רמתא

היסטוריה

המפעל הוקם ב-1967 ביוזמת ממשלת ישראל לפיתוח ומתן תעסוקה לתושבי הנגב. בשנות ה-70 של המאה ה-20 ההחל המפעל לייצר את ספינות הדבור עובר חיל הים הישראלי, על בסיס ידע שסופק על ידי המספנה בארצות הברית שיצרה את הדבורים הראשונים שספקו לחיל ב-1970. ספינה ראשונה מתוצרת המפעל נמסרה בשנת 1975. חוזה ראשון ליצוא הדבור נחתם עם דרום אפריקה בשנת 1976, הדגם שסופק כלל גם את הטיל נגד ספינות "גבריאל" בשנת 1977 הושקה לראשונה ספינה מדגם דבורה, אך הדבורה נכנסה לשרות בחיל הים הישראלי רק ב-1989.
בשנת 1975 פותח במפעל רכב סיור משוריין מדגם רב"י, רכב רב תכליתי בעיקר לצורכי סיור. הרב"י (ראשי תיבות: רכב בן יעקב, על שם מפתחו, איציק בן יעקב) פותח כרכב סיור ממוגן, קל משקל ובעל מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. המשקל הנמוך איפשר הטסה, הסקה או אף הצנחה של הכלי במטוסי ומסוקי התובלה של חיל האוויר ביניהם היסעור וההרקולס. בשנת 1979 הושק רכב סיור משוריין מדגם "ראם".
בשנת 1983 הוקם מפעל נוסף במתחם רמתא - ממת"א (מבנים מורכבים תעשייה אווירית). המפעל מתכנן ומייצר מבניים לכלי טיס מחומרים מרוכבים וממתכת, ומשמש כקבלן משנה עיקרי ליצור מטוסי המנהלים של התעשייה האווירית. בין השאר ייצר את הגאי הכיוון למטוסי F-15 ו-F-16, חלקי מבנה למטוסי הנוסעים בואינג 777 ובואינג 787 ומבנים מורכבים למסוקים.
בשנת 1986 ייצר המפעל עבור משטרת ישראל את ספינת הסיור "שפירית", למטרת סיור הצלה בכנרת.
בשנת 1989 נחתם הסכם לאספקת 400 מגובים (התקן הנדסי המותקן על רכב קרבי משוריין כגון טנקים, נגמ"שים וציוד מכני הנדסי שתפקידו לפלס דרך נקייה ממוקשים, ולאפשר לכלי רכב אחרים לנסוע בעקבותיו) לחיל הנחתים של ארצות הברית.
בשנת 1989, ביקשה התעשייה האווירית להפוך את רמתא לחברה בת נפרדת לקראת הפרטתה והודיעה לעובדי המפעל כי הם יעסקו על ידי חברה חדשה בשם "רמת"א בע"מ". העובדים טענו כי המהלך מהווה הפרה של ההסכם הקיבוצי שלהם דבר שהוביל לסכסוך עבודה. הסתדרות העובדים ביקשה להמשיך ולהכיר בעובדים, גם לאחר העברת המפעל לחברה החדשה, כעובדי התעשייה האווירית אך ב-1996 בית הדין הארצי לעבודה קבע, שעם מכירת המפעל, החברה זכאית להעביר גם את עובדי המפעל, ולהפוך אותם לעובדי הבעלים החדשים בניגוד לרצונם ומבלי שיוכלו למנוע זאת אלא בהתפטרות. ההסתדרות עתרה לבג"ץ, בבקשה לבטל את פסק הדין. ב-2004 קבע בג"ץ כי העובדים יכולים לסרב לעבור למעמד של עובדים בחברת הבת החדשה.
בשנת 2003 החל המפעל לייצר ערכות מיגון לדחפורי הדי-9 של צה"ל מדגם CAT D9R, אחרי שהועדף על פני התעשייה הצבאית שייצרה את ערכות המיגון לדגמי ה-D9L וה-D9N. בעקבות ההצלחה של המיגון במהלך האינתיפאדה השנייה מכרה רמתא ערכות מיגון לדחפורים גם לצבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית.
באוקטובר 2018 פרסמה התעשייה האווירית לישראל שזכתה במכרז וזכתה בחוזה להסבת דחפורי D9 לתצורת "פנדה" - דחפור אוטונומי בלתי מאויש.
בנובמבר 2018, הודיעה התעשייה האווירית, שכחלק מתוכנית ההתייעלות, נשקלת האפשרות להפסיק את פעילות ייצור ספינות קרב במפעל, או למכור אותה.

מפעל קרונות רכבת ישראל

בשנת 1993 החל מפעל רמתא לפעול בתחום התחבורה המסילתית, זאת בעקבות הסכם רכש גומלין לייצור והרכבת מכלולים רכבתיים לקרונועים מדגם IC3 עם חברת סקנדיה (ABB Scandia) הדנית (החברה נקנתה מאוחר יותר על ידי חברת אדטרנץ -Adtranz, שבעצמה נקנתה על ידי חברת בומברדייה). במסגרת הסכם הרכש של רכבת ישראל והרשות לשיתוף פעולה תעשייתי עם היצרנית הוסכם על ביצע הרכבה סופית של מכלולים ל-87 קרונות מדגם זה. לצורך הפרויקט הוקם מפעל חדש בו האנגר ייעודי להרכבת קרונות, המשתרע על פני 12,000 מ"ר ומכיל שש תחנות עבודה על פני שלוש מסילות רכבת המתחברות למסילה הראשית של רכבת ישראל מדרום לתחנת באר שבע צפון. אחר כך, בין השנים 1999 ל-2004, בוצעו במפעל עבודות גמר ב-93 קרונות דו-קומתיים מסוג בומברדיה דאבל דק קוץ' שסופקו לרכבת ישראל.
ב-2004, נחתם הסכם שיתוף פעולה בין בומברדייה לרמתא לייצור משותף של 86 קרונות דו-קומתיים עבור רכבת ישראל, עם אופציה להגדלת ההזמנה לכ-500 קרונות. לצורך הפרויקט הורחב המפעל בהשקעה של כ-10 מיליון דולר, רמתא הכשיר, במפעלי בומברדייה באירופה, כוח אדם לעבודה בפרויקט ולעובדי רמתא הצטרפו למשך כשנה שלמה כ-15 טכנאים ומהנדסים של חברת בומברדייה מחו"ל. ביצועה של ההזמנה החל באוגוסט 2005 ומערך הקרונות הראשון מתוצרת המפעל נמסר לרכבת ישראל בדצמבר 2005. לאחר השלמת ההזמנה נסגר המפעל. 
ב-2013 עבר המפעל לידי התאגיד הצרפתי אלסטום, המשתמש במתחם לצורך תחזוקת הקרונועים מדגם IC3, לאחר שזכה במכרז התחזוקה של רכבת ישראל למשך 15 שנה.