google/wiki40b huggingface dataset:
קתי מקמוריס רוג'רס

ביוגרפיה

מקמוריס רוג'רס נולדה בעיר סיילם שבאורגון. ב-1990 סיימה תואר ראשון בפנסקולה כריסטיאן קולג' בפלורידה, וב-2002 סיימה תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת וושינגטון. בנעוריה ובמהלך שירותה בבית הנבחרים של וושינגטון עבדה בעסק מטעי הפירות המשפחתי.
ב-1994 מונתה לחברה בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון, ובשנים 2002–2003 כיהנה כמנהיגת המיעוט הרפובליקני בבית הנבחרים. ב-2004 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציגת המחוז החמישי של מדינת וושינגטון. מאז נבחרה עוד שבע פעמים לתפקיד. היא מכהנת כחברת ועדת האנרגיה והמסחר.
בשנת 2009 נבחרה לסגנית ראש ועידת הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים, ומינואר 2015 היא מכהנת כראש הוועידה. בינואר 2014 נבחרה על ידי המפלגה הרפובליקנית לשאת את נאום התגובה לנאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
לאחר היבחרו של דונלד טראמפ לנשיא, מונתה מקמוריס רוג'רס לסגנית צוות המעבר שלו לבית הלבן.
בשנת 2006 נישאה לבריאן רוג'רס. בנם הבכור נולד ב-2007 ואובחן כלוקה בתסמונת דאון. ב-2010 וב-2013 נולדו להם שתי בנות נוספות.
סנדרו אחמטלי

חייו

סנדרו אחמטלי נולד לאב כומר כאלכסנדרה אַחמֵטֵלַאשווִילִי ( ალექსანდრე ახმეტელაშვილი) בכפר אנאגה, קאחתי (באותם ימים במלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית). השפעת תוואי הנוף והתרבות הייחודיות לחבל ההררי במזרח גאורגיה, ניכרו מאוחר יותר בעבודתו. הסופר ואסיל בארנובי היה המורה של אחמטלי והוא רכש ממנו ידע מעמיק של הספרות הגאורגית והעולמית. במקביל הוא עסק באיגרוף. עקב נישואיו הוא נאלץ לעבור לסנקט פטרבורג ונרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג ולמד שם עד לשנת 1916. באותן השנים בילה אחמטלי את רוב זמנו לכתיבת ביקורת תיאטרון. בשנת 1915 הוא כתב את המניפסט הראשון שלו, גילוי דעת המגנה את התיאטרון הגאורגי. לדעתו התיאטרון הגאורגי צריך "להיהרס, כדי שיוכל להיות רך יותר, יצרי יותר, טמפרמנטי, אמוציונלי, אדיר וחזק, נועז והרואי".
בשנת 1918 הכריזה גאורגיה על עצמאותה והממשלה המנשביקית החדשה השיקה תוכנית לתחיית התיאטרון הלאומי של גאורגיה. אחמטלי שב לגאורגיה כדי להוביל את האמנים הצעירים למאבק כנגד התוכנית. בשנת 1922, לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה וכינונה של גאורגיה הסובייטית, שב הבמאי הפרו-סובייטי, קוטה מרג'נישווילי לגאורגיה, ויחד עמו החל אחמטלי בביצוע רפורמות בתיאטרון רוסתוולי. אף על פי ששיתוף הפעולה ביניהם היה פורה הוא לא היה קל. האופי השמרני והקונפורמיסט של מרג'נישווילי לא הסתדר עם האופי הסוער והניהול האוטוקרטי של אחמטלי ובשנת 1926 עזב מרג'נישווילי את תיאטרון רוסתווילי, כשהוא משאיר את אחמטלי כמנהל היחיד של התיאטרון. אחמטלי ייסד תאגדי אומנותי משל עצמו בשם דוּרוּגִ'י (על שם נהר הדורוג'י, אחד מיובליו של האלזני), ודרש מכל חבריה לחתום על התחייבות "להקריב את חייו ועתידם לרצון התאגיד והתיאטרון".
יחסיו של אחמטלי עם השלטון הסובייטי החדש בגאורגיה הסובייטית לא היו קלים. למרות חדשנותו והיותו שמאלני, האקספרסיוניזם והאקספרימנטליות שלו לא תאמו במיוחד לדוקטרינות הבולשביקיות. במהלך המרד האנטי-סובייטי בגאורגיה בשנת 1924, הוא נעצר לזמן קצר ותושאל לגבי מידת שיתוף הפעולה שלו עם הקושרים. בלחץ של בריה הוא פרק, בשנת 1927, את תאגיד דוג'ורי, אולם התהודה של הצלחותיו התיאטרליות זיכו אותו בהגנה במוסקבה. כישוריו והכוריאוגרפיה שלו זכו להכרה בינלאומית. לאחר יצירת המופת שלו בביצוע המחזר של גריגול רובכידזה, "למרה", זכה, בשנת 1930, בפרס באולימפיאדת הדרמה במוסקבה. אחמטלי וחבורתו הוזמנו לסיורים בארצות הברית, דבר שהדליק נורה אדומה בקרב השלטונות הסובייטים. בעקבות הסקנדל של עריקת רובכידזה לגרמניה, מאוחר יותר באותה שנה, פתח בריה בחזית חדשה כנגד אחמטלי. באופן פרדוקסלי, המשיך המחזה להופיע על הבמות, כדי להראות את התקדמות התיאטרון הסובייטי, אם כי ללא שמו של הבמאי על הכרזות. אחמטלי הפיק את עבודתו הגדולה האחרונה, שהייתה מבוססת על המחזה "השודדים" של שילר, בשנת 1933, ולאחריו ערך סיור ניצחון במוסקבה. באותה שנה זכה בתואר אמן העם של גאורגיה הסובייטית.
אחמטלי לא יכל לברוח מהפיקוח של בריה. הוא האשים אותו בפעילות אנטי-סובייטית ובסיור אסור מחוץ לרחבי ברית המועצות ולבסוף הורד מן הבימה בשנת 1935. הוא מצא מקלט ברק מעריציו במוסקבה, אולם בשנת 1937, הוא הוסגר לטביליסי ונכלא עם מספר רב של עמיתיו באשמת שווא של ריגול עבור הבריטים ומזימה לרצוח את בריה וסטלין. אחמטלי היה נתון לעינויים בנוכחות בריה, שהותירו אותו אילם ומשותק. הוא אולץ להתוודות, אך סירב למסור של מעורבים אחרים במזימה לכאורה. הוא הוצא להורג ב-27 ביוני 1937. לתושבים הזרים שבאו לבקר אותו בתיאטרון נאמר כי הוא פרש לגמלאות. שמו של אחמטלי טוהר לראשונה על ידי היסטוריונית התיאטרון, נתלה אורושדזה.
אלעד הופמן

ביוגרפיה

הופמן גדל במחלקת הנוער של אליצור יבנה, משם עבר לקבוצת הנוער של מכבי רחובות ואת קריירת המשחק המקצוענית שלו החל בהפועל גליל עליון.
בעונת 2003-2004 החל את דרכו המקצועית בהפועל גליל עליון מליגת העל בכדורסל. במהלך אותה שנה לא זכה הופמן לדקות משחק רבות ושותף ב-5 משחקים בלבד. בסיום אותה עונה עבר לאליצור רמלה מהליגה הלאומית. במדי רמלה זכה הופמן לדקות משחק רבות ושותף ב-40 משחקים במהלך שתי עונות במועדון.
בעונת 2006-2007 חתם הופמן בקבוצת מכבי הוד השרון. לאחר עונה אחת במועדון בה שותף ב-25 משחקים עזב את המועדון. 
בעונת 2007–2008 עבר הופמן לשחק בקבוצת נעוריו אליצור יבנה במדיה שיחק עונה אחת, ובלט מאד עם ממוצע של 31 נק' ב-28 משחקים בהם שותף.
בעונת 2008–2009 חתם בקבוצת בני השרון  מליגת העל במדיה שיחק גם ביורוקאפ. לאחר עונה אחת בקבוצה עזב הופמן את בני השרון ועבר לשחק באליצור אשקלון גם היא מליגת העל. במדי אשקלון הרבה הופמן לשחק אך לא הרבה לקלוע נקודות ושמר על ממוצע נמוך יחסית.
בסיום אותה עונה החליט הופמן לשוב פעם נוספת אל אליצור יבנה מהליגה הלאומית בכדורסל
הופמן הרבה לשחק במדי אליצור יבנה כאשר העמיד ממוצעים גבוהים של 33.8 נק' לעונה והרבה לשחק כשחקן חמישה. הוא התבלט באותה העונה כשחקן משמעותי וכמוביל קבוצתי.
לאחר כ 4 שנים במדי אליצור יבנה עבר הופמן פעם נוספת לשחק בליגת העל הפעם בקבוצת מכבי אשדוד באר טוביה. באותה עונה הייתה אמורה אשדוד לרדת לליגה הלאומית אך בעקבות משבר תקציבי של קבוצת ברק נתניה נשארה הקבוצה בליגה.
בעונת 2014–2015 חזר הופמן פעם נוספת אל הליגה הלאומית ועבר לשחק בקבוצת מכבי קריית גת במדיה הצטיין והעמיד ממוצע גבוה של 36 נק' ב-37 משחקים]. בסיום אותה העונה העפילה מכבי קריית גת לליגת העל והופמן שוחרר מן הקבוצה.
בעונת 2015–2016 חתם הופמן בהפועל באר שבע/ב"ש בה שיחק עונה אחת והעמיד ממוצע של 29.6 נק'
בסיום אותה עונה עבר הופמן לשחק בעירוני נס ציונה שירדה מליגת העל אל הליגה הלאומית. לאחר עונה אחת בליגה הלאומית העפיל הופמן עם נס ציונה לליגת העל.
הופמן נחשב לאחד הקלעים הדומיננטיים בליגה הלאומית עם יכולת פיזית ועליונות אל מול שחקני הגנה של קבוצת יריבות, הופמן גם נחשב לקלע צבע מחונן בעל יכולת אתלטית מרשימה.
לאחר עונה בליגת העל בה העמיד ממוצעים של 4.3 נקודות, 1.5 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים ב-14.3 דקות למשחק, עזב הופמן את נס ציונה וחתם לעונה בקבוצת נעוריו, אליצור יבנה.
איוון בוסקי

ראשית חייו וחינוך

בוסקי נולד למשפחה יהודית בדטרויט שבבעלותה היו מספר מעדניות וברים בעיר. לאחר סיום תיכון ממפורד בדטרויט הוא לקח מספר קורסים באוניברסיטת מזרח מישיגן ובאוניברסיטת מישיגן. למרות שהיה חסר תואר ראשון, הוא התקבל למכללה האקדמית למשפטים בה סיים את לימודיו בשנת 1965. בשנת 1980, הוא שימש כמורה מן החוץ באוניברסיטת קולומביה בבית הספר למנהל עסקים ובאוניברסיטת ניו יורק בבית הספר למנהל עסקים.
ב-1962, הוא נישא לסימה סילברסטיין, בתו של איל נדל"ן שבין נכסיו כלל מלון בוורלי הילס בקליפורניה. אחרי מות גיסו, בוסקי וסימה זכו בבעלות על המלון בתום קרב משפטי מול אחייה של סימה.

קריירה

ב-1966, בוסקי ואשתו עברה לניו יורק, שם עבד במספר חברות השקעה. ב-1975 פתח חברה משלו - איוון פ בוסקי & קומפני עם $700,000 (שווה ערך ל $3.1 מיליון ב-2015) מכספי משפחתה של אשתו. עד 1986, בוסקי צבר הון של יותר מ-200 מיליון דולר על ידי הימור על השתלטויות תאגדיות עוינות ו-$136 מיליון דולר ממכירת מלון בוורלי הילס. בוסקי אף הופיע על השער של טיים מגזין ב-1 בדצמבר 1986.
ב-1987, קבוצה של שותפים תבעו את בוסקי על מה שהם טענו כהטעיית מסמכי שותפות. הוועדה לניירות ערך ולבורסות חקרה אותו על ביצוע השקעות על סמך עצות שהתקבלו מיודעי דבר בתאגידים. על סמך מידע זה הוא ביצע רכישת מניות רבות מספר ימים לפני שהתאגיד הודיע השתלטות, וכך קצר רווחים רבים.
על אף שמידע פנימי מסוג זה היה לא חוקי, האיסור כמעט ולא נאכף עד שבוסקי הועמד לדין. בוסקי שיתף פעולה עם הרשות לניירות ערך ומסר מידע על משקיעים אחרים, כולל מידע שהוביל לתיק נגד מייקל מילקן. כחלק מהסדר טיעון, על בוסקי הוטל מאסר של 3 וחצי שנים וכן קנס של $100 מיליון. הוא שוחרר לאחר שנתיים ונאסר עליו לעסוק בניירות ערך. 
בוסקי, לא הצליח לשקם לחלוטין את המוניטין שלו לאחר ההרשעה. הוא אימץ וחיזק את יהדותו ואף לקח שיעורים בבית המדרש לרבנים באמריקה.
בשנת 2012 בראיון עם ה"ניו יורק טיימס", בן דודו של בוסקי גילה כי בוסקי חי כעת בלה חויה, קליפורניה.

חיים אישיים

ב-1991, הוא התגרש מאשתו והיא הסכימה לשלם לו כ-23 מיליון דולר ו-180,000 דולר בשנה לכל החיים. לזוג ארבעה ילדים.
לורנס קליין

ביוגרפיה

קליין נולד באומהה, נברסקה, להוריו בלאנש וליאו ביירון קליין. הוא המשיך את לימודיו בלוס אנג'לס סיטי קולג', שם הוא למד מתמטיקה; באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא החל לייצר מודלים ממוחשבים. קיבל תואר ראשון בכלכלה בשנת 1942; וקיבל את הדוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1944, כשהיה תלמיד הדוקטורט הראשון של פול סמואלסון.

מחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

פרסים הנצחה

ב-1959 זכה קליין במדליית ג'ון בייטס קלארק.
קליין קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן בשנת 1994.
על שמו של קליין ישנו רחוב בראשון לציון.
סימור קאסל

ביוגרפיה

קאסל נולד בדטרויט, מישיגן למנסרטיה אן ולסימור ג'וזף קאסל.
התחיל את דרכו כשחקן לצידו ותחת בימויו של במאי סרטי האינדי ג'ון קסאווטס בסרטים "מיני ומוסקוביץ'" לצידה של ג'ינה רולנדס, "רציחתו של סוכן הימורים סיני" ו"פנים" בתפקיד איש העסקים צ'אט עליו הועמד קאסל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
שיחק בסרטים "ולנטינו" בתפקיד סוכן הכישרונות ג'ורג' אולמן המגלה את השחקן האיטלקי רודולף ולנטינו (רודולף נורייב) ובקומדיית הפעולה "שיירה" בתפקיד המושל ג'רי האסקינס.
בשנות ה-90 שיחק בעיבוד הקולנועי לקומיקס "דיק טרייסי" בתפקיד סם קאצ'ם שותפו של הבלש דיק טרייסי (וורן ביטי), בעיבוד הקולנועי לספר "פנג הלבן", בקומדיות "בתוך המרק" בתפקיד מוערך מאוד לצידו של סטיב בושמי, "המרוץ לצמרת של מקס פישר" בתור ברט אביו של הנער מקס פישר (ג'ייסון שוורצמן), "זה יכול לקרות לך", "ירח דבש בלאס וגאס" ובדרמות "יומן של רוצח שכיר" בכיכובו של פורסט ויטאקר, ו"הצעה מגונה" בתפקיד מר שקלפורד. בשנת 1996 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום "חברה טובה" ברשת CBS, בכיכובה של לורן גרהאם.
בשנת 2000 הופיע בסרטו של סטיב בושמי "מפעל החיות" בתפקיד לוטננט סימן.
ב-2001 השתתף בקומדיה "משפחת טננבאום" בתפקיד מפעיל המעליות דאסטי חברו של רויאל טננבאום (ג'ין הקמן).
ב-2005 שיחק בפעם השלישית תחת בימויו של סטיב בושמי בדרמה הקומית "ג'ים הבודד" בתור דון אביו של הסופר ג'ים (קייסי אפלק).
ב-2007 השתתף בעיבוד הקולנועי למשחק המחשב "פוסטל".
ב-2009 שיחק בהפקה של לוק בסון "סטטן איילנד" בתפקיד החירש המבוגר ג'ספר סביאנו.
קאסל נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-7 באפריל 2019. היה אב לשני ילדים, אחד מהם הוא העורך מתיו קאסל, בנה של אשתו השחקנית, אליזבת דירינג.
בשורות טובות (סרט)

עלילה

לירן (רועי אסף) וטלי (נלי תגר) הם זוג צעיר המתקשה להביא ילד. לירן סובל מתנועתיות זרע נמוכה וטלי נאלצת לעבור טיפולי פוריות. הרצון בילד מציב בפניהם קשיים המעמידים את יחסיהם במבחן.

הפקה

הסרט הופק על ידי שמי שינפלד, אביב בן שלוש, משה אדרי, לאון אדרי, לירון אדרי, וחברות ההפקה סרטי יונייטד קינג וקאםבאק סרטים; הוא יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ומפעל הפיס.
יסמין אבו פריחה

ביוגרפיה

יסמין אבו פריחה נולדה בתל שבע כבת בכורה, לרודיינא, מורה לאנגלית; ולעודה, מהנדס תחבורה. בגיל שש עברה עם משפחתה לעומר (והייתה אחת משתי המשפחות הערביות הראשונות שעברו להתגורר ביישוב). 
 למדה בבית ספר תיכון "מקיף עומר".
הופיעה בסרט "אחרייך" (שיצא לאקרנים ב-2017), שביימה אחותה, רנא אבו פריחה, ומתעד את סיפור משפחתן, ומלווה את האם שחלתה בסרטן השד ונפטרה, ולא מתאפשר לה להיקבר, כרצונה בעומר, היישוב בו התגוררה במשך כ-20 שנה.
אח נוסף שלה, אמיר אבו פריחה, הוא איש היי-טק, שהיה ילד פלא במתמטיקה.
בכיתה ה' השתתפה ב"קידומטיקה",, תוכנית מצוינות מתמטית לתלמידים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בתחום המתמטיקה.
בכיתה ח' השתתפה בחידון התנ"ך המחוזי והגיעה למקום רביעי.
אבו פריחה בוגרת תואר ראשון במדעי הרפואה ובעלת תואר דוקטור לרפואה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2015). 
 בין השנים 2010–2012 שימשה כעוזרת הוראה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, ונכון ל-2018 היא מרצה בה.
עובדת כרופאה פנימית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע. בינואר 2018 פרסמה בידיעות אחרונות עדות על הקריסה של מערכת הבריאות הציבורית בישראל בה אמרה:"קריסת מערכת הבריאות הציבורית היא עובדה מוגמרת ועצובה".
אבו פריחה היא פוליגלוטית, הדוברת ארבע שפות: עברית, אנגלית, ערבית וספרדית.
במהלך לימודיה באוניברסיטה העברית ערכה וכתבה מצגות באנטומיה הנקראות "מצגות יסמין" שבהן נעזרים סטודנטים.

פעילות חברתית ותרומה לקהילה

בהיותה תלמידת תיכון הקימה אבו פריחה מרכז העשרה והעצמה לנערות בדואיות בתל שבע במסגרת עמותת LEAD. בכיתה י"ב השתתפה בתוכנית "אות רמון" למנהיגות וממשיכה להיות כשגרירה של הארגון עד היום (2018). ביצעה שנת שירות כמדריכה בפנימיית נווה חנה בקריית גת. 
 התנדבה בארגון "עזרה ישראלית מוטסת" (IFA - Israeli Flying Aid), שמספקת ברחבי העולם סיוע הומניטרי להצלת חיים והקלה בחיים הקשים, באזורים מוכי אסונות טבע וקונפליקטים טריטוריאליים.
בשנת 2016 שהתה שלושה חודשים בבוסטון, שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. במסגרת תוכנית מנהיגות לישראלים ולפלסטינים, מטעם ארגון OGS (Our Generation Speaks), הנתמך על ידי אוניברסיטת ברנדייס. המשתתפים בתוכנית מקבלים הדרכה אישית של מנטורים מובילים בעולם העסקים, מהארץ ומארצות הברית. במסגרת זו, חברה אבו פריחה לנעמי אברהם ומריה דישל, והן הקימו יחד את עמותת ג'נסיס באותה שנה, שמנגיש בדיקות סקר גנטיות טרום נישואים במטרה להפחית את שכיחותן של מחלות גנטיות, בעיקר בקרב האוכלוסייה הבדואית בישראל, שכ-15 אחוזים ממנה סובלים ממחלה גנטית, ושיעור תמותת התינוקות בה גבוה יותר מפי 3 מאשר באוכלוסייה הישראלית הכללית. אבו פריחה, המשמשת כמנכ"לית העמותה והגתה את הרעיון שבסיסה, היא פמיניסטית וצוות ההנהלה בעמותה מורכב מנשים בלבד.
אבו פריחה פעילה גם בפרויקט ואדי עתיר והיא מספרת שגורם שמניע אותה הוא "הרצון לקדם חברה שוויונית ובריאה יותר".
במרץ 2019 נשאה דברים בוועידת איפא"ק.
חן וינקלר

ביוגרפיה

וינקלר נולד וגדל בנתניה. שירת בצה"ל בחטיבה 188 ומשמש כסמח"ט שריון במילואים. למד פיסול באבנים והוכשר בקורסים מתקדמים בבתי-ספר בישראל ובעולם. כן למד לימודי הנדסאי אדריכלות.
וינקלר מתכנן, מפסל ובונה אנדרטאות ופסלים באבן, בשיש ובחומרים נוספים. מרבית החומרים בהם הוא יוצר הם חומרים טבעיים שמקורם בישראל. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם ומוצבות במוזיאונים, בגנים ציבוריים ובמבנים. הקים עשרות אנדרטאות ומאות מצבות אומנותיות ברחבי הארץ לאנשים ומוסדות פרטיים, ליישובים ולמשרד הביטחון.
אחת מעבודותיו הידועות היא אנדרטת "הכנפיים" - אנדרטת הניצחון בנתניה, שהוקמה בשיתוף פסלים רוסים לציון ניצחון הצבא האדום על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
וינקלר מתמחה בפיסול סביבתי ומשתמש בפיסולו בשיטת המיחזור הירוקה, ההופכת פסולת תעשייתית למוצרי אמנות שימושיים. במסגרת מימוש חזון זה הקים חברה שבה מוסבים מדי יום כ-8 טון פסולת תעשייתית לאלמנטים מעוצבים.
בשנת 2019, חן וינקלר יזם אירוע הוקרה למערך המילואים ובו תערוכת האמנות ״מילואים: יומן מסע״. שלושה שבועות של אירועי תרבות, תוכן ופנאי שעוסקים ומנגישים את מערך המילואים לכלל בכניסה חופשית ללא עלות. לרגל האירוע הוקם קמפיין גיוס המונים.
סינוד ירושלים

סינוד ירושלים או סינוד בית לחם (בספרות, Synodus Jerosolymitana או Synodus Bethlehemitica) היה ועידה כנסייתית לענייני אמונה (סינוד) שכונסה ב-1672 על ידי פטריארך ירושלים דוסיתאוס השני בכנסיית המולד בבית לחם לשם התנערות הכנסייה היוונית-אורתודוקסית מן הקלוויניזם וקביעת עיקרי האמונה המבדילים אותה מן הנצרות המערבית (הכוללת הן את הנצרות הקתולית והן את הנצרות הפרוטסטנטית). מאמר באנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה מ-1911 קובע כי הסינוד היה "הצהרת האמונה החיונית ביותר שיצאה מן הכנסייה היוונית אורתודוקסית באלף שנה".

רקע

ב-1629 ראה אור בז'נבה (מרכז הקלוויניזם באותה עת) חיבור בלטינית בשם "הוידוי של קיריליוס לוקריס", אותו חיבר כביכול פטריארך קונסטנטינופול קיריליוס לוקריס. החיבור סיכם בשמונה עשרה נקודות את עיקרי האמונה באופן שנטה לזהות את הנצרות היוונית אורתודוקסית עם הקלוויניזם. החיבור זכה עד מהרה למהדורות באנגלית, צרפתית וגרמנית וב-1631 ראה אור בקונסטנטינופול תרגומו ליוונית. קיריליוס לוקריס עצמו הכחיש שהיה זה הוא שחיבר את הספר. בקונסטנטינופול עצמה תבעו אנשי הכנסייה היוונית אורתודוקסית, שגובו כנראה על ידי הישועים, משלטונות האימפריה העות'מאנית לאסור את הפטריארך הבוגדני. כוחם של הפרוטסטנטים (בראשות השגריר ההולנדי) להגן עליו לא היה רב והוא נכלא והוצא להורג בכלאו ב-1638. 
ב-1643 ראה אור חיבור עליו היה חתום הפטריארך של קייב, פטרו מוהילה, שדחה את הקשר בין הנצרות היוונית אורתודוקסית לקלוויניזם. אך הדבר לא הצליח לעצור את הזיקה שנוצרה בקרב רבים בין נצרות יוונית אורתודוקסית לבין קלוויניזם.

הוועידה

על מנת לשים קץ לשמועות על זיקה בין נצרות יוונית אורתודוקסית לבין קלוויניזם ולהגדיר היטב את עיקרי האמונה השונים שלהן, כינס פטריארך ירושלים דוסיתאוס השני סינוד במרץ 1672. בוועידה השתתפו שישה מטרופוליטים ונציגים נוספים מדרג נמוך יותר, אשר ייצגו את כל המרחב היווני אורתודוקסי.
באי הוועידה הצהירו על חוסר תקפות האמונה בפרדסטינציה (גזרה קדומה בלתי מותנית לגורלו של אדם) ובגאולה על האמונה לבדה (בלטינית, עקרון Sola fide; כלומר האפשרות לגאולת הנפש ללא ביצוע כל פרקטיקה דתית, אלא מתוך אמונה בלבד). כך הכחישו למעשה את עיקרי הקלוויניזם וכל אפשרות לכך ששתי האמונות יעלו בקנה אחד. יתר על כן הצהירו לראשונה על אמונתם שפסוקית "ומן הבן" (Filioque) אינה מקורית מכתבי הקודש, אלא זיוף קתולי. כלומר שרוח הקודש בשילוש הקדוש נמשכת מן האל האב לבדו ולא מן האל הבן ובכך הדגישו את התרחקותם מהנצרות המערבית ככלל. כן הצהירה הוועידה כעיקר אמונה שהחיבור "הוידוי של קיריליוס לוקריס" אינו אלא זיוף.
מסקנות הוועידה ראו אור ב-1676 בשם "וידוי דוסיתאוס או שמונה-עשר עיקרי האמונה של סינוד ירושלים".
קרומהולץ

קרומהולץ (מגרמנית: Krummholz, הלחם בסיסים של krumm – מעוות ו-Holz – עץ), מכונה גם קניהולץ (knieholz – עץ הברך) הוא סוג של צמחייה מעוותת ומגומדת האופיינית לנוף של קו העצים באזור התת-ארקטי והתת-אלפיני, שעוצבה בשל החשיפה המתמשכת לרוחות המקפיאות והעזות. תחת תנאים אלו יכולים העצים לשרוד רק כשהם מוגנים על ידי סלעים או כיסוי בשלג. ככל שהחלק התחתון של עצים אלו ממשיך לגדול, העלווה הופכת צפופה מאוד בסמוך לקרקע. בניופאונדלנד ולברדור ידועה תצורה זו כ"טקמור" (tuckamore). עצי קרומהולץ נמצאים גם על החופים כדוגמת חוף אורגון, שבהם העצים יכולים להיות גבוהים יותר מאשר קרוביהם התת-אלפיניים.

מינים

העצים הנפוצים שמופיעים בתצורת קרומהולץ כוללים: אשוחית נורווגית, אורן ההרים (Pinus mugo), אשוח ריחני (Abies balsamea), אשוחית אדומה (Picea rubens), אשוחית שחורה, אשוח תת-אלפיני, ארזית תת-אלפינית (Larix lyallii), אשוחית אנגלמן, אורן לבן-קליפה, אורן גמיש (Pinus flexilis) ואורן מפותל. מופעים של תצורת קרומהולץ של אשוחית שחורה נמצאים בטייגה של צפון קנדה. תצורות קרומהולץ של אשוחית שחורה ואשוח ריחני נמצאות בשפע באזור המעבר האלפיני של ההרים הלבנים של ניו המפשייר.
אשוח תת-אלפיני הוא המין הנלווה הנפוץ ביותר של אשוחית בצמחיית הקרומהולץ. מיני מחטניים נוספים נלווים כוללים ארזית תת-אלפינית, אורן לבן-קליפה, אורן גמיש ואורן לבן מערבי בדרום קולומביה הבריטית, וצוגה הררית במדרונות המזרחיים של רכס החוף. תת-מין של אורן מפותל (Pinus contorta var. contorta) הוא מין נלווה שולי במרבית האזור הפנימי של קולומביה הבריטית, למעט באזורים האלפינים הצחיחים של דרום-מערב מחוז קריבו/צ'ילקוטין (Cariboo/Chilcotin district) שם הוא מצוי בשפע. מיני אברשיים (Vaccinium scoparium, V. membranaceum, V. caespitosum, Cassiope mertensiana, Phyllodoce empetriformis) נפוצים באזור הצטברות השלג סביב בסיס מושבות הקרומהולץ.

עץ דגל

וריאציה על תצורת קרומהולץ היא "עץ דגל" (Flag tree) או "עץ נס" (Banner tree). הענפים בצד הרוח מתים או מתעוותים בשל הרוח העזה הבלתי פוסקת כמעט והעץ מקבל צורה אופיינת דמוית דגל. כאשר החלק התחתון של העץ מוגן על ידי סלעים או מחסה שלג, מקבל רק החלק העליון החשוף תצורה זו. זהו מופע נפוץ בעצי האשוחית האדומה של הפסגות הגבוהות ביותר של מרכז ואפילו דרום רכס הרי האפלצ'ים, ונראה לעיתים קרובות ברמות ובפסגות הגבוהות סחופות הרוח של הרי אלגני בצפון-מזרח ארצות הברית. תצורה זו מופיעה בצורה בולטת ובתדירות גבוהה באזור הטבע הבראשיתי דולי סודס (Dolly Sods) ובאזור הטבע הבראשיתי רורינג פליינס וסט (Roaring Plains West) שלאורך המתלול המזרחי של הרי אלגני המכונה חזית אלגני (Allegheny Front) במזרח וירג'יניה המערבית, באופן טיפוסי החל מגובה 1,100 מטרים. רוחות הסחר באזורים הטרופיים בסמוך לקו המשווה יכולות לעצב עצים באופן דומה.
יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

ביוגרפיה

יואכים השני נולד ב-13 בינואר 1505, ליואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ("נסטור") מבית הוהנצולרן ואליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה. יואכים חונך להיות קתולי אדוק. עם השנים ניכרה בו התחברות לרפורמציה, ובעקבות כך נושל על ידי אביו באופן רשמי מירושת נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אך לבסוף הוחזר. בשנות ה-30 של המאה ה-16 אימץ את הנצרות הפרוטסטנטית.
אשתו הראשונה, מגדלנה מסקסוניה, הייתה בתו של גאורג, דוכס סקסוניה ונכדתו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והיא ילדה לו את יוהאן גאורג, לימים נסיך בוחר של ברנדנבורג. לאחר מותה ללא עת, ב-1534, והיא בת 27 בלבד, נשא יואכים את ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג (1534), בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין ("הזקן") תוך הבטחה שלא יכריח אותה להמיר את דתה לדת הפרוטסטנטית.
בשנת 1535 מת אביו, ויואכים ירש את כתר הנסיך הבוחר. אך גם לאחר מות אביו, ולמרות שכאמור, בפועל היה כבר פרוטסטנטי ואף נכח (פברואר 1539) בתפילה הלותרנית הראשונה שהתקיימה בברלין, לא הזדהה רשמית עם מרטין לותר, עד למות חותנו מלך פולין, (1548), ועד לחתימת שלום אוגסבורג ב-1555. במהלך המלחמה השמלקלדית הוא שמר על נייטרליות, למרות שהרגיש קרוב יותר לראשי ברית שמלקלדן, בהיותו פרוטסטנטי, לאחר לחץ פוליטי מצד הקיסר קרל החמישי.
התנהלותו הפוליטית השקולה, וקשרי הנישואין שלו עם ארצות זרות, גרמו לברנדנבורג לשגשג ולהתפתח בשנות שלטונו, מכיוון שהנסיכות כמעט ולא נפגעה ממאורעות הזמן הקשים שעברו אז על האימפריה הרומית הקדושה.
יואכים השני הושפע על ידי השתדלן היהודי רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים, לא להגרר אחרי כתבי השטנה של מרטין לותר, ולא גירש את היהודים מארצו כפי שעשה עמיתו יוהאן פרידריך מסקסוניה.
ב-3 בינואר 1571 מת יואכים השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
ברמן

היסטוריה

העיר הוזכרה בכתב לראשונה בשנת 782, כשחיל הצבא של קרל הגדול התקדם לאורך נהר הווזר במטרה לנצר את השבטים ששכנו במקום. חמש שנים לאחר מכן ייסד בה קארל את הבישופות הראשית של צפון אירופה, ובכך הפכה העיר לאחד מהמרכזים הראשיים של העולם הנוצרי. הבישופים ששלטו בברמן היו הכוח המניע מאחורי מעשה ההתנצרות של ארצות סקנדינביה.
במאה ה-12 קרא היינריך הארי, דוכס סקסוניה, תיגר על עוצמתם הרבה של הארכי-בישופים. הנרי הפך לשליט בפועל של ברמן, מה שהפחית מכוח הכמורה. ברמן הפכה לעיר מסחר מצליחה שכללה נמל גדול, שאוניותיו חלשו על כל החלק הדרומי של הים הצפוני. השליטה הזו הסתיימה כאשר ברית ערי הנזה, שהייתה בתחילה מצומצמת רק לים הבלטי, החלה להתפשט גם לים הצפוני. בשנים המוקדמות של המאה ה-14 התקיפו אוניות מטעם ברמן את אוניות ערי ברית הנזה. כדי להימנע ממלחמה הוסכם על צירוף ברמן לברית הערים.
ברמן נשארה חברה לא נלהבת בברית הנזה. למרות שברמן דרשה סיוע ועזרה במלחמותיה עם שבטים שונים על פריזיה, היא לא השתתפה במרבית מהמבצעים שנערכו על ידי ברית הנזה בים הבלטי. המאבק הוחרף עוד יותר ב-1425, כשתושבי ברמן שרפו מסמכים הנזאטיים בכיכר העיר. ב-1427 כבר לא הייתה ברמן חברה בברית הנזה; אובדן הכוח הפתאומי הוביל לתביעות טריטוריאליות מצד מדינות שכנות לברמן; המדינה נאלצה למסור שטחים ניכרים.
ב-6 במרץ 1901 ניסו מתנקשים לרצוח את וילהלם השני בברמן. 
ראש עיריית ברמן (נכון ל-2017), המשמש גם כראש ממשלת המדינה ("נשיא הסנאט" הוא תוארו הרשמי) הוא קרסטן זילינג (Carsten Sieling) מה-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, אשר נבחר בשנת 2015.

חינוך ותרבות

בברמן שתי אוניברסיטאות ושלוש מכללות, בהן לומדים כ-31,000 סטודנטים. אחת האוניברסיטאות היא האוניברסיטה הבינלאומית של ברמן, אשר נוסדה ב-1999; זו ייחודית בגרמניה בכך שהיא נמצאת בידיים פרטיות, ולפיכך דורשת מהלומדים בה תשלום שכר לימוד; כמעט בכל האוניברסיטאות האחרות בגרמניה הלימודים בחינם. הלימודים באוניברסיטה זו מתנהלים באנגלית. בברמן שבעה מוזיאונים.
אסף אבידן והמוג'וס

היסטוריה

בשנת 2006 עזב אסף אבידן את תל אביב ואת חברתו דאז, וחזר לירושלים, שם החל לכתוב שירים, ברוח הפרידה וההתחלה חדשה. שירים אלו נאספו למיני-אלבום שנקרא "Now That You`re Leaving" ויצא לאור ביולי 2006. אלבום זה הוצא בצורה עצמאית, כמו כן הנגנים באלבום זה אינם חברי הלהקה הנוכחית, אלא חבורת חברים - מוזיקאים - יוצרים מירושלים, ביניהם תמר אייזנמן שהייתה גם חברה בהפקת האלבום הראשון, וחברה בכתיבת וביצוע השיר "Wait For It", מאותו אלבום.
לאחר יציאת האלבום, החל אסף להופיע מצויד בגיטרה שלו ובמפוחית, בבארים ברחבי הארץ כשמדי פעם חוברת אליו הצ'לנית הדס קליינמן. באחת מההופעות פגש את רן ניר, אז הבסיסט של "The Fans", לימים שותפו להופעות ולאחר מכן אף הבסיסט של המוג'וס.
רועי פלד, הגיסריסט, הצטרף ללהקה דרך החברות המשותפת עם תמר אייזנמן. יוני שלג, המתופף, המוכר גם כג'וני סנואו, הצטרף דרך היכרות מוקדמת עם רן ניר. ג'וני ניגן אז בלהקת Drive.
בתחילת 2007 החל ההרכב בעבודה על אלבום הבכורה, וסיבוב הופעות ראשון תחת השם אסף אבידן והמוג'ו ג'ייב קטס.
ביולי 2007 נכנסה הלהקה לאולפני העוגן והחלה בהקלטת אלבום הבכורה "The Reckoning", בעזרת המפיק המוזיקלי אורי ווינקור. תחת השם החדש אסף אבידן והמוג'וס.
אלבום הבכורה יצא לאור באפריל 2008. אלבומם "Poor Boy/Lucky man" יצא בספטמבר 2009.
אלבומם השלישי "Through the Gale" יצא לאור בנובמבר 2010.
באוגוסט 2011 בחרו חברי הלהקה לפנות לדרכים מוזיקליות נפרדות. אבידן, סולן הלהקה, החליט לפתוח בקריירת יחיד, בעוד שאר חברי הלהקה מתפזרים בין שני פרויקטים נפרדים-"L.F.N.T", ו-"The Wrong Demons".