google/wiki40b huggingface dataset:
לאורה פאוזיני

ילדותה ונעוריה

פאוזיני נולדה וגדלה בצפון סולרולו שבאיטליה. היא החלה לשיר בגיל שמונה בהופעות של אביה פבריציו, שהיה נגן פסנתר ובס בבארים מקומיים.
פאוזיני התפרסמה בפסטיבל סן רמו ב-1993, בשיר "La solitudine" (באיטלקית: "הבדידות"), כשהייתה בת 18 בלבד, וזכתה בפרס לזמר החדש הטוב ביותר בפסטיבל.

אלבומים

ב-1993, חתמה פאוזיני על חוזה עם חברת התקליטים "Warner Music Italy", והוציאה את אלבומה הראשון "Laura Pausini" אשר זכה להצלחה עצומה באיטליה, בצרפת ובהולנד.
בסוף 1994 הוציאה פאוזיני את אלבומה הראשון בספרדית: "Laura Pausini". האלבום הכיל עשרה להיטים של פאוזיני מאלבומיה הקודמים, אשר תורגמו לספרדית. השיר, "Se fue" (בספרדית: "הוא הלך"), הפך לאחד השירים המושמעים ביותר ב-1995. ב-1999 הוציאה את אלבומה "La mia risposta" (תרגום מאיטלקית: "התשובה שלי") ובו השיר "In assenza di te" ("כשאתה חסר"), אותו הקליטה בגרסאות באיטלקית ובספרדית, ולאחר מספר שנים הוציאה גרסה של השיר גם באנגלית. השיר זכה גם לגרסה עברית, שנכתבה על ידי דוד זיגמן, בשם: "העצב בתוכי". גרסה זו בוצעה על ידי שרית חדד, ונכללה באלבומה ילדה של אהבה.
פאוזיני הוציאה שבעה אלבומים נוספים, כולם באיטלקית, שהעצימו את הצלחתה, והציבו אותה בשורה הראשונה של הזמרים הפופולריים ביותר באיטליה, ביניהם: ארוס רמאצוטי, ולריה רוסי, ג'ינו פאולי, צוקרו ועוד.
ב-2001 הוציאה פאוזיני לראשונה אלבום אוסף של להיטיה הגדולים באיטלקית ובספרדית. בנובמבר 2002 הוציאה את אלבומה הראשון באנגלית, "From the Inside" ("מבפנים"). הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Surrender" (באנגלית: "אני נכנעת") זכה להצלחה רבה בעולם, אך האלבום עצמו פחות. באוקטובר 2004 יצא האלבום "Resta in ascolto" ("הישאר קשוב").
בשנת 2018 הוציאה פאוזיני את השיר "Novo", ביחד עם הצמד הברזילאי סימונה וסימריה.

הצלחה ופרסי זכייה

ב-2005 זכתה פאוזיני בפרס הגראמי הלטיני, וב-2006 בפרס הגראמי ל"זמרת הטובה ביותר במוזיקה הלטינית". בנוסף, זכתה בפרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה. בנובמבר של אותה השנה יצא אלבומה "Io canto" ("אני שרה").
ב-2 ביוני 2007 הפכה פאוזיני האישה הראשונה שהופיעה באצטדיון סן סירו במילאנו, בפני קהל של 70,000 איש. ב-8 בנובמבר של אותה שנה זכתה פאוזיני בפרס הגראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום השנה". היא הקדישה את הפרס לזכרו של גדול טנורי איטליה המנוח, לוצ'אנו פבארוטי.
עד היום מכרה פאוזיני כשלושים מיליוני אלבומים, מתוכם כ-160 אלבומי פלטינה ואלבום יהלום אחד. חלק גדול משיריה נכתבו והולחנו על ידה. הצלחתה של פאוזיני נובעת בעיקר משיטת קידום אלבומיה, כאשר כל אלבום היא נוהגת להקליט באיטלקית ובספרדית, עובדה התורמת לפרסומה הנרחב גם באמריקה הלטינית. במסגרת הקריירה שלה, זכתה פאוזיני לשיר עם גדולי הזמרים, כגון: ריי צ'ארלס, לארה פביאן, לוצ'אנו פברוטי, הלן סגרה ועוד. בנוסף, שיתפה פעולה עם אמנים ידועים נוספים, כגון: פיל קולינס, חואנס, סימונה וסימריה ועוד.
מעבר וינדוורד

מעבר וינדוורד (באנגלית: Windward Passage, בספרדית: Paso de los Vientos) הוא מצר ים בים הקריבי, המפריד בין האיים קובה והיספניולה, והמחבר בין האוקיינוס האטלנטי לים הקריבי. 
רוחבו של המעבר הוא כ-80 קילומטרים והנקודה העמוקה ביותר בו היא כ-1,700 מטרים מתחת לפני הים. בחלקו המערבי ממוקם מחוז גואנטנמו  בקובה, מדרום מזרח לו שוכן המחוז הצפון מערבי בהאיטי, מדרום ממוקם האי נבאסה ומצפון האי אינגואה שבאיי הבהאמה. 
המעבר הוא הנתיב הימי הישיר בין תעלת פנמה לבין מזרחה של ארצות הברית.
שירות ייעוץ לאזרח

שי"ל - שירות ייעוץ לאזרח  הוא שירות השייך למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, במסגרת האגף לתפקידים מיוחדים, ועובד בשיתוף עם הרשויות המקומיות. השרות מופעל על ידי רכזות ורכזים בשכר ומפעיל מאות מתנדבים. הייעוץ וההכוונה ניתנים לתושבים במגוון נושאים, כאשר תחומי הייעוץ העיקריים הם דיני עבודה, ייעוץ משפטי, דיור ושיכון, צרכנות ותקשורת, ביטוח לאומי, מיסים ואגרות, משפחה ואישות. זהו הגורם הממשלתי היחיד הנותן מידע והכוונה בנוגע לזכויות ונהלים הנוגעים לכלל השירותים הממשלתיים בישראל. 
שי"ל הוקם בחיפה בשנת 1956, על פי דגם של ה-CAB-Citizens Advice Bureau הבריטי, ובהמשך בערים רבות בארץ. ב-1975 משרד הסעד דאז (תחת שר הסעד מיכאל חזני) פרש את חסותו על הארגון שהופעל עד אז רק על ידי מתנדבות (בעיקר) והוא הפך לחלק מהמשרד הממשלתי.

שירותי הארגון

השירות מפעיל נכון ל-2017 כ-68 לשכות ב-51 יישובים רחבי הארץ, וכ-1000 מתנדבים, מתוכם כ-100 פועלים בסיוע בבתי המשפט. את הייעוץ וההכוונה נותנים מתנדבים חלקם אנשי מקצוע בתחומי מקצועם (עורכי דין, רואי חשבון וכו') וחלקם מתנדבים ממקצועות שונים, העוברים השתלמויות שנתיות שונות במסגרת שי"ל, בנושאי עבודה, זכויות אזרח, צרכנות, יחסים בין-אישיים ועוד. כמו כן פעילים בשי"ל סטודנטים למשפטים, כלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטאות ומכללות שונות, הנותנים ייעוץ ראשוני, מסייעים במילוי טפסים ובמכתבים לפונים, ללא ייצוג משפטי. פעילותם בשי"ל נחשבת לחלקם כקרדיט בלימודים ומזכה לעיתים במלגה. כל השירותים, כולל ייעוץ טרום משפטי הניתן על ידי עורכי הדין וסטודנטים למשפטים, ניתנים ללא תשלום, לכל פונה, בלי קשר לגובה הכנסתו.
בחלק מלשכות שי"ל ניתנת עזרה במילוי טפסים לסיוע משפטי, שמשרד המשפטים מעניק לאזרחים על פי שיקולים כלכליים ואחרים. במקרה זה משמש שי"ל כצינור להעברת הטפסים ולמפגשי מיון ראשוני עם נציג משרד המשפטים, במטרה לחסוך מן הפונים את הצורך בנסיעות והפסד ימי עבודה.
בשנת 2017 היו למעלה מ- פניות למוקד הטלפוני של שי"ל ומספר הפניות הולך וגדל מאז שנסגר מוקד המידע של בתי המשפט ב-2010. שי"ל קשור גם למוקד המצוקה 118 של משרד הרווחה. 
שי"ל \הפעיל אתר אינטרנט, אליו גלשו מדי שנה כמיליון וחצי פונים שחיפשו מידע המאוחסן באלפי דפי המידע באתר. כמו כן הופעל באתר פורום לשאלות . ב-1 באוקטובר 2017 נסגר אתר שי"ל וגם הפורום. 
מספר הפניות הרב ביותר נעשה ללשכות של שי"ל הפזורות בכל רחבי הארץ, ניתן לקבל בהן ייעוץ פנים אל פנים וכן ייעוץ טלפוני.
עופר נחשון

ביוגרפיה

נחשון החל את דרכו ברדיו בשידור תוכנית הלילה "Drive Time" בתחנת קול השלום של אייבי נתן, בסוף שנות השמונים. ב-1991 עבר לרשת ג', בה שידר את התוכנית הפופולרית "קופסת הלהיטים". התוכנית כללה השמעות של להיטי מוזיקה עדכניים של זמרי והרכבי פופ ודאנס שונים, שחלקם קיבלו לראשונה חשיפה מקומית בתוכניתו.
במקביל להגשת "קופסת הלהיטים", הגיש נחשון את המצעד הלועזי השבועי והשנתי ברשת ג' משנת 1992 ועד למצעד האחרון ששודר ב-1997.
בנובמבר 1997 עברה רשת ג' לשידורי מוזיקה ישראלית בלבד, והופסק שידורן של תוכניות המוזיקה הלועזית של נחשון. נחשון נשאר בקול ישראל והגיש תוכניות שונות של מוזיקה ישראלית ברשת ג'. כמו כן שידר תוכנית לילית בתחנת הרדיו 88FM. ב-2005 עבר לארצות הברית, וכשחזר לישראל ב-2007 חזר לשדר ברשת ג'. ב-2008 התחיל לשדר גם ב-88FM. בין התוכניות ששידר נחשון בתחנות קול ישראל נמנות תוכנית המוזיקה היומית "באוויר" ברשת ג', ששידרה מוזיקה ישראלית ואירחה אמנים ישראלים; גרסה מחודשת של התוכנית היומית "קופסת הלהיטים", ששילבה להיטים משנות השמונים והתשעים עם להיטים עכשוויים; ותוכנית הדאנס "Club88fm" ב-88FM. נחשון אף הגיש לעיתים את מהדורת החדשות של קול ישראל והגיש בטלוויזיה את מגזין הקולנוע "טלסינמה" בערוץ 1. בשנים 2009–2017 נחשון הגיש את תוצאות הניקוד הישראלי באירוויזיון, במסגרת ההקראה הוא נהג מדי שנה להודות למדינה המארחת בשפתה. ב-2017, חולל שערורייה זוטא כאשר הודיע בשידור חי באירוויזיון על סיום שידורי רשות השידור (במסגרת הקראת הניקוד הישראלי), דבר שהתפרש באופן שגוי בחו"ל כפרישה מוחלטת של ישראל מהאירוויזיון.
כיום מגיש נחשון את התוכניות "בחזרה לעתיד", "שיא גימל" ו"שבת רטרו" בתחנת הרדיו כאן גימל. בנוסף, הוא משמש כקריין במהדורות חדשות הרדיו של תאגיד השידור הציבורי.
שמואל זנוויל שפיצר

שמואל זנוויל (גם: זוויל) שפיצר (ג' באלול ה'תרכ"ג אוגוסט 1863 – י"ח אדר ב' תשי"א 26 במרץ 1951) היה מעסקני היישוב הישן בירושלים, מייסד שכונת בתי נייטין, שכונת בתי אונגרין וממייסדי שכונת שערי חסד בירושלים.

תולדותיו

נולד בפרשבורג לרב חייא דוד הלוי שפיצר, מתלמידי הכתב סופר, ולצערטל. בשנת תרל"ג (1873) עלה לארץ ישראל עם הוריו והם התיישבו בירושלים. בתקופת מגוריו בירושלים חיבר אביו את ספר ה"נברשת" לבירור זמני הנץ החמה וזמני היום, שקיבל את הסכמת מהרי"ל דיסקין.
נשא לאשה את מירל בת הרב דוד יוליס חתן הרב אברהם שאג (נפטרה בתרפ"ה, 1924). בשנת תרס"ב (1902) ייסד את שכונת בתי נייטין בסמוך למאה שערים. הכתובת על שער הכניסה לשכונה קיימת עד היום, ובה נכתב: "שכונת בתי נייטין שבנה הרה"ג שמואל זנוול שפיצר ז"ל". לוח הנצחה לזכרו תלוי בעזרת הנשים בבית הכנסת הגדול הגר"א.
שפיצר היה מגיד השיעור של "מרכז לבעלי מלאכה", שנוסד בירושלים על ידי שמואל לוי עבור בעלי מלאכה שקבעו עתים לתורה.
בשנת תרס"ח (1908) ייסד, יחד עם נפתלי צבי פרוש-גליקמן, את שכונת שערי חסד. כדי להבטיח את רכישת השטח הוא נרשם בטאבו על שם ארבעה חברים נתיני חוץ. אחד מהארבעה היה שפיצר, שהיה נתין אוסטריה. השלושה האחרים היו הרב יוסף חיים זוננפלד, אף הוא נתין אוסטריה, ויואל משה סלומון ונחום ברגמן שהיו נתיני גרמניה.
שפיצר שימש כממונה על בתי שכונת בתי נייטין להשכרתם למגורים. לו עצמו לא הייתה דירה משלו והוא התגורר בחדר קטן במשרדי החברה קדישא שאותה ניהל. היה אחראי על קופת הגמ"ח של החברה קדישא. הקפיד שלא לדרוש מן הלווה ערבים על הלוואתו, כדי לא תתגלה ברבים עובדת היותו נזקק. על אף שבמשך חייו עברו תחת ידו סכומי כסף גדולים, כשנפטר נמצא בעזבונו סכום של שבעים וחמש אגורות בלבד.
נפטר ביום שני י"ח אדר ב' תשי"א ונטמן בבית העלמין שערי צדק, ולאחר מלחמת ששת הימים הועבר להר הזיתים לצד קבר אמו. לאחר מותו נקרא על שמו רחובה הראשי של שכונת בתי נייטין.
חוזה (תכנות)

השפעה על ביצועים

תנאי החוזה לעולם לא אמורים להיות מופרים בזמן הריצה של תוכנה נקייה מבאגים. לפיכך, החוזים נבדקים בדרך כלל רק ב-debug mode, בזמן הפיתוח של התוכנה. מאוחר יותר, בשחרור התוכנה, מבטלים את בדיקות החוזה על מנת לשפר את הביצועים.
בשפות תכנות רבות, חוזים ממומשים עם בדיקות נכונות (asserts). כברירת מחדל, בדיקות אלה לא עוברות הידור ב-release mode ב-++C/C, ומבוטלות באופן דומה ב-C#/Java. זה מבטל את עלויות זמן הריצה של שימוש בחוזים בגרסת ה-release.

יחס לבדיקות תוכנה

תכנות לפי חוזה אינו מחליף שיטות רגילות לבדיקות תוכנה כדוגמת בדיקות יחידה, בדיקות אינטגרציה ובדיקות מערכת. ליתר דיוק, השיטה משלימה לבדיקות תוכנה חיצוניות על ידי הוספת בדיקות-עצמיות פנימיות שניתן להפעיל הן עבור בדיקות נפרדות והן בתוכנה המוגמרת בזמן שלב הבדיקות. היתרון בבדיקות עצמיות פנימיות הוא בכך שהן יכולות לגלות שגיאות לפני שהן מופיעות בצורה של תוצאות שגויות הנראות ללקוח. זה מוביל לגילוי שגיאות מוקדם וספציפי יותר.
אלונה בר און

ביוגרפיה

אלונה נולדה בתל אביב לחיים בר און, שקרא לה על שם חברו הטוב יגאל אלון, עוד בזמן שהוא היה בחיים. בשנת 2001 סיימה תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 מונתה ליושבת ראש דירקטוריון חברת הנדל"ן "בית וגג". בנובמבר 2015 התפטרה מדירקטוריון חברת מליסרון כמחאה נגד ליאורה עופר וההנהלה.
בשנת 2017 פורסם שבית המשפט המחוזי בבאר שבע קבע שאלונה בר און ואימה עדנה בר און זכאיות לשלוט בעיתון "גלובס", על ידי כך שירכשו את מניות השליטה מידי חברת "מוניטין עיתונות" שבבעלות איש העסקים אליעזר פישמן. הצעת המשפחה עבור מניותיו הייתה עבור 106 מיליון שקל.
בר און רכשה מניות אלו לאחר מאבק ארוך ומתוקשר אל מול האוליגרך דוד דוידוביץ'. לאחר הרכישה התמנתה ליושבת ראש דירקטוריון חברת גלובס.
אלונה בעלת תואר שני במנהל עסקים מאוניברסטאות בחו"ל, ורואת חשבון בהכשרתה. רווקה ומתגוררת בתל אביב.
אלגוסק

היסטוריה

טכנולוגיית הליבה של אלגוסק פותחה בשנת 2001 על ידי אבישי וול וצוות החוקרים שלו במעבדות בל. וול שיתף פעולה עם יובל בראון כדי להקים את אלגוסק בשנת 2004. באותה עת הייתה החברה במטה ברסטון, וירג'יניה. בשנת 2010 אלגוסק העבירה את מטה ומשרד המכירות של צפון אמריקה לרוזוו, ג'ורג'יה (אזור אטלנטה). בשנת 2012 אלגוסק העבירה את המטה שלה לרידגפילג פארק, ניו ג'רזי. כיום, בנוסף למשרד בניו ג'רזי, יש ל- אלגוסק משרדי מכירות בלונדון ובסינגפור, ומרכז מחקר ופיתוח בפתח תקווה, ישראל.
בינואר 2018 גייסה אלגוסק 36 מיליון דולר מקלארידג' ישראל כדי לתמוך בהתרחבותה הגלובלית, ההשקעה החיצונית הראשונה בחברה.
לקוחות אלגוסק כוללים ארגונים בתחום הקמעונאות, בריאות, פיננסיים, טלקום, חינוך, ממשלה, אנרגיה ושירותים, תחבורה, ייצור, ספקי שירותים מנוהלים, מבקרים ויועצים ברחבי העולם.

שותפויות

ספקי אבטחת רשת אחרים מספקים ניהול פעולות, ביקורת ושינוי אוטומציה של מוצרי אלגוסק. שותפי הטכנולוגיה של אלגוסק כוללים את צ'ק פוינט, סיסקו, F5, פורטינט, ג'וניפר נטוורקס, פאלו אלטו נטוורקס, Amazon Web Services, מיקרוסופט, VMWare, IBM QRadar, Splunk, CA Technologies, HP וServiceNow.
הכוכב הכחול (סרט)

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיר תל אביב, על רקע פתיחת התחנה המרכזית החדשה. 
הסרט עוסק בסיפורו של בחור צעיר בשם מולי (אלון אבוטבול), אשר מגיע לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב על מנת לצאת משם באוטובוס לטיול בקהיר, אך רגע לפניכן מאבד את התרמיל שלו.
מאותו הרגע מתחיל מולי במעין מסע סוריאליסטי אשר כולל ביקורים לא צפויים במספר אתרים, חלקם בדיוניים, ברחבי ישראל ובמפגש עם טיפוסים משונים. במהלך המסע פוגש מולי את זהר (זהר דינר) ואת נירית (נירית כצנשטיין), נקלע למאורות סמים, ובסופו של דבר מוצא את עצמו בכוכב הכחול.

הפקה

בסרט משולבים קטעי אנימציה, חלקם פסיכדליים, והוא מלווה בקטעי מוזיקה פסיכדלית ואוונגרדית של הלהקות "גונג" ו"המהפכה המיותרת". עלילתו של הסרט איננה ליניארית, ואף מעורפלת לעיתים, והתחושה שהסרט מעביר היא של בלבול והזיה.
הסרט עוסק, אף אם באופן עקיף, בחוויות הקשורות לשימוש בסמים. בסרט לא מוצגים סמים באופן מובהק, אך הדמויות עוסקות לאורך כל הסרט בניסיון להשיג פקעות של פרח בדיוני בשם "אירוס מלכישוע מצוי", על מנת להכין מהן סם כלשהו. סם זה, לאחר צריכה נכונה שלו, הוא זה שמעביר את המשתמש בו אל "הכוכב הכחול" – אותו מקום לא מוגדר אליו שואפות הדמויות בסרט להגיע.
זהר דינר מופיע גם בסרט נוסף של בנטביץ', "משהו טוטאלי", שוב בתור דמות בשם "זהר", אשר חולקת מאפיינים דומים עם הדמות שגילם ב"כוכב הכחול".
עם הזמן, הפך הסרט לסרט פולחן, והוקרן בימי שישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך שבע שנים. כמו כן, הוקרן הסרט בסינמטקים ובבתי קולנוע שונים ברחבי ישראל, וצבר קהל מעריצים נאמן. יוצרי הסרט מיצבו אותו כ"סרט שוליים", והוא זכה לפרסום מפה לאוזן ובאמצעות כרזות וסטיקרים בעלי אופי פיראטי ומחתרתי.
לואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

לואיזה כריסטינה נולדה ב-1 באוגוסט 1627 בפריז, לטומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ולמארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה.
ב-15 במרץ 1653 התחתנה לואיזה כריסטינה עם פרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן, בנו של וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ונולד להם בן אחד, לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן. זמן קצר לאחר לידת בנם, נפרד פרדיננד מקסימיליאן מלואיזה כריסטינה וחזר לגרמניה. בשנת 1669 נהרג פרדיננד מקסימיליאן בתאונת ציד, ולאחר מותו לקח חמיה את בנה לחצרו בגרמניה. בשנת 1677 מת חמיה, ובנה לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו. ב-7 ביולי 1689 מתה לואיזה כריסטינה בפריז, ועל צאצאיה נמנים חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אלברט השני, מלך הבלגים, אנרי, רוזן פריז, ז'אן-כריסטוף, נסיך נפוליאון, דוארטה פיו, דוכס ברגנסה ולואיז, נסיך אורליאן-ברגנסה.
קסנתי

היסטוריה

התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה, עידן הממלכה התראקית. התיעוד הכתוב הראשון ליישוב הוא מתעודות ביזאנטיות משנת 1347, שציינו את דבר מותם של מרבית תושבי העיר במגפת דבר. העות'מאנים כבשו את האזור בשלהי המאה ה-14, שינו את שמה לאִיסְקֶץ' ומתחילת המאה ה-18 נודעה בתעשיית גידול ועיבוד הטבק בשטחה. ב-1829 חרבה העיר כליל בשתי רעידות אדמה ושיקום הנזקים ארך מספר שנים.
ב-1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, העיר נכבשה מידי העות'מאנים על ידי צבא ממלכת בולגריה ומספר חודשים לאחר מכן עם פרוץ מלחמת הבלקן השנייה, נכבשה על ידי הצבא היווני. במסגרת הסכם בוקרשט אשר סיים את מלחמות הבלקן, נמסרה העיר לבולגרים ונותרה בחזקתם עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה בולגריה למדינות הציר בחותמה על ההסכם התלת צדדי. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה בנקל וחילקו את השטח הכבוש לשלושה אזורי שליטה. אזור בשליטה גרמנית שכלל את מקדוניה המרכזית והמזרחית ובכלל זה העיר סלוניקי והאי כרתים. אזור שני היה בשליטה איטלקית ובו הבירה אתונה, הפלופונס ושטחים נוספים בחוף המערבי. האזור השלישי שכלל את שטחי תראקיה המערבית ומקדוניה המזרחית ובו נכללה העיר קסנתי, הועבר לחזקת הבולגרים. רשמית המשיכה יוון לשמור על עצמאותה והוקמה בה ממשלה של משתפי פעולה בראשות הגנרל גיאורגיוס טסולאקוגלו. לאחר המלחמה הוחזרה העיר ליוונים.

תחבורה

בקסנתי קיימת תחנת רכבת הממוקמת על תוואי הקו בין סלוניקי לאלכסנדרופולי וכן קווי אוטובוס בין עירוניים הפועלים באותו הקו. כ-35 ק"מ מהעיר, בסמוך לעיר קוואלה מצוי נמל התעופה הבינלאומי "אלכסנדר הגדול".

אקלים

בעיר שורר אקלים ים תיכוני בעל השפעות מסוימות של אקלים ממוזג. ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30ᵒc בחודש יולי ועד 2ᵒc בחודש ינואר. טמפרטורת המים נעה מ-12ᵒc בינואר ועד 25ᵒc באוגוסט.
הר איילמר (ניו זילנד)

טיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו ברברה, ג'ים וג'ורג' דניסטון (Dennistoun), עדה ג'וליוס (Ada Julius), וג'ק קלארק (Jack Clark) בדצמבר 1910.
האחיות הבורומאיות

מסדר אחיות החסד של הקדוש בורומאו (באיטלקית: Le Suore della Carità di San Carlo, בצרפתית: Sœurs de la Charité de Saint-Charles, בגרמנית: Die Borromäerinnen oder Barmherzige Schwestern vom hl. Karl Borromäus) הוא מסדר נזירות - אחיות שמקורו בעיר נאנסי בצרפת הנקרא על שם פטרון המסדר מן המאה ה-16, הקדוש קארלו בורומאו. המסדר קיים עד ימינו כאיגוד של מסדרים שונים במספר מדינות, הפועלים לפי אותו תקנון נזורה.

היסטוריה

המסדר צמח ב-1626 על רקע הקונטרה-רפורמציה הקתולית לשם סיוע לחולים בבית החולים (הנקרא כיום) סן-שארל בנאנסי. בסביבות 1650 נטל הקרדינל קארלו בורומאו חסות על המסדר. במקביל לטיפול בחולים סיפקו האחיות גם חינוך לילדים, בפרט יתומי המגפות. על אף שמדובר במנזר קתולי, מבני המסדר מצטיינים בצניעות העיטורים ובארכיטקטורה פשוטה.
בתקופת המהפכה הצרפתית נרדף המסדר אך המשיך בפעילות ועם עליית נפוליאון בונפרטה זכה להכרה רשמית בפעילותו.
בשנת 1859 נקבע תקנון המסדר, המבוסס על התקנון של אוגוסטינוס. התקנון זכה לאישרור אפיפיורי מאת האפיפיור לאו השלושה-עשר ב-1892. במהלך המאה ה-19 נפתחו תתי-מסדרים רבים של בורומאיות בבוהמיה, מוראביה, אוסטריה, שלזיה, לימבורג (מחוז המשתרע סביב משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה) ועוד.
הענף הגרמני של המסדר (שמרכזו במדינת סקסוניה-אנהלט) החל לפעול במזרח התיכון ב-1884 במנזר שנפתח באלכסנדריה. בהמשך נפתחו מנזרים בורומאים בירושלים (מנזר האחיות הבורומאיות; 1886), חיפה (1888), קהיר (1904) ואמאוס ניקופוליס (ליד לטרון).
רינו

היסטוריה

רינו הוקמה בשנת 1850 על ידי החלוצים שעשו דרכם מערבה ובעקבות גילוי זהב והקמת מכרות באזור העיר וירג'יניה סיטי הסמוכה וגילוי מרבצי כסף בשנת 1859. מסילת ברזל חיברה את רינו לעיר וירג'יניה בשנת 1868 ובשנה זו הוכרה העיר רינו באופן רשמי.
השגשוג העובר על העיר במאה ה-21 מתבטא בגידול האוכלוסייה, בנייה נרחבת למגורים, פתיחת מרכזי קניות גדולים והקמת מחסני ענק של חברות מסחריות המנצלות את המיסוי הנמוך של המדינה בצד המיקום המרכזי של רינו בין נבדה לבין קליפורניה.
יורם לוי פורת

ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בתל אביב ואת לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה גאולה. כבר בגיל 18 החלו שיריו להתפרסם בעיתון על המשמר ומאוחר יותר אף החל לפרסם במסגרת זו טור שבועי בו ראיין אמנים שונים וכן ביקורות ספרות. לאחר תקופה קצרה עזב את הארץ לשוודיה ולאחר מכן לארצות הברית שם התמקם בניו יורק. בכל אותה העת כתב מחזות ועבד בבימוי. בין השאר כתב עם שלמה גרוניך את המחזה "אמריקה" שהתבסס על ספרו של פרנץ קפקא (שירי המחזה אותם הלחין גרוניך הופיעו באלבומו קונצרט). בתחילת שנות ה-80 חזר לוי לישראל.
כתב מספר מחזות ובהם: "הצגת הגולם האחרונה", "אופרת היהודים" ו"שלוש רבעיות" וכן את ספר הילדים "דובי הארנב" לו התלוו איוריו של אמי רובינגר. לוי פרסם שלושה ספרי שירה: "אוניות התה", "העיר התחתית" ו"החיים הם עניין מקומי". על שירתו כתב המשורר והמבקר אורי הולנדר: "פורת הצליח לאלף את מרחב השיר ולהביא בו לידי ביטוי את רשמיו המקוטעים, התמונתיים, הנעים בין סטטיות לדינמיות, במסגרת שרק השירה יכולה לספק לאמן המלים".
בשנת 2006 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ובאותה שנה נפטר לאחר מחלה קשה.
אחיו של יורם לוי פורת הוא ארנון פורת - משורר ומנכ"ל אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
May the Force be with you

"May the Force be with you" (בעברית: יהיה הכוח עמך; ידוע גם כיהיה הכוח עמכם) הוא ביטוי שזכה למעמד פולחני וסמלי בטרילוגיית סרטי "מלחמת הכוכבים". בביטוי השתמשה דמות אחת לפחות בכל הסרטים. גנרל דודונה הוא הראשון שהשתמש בביטוי, בסרט הראשון בטרילוגיה המקורית: "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" לאחר הסבר המתקפה על כוכב המוות לטייסי המורדים. בסרט הראשון מוזכר הביטוי פעמים נוספות על ידי אובי ואן קנובי, על ידי האן סולו ועל ידי דארת' ויידר. בהמשך הסדרה משתמשים בשורה במעמדי פולחן, דת ומלחמה. בסדרה נוהגות הדמויות לאחל את הביטוי לעמיתיהן כביטוי "בהצלחה". 
ב-2005 דורג הביטוי במקום השמיני ברשימת "מאה שנים... מאה ציטוטים" של מכון הסרטים האמריקאי. ב-4 במאי (May the fourth) חל יום מלחמת הכוכבים הבינלאומי, מתוך משחק המילים "יהיה הרביעי עמך" (May the Fourth be with you). הביטוי הוזכר בסרטים נוספים, כך למשל בסוף הסרט "Cocoon" משתמש ג'ק בונאר בביטוי כדי לברך את הקשישים שעוזבים עם החייזרים. בסרט "שיגעון בחלל", הדמות יוגורט משתמשת בפרודיה על המשפט "יהיה השוורץ עמכם" (May the Schwartz be with you). בפרק ב"באטמן - הסדרה המצוירת" משתמש הג'וקר (מארק המיל) בפרודיה נוספת על הביטוי: "יהיה החוט הדנטלי עמך, תמיד" (May the floss be with you always). בסדרה ליגת הצדק בפעולה בפרק מרוץ נגד פשע אומר הפלאש לסופרמן "יהי כוח המהירות עמך" (May the speedforce be with you).
בסדרה הפלאש סיסקו אומר לבארי לפני שנוסע לעתיד משפט זה מאחר שהוא נוסע לעבר בעזרת כוח המהירות.
הנוסע השמיני (סדרת סרטים)

היצור

בעיקר סרטי הסדרה נתקלים הגיבורים ביצור חייזרי בעל תכונות טפיליות אשר במהרה תוקף את בני האדם בהם הוא נתקל. דרך התפתחותו של היצור מורכבת ממספר שלבים - "מחבק הפנים", יצור דמוי תמנון, בוקע מביצה, מוצא קורבן, המהדק את זרועותיו סביב ראשו ומטיל בקרבו עובר. לאחר ההשתלה "מחבק הפנים" עוזב את הקורבן, אך העובר ממשיך להתפתח בקרבו ל"זינומורף". הזינומורף מופיע לרוב כיצור שחור עם גולגולת אליפטית גדולה שבאחד קצוותיה שני סטים נפרדים של לסתות. הזינומורף יכול לשלוף את סט הלסתות השני מתוך פיהו וכך להגיע למזון שנמצא מעט רחוק יותר מפיו. הזינומורף נע בזריזות על ארבע או שתי גפיים ויכול לתקוף גם עם זנב ארוך שבקצהו חוד. הן הזינומורף והן מחבק הפנים הם בעלי דם חומצי, אשר מסוגל להמיס מתכת וחומרים אחרים עימם הוא בא במגע.
זמן קצר לאחר ההשתלה הזינומורף פורץ מגוף הקורבן באלימות, גדל במהירות ומתחיל לשחר לטרף. לעיתים ה"זינומורף" הוא מלכה, אשר מטילה ביצים נוספות. טבעו המדויק של הזינומורף נגזר מקורבן ההשתלה - כך במקרה שהקורבן הוא כלב נוצר זינומורף בעל תכונות דומות, וכאשר צמחה מלכה בתור בת אדם היא קיבלה היכולת להרות וללדת זינומורף חי ודמוי אדם.
בסרט פרומתאוס הוצג מחזור חיים שונה - גזע חייזרים יצר מעין נוזל שחור כנשק ביולוגי. כאשר גבר שותה את החומר ומקיים יחסי מין עם אישה זו תהרה יצור דמוי תמנון אשר פועל באופן דומה למחבק הפנים אך גדול ממנו בהרבה.

תרגום הסרט

בעוד בארצות הברית ובריטניה הוצג הסרט תחת השם "חוצן", בתרגום שם הסרט לעברית הוחלט להתבסס על השם שהיה מקובל בצרפת ומדינות אירפאיות נוספות - "הנוסע השמיני". השם מייצג את העובדה כי החוצן הוא הנוסע השמיני על ספינת החלל נוסטרומו בנוסף לשבעת הנוסעים האנושיים.
שם זה נבחר שכן מילים לדוגמת "חייזר" או "חוצן" לא היו מוכרות לקהל הישראלי בסוף השבעים. כינוי זה נשמר במשך כל סדרת הסרטים על אף שאיבד את משמעותו, וכיום משמש ככינוי פופולרי לחייזר מסדרת הסרטים.
שמואל עובדיהו

ביוגרפיה

שמואל עובדיהו נולד בשנת 1892 באוקראינה, בעיירה ברשאד, פלך ברסלאב בשם שמואל אובודובסקי. את דרכו האמנותית החל בוורשה ב"אקדמיה לאומנות יפה" ולאחר מכן התקבל כתלמיד באקדמיה הממלכתית במינכן אותה סיים בהצטיינות בהיותו בן 20.
עובדיהו השתקע בלודז' ושימש כמורה לציור בגמנסיה העברית מיסודו של ד"ר בראודה. 

בשנת 1924 עלה עובדיהו לארץ ישראל (בשלב זה עיברת את שמו מאובודובסקי לעובדיהו) ומצא בארץ חולות לוהטים ומדבר שממה, נוף שונה בתכלית מזה לו הורגל אליו בארץ מוצאו. בתארו את חוויותיו הראשונות על אדמת ארץ ישראל, עם הגיעו לחוף יפו, נראה לו עתידו, כצייר, חסר סיכוי לחלוטין: 
"עברנו על פני הסמטאות הצרות ביפו, על בתיהן המסנוורים בצחור-לבנם, ומיד חשתי זרותו של טבע זה"….
סבלו של עובדיהו גדל והלך, משעמד על ההבדל המהותי שבין הנוף באוקראינה מכורתו לבין הנוף במולדתו החדשה. 
"שם באוקראינה, רך הנוף ודשן, ענוג ולירי, בעוד שכאן נקלעתי לפתע לנוף של חולות לוהטים ואדמת טרשים. געגועי על אותם שדות ויערות מוריקים, שבחיקם גדלתי, גוברים עלי""….
קצב הבנייה בתל אביב דאז, הווי החלוצי של הבונים – "בלויים-יחפים וזיק משובת נעורים בעיניהם" – שבו את ליבו של עובדיהו ועוררו בו את התשוקה להטות, על פי דרכו, "שכם לעבודת העם". אותה תקופה מרבה עובדיהו לצייר את "תל אביב בהתהוותה": מובילי זיפזיף ומלבני לבנים, סוללי כבישים ורוקדי "הורה". ועוד "גילוי" היה לו לעובדיהו באותם ימים – הים. שני נושאים אלה – שירת העמל ושירת הים – כבשו את לב עובדיהו כליל וברית עולם נכרתה ביניהם. ברבות הימים התחילה עינו של עובדיהו להבחין במיוחד שבנוף הארץ-ישראלי. הבתים החבויים בצל העצים, הירקון הרגוע, שתכלת רקיעו כתכלת מימיו, מעוררים בעובדיהו רגשות שלא ידעם וצבעיו מתבהרים-מתרוננים בשיר הלל והודיה למופלא שבטבע ולשגב הוויתו.
עובדיהו תופס מקום בשורה הראשונה של הציירים בארץ ישראל של אותה תקופה. הוא זכה להיות נערץ על ביאליק (עד היום תלויות מתמונותיו בבית המשורר הלאומי) ועל מאיר דיזנגוף. תמונותיו הוצגו במוזיאונים ובמיטב הגלריות בארץ ובחוץ-לארץ. בשנים 1933 ו-1942 הציג תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בט"ו בשבט 1963 נפטר שמואל עובדיהו בתל אביב.