ניו המפשייר

היסטוריה

מושבת ניו המפשייר נוסדה על ידי רב החובל ג'ון מייסון בשנת 1623 - שלוש שנים לאחר היווסדה של פלימות', ונקראה על שם המחוז המפשייר באנגליה. בשנת 1631 מונה תומאס ויגין להיות המושל הראשון של ההתיישבות (בשטח דובר, דורהאם וסטרטהאם של ימינו). בשנת 1679 הפכה ההתיישבות ל"פרובינציה מלכותית", וג'ון קאט מונה למושל.
בשנת 1638 הפכה ההתיישבות לחלק ממושבת מסצ'וסטס (שמושלה באותה עת היה ג'וזף דאדלי), ובשנת 1741 חזרה להיות פרובינציית כתר עם מושל משלה, בהוראת המלך ג'ורג' השני. מושל המדינה שמונה היה בנינג ונטוורת' שכיהן כמושל בין 1741 - 1766.
ניו המפשייר הייתה אחת משלוש עשרה המושבות שמרדו בשלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקאית, והייתה הראשונה מביניהן להכריז על עצמאותה מבריטניה. ההתקפה של המתיישבים על פורט ויליאם ומרי (הקרוי כיום "פורט קונסטיטושן" - מבצר החוקה) סיפקה את הנשק והתחמושת לקרב באנקר היל.
ב-5 בינואר 1776 התכנס הקונגרס הפרובינציאלי באקסטר ואשרר את חוקת המדינה - החוקה הראשונה מבין מדינות ארצות הברית - שישה חודשים לפני החתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 הייתה המדינה מעורבת בהקמת רפובליקת אינדיאן סטרים בשטח קנדה, במדינה הוקמה המפלגה הרפובליקנית בייסודו של עמוס טאק, וכן רבים מתושבי המדינה פעלו למען ביטול העבדות, והברחת עבדים באמצעת "רכבת המחתרת" לקנדה.
בשנת 2003 מונה במדינה בישוף הומוסקסואל - ג'ין רובינסון במסגרת הכנסייה האפיסקופלית.

מוניטין בינלאומי

בחוגי העיתונות הלאומית והבינלאומית, מדינת ניו המפשייר ידועה בשל היותה המדינה שבה נערכות הבחירות המוקדמות (הנקראות גם ראשוניות) הראשונות לנשיאות ארצות הברית, במחזור הבחירות הכלליות (יש הסוברים שמדינת איווה היא הראשונה, ברם, היא מקיימת כנס בוחרים ולא בחירות). בעשורים האחרונים, מספר מדינות קבעו בחירות מוקדמות בתאריכים מוקדמים יותר ויותר (שכן כל מדינה רשאית לנהל בחירות ראשוניות כרצונה ועל-פי חוקתה). אלה כופות על מדינת ניו המפשייר להקדים את תאריך הבחירות הראשוניות בה עוד יותר, היות שחוקתה דורשת שהיא תקיים בחירות ראשוניות לפני כל שאר המדינות (הסיבה המקובלת לדרישה חוקתית זאת היא שבלעדיה אף מועמד לנשיאות לא יטרח לקיים תעמולה או להופיע במקום כלשהו באזור ניו אינגלנד צפונה מבוסטון). השפעתה של תופעה זאת נחשבת לשלילית, שכן היא מאריכה את תקופת התעמולה, דבר הגורם לסלידה בקרב קהל הבוחרים.

הרשות המבצעת

הרשות המבצעת של ניו המפשייר מורכבת ממושל וממועצה מבצעת בת חמישה חברים - שריד למועצת המושל הקולוניאלי הבריטי. זאת בניגוד למרבית מדינות ארצות הברית שבהן המושל הוא מקור הסמכות היחיד ברשות המבצעת.
מדינות ניו המפשייר וורמונט הסמוכה הן המדינות היחידות הבוחרות מושל לתקופת כהונה של שנתיים ולא ארבע שנים כמו יתר המדינות. בניגוד ליתר המדינות אין לניו המפשייר משנה למושל, ונשיא סנאט המדינה משמש כממלא מקומו של המושל בעת הצורך.
המושל הנוכחי הוא כריס סנונו, חבר המפלגה הרפובליקנית. המושל לשעבר ג'ון לינץ', חבר המפלגה הדמוקרטית, ראוי לציון בשל היותו המושל היחיד עד עתה שנבחר לחמש תקופות כהונה. למדינה שתי סנאטוריות, ג'ין שאהין (חברת המפלגה הדמוקרטית, ומושלת המדינה לשעבר), ומגי האסן (חברת המפלגה הדמוקרטית, ומושלת המדינה לשעבר).

הרשות המחוקקת

הרשות המחוקקת של המדינה נקראת החצר הכללית של ניו המפשייר ומורכבת משני בתי מחוקקים - בית נבחרים וסנאט. בבית הנבחרים חברים 400 נבחרים, נציג אחד לכל 3000 תושבים במדינה. בסנאט, לעומת זאת, 24 חברים בלבד.
נבחרי הציבור מקבלים משכורת שנתית של 100 דולר בלבד (בתוספת בונוס אם הם נוכחים בוועדות השונות - דבר הנעשה בהתנדבות ואינו חובה חוקית). מסיבה זו מרבית חברי בית המחוקקים הם גמלאים או אנשים בעלי אמצעים.

מאפייני ממשל

היעילות וחוסר השחיתות של המדינה זכו להערצת תושבי המדינות השכנות. לשם המחשה - תושבי העיר קילינגטון הממוקמת במדינה הסמוכה ורמונט, הצביעו פעמיים בעד פרישה מוורמונט והכפפת עירם לניו המפשייר. הצבעתם היא סמלית שכן כדי לעבור ממדינה למדינה (דהינו - שינוי הכפיפות השלטונית שלה) נדרש אישור בתי המחוקקים של שתי המדינות ואישור הקונגרס של ארצות הברית.

זיקה מפלגתית

לאורך השנים הייתה ניו המפשייר ידועה בתמיכתה במפלגה הרפובליקנית, אולם בשנת 2004 העניקה המדינה את קולותיה דווקא למועמד הדמוקרטי ג'ון קרי ברוב זעום של 50.2%, ומאז נתנה אותם רק למועמדים דמוקרטים. קודם לכן, בשנת 2000 תמכה המדינה במועמד הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש.

משפט וענישה פלילית

אף שבמדינה קיים רשמית עונש מוות - בפועל ההוצאה להורג האחרונה אירעה בשנת 1939. בשנת 2000 הצביעה בית המחוקקים בהחלטה HB1548-FN בעד ביטול עונש המוות, אולם ההחלטה בוטלה בווטו של המושלת דאז ג'ין שאהין (חברת המפלגה הדמוקרטית דווקא). ב-22 בדצמבר 2008 גזר בית משפט עונש מוות על מייקל אדיסון, עבריין בן 28, אשר ירה למוות בשוטר בשנת 2006.
בשנת 2005 העביר בית המחוקקים חוק הקובע כי גיל הענישה הפלילית המינימלי יהיה 18 (במקום 17) בעקבות החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין רופר נגד סימונס (ילדים מתחת לגיל זה נשפטים כקטינים ולא כבגירים).

גאוגרפיה

מדינת ניו המפשייר היא חלק מאזור ניו אינגלנד של ארצות הברית. המדינה גובלת בצפונה בפרובינציית קוויבק שבקנדה, במזרחה במדינת מיין ובאוקיינוס האטלנטי, בדרומה במדינת מסצ'וסטס ובמערבה במדינת ורמונט.
האזורים הגאוגרפיים העיקריים של ניו המפשייר כוללים את אזור יערות הצפון הגדולים, אזור ההרים הלבנים, אזור האגמים, אזור עמק מרימק, אזור מונדנוק, אזור דארטמות' סונאפי ואזור החוף.
אחת מתצורות האבן הידועות ביותר במדינה - תצורת אבן שאף סימלה את המדינה - הייתה הזקן שבהר - מעין דמות אדם בסלע פרנקוניה אולם זו התמוטטה במאי 2003.
במרכז המדינה נמצא הרכס הנשיאותי - שהגבוה בו הוא הר וושינגטון (בעל הפיסגה הגבוהה ביותר מזרחה למיסיסיפי, 1,917 מ'), וסביבו ההרים מדיסון וקווינסי אדמס. הר מפורסם ששוכן במדינה הוא הר מונדנוק.
הנהר הארוך במדינה הוא קונטיקט שאורכו 670 ק"מ, הזורם מצפון לדרום. מוצאו של הנהר באגמי קונטיקט, והוא מהווה את הגבול המערבי של המדינה. בניגוד למקובל, הגבול בין המדינות אינו עובר במרכז הנהר, אלא בגדה המערבית של הנהר (גדת ורמונט), וכל שטח הנהר מצוי בתחום מדינת ניו המפשייר.
נהר חשוב נוסף הוא מרימק שאורכו 187 ק"מ, החוצה את המדינה בעוברו מצפון לדרום וזורם לשטח מדינת מסצ'וסטס. בין יובליו נמצא נהר שוהיגאן. 
נהר פיסקטקואה זורם לתוך האוקיינוס האטלנטי בפורטסמות'.
האגם הגדול במדינה הוא אגם ויניפסאוקי ששטחו 186 קמ"ר, והוא מצוי במרכז המדינה.
לניו המפשייר חוף הים הקצר ביותר מבין כל המדינות הגובלות באוקיינוס האטלנטי - אורכו 29 ק"מ בלבד. לחוף המדינה מצויים איי שולס - תשעה איים קטנים אשר היוו מושבת אמנים במאה ה-19, ומסופר שבהם מוחבא האוצר האגדי של שודד הים שחור הזקן. 
למדינה יש סכסוך גבולות עם שכנתה מיין, באזור נמל פורטסמות'. המחלוקת נוגעת לבעלות על מספר איים הקרויים האי סיבי.
בשנת 1934 נמדדו בתחנה המטאורולוגית שבראש הר וושינגטון הרוחות החזקות ביותר על פני כדור הארץ - 371 קמ"ש.

כלכלה

רשות המחקר הכלכלי של ממשלת ארצות הברית מעריכה כי התוצר המדינתי הגולמי של מדינת ניו המפשייר בשנת 2003 היה בשווי 49 מיליארד דולרים. ההכנסה המדינתית לנפש בשנת 2003 הייתה $35,140 (ניו המפשייר היא המדינה השביעית בגובה ההכנסה המדינתית לנפש מבין מדינות ארצות הברית).
התוצרים החקלאיים העיקריים של המדינה כוללים מוצרי חלב, גידול בקר, צאן, תפוחים וייצור ביצים.
התוצרים התעשייתיים העיקריים כוללים מכונות וציוד חשמלי, מוצרי גומי ופלסטיק וכן ענף התיירות מהווה ענף חשוב בכלכלת המדינה.
במהלך המאה ה-20 השתנה משמעותית הבסיס הכלכלי של המדינה. עד אמצע המאה ה-20 התבססה כלכלת המדינה על ייצור טקסטיל, נעליים וכן בעיקר על חקלאות בחוות קטנות. כיום, ענפים אלה מהווים פחות מ-2% מכלכלת המדינה.
עיקר כלכלת המדינה הנוכחית מתבססת על מדיניות המס של המדינה, שבה אין מס הכנסה (מדינתי; מס פדרלי קיים בכל מדינות ארצות הברית). מסיבה זו מושכת המדינה תעשיות מחשבים ותעשיות עתירות ידע. מאידך, מס הרכוש הגבוה של המדינה, מקשה על יצירת מפעלים גדולים במדינה. מסי הרכוש במדינה הם מהגבוהים בארצות הברית, אך בהיעדר מיסים אחרים, נחשב המס במדינה כנמוך ביותר במדינות ארצות הברית (פרט למדינה אחת).

תחבורה


ניו המפשייר היא היחידה מבין מדינות ארצות הברית שאינה דורשת חגירת חגורת בטיחות בנסיעה בכלי רכב, חבישת קסדה ברכיבה על אופנוע או ביטוח חובה לכלי רכב.