google/wiki40b huggingface dataset:
נורמה (אופרה)

עלילת האופרה

עלילת האופרה מתרחשת בגאליה, במאה הראשונה לפנה"ס בתקופת שלטון האימפריה הרומית.
נורמה, הכוהנת הגדולה במקדש הדרואידי התאהבה בנציב הרומי, פוליאונה, וילדה לו שני ילדים, שגודלו בסתר על ידי בת לווייתה קלוטילדה. דבר זה נחשב כחטא חמור עקב איסורה ככוהנת ליצור קשר כלשהו עם גבר, קל וחומר שמדובר בקצין מהצבא הכובש.
בהמשך נורמה מגלה כי פוליאונה מאס בה והתאהב באדלג'יזה, אחת הכוהנות הצעירות במקדש הדרואידי.
בהמשך האופרה, כאשר אדלג'יזה מגלה כי הוא נשוי לנורמה, מצטערת על חטאה ומבקשת את סליחתה מנורמה וכאשר הן כורתות ביניהן ברית, היא מבטיחה לה כי תשכנעו לחזור אליה.
בקשתה של אדלג'יזה מפוליאונה נדחית והמסר מועבר לנורמה על ידי בת לוויתה קלוטילדה, על כן רצתה נורמה להרוג את ילדיה שלה מפוליאונה כי נושאים הם את דמו וברצונה להתנקם בו, אך רגשותיה האמהיים לא נותנים לה לעשות כן.
האופרה מסתיימת בהתוודאותה של נורמה על כל חטאייה ככוהנת שלא שמרה את דיני צניעותה, נישאה לגבר מן הצד האויב וילדה לו שני ילדים. נורמה הוקרבה כקורבן והועלתה אל הגרדום כדי לשמור על הברית שלה עם אדלג'יזה שהרי הייתה צריכה להקריב קורבן, אדם שחטא ועליו להיענש כדי להתחיל במלחמה נגד הצד האויב. פוליאונה המצטער על כל מעשיו, מבקש למות ביחד עם אשתו נורמה, הוא מתוודה על אהבתו המחודשת אליה ונישא ביחד איתה אל הגרדום, אל מותם.
פלוגת מובילי המים 148

פלוגת מובילי המים 148, (PAL) WATER TANKS)), הייתה יחידה של חיילים יהודים מארץ ישראל במסגרת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. היא הוקמה בשנת 1941 במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. הפלוגה התארגנה והתאמנה ליד קהיר שבמצרים.

במדבר המערבי באפריקה

בין 18 בנובמבר לבין 30 דצמבר 1941 השתתפה היחידה במבצע צלבן שהביא להסרת המצור על טוברוק, במסגרת קרבות המערכה במדבר המערבי בצפון אפריקה. תפקידה של הפלוגה היה להוביל מים במדבר אל מצבורי האספקה של הצבא הבריטי. במהלך ההובלות של המים הם נקלעו מפעם לפעם לקרבות שהיו באזור. פלוגת מובילי המים הייתה הפלוגה העברית היחידה שהשתתפה במבצע.
בהמשך המלחמה, במחצית הראשונה של שנת 1942, המשיכה הפלוגה לפעול במדבר המערבי. היא הייתה יחידה עברית בודדת ופעלה בתנאי שירות ותעסוקה קשים במיוחד. לאחר שב-21 ביוני 1942, כוחותיהן של מדינות הציר הצליחו לכבוש חזרה את טוברוק מבעלות הברית, נסה הפלוגה לכיוון מצרים יחד עם שאר יחידות הצבא הבריטי.
במשך חודשי הקיץ והסתיו של שנת 1942, החלו ההכנות להתקפת הנגד. הפלוגה המשיכה להוביל מים ליחידות השונות שנטלו חלק בקרב אל-עלמיין השני אשר נמשך מ-23 באוקטובר ועד ה-3 בנובמבר 1942. היא המשיכה במרדף אחרי צבאו של גנרל ארווין רומל עד לטריפולי.

באיטליה

הפלוגה נטלה חלק ב"מבצע אוואלאנש", נחיתת בעלות הברית בספטמבר 1943 בחוף סלרנו, דרומית לנפולי באיטליה. היא הייתה היחידה העברית הראשונה שהגיעה לאיטליה. באיטליה היא פעלה במסגרת הארמייה החמישית של צבא ארצות הברית. בעקבות מתקפת הקיץ של בעלות הברית ב-1944 הפלוגה הגיעה לפירנצה ונותרה בה תקופה ממושכת. בפירנצה היא סיפקה מים לאוכלוסייה האזרחית עד ששוקמה מערכת אספקת המים. במתקפה האחרונה של בעלות הברית באיטליה, שהחלה באפריל 1945, הופעלה הפלוגה בגזרה המרכזית של החזית ופורקה בדצמבר 1945.
וידוי (טולסטוי)

היסטוריה

הכותרת המקורית של הספר היה הקדמה לביקורת על תאולוגיה דוגמטית, כחלק אחד מעבודה של ארבעה חלקים הכוללת גם את "ביקורת על תאולוגיה דדוגמטית", "תרגום והרמוניזציה של ארבעת הבשורות" ו"מה אני מאמין?"
נסיון ראשון לפרסם את הספר נעשה בשנת 1882 בכתב עת, אולם הוא נפסל על ידי הצנזורה של הכנסייה האורתודוקסית. בשנת 1884 הוא פורסם בז'נבה ובשנת 1906 ברוסיה.

הערכה

הספר מתואר כחשוב שביצירותיו האוטוביוגרפיות של טולסטוי. הספר השפיע על מהטמה גנדהי שאמר עליו שמתחת למעטה
הנוצרי שלו, יש בו מסר אוניברסלי.
המשל הפותח את הספר מוצג בו כ"משל מזרחי". אולם בן ציון גרשוני הצביע על העובדה שמשל דומה להפליא, מופיע בספר שני לוחות הברית מתחילת המאה ה-17, בו הוא מצוטט מספר בשם "אבן בוחן". על כן, מניח גרשוני שהמשל הגיע לטולסטוי ממקור יהודי.
מארי קונדו

רקע

קונדו אומרת שהיא התעניינה בסדר וארגון מאז ילדותה. כשהייתה בחטיבת הביניים, נהגה קונדו לרוץ לתוך הכיתה כדי לסדר מדפי ספרים בעוד חברי הכיתה שלה שיחקו בשיעור חינוך גופני. בכל פעם שהיו בחירות לתפקידים בכיתה, היא לא ביקשה להיות נציגת הכיתה או אחראית להאכלת חיות המחמד. במקום זאת, היא השתוקקה להיות אחראית למדף הספרים כדי להמשיך ולסדר ספרים. קונדו אמרה שחוותה פריצת דרך בעניין הסדר והארגון יום אחד: "הייתי אובססיבית בנוגע למה שאני יכולה לזרוק. יום אחד הייתה לי התמוטטות עצבים והתעלפתי. הייתי מחוסרת הכרה במשך שעתיים. כאשר חזרתי להכרתי שמעתי קול מסתורי, כמו איזה אליל-סדר שאמר לי להסתכל על הדברים שלי יותר מקרוב, והבנתי את הטעות שלי: רק חיפשתי דברים לזרוק. מה שאני צריכה לעשות זה למצוא את הדברים שאני רוצה לשמור. זיהוי הדברים שגורמים לך אושר: זוהי העבודה של סדר וארגון."
קונדו בילתה חמש שנים כמשמשת במקדש שינטו. היא הקימה את העסק שלה לייעוץ בנושא סדר וארגון בגיל 19, כאשר הייתה סטודנטית לסוציולוגיה באוניברסיטה הנוצרית של טוקיו.

שיטת קון-מארי

שיטת הארגון של קונדו ידועה כשיטת קון-מארי, והיא מורכבת מאיסוף כל חפציו של אדם, קטגוריה אחת בכל פעם, ולאחר מכן מיונם ושמירת רק אותם דברים ש"מציתים שמחה" (tokimeku ‎-' とき めく, המילה ביפנית, פירושה "לרטוט, לפעום, לדפוק"), ובחירת מקום לכל חפץ מאותו זמן ואילך.
קונדו אומרת כי השיטה שלה קיבלה באופן חלקי את השראתה ממסורת דת השינטו העממית היפנית. ניקוי וארגון דברים כראוי יכול להיות תרגול רוחני בשינטו, אשר עוסקת באנרגיה או ברוח האלוהית של דברים (kami) ובדרך הנכונה לחיות (kannagara).

הופעות בתקשורת

דרמה טלוויזיונית בת שני חלקים המבוססת על קונדו ועל עבודתה צולמה בשנת 2013. קונדו העבירה הרצאות רבות ונתנה הופעות רבות בטלוויזיה. היא פרסמה סדרה של קטעי וידאו המלמדים את "הדרך הטובה ביותר לקפל עבור המראה המושלם".
ב-1 בינואר 2019 החלה נטפליקס לשדר סדרה בשם "עושים סדר עם מארי קונדו" (Tidying Up with Marie Kondo). בסדרה, קונדו מבקרת בכמה בתים של משפחות אמריקאיות מלאים באי-סדר ומנחה אותם בסידור בתיהם בשיטת קון-מארי שלה.

חיים אישיים

קונדו נשואה לטאקומי קאוואהרה (Takumi Kawahara). לבני הזוג שני ילדים.
נכון לשנת 2019, היא ומשפחתה מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
חצי הכוס המלאה

"האם הכוס חצי ריקה או חצי מלאה?" הוא ביטוי נפוץ, אשר בדרך כלל משמש בצורה רטורית לציין שמצב נתון יכול להיות סיבה לאופטימיות (הכוס חצי מלאה) או סיבה לפסימיות (הכוס חצי ריקה), או כסוג של מבחן לקמוס, כדי לקבוע השקפת עולם של אדם מסוים. מטרת השאלה הזו היא להמחיש כי אפשר לראות מצבים מסוימים במספר דרכים שונות בהתאם לנקודת מבטו של אדם, ושבכל סיטואציה עשויות להיות גם הזדמנויות וגם בעיות.
הניב משמש להסבר איך אנשים שונים תופסים אירועים ואובייקטים. התפיסה היא ייחודית לכל אדם והיא פשוט פרשנות שונה למציאות. את הביטוי "חצי הכוס הריקה או חצי המלאה" אפשר גם לראות כשאלה פילוסופית.
פרספקטיבה אחרת נובעת ממחקרים פסיכולוגיים שהראו כי בחירת הדובר במסגרת מסוימת יכולה לשקף את הידע שלו על הסביבה, ושהמאזינים לאותו דובר יכולים להיות רגישים למידע זה.
הדימוי מאוד שכיח בעברית ומשתמשים בו לרוב כדי להציג את ההבדלים בין ראייה חיובית לראייה שלילית: אנשים אופטימיים ייטו לראות את חצייה המלא של הכוס בעוד אנשים פסימיים ייטו לראות את חצייה הריק.
מקורו של הדימוי הזה בלשונות אירופה, כגון באנגלית: to see the glass half full. התרגום המילולי הוא 'לראות את הכוס חצי מלאה' (כלומר מלאה למחצה), וכך משמש הביטוי גם בגרמנית ובצרפתית. בעברית התקבע הביטוי במבנה אחר: 'לראות את חצי הכוס המלאה', 'לראות את מחצית הכוס המלאה'.
המונח קשור לתחום הפסיכולוגיה החיובית: "אופטימיות וגישה חיובית הן מרכיב חשוב בהשגת שגשוג אישי. איש חכם אחד התייחס פעם לנושא באומרו: "הפסימיסט רואה את הקושי בכל הזדמנות; האופטימיסט רואה את ההזדמנות בכל קושי". גישה חיובית וחשיבה חיובית פירושן לצפות תמיד לטוב. לדבר ולחשוב תמיד במושגים חיוביים, לשכוח את כישלונות העבר ולחשוב על הצלחות העתיד. לראות תמיד את חצי הכוס המלאה".
שארל השישי, מלך צרפת

ביוגרפיה

שארל נולד ב-3 בדצמבר 1368, לשארל החמישי מלך צרפת ולז'אן מבורבון. היות שבמות אביו הוא היה בן 12 שנה בלבד, שימש דודו פיליפ השני דוכס בורגונדיה כעוצר בשמו. בראשית ימי שלטונו ידעה צרפת תקופה של מרידות במלכות עקב עול המיסים שהשיתו דודי המלך על המסחר. שיאן של המרידות היה "מרד הפטישאים" בפריז. דיכוי המרידות בדרום צרפת, פלנדריה ופריז באביב 1383 ביסס את שלטונו של המלך. ב-17 ביולי 1385 שארל נשא לאישה את איזבו מבוואריה (1371-1435), שילדה לו שנים עשר ילדים, אך היה לו גם ילד ממאהבתו, אודט דה שמפדיבר. ב-1388 הוא נטל לידיו את ניהול ענייני המדינה, ומלך בשם שארל השישי. ב-5 באוגוסט 1392 הוא לקה במחלת נפש שגרמה לו התקפות חוזרות ונשנות של שיגעון שנמשכו עד מותו ב-1422.
בטירופו לא זכר שהוא מלך או שהוא נשוי ואף לא זכר את שמו. הוא סלד מאשתו ולא הכיר את ילדיו, האמין שהוא עשוי זכוכית והצטנף בפינה או שוטט במסדרונות מיילל כזאב. רק רעיית אחיו, ולנטינה ויסקונטי הצליחה להרגיע אותו. במטרה לרפא את המלך משגעונו הילכו בחצר שרלטנים מסוגים שונים שהציעו טיפולים שונים ומשונים, תרופות פלא, תפילות והשבעות.
ב-17 בספטמבר 1394 הוציא צו לגירושם המוחלט של היהודים מכל נחלותיו (שבע שנים לפני שפקעה התקופה של עשרים שנה שבה ניתנה ליהודים ערבות לביטחונם על ידי אביו שארל החמישי). הוא הכריז כי הגיעו לאוזניו תלונות על היהודים שביצעו עבירות נגד הנוצרים וכי התובעים מטעמו שחקרו בעניין מצאו כי היהודים לא עמדו בהסכם שנחתם בינם לבינו. ניתנה ליהודים שהות כדי למכור את רכושם ולשלם את חובותיהם. כמו כן הוטל על כל אלה שלוו מן היהודים להשיב להם את ההלוואות. הוא נתן להם שומרים שליוו אותם בדרכם עד שחצו את גבול צרפת במשך החורף של 1395. אחרי הגירוש המלך שחרר את הנוצרים מכל התחייבות ליהודים.
מפאת מחלתו של המלך שארל השישי, חזר דודו פיליפ השני דוכס בורגונדיה לשמש כעוצר בשמו. אולם, לואי הראשון, דוכס אורליאן, שהיה אחיו הצעיר של המלך, טען לזכותו לשמש כעוצר, דבר שגרם לתחרות ביניהם על השלטון, והביא למעשי איבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה. אחרי מותו של פיליפ השני דוכס בורגונדיה ב-1404, ירש אותו ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, בנו בכורו, ששימש כעוצר במקומו. ב-1407 נרצח העוצר לואי הראשון, דוכס אורליאן בידי שכירי חרב של העוצר ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, מה שהביא להמשך מעשי האלימות בין שני הצדדים. היות שידו של בית אורליאן הייתה על העליונה, הפך ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה לבן בריתם של האנגלים, שהיו אויביה של צרפת במלחמת מאה השנים.
הנרי החמישי מלך אנגליה ניצל את העובדה שהצרפתים היו עסוקים במלחמת אחים, ופלש עם צבאו לצרפת באוגוסט 1415. הוא כבש את העיר ארפלר שבנורמנדיה והתקדם לעבר העיר קאלה שהייתה בשלטון האנגלים, אך התקדמותו נחסמה על ידי הצבא הצרפתי. כאן התחולל קרב אז'נקור שבו נחלו הצרפתים מפלה מוחצת. בקרב זה נהרגו או נלקחו בשבי רבים מאנשי האצולה הצרפתים. בגלל מחלתו, המלך שארל השישי לא נוכח בקרב, אך נאלץ לחתום על הסכם טרואה (1420), שבו הוכר הנרי החמישי מלך אנגליה כיורש העצר החוקי של ממלכת צרפת. כחלק של הסכם זה, הנרי החמישי מלך אנגליה נשא לאישה את קתרין, בתו של שארל השישי מלך צרפת. ב-31 באוגוסט 1422 מת הנרי החמישי מלך אנגליה, כתוצאה ממחלה ולא זכה לרשת את כתר צרפת. ב-21 באוקטובר של אותה שנה נפטר גם שארל השישי מלך צרפת ונקבר בבזיליקת סן דני שליד פריז. בנו שארל ירש את הכתר בשם שארל השביעי.
שברולט קרוז

בטיחות

כל דגמי הקרוז מצוידים בעשר כריות אוויר: שתי כריות אוויר קדמיות, עם אפשרות ניתוק כרית האוויר של הנוסע הקדמי לצורך הסעת ילדים; ארבע כריות צד להגנה על החזה והאגן, וכריות וילון המכסות את החלונות ועמודי הצד של המכונית. מערכת הניהול של כריות האוויר (SDM) קובעת את סדר הפתיחה של חגורות הבטיחות בהתאם למיקום ההתנגשות, ואת זמני התגובה של כריות האוויר בהתאם לחומרת ההתנגשות.
מכלול הדוושות מתקפל בפגיעה חזיתית בעוצמה בינונית ומעלה, כדי להקטין את החדירה לאזור הרגליים ואת סכנת הפגיעה ברגלי הנהג. 
התכנון המיוחד של מכסה תא המנוע מפחית את הסכנה של פגיעת ראשו של הולך רגל במנוע במקרה של תאונה. הדבר נעשה על ידי הגדלת המרחק בינו לבין המנוע, שימוש בצירים מיוחדים שמגביהים את מכסה המנוע במקרה של התנגשות, ותכנון מכסה המנוע עצמו למעיכה מוגברת המסייעת לספוג את עוצמת הפגיעה. מערכת ה-ABS משתמשת בנתונים המגיעים מחיישני הגלגלים כדי לווסת את הבלימה של כל גלגל בנפרד, ומסייעת לקצר את מרחקי העצירה, להגביר את היציבות ולאפשר שליטה בהיגוי גם בשעת בלימה חזקה. מערכת EBD מחלקת את כוח הבלימה בין הסרן הקדמי לאחורי בהתאם לעומס, עם בקרה אחורית נפרדת, לשיפור היציבות והבלימה בשעת פנייה, ושימוש יעיל יותר בבלמים האחוריים בעת נשיאת מטענים כבדים. מערכת בקרת משיכה (TCS) הכלולה במפרט הסטנדרטי מווסתת את מומנט המנוע ומפעילה את הבלמים במידת הצורך כדי להעניק אחיזת כביש אופטימלית בעת הזינוק או בזמן האצה. 
חיישני מערכת ה-ABS מבחינים מראש באפשרות של סחרור של אחד הגלגלים, ומונעת אותו באמצעות הפחתת מומנט המנוע או הפעלה של אחד הבלמים הקדמיים.
מערכת בקרת היציבות (ESC), הכלולה גם היא במפרט הסטנדרטי של המכונית, משתמשת במערכות ה-ABS וה-TCS כדי לתקן בצורה עדינה טעויות של הנהג הנובעות משיקול לקוי או מהתלהבות-יתר. המערכת משתמשת במידע המגיע מחיישן סבסוב, מחיישן תאוצה רוחבית ומחיישן זווית הסיבוב של ההגה כדי לוודא שהמכונית עוקבת אחרי כיוון הנסיעה של הגלגלים הקדמיים. המערכת מפעילה את הבלמים בצורה סלקטיבית כדי למנוע היגוי יתר או תת-היגוי, ומפחיתה במידת הצורך את פתיחת המצערת האלקטרונית.
שנות ה-70 של המאה ה-1

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ניסן שור

ניסן שור (נולד ב-22 במאי 1979) הוא עיתונאי, מבקר תרבות, תסריטאי ובמאי דוקומנטרי וסופר ישראלי.

עיתונות

שור החל את דרכו בעיתונות כאחד מעורכי ירחון חיי הלילה והמוזיקה האלקטרונית ניוזיק. בשנת 2001 החל לבקר מוזיקה וטלוויזיה עבור מדור התרבות של אתר וואלה. ביקורותיו התאפיינו בניסוחים חריפים ובניתוח רחב שעסק לא פעם בהקשרים הפוליטיים של היצירה. בהמשך ייסד וערך את ערוץ התרבות באתר nrg מעריב, וכן כתב ושימש כסגן עורך מוסף תרבות מעריב. ב-2007 החל שור לכתוב טור אישי קבוע במוסף סופשבוע של מעריב, תחת הכותרת "נמר קטן". ב-2009 החל לכתוב טור בשם זהה לשבועון טיים אאוט תל אביב. ב-2015 החל לכתוב טור אישי במוסף הארץ.

ספרות

בשנת 2003 הופיעו מאמרים מאת שור בקבצים לא מה שהיה פעם, שעסק בחיי הלילה בישראל, ו"מה אתה יותר - יהודי או ישראלי?", שעסק בזהותם של צעירים בישראל.
ב-2008 יצא בהוצאת רסלינג ספרו לרקוד עם דמעות בעיניים, בו סקר את תולדות תרבות המועדונים בישראל. הספר, שנקרא על שם שיר של הלהקה הבריטית אולטראווקס, עוסק בין היתר בנוער הסלוני, במועדוני הגל החדש, במסיבות הטראנס ובסצנת הדאנס של שנות ה-90, על רקע התמורות החברתיות והפוליטיות בישראל (מהפך 1977, האינתיפאדה הראשונה והשנייה, הסכמי אוסלו) וההתפתחויות המוזיקליות באותן תקופות (רוק אנד רול, דיסקו, פאנק, האוס).
בשנת 2012 ערך את הספר "תרימו: הזמנות, פליירים וכרזות בתרבות המועדונים הישראלית: רטרוספקטיבה, 2012-1990".
בשנת 2014, סיפור פרי עטו התפרסם באסופה ״"הלהקה היחידה שחשובה - להיות מעריץ פופ בישראל".
בשנת 2017 הוציא את הרומן הראשון שלו, ״הישראלי הנצחי״, בהוצאת כתר. הרומן עוסק בבן למשפחת מהגרים מברית המועצות שסובל ממחלה מסתורית: בכל פעם שהוא נוסע לחו"ל, תוקפים אותו כאבי ראש איומים, בחילות וחנק. ההורים שלו תמיד אמרו לו שזה כפר קטן, שאין כאן עתיד, שהוא צריך לקחת את עצמו ולברוח. הם השביעו אותו לעזוב, אבל הוא פשוט לא מסוגל. בעוד חבריו הטובים מהגרים מישראל בזה אחר זה, הוא נותר תקוע - לא מצליח לעזוב ולא יכול להישאר. עד שאירוע טרגי מאלץ אותו להתעמת עם השדים שלו. 

טלוויזיה

שור שימש בתפקידים רבים ומגוונים בטלוויזיה, בין השאר כתסריטאי הראשי של ערוץ HOT בידור ישראלי ותסריטאי בתוכניות הקומיות "ארץ נהדרת" ו"עונת החתונות", והשתתף בפאנל התוכניות "טינופת" בהוט 3, "דיבור חדיש" בערוץ 8 ו"המצעד 7.0" ב-HOT בידור ישראלי, וכן הגיש פינה קבועה בתוכנית "הינשופים" בערוץ 8 בהנחיית מודי בר-און (עונה 1).
בשנת 2009 שודרה בערוץ 8 מיני סדרה תיעודית בת שלושה פרקים : "לרקוד עם דמעות בעיניים" על פי ספרו באותו השם, אשר יצר והיה בין במאיה.
ב-2011 שודרה בערוץ 8 מיני סדרה נוספת שיצר וביים, "אנשי המכירות", שעסקה בתולדות הפרסום בישראל.
ב-2015 יצר וביים את הסדרה ״מקום בצמרת - שישה פרקים על פופ ישראלי״, ששודרה בערוץ הראשון.
באותה שנה ביים גם את הסרט ״הרחובות הם שלנו״, העוקב אחר שמונה אמני גרפיטי המגיעים מרקעים ומקומות שונים בישראל. הסרט הוקרן בערוץ הראשון.
פמיניזם מזרחי

השראות

הפמיניזם המזרחי שואב השראה מהפמיניזם האפרו-אמריקאי, אשר מבקש לנטוש את התפיסה הפמיניסטית האוניברסלית הלבנה. זו האחרונה מבקשת ליצור זהות נשית כוללת, בעוד הפמיניזם האפרו אמריקאי טוען כי לנשים האפרו-אמריקאיות סדר יום שונה מאשר לנשים הלבנות, הנובע מסיפור חיים שונה: סיפור חיים המכיל בתוכו הדרה, דחיקה לשוליים ושקיפות חברתית ותרבותית. אשר על כן, על הנשים השחורות להכיר בכך שהן אינן יכולות לראות את מכלול סדר היום הפמיניסטי מתוך זיקה והשתייכות לקטגוריה החברתית ההגמונית (קרי, הלבנים), ולהתעלם מקיום קטגוריות אחרות של נשים שקופות ומודרות.
חיים חייקל גרינברג

הרב חיים חייקל גרינברג (תרס"ט, 1909 - כ"ב בחשוון תש"ל, 3 בנובמבר 1969) היה רבה של קענע בליטא, מו"ץ וחבר ועד הרבנים בווילנה וממקורבי הרב חיים עוזר גרודזנסקי. לאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רסקו בצפון תל אביב. מחבר הספר "ברכת חיים".

ביוגרפיה

נולד בסלונים, בנם של  ר' אברהם ומרים גיטל גרינברג. סבו היה רבה של דרובנין שבפולין. אחיו, הרב יעקב סנדר גרינברג, כיהן כרבה של מייצ'ט. נשא לאשה את בתו של השו"ב של סלונים, הרב אליהו אהרן ווגיניקר.
בשנות ה-30, בשנות העשרים לחייו, התמנה לכהן כרבה של קענע שליד וילנה. כמו כן כיהן כמו"ץ בווילנה והיה חבר ועד הרבנים של העיר. היה מקורב לרב חיים עוזר גרודזנסקי וביצע עבורו שליחויות שונות. שליחות בולטת הייתה בפרשת "גזירת השחיטה". הוא נשלח על ידי הרב גרודזנסקי לרב יחיאל יעקב וינברג להורות לו שלא לפרסם את קונטרסו ההלכתי שבו הוא נוקט גישה מקלה בנושא. כמו כן ביקר מספר פעמים בוורשה כשליחו של הרב גרודזנסקי בנושא. פרשה אחרת קשורה במינויו של רב משכיל באושמינה שנחשד בדעות כפרניות. הוא נשלח על ידי הרב גרודזנסקי לפעול כנגד המינוי, ולשם כך נסע לפולין להיפגש עם האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, הרב מנחם זמבה והרב מנחם מנדל אלתר. 
בשנת תרצ"ו (1936) הוציא את הקונטרס "ברכת חיים" על יורה דעה. הקונטרס זכה להסכמת הרב גרודזנסקי, הרב חנוך אייגש והרב שמחה זליג ריגר. בהמשך הוציא את ספרו במהדורה מורחבת וכן את הספר "אמרי חיים".  
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף לתלמידי הישיבות שנמלטו לשנחאי ושם שהה עד תום המלחמה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתמנה כרב שכונת רסקו בצפון תל אביב.
פרסם מאמרי זיכרונות מליטא בבמות שונות, ובהן בהמודיע, דגלנו, הפרדס והמאור. מדי שנה, ביום השנה לפטירת הרב גרודזנסקי, נהג לפרסם מאמר לזכרו, חלק מהמאמרים התפרסמו בקובץ התורני "אחיעזר" שהוציא. לאחר פטירת הרב יחיאל יעקב וינברג פרסם קונטרס הספד "מגדולי הדור" ובו תיאר את שליחותו אליו בפרשת "גזירת השחיטה" בגרמניה. בשנת תשע"ד (2014) הוציא "מכון גנזי גאוני ליטא" מהדורה חדשה של ספרו "ברכת חיים" ובסופו קונטרס "מפיו אנו חיים" המרכז את זכרונותיו ומאמריו. 
נפטר בשנת 1969 בגיל 60. הלווייתו התקיימה בתל אביב והספידוהו ידיד נעוריו הרב צבי מרקוביץ  והרב יחיאל מיכל פיינשטיין. נקבר בבית הקברות קריית שאול.
אחיו הצעיר הוא הרב שמואל יצחק גרינברג מברוקלין, חניך ישיבת ברנוביץ' וישיבת מיר.
אורי אהד

ביוגרפיה

אורי אהד נולד בפתח תקווה, בנם של אפרים ונגה אהד, המשמשת כשופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בלוד.
אהד למד בבית הספר תיכון "ברנר" בפ"ת וכיהן כיו"ר מועצת התלמידים העירונית. שירת בחיל השריון הישראלי כמפקד טנק. למד משפטים במכללת שערי משפט והוסמך כעורך דין.
אהד הצטרף למועצת העיר בשנת 1998. הוא היה חבר המועצה הצעיר ביותר בתולדות פתח תקווה, בן 28 בלבד. לאחר הבחירות ב-1998, קיבל לידיו את תיק הנוער אשר אהד שינה את שמו לתיק הנוער והצעירים, ואשר טיפל בכל תחומי החיים לנוער וצעירים בפתח תקווה. ביוזמת אהד, החלה העירייה לחלק מלגות לימודים לסטודנטים תושבי העיר, כאשר הוא עמד בראש ועדת המלגות. בנוסף עסק בתחומי החינוך והתרבות, איכות הסביבה (מנע הקמת מפעל למיון פסולת רפואית בעיר) ועוד.
בשנת 2003 ייסד את רשימת "שיא לפ"ת", עמד בראשה והתמודד עצמאית בבחירות למועצת העיר. רשימתו זכתה ב-5 מנדטים והייתה הרשימה הגדולה במועצה. לאחר הבחירות, התמנה אהד לממלא מקום ראש העיר יצחק אוחיון, תפקיד אותו מילא בהתנדבות וללא שכר. לאחר כ-10 חודשים בקואליציה, ולאחר חילוקי דעות עם ראש העיר יצחק אוחיון, התפטר מתפקידו, ושימש כיו"ר האופוזיציה.
בשנת 2008 התמודד בבחירות לראשות העיר מול ראש העיר המכהן יצחק אוחיון וזכה ב-29% מהקולות מול 55% שקיבל אוחיון. רשימתו של אהד זכתה הפעם ב-4 מנדטים, והוא שימש כראש האופוזיציה. ב-13 בינואר 2013 הודיע ראש העיר יצחק אוחיון על סיום תפקידו בעקבות מחלה כ-9 חודשים לפני הבחירות המתוכננות לאוקטובר 2013. ב-15 בינואר התקיימה הצבעה במועצת העיר ואהד נבחר לראש העיר לתקופה זו ברוב של 23 תומכים מול 3 נמנעים.
אהד הגיש את מועמדותו לראשות עיריית פתח תקווה בבחירות שנערכו באוקטובר 2013, וקיבל 36% מהקולות, אולם היות שאף מתמודד לא עבר את מכסת 40% הנדרשים, ההכרעה על הבחירות עברה לסיבוב שני מול איציק ברוורמן שקיבל 25% מהתוצאות. בסיבוב השני שנערך בנובמבר 2013 הפסיד אהד לברוורמן שנבחר לכהן כראש עיריית פתח תקווה.
לאחר הבחירות המשיך אהד לשמש כחבר מועצה ובמקביל הקים משרד עו"ד המתמחה במשפט אזרחי, ליטיגציה ודיני עבודה. לקראת בחירות 2018 הוא התאחד עם חבר המועצה איציק ישראל שפרש מסיעתו של ברוורמן והוא עומד בראש רשימה משותפת בשם "הביצועיסטים"
.
אהד נשוי ואב לחמישה ילדים.
כריסטיאן טראש

קריירת מועדונים

את דרכו בכדורגל החל טראש בקבוצת הנוער המקומית, MTV אינגולשטאט ובשנת 2003 עבר לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל מינכן 1860, ושיחק בה במשך שלוש שנים. בשנת 2006 החל לשחק בקבוצת המילואים של מינכן ולאחר עונה אחת בה הבקיע שני שערים ב-39 משחקים, החליטה אלופת הבונדסליגה, שטוטגרט להחתימו. בעונתו הראשונה במועדון, 2007/2008, שיחק בעיקר בקבוצת המשנה של שטוטגרט, אולם לקראת סיום העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כאשר נכנס כמחליף ללודוביק מאנין בדקה ה-59 של משחק הליגה נגד שאלקה 04, בו הובסה שטוטגרט 1–4.
גם את עונת 2008/2009 החל טראש בקבוצת המשנה של שטוטגרט, אולם לאחר שבעה משחקים הועלה רשמית לקבוצה הבוגרת וכבר במשחקו הראשון בבונדסליגה בעונה זו, נגד ורדר ברמן, כבש את שער הבכורה שלו בליגה ואף בישל שער נוסף והוביל את קבוצתו לניצחון 1–4 מרשים. עד סיום העונה ערך 18 הופעות נוספות והוביל את שטוטגרט למקום השלישי בבונדסליגה. במקביל סייע לקבוצתו להעפיל לשלב 32 האחרונות בגביע אופ"א, אך זו הפסידה 2–4 בסיכום שני המשחקים נגד האלופה היוצאת, זניט סנקט פטרבורג והודחה מהטורניר.
בעונתו השלישית בשטוטגרט, 2009/2010, החל טראש להשתלב יותר ויותר בהרכב הפותח של הקבוצה ועם שלושה שערים ושלושה בישולים ב-29 משחקים הוביל אותה למקום השישי בבונדסליגה ולשמינית גמר ליגת האלופות, בו הפסידה לברצלונה.
ב-25 ביולי 2011 עבר לוולפסבורג. ב-30 באוגוסט 2017 חתם באינגולשטאדט 04.

קריירה בנבחרת

ב-2 ביוני 2009 ערך טראש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הלאומית, כאשר נכנס כמחליף לאנדראס הינקל בדקה ה-79 של משחק הידידות נגד איחוד האמירויות הערביות וכעשר דקות לאחר מכן אף בישל למריו גומז את שערו הרביעי במשחק ושערה השביעי של גרמניה בדרך לניצחון 2–7. כשנה לאחר מכן, ערך הופעה נוספות במדי הנבחרת, במשחק הכנה למונדיאל 2010 נגד מלטה, בו ניצחה גרמניה 0–3. אף על פי כן, טראש נפצע בקרסול במהלך המשחק ולא נכלל בסגל הסופי של גרמניה למונדיאל. עם זאת, כחודש לאחר הטורניר, זומן למשחק ידידות נוסף נגד דנמרק ואף פתח בהרכב לראשונה בקריירה.
דסטין הופמן

תחילת קריירה

הופמן נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה למשפחה יהודית, התחנך בקולג' סנטה-מוניקה והחל לקחת שיעורי משחק בתיאטרון פסדינה. בטרם החל בקריירה שלו, הופמן עבד בעבודות מזדמנות והשתתף בפרסומות. בשנת 1960 קיבל הופמן תפקיד בתיאטרון אוף-ברודוויי, שבעקבותיו הצטרף ללימודי שיטת המשחק ב"אולפן השחקנים" המפורסם. במהלך שנות השישים הופיע הופמן בסדרות טלוויזיה ובסרטו הקולנועי הראשון, "The Tiger Makes Out", לצד אלי וולך. בנוסף לתפקידיו כשחקן, הופמן לימד משחק במכללה קהילתית וכן ביים מספר הפקות תיאטרון, כדוגמת המחזה "The Time of Your Life " של ויליאם סארויאן.

הקריירה הקולנועית

הופמן קיבל את פרסומו המשמעותי הראשון לאחר שהבמאי מייק ניקולס ליהק אותו לסרט "הבוגר" ב-1967, לצד אן בנקרופט. על תפקידו בסרט קיבל הופמן מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. מאז היה הופמן מועמד פעמיים נוספות לאוסקר על תפקידיו ב"קאובוי של חצות" (1969) לצד ג'ון וויט ו"לני" (1974), בתפקיד הקומיקאי לני ברוס. שנתיים לאחר פרשת ווטרגייט, השתתף הופמן לצד רוברט רדפורד בסרט "כל אנשי הנשיא" וכן בסרט "איש המרתון", שניהם לפי תסריט מאת ויליאם גולדמן. ב-1979 זכה הופמן בפרס אוסקר על הסרט "קרמר נגד קרמר" של הבמאי רוברט בנטון. בסרט הוא משחק לצד מריל סטריפ כאב הנאבק בגרושתו לקבלת חזקה על בנו. בשנת 1982 השתתף הופמן בסרט "טוטסי" לצד ג'סיקה לאנג, בו היה מחופש לאישה רוב הזמן. התפקיד זיכה אותו במועמדות נוספת בפרס אוסקר, והסרט עצמו זכה לעשר מועמדויות. בשנת 1988 זכה הופמן באוסקר השני שלו על משחקו בסרט "איש הגשם", כאדם אוטיסט הסובל ממוגבלויות. במהלך שנות ה-90 הופיע הופמן בסרטי קולנוע רבים כדוגמת "דיק טרייסי" של וורן ביטי, "הוק" של סטיבן ספילברג, "התפרצות"  בבימויו של וולפגנג פיטרסון לצד כוכבים כמורגן פרימן ודונלד סאתרלנד, "לכשכש בכלב"(סרט שהעניק לו את המועמדות השביעית והאחרונה שלו עד כה לאוסקר) וכן בעיבוד לספרו של מייקל קרייטון, "ספרה".
ב-2004 הופמן כיכב לצד ברברה סטרייסנד, רוברט דה נירו ובן סטילר בקומדיה "פגוש את הפוקרס", סרט המשך ל"פגוש את ההורים". משחקו זיכה אותו בפרס MTV על הביצוע הקומי הטוב ביותר.
להופמן שני ילדים מאשתו הראשונה, וארבעה נוספים מאשתו הנוכחית.
בשנת 2008 שיחק בדרמה הרומנטית "הזדמנות אחרונה לאהבה" לצד אמה תומפסון. ב-2012 הופיע לראשונה בקריירה שלו בתפקיד קבוע בסדרת טלוויזיה, כשגילם את התפקיד הראשי בסדרה "Luck" של ערוץ HBO.
ב-2013 יצא לאקרנים סרטו הראשון כבמאי, "קוורטט".
בשנת 2017 שיחק לצד אדם סנדלר ובן סטילר בקומדיה "סיפורי מאירוביץ " בבימויו של נוח באומבך.
בסוף 2017 התפרסמו עדויות של נשים, על סדרת הטרדות ותקיפות מיניות שאותן לכאורה ביצע הופמן.