בנגקוק

שם העיר

פירוש השם העתיק "בנגקוק" בתאית הוא "כפר השזיפים" (באנג=כפר), אבל שמה התאי "קרונג טפ" (עיר המלאכים), קיצור לשם שרשום בספר השיאים של גינס כשם העיר הארוך בעולם: "קְרוּנְגְ-טֶפּ-מַהָנָאכוֹן אָמוֹן-רַטָנָאקוֹסִין מַהִינְטָרָה-יוּתָאיָה מַהָאדִילוֹקְפוֹפּ נוֹפַרָאט-רַצַ'טָאנִי-בּוּרִירוֹם אוּדוֹם-רַצָ'נִיוְוֶט-מַהָאסָטַן אָמוֹן-פִימַנָוּוָאטָן- סַטִיט סָקַטַטִיָּה-וִיצָאנוּ-קַמְפְּרָאסִיט" (กรุงเทพมหานคร อมรรัตนโกสินทร์ มหินทรายุธยา มหาดิลกภพ นพรัตนราชธานีบูรีรมย์ อุดมราชนิเวศน์มหาสถาน อมรพิมานอวตารสถิต สักกะทัตติยวิษณุกรรมประสิทธิ์).
שם שתרגומו הוא "העיר הגדולה של המלאכים, משכן בודהה האזמרגד, מושב השלטון השמימי, הבירה הגדולה של העולם המעוטרת בתשע אבני החן, עיר נפלאה מלאת ארמונות מלכותיים אשר דומים לארמונות השמימיים של התגלמויות האלים, העיר של האל אינדרה".

היסטוריה

בנגקוק החלה כעיירת מסחר קטנה על גדותיו המערביים של נהר צ'או פראיה לפני הקמתה של ממלכת איוטהאיה, שהתקיימה בין 1350 לבין 1767.
ב-1767 נפלה איוטהאיה לממלכת בורמה והמלך החדש טקסין ייסד בירה בשם "טונבורי" על גדות נהר הצ'או-פראיה באזור של בנגקוק בתקופה זו. לאחר תקופת שלטונו של טקסין עלה לשלטון ראמה הראשון ב-1782, וייסד בירה חדשה על הגדה המזרחית של הנהר וקרא לה "קרונג-טפ מהאנכון אמון". העיר החדשה, יירשה את השם בנגקוק, שהמשיך לשמש את הזרים בהתייחסם לעיר, והפך לשמה הרשמי של העיר באנגלית. בתאית בנגקוק מתייחס רק לאזור הישן בגדה המערבית של הנהר. במהלך המאה ה-19, גדלה והתפתחה העיר בזכות מיקומה על גדות הנהר ותושביה קיימו יחסי מסחר טובים עם הסינים ולאחר מכן גם עם המערב. במהלך שלטונם של ראמה הרביעי וראמה החמישי התפתחה בנגקוק ועברה מספר שינויים בהם פיתוח של התחבורה הציבורית ותשתיות, והפכה למרכז הכלכלי של תאילנד.
במהלך מהפכת סיאם ב-1932, בעקבותה בוטלה המונרכיה במדינה, בנגקוק שימשה כמרכז העימותים בין כוחות הצבא לאליטה הפוליטית. ב-8 בדצמבר 1941 נכנעה תאילנד לפלישה היפנית. במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הופצצה על ידי בעלות הברית. לאחר המלחמה, התיירות בעיר החלה לשגשג, הרבה בזכות חיילים אמריקנים שהוצבו באזור. אז גם נולדה תיירות מין בתאילנד.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 בנגקוק כבר מנתה כ-3 מיליון תושבים.
כלכלת העיר שיגשגה החל מאמצע המאה ה-20 ועד המשבר הפיננסי באסיה ב-1997 בעקבותו התרסק הבאט התאילנדי והפך את תאילנד לפושטת רגל בעקבות חובות חיצוניים. החל מ-1999 החלו סימנים להתאוששות בכלכלה.
בעקבות היותה המרכז הפוליטי, כלכלי והתרבותי של המדינה, בנגקוק ידעה גם מספר רב של הפגנות ועימותים אלימים ואף פיגועים על ידי בדלנים מוסלמים מדרום המדינה.
בבנגקוק יש קהילה יהודית ובית חב"ד בהנהלת הרב יוסף חיים קנטור והרב נחמיה וילהלם.

שלטון

בנגקוק היא אחד משני אזורים אדמיניסטרטיביים מיוחדים בתאילנד (האזור השני הוא פאטאיה), שבהם התושבים בוחרים את המושל, בשונה משאר 75 המחוזות האחרים של תאילנד (המכונים בתאית צ'אנגוואט). הבחירות נערכות כל 4 שנים.
בנגקוק מחולקת ל-50 אזורים אשר גם הם מחולקים ל-169 תת-אזורים. כל אזור בוחר נציג מטעמו שישב במועצה העירונית. המועצה היא גוף חקיקתי ולא כפוף לעירייה. לכל אזור ישנו 'מנהל אזור' אשר נבחר על ידי המושל.
היות שבנגקוק היא עיר הבירה של תאילנד, יושבים בה כל מוסדות השלטון: בניין השלטון, בניין הפרלמנט, בית הדין העליון וכל שאר מוסדות השלטון כמו גם שגרירויות וקונסוליות.
כמו כן, הארמונות הראשיים: ארמון מלך תאילנד (אשר שימש כמקום המגורים של משפחת המלוכה עד 1925) וצ'יטרלדה, מקום מגוריהם הנוכחי של המלך ראמה התשיעי, מלך תאילנד והמלכה סיריקיט קיטיאקון.

אקלים

כמו רוב תאילנד, בבנגקוק שורר מזג אוויר טרופי. מזג האוויר חם ולח לאורך כל השנה אך עם זאת גשמים יכולים לרדת בכל עונה. טמפרטורת המקסימום היומית נעה בין 31 מעלות צלזיוס בממוצע בעונה הקרה יחסית (החל מדצמבר) ל-35 מעלות צלזיוס בעונה החמה (החל מאפריל). טמפרטורת המינימום נעה בין 21 מעלות צלזיוס בדצמבר-ינואר ל-26 מעלות צלזיוס במאי-אפריל. עונת הגשמים מתחילה באמצע מאי עם הגעת המונסון הדרום-מערבי. ספטמבר הוא החודש הרטוב ביותר, עם ממוצע של 334.3 מילימטר גשמים. העונה הגשומה מסתיימת לקראת סוף אוקטובר, אז מתחילים המונסונים הצפון-מזרחיים אשר יבשים יותר אך קרים יותר.

כלכלה

בנגקוק היא המרכז הכלכלי של תאילנד. במהלך שנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 בעקבות התפתחותה הכלכלית של תאילנד מספר תאגידים בינלאומיים הקימו בבנגקוק מטות אזוריים. ב-2009 הייתה בנגקוק העיר השנייה ביוקרתה בדרום מזרח אסיה אחרי סינגפור.
נהר צ'או פראיה מאפשר לה לתפקד כנמל. מזון מעובד, עצים ואריגים הם מוצרי היצוא העיקריים של העיר. מפעלים תעשייתים כוללים מטחנות אורז, מפעלי מלט, מנסרות, בתי זיקוק לנפט ומספנות. העיר היא מרכז תכשיטים מפורסם ובה נקנים ונמכרים כלי ברונזה וכסף. הבורסה לניירות ערך של תאילנד נמצאת בעיר.
בעיר מאות גורדי שחקים, שהגבוה שבהם הוא מגדל באייוק II המתנשא לגובה של 304 מטר. רחוב תאנון סוקומוויט (Sukhumvit) שתחילתו בבנגקוק ושאורכו כ-400 ק"מ, הוא אחד הרחובות הארוכים ביותר בעולם. זיהום האוויר הנגרם מהתנועה הסואנת מהווה בעיה חמורה בעיר. הבנייה החדשה של כבישים מהירים ומערכת הרכבות סקייטריין הקלה את הבעיה במקצת. בשנת 2006 נפתח בעיר נמל תעופה חדש ומודרני - סוּבַרנַבהוּמִיי, בו עוברים בשנה כ-35 מיליון נוסעים.
בין אזורי התיירות המרכזיים בעיר ניתן למנות את סוקהומוויט (Sukhumvit) קאו-סאן, תונגלור (Thonglor), סיאם (Siam), פראטונאם (Prathunam) ועוד.

תיירות

בנגקוק היא שער הכניסה האווירי לתאילנד ומשמשת כנקודת ההתחלה מרכזית לטיולים באזור המזרח הרחוק.
ענף התיירות בעיר מהווה מקור הכנסה ראשי. מדי שנה מבקרים בעיר כ-30 מיליון תיאלנדים וכ-12 מיליון תיירים מחו"ל. בעיר נמצאים מקדשים בודהיסטים רבים, המפורסמים ביותר הם ואט פרה קיאו, ואט פהו וואט ארון, ואט סאקט, ואט סותאט ועוד. רחוב קַאוֹ-סָאן הוא מקום שהות פופולרי לתרמילאים צעירים מכל העולם.
תופעת מכירת מוצרים מזויפים ובלתי חוקיים נפוצה בבנגקוק. אחד המקומות הפופולריים ביותר בבנגקוק לרכישת תוכנות פיראטיות הוא פנטיפ פלאזה. בבנגקוק תופעה נרחבת של זנות שהופכת את העיר ליעד פופולרי לתיירות מין.
בבנגקוק נמצאות מספר אוניברסיטאות, התיאטרון הלאומי והמוזיאון הלאומי. אחד המוזיאונים הפופולריים בעיר הוא ביתו של ג'ים תומפסון.
בין הפארקים והריאות הירוקות של העיר נמנים פארק לומפיני, פארק צ'אטוצ'אק ופארק המלכה סיריקיט.

תחבורה ציבורית

בנגקוק כרך מטרופוליטני עצום. היא עיר הבירה, מרכז התרבות והכלכלה של תאילנד ועיר תיירותית פופולרית. על כן הצפיפות בכבישי בנגקוק גדולה מאוד.
במהלך המאה ה-19 בנגקוק נקראה גם "ונציה של דרום-מזרח אסיה" בזכות התעלות הרבות בה. בעבר התעלות הללו היו עורקי התחבורה הראשיים של העיר. כיום, אף על פי שעדיין ניתן לשוט בתעלות ובנהר צ'או פראיה ורבים משתמשים בסירות הארוכות (לונג בוט) ואוטובוסי-סירה על מנת להגיע ממקום למקום בעיר, נעשית רוב התחבורה הציבורית בדרכים מודרניות יותר כגון רכבות, רכבת תחתית, אוטובוסים ומוניות.
צ'רונג קרונג, הוא הכביש הראשון שנסלל בבנגקוק ב-1864 במקביל לנהר. מאז נבנו אין ספור כבישים, רחובות וכבישים מהירים שחוצים את העיר לכל כיוון. אך למרות זאת, בנגקוק סובלת מפקקי תנועה גדולים מאוד. בין השנים 1893 עד 1968 פעלה בעיר רכבת קלה.
הדרך היעילה ביותר לשינוע ברחבי העיר על ידי המקומיים היא רכבת העלית, סקייטריין (בנגקוק) הכוללת שני קווים והרכבת התחתית של בנגקוק, MRT שכיום כוללת קו אחד בלבד (הקו הכחול) ו-Airport Link, קו רכבת עלית המוביל מנמל התעופה למרכז העסקים של העיר.
מערכת האוטובוסים משרתת את תושבי מטרופולין של בנגקוק ומופעלת על ידי חברת BMTA אשר נמצאת בבעלות ממשלתית ומספר חברות פרטיות קטנות אשר לא באמת נותנות תחרות למונופול הממשלתי. בנוסף ישנו קו BRT אחד המוביל ממרכז העסקים של העיר למערב העיר. סך הכל יש 470 קווי אוטובוסים. אמצעי תחבורה מעט יותר פרימיטיביים הם הטוקטוק והסונגטאו (מוניות שירות בצורת טנדר).
מוניות הן אמצעי תחבורה פופולרי על ידי תיירים היות שהמחירים בדרך כלל זולים מאוד. ישנן 106,000 מוניות ברחבי בנגקוק, 60,000 אופנועים-מוניות וכ-8,000 טוקטוקים.
רכבות בתאילנד מופעלות על ידי חברת SRT הנמצאת כולה בבעלות המדינה. תחנת רכבת בנגקוק היא תחנת הרכבת הראשית בעיר, שוכנת במרכזה. ממנה יוצאות רכבות לכל חלקי תאילנד ולמדינות השכנות.
שני נמלי תעופה משרתים את בנגקוק, המשמשת כבסיס פעולה מרכזי מאוד בדרום-מזרח אסיה. נמל התעופה הבינלאומי דון מואנג הוא הנמל הישן המשמש כיום בעיקר לטיסות פנים ומספר טיסות למדינות שכנות, טיסות צ'רטר ולואו קוסט. נמל התעופה סוברנבהומי, הוא נמל התעופה החדש שנבנה ב-2006. הוא משרת כ-50 מיליון טסים מדי שנה. במקור, נמל התעופה תוכנן לשרת כ-45 מיליון תושבים בשנה. שיפור המצב הכלכלי של התאילנדים וכמות הולכת וגדלה של תיירים גרמו לנמל התעופה לעומס רב, על כן החלו עבודות הרחבה בנמל.
ישנם שני נמלי ים בבנגקוק. הראשון, נמל קלונג טיי שוכן על נהר הצ'או פראיה. הוא נבנה ב-1947 ושימש כנמל הראשי של העיר עד בנייתו של נמל לים צ'אבאנג בדרום העיר לחופי מפרץ תאילנד.