דייוויד קופרפילד

מאפיינים וסקירה כללית

דיקנס כתב את "דייוויד קופרפילד" במשך שנתיים מ-1848 עד 1850, ותכנן בקפדנות את המבנה ואת סיפור העלילה. הוא פרסם שבעה רומנים לפניו ושבעה רומנים נוספים עתידים היו להתפרסם אחריו.
הרומן זכה לשבחים רבים. להערכתו של טולסטוי, דיקנס היה הטוב שבין הסופרים האנגלים, וספרו "דייוויד קופרפילד" המעולה שבין ספריו. הפרק "הסערה" (פרק 55, סיפורו של חם פגוטי וטביעת הספינה), היה לדעתו קנה מידה לפיו צריכה להימדד טיבה של סיפורת משובחת. הנרי ג'יימס נזכר שכילד היה נחבא מתחת לשולחן ומאזין לאמו הקוראת בקול את הפרקים החדשים בסדרה. דוסטויבסקי היה מוקסם כשקרא את הספר בכלא בסיביר. קפקא אמר שספרו אמריקה הוא "חיקוי מוחלט". ג'יימס ג'ויס גילה את הערכתו כשכתב פרודיה על הרומן בספרו יוליסס. וירג'יניה וולף, שלא נטתה חיבה לדיקנס, הודתה שהרומן הזה שייך "לזכרונות ולמיתוסים של החיים". "דייוויד קופרפילד" היה הרומן האהוב על פרויד.
הסיפור מסופר כמעט כולו בגוף ראשון והדובר הוא דייוויד קופרפילד עצמו. זו הייתה הפעם הראשונה שדיקנס כתב רומן בגוף ראשון. הרומן נחשב לרומן חניכה (Bildungsroman), והשפעתו ניכרת על ספרים כמו תקוות גדולות של דיקנס, ג'וד האלמוני של תומאס הרדי, "דרך כל בשר" מאת סמואל באטלר, טונו-באגיי של ה. ג'. ולס, "בנים ואוהבים" של ד. ה. לורנס ו"דיוקן האמן כאיש צעיר" של ג'יימס ג'ויס.
הנושא העיקרי ברומן, בהתאם לאופיו כ"רומן חניכה", הוא חינוכו של הגיבור והתפתחותו הרגשית והמוסרית. מוסר ההשכל הוא שיש ללכת נגד נטיות הלב הראשונות והמוטעות, מוטיב שחוזר ביחסים שבין הדמויות שברומן.

עלילת הספר

הרומן עוקב אחר חייו של דייוויד קופרפילד מילדותו ועד בגרותו. דייוויד נולד אחרי מות אביו, ואמו נישאת בשנית למר מארדסטון. אביו החורג, אדם אכזר, מתעלל בו. דייוויד נשלח ללמוד בפנימיית "בית סאלם" בהנהלת מנהל חסר רחמים מר קְרִיקל. בבית הספר מתיידד דייוויד עם ג'יימס סטירפורת' וטומי טרדלס, המופיעים בהמשך הרומן (כנהוג אצל דיקנס). אמו של דייוויד מתה בעקבות התעללות רגשית של בעלה ואחותו (מיס מארדסטון), ודייוויד נאלץ להפסיק את לימודיו ונשלח לעבוד בבית חרושת לייצור יין. בתיאורי החיים הקשים בבית החרושת יש הדים מחייו של דיקנס שנאלץ לעבוד בילדותו במפעל לייצור משחות נעליים. דייוויד בורח מבית החרושת אל דודתו, בטסי טרוטווד, שהיא קרובת המשפחה היחידה שנותרה לו. הוא הולך ברגל מלונדון עד דובר. דודתו מסכימה לגדל אותו כדי למנוע ממר מארדסטון הרשע את האפשרות להתנכל לו. הדודה בטסי משנה את שמו של דייוויד לטרוטווד, ובהמשך הרומן הוא נקרא בשני השמות.
דמויות רבות ממלאות את דפי הרומן, ואת חייו של דייוויד. בין הדמויות הידועות: האומנת הנאמנה פגוטי ומשפחתה הגרה על ספינה בחוף ים. אמילי הקטנה, יתומה שגרה עם משפחת פגוטי, המוקסמת מדייוויד הצעיר. סטירפורת' האנוכי, חברו ללימודים, המפתה את אמילי וזונח אותה בקלונה. מר ויקפילד, שאצלו דייוויד מתגורר, ובתו אגנס המתוארת כ"מלאך הבית", והופכת להיות ידידתו הטובה ואשת סודו.
הדמויות המוכרות ביותר הן וילקינס מיקאובר ואוריה היפ. מיקאובר הוא ידיד ומורה רוחני של דייוויד, הוא שרוי בחובות באופן קבוע, ונכלא בבית הסוהר לבעלי חוב. דיקנס מתאר באהדה את מיקאובר, על אף שהוא מגנה את חוסר הזהירות שלו בענייני כספים, והוא בן דמותו של אביו שהיה אף הוא תקופה קצרה בבית סוהר לבעלי חוב. אוריה היפ הנוכל הערמומי הוא אויבו של דייוויד, בסופו של דבר מצליח דייוויד, בעזרת מיקאובר, לגלות את פרצופו האמיתי ואת פשעיו. בסגנון המקובל אצל דיקנס הדמויות מקבלות את הגמול הראוי להן. דייוויד מתחתן עם דורה ספנלאו היפה אך הריקנית. מותה זמן קצר אחרי נישואיהם מאפשר לעלילה להתקדם אל הסוף הטוב - דייוויד יכול להתחתן אז עם אגנס שאהבה אותו תמיד. מיקאובר מהגר עם משפחתו לאוסטרליה וזוכה שם למעמד חברתי עם מינויו לתפקיד שופט שלום. אוריה היפ נכנס לכלא על הונאותיו.