google/wiki40b huggingface dataset:
מנהרות הרכבת בראש הנקרה

מנהרות הרכבת בראש הנקרה היא מערכת של שתי מנהרות לרכבת המחוברות בגשר, בקצה מסילת החוף, העוברות מתחת לרכס ראש הנקרה. המנהרות נחפרו בידי חיל ההנדסה של דרום אפריקה בזמן מלחמת העולם השנייה והן אינן בשימוש כיום. מערכת המנהרות היא באורך כולל של כ־200 מטר. קו הגבול בין ישראל ללבנון עובר בתוך המנהרה הצפונית, ולפיכך היא נאטמה.

היסטוריה

בזמן מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש לבנון מידי צרפת על ידי הצבא הבריטי בשנת 1941, הוחלט להקים מסילת רכבת מחיפה דרך ביירות לטריפולי, משם הייתה כבר קיימת מסילה צפונה דרך חלב לטורקיה, כדי לאפשר מעבר כוחות צבאיים וציוד. המסילה הוקמה על ידי יחידות צבאיות מדרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד ובניתה ארכה כשנה וחצי. על מנת לחצות את סולמה של צור נחצבו שתי מנהרות מתחת לרכס המחוברות בגשר מעל לאחת הנקרות הגדולות שבמקום. המנהרה נחצבה על ידי פלוגה 40 של חיל ההנדסה הדרום אפריקאי ונחנכה ב־14 באוגוסט 1942. מעל הכניסה הדרומית למנהרה מופיעה כתובת המציינת את השלמתה בשנת 1942.
לאורך המלחמה נעשה שימוש במסילה ובמנהרות לצרכים צבאיים בלבד וגם לאחר סיומה לא נפתח מעולם קו נוסעים שעבר דרך המנהרה. בשנת 1946 פוצץ גשר הרכבת מעל נחל כזיב וניתק את המשך המסילה ללבנון מרשת המסילות של ארץ ישראל. באותה שנה גם השתלטה ממשלת לבנון על המסילה ומנעה את מעבר הרכבות בין המדינות.
במלחמת השחרור ב־14 במרץ 1948, פוצצו לוחמי גדוד 21 של חטיבת כרמלי את הגשר שחיבר בין המנהרות, כדי למנוע מעבר נשק וחיילים של צבא לבנון. זו הייתה אחת הפעולות הראשונות של החטיבה שנוסדה ב־28 בפברואר 1948. לאחר המלחמה נאטמה המנהרה הצפונית כדי למנוע את חציית הגבול.

המנהרות כיום

המנהרה הדרומית מהווה חלק מאתר הנקרות של ראש הנקרה וניתן להגיע דרכה אל המסלול שעובר בנקרות. בחלקה הדרומי של המנהרה הצפונית ישנו מיצג אור-קולי של אתר ראש הנקרה.
חיים בן-שימול

חיים בן-שימול (בצרפתית: Haïm Benchimol; ‏ 1834–1915) היה עיתונאי, איש עסקים ופילנתרופ, מראשי הקהילה היהודית בטנג'יר, מרוקו.

קורות חיים

חיים בן-שימול נולד בשנת 1834 בטנג'יר. כמו אחרים מבני משפחתו הוא עבד תחילה כמתורגמן ומתווך של המשלחת הדיפלומטית הצרפתית בטנג'יר, וכתוצאה ממעמד זה נהנה מקפיטולציות והגנה. בהמשך חייו הוא היה למנהל המקומי בטנג'יר של "הבנק הטרנס-אטלנטי" (Banque Transatlantique) וכן שימש בתור נציג מקומי של חברות מסחר בינלאומי כגון Paquet. בזכות תפקידיו אלה הוא צבר הון רב במהלך חייו. עבור שירותו למשלחת הדיפלומטית הצרפתית בטנג'יר הוא קיבל את אות לגיון הכבוד. בן שימול היה ידוע גם בתור אחד ממייסדי אגודת הבונים החופשיים במרוקו.
בשנת 1886 הסופר הצרפתי אדוארד דרימון בספרו האנטישמי כנגד יהדות צרפת (La France juive) האשים את חיים בן-שימול בתור מי שהיה בעל השפעה בזויה על המשלחת הדיפלומטית הצרפתית בטנג'יר. בן-שימול מצדו ניהל קמפיין כנגד דרימון והתעמולה האנטי-יהודית שלו. 
בשנת 1888 רכש בן-שימול את העיתון Le Réveil du Maroc, העיתון הראשון במרוקו בשפה הצרפתית, לאחר פטירתו של עורכו הקודם עו"ד אברהם לוי-כהן. העיתון בניהולו לא היה עיתון יהודי באופן מוצהר, אך פעל למען מטרות יהודיות. כמו כן העיתון המשיך את המגמה הפרו-צרפתית הברורה שהונהגה בו מראשיתו. בנוסף לעיתון זה בן-שימול שימש בתור עיתונאי מקומי עבור סוכנות הידיעות הצרפתית והעיתון La France.
בשנת 1890 נבחר לעמוד בראש ועד הקהילה היהודית בטנג'יר ("הח'ונטה"), וכמו כן היה ליושב ראש הוועד האזורי של כל ישראל חברים. הוא היה מהמנהיגים הבולטים של קהילות יהודי מרוקו כולן באותן שנים. בנוסף עסק רבות בפילנתרופיה ונהג לתרום למוסדות הקהילה היהודית, וכיושב ראש הקהילה הנהיג בהן רפורמות שונות.
נפטר בטנג'יר בשנת 1915 ונזכר כאחד מהמנהיגים הבולטים של קהילת יהודי טנג'יר.

בית החולים בן שימול

אחד ממפעליו הגדולים ביותר של חיים בן שימול היה הקמת בית חולים יהודי מודרני בטנג'יר. הוא הקדיש את המוסד לזכר אשתו, בת למשפחת טולידנו, שנפטרה כמה שנים לפני כן. בית החולים הוקם בשנת 1905 בתוך מבנה גדול, והתפרס על פני שטח של כשני קילומטרים רבועים. משימתו העיקרית הייתה להעניק טיפול רפואי חינם ליהודים נזקקים שאין ביכולתם לשלם עבור טיפול רפואי לעצמם, אך הוא העניק לעיתים טיפול רפואי גם למוסלמים עניים. 
חיים בן שימול עבד רבות כדי לשכלל את בית החולים והביא ציוד וכוח אדם מתקדם. אחד מהרופאים הבולטים בבית החולים היה ד"ר משה מני, יליד חברון בן למשפחת מני הידועה, שחי עוד קודם לכן במרוקו ועבד במוגדור בתור רופא של שליט מרוקו מולאי חפיז. לאחר הדחתו של המלך חפיז עבר ד"ר מני לטנג'יר, ניהל קליניקה פרטית, ולאחר הקמת בית החולים החל לעבוד בו. 
בית החולים בן שימול (Hospital Benchimol) המשיך לפעול עשרות שנים לאחר פטירתו של חיים בן שימול בשנת 1915, וטיפל באלפי חולים מדי שנה. חיים בן שימול הוריש לבית החולים חלק ניכר מנכסיו, ששוויים נאמד במיליוני פרנקים, והם שימשו למימון פעילותו לאורך שנים ארוכות. מבנה בית החולים עמד על תילו עד אפריל 2010, אז הוא נהרס על ידי הרשויות המרוקאיות, 105 שנה לאחר הקמתו. צעד זה עורר ביקורת רבה בקרב חוגים יהודיים במרוקו ומחוצה לה.
טיבור הזי

ביוגרפיה

טיבור הזי, נולד בשם טיבור הופמן במישקולץ אך בשל האנטישמיות הוא שינה את שם משפחתו להזי.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1934 זכה הזי ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית, מדליית כסף בתחרות בזוגות ומדליית ארד בתחרות ליחידים.
בשנת 1937 הוא נישא למגדה גל אף היא שחקנית טניס שולחן מצטיין סגנית אלופת העולם. בשל יהדותם הם ברחו לארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה והתגוררו בבת'סדה, מרילנד. לאחר שהגיע לארצות הברית המשיך לשחק במשך כ-30 שנים.
חארס

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה. במרכז הכפר נמצאת "חירבת אֶ-תֵל" ("התל") ובה נתגלו ממצאים רבים מהתקופה הכנענית (ברונזה קדומה ותיכונה) ותקופת הברזל. יש המציאם חורבה זאת כזיהוי לעיר תמנת חרס. גרעין הכפר הנוכחי הוקם מסביב שני קברי שייח ("א-שייח עותמאן" ו"שייח עבדאללה") ומסגד מהתקופה הממלוכית בארץ ישראל.

התקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 21 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על כוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב: "בכפר מבנה גדול ממדים ששימש כמסגד, מחולק לשלושה חלקים המופרדים על ידי עמודי שיש בגדלים שונים, וככל הנראה עתיקים. על תל חורבות של מגדל עתיק. המקום נטוע כעת בזיתים. שני קברים עתיקים וכמה בורות חצובים בסלע שייכים לעיר העתיקה שעמדה כאן."
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה, מוקף במטעי זיתים.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 285 מוסלמים, ובמפקד 1931  האוכלוסייה גדלה  ל-394, שלמעט נוצרי אחד כולם היו מוסלמים, ואיכלסו 99 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה הייתה 540 איש, כולם מוסלמים,  ואילו שטח הקרקע הכולל היה 8,391 דונם, כשמתוכם 1,545 שימשו למטעים ואדמות השקיה, 1,341 לגידולי דגנים,  ואילו 21 דונמים סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עברה חארס משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה הייתה 726 נפש.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בתחילת שנות השמונים הופקעו מאות דונמים מאדמות הכפר לצורך הקמת ההתנחלויות: אריאל, קריית נטפים, רבבה, ברקן, יקיר, ונופים. עד שנות השמונים של המאה ה-20 עבר כביש חוצה שומרון הישן (כביש 505)  במרכז הכפר, כאשר נבנה מעקף מדרום לכפר. ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הפקיעה מדינת ישראל קרקעות נוספות של הכפר לצורך הקמת כביש 5. בסך הכל הופקעו 3,097 דונם מאדמות הכפר. בשנת 2000 חסמה מדינת ישראל בפני תושבי הכפר, במסגרת ההגבלות על התנועה בגדה, את הכניסה הצפונית לעיירה סלפית, כביש המסתעף מכביש 5 והמשמש גם ככביש הגישה המרכזי לאריאל, וכפתה על כפרי נפת סלפית נתיב נסיעה ממושך אל העיירה, העובר דרך צומת תפוח ודרך הכפרים יאסוף ואיסכאכא, עד לכניסה המזרחית לסלפית. נסיעה שארכה קודם לכן כחמש דקות ארכה במסלול זה כשעה.
לאחר הסכם אוסלו, סביב השטח הבנוי של הכפר שורטט קו כחול וזה סווג כשטח B, המצוי תחת שליטה אזרחית פלסטינית. האדמות החקלאיות שמסביב לכפר הוכרזו כשטח C, המצוי תחת שליטת ישראל. מאז 1995, ועדות התכנון המקומי בשטחי "C" אינם פעילות ומדינת ישראל אינה נותנת לתושבי הכפר אישורי בנייה. מאז שנות ה-2000, לא נותר שטח פנוי לבנייה בתוך הכפר, ובתים חדשים שנבנים גולשים לתוך שטח C, אך צה"ל והמנהל האזרחי נוהג להורס בתים אלו.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה סביב ההתנחלות אריאל ויצרה חיץ המפריד את הכפר ושישה כפרים נוספים (כיפל חארס, קירה, מארדה, ג'מעין, זיתא-ג'מעין ודיר איסתיא), שבהם חיים כ-25,000 תושבים, מעיר המחוז והמרכז השלטוני שלהם, בעיירה סלפית שבה הם מקבלים שירותי בריאות וחינוך. התושבים עתרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר, ב-2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון.
פפריקש עוף

פפריקש עוף (בהונגרית Paprikás csirke) הוא מאכל הונגרי מסורתי. המאכל כולל עוף מטוגן בשומן עם בצל ופפריקה, מעובה עם שמנת ומוגש לרוב עם נוקדלי. זהו מאכל לאומי הונגרי שכן הוא מכיל את כל המרכיבים המסמלים את המטבח ההונגרי (פפריקה, בצל אדום, שום, פלפל שחור, פלפל ירוק, עגבניות, שמנת ועוף).
הרמן פון אייכהורן

תחילת הקריירה

פון אייכהורן נולד ב-13 בפברואר 1848 בברסלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1866 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמה האוסטרו-פרוסית ובמלחמת פרוסיה-צרפת. פון אייכהורן התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9, ב-1904 מונה למפקד הקורפוס ה-18, וב-1912 מונה למפקד האזור הצבאי השביעי.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה אמור פון אייכהורן לפקד על הארמייה החמישית, אך עקב תאונת רכיבה שבה נפצע קשה לא היה יכול לקבל את הפיקוד. בסוף 1914 הוחלט בפיקוד הגרמני לרכז את המאמץ העיקרי בחזית המזרחית, ואילו בחזית המערבית להישאר בהגנה. לצורך כך הקימו ב-26 בינואר 1915 את הארמייה העשירית בפיקוד פון אייכהורן.
הארמייה שכללה את הקורפוס ה-21 ואת קורפוסי המילואים ה-38 וה-39, השתתפה בפברואר בקרב השני על האגמים המזוריים. באוגוסט 1915 השתתפה הארמייה במתקפה הגדולה של מעצמות המרכז שהביאה לנסיגת הצבא הרוסי מגליציה ופולין, וכבשה את וילנה. במרץ 1916 הדפה הארמייה את מתקפת אגם נארוץ' הרוסית.
ב-18 בדצמבר 1917 הועלה פון אייכהורן לדרגת גנרלפלדמרשל.
לאחר שנחתם הסכם ברסט ליטובסק, הועברו רוב יחידות הארמייה לחזית המערבית, ורק 6 דיוויזיות נשארו בארמייה ושימשו כחיל כיבוש בבלארוס.
ב-5 במרץ 1918 מונה גנרל פון אייכהורן למפקד קבוצת הארמיות אייכהורן ולמושל הצבאי של אוקראינה. ב-30 ביולי 1918 נרצח פון אייכהורן על ידי בוריס מיכאילוביץ דונסקוי, שהיה מהפכן שמאלני סוציאליסטי. פון אייכהורן נקבר באינווליד בפרידהוף בברלין.
כתב יד לנינגרד

כתב יד לנינגרד (Leningrad Codex) הוא השם המקובל לכתב היד השלם הקדום ביותר של התנ"ך, אשר נכתב בקהיר בשנת 1008. כתב היד שמור בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג (Evr. I B19a). בשל טיבו ושלמותו הוא נבחר לשמש יסוד למהדורות מדעיות של התנ"ך ובראשן הביבלייה הבראיקה.

תוכנו

כתב היד מחזיק כ-500 דפים (כ-1,000 עמודים) הכתובים בשלושה טורים. הוא כולל את כל הטקסט המקראי בניקוד טברני, עם טעמי המקרא ועם הערות מסורה בשולי הטורים. בסוף כתב היד מצויים מספר פרקים מתוך ספר דקדוקי הטעמים לאהרון בן אשר וכן רשימת חילופי מדנחאי מערבאי.

טיבו

כתב יד לנינגרד הוא אחד מעדי הנוסח המדויקים ביותר של התנ"ך. בקולופון של כתב היד כתוב כי נוסחו הוגה על פי "הספרים המדויקים של בן אשר". לפי בדיקתו של פרופ' ישראל ייבין, כתב יד לנינגרד קרוב מאוד לנוסחו של כתר ארם צובא, והוא שונה ממנו בפרטים מעטים בלבד (למשל שחטף באותיות לא גרוניות משמש בו פחות מאשר בכתר, וכן שיש בו יותר געיות קלות מבכתר). מבדיקה שערך פרופ' אהרון דותן עולה שיש בו סטיות זעירות משיטת הניקוד הטברנית: במקומות מסוימים ניתן להבחין בהטעמת מלעיל במקום מלרע בסופי פסוקים, וכן חטף פתח במקומות שהיה ראוי להיות בהם פתח.

מהדורות

בשל מעלותיו נבחר כתב היד לשמש ביסוד המהדורה המדעית של המקרא, הביבלייה הבראיקה (Biblia Hebraica), על מהדורותיה השונות. בתחילת שנות השבעים הוציא בית הספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב מהדורת תנ"ך מדויקת על פי כתב יד לנינגרד בעריכת פרופ' אהרון דותן. מהדורה זו שבה ונדפסה פעמים רבות.
מהדורת פקסימיליה של כתב היד יצאה בשנת 1971 בירושלים בשלושה כרכים. הפקסימיליה נדפסה מתוך סרט מיקרופילם, ואיכותה בינונית. בשנת 1998 יצאה במישיגן מהדורת פקסימיליה חדשה, טובה בהרבה מקודמתה, בעריכת דוד פרידמן.
פנסית דו-נוצתית

מאפיינים

העץ מגיע לגובה 10-15 מטר ורוחב 6-10 מטר. הוא נשיר בחורף. שמו של העץ בעברית נובע מצורת עליו ופירותיו. העלים משוננים, מסורגים ומנוצים פעמיים.
לקראת סוף הקיץ מופיעים הפרחים בצבע צהוב. הפרחים ערוכים במכבדים ואינם מרשימים.
זמן קצר לאחר הפריחה מופיעים הפירות וניתן אז למצוא על העץ פרחים ופירות. הפרי הוא הלקט בעל שלוש קשוות ובתוכן מספר זרעים. דופן הפרי דק וצבעו ורדרד עד חום בהיר. צורת הפרי מזכירה פנס סיני ומכאן שמו בעברית. הפירות מכסים על העץ ואז הוא מגיע לשיא יופיו.
יואל כהן

ביוגרפיה

נולד בברית המועצות, לרבקה ולרפאל נחמן הכהן, שלמד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בגיל חמש עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בישיבת "אחי תמימים" בתל אביב, אצל המשפיע הרב חיים שאול ברוק, שכיהן גם כראש ישיבה, ולמד בחברותא עם הרב מרדכי שלמה ברמן.
בתחילת חודש שבט ה'תש"י (ינואר 1950) נסע באונייה ללמוד בישיבת חב"ד בניו יורק, בחצר האדמו"ר מחב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון (הריי"צ). כשהגיע לניו יורק נודע לו כי האדמו"ר נפטר. הוא נשאר בניו יורק ודבק בחתנו של האדמו"ר, הרב מנחם מנדל שניאורסון, שנתמנה בהמשך למחליפו של הריי"צ.
כאשר נתגלתה יכולתו לשחזר במדויק את שיחות ומאמרי החסידות של האדמו"ר, החל לחזור בסיום יום השבת על תוכן ההתוועדויות. בהמשך עמד בראש צוות העריכה של ליקוטי שיחות. כמו כן, ערך את מאמרי החסידות שאמר הרבי, לקראת הדפסתם.
בט"ו באלול ה'תשי"ד (1954) התחתן עם לובה לאה, בתו של הרב שניאור זלמן בוטמן, ומסדר הקידושין היה הרבי מליובאוויטש. הוא מונה למשפיע באחד מסניפי ישיבת חב"ד בשכונת קראון הייטס, ובהמשך מונה למשפיע ראשי בישיבת חב"ד המרכזית במרכז חב"ד העולמי - 770.
קודם פטירת הרבי בג' בתמוז ה'תשנ"ד, היה הרב כהן ממובילי ההתעוררות המשיחית בחב"ד. לאחר הפטירה הצהיר הרב כהן שטעה והתייצב בחריפות נגד הזרם המשיחיסטי שנוצר בחב"ד, בטענה שזרם זה מסלף את תורתו של הרבי.
בשל מעמדו המיוחד היו גורמים מחוץ לחסידות שסימנו אותו כיורש אפשרי של המנהיג שנפטר, אם כי הוא הגיב בהסבר שמי שמציע זאת אין לו שמץ של מושג מהו "רבי".
רבים באים לשמוע את שיעוריו והתוועדויותיו. הוא פרסם מאות מאמרים בנושאי חסידות בשבועון כפר חב"ד. וכיום מתפרסמים מאמריו ברבעונים "היכל הבעש"ט" וברבעון "מעיינותיך". הרב כהן נחשב לידען בניגוני חב"ד והוא מקפיד על דיוק בנגינתם.
בשנת תשנ"ב חזר לראשונה לביקור בישראל מאז תש"י.
משנת תשס"ח הוא מגיע לישראל מדי שנה להשתתפות בהתוועדויות שמארגנת תורת חב"ד לבני הישיבות לכבוד י"ט בכסלו;
בשנת תש"ע פגש הרב כהן את הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, בביתו של האחרון. המפגש משך תשומת לב בשל היחסים המתוחים בעבר בין חב"ד והציבור הליטאי. כמו כן פגש את הרב חיים קניבסקי ואת הרב ברוך דב פוברסקי.
לרב כהן אין ילדים.

ספר הערכים

רבי מנחם מנדל שניאורסון הטיל על הרב כהן לערוך אנציקלופדיה מקיפה לתורת חסידות חב"ד. הרב כהן עומד בראש המערכת.
שמה של האנציקלופדיה הוא ספר הערכים - חב"ד. היא מקיפה את התורות שאמרו או כתבו שבעת אדמו"ריה, ומרכזת את החומר המצוי במאות ספרי החסידות. ערכיה כתובים בשפה המשלבת את הסגנון שבתורת הקבלה ושבתורת חסידות חב"ד. היא מיועדת לבקיאים בתורת חב"ד המבקשים להעמיק את הבנתם, ולא להיכרות ראשונית עם המושגים. הערכים כוללים גם מושגים פחות מרכזיים בתורת חב"ד.
עד תשע"ט הופיעו תשעה כרכים, מתוך כארבעים מתוכננים. המערכת נמנעת מלהכניס את הערותיה לגוף הספר, והחומר המובא בו מבוסס על המקורות בלבד. בסוף כל כרך מופיע חלק המילואים שבו מובאות הערות הרב כהן.
YouTube TV

היסטוריה

השירות החל בהזרמת תוכן באפריל 2017 - ניו יורק, לוס אנג'לס, שיקגו, פילדלפיה וסן פרנסיסקו. בנוסף לרשתות טלוויזיה המשדרות בכל רחבי ארצות הברית, יוטיוב TV משדר גם ערוצים נוספים שאינם ארציים ובבעלות אותן הרשתות.
בינואר 2019 התרחב השירות וזמין כעת ב-98% ממשקי הבית בארצות הברית.
קוונטין סקינר

ביוגרפיה

סקינר נולד בשנת 1940 בעיר אולדהאם שבמנצ'סטר רבתי. סיים בהצטיינות את התואר הראשון בהיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1962. בשנת 1965 מונה למרצה בפקולטה להיסטוריה. בשנים 1974-1979 עבד במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון אשר בארצות הברית. כשחזר לקיימברידג', היה סקינר כבר פרופסור. בשנת 1999 עבד כסגן נשיא האוניברסיטה. 
למרות שבהלך רוב שנותיו עבד סקינר באוניברסיטת קיימברידג', הוא גם שיתף פעולה עם אוניברסיטאות אחרות כגון האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, קולז' דה פראנס, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת אמסטרדם. הוא עמית באקדמיה הבריטית מאז שנת 1981. הוא עמית גם בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סקינר נחשב למרצה בעל יכולות יוצאות דופן, ותלמידים רבים שלו הפכו להיסטוריונים בולטים גם הם. עבודתו כהיסטוריון התמקדה בעיקר במחשבה המדינית שבאירופה המודרנית. הוא כתב ספר אחד על ניקולו מקיאוולי, שלושה ספרים על תומאס הובס ועוד מחקרים רבים על המחשבה הפוליטית של התקופה. הוא עסק בתאוריות על טיבה של המדינה ועל אופי החירות הפוליטית. בנוסף על כך, הוא גם עסק בהיסטוריה של הרטוריקה.
סקינר קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות רבות, וביניהן: אוניברסיטת אברדין, אוניברסיטת קופנהגן, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת הלסינקי, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת אוסלו. בשנת 2006 קיבל פרס על שמו של ישעיה ברלין ואת פרס בלצן. 
בשנת 1979 התחתן עם פרופסורית לפילוסופיה. יש לזוג שני ילדים ושני נכדים.
האזור המוטורי המשלים

האזור המוטורי המשלים (SMA) הוא חלק מקליפת המוח המעורב בהיבטים מגוונים של תכנון תנועה. הוא מעורב בלמידה וביצוע של התנהגויות הכרוכות ברצף של פעולות.
האזור המוטורי המשלים מקבל מידע מגרעיני הבסיס.
בדומה לקליפת המוח הקדם-מוטורית גם האזור המוטורי המשלים מוציא לפועל את ההתנהגות המתוכננת באמצעות הקשרים שלו לאזור המוטורי העיקרי.
כחלק מתהליך התכנון של התנועה, האזור המוטורי המשלים תורם לניבוי התוצאות התחושתיות שלה עוד בטרם שהיא יוצאת אל הפועל. ניבוי התוצאות התחושתיות הוא היבט חיוני של התכנון המוטורי. זאת משום שמידע זה יכול לשמש כבסיס להשוואה עבור האותות המתקבלים בזמן אמת ולהגביר את דיוק התנועה של השרירים אל עבר היעד הרצוי.
הוראות הפיקוד העליון

הוראות הפיקוד העליון (בראשי תיבות: הפ"ע) הן הוראות כלליות שמוציא הרמטכ"ל באישור שר הביטחון, והקובעות עקרונות הנוגעים לארגון הצבא, למינהל, למשטר ולמשמעת בו ולהבטחת פעולתו התקינה. הוראות הפיקוד העליון הן חלק מ"פקודות הצבא" לפי חוק השיפוט הצבאי.
חייל הפועל בניגוד להוראות הפיקוד העליון עובר עבירה ועלול לעמוד עליה לדין משמעתי או בפני בית דין צבאי. 
חוק השיפוט הצבאי קובע כי אין חובת פרסום ברשומות של פקודות הצבא אך יש להביאן לידיעת הנוגעים בדבר בדרך שיורה הרמטכ"ל. פקודת מטכ"ל 33.0101 קובעת כי יש לאפשר לכל חייל, לעיין בפקודות הצבא. צה"ל מחויב להמציא הפקודות לעיון החייל ולאפשר מקום וזמן לעיון בהן. חובתם של קציני השלישות ביחידה לסייע לדרישה לעיין בפקודות הצבא.
לכל אחת מההוראות מספר ושם, המאפשרים התייחסות אליה.
הוראות הפיקוד העליון הן הפקודות הכלליות הבכירות במדרג פקודות הצבא, ולפיכך הן עדיפות על פני כל פקודה כללית אחרת.
ברק פלג

ביוגרפיה

פלג נולד בקיבוץ לביא שבגליל התחתון, שם גדל והתחנך. שיחק שנים רבות בקבוצות הילדים והנוער של קבוצת "אליצור לביא", שם הצטיין יחד עם אחיו הגדול.
פלג התנדב לשרת בצה"ל בסיירת מטכ"ל, וכתוצאה מכך החל את הקריירה שלו רק בגיל 22. בעונת 1994/1995 הוא העפיל עם הפועל צפת לליגת העל, ובין 1996 ל-2000 שיחק במדי מכבי רעננה, וסייע לה להשתלב בצמרת הליגה. בנוסף, שיחק פלג גם במדי הפועל ירושלים והפועל גליל עליון. מ-2003 שיחק בקבוצת עירוני נהריה בליגת העל עד לפרישתו בסיום עונת 2009/2010, כאשר בתווך שיחק עונה אחת בהפועל עפולה מהליגה הלאומית בעונת 2008/2009.
בעונת 2013/14 שיחק ברק בהפועל עכו בליגה א' צפון, אשר סיימה את העונה במקום הראשון ועלתה לליגה הארצית.
בעונת 2015/16 שיחק בעמק יזרעאל, בנוסף לתפקידו כמאמן מכבי עירוני רעננה.

לאחר הפרישה ממשחק פעיל בליגת העל

מעונת 2010/2011 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל הפועל גלבוע גליל, שם עבד תחת ליאור ליובין ושרון דרוקר, ובשנת 2013 חזר לשחק כדורסל למשך עונה אחת בקבוצת הכדורסל הפועל עכו תוך שילוב בין שני המקצועות. ב-20 ביוני 2014 קודם להיות מאמנה של קבוצת הכדורסל הפועל גלבוע גליל כיורשו של קודמו בתפקיד, שרון דרוקר.
בעונת 2015/16 מונה פלג למאמנה של מכבי רעננה מהליגה הלאומית.
ב-27 באפריל 2018 מונה למאמן מכבי חיפה. במרץ 2019, מחזור אחד לפני פתיחת משחקי הפלייאוף בליגה הלאומית, וכשהקבוצה במקום החמישי בלבד, פוטר פלג ממכבי חיפה.
בנוסף,משמש פלג כמנהל מחלקת הנוער של עירוני קריית אונו.
גלית גוטמן

ביוגרפיה

גוטמן נולדה בהרצליה, וגדלה ברעננה ובאבן יהודה, לגיורא וזהבה גוטמן (שעלתה מפולין). כילדה נהגה גוטמן לשיר על בימת קיבוץ בית אורן שבצפון, שם העבירה חלק מילדותה. בשנת 1981 הופיעה בשירוויזיון - תחרות זמר לילדים. למדה בתיכון של כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים שליד אבן יהודה במגמת לבורנטים.

דוגמנות

בנעוריה פנתה לעולם הדוגמנות. פריצתה הגדולה הייתה ב-1989 בגיל 17, לאחר שזכתה בתחרות תגלית השנה. לתחרות זו נשלחה לאחר שמשכה את תשומת לבו של הצלם אלדד מאסטרו, שזיהה את הפוטנציאל הטמון בגוטמן.
מאז הצטלמה לקטלוגים של בתי אופנה רבים, בהם: "דני מזרחי", "קרוקר", "H&O", "קסטרו", ו"גדעון אוברזון", וביססה את עצמה כאחת הדוגמניות המובילות בישראל והופיעה רבות בטקס פרסי האופנה. כן דגמנה ברחבי העולם. בשנת 2010 חתמה על חוזה עם חברת "קרייזי ליין" כפרזנטורית ראשית, עבורה היא מדגמנת עד היום.
ב-2016 הפכה לפרזנטורית החדשה של מותג ההלבשה התחתונה "בוניטה דה מאס".

משחק

ב-1998 בגיל 26 זכתה בתפקיד בסדרת הדרמה "רמת אביב גימל", ובמקביל החלה ללמוד משחק אצל יורם לוינשטיין. בסדרה זו גילמה גוטמן את דמותה של מעצבת האופנה אודליה ציפורי במשך שלוש עונות. גוטמן שיחקה בסדרות טלוויזיה נוספות, בהן "השיר שלנו", "שמש" ו"צימרים". זה שנים היא משחקת בהצגת הבידור של אלי מנטבר "אני פה בגלל אשתי". בין השנים 2016–2017 גילמה בסדרת הנעורים פלאשבק את שלי סלע.

הגשה בטלוויזיה

ב-2003 הנחתה את "ספיישל מסך הזהב" ששודר בערוץ E!.במסגרת חוזה הטאלנט שלה בערוץ 10 השתתפה בתוכנית האירוח "לימוזינה", וכן הנחתה את תוכניות ההיכרויות "משחק מקדים" ו"מחפשים אהבה" ותוכנית המציאות "הדוגמניות". ב-2010 השתתפה בסדרה "נשות הטייסים", ויצרה את הסדרה הדוקומנטרית "בטבעת זו" בערוץ 10. עונה שנייה של הסדרה עלתה לשידור ביוני 2011, היא הנחתה גם את טקס בחירת מלכת היופי של ישראל, ושימשה בשנים מסוימות כשופטת בתחרות.
בשנת 2012 החלה להנחות את הסדרה הדוקומנטרית "אחים לכל החיים" ששודרה בערוץ 10, ובנוסף הגישה את המשדרים הדוקומנטריים "זהירות ירקות" ו"אמא אני רוצה להיות דוגמנית".
ב-10 בפברואר 2013 החלה גוטמן להנחות לצדו של יואב לימור את תוכנית הבוקר "הבוקר של קשת" המשודרת בערוץ 2 ובסוף אותה שנה שיחקה במחזמר "שלגייה והצייד" בתפקיד המלכה הרעה.
בדצמבר 2015 שודר בשידורי קשת סרטה הדוקומנטרי "הוא יכול להיות אבא שלך" העוסק בפערי גילאים גדולים בין בני זוג.
ב-26 בפברואר 2017 עזבה את הנחיית תוכנית הבוקר "הבוקר של קשת", באותה שנה הנחתה את האירוע Israel Calling שנערך במועדון התיאטרון שבמסגרתו משתתפי האירוויזיון ממדינות שונות הגיעו לישראל לקידום התחרות.
ב-3 בנובמבר 2017 שבה גוטמן להנחיית "הבוקר של קשת" שמשודרת בימי שישי בבוקר ב"קשת 12". בנוסף היא מגישה בערוץ קשת את תוכנית הדוקו-ראיונות "בגובה העיניים" ומגישה ביחד עם אילנית לוי את התוכנית "גלית ואילנית".

חיים אישיים

בשנת 1996 נישאה גוטמן בנישואים אזרחיים לצלם העיתונות זיו קורן, ולהם שתי בנות. ב-2013 השניים נפרדו.
משנת 2013 היא בזוגיות עם איש העסקים יגאל אהובי, המבוגר ממנה ב-18 שנים, גרוש ואב לשני ילדים. ב-2017 השניים התארסו.
מתגוררת בהרצליה.
לואיז בורז'ואה

חייה

לואיז בורז'ואה נולדה כבת האמצעית למשפחה בורגנית. אביה, שהיה בעל הכשרה של אדריכל נוף, החזיק סדנה בה עבד כמשחזר של שטיחי קיר. האב, שהתעלל נפשית וגופנית בבתו הפך לדמות בעלת משמעות ביצירתה.
בורז'ואה נרשמה ללימודי מתמטיקה וקיבלה תואר בוגר בפילוסופיה ב"סורבון". בשנת 1932 נרשמה ללימודי תולדות האמנות בבית הספר לאמנויות (École des Beaux-Arts). בשנת 1938 הכירה את רוברט גולדווטר, חוקר תולדות האמנות, עמו התחתנה לאחר הכרות קצרה. בשנת 1939 היגרה עמו ניו יורק, שם למדה ציור במשך שנתיים בליגת הסטודנטים לאמנות (Art Students League). בהשפעת הסוריאליזם ואסכולת ניו יורק יצרה בעבודותיה בשנים אלו שפה סימבולית ומופשטת. בשנת 1949 הציגה את תערוכת הפיסול הראשונה שלה.
לואיז בורז'ואה נפטרה בגיל 98.
מורובנייה קורילובצי

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1453, והשתייך למשפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי מורובנייה קורילובצי

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,400 יהודים, כשליש מתושביה. בשנת 1917 נערך בעיירה פוגרום, שבעקבותיו עזבו את העיירה יהודים רבים. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו העבירו את השליטה בה באופן זמני לידי ההונגרים, אשר גייסו את יהודי המקום לעבודות כפייה. עם חזרת הגרמנים ליישוב בסתיו 1941 הטילו על יהודיו תשלומי כופר, וריכזו אותם בגטו שהוקם ברובע מוזנח בעיירה. בקיץ 1942 הועברו לגטו שבעיירה מאות יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
ב-20 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, ולאחר סלקציה, רצחו כ-2,300 מיושביו. בסוף אוקטובר 1942 נרצחו יושביו האחרונים של הגטו בסמוך לכפר פופוב. יהודים בודדים שהוחזקו אצל מעבידים גרמנים בעיירה נרצחו בסמוך לנסיגת הגרמנים מהאזור, במרץ 1944.