google/wiki40b huggingface dataset:
ייצור

יִיצור הוא תהליך של הפקת מוצר. תהליך זה הוא חלק חשוב בכלכלה. איכות הייצור תלויה במספר גורמים כמו איכות האנשים העוסקים בייצור, איכות חומרי הגלם, איכות אמצעי הייצור (מכונות, מחשוב וכדומה). הכמות של הייצור תלויה בשיווי המשקל של השוק. כלומר, היצע לעומת ביקוש וכן בתועלת השולית לעומת העלות השולית.
ייצור המוני הוא ייצור של מוצרים תעשייתיים בשיטות מתקדמות, כגון פסי ייצור, המאפשרות ייצור בכמויות גדולות, בדרך כלל במחירים נמוכים משמעותית מייצור ידני. הייצור ההמוני של מכוניות הפך לנפוץ על ידי הנרי פורד בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד בפס הייצור של מכונית הפורד מודל T.
ייצור רזה (Lean Manufacturing) היא פילוסופיה ניהולית, המתרכזת בהקטנת הבזבוז בתהליכי ייצור. השיטה מתמקדת ביצירת רצפת ייצור טובה יותר, באמצעות עקרון טויוטה "יש לכבד את האנושיות". צמצום הבזבוז במפעל גורם להגדלת האיכות, הקטנת זמן הייצור והקטנת ההוצאות. כלי העבודה של הייצור הרזה כוללים ניתוח מתמיד של תהליכים, ייצור במשיכה ומניעת טעויות. 
את המילה ייצור ואת השם והפועל הנגזרים ממנו – מייצר ולייצר – חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי ב"הארץ" בכ"ב בשבט תרפ"ז – 25 בינואר 1927.
רבי יהושע בן קרחה

חייו

בגלל סגולות מיוחדות שהיו בו, מינתה הממשלה הרומית את רבי אלעזר בן רשב"י לתופס גנבים; כעס על כך רבי יהושע, ואמר לו: "חומץ בן יין! עד מתי אתה מוסר עמו של אלהים להריגה?" ענה לו רבי אלעזר: "קוצים אני מכלה מן הכרם". ענה לו רבי יהושע: "יבוא בעל הכרם ויכלה את קוציו". כלומר, לדעת רבי יהושע, אין לשתף פעולה עם הממשל, והקב"ה הוא שייפרע מן הגנבים.

משנתו

במשנה לא מוזכרות אמרות הלכתיות רבות בשמו של רבי יהושע בן קרחה, וההלכות הבודדות המוזכרות בהקשר אליו הן או בשם תנא אחר, או נאמרות במשותף לו ולתנא אחר. כך במקום אחד מביא הוא הלכה בשמו של רבי אלעזר בן עזריה. ובמקום אחר בשם רבי יוחנן בן נורי, וכך הוא פוסק הלכה ביחד עם רבי יוסי בן חלפתא, בעניין בנייתה של יריחו.
חמדת ימים (נקודת יישוב)

חמדת ימים היא נקודת יישוב השוכנת בלב שמורת הטבע הר מירון, על פסגת הר בגובה 800 מטר מעל פני הים. במקום מתגוררת משפחה אחת ויש בה כמה חדרי אירוח, מסעדה ואולם קטן למופעים ולקונצרטים. הגישה היחידה אל היישוב היא דרך כביש היוצא מהיישוב שפר (בכביש 866). חמדת ימים שוכנת בלב חורשות מיוערות, ונשקף ממנה נוף רחב הכולל את רצועת היישובים בגליל המערבי, הים התיכון, הרי הגליל העליון, עמק יזרעאל וים כנרת.
היישוב הוקם ב-1954 ונקרא "טירת יעל" על שם הרופאה שהקימה אותו, ד"ר יעל בן דור. במקום התגוררו עוד שלוש משפחות שניסו להאחז במקום על אף בידודו והיותו קשה לגישה, וללא תשתיות בסיסיות. הקשיים גרמו לשתי משפחות לעזוב, וד"ר יעל בן דור מכרה את המקום ב-1967 למשפחת תוויאור. בינתיים הוכר המקום כנחלה משפחתית, נסלל כביש גישה והמשפחה החלה לקיים במקום רסיטלים לפסנתר שנוגנו בידי יצחק תוויאור שהיה אבי המשפחה, ומשכו אליהם נופשים ותיירים שהוקסמו מהשילוב של המקום והמוזיקה. בתי הנחלה האחרים הושכרו לארוח. בשנים האחרונות, חובר המקום לרשת החשמל, ובני משפחת תוויאור מקיימים באחד המבנים ערבי מוזיקה בסגנונות שונים.
שמו של המקום נלקח מהפסוק בסידור התפילה "חמדת ימים אותו קראת זכר למעשה בראשית", ומשמעותו מציינת את מראה שני הימים הנשקפים ממנו: ים כנרת והים התיכון.
מו-דו

מו-דו, קיצור של מושך-דוחף (באנגלית: Push-Pull) הוא ביטוי כללי לציוד נייד רכבתי המסוגל לנוע לשני הכיוונים במהירות דומה ללא צורך בשינוי פיזי שלו וללא צורך לסובב אותו פיזית. בישראל דבק הכינוי "מו-דו" לדגם ספציפי של קרונות כאלו - קרונות המו-דו הספרדיים שהיו לראשונים מסוג זה שפעלו באופן סדיר ברכבת ישראל, והכוונה ב"קרונות מו-דו" היא לרוב לדגם ספציפי זה (אם כי זה אינו שמו הרשמי).
המבנה הבסיסי של ציוד מסוג "מו-דו" הוא קיומם של תאי-נהג בשני צידי הרכבת. ברכבות "מו-דו" הנגררות או נדחפות על ידי קטר ישנו קרון מיוחד הנמצא בקצה השני של הרכבת המכונה קרון ניהוג. קרון זה שונה משאר קרונות הרכבת בכך שחלק ממנו מוקצה לתא-נהג נוסף. בקרונועים מבוטל לעיתים הצורך בקרון ניהוג מיוחד על ידי כך שלמעשה כל מערך פיזי כולל בתוכו תא ניהוג בשני צידיו.
כאשר הציוד איננו מסוג "מו-דו", יש צורך להחליף את כיוון הנסיעה בתהליך המכונה "חיוג". בתהליך זה יש להפריד את הקטר מהקרונות, ולהעבירו באמצעות מסילה צידית אל הקצה האחר של הרכבת, ולחבר אותו מחדש. פתרון אפשרי נוסף הוא "לולאה" גדולה בה הרכבת תוכל לבצע סיבוב באופן דומה לפניית פרסה - פתרון זה איננו מיושם בישראל.
גם החלפת כיוון הנסיעה בציוד מו-דו מכונה לעיתים "חיוג" אם כי זוהי פעולה פשוטה וקצרה הרבה יותר שנעשית לרוב בלחיצת כפתור.

יתרונות המו-דו

היתרון העיקרי בשימוש בציוד מו-דו הוא תפעולי. הזמן הדרוש לחיוג רכבת שאינה מו-דו ארוך ודורש למעשה השבתה של הציוד למשך דקות ארוכות, במהלכן מושבתות גם המסילות שבאמצעותן מבוצע החיוג.
יתרון נוסף הוא חיסכון בעלויות בהקמת תחנות הקצה. חיוג ציוד שאינו מו-דו דורש סידורים מיוחדים בתחנות הקצה כמו מערך נוסף של מסילות ומסוטים שיאפשרו את ביצועו, ואף עשוי להידרש כוח אדם נוסף לשם כך. הצטיידות מוגברת של רשת רכבות מסוימת בציוד מו-דו מאפשר בניית תחנות קצה פשוטות בהם מסתיימות המסילות באוטמים וללא מערך מסוטים מיוחד.

ציוד מו-דו שאינו רכבתי

יש גם גוררות המכונות מו-דו, אלו הן גוררות המיועדות לים הפתוח, ומסוגלות לגרור או לדחוף ארבות.
לרוב הן משמשות לדחיפת ארבות צובר בין נמלים קבועים, ארבות בהן זמן הטעינה והפריקה ארוך בגלל צורך בעבודת אנוש, וניתן לחסוך בעלויות על ידי השארת ארבה בנמל ונטילת ארבה שסיימו את העבודה עליה.
טלי לטוביצקי

ביוגרפיה

טלי לטוביצקי נולדה ב-22 בספטמבר 1976 בהוד השרון לעמנואל עמי, איש צבא; ודניאלה לטוביצקי. לה אח.
למדה בתיכון א' לאמנויות תל אביב. בשנת 2006 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על עבודת גמר שכותרתה "רטוריקה של אגרסיה - הנשי והנפשי בשירתו המוקדמת של יצחק לאור". בשנת 2015 קיבלה תואר דוקטור בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על עבודה שכותרתה "'אור נפש נפרדת' - הפואטיקה של המלנכוליה : קריאה בין-סוגתית ביצירתו העברית של יעקב שטיינברג". לימדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובבית הספר מנשר לאמנות בתל אביב.
שיריה פורסמו בכתבי העת "הליקון", "שבו", "מטעם", "הכיוון מזרח", "דקה" ו"החוטם" ובאסופות "בעט ברזל", "לצאת!״ ו״ואהבתם". שיריה תורגמו לאיטלקית, לאנגלית ולפולנית.
זכתה בציון לשבח במסגרת הפרס למשוררים בראשית דרכם מטעם שר התרבות (2008).

חיים אישיים ומותה

התגוררה בגבעתיים. הייתה בת הזוג של טל לוין, מבקרת המחול של "הארץ", ולהן שתי בנות.
נפטרה ב-15 במרץ 2019, לאחר שמונה שנים של מאבק במחלת הסרטן. ספר שיריה "הזכות לשלמות הגוף", יצא לאור כחודשיים לאחר מותה.
ישראל חופשית

ישראל חופשית היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2009 ומגדירה את מטרתה כ"כינון חברה ישראלית המקיימת פלורליזם תרבותי ודתי במדינת ישראל, תוך שמירה על זכויות הפרט, על ערכי הדמוקרטיה ועל עקרונות הציונות כפי שנכתבו במגילת העצמאות.".

הקמה ופעילות

התנועה הוקמה בשנת 2009. עם מקימי התנועה נמנו ח"כ ניצן הורוביץ ופעילי מרצ נוספים. יושב ראש הוועד המנהל של התנועה הוא שי אבן המכהן גם כחבר מועצת העיר רעננה מטעם מרצ. מנכ"ל התנועה הוא אורי קידר.
התנועה מארגנת הפגנות וקמפיינים הקשורים למטרותיה ומתלווה לאירועים שונים כמו מצעד הגאווה ומחאת האוהלים. בין פעילותיה ניתן למנות הפגנות בעד תחבורה ציבורית בשבת, הפגנות בעד נישואים אזרחיים, והפגנות נגד הפרדה מגדרית. התנועה ערכה מספר קמפיינים בשיתוף ידוענים כמו דרור קרן, אלון נוימן, יעל לבנטל ואבי גרייניק. במסגרת "קמפיין הסטירות", פירסמה התנועה סרטון שמציג ידוענים שונים מקבלים סטירת לחי, ובנוסף הפעילה "דוכני סטירות" ברחבי הארץ, כמחאה על מה שתיארו כפגיעת הממשלה ברוב הדומם.
בדצמבר 2010, מיד לאחר השריפה בכרמל, התנועה יצאה בקמפיין נגד שר הפנים אלי ישי. הקמפיין כלל פרסום מודעות המאשימות את ישי באחריות לאסון, והרצת עצומה מקוונת הדורשת ממנו להתפטר.
במרץ 2011, בעקבות החלטת עיריית ירושלים להקים בתי קולנוע שיפעלו בימי חול בלבד, ארגנה התנועה הקרנת סרט קולנוע בשבת עבור החילונים בעיר.
באוקטובר 2011 הפגינו כ-20 מאנשי ישראל חופשית בשכונת מאה שערים נגד הפרדה מגדרית. ההפגנה גררה הפגנת נגד אלימה מצד תושבים ממאה שערים, אשר פוזרה בכוח בידי המשטרה.
בינואר 2012 הפיצה התנועה שמות של גינקולוגים שהיו עתידים להשתתף בכנס השנתי של מכון פוע"ה וקראה לנשים להחרים אותם, על רקע אי הזמנת נשים להרצות בכנס.
בשנת 2013 הגישה התנועה עתירה לבג"ץ נגד החלטת משרד החינוך להשתתף במימון הפרדת מגדרית בבתי ספר. בעקבות העתירה הודיע משרד החינוך כי יפסיק לתקצב הפרדה מגדרית בכיתות קטנות וההורים יצטרכו לשלם את התוספת הדרושה בעצמם.
במהלך שנת 2015 צירפה התנועה לשורותיה את מרכז 'הויה' העורך טקסים יהודים אלטרנטיביים, לרבות חתונות, בר מצווה ובת מצווה, לידה וברית, אבלות וזיכרון. למרכז נלווה מערך משפטי אשר מנפיק תעודות זוגיות, כחלופה לנישואים ברבנות.
בקיץ 2017 קראה התנועה להחרים את הפסטיגל בחנוכה לאחר שבפסטיגל הודיעו שלא יקיימו הופעות בשבת עקב רצונו של הזמר עומר אדם לא להופיע בשבת.

תקציב

לפי דוחות העמותה, הכנסותיה לשנת 2013 עמדו על 572,664 ש"ח שנתקבלו בעיקר כתרומות מחו"ל, וההוצאה הגדולה ביותר הייתה 177,226 ש"ח לשכר המנכ"ל.
התנועה נתמכת על ידי הקרן החדשה לישראל.
מצנפת פריגית

מצנפת פֿריגית היא כיסוי ראש אדום ורך אשר קצהו משוך לפנים. שמהּ של המצנפת שאוב משמו של אזור פריגיה העתיקה שבאסיה הקטנה.
בעיני היוונים סימלה המצנפת הפריגית את  העמים שממזרח, שנחשבו בעיניהם לברברים. כיסוי הראש הזה מאפיין דמויות טרוייניות בציורי הכדים ובפיסול היווני, כגון פאריס, מיריביה של יוון ממזרח. המצנפת הפריגית חבושה לראש האל אטיס  האנטולי, ששולב בסינקרטיזם ההלניסטי. כך גם אצל הרומאים. שבויי המלחמה הדאקים על עמוד טריאנוס מתוארים במצנפות פריגיות. גם הפרתים שנשבו במסעות המלחמה במזרח מוצגים בשער ספטימיוס סוורוס ברומא במצנפות פריגיות. המצנפת הפריגית מסמנת את מאמיניו האל מיתראס הרומאי ששורשיו היו במזרח. שלושת האמגושים, שבאו מן המזרח לסגוד לישו התינוק, מתוארים בפסיפסים הביזנטיים של בזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה כשלראשיהם מצנפות פריגיות.
המצנפת הפריגית מסמלת מאז המאה ה-18 את המאבק למען החופש ואת האמונה בערכי חירות האדם. החלו בכך המהפכנים היעקובינים בצרפת שאימצו את המצנפת הפריגית האדומה כסממן ההיכר שלהם, ואחריהם עשו זאת מהפכנים בארצות אחרות. מייחסים זאת לבלבול בין המצנפת הפריגית המשוכה לבין הפילאוס  החרוטי שהיה כובעם של העבדים המשוחררים ברומא העתיקה וסימן את חירותם. בצרפת היא מכונה "מצנפת החירות" – Bonnet de la Liberté, ומשמשת כסמל לאומי: מריאן – האנשתהּ של צרפת – מוצגת כחובשת מצנפת פריגית. דימוי המצנפת הפריגית מצוי מאז 1886בחותם הסנאט של ארצות הברית, וכן כמרכיב בסמלי כמה ממדינות ארצות הברית ובסמלי רוב מדינות אמריקה הלטינית.
קמפיין Cool Biz

קמפיין Cool Biz היה יוזמה של משרד הסביבה של יפן (環境省 או MOE על פי ראשי תיבות שם המשרד באנגלית) בקיץ 2005 לחסוך אנרגיה על ידי הגבלת השימוש במיזוג האוויר במשרדי הממשלה. על פי הוראות משרד הסביבה היו משרדי הממשלה אמורים לקבוע את הטמפרטורה של האוויר שהמזגנים מקררים ל-28°C מתחילת הקיץ ועד ספטמבר. שמו של המסע היה במקור באנגלית, משחק מילים שמשמעו הן "עסקים קרירים" והן "עסקים גזעיים".
קוד הלבוש של Cool Biz הנחה את עובדי הממשלה להשתמש בצווארונים מעומלנים נוקשים וללבוש מכנסים מבדים נושמים וסופגי זיעה. בנוסף, עודדו ההנחיות את העובדים ללבוש חולצות קצרות שרוול ולהימנע מלבישת מקטורן או עניבה. ההנחיות גרמו מבוכה לעובדי ממשלה רבים שלא היו בטוחים אם הם חייבים לקיים אותן. רבים באו לעבודה כשהמקטורן מקופל ביד והעניבה בכיס. אפילו אלו שאהבו את הרעיון להתלבש רשמי פחות חשו אי נוחות בזמן הנסיעה לעבודה כשהיו מוקפים בעובדים מהשוק הפרטי כשכולם לובשים את חליפות העסקים התקניות היפניות. עובדי ממשלה רבים אמרו כי חשו שאין זה מנומס שלא ללבוש עניבה בעת שהם נפגשים עם עמיתיהם מהמגזר הפרטי.

תוצאות קמפיין Cool Biz

ב-28 באוקטובר 2005 הודיע ה-MOE על תוצאות קמפיין Cool Biz‏. ב-30 בספטמבר 2005 פנה המשרד באמצעות האינטרנט, ל-1,200 גברים ונשים שנבחרו באקראי על ידי חברת סקרים על מנת שישתתפו בסקר על קמפיין Cool Biz. תוצאות הסקר הראו כי מתוך 562 המשתתפים שענו על השאלון ידעו 98.5% מהנשאלים על Cool Biz ו-32.7% ענו כי התרמוסטט של מיזוג האוויר במשרדם נקבע לטמפרטורה גבוהה יותר משנים קודמות. על סמך נתונים אלו העריך המשרד כי קמפיין הביא לצמצום פליטת פחמן דו-חמצני ב-460,000 טון, כמות המקבילה לפליטת פחמן דו-חמצני על ידי מיליון משקי בית במשך חודש.
המשרד הכריז כי הוא מתכוון להמשיך לעודד אנשים לקבוע את הטמפרטורה במשרדים בקיץ ללא פחות מ-28°C כמו גם לפעול לכך שרעיון ה-Cool Biz יכה שורשים בחברה.

Warm Biz

במהלך חורף 2005 הועלה במרבית רשתות הטלוויזיה העיקריות ביפן הרעיון לקדם את סגנון הלבוש Warm Biz (כלומר עסקים חמימים), לפיו אנשים ילבשו חולצות סריג עבות עם צווארון גולף במקום צווארון ועניבה. עם זאת, רעיון ה-Warm Biz לא אומץ על ידי הממשלה היפנית ולא צבר תאוצה.

Cool Biz מחוץ ליפן

משרד הסביבה של קוריאה הדרומית ואיגוד ועדי העובדים של בריטניה (Trades Union Congress‏) יזמו את אימוץ רעיון ה-Cool Biz (קוריאה החל מ-2009, ואיגוד העובדים החל מ-2006).
עלירזא חקיקי

קריירה

חקיקי נולד בטהרן שבאיראן לאבא מנהל בנק ואמא מורה. הוא עלה לקבוצה הבוגרת של קבוצת נעוריו פרספוליס כבר בגיל 16. ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-17 באוקטובר 2006 נגד סייפה ובמשחק זה הדף בעיטת עונשין של השחקן עלי דאי. בעונת 2007/2008 החל כשוער שלישי בקבוצה. במהלך עונת 2008/2009 הפך לשוער הראשון של הקבוצה עקב פציעותיהם של שני השוערים הראשונים של הקבוצה.
ב-11 בינואר 2012 חתם לארבע שנים ברובין קאזאן מהליגה הראשונה ברוסיה. לאחר כמה ימים ערך את הופעתו הבכורה במשחק ידידות, עם זאת הוא מעולם לא שיחק במשחק רשמי בקבוצה. 
ב-18 ביולי 2013 הושאל לחצי שנה לקבוצת נעוריו פרספוליס, בתקופה זו שיחק במשחקי גביע בלבד. בינואר 2014 לאחר שהסתיימה תקופת ההשאלה בפרספוליס, הושאל שוב והפעם לספורטינג קוביליה מהליגה הפורטוגזית השנייה, לאחר 14 הופעתו בקבוצה חזר לקאזאן.
ב-24 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת פנאפייל מליגת העל הפורטוגזית.
ב-2 בינואר חתם במאריטימו חוזה לשנתיים וחצי.
ב-13 במרץ 2017 חתם באסקילסטונה, העולה החדשה לליגת העל השוודית עד לסיום העונה.

נבחרת איראן

חקיקי זומן לנבחרת הבוגרת של איראן ב-2010. החל לשחק בטורניר אליפות פדרציית הכדורגל של מערב אסיה בה ערך את הופעתו הבכורה נגד בחריין בתיקו 0-0. 
חקיקי נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014 בו הודחה איראן בשלב הבתים. ב-16 ביוני 2014 עמד בשער הנבחרת נגד ניגריה במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0. במשחק זה חקיקי הפך לשוער האיראני הראשון ששומר על רשת נקייה במשחק במסגרת המונדיאל. בנוסף שיחק גם בשני משחקיה הנותרים של הנבחרת במסגרת שלב הבתים. נגד ארגנטינה שמר על רשת נקייה עד הדקה ה-91 בה נכנע לליאו מסי, במשחק שהסתיים בהפסד 1-0, ונגד בוסניה והרצגובינה בו הפסידה נבחרתו בתוצאה 3-1.
ידידי רועי מקימי

יְדִידִי רוֹעִי מְקִימִי הוא פיוט שחיבר רבי ישראל נג'ארה (1628-1555). הפיוט מבטא את הכיסופים של עם ישראל בגלותו לאלוהיו כצאן המשתוקק לידו המכוונת והתומכת של הרועה, ולגאולה.
הפייטן קורא לאורך השיר לרועה לשוב ולגאול את צאנו, תוך שילוב קטעי פסוקים העוסקים בצאן. בראש הבתים, האקרוסטיכון: ישראל חזק.
ישנן קהילות בהן נהוג לשורר את הפיוט כחלק מזמירות השבת. השיר נדפס פעמים רבות בשינויי נוסח קלים, וזכה למספר לחנים.

הפיוט

יְדִידִי רוֹעִי מְקִימִי / מִמִּרְמַס אַנְשֵׁי לָצוֹן

     הַגִּידָה לִי אַתָּה עַל מִי / נָטַשְׁתָּ מְעַט הַצֹּאן
שׁוּב לֶאֱסֹף נִדָּחֶיךָ / כִּי הֵם זֶרַע אֲהוּבֶיךָ

     רְאֵה אֶת שְׁלוֹם אַחֶיךָ / וְגַם אֶת שְׁלוֹם הַצֹּאן
רְעֵנִי בִּנְאוֹת דְּשָׁאִים / תֵּן מִרְעִי עַל כָּל שְׁפָאִים

     בִּזְרוֹעֲךְ קַבֵּץ טְלָאִים / וּסְחַב צְעִירֵי הַצֹּאן
אֱמֹר נָא פּוֹדִי מַצִּילִי / עַד אָן עֲוִילִי מַנְהִילִי

     יִרְעֵנִי רוֹעֶה אֱוִילִי / וַיְהִי הֶבֶל רוֹעֵה צֹאן
לְעִירִי יַד הוֹרַי בָּנוּ / הֲבִיאֵנוּ וּמְשׁוֹל בָּנוּ

     נֹאמַר לָגוּר בָּאָרֶץ בָּאנוּ / כִּי שָׁם אֵין מִרְעֶה לַצֹּאן
חוֹן עֲנִיִּים מְרוּדִים / צָבְאוּ עֲלֵיהֶם גְּדוּדִים

     הַבֵּט וּרְאֵה הָעַתּוּדִים / כָּל הָעוֹלִים עַל הַצֹּאן
זְכֹר כִּי אַתְּ לָמוֹ נֶצַח / וְזָר יְדוּשֵׁם כְּקֶצַח

     לָמָּה זָנַחְתָּ לָנֶצַח / יֶעֱשַׁן אַפְּךָ בַצֹּאן
קַבֵּץ אֲלָפִים וְצֹאנֶה / וְחַלְּצֵם מִיַּד שׂוֹנֵא

     מְהֵרָה עַל יְדֵי מוֹנֶה / עוֹד תַּעֲבֹרְנָה הַצֹּאן

בְּנֵה מִקְדָּשׁ אֲרִיאֵל / וּשְׁלַח מְבַשֵּׂר יִשְׂרָאֵל

     וּבָא לְצִיּוֹן גּוֹאֵל / וְהִנֵה רָחֵל בָּאָה עִם הַצֹּאן
Top Eleven Football Manager

משחקיות

כדי להתחיל לשחק, המשתמש חייב לבחור את מדינת מוצאו, העיר, מועדון האוהדים, שפתו וליצור את הקבוצה שלו, בחירת הצבעים של חולצות השחקנים, עיצוב הלוגו של המועדון ובחירת שם האצטדיון. לאחר מכן, המשתמש מצטרף לאחת הליגות.
התוכנה תנסה בהמשך לאפשר לחברים שונים בפייסבוק לשחק באותה הליגה. עונה אחת נמשכת 28 ימים, וכל יום הקבוצות משחקות משחק אחד בליגה (פרט ליומיים הראשונים, שנחשבים לתקופת טרום עונה כלומר:סיבוב המוקדמות של הגביע עם גומלין). שמונה הקבוצות הטובות ביותר עולות ליגה וארבע הקבוצות הטובות ביותר מעפילות לליגת האלופות, בה ישחקו בעונה הבאה, ו-5 עד 8 הקבוצות הטובות ביותר עולות לסופר ליגה, שבה ישחקו בעונה הבאה. בשלב זה התוכנה שוב תנסה לגרום לכך שחברים בפייסבוק ישחקו באותה הליגה.
לכל משתמש יש שליטה מלאה על הקבוצה שלו – הכשרת השחקנים, הגדרת טקטיקות והחלפת שחקנים. ניתן לצפות בכל משחק ב"שידור חי" ולהוסיף בכך החזקת כדור לקבוצתו ולהגיב במהלך המשחק על ידי שינוי הטקטיקה שבה משחקים שחקני הקבוצה.
כל משתמש שולט גם בבניית התשתית של המועדון שלו (האצטדיון, האורות, המגרש, המתקנים הרפואיים, מקומות הישיבה, מתקני האימונים, וכו') אשר משפיע על מהלך המשחק – לדוגמה, אצטדיון גדול יותר יכול להכיל אוהדים רבים יותר, וככל שיש יותר אוהדים המורל של הקבוצה עולה וההכנסות גדלות ממכירות כרטיסים. ההכנסות של המועדון חשובות מאוד במשחק. המשתמשים חותמים על הסכמי חסות למספר ימים ומוכרים שטחי פרסום על הלוחות שסביב המגרש.
בנוסף לכך, משתמשי המשחק יכולים לרכוש דרך האינטרנט או באמצעות הטלפונים הניידים אסימונים (טוקנס) (שהם מטבעות וירטואליים) בהם ניתן להשתמש כדי להאיץ את הבנייה של מתקני המועדון, להגשת הצעות במכרזים על שחקנים, לשנות את שם המועדון, לשנות שעות של משחקים, לרפא יותר מהר שחקנים פצועים ולשנות את שם האצטדיון.

התאחדויות

התאחדויות כדורגל מאחדת כמה מועדונים להתאחד ולשחק בטורניר מיוחד נגד התאחדויות אחרות. בשלב חצי הגמר משחקות 4 התאחדויות (אחד נגד אחד-שני סיבובים). בשלב הגמר ההתאחדויות המנצחות עולות למשחק על המקום הראשון, והמפסידות על המקום השלישי.
יש מספר ליגות התאחדויות: ברונזה 3, ברונזה 2, ברונזה 1, כסף 3, כסף 2, כסף 1, זהב 3, זהב 2, זהב 1 ופלטינה. בכל ליגה פרס ההשארות או פרס העלייה עולה.
מעבר לכך מנג'רים יכולים להתאמן ביחד וכך לצבור בונוסים משותפים וגם לשחק משחקי ידידות בינם לבין חבריהם להתאחדות.
מרטין אלרבי

ביוגרפיה

מרטין אלרבי נולד בוורקסופ, בנוטינגהאמשייר שבאנגליה. אחר כך היה תלמיד פרטי של וילפרד ג'וזפס.
הוא למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, בו למד הלחנה אצל ג'וזף הורוביץ.
יצירותיו בוצעו בפרומס של ה-BBC,על ידי תזמורת גוונדהאוס, תזמורת האופרה של סידני,  ובפסטיבלים בינלאומיים רבים. למשך 7 שנים היה מלחין הבית האזרחי של תזמורת כלי הנשיפה המלכותי Coldstream Guards עם תלמידיו נמנה דניאל ג'ורג'טי.
יצירתו "וריאציות לפי אלגר" שימשה כקטע מבחן בתחרות האיגוד הצפון-אמריקאי לתזמורות כלי נשיפה ממתכת  בשנת 2013.
אלרבי מכהן כמרצה אורח במטה למוזיקה של חיל האוויר המלכותי הבריטי, מנהל אמנותי של ההוצאה לאור Studio Music Company בלונדון וכמפיק בכיר ב-Polyphonic Records. לימד תקופה בראש החוג להלחנה ומוזיקה עכשווית בקולג' למוזיקה בלונדון.
אלרבי מתגורר באולטרינצ'ם שבצ'שייר.
התבוננות (קובץ סיפורים)

"ילדים בדרך הראשית"

במקור בגרמנית:  "Kinder auf der Landstraße".

"חשיפת פרצופו של נוכל"

במקור בגרמנית:  "Entlarvung eines Bauernfängers".

"יציאה פתאומית"

במקור בגרמנית: "Der plötzliche Spaziergang".

"החלטות"

במקור בגרמנית: "Entschlüsse".

"טיל להרים"

במקור בגרמנית: "Der Ausflug ins Gebirge".

"מסכנותו של הרווק"

במקור בגרמנית: "Das Unglück des Junggesellen".

"הסוחר"

במקור בגרמנית: "Der Kaufmann".

"הסתכלות דרך החלון בפיזור-דעת"

במקור בגרמנית: "Zerstreutes Hinausschaun".

"הדרך הביתה"

במקור בגרמנית: "Der Nachhauseweg".

"העוברים בריצה"

במקור בגרמנית: "Die Vorüberlaufenden".

"הנוסע"

במקור בגרמנית: "Der Fahrgast".

"בגדים"

במקור בגרמנית: "Kleider".

"הדחייה"

במקור בגרמנית:  "Die Abweisung".

"חומר-מחשבה לפרשים-חובבים"

במקור בגרמנית: "Zum Nachdenken für Herrenreiter".

"החלון הפונה אל הרחוב"

במקור בגרמנית: "Das Gassenfenster".

"משאלה להיות אינדיאני"

במקור בגרמנית: "Wunsch, Indianer zu werden".

"העצים"

במקור בגרמנית: "Die Bäume".

"אומללות"

במקור בגרמנית: "Unglücklichsein".
מדיאיוול בייבס

תולדות

האנסמבל הוקם על ידי הזמרת הבריטית קתרין בלייק והנגנת האמריקנית דורותי קרטר, שתיהן חובבות  מוזיקה ימי-ביניימית. הרכבו הראשון מנה שתים עשרה חברות, שעסקו בשירת א קפלה של טקסטים עתיקים מהאיים הבריטיים – בוולשית, אנגלית וסקוטית עתיקות וגם בלטינית – ובהמשך של מנגינות מרחבי היבשת, כולל שירים בגאלית, אוקסיטנית ועוד. בתחילה הן מיעטו בליווי כלי נגינה או הקפידו על כך שיהיו מסורתיים, אך לבסוף שילבו גם מוזיקה אלקטרונית. חברות ההרכב התחלפו מזומנות, וכיום הוא כולל את בלייק, אמילי אוונדן מלפומני קרמנידו, סופי רמזי, קלייר אדמונדסון וג'וזפין רייבנהרט. עוד כעשרים משתתפות, כולל קרטר המנוחה שנפטרה ב-2003, עברו בו במהלך השנים. כמה מהן נטו לנאו-פגניזם, מרכיב שהשתקף לעיתים בעיבודים; כשהאנסמבל פנה לעסוק במוזיקה כנסייתית והוזמנו להופיע בקתדרלות, התעוררה מחאה מהקהל מחשש שיפגינו מיניות מוחצנת כפי שעשו בעבר ומההקשר האלילי. המארגנות הכחישו כוונות כאלה, והצהירו כי אף שחלקן היו נאו-פגניות אף אחת לא הייתה חברה בכת השטן. הלהקה זכתה להערכה מקרב חובבי הסוגה על החייאת העיסוק במוזיקה ימי-ביניימית, וב-2001 הוזמנו על ידי הספרייה הבריטית להשיק את הגרסה הסרוקה של ספר התפילות של שרבורן, כתב-יד עתיק מהמאה ה-15.    
בנוסף להופעות סביב העולם, הן השתתפו בהפקת פסקולים לסרטים ולסדרות טלוויזיה כמו "המלכה הבתולה" של הבי בי סי על חיי המלכה אליזבת הראשונה, ואמריקן פסיכו. ב-2007 הן זכו בפרס איבור נובלו לפסקול הטלוויזיה הטוב ביותר על תרומתן לסדרה של הבי בי סי. הן ערכו סבבי קונצרטים בבריטניה, ארצות הברית, קנדה, אירופה ואסיה, והופיעו בין היתר באלברט הול. כמו כן שיתפו פעולה עם להקת הרוק הקנדית דלריום.
אלבומן הראשון, "הושיעי נא" (Salva Nos) מ-1998 היה הצלחה מיידית ומכר 80,000 עותקים. הבא, "שלוות העולם" (Worldes Blysse), הפך להישג המסחרי הגדול ביותר שלהן עם 250,000. נכון ל-2013 הן הוציאו שמונה אלבומים.
סבוריאה דרמטיטיס

תסמינים

הדלקת מופיעה בעיקר בפנים ובראש, אך עלולה גם להופיע באזורים נוספים בגוף העשירים בבלוטות חלב כמו כתפיים, גב עליון, בית השחי, העפעפיים והמפשעה. הדלקת שתסמיניה נראים לעין רק אחרי זמן ממושך של הזנחה מתבטאת בתפרחת עור אדמומית וקשקשת באזור המחלה למרות שגירוי וגירוד יורגשו עוד בהתחלה. הבעיות בתסמונת זו הן בעיקר גרד וגירוי בעור, בעיה אסתטית של עור אדמומי וקילופים, תחושת צריבה בעור והופעת קשקשים ונשירתם על הבגדים. במקרה של סבוריאה בעפעפיים עשויה להתפתח בלפריטיס.

אפידמיולוגיה

המחלה שכיחה אצל כ-15 אחוז מהאוכלוסייה, ובמצבה הקשה אצל כ-5 אחוזים. שכיחה בגיל הינקות והחל מגיל ההתבגרות ומגיעה לשיאה בערך בגיל 40. שכיחותה אצל גברים גבוהה מאצל נשים. הסבוריאה היא מחלה משפחתית, ובדרך כלל מחריפה במזג אוויר קר.

טיפול

הטיפול בסבוריאה הוא בעיקרו לשחרור הקשקשת ולייבוש העור ונעשה באמצעות תכשירים לשימוש חיצוני כמו שמפו ומשחות ייעודיות. ישנה התוויה שונה למבוגרים ולילדים. למבוגרים ניתן להשתמש בתכשירים המכילים אבץ פיריתיון (Zinc pyrithione), סלניום גופרי, חומצה סליצילית, גופרית, זפת, וכן בתחליבים המכילים קורטיקוסטרואידים, באופן זהיר יותר. לילדים יש להשתמש בחומצה סליצילית ושמן מינרלי.
המסדר הקפוצ'יני

המסדר הקפוצ'יני (בלטינית: Ordo fratrum minorum capuccinorum) הוא מסדר נזירים של הכנסייה הקתולית, שמוצאו מהמסדר הפרנציסקני.
המסדר נוסד ב-1520 על ידי הנזיר מתאו דה באשו, בן מארקה שבאיטליה, אשר רצה לחזור לחיים פשוטים של פרישות וסיגוף כפי שהאמין שנהג פרנציסקוס מאסיזי מייסד המסדר הפרנציסקני. מוריו הדתיים של מתאו דחו את רעיונותיו, והוא נרדף יחד עם השותפים הראשונים לאמונה זו. בעקבות זאת הם נאלצו להסתתר מרשויות הכנסייה שרצו לעצור אותם בשל זניחת המחויבויות הדתיות. הם קיבלו מחסה אצל נזירים קַמָלְדּוֹלֵזִים (השייכים למסדר הבנדיקטינים), ושם אימצו המנהג של לבישת ברדס הנהוג במסדר. בשל מנהג זה מכונה המסדר מסדר הקפוצ'ין (מהמילה קַפּוּצ'וֹן).
ב-1528 זכה דָּה בָּאשוֹ להכרה מאת האפיפיור קלמנט השביעי ובעקבות כך הקים את המסדר הקפוצ'יני באופן רשמי. עשר שנים לאחר מכן נוסף בנאפולי מסדר נזירות שהשתייך לו. בתחילה סבל המסדר מקשיים שפגעו מאד בתדמיתו: דָּה בָּאשוֹ חזר לפרנציסקנים; המחליף שלו השתגע וסולק מהמסדר והמחליף של המחליף הצטרף לקלוויניסטים בשווייץ והתחתן. בתגובה אסר האפיפיור על המסדר להטיף ולגייס חברים, אך בהמשך הוסר האיסור והמסדר תפס תאוצה. הוא נודע כ"מסדר הקתולי העני ביותר". קהילות הנזירים של המסדר הן קטנות, וגודלן יכול לנוע בין שמונה נזירים לשישה-עשר. הנזירים הלכו יחפים, לא הורשו לגעת בכסף והתפרנסו מקבצנות של אוכל ובגדים. סגפנותם ועוניים הפכו אותם לאהודים מאד ובזה אחר זה נפתחו מנזרים קפוצ'יניים ברחבי איטליה ובהמשך - בכל אירופה והעולם. בתוך מאה שנה מנה המסדר הקפוצ'יני 1,500 מנזרים.
ב-1619 זכו הקפוצ'ינים לעצמאות מהפרנציסקנים והורשו לקיים מיסיון בכל העולם, בהוראות קלמנט השמיני שאחיו היה חבר המסדר. השפעתם הייתה עצומה ובתחילת המאה ה-19 מנה המסדר למעלה מ-30,000 קפוצ'ינים בכל העולם. המסדר הפופולרי משך אליו בני אצולה ואף בני משפחות מלוכה. בקריפטה של כנסיית הקפוצ'ינים בווינה נקברו במהלך השנים כ-140 מצאצאי שושלת הבסבורג.
נכון ל-2012 מונה המסדר למעלה מ-10,000 נזירים וכמה מאות נזירות. המרכז העולמי של המסדר שוכן בכנסיית סנטה מריה של הקפוצ'ינים ברומא שנבנתה ב-1626 על ידי קלמנט ה-8. מנזר של המסדר קיים בירושלים, בשכונת טלביה.
כמו נזירים פרנציסקנים, עוטים הקפוצ'ינים גלימה חומה פשוטה ביותר, עם ברדס גדול ומחודד. מקור שמם של ה"קפוצ'ינו" (צורת הגשה פופולרית של קפה) ושל הקופים הקפוצ'ינים, הוא צבע גלימותיהם של החברים במסדר.