google/wiki40b huggingface dataset:
דווין נונס

ביוגרפיה

נונס נולד בטולייר שבקליפורניה. הוא דור שלישי למהגרים פורטוגזים מהאיים האזוריים שהתיישבו באזור. בנעוריו עבד במשק החלב המשפחתי. לאחר שחסך כסף רכש משק חקלאי משלו בשותפות עם אחיו. למד בקולג' קהילתי בויסאליה שבקליפורניה. ב-1995 סיים תואר ראשון בכלכלה חקלאית מאוניברסיטת קאל פולי שבסן לואיס אוביספו וב-1996 סיים תואר שני בחקלאות בקאל פולי.
לאחר הלימודים נבחר לחבר הנאמנים של הקולג' בו למד. בשנת 2000 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב מחוז 20 בבית הנבחרים אך הפסיד. ב-2001 מונה למנהל פיתוח הכפר במחלקת החקלאות של ארצות הברית. 
בנובמבר 2002 זכה בבחירות למושב המחוז ה-21 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 70.5%. בעת השבעתו בינואר 2003 היה צעיר חברי בית הנבחרים. מאז נבחר לתפקיד עוד שמונה פעמים, כשב-2012 שונה מספר המחוז ל-22. המחוז כולל את תושבי עמק סן חואקין ומאופיין במשקים חקלאיים. משנת 2015 ועד תחילת 2019 כיהן כיו"ר ועדת המודיעין של בית הנבחרים. 
לאחר היבחרו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית מונה נונס לחבר בצוות המעבר שלו לנשיאות. 
נונס הציג לאורך השנים עמדות שמרניות בתחומי הכלכלה, אם כי התנגד לפעולות חבריו לסיעה שהביאו להשבתת הממשל ב-2013. הוא מחברו של הספר Restoring the Republic: A Clear, Concise, and Colorful Blueprint for America's Future שיצא לאור ב-2010 ובו מציג את התזה לפיה על ארצות הברית לנקוט במדיניות ריסון פיסקלי, אחרת תאבד עצמה לדעת. 
בתחום ביטחון הפנים הוא תומך במדיניות הרחבת חוק הפטריוט והענקת כלים נוספים לסוכנויות המודיעין באיסוף מידע אלקטרוני ולוחמה בטרור. בתחום מדיניות החוץ התנגד להוצאת הכוחות האמריקאים מאפגניסטן ומעיראק, תמך בהרחבת הסנקציות נגד סוריה ונגד איראן. 
תחום עיקרי בו התעסק בתקופת כהונתו בבית הנבחרים היה משבר בצורת בקליפורניה שכלל מחסור במים. הוא פעל להסרת רגולציה סביבתית שמנעה הזרמת מים לעמק סן חואקין המתייבש וטען כי הפגיעה העיקרית בסביבה ומשבר הבצורת נובעים מערים כגון לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו וסקרמנטו, ולא מן החקלאים. 
נונס, כיושב ראש ועדת המודיעין של בית הנבחרים, ניהל את חקירת המעורבות הרוסית בבחירות 2016 וקשרים אפשריים עם קמפיין טראמפ, אך נאלץ לפסול את עצמו מניהול החקירה לטובת מייק קונווי באפריל 2017, עקב חקירה שנפתחה נגדו בידי ועידת האתיקה של הקונגרס בחשד לחשיפת מידע מסווג.
נונס נשוי לאליזבת ואב לשלוש בנות.
בצלאל שטרן (רב)

הרב בצלאל שטרן (ה'תרע"א, 1911 - כ"א בחשוון ה'תשמ"ט, 1 בנובמבר 1988) היה רב ופוסק הלכה, רבן של כמה קהילות, ראש כולל אברכים ומחבר ספר השו"ת בצל החכמה.

ביוגרפיה

נולד בנייהייזל שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום סלובקיה) לרב אברהם שטרן ולגיטל בת הרב יוסף מאיר טיגרמן רבה של נייהייזל. 
למד בכמה ישיבות בין היתר בישיבת פרשבורג. מגיל צעיר הוכר כתלמיד חכם. נשא את פייגא בתו של הרב צבי קינסטליכר רבה של סעבען. בשנת ה'תרצ"ח בהיותו בן 27 החל להשיב תשובות בהלכה, ואחר כך כיהן כרב בכמה קהילות. בזמן מלחמת העולם השנייה כיהן כרבה של הרמנשטאט שברומניה. 
בשנת ה'תש"ח עבר להונגריה, שם כיהן שנה אחת כרבה של קהילת פאפא, ואחרי כן עבר לרומא, שם פתח ישיבה וסייע בשיקומם הרוחני של פליטי המחנות. בסוף שנת ה'תשי"א עלה לישראל ולימד בישיבה בירושלים. בשנת ה'תשי"ד התמנה לרב הקהילה החרדית במלבורן, גם שם הקים ישיבה ופיתח מאוד את כל מוסדות הקהילה. ומאוחר יותר שימש כנשיא התאחדות הרבנים החרדים באוסטרליה. 
בשנת ה'תשכ"ח עבר לאוסטריה והתמנה לרבה של קהילת מחזיקי הדת. בשנת ה'תשמ"ב שב לירושלים, שם שימש כראש כולל "אהבת ציון" עד לפטירתו בשנת ה'תשמ"ט.
נקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
אוסטיה (עיר)

אוסטיה (Ostia) היא פרבר של העיר רומא הממוקם על שפך נהר הטיבר אל הים הטירני במחוז לאציו שבמרכז איטליה. בעבר הייתה אוסטיה עיר הנמל של רומא העתיקה.
לפי המסורת הרומית העיר הוקמה במהלך המאה ה-7 לפנה"ס על ידי המלך הרומי אנקוס מארקיוס. ממצאים ארכאולוגים מאמתים את עתיקותה של העיר, אך יחד עם זו מצביעים על יסודה במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. עם התעצמות רומא, התפתחות המסחר בה והגידול באוכלוסייתה, הפכה אוסטיה לנמל חשוב וראשי ששימש ליבוא תבואות ומוצרי מזון לתוך העיר. במהלך מלחמת האזרחים הרומית של 88 לפנה"ס כבש גאיוס מריוס את העיר על מנת לנתק את רומא ממקורת האספקה שלה. העיר נבזזה על ידי חייליו של מריוס וספגה נזקים גדולים.
העיר גדלה והתפתחה בתקופת הקיסרות הרומית. עם נפילתה של האימפריה הרומית החלה העיר לדעוך. במהלך ימי הביניים שימשה העיר כמצודת מגן לעיר רומא.
כיום אוסטיה היא פרבר של רומא והיא משמשת בין השאר כאתר נופש וחוף פעיל. במקום קיים אתר ארכאולוגי נרחב.
היספניה קיטריור

היספניה קיטריור (לטינית Hispania Citerior - "היספניה הקרובה") הייתה פרובינקיה בתקופת הרפובליקה הרומית אשר נוסדה בשנת 197 לפנה"ס, היינו 21 שנים לאחר תחילת כיבושו של חצי האי האיברי בידי הרומאים. היא התקיימה עד שהקיסר אוגוסטוס חילק מחדש את האימפריה הרומית לפרובינקיות בשנת 27 לפנה"ס וסמוך להשלמת כיבושו של כל חצי האי. הפרובינקיה השתרעה בצפון-מזרחו של חצי האי האיברי וכללה את שטחם של קטלוניה וסביבותיה וכן את האיים הבלאריים. בירתה של הפרובינקיה הייתה בעיר הרומית טאראקו (Tarraco), כיום טרגונה בקטלוניה. 
היספניה קיטריור הייתה אחת משתי פרובינקיות רומיות שהשתרעו בחצי האי האיברי באותה תקופה, והפרובינקיה האחרת הייתה היספניה אולטריור (Hispania Ulterior - "היספניה המרוחקת") שהשתרעה לאורך חופי הים התיכון מדרום וממערב לראשונה.
אינטרוספקציה

אינטרוספקציה, בתרגום לעברית: אינטרו=פנימה, ספקציה=הסתכלות, כלומר, הסתכלות/התבוננות פנימה, או בחינה עצמית פנימית. ב"פנימה" הכוונה לעולם הפנימי של האדם, כלומר לנפש: מחשבות, רגשות, צרכים, זיכרונות וכדומה.
אינטרוספקציה משמשת גם בפילוסופיה, באמנות, בטיפול נפשי, ברפואה, במדיטציה וגם כאחת משיטות המחקר בחלק מהענפים של הפסיכולוגיה. בכל אחד מהתחומים הללו, האדם - נבדק, מטופל, מטפל או יוצר - מתבונן (או מתבקש להתבונן) אל תוך עולמו הפנימי, מזהה תהליכים פסיכולוגיים העוברים עליו בזמן מסוים או במהלך ביצוע פעולה כלשהי, ויכול לבטא או לדווח (למשל לחוקר או למטפל) על מחשבות, גורמי הנעה, רגשות, חוויות ותחושות שאותם זיהה בתוכו.
טביעת המונח 'אינטרוספקציה' מיוחסת לוילהלם וונדט שפרסם ב-1879 את הספר "עקרונות הפסיכולוגיה הפיזיולוגית" בו דגל במחקר ניסויי ובשימוש באינטרוספקציה.
"אינטרוספקציה היא מצב פסיכולוגי שאינו יכול להימצא בכפיפה אחת עם מצבים אחרים. חשיבה על ענייני העולם מונעת אינטרוספקציה. רגשות עזים ביותר מונעים אינטרוספקציה. כל פעולה הדורשת תשומת לב מונעת אינטרוספקציה. [...על כן] אינטרוספקציה היא תשומת הלב למה שהוא פאסיבי בהכרת האדם. על ידי העובדה שאדם מודע לעצמו, הוא משתנה".
— סימון וייל
כאשר החלו פסיכולוגים לחקור פסיכולוגיה התנהגותית ולעשות ניסויים בבעלי חיים, זנחו במידה חלקית את האינטרוספקציה ככלי מחקר לטובת פסיכולוגיה התנהגותית, בין השאר מאחר שבעלי חיים לא יכולים לדווח על תחושותיהם.

ביקורת על השיטה

בשיטה יש הנחה סמויה שאדם יכול להיות צופה מהצד בזמן שהוא עצמו פועל וחש בחוויות. מבקרים, כדוגמת ניסבט וילסון (Nisbett & Wilson, 1977), גילו שבפעמים רבות נבדקים לא הצליחו להסביר במדויק את סיבות התנהגותם, או את הסטימולציה שהובילה לסיבה/ות התנהגותם, או את הקשר בין הסטימולציה לסיבה/ות.
בנוסף, התגלה כי אנשים שונים מסיקים, בסיטואציה זהה, מסקנות שונות מאינטרוספקציה ולכן קשה להגיע למסקנות לגבי מהותה, ויש שראו באינטרוספקציה כחסרת חשיבות עבור הפסיכולוגיה. חוקר בשם ווטסון טען שאינטרוספקציה היא התבוננות על התודעה, בעוד הפסיכולוגיה נועדה להבין את התנהגות בני האדם (ביהביוריזם), ואין צורך ב "פנייה" לתודעה עבור הפסיכולוגיה.

האינטרוספקציה כידע ייחודי לכל אדם

ישנה מחלוקת בנוגע לשאלה האם אינטרוספקציה מקנה למתבונן ידע ייחודי על עצמו, שאף אדם אחר לא יכול לקלוט מהתבוננות עליו, או שהיא זהה במהותה להתבוננות על נפשותיהם של אנשים אחרים.
אליסון גופניק טוענת שהתבוננות "פנימית" איננה שונה אצל בני האדם מהתבוננות על בני אדם אחרים, מאחר שילדים מפתחים את יכולת האינטרוספקציה שלהם באותו הגיל בו הם מפתחים את יכולתם להבין את הנפשות של אחרים.
ישיבת שפת אמת

היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת תרפ"ה (1925) על ידי הרב מנחם מנדל כשר ונקראת על שמו של האדמו"ר יהודה אריה ליב אלתר שחיבר את סדרת ספרי ההלכה והחסידות "שפת אמת". בשנתיים הראשונות כיהן הרב כשר כראש הישיבה, ולאחר מכן כיהן הרב יעקב חנוך סנקביץ'. רבי נחמיה אלתר, אחיו של האדמו"ר מגור אז, רבי אברהם מרדכי כיהן למשך תקופה כראש הישיבה. לאחר פטירת רבי יעקב חנוך, מינה האדמו"ר ישראל אלתר לראשות הישיבה את אחיו הצעיר רבי פינחס מנחם אלתר (לימים האדמו"ר מגור) ובמקביל כיהן גם הרב יצחק פלקסר. משגיח הישיבה היה הרב יעקב נייהוז. משרת ראש הישיבה נחשבה לאחד התפקידים הבכירים בחסידות גור.
בשנת תרצ"ז (1937) הוקם סניף לישיבה בתל אביב, שלימים נקראה חידושי הרי"ם.
בתחילת שנותיה של הישיבה הוקמו בישיבה שתי "חברה'ס", חבורות של בחורים שנועדו לעבודת ה' משותפת: אחת בראשות הרב זליג שטיצברג, אשר נחשבה לחריפה ולמדנית יותר וכונתה על שם מקימה "זעליגיסטן", ושנייה, אשר נחשבה לחסידית ושמחה יותר, בראשות הרב ישראל דוד רוסט מחיפה, וכונתה על שם שניים ממקימיה "ברוינריסטן". חברי החברה'ס המשיכו לשמור על קשר גם לאחר נישואיהם, והקימו שטיבלאך עצמאיים. בחסידות הייתה מעין חלוקה פנימית בין שתי החברה'ס, עד שעם פתיחת ישיבות נוספות בחסידות היטשטשה חלוקה זו.
הישיבה נחשבה לישיבה המרכזית בחסידות גור, גם בשל קרבתה לבית המדרש המרכזי וחצר הרבי. בחורים מבוגרים נהגו לעבור אליה לאחר שלמדו בישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב.
בשנת תשס"ב (2002) הפסיק ראש הישיבה למסור בישיבה שיעורים ב"עיון", עקב הנחיית האדמו"ר לכל ישיבות החסידות ללמוד בקיאות בלבד. לאחר ביטול לימוד העיון חל פיחות במעמדה של הישיבה.
בשנת תשס"ד (2004), נפתחה בצמוד לישיבה ישיבה קטנה. ישיבה זו נוהלה על ידי הרב יוסף לייב אלתר, ולאחר מכן על ידי הרב יצחק מאיר טאומן. כיום ראש הישיבה הקטנה הוא הרב משה חיים דנדרוביץ (חבר ועדת החינוך של החסידות).
לאחר הרביזיה בישיבות גור, הפכה הישיבה ל"קיבוץ" דבר שהפחית עוד יותר את כמות הבחורים. באדר א' תשע"ו (2016) הוחלט על סגירת הישיבה במקביל לסגירת 2 ישיבות וותיקות נוספות ופיזור הבחורים בישיבות אחרות של חסידות גור.

צוות הישיבה

הרב יצחק מנחם וינברג (לימים האדמו"ר מטאלנא) כיהן למשך תקופה כר"מ לבחורים המבוגרים בישיבה. עוד כיהנו הרב נתן לוברט, הרב דוד שובקס (נכדו של הרב דודצ'ה), הרב דניאל אלתר והרב יצחק מאיר קנובלביץ. בשנותיה האחרונות כיהנו בישיבה: הרב יצחק זילברברג, הרב דב לנדאו (חבר בית הדין לכשרות חוג חתם סופר וחבר ועדת החינוך של החסידות), הרב יצחק מאיר טאומן (משגיח), הרב יצחק זילברשטיין ויצחק רוזמרין (בעל התוקע בבית המדרש של חסידות גור).

בנייני הישיבה בירושלים

בנייני הישיבה נמצאים ברחוב שפת אמת, ברחוב יוסף בן מתתיהו וברחוב שדי חמד בירושלים. בשנת תשס"ט נוספו לה שני מבנים מתרומת האחים חנציסקי, שקבלו את השם 'טירת חן' ובהם שוכנת הישיבה הקטנה.
כן שוכנת במקום ספרייה המכונה "ספריית בית עקד ספרים גנזי אליעזר מיסודו של החסיד ר' אליעזר סירקיס ז"ל שעל-יד ישיבת שפת אמת" שהוקמה בשנות החמישים כאשר אליעזר סירקיס העביר לישיבה את אוסף 15,000 ספרי הקודש הנדירים שלו.

אוהל חסידות גור

בחצר הישיבה נמצאים קבריהם של שני אדמו"רי גור, רבי אברהם מרדכי אלתר שנפטר בעת מלחמת העצמאות ובנו רבי פינחס מנחם אלתר ששימש כראש הישיבה עד למינויו לאדמו"ר לאחר פטירת אחיו רבי שמחה בונים אלתר. האדמו"ר אברהם מרדכי אלתר נקבר בחצר הישיבה ולא בבית קברות מסודר בגלל מלחמת העצמאות אשר מנעה עריכת מסע לוויה מסודר בירושלים. הקבורה בחצר הישיבה נעשתה בחופזה בעת הפוגה בהפגזות לאור לפידים. בנו, האדמו"ר פינחס מנחם אלתר נקבר שם לאחר שרמז כי רצונו להקבר ליד אביו.
גרשון יצחק קרישבסקי

ביוגרפיה

נולד בפלך יקטרינוסלב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) לחיים יעקב ורחל לאה קרישבסקי, נצר למשפחה חסידית מחסידות חב"ד. קיבל חינוך מסורתי, תחילה ב"חדר" ואחר כך בישיבה. כמו כן רכש לימודים כלליים. עקב מכסה בקבלת תלמידים יהודים לא התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה בפולטבה, ונאלץ להסתפק בלימודים בבית הספר לחובשים שבעיר.
בשנת תרמ"ח (1888) עלה האב לארץ ישראל, וכעבור שנה עלו שני בניו גרשון יצחק ומשה. גרשון יצחק שימש כחובש ורוקח בראשון לציון, בפתח תקווה וכעבור זמן בעקרון. בשנת תרנ"א (1891) נסע ללימודי רפואה באוניברסיטת שטרסבורג. הוא התמחה באוניברסיטת וירצבורג, והשתלם בכירורגיה באוניברסיטת פלרמו שבאיטליה.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 נסע לקושטא כדי לקבל הסמכה לעבוד כרופא בכל רחבי האימפריה העות'מאנית. הוא שב לארץ ופעל כרופא בירושלים מטעם ארגון "למען ציון". בשנת תרס"ב (1902) חבר לאברהם משה לונץ בהקמת בית חינוך עיוורים בירושלים. אחיו מרדכי אזרחי-קרישבסקי שימש המורה הראשון של המוסד.
בשנת תרס"ב (1902) חלה אחיו ד"ר משה קרישבסקי, ששימש כרופא במצרים, וגרשון יצחק יצא לקהיר כדי לטפל בו. לאחר מות האח נשאר גרשון יצחק במצרים, ובמשך מספר שנים שימש כרופאו האישי של החדיב (המושל מטעם הסולטאן) המצרי. בשנת תר"ע (1910) שב לארץ, השתקע בירושלים והחל לפעול בה כרופא פרטי. על מסירותו לחוליו מסופר כי פעם הוזעק לטפל ברב בחברון, אך סירב בטענה כי לא יוכל להניח לחולים השוכבים בביקור חולים, אף כי לא היה ממונה עליהם. רק לאחר לחצים ניאות לנסוע. 
זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה עבר קרישבסקי לפתח תקווה לשמש כרופא המושבה, אך לא הספיק לשהות בה זמן רב, ועם פרוץ המלחמה הוא גויס לצבא העות'מאני ושב לעבוד בירושלים כרופא בבית חולים למחלות מידבקות. באמצע המלחמה חלה בטיפוס הבהרות שפשט אז בצבא העות'מאני, והוכרע על ידי המחלה.
נפטר בא' בניסן תרע"ו בירושלים, ונקבר ליד קבר אביו בבית הקברות בהר הזיתים.

פעילותו למען השפה העברית

ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי היה חבר ב"אגודת הרופאים דוברי העברית", ונבחר פעמיים להיות יושב ראש האגודה. כמו כן היה חבר ב"שפה ברורה", שממנו קם ועד הלשון העברית.
שושה (עיר)

טבח שושה

לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה זכו ארמניה ואזרבייג'ן בעצמאות. בשנת 1918 פרצה מלחמת ארמניה-אזרבייג'ן. במרץ 1920 נכבשה שושה על ידי האזרים. בין ה-22 ל-26 במרץ 1920 התרחש בעיר טבח המוני של האוכלוסייה הארמנית. בין 20,000 ל-30,000 ארמנים נרצחו על ידי כוחות מצבא אזרבייג'ן בשיתוף תושבי העיר האזרים, והחלק הארמני של העיר נהרס לחלוטין. האוכלוסייה הארמנית בעיר הושמדה כליל.
במהלך המלחמה נשרפו חלקים גדולים מהעיר ואוכלוסייתה ירדה לכ-5,000 תושבים, כולם אזרים.

מלחמת נגורנו-קרבאך

ב-1992 בעקבות מלחמת נגורנו קרבאך נטשה את העיר האוכלוסייה האזרית המוסלמית שהיוותה 98 אחוזים מתושבי העיר, למרות שנותרו בעיר מעט ארמנים ואף היגרו אליה פליטים ארמנים ממקומות אחרים העיר ברובה נטושה ומאכלסת כיום פחות משלשת אלפי איש. בעיקר פליטים מחלקים אחרים של אזרבייג'ן ומספר מהגרים מארמניה ומהפזורה הארמנית.
בירון ליכטנברג

ילדות והשכלה

ליכטנברג נולד ב-19 בפברואר 1948 בעיירה ג'ים ת'ורפ שבפנסילבניה, ארצות הברית. בשנת 1969, סיים ליכטנברג את לימודיו באוניברסיטת בראון שם השיג את התואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת אווירונאוטיקה. לאחר מכן, בשנת 1975 השיג ליכטנברג את התואר מוסמך אוניברסיטה בהנדסת מכונות מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1979 השיג ליכטנברג את התואר דוקטור להנדסה ביו-רפואית גם כן מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בנוסף, לליכטנברג יש גם תואר דוקטור לשם כבוד מוסטמינסטר קולג' שבפנסילבניה.
ליכטנברג נשוי עם חמישה ילדים, מתוכם שתי בנות מאומצות.

כטייס קרב

ליכטנברג שירת 23 שנים בחיל האוויר של ארצות הברית. במהלך שירותו ליכטנברג הטיס את המקדונל דאגלס F-4 פנטום, הF-100 סופר סייבר וה-A-10 ת'נדרבולט II. ליכטנברג הטיס 238 משימות קרביות במהלך מלחמת וייטנאם ובזכותם קיבל את צלב התעופה המצוינת פעמיים, את מדליית האוויר 10 פעמים ועוד מספר עיטורים. לאחר שחרורו מהצבא שירת ליכטנברג כטייס בשביל חברת התעופה סאות'ווסט איירליינס.

קריירה

משנת 1978 ו-1984 ליכטנברג היה חוקר מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שהיה אחראי על הניסויים בספייסלאב 1, D-1‏, SLS-1 ו-SLS-2.
ליכטנברג הוא המקים של מערכות מטען בע"מ, חברה שסיפקה חומרה וציוד בשביל מספר ניסויים שנערכו במעבורות חלל ותחנת החלל הבינלאומית. החברה הייתה הגורם המסחרי הראשון שערך ניסויים על תחנת החלל מיר, כאשר ערכו בה ניסויים של גדילת קריסטלי חלבון בשנות התשעים של המאה ה-20. כעת הוא הנשיא של חברת כוח כבידה אפסי.
ט' בכסלו

חגים ומועדים

יום זה הוא היום התשיעי בחודש התשיעי. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פורסם כי בספר "ברית מנוחה" נכתב על יום זה כי הוא עת רצון מיוחדת, ובפרט בשעה התשיעית בו. לשון הספר הוא כך: "קבלה יהיה בידך שהשנה התשיעית ליובל שנה מובחרת, חדש התשיעי חדש טוב מן הטובים וחדש רצון, ויום התשיעי לחדש מן המובחר שבכל החדש, ושעה תשיעית של יום שעה טובה ומובחרת משעות היום, וכסדר הזה למעלה בין העליונים התשיעית היא המובחרת... על כן כל איש שנולד בשנה התשיעית  בחודש התשיעי ביום התשיעי בשעה התשיעית... הרי זה עולה למלוכה בלי ספק...".
אלזה, דוכסית וירטמברג

ביוגרפיה

אלזה נולדה ב-1 במרץ 1876 בשטוטגרט, ממלכת וירטמברג, והייתה הבת התאומה הבכירה של אויגן, דוכס וירטמברג, בנם של אויגן, דוכס וירטמברג ומתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה, וורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. אחותה התאומה הצעירה הייתה אולגה, דוכסית וירטמברג. 
ב-28 בינואר 1895 פרסם בית המלוכה הבריטי כי אלזה מיועדת להתחתן עם אלפרד, נסיך אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, בנם של אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה ומריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ונכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אולם הנישואים מעולם לא התרחשו.
ב-6 במאי 1897 התחתנה אלזה בשטוטגרט עם אלברכט, נסיך שאומבורג-ליפה, בנם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, ממנו נולדו לה ארבעה ילדים.
בני הזוג התגוררו בפפאפשטט, וב-27 במאי 1936 מתה אלזה בביתה.
נמרוד דרייפוס

קריירה

דרייפוס נולד בקיבוץ כפר סאלד וגדל בקיבוץ גבעת חיים, ובצעירותו החל לשחק כדורמים בהפועל גבעת חיים. עם קבוצתו זכה 7 פעמים בדאבל, מתוכם 6 פעמים ברציפות, ובשנים אלה לא החמיץ משחק בליגת הכדורמים. בגיל 15 כבר נכלל בנבחרת ישראל בכדורמים, ובמדי הנבחרת שיחק בטורנירים רבים מחוץ לישראל. במקביל, החל דרייפוס לפתח קריירה גם ככדורגלן.
כשהיה בן 22 השתלב בקבוצת הכדורגל הפועל תל אביב, וכעבור מספר שנים בהן שימש בעיקר כשחקן מחליף, הוזמן בשנת 1974 לקבוצת הכדורמים של אוניברסיטת אדלפי בארצות הברית. דרייפוס שיחק ארבע שנים בקבוצה, ובמהלכן שיחק גם בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה, תחת הדרכתו של מנחם לס. במהלך שהותו בלונג איילנד, השלים דרייפוס את לימודיו בחינוך גופני.
בשנת 1978 חזר דרייפוס לישראל, ומייד תפס מקום בהרכב הפועל תל אביב, כמגן ימני, לצידם של גבי לסרי, יעקב אקהויז ויוסי זאנה. החל משנה זו התמקד דרייפוס בקריירת הכדורגל, ושיחק ארבע שנים בהפועל תל אביב, במהלכן הופיע ב-120 משחקי ליגה וכבש 10 שערים, מבלי להחמיץ משחק לאורך כל התקופה. ב-16 בדצמבר 1978 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול בני יהודה תל אביב באצטדיון שכונת התקווה.
ב-4 באוקטובר 1979 ערך דרייפוס את הופעתו היחידה במדי נבחרת ישראל בכדורגל, במשחק מול נבחרת הולנד במסגרת הטורניר הקדם-אולימפי, ובכך הפך לספורטאי הישראלי השני, אחרי יואל שוהם, שמייצג את נבחרת ישראל בשני ענפי ספורט שונים.
בעונת 1980/1981 זכה עם הפועל תל אביב באליפות כשהוא משמש כקפטן הקבוצה. בעונה זו היה דרייפוס השחקן הוותיק בקבוצה, יחד עם השוער אריה בז'רנו, כשלצידם מככבים הצעירים משה סיני ושבתאי לוי. באותה עונה הגיעה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה, בו שיחקה מול בני יהודה תל אביב. במהלך ההארכה כבש דרייפוס שער יתרון להפועל תל אביב, אך בני יהודה השוותה ולבסוף ניצחה בבעיטות הכרעה, והקפטן דרייפוס החמיץ הזדמנות להניף את הגביע. בעונה שלאחר מכן, עונתו האחרונה בקבוצה, הגיע עמה שוב לגמר גביע המדינה, אך הפעם הפסידה הקבוצה להפועל יהוד. ב-27 בפברואר 1982 כבש את שערו האחרון בקבוצה, בדקה ה-90 של הדרבי מול מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד, והעניק לקבוצתו ניצחון 1–0.
בשנת 1982 עבר דרייפוס להפועל רמת גן, יחד עם רפעת טורק שהגיע עמו מהפועל תל אביב, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה.
לאחר שפרש ממשחק פעיל החל לנהל רשת של מכוני כושר, ובשנת 1993 הקים חברה המפעילה מכוני כושר.
דרייפוס כתב וערך שני ספרי הדרכה בנושא כושר ותזונה. כמו כן, הוא משמש כמאמן לריצות ארוכות ולריצת מרתון.
עולמו של אלמו

עלילת הסדרה

אלמו הופך בדמיונו את חדר השינה שלו לעולם מצויר בגיר וקורא לו "עולמו של אלמו". אל חדר השינה הוא מזמין ילדים על-מנת לשחק יחדיו ולחקור נושאים מחיי היום יום. אלמו וחבריו חוקרים נושאים מלמדים כמו צורות, יוגה, בועות, ירקות, בגדים ועננים ומוצאים פתרונות לבעיות שונות בעזרת משחקים. בסוף כל פרק אלמו מזמין את הקהל להצטרף אליו לריקוד סיום מצחיק ומהנה.
אל העונה השנייה מצטרפים אל אלמו חברים חדשים - סמארטי הטלפון החכם, אדון וגברת צחוקי וכלבם שמודל.
ולריוס מקסימוס

ולריוס מקסימוס (בלטינית: Valerius Maximus; ‏המאה ה-1 לספירה) היה נואם והיסטוריון רומאי שחי בתקופת טיבריוס.
על חייו ידוע מעט מאוד, הוא היה בן למשפחה ענייה, ואת מעמדו חב לסקסטוס פומפיוס שהיה קונסול בשנת 14. יצירתו היחידה ששרדה נקראת "ספרי מעשים ופתגמים בלתי נשכחים", ועוסקת במידות רעות שמומלץ להימנע מהן. ומלווה כפי ששמה מעיד עליה באנדקוטות מההיסטוריה הרומאית והיוונית, הממחישות את שמתאר המחבר.
בתקצירים ששרדו של כתבי מקסימוס מאת פאריס (המאה ה-4) ונפוטיאנוס (המאות ה-5-4), תחת הכותרת "De Superstitionibus" ישנו אזכור לגירוש מיסיונרים יהודים מרומא בשנת 139 לפנה"ס. זהו האירוע הראשון בהיסטוריה של יהודי איטליה שידוע לנו. הטקסט המלא של מקסימוס לא שרד. ייתכן שמקסימוס שאב את המידע הזה מליוויוס.
סוטוקו

הקיסר סוטוקו (ביפנית: Sutoku-tennō  崇徳天皇, נולד ב-7 ביולי 1119 − 14 בספטמבר 1164) היה הקיסר ה-75 של יפן, בהתאם לרשימה המסורתית של קיסרי יפן.
שלטונו נמשך משנת 1123 עד שנת 1142.

אגדות

לאחר ויתורו על כס הקיסרות וגלותו, הקדיש סוטוקו את חייו לנזירות. הוא העתיק מספר כתבים עתיקים והציע אותם לחצר הקיסר. מתוך חשש כי הכתבים מקוללים, החצר דחתה אותם. נאמר כי סוטוקו חש מושפל והתנכר לחצר, וכאשר היה על ערש דווי הפך לאונריו—רוח נוקמת. כל הקורות בהמשך, מנפילת קרנה של חצר הקיסר, עליית כוחם של הסמוראים, בצורת וחוסר שקט פנימי יוחסו לרדיפותיו.
לחלופין, נאמר שהוא הפך לטֵנגוּ, סוג של שד דמוי כלב מהפולקלור היפני.
אליעזר קשתיאל

ביוגרפיה

גדל באלון שבות, למד בישיבת מרכז הרב שם למד אמונה אצל הרב יהושע צוקרמן וגמרא אצל הרב אברהם אלקנה שפירא, חינך במכינות קדם צבאיות.
משנת תשס"ט מכהן לצד הרב אוהד תירוש כראש הישיבה לבוגרי צבא במוסדות בני דוד. עמד גם בראש מדרשת דניאלי בכפר תפוח, המכשירה בנות לקראת שירות לאומי, וכיום הוא רב המדרשה. מלמד גם במדרשת הרובע, בשלוחת מעלה אפרים של בני דוד, ובישיבות אלון מורה, שבי חברון, רמת גן ומעלה אליהו.
למד בחברותא עם רועי קליין והיה לרבו המובהק, לאחר נפילתו בקרב כתב עליו ספר, "בכל לבבך".
במסגרת קמפיין לפרסום התבטאויות קיצוניות ממאגר ההקלטות של מוסדות עלי, צוטטו בכלי התקשורת מספר פעמים דברים שאמר בשיעורים שבמאגר. לדוגמה צוטטו דבריו: "כן, אנחנו גזענים. אנחנו מאמינים בגזענות. יש גזעים בעולם ויש תכונות גנטיות של עמים - וזה דורש מאיתנו לחשוב איך לעזור להם", וכן: "יש מסביבנו עמים עם בעיות גנטיות. הערבי רוצה להיות תחת הכיבוש כי יש להם בעיה גנטית, הם לא יודעים לנהל מדינה, הם לא יודעים לעשות כלום. תראה איך הם נראים". כשנשאל על דבריו אמר שהם הוצאו מהקשרם "לגמרי. הפוך מכל המטרה של השיעור" וכן: "זה היה שיעור מלפני הרבה שנים שהנושא שלו היה לנסות לתת תרגום מודרני למושג העבדות התנכ"י. כשאנחנו קוראים על המושג עבד בתנ"ך אנחנו מיד מתקוממים ובצדק כי זה זר לנו. אנחנו כאנשים דתיים מתמודדים עם המושג עבדות והביטוי 'בחר בנו מכל העמים' והמשמעות המודרנית הסוציאליסטית שלהם [...] כשאדם אומר בקידוש: 'כי בנו בחרת ואותנו קידשת מכל העמים' למה הוא מתכוון? זו תורת הגזע? הוא אומר שאנחנו עם שהאלוהים בחר בו. לא בשביל להתנשא אלא בשביל להביא ברכה לכולם".
נשוי ומתגורר ביישוב עלי. אב לשמונה ילדים. אחיו הוא הרב עקיבא קשתיאל, ראש הישיבה הגבוהה במוסדות בני דוד.
נהג משאית

נהג משאית הוא אדם שמתפרנס מנהיגה והובלת סחורות ממקום אחד למשנהו באמצעות משאית, בדרך כלל על פי לוח זמנים קפדני. סוג הסחורה המועברת יכול להשתנות במידה ניכרת מלקוח ללקוח.
נהגי משאיות במדינות כמו ארצות הברית, קנדה, מקסיקו או רוסיה לרוב נדרשים לנהוג מרחקים ארוכים במיוחד הרחק מביתם, עם תקופות מנוחה שנמשכות מספר ימים בין משימה למשימה.
נהגי משאיות נדרשים להחזיק ברישיון נהיגה מיוחד לרכב משא קל או כבד.
לעיתים נדרשים נהגי משאיות מסוימים לטעון ו/או לפרוק את המטענים אותם הם מובילים ממקום למקום בעצמם.
הביקוש לנהגי משאיות צפוי לדעוך בעתיד עם שילובם בשוק של משאיות אוטונומיות.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–קטר

היחסים הדיפלומטיים

בשנת 1995, לאחר שחמד בן ח'ליפה אאל ת'אני הדיח את אביו כדי להיות אמיר קטר, איחוד האמירויות הערביות נתן מקלט לאמיר המודח ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני בתוך אבו דאבי. קטר האשימה את איחוד האמירויות הערביות, יחד עם ערב הסעודית ובחריין שתמכו בהדחתו של האחרון, בקשירת קשר נגד האמיר החדש, איחוד האמירויות הערביות הכחיש את כל ההאשמות הללו. המון ניסיונות היו, מצד תושבי איחוד האמירויות להדיח את אמיר קטר החדש, ובפברואר 1996, גייסו לאמיר חמד משמר מאומן.
איחוד האמירויות הערביות, יחד עם ערב הסעודית ובחריין, הוציאו את שגריריהן מקטר במרץ 2014 מכיוון שקטר לא מסכימה שלא להתערב בעניינים פנימיים של מדינות אלה. הסיבה העיקרית למחלוקת הייתה התמיכה של איחוד האמירויות במשטר הפוליטי במצרים בראשות עבד אל-פתאח סיסי ומצרים שהאשימה את קטר בתמיכה במפלגת האחים המוסלמים. ממשלת קטר המשיכה לגבות את האחים המוסלמים במצרים, אמיר קטר תמים בן חמד אל ת'אני גינה את בחירתו של עבד אל-פתאח א-סיסי כנשיא בחודש יוני 2014 וקרא לסוגיה "הפיכה צבאית" האמיר ניצל את דרגתו הגבוהה של סיסי (משיר) כדי לעשות לו רושם של מנהיג צבאי שיטיל רודנות גם הוא על מצרים. למרות המשך תמיכתה של קטר במפלגת האחים המוסלמים, השגרירים של כל המדינות חזרו לקטר והמשיכו בעבודתם ביולי באותה השנה.
בספטמבר 2014, דווח כי ממשלת איחוד האמירויות הערביות השקיעה 3 מיליון דולר אמריקאי בקמפיין עיתונאי כנגד קטר, בעיקר כתגובת התמיכה של קטר במפלגת האחים המוסלמים. הקמפיין נועד להשפיע על עיתונאים אמריקאים לפרסם מאמרי ביקורת על קטר של מימון לכאורה של קבוצות אסלאמיות רדיקליות. קטר גם הואשמה כמשפיעה לרעה על יחסיה הדיפלומטיים והבינלאומיים של איחוד האמירויות הערביות.
נטען על ידי העיתונאי בריאן וויטאקר כי איחוד האמירויות הערביות משתמשת ברשת גלובלית לזכויות ופיתוח, עמותה שאליה יש לה קשרים, ככלי פוליטי. וויטאקר טען שהארגון הראה משוא באינדקס זכויות אדם 2014 על ידי דירוג איחוד האמירויות הערביות במקום ה-14 וקטר במקום ה-97. הארגון נקט גם בעמדה מתריסה כלפי האירוח של קטר במונדיאל 2022 והעלה חששות בנוגע לזכויות האדם במדינה. שניים מעובדי הארגון נעצרו על ידי הרשויות הקטריות בשנת 2014 בזמן שהם חקרו את רמת החיים של העובדים הזרים.
היחסים הדיפלומטיים בין איחוד האמירויות הערביות לבין קטר הגיעו לקיצם בתאריך ה-5 ביוני 2017.

ביקורים רשמיים חשובים

בשנת 2008, נשיא איחוד האמירויות הערביות, השייח ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, ביקר בדוחה שם פגש את אמיר קטר, השייח חמד בן ח'ליפה אל ת'אני. שני המנהיגים חתמו על הסכמים והציעו להקים קרן השקעות משותפת לשתי המדינות כאחת.