google/wiki40b huggingface dataset:
מועדון כדוריד חולון

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1972 בערב חנוכה בבית הספר שנקר בחולון וכללה קבוצת נערים מכיתות   בבית הספר, מקים הקבוצה היה שאול זלצר. הקבוצה הראשונה כללה את השחקנים יוסי בן יפתח, רזיאל עופר ואלון שילה ונוספים,  תחילה שיחקה הקבוצה בתיכון חדש (היום תיכון אילון), אחרי כשנתיים עברה הקבוצה לשחק בקרית הספורט בדרום חולון, באותה תקופה הוקמה קבוצת הבוגרים בה שיחקו שאול זלצר, רמי יצהר ונוספים, מאוחר יותר עברה הקבוצה לשחק בבית ספר זלמן ארן בשכונת קריית שרת, ואחר כך למגרש פתוח באזור המתנ"ס בשכונת קריית שרת המועדון הרחיב את פעילותו ונוספו קבוצות ילדים נערים נוער ונשים.
בין מאמני העבר של הקבוצה אימן אותה יואל רונן. במועדון שתי קבוצות נוספות, המשחקות בליגה הארצית מחוז דרום ובליגה הארצית מחוז צפון.
בסיום עונת 2009/10 הפסידה הקבוצה להפועל קריית אונו במבחני העלייה וירדה לליגה הלאומית, ובסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר ניצחון במבחני העלייה מול אותה הפועל קריית אונו. ב-2011/2012, ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ועונה לאחר מכן חזרה לאחר 0 הפסדים בליגה הלאומית.
את עונת 2013/2014 סיימה חולון במקום השישי בפלייאוף העליון של ליגת העל. בזכות יכולת טובה של טולי ליבגוט וירמי סידי.
בעונת 2018/19 רשמה קבוצת הבוגרים הישג היסטורי למועדון, כשהעפילה לגמר גביע המדינה לאחר מסע גביע מרשים.
בתום משחק צמוד ומותח הפסידה הקבוצה למכבי ראשון לציון, וסיימה כסגנית מחזיקת הגביע.
בסיום עונת 2018/19, יצא שחקן הבית של המועדון דניאל מוסינדי , לחתום בקבוצת ארלנגן מהבונדסליגה הגרמנית הראשונה, הליגה הטובה בעולם.
ובכך רשם היסטוריה כשהיה לשחקן הראשון ממ.כ. חולון שיוצא לשחק באירופה.

מחלקת הנוער

במחלקת הנוער של המועדון משחקות 17 קבוצות בגילאים השונים (לא כולל 7 קבוצות המשחקות במסגרת בית הספר לכדוריד), הקבוצות בגילאי ז' ועד נוער ומונים כ-200 שחקנים ושחקניות. 
 הישגים בולטים בעונת 2008-9 

כיתות ח' בנים זכו בגביע במדינה.
כיתות ח' בנות זכו באליפות המדינה
הדרבי של פתח תקווה

הדרבי של פתח תקווה הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר פתח תקווה, הפועל פתח תקווה ומכבי פתח תקווה. עד 1965 שיחקו הקבוצות במגרשים נפרדים ולאחר מכן שיחקו באצטדיון האורווה, ומאז 2012 הוא נערך המשחק באצטדיון המושבה.

רקע

היריבות העירונית על רקע ספורטיבי בעיר פתח תקווה נחשבת ליוצאת דופן בספורט הישראלי, במיוחד על רקע מיעוט האוהדים של מכבי פתח תקווה. מאז שרשרת האליפויות של הפועל שנקטעה באמצע שנות השישים נחשבות שתי הקבוצות לכאלו שלא מצליחות להיפטר מתדמית הבינוניות ולהתמודד על האליפות, כאשר יוצאי דופן הם זכייתה של הפועל בגביע בתחילת שנות התשעים, מיקומיה הגבוהים של מכבי בטבלה בשנות האלפיים והצלחות נקודתיות של שתי הקבוצות במאבקיהן באירופה. תדמית זו מהווה חלק מהמוטיבציה הגדולה של שחקני שתי הקבוצות להצליח בדרבי וליצור הגמוניה של קבוצתם בעיר. מבחינת האוהדים של שתי הקבוצות נחשב משחק הדרבי לחשוב יותר מכל משחק ליגה אחר.
שתי הקבוצות ידועות בגאוותן הגדולה במסורת שלהן, הפועל על רקע "קבוצת האלופים" של שנות החמישים והשישים ומכבי על רקע העובדה שהיא הקבוצה הוותיקה ביותר בישראל מלבד מכבי תל אביב, וסיווגה הקבוע בתקשורת כסוג של "פלא ספורטיבי" של קבוצה קטנה שמצליחה במשך שנים רבות בזכות דרך ניהול שקטה ונכונה. מחלקות הנוער של שתי הקבוצות נחשבות באופן מסורתי למובילות ולמקור גאווה רב לשני המועדונים, ושתי הקבוצות מבססות את הרכבן באופן מסורתי על שחקני בית צעירים, דבר שהופך את אווירת הדרבי ללוהטת אף יותר.

היסטוריה

באוקטובר 1941 הסתיים הדרבי הפתח תקוואי הראשון בניצחונה של מכבי 4–0. ב-1944 ניצחה הפועל בתוצאת השיא 7–0. מאז קום המדינה ועד לאליפות הראשונה של הפועל ב-1955 הסתיימו כל הדרבים בניצחונה של מכבי או בתיקו, כשעונת האליפות הראשונה של הפועל מתחילה עם ניצחון הפועל בדרבי 1–0 במחזור הראשון. מאז ועד לעונת 1974/1975 נרשמו ארבעה הפסדים בלבד להפועל. החל מהעונה הבאה בה ירדה הפועל לליגת המשנה ועד לאמצע שנות השמונים שלטה מכבי במעט משחקי הדרבי שהתקיימו, כאשר זכור במיוחד הדרבי של 1979/1980 בו הובילה מכבי 5–1 עשר דקות לסיום, להפועל הורחקו שני שחקנים והמשחק הופסק על ידי השופט צבי שריר, שזכה להתגרות מצד אוהדי הפועל. 
מאז 1986/1987 שלטה הפועל ללא עוררין בעיר והפסידה שני משחקי דרבי בלבד במשך 14 שנה, כולל עשור שלם ללא הפסד. ב-1992/1993 בלט הניצחון 5–0 שהציל את הפועל מירידה לליגה השנייה. במשך שנות האלפיים שולטת מכבי במשחקי הדרבי באופן ברור, והפער ביחסי הכוחות הגיע לשיא ב-2006/2007 בה מכבי נאבקת בצמרת, ואילו הפועל ירדה לליגה הלאומית לאחר אחת מעונותיה החלשות ביותר. בעונת 2008/2009 הדרבי הפתח תקוואי היה הדרבי העירוני היחיד בליגת העל שאיננו תל אביבי, בעקבות העלייה של הפועל וההישארות של מכבי, שהושגו שתיהן במשחק האחרון של העונה ובאופן דרמטי.
בתום עונת 2011/2012 ירדו שתי הקבוצות לליגה הלאומית, אך לאחר עונה אחת חזרה מכבי לליגת העל. הפועל חזרה לליגת העל בעונת 2014/2015 אך ירדה לאחר עונה אחת, ומאז לא נערכו משחקי דרבי בפתח תקווה. 
החל מעונת 2019/2020 ישוב להתקיים משחק הדרבי, וזאת במסגרת בליגה הלאומית, בעקבות נשירתה של מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית בתום עונת 2018/2019. 
מלכי השערים בדרבי הם נחום סטלמך וזכריה רצאבי מהפועל עם 11 שערים כל אחד, ואחריהם בועז קופמן, גם הוא מהפועל, עם 9 שערים. הכובשים המצטיינים במכבי הם אליעזר שפיגל ועומר גולן עם 7 שערים כל אחד.
מישל בלאווה

חייו

בלאווה נולד בבזאנסון, צרפת. אף כי למד בכוחות עצמו לנגן כמעט בכל כלי נגינה, הוא התמחה בחליל, שאותו החזיק בכיוון שמאל, בניגוד לכיוון המקובל על רוב החלילנים כיום, ובבסון.
בלאווה נודע בניקיון ובכיוון המושלם של נגינתו, גם כשניגן בסולמות קשים, ובצליל היפה במיוחד שהפיק. 
כאשר מלאו לו ארבעים, היה בלאווה החלילן הראשי הן בהרכב המוזיקלי של לואי ה-15, ה"מוזיק דה רואה", והן בתזמורת האופרה של פריז. בלאווה דחה הזמנה לחצרו של פרידריך הגדול (משרה שקוונץ קיבל בסופו של דבר, אחרי הצעת תוספת משמעותית לשכר).
בלאווה כתב בעיקר לחליל, יצירותיו ששרדו כוללות קונצרט ושלושה כרכים של סונאטות. כל יצירותיו כתובות בסולמות הקלים ביותר, הואיל וייעד אותן לנגינת חובבים.
חמיצה

הבדלים בין מטבחים

המרק מוגש הן חם והן קר; ברוסיה נהוג להגישו קר בקיץ.
בארצות בלטיות, בעיקר בליטא, נהוג להגיש את החמיצה בנפרד ואליה מצורפת בנוסף צלחת עם שמנת חמוצה ועוד אחת עם ירקות.
כמו כן, המרק יכול להיות מוגש עם מרכיביו השונים בתוכו (כבורשט אוקראיני) או לחלופין כמרק "צח" שמרכיביו הוצאו ממנו לאחר חליטתם (כבורשט פולני).

האטימולוגיה של השם וההיסטוריה

על פי המילון האטימולוגי של השפות הסלאביות שם המרק מגיע משמו של הצמח, הנקרא במקור בורשוויק (שם מדעי: Heracleum sphondylium) עלים המשמשים למאכל.
מקורו של המרק לא ידוע, ככל הנראה הוא הופיע ברוס של קייב. ניתן לומר בוודאות שהחמיצה הייתה ידועה ברוס של קייב כבר בסביבות המאה ה-14–15.
יום המחשבה

יום המחשבה מתקיים כל שנה בתאריך ה-22 בפברואר ונחגג בתנועת הצופים בכל רחבי העולם, כאשר הוא מאורגן על ידי אגודת המדריכות והצופות העולמית. זהו היום לחשוב על משמעות ההדרכה, על משמעות החברות בתנועת הצופים ועל חברי התנועה בכל שאר המדינות בעולם. קבוצות רבות מנצלות את יום זה להיכרות עם תרבויות ומדינות שונות. קרן יום המחשבה אוספת תרומות בכל העולם למען תמיכה בפרויקטים של תנועת הצופים בכל העולם. ה-22 בפברואר נבחר כתאריך כי זהו יום הולדתם של מייסד תנועת הצופים, הלורד רוברט באדן פאואל ושל אוליב באדן פאואל, אשתו ומייסדת תנועת הצופות הבנות.
בסוף השבוע הקרוב ליום המחשבה נפגשים חברי תנועת הצופים דרך רשת האינטרנט של הצופים הנקראת ScoutLink כדי לשוחח ולחגוג ביחד את יום המייסדים של התנועה. אחרים מעורבים בשיחות דרך רשתות רדיו שונות.
חלק מארגוני הצופים במדינות השונות מנצלים את היום למען פרויקטים משותפים עם הארגונים התאומים שלהם כמו קנדה ודומיניקה.
צופים אחרים חוגגים יום זה כיום באדן-פאואל או בתור יום המייסד.

היסטוריה

בשנת 1926, בכנס הצופות הבינלאומי הרביעי, אשר התקיים במחנה הגירל סקאוטס של ארצות הברית (Camp Edith Macy), משתתפי הכנס הציגו את הצורך ביום בינלאומי מיוחד, בו צופות ומדריכות יחשבו על הפיזור העולמי של הצופות ועל כל הצופות והמדריכות בכל העולם ויביעו תודה והערכה.
הוחלט על ידי משתתפי הכנס שאותו יום בינלאומי יהיה ה-22 בפברואר, יום הולדתם גם של לורד באדן פאוול, מייסד תנועת הצופים וגם של ליידי אוליב באדן-פאוול, אשתו וראש הצופות העולמית הראשונה.
בשנת 1999, בוועידת הצופות העולמית ה-30, שהתקיימה באירלנד, שונה השם מ"Thinking Day" ל- "World Thinking Day", במטרה להדגיש את הפן הגלובלי של היום המיוחד.

קרן יום המחשבה העולמי

בכנס הצופות העולמי השביעי שהתקיים בפולין, המשלחת הבלגית הציעה שההערכה והחברות של הצופות הבנות בעולם לא תהיה רק דרך החלפת משאלות, אלא גם דרך מתנות, שהן אופייניות לימי הולדת, וביקשו שמתנות אלו יהיו בצורת תרומה לאגודת המדריכות והצופות העולמית.
במכתבה הראשון אודות קרן יום המחשבה העולמי, ביקשה אוליב באדן פאוול מכל צופה לתרום "רק פני אחד", במטרה לתמוך בתנועה.
קרן יום המחשבה העולמי עוזרת לבנות ונשים צעירות מסביב לעולם להפיץ את תוכנית התנועה, בעיקר במדינות ובאזורים הקשים ביותר.

יום המחשבה בישראל

הגוף הרשמי המציין את יום המחשבה בישראל הוא התאחדות הצופים והצופות בישראל, ארגון הגג של ארגוני הצופים במדינה. במהלך השנים תנועת הצופים ניצלה את קיומו של יום המחשבה להעלאת מודעות לנושאים אשר מעסיקים את חניכי התנועה ביום-יום ולוא דווקא התמקדו בנושא השנתי העולמי. כך לדוגמה, בשנת 2012, בחרה התאחדות הצופים להתמקד בנושא הגזענות בחברה הישראלית, בעוד שהנושא העולמי באותה שנה היה דווקא איכות הסביבה.
שבטי צופים רבים בישראל בוחרים לקיים פעולות וטקסים לציון יום המחשבה ובגלל הקירבה של התאריך לט"ו בשבט, מתקיימים סביב תאריך זה "ימי צופה" או "ימי מעבר דרגה" בהם מציינים את מעבר הדרגה של חניכי הצופים הצעירים.
אניה רבינוביץ'

ביוגרפיה

רבינוביץ' התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.

2001

בתחרויות השחייה של המכביה השש-עשרה שנערכה ביולי 2001 זכתה רבינוביץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.31 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.64 דקות.

2002

בתחרות שנערכה ביאלבה, צ'כיה במרץ 2002 זכתה רבינוביץ' במדליית כסף במשחה ל-800 מטר שיא אישי חדש של 8:43.38 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של שחיינית ישראל באותה עת אחרי שיאה של עדי ביכמן. ובכך קבעה את המינימום לאליפות אירופה. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בקיבוץ גבעת חיים היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:15.72 דקות.

אליפות אירופה

בתחילת אוגוסט 2002 סייה רבינוביץ' במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:08.41 דקות ובמקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.60 דקות.

אלופה ושיאנית ישראל

יומיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה היא זכתה ב-3 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.61 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:07.02 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 17:21.04 דקות.

2003

באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-2003 זכתה רבינוביץ' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:26.49 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:05.36 דקות.
בניין המגירות

על המבנה

הבניין תוכנן על ידי האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן ונבנה בשנת 1966. במקור יועד להיות אחד משלושה מבנים שייבנו במסגרת פרויקט נרחב יותר בשכונה, אולם בסוף נבנה כבניין בודד.
הבניין צוין לשבח במסגרת פרס ריינולדס שהוענק למתכנני הערים החדשות בישראל בשנת 1970 וכן פורסמה תמונתו בעיתון הניו יורק טיימס במסגרת כתבה על העיר באר שבע .
במגדל ארבע עשרה קומות ובו שתי מעליות המחולקות לקומות זוגיות ואי-זוגיות.
כיום, מרבית דייריו הם סטודנטים, עקב מיקומו בלב אזור שנחשב "סטודנטיאלי", לב שכונה ב'. גובהו היחסי וצורתו הייחודית עושים אותו נקודת ציון בולטת בשכונה.
אייר אירופה

חברות בת

בשנת 2015 רכשה אייר אירופה את חברת התעופה האזורית "אארונובה" וזו מותגה מחדש בשם אייר אירופה אקספרס וכיום היא מפעילה קווי תעופה בעבור חברת האם. קוד היאט"א של החברה הוא UX, קוד האיקא"ו הוא OVA, ואות הקריאה הוא AERONOVA.

פעילות החברה בישראל

נכון לחודש דצמבר 2018, החברה מקיימת כ-9 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בן-גוריון לבין נמל התעופה מדריד-בראחס. כמות הטיסות נתונה לשינויים משבוע לשבוע בהתאם לביקוש. כמו כן, בחודשי הקיץ, מפעילה החברה טיסות שכר לנמל התעופה בפלמה דה מיורקה. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 737 ובואינג 787 (מדריד בלבד. לעיתים רחוקות מגיע במקומו מטוס איירבוס A330-200 בהתאם לצורכי החברה).
ביולי 2018 הודיעה החברה על פתיחת קו חדש ממדריד לאילת,  הקו החל לפעול ב-30 באוקטובר, אך ב-27 בנובמבר בוטל מחוסר רווחיות בקו זה.
בספטמבר 2018 הודיעה החברה שמהראשון ביוני 2019 תוסיף החברה טיסה שבועית בקו בין מדריד לתל אביב ובכך יהיה טיסה יומית של החברה בין היעדים.
ביוני 2019 הודיעה החברה על פתיחת קו חדש ממלאגה לתל אביב, הקו יפעל החל מ-2 באפריל 2020 בתדירות של שתי טיסות שבועיות, ויבוצע במטוסי הבואינג 737-800.
כתב הברות

כתב הברות (באנגלית: syllabary) הוא כתב שבו כל אחד מהסימנים בו מייצג הברה שלמה, כלומר צירוף של פונמות. זאת בשונה מהכתב האלפביתי המשמש את השפות האירופאיות, שבו כל אות מייצגת פונמה יחידה (למשל- /b/, /k/, /o/, /e/ וכו'). ברוב מערכות הכתב ההברתיות, כל סימן מייצג רצף של עיצור ותנועה (למשל- bo, bi, ke) או תנועה בלבד. אולם בחלקן עשויים להימצא גם סימנים המוקדשים להברות מורכבות יותר (כמו עיצור- תנועה- עיצור או עיצור- עיצור- תנועה). מנקודת מבט היסטורית, ניתן לראות בכתב ההברות שלב ביניים הניצב אחרי הכתב הלוגוגרפי (בו כל סימן מייצג מילה שלמה) ולפני הכתב האלפביתי. כל אחת מהשיטות יעילה מקודמתה בכך שהיא מאפשרת לייצג מספר גדול של רעיונות באמצעות סט קטן יותר ויותר של סימנים. מספר הסימנים הדרוש בכתב הברות גדול בהרבה בהשוואה לכתב אלפביתי. כתב ההברות התפתח באלף השלישי לפני הספירה בעיר גבל, כאשר אנשי העיר ששלטו בכתב חרטומים ובכתב יתדות, פישטו את מערכת הכתב שלהם ויצרו כתב קווי הברתי שכלל כ־120 סימנים. מערכות כתב הברתיות היו נפוצות בעת העתיקה ושימשו מספר רב של שפות. דוגמה ידועה היא כתב ליניארי ב' בו נכתבה השפה מיקנית שהייתה בשימוש ביוון ובכרתים בין המאות ה-16 וה-11 לפנה"ס (התקופה המיקנית). כיום ישנן מספר שפות מודרניות, בהן יפנית ובמידה מסוימת גם אמהרית וטיבטית, המשתמשות בכתב הברות.
האנה מונטנה

עלילה

בפרק הבכורה של הסדרה, האנה מונטנה, שמוצגת לראשונה כמיילי סטיוארט (מיילי סיירוס), חיה חיים כפולים כתלמידת בית ספר ממוצעת ביום וכזמרת המפורסמת האנה מונטנה בלילה. אביה רובי סטיוארט (בילי ריי סיירוס) הוא זמר קאנטרי מצליח תחת שם הבמה רובי ריי, ומגדל את מיילי ואת אחיה ג'קסון (ג'ייסון ארלס) סטיוארט כאב יחיד במליבו, קליפורניה לאחר שאמם, סוזן (ברוק שילדס) מתה. חברתה הטובה ביותר של מיילי, לילי טרסקוט (אמילי אוסמנט) מגלה את סודה בעת השתתפה בהופעה של האנה מונטנה. מאוחר יותר בעונה הראשונה, מיילי עצמה חושפת את סודה לחברה הקרוב אוליבר אוקן (מיטשל מוסו) מתוך כוונה לסיים את העניין הרומנטי שלו בהאנה מונטנה. לילי ואוליבר מאמצים את הכינויים לולה לופטנאגל ומייק סטנדלי השלישי כשהם נמצאים עם האנה כדי להגן על הסוד של מיילי. בינתיים, ג'קסון עובד במזנון של ריקו (מויסס אריאס), שבו הבוס הצעיר ממנו, ריקו סואווה, לעיתים קרובות מקצה לו משימות מביכות.
מיילי, לילי ואוליבר מתחילים ללמוד בתיכון בעונה השנייה. ריקו, שמתחיל תיכון לאחר שקפץ כמה כיתות, כמעט מגלה את הסוד של מיילי בכמה הזדמנויות. בהמשך העונה, מיילי מגלה לג'ייק ריאן (קודי לינלי), אשר בתחילה היא לא אהבה ומאוחר יותר ניהלה איתו מערכת יחסים בעונה הראשונה, שהיא האנה מונטנה. למרות זאת, מערכת היחסים המתחדשת שלהם מסתיימת לאחר זמן קצר לאחר שהוא נאבק לאמץ אורח חיים נורמלי, רחוק מאור הזרקורים, אשר מיילי מודאגת שהיא תאבד כתוצאה מכך שהיא מנהלת מערכת יחסים עם שחקן. בינתיים, ג'קסון ממשיך למצוא את עצמו בסכסוך עם ריקו, ופותח עסק עם אוליבר לאחר שפוטר מעבודתו על ידי ריקו.
בעוד מיילי מצלמת סרט, לילי ואוליבר מתחילים לצאת בעונה השלישית. אף כי מיילי בתחילה חשה אי-נוחות עם הדינמיקה המשתנה של יחסיהם, היא עוזרת לעיתים קרובות לזוג להתפייס לאחר שהם מתווכחים אחד עם השני. מיילי עצמה מתחילה לצאת שוב עם ג'ייק, אבל מפתחת רגשות לג'סי (דרו רוי), חבר בלהקה שלה. ג'קסון עובר לדירה משלו בעודו לומד בקולג', בעוד לילי עוברת לגור עם משפחת סטיוארט אחרי שאמה מוצאת עבודה באטלנטה, ג'ורג'יה. בפרק סיום העונה, רובי קונה חווה במליבו כדי להביא את הסוס של מיילי מטנסי, בעוד ג'קסון עוזב את דירתו וחוזר הביתה. אוליבר גם יוצא לסיבוב הופעות עם הלהקה שחיה מעל דירתו הקודמת של ג'קסון.
בעונה הרביעית, משפחת סטיוארט עוברים לחווה החדשה שלהם, ומיילי מתחילה לצאת עם ג'סי. הוא מודה כי גילה את סודה על ידי תשומת לב למעשיה, וזה מתחיל לגרום לאי נוחות אצל חברים ובני משפחה. לאחר התלבטויות רבות, מיילי מגלה בתוכנית של ג'יי לנו, שהיא האנה מונטנה. לאחר מכן, מיילי ולילי מסיימות את בית הספר התיכון, ומתכננות ללמוד בקולג'. בפרק האחרון בסדרה, מיילי ולילי מתכוננות ללכת לקולג', אבל עוד הצעה לסרט עולה. היא משכנעת את לילי לבוא איתה לפריז (שם הסרט מצולם), אבל בשדה התעופה, לילי מחליטה לא ללכת, כדי ללכת לקולג' (זאת משום שאוליבר משכנע את לילי שמיילי תקבל עוד תפקיד בסרט בשנה הבאה). מיילי ממשיכה לפריז, רק כדי לחזור ולהצטרף ללילי בסטנפורד.

האנה מונטנה ומיילי סיירוס: מופע הטוב שבשני העולמות

האנה מונטנה ומיילי סיירוס: מופע הטוב שבשני העולמות הוא סרט הופעה של סרטי וולט דיסני במוצג בתלת-ממד. המהדורה המוגבלת בה היה היה אמור להיות מוקרן בבית הקולנוע הייתה אמורה להימשך שבוע אחד, בין ה-1 בפברואר ועד 7 בפברואר 2008 בארצות הברית ובקנדה עם שחרורו במדינות אחרות מאוחר יותר, אך הוארך לצפייה כל עוד בתי הקולנוע הביעו לכך רצון.
סיימון ראטל

קורות חיים

ראטל נולד בליברפול. הוא למד נגינה בפסנתר ובכינור, אבל את פעילותו בתזמורות החל כנגן כלי הקשה. הוא החל ללמוד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון בשנת 1971. שם ניתנה לו מדי פעם הזדמנות לנצח, וב-1974, שנת סיום לימודיו, זכה בתחרות הניצוח על שם ג'ון פלייר. כאשר היה עדיין תלמיד באקדמיה, ארגן וניצח על ביצוע מרשים במיוחד של הסימפוניה השנייה של מאהלר, ואז איתר אותו בעל סוכנות המוזיקאים מרטין קמבל-וייט בחיפושיו אחרי כישרונות צעירים.
בשנת 1974 התמנה ראטל לעוזר מנצח של התזמורת הסימפונית של בורנמות', ובשנת 1977 לעוזר מנצח של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. אבל הייתה זו תקופת כהונתו בתזמורת ברמינגהם, משנת 1980 עד 1998, שמשכה אליו את תשומת לבם של המבקרים ושל קהל המאזינים. לא זו בלבד שהוא עצמו והתבלט והתפרסם הרבה יותר בתקופה זו, אלא שגם התזמורת הפכה בתקופתו לאחת המפורסמות ביותר בבריטניה. כאשר פרש ממשרתו שם, הוזכר שמו בין גדולי המנצחים ותזמורת ברמינגהם נמנתה עם הטובות בתזמורות העולם.
בשנת 1999 התמנה ראטל לממשיכו של קלאודיו אבאדו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, משרה הנחשבת לאחת היוקרתיות ביותר בעולם הניצוח. המינוי, שעליו הוחלט בהצבעה בין חברי התזמורת, לא התקבל פה אחד, משום שאחדים מחברי התזמורת, השמרנית מטבעה, העדיפו את דניאל בארנבוים למשרה זו. אף על פי כן, ראטל קנה גם את לב מתנגדיו בכך שסירב לחתום על החוזה עד שיובטח שכל חבר בתזמורת יקבל שכר הוגן על עבודתו.
עם עזיבתו לגרמניה יצא ראטל במתקפה שנויה במחלוקת על גישת בריטניה לתרבות ועל דלות המימון שניתן לה. כמו כן גינה את היחס לאמנים בתנועת "בריטארט". בתגובה, תקפו אותו בבריטניה על חוסר הבנתו בתרבות מושגית וחזותית.
בתקופת מינויו, שינה ראטל את ארגון הפילהרמונית של ברלין כך שפעילויות התזמורת נתונות יותר לשליטת חבריה ופחות לזו של פוליטיקאים. כמו כן וידא עלייה משמעותית במשכורותיהם של חברי התזמורת, לאחר הירידה בשנים שקדמו להצטרפותו לתזמורת. הקונצרט הראשון שלו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין התקיים ב-7 בספטמבר 2002. בתוכנית הקונצרט היו "אסילה" של תומאס אדס והסימפוניה החמישית של מאהלר. הקונצרט זכה לביקורות נלהבות מצד העיתונות והוקלט על תקליטור ועל DVD על ידי חברת EMI. סיימון ראטל היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין עד שנת 2018.

מוזיקה

ראטל מנצח על קשת רחבה של יצירות, מהן בכלים אותנטיים לתקופה, אולם הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו למלחינים מראשית המאה ה-20. הוא ידוע גם כתומך נלהב במוזיקה מודרנית. טיפולו הקפדני בכמה מן היצירות הרומנטיות הגדולות יצר סגנון נלהב ומתוח במידת מה. דוגמה לכך אפשר למצוא בביצוע החדש שלו למחזור הסימפוניות של בטהובן עם הפילהרמונית של וינה - אף כי הסגנון של נגינת התזמורת נותר וינאי במובהק, אפשר להבחין בצליל שלה גוון של "כלים תקופתיים", שבזכותו כל המחזור נשמע אחד הרעננים והמזהירים ביותר בשנים האחרונות. הקלטותיו האחרונות עד כה עם תזמורת ברלין מתקבלות, בדרך כלל, בחיוב, בייחוד הפואמות הסימפוניות של דבוז'אק ו"הים" של דביסי. מגזין גרמופון שיבח את הקלטת "הים" והשווה אותה לטובה עם פרשנויות של המנצחים שקדמו לראטל, קלאודיו אבאדו והרברט פון קאראיין. סיימון ראטל עבד גם עם מקהלת הילדים מטורונטו, בעלת השם העולמי.
סיימון ראטל הוא חתן פרס וולף לשנת 2012, יחד עם זמר הטנור פלאסידו דומינגו.
ב-2014 הוענק לו אות מסדר ההצטיינות מהמלכה אליזבת.
כוחות היסוד

התפתחויות אחרונות

המודל הסטנדרטי הוא תורה קוונטום-מכנית מאוחדת של שלושה כוחות: הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החלש והכוח הגרעיני החזק. כיום, על אף שקיימות תורות המנסות לשלב את הכבידה במכניקת הקוונטים (למשל תורת המיתרים), לא קיימת תורה אשר מקובלת על הכל כמועמדת ברורה להיות תורת הכבידה הקוונטית. החיפוש אחר תורה מתקבלת על הדעת של כבידה קוונטית, וכן חיפוש אחר תאוריה מאוחדת גדולה, הם תחומים חשובים במחקר הפיזיקה של ימינו.
בשנים האחרונות נחקרת אפשרות תאורטית לקיומו של כוח יסוד חמישי .
היסטוריה של הרעיונות

רעיונות יסוד

ההיסטוריה של הרעיונות של לבג'ויי מנתחת את הרעיון על פי יחידת היסוד של יחידת-רעיון, או המושג היחידאי. יחידות-רעיון אלה פועלות כאבני היסוד של ההיסטוריה של הרעיונות: אף שהם עצמם אינם משתנים כמעט במשך ההיסטוריה, הם מתרכבים בתבניות חדשות ומבוטאים באופנים שונים בתקופות שונות. כפי שלבג'ויי ראה זאת, התפקיד של ההיסטוריון של הרעיונות הוא לזהות את רעיונות היסוד האלה ולתאר את התפתחותם והתרכבותם ההיסטורית.
ארג'ון סימן 2

הנעה

הטנק מונע בידי מנוע דיזל בהספק של 1500 כוחות סוס, המאפשר לטנק נסיעה בשטח במהירות של 67 קמ"ש. לטנק טווח פעולה של 500 ק"מ ובנוסף, ישנה אפשרות להוסיף מכלי דלק בירכתי הטנק, במטרה להגדיל את טווח הפעולה. כמו כן, הטנק יכול לצלוח נהרות רדודים ללא הכנה מוקדמת.

מיגון

שמו של שריון הטנק הוא "Kanchan" ("זהב"). שריון זה הוא שריון מורכב ומודולרי, דבר המאפשר החלפה מהירה של חלקים פגועים בשדה הקרב. לטנק גם פלטות בזוקה להגנה על המזקו"ם. השריון עצמו משופע, עם דגש על הצריח, במטרה להעניק הגנה מקסימלית, וכמו כן, בחלקים מהטנק יש מיגון ריאקטיבי, במטרה להגן מפני איומי מטען חלול.
בנוסף, ישנם פלטות מיגון נוספות בגחון הטנק, להגנה מקסימלית מפני מטעני גחון וישנם מדוכות עשן בצדי הצריח למטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה לייזר. הארג'ון סימן 2 גם נמוך באופן יחסי לטנקים מקבילים, דבר המגדיל את שרידות הטנק.

חימוש ובקרת אש

לטנק תותח 120 מ"מ חלק קדח היורה תחמושת מגוונת, בנוסף לטיל הלהט שניתן לשיגור מתותח הטנק. לטנק גם מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') ומקלע בינוני בקוטר 7.62 מ"מ.
מערכת בקרת האש של התותח היא מערכת דיגיטלית מודרנית ומתקדמת, שפותחה בשיתוף עם אלביט מערכות. המערכת מייצבת ומכוונת את התותח באופן אוטומטי. בנוסף לכך, לתותחן מד טווח לייזר, מערכת ראייה פנורמית המאפשרת גם ראיית לילה, מערכת דימות תרמי ומערכת זיהוי עמית-טורף.
NRK3

NRK3 HD

ב-1 בפברואר 2011 הושק ערוץ NRK3 HD, ששידר תוכניות זהות לאלו של NRK3 אך בפורמט תמונה HDTV, בעוד בערוץ הרגיל הן שודרו באיכות SDTV.

נתח שוק

בשנת 2016 נתח השוק של הערוץ עמד על 3.5%. לשם השוואה, נתח השוק של NRK1 עמד על 30.7% ושל NRK2 על 5.3%.
G4S

ביקורת

החברה הייתה מעורבת במספר תקריות אבטחה בארצות הברית, בריטניה ודרום אפריקה.
כמו כן מספר פעמים נמתחה ביקורת על פעילויות החברה בישראל. G4S מספקת ציוד ושירותי אבטחה לשימוש בבתי כלא, מחסומים והתנחלויות ביהודה ושומרון. בין השאר, דזמונד טוטו ואחרים מחו בחודש יוני 2014 על מעורבותה של G4S בפעילויות אלה.
לוטה כהן

לוֹטֶה כהן (20 באוגוסט 1893, ברלין – 7 באפריל 1983, תל אביב) הייתה חלוצת האדריכליות בארץ ישראל.

קורות חיים

שרלוטֶה (לוטה) כהן (Charlotte (Lotte) Cohn) נולדה בקיץ 1893 בשכונת שרלוטנבורג בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית ציונית, אביה, ד"ר ברנהרד כהן (לשעבר רחמיאל), היה רופא ומייסד-שותף של סניף ברלין של ההסתדרות הציונית. אחיה היה הרב הציוני והמחזאי אמיל ברנהרד כהן. כהן הייתה חברה באגודת הסטודנטים היהודים של מוסד שרלוטנבורג, בשנת 1916 הוענקה לה דיפלומה מהפקולטה לאדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה של ברלין (כיום האוניברסיטה הטכנית של ברלין) שבשרלוטנבורג. את ניסיונה המקצועי צברה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשיקום ערים וכפרים בפרוסיה המזרחית שספגו פגיעות קשות בתחילת המלחמה.
בספטמבר 1921 עלתה לארץ ישראל והחלה בעבודתה האדריכלית בה. כהן הייתה עוזרתו הראשית של האדריכל ומתכנן הערים ריכרד קאופמן, ובעבודתה זו סייעה ביצירת שרטוטים עבור דפוסי התיישבות חדשים בקיבוצים במושבים ובישובים יהודיים של שנות העשרים, ובהם מבני בית הספר החקלאי לבנות במושב נהלל ובית הילדים הראשון שנבנה בארץ בקיבוץ חפציבה. סגנון הבנייה שלה היה פונקציונלי וצנוע מסיבות אידאולוגיות.
את חותמה הטביעה, יחד עם המהנדס יוסף מרר, בשכונות שהוקמו עבור מעמד הביניים של אנשי העלייה החמישית, ובשיכונים של ראשית המדינה, שתִכננה בשיתוף עם האדריכל יהודה לביא. 
במהלך שנות השלושים פתחה משרד משלה ברחוב ביאליק בתל אביב, יחד עם שותפה יוסף מרר, ויחד נשכרו בשנת 1934 על ידי המחלקה החקלאית של התאחדות עולי גרמניה לתכנן בתים עבור יֶקים (יהודים בני התרבות הגרמנית) שהגיעו לפרדס חנה, ברחוב שלימים נקרא רחוב "הבוטנים". 
כהן הייתה האדריכלית של בניין המשרדים "שמעון בנין" ברחוב אלנבי 56, שנבנה בסגנון הבאוהאוס. היא תכננה בתי דירות, כדוגמת שפינוזה 20, ושיכוני רסקו, וכן את הרובע שבין רחובות דה האס ויהודה המכבי, בסמוך לנהר הירקון בתל אביב, והרובע שבין הרחובות גונן ועמישב בגבעתיים, ושיכון רסקו ברמת חן. 
הבולט שבבנייניה היה מבנה פנסיון "קֶטֶה דן" (Pension Kaete Dan) שברחוב הירקון 97, על חוף תל אביב.
כהן תכננה בתי מגורים רבים גם בכפר שמריהו, בשבי ציון, ברמות השבים, בחיפה ובירושלים, בהם בית גרשם שלום ברחביה. כמו כן, תכננה את הריהוט לספריה הלאומית בבית וולפסון שבקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
כהן נפטרה בשנת 1983, בשנה ה-90 לחייה. נקברה בבית העלמין הדרום בחולון.
אינֶס זוֹנדֶר (Ines Sonder), היסטוריונית של האמנות והאדריכלות במרכז משה מנדלסון ללימודים יהודיים-אירופיים שבאוניברסיטת פוטסדאם, החוקרת את תולדות האדריכלות הישראלית ויוצאי גרמניה בארץ ישראל, פרסמה מספר מאמרים על אודות לוטה כהן, ובשנת 2009 פרסמה ביוגרפיה של כהן (בגרמנית). באותה שנה אצרה את התערוכה "לוטה כהן – חלוצת האדריכלות בישראל", שנערכה במרכז הבאוהאוס בתל אביב ובמרכז היהודי בבית הכנסת החדש בברלין.
Change Me

רקע וכתיבה

את השיר כתב ג'סטין ביבר ביחד עם אנדרה האריס וג'ייסון בויד, והוא הופק על ידי האריס וביבר גם כן.