספים

במכשירי טלפון קווי, מודמים וכדומה מופיע גשר כזה בכניסת המתח (אף על פי שההזנה היא במתח ישר), כדי לאפשר תפקוד המעגל ומניעת נזק, ללא תלות בקוטביות מתח ההזנה (באיזה צד הפלוס ובאיזה צד המינוס).