google/wiki40b huggingface dataset:
אלדד כהן

אלדד כהן הוא פסיכולוג, סופר ומחזאי ישראלי.

ביוגרפיה

כהן נולד בירושלים. הוא בעל תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד מאוניברסיטת תל אביב. למד בסטודיו למשחק של הלל נאמן.
כהן הוציא שני ספרים שלא התפרסמו מאוד, אך סיפוריו הם פופולריים יחסית, מככבים על בימות התיאטרון וזוכים בפרסים. 
ספרו "תסתכלו עליי", שיצא ב-1998, הומחז להצגה שהועלתה ב"צוותא" במשך יותר משנתיים, וסיפורים ומונולוגים מהספר הומחזו והועלו על במות שונות בכל רחבי הארץ. הספר זיכה את אלדד בפרס ליצירת ביכורים מהמועצה לתרבות ואמנות לשנת 1998, וב-1999 בפרס המחזה בפסטיבל עכו, שם שיחקו בה עידן אלתרמן, לירית בלבן, חנן לדרמן וירדן בר-כוכבא.
ירדן בר-כוכבא ערכה את ספרו השני של אלדד כהן, "לפחות היית מת בצורה מסודרת", שיצא ב-2003. באותה שנה הופיעו חברי "הסטודיו למשחק חולון" בהצגה "שדה תעופה לנשים בודדות" בבימויה של טל עומר, על פי מונולוגים מספרו של כהן "תסתכלו עלי".
אלדד כהן כתב וביים ל"תיאטרונטו" 2008 את ההצגה "בלון", בה שיחק גל פרידמן. העלילה עוסקת במוכר בלונים בפתח בניין עיריית תל אביב, שאהבתו לבחורה שפגש מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי שסופו מוות.
כתב את הקומדיה "תיאטרון רפרטוארי".
כתב (ביחד עם ירדן בר-כוכבא) את הצגות הילדים "סוף התחלה וחתולה" ו"אולי פיל".
הדמויות בסיפוריו של אלדד כהן נחשבות קפקאיות ואומללות, בהשפעת חנוך לוין, והן עטופות בהומור שחור ומלוות בתחושת חוסר אונים וחוסר מוצא.
אבי רואה

תולדות חייו

רואה נולד בשנת 1954 בתוניס. הוא עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1956. המשפחה התגוררה בעכו. הוא למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון בקריית שמואל, חיפה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד 890 של הצנחנים וסיים את שירותו בתפקיד פיקודי (סמ"פ). במילואים שירת כמפקד חבל בנימין בדרגת רב-סרן. 
לאחר השירות הצבאי יצא ללימודים גבוהים בטכניון וסיים כמהנדס אווירונאוטיקה. עבד שתים-עשרה שנה בתעשייה האווירית במחלקה לאווירודינמיקה ולפיתוח כלי טיס, ולקח חלק בפיתוח כלי טיס, ביניהם נטל חלק בפרויקט הלביא. בשנת 1982 התחבר לקבוצה של יוצאי עכו שבקשו להצטרף לקרני שומרון ולהתנחלות אחרת, אך נדחו על ידי ועדת הקבלה.
בשנת 1984 היה בין מקימי ההתנחלות כוכב יעקב ובמשך שנים שימש כיו"ר מזכירות היישוב וכנציג היישוב במליאה של מועצה אזורית מטה בנימין. בשנת 1994 הצטרף רואה לצוות העובדים של תנועת ההתיישבות "אמנה" - תנועת ההתיישבות של גוש אמונים - בהנהגתו של זאב חבר (זמביש). במשך שמונה שנים שימש כרכז יישובי בנימין ב"אמנה' והיה אחראי להקמתם, פיתוחם וקידומם של היישובים בתחום מועצת בנימין. בשנים האחרונות כיהן גם כראש מנהלת היישוב תל ציון כוכב יעקב. בשנת 2002 מונה על ידי פנחס ולרשטיין, ראש מועצת מטה בנימין דאז, לשמש כסגנו לענייני יישובים. 
ב-2007 נבחר לראשות המועצה האזורית מטה בנימין. פעל לחיבור חבל בנימין לירושלים, על ידי פתיחת צירים חדשים וטיפול בפקקים במחסום חיזמה. כן עסק רבות בקידום ההתיישבות הצעירה. בשנת 2013 מונה רואה ליושב ראש מועצת יש"ע. באוגוסט 2017 החליט לפרוש מתפקידו כיו"ר מועצת יש"ע והוחלף על ידי חננאל דורני. ב-2018 הודיע שאינו מתמודד על קדנציה נוספת לראשות המועצה. במהלך מערכת הבחירות תמך במועמד ישראל גנץ שהיה סגנו במהלך הקדנציה האחרונה ושניצח בבחירות. 
בשנת 2008 חתם על היתר מזויף לבניית מתקן טיהור שפכים עבור ההתנחלות עפרה. המתקן נבנה על אדמה פרטית של תושבים מהכפר עין יברוד. ב-2016 הגיעה הפרקליטות להסדר מותנה עם רואה ועם קודמו בתפקיד, פנחס ולרשטיין. על פי ההסדר הודו השניים בעבירה של מתן היתר שלא כדין, לא נשפטו, ושילמו קנס בגובה 2500 ש"ח כל אחד.
בראיון שנתן בנובמבר 2007 לעלון מעייני הישועה טען רואה כי הוא "לא מקבל כל ניסיון לפרק מאחזים. זכותנו על הארץ ידועה. הגענו לארץ ישראל כדי ליישב ולפתח אותה. אם צריך להזיז מישהו זה את הערבים ולא אותנו. במקרים מסוימים לפצות אותם... בכל משא ומתן עם המדינה, עמדת הפתיחה שלנו היא שצריך להכשיר את כל המאחזים. כל מאחז נמצא על מקומו מסיבה מהותית".
ביוני 2019 מונה רואה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ שר הביטחון לענייני התיישבות, במקומו של קובי אלירז.

חיים אישיים

רואה אב לשישה מנישואיו הראשונים לאידית. לאחר מות רעייתו בתאונת דרכים נישא בשנת 2005 להדסה, אלמנתו של דרור וינברג, ולשניים בן משותף. משפחתם המאוחדת מונה 13 ילדים.
איבן ריבר

חייו

ריבר נולד בווקמרניק והיה לעורך דין. הוא פנה לפוליטיקה והיה חבר בקואליציה הקרואטו-סרבית שבהמשך הייתה חלק מהמפלגה הדמוקרטית העצמאית. הוא נבחר לאספה הלאומית כנציג ג'קובו ובשנת 1919 נבחר לנשיא האספה החוקתית הראשונה של ממלכת יוגוסלביה. בשנת 1921 הוא היה במרכבה של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה בעת שקומוניסט ניסה להתנקש בחיי המלך על ידי זריקת פצצה. המלך וריבר לא נפגעו.
משנת 1929 נודע כמתנגד של השלטון הדיקטטורי של המלך.
בשנת 1936 הוא כתב מאמר נגד החוזה המתגבש בין ממלכת יוגוסלביה והוותיקן בגלל שראה בין סכנה להתגברות הפאשיזם. בעקבות זאת הוא הוחרם בידי הכנסייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד לצידו של יוסיפ ברוז טיטו. בנובמבר 1942 כשטיטו כינס את המועצה האנטי-פשיסטית הלאומית לשחרור יוגוסלביה, הועמד ריבר בראשה. בתחילת דצמבר 1943, כשטיטו הכריז על עצמו כראש ממשלת יוגוסלביה, הועמד ריבר בראש המדינה.
לאחר המלחמה נבחר בתחילת 1946 לתפקיד הייצוגי של נשיא האספה הלאומית, למרות שלא היה קומוניסט, אלא רק איש שמאל. בתפקידו ביצע תפקידים ייצוגיים כקבלת שגרירים והשתתפות בהלוויה של המלך ג'ורג' השישי, ולא היה לו כל השפעה. 
לקראת סוף 1952 הוחלט על שינויים חוקתיים ביוגוסלביה ומעבר למשטר נשיאותי. בינואר 1953 נבחר טיטו על ידי שני בתי האספה הלאומית של הרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה לנשיא יוגוסלביה וריבר פרש לגמלאות.
אנטוניו קאניוני

חייו

קאניוני נולד בגודיאסקו, סמוך לווגרה. את לימודי המוזיקה החל בווגרה ומשנת 1842 עד 1847 המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון של מילאנו. בתקופת לימודיו שם כתב את האופרה "דון בוצ'פאלו", שהוצגה בקונסרבטוריון בשנת 1847 והתגלתה כהצלחה רבת שנים. האופרה, המושפעת בעליל מדוניצטי, מצטיינת בכושר המצאה מלודי ובליצנות אלגנטית, המלגלגת בין השאר על סגנונו המוקדם של ורדי.
זמר הבסו-בופו המפורסם אלסנדרו בוטרו ביצע אופרה זו, שהייתה מן החביבות עליו, ברחבי איטליה.
קאניוני לא הצליח להלהיב את הקהל באופרות שכתב בשנות ה-50', אבל נהנה מביקורת אוהדת. בשנת 1856 התמנה למאסטרו די קאפלה בויג'וואנו ובשנת 1863 התמנה למנהל המכון למוזיקה בנובארה. בשנת 1886 החליף את אמילקארה פונקיילי, שהלך לעולמו, כמאסטרו די קאפלה של סנטה מריה מאג'ורה בברגאמו. מחויבותו הגדלה והולכת למוזיקה כנסייתית לא ניתקה אותו כליל מן הכתיבה לבימה. האופרה "מיקלה פרין" מ-1864, שנכתבה עם הופעת הרעיונות של וגנר באיטליה, התקבלה כ"מבשרת המוזיקה של העתיד", אך "קלאודיה" מ-1866 הייתה תערובת של וריזמו מוקדם ומלודרמה רומנטית סנטימנטלית ונחשבה למאומצת וחסרת מקוריות. ארבע האופרות הבאות נהנו מקבלת פנים חיובית יותר. ב"פרנצ'סקה דה רימיני" משנת 1878 נפרד סופית מן התיאטרון.
יצירתו הדתית החשובה ביותר היא רקוויאם משנת 1888. בתחום זה הוכיח קודם את יכולתו כשהוזמן לכתוב פרק לרקוויאם לזכרו של רוסיני ב-1869. הוא תרם גם שיר לאלבום רומנסות שיצא כתרומה למען הלבריתן פיאווה, שנפל קורבן לאירוע מוחי. קאניוני היה בין הנהנים האחרונים משירותיו של פיאווה כלבריתן.
קאניוני התקשה לשחזר את הקלילות והרהיטות שאפיינו את "דון בוצ'פלו", אבל באופרות הרציניות שלו פיתח סגנון אופייני לו, שבישר את לאונקוואלו. ב"קלאודיה" וב"פרנצ'סקה דה רימיני" הוא מקדים את ורדי בשימוש בלייטמוטיב ואילו הנבל באופרה זו מזכיר לא מעט את יאגו באותלו של ורדי.
ג'וליאנו ג'מה

ביוגרפיה

ג'מה נולד ברומא. בלט בחזותו הבהירה והנאה ובאתלטיות שלו. כבר בגיל צעיר עבד בתעשיית הסרטים האיטלקית כפעלולן בזכות כישוריו האתלטיים. הראשון שזיהה את כישרונו היה הבמאי דינו ריזי שהציב אותו בתפקיד זעיר לצידו של אלברטו סורדי ב-"Venezia, la luna e tu". הוא שיחק בתפקיד זעיר נוסף בסרטו של ויליאם ויילר, האפוס ההיסטורי, בן חור. לאחר ששרת ככבאי במסגרת שירותו הצבאי, קודם ג'מה לתפקיד שחקן ראשי על ידי הבמאי דוצ'ו טסארי. ב-1962 שיחק בסרט בסוגה הקולנועית חרב וסנדל (אפוסים היסטוריים שעסקו בגיבורים מהעת העתיקה דוגמת הרקולס) "Arrivano i titani". ב-1963 גילם גנרל בצבא גריבלדי בסרטו של לוקינו ויסקונטי, "הברדלס". ב-1964 זכה להצלחה גדולה כשגילם את תפקיד רינגו במערבון הספגטי "Una pistola per Ringo" שבוים על ידי טסארי. באותה שנה שיחק בסרט אנג'ליק, בכיכובה של מישל מרסייה - הראשון בסדרת סרטי "אנג'ליק" שעסקו בהרפתקאותיה של צעירה בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. ג'מה המשיך ושיחק בסרט השני בסדרה "אנג'ליק והמלך" ב-1965. ב-1965 כיכב בשני סרטים נוספים שהצליחו: "Un dollaro bucato" ו"Il ritorno di Ringo". במחצית השנייה של שנות ה-60 כיכב ג'מה במערבוני ספגטי רבים, בין הבולטים בהם: "Adiós gringo", "I lunghi giorni della vendetta", "Per pochi dollari ancora" ו-"I giorni dell'ira". בחלק מהסרטים הופיע ג'מה בשם הבמה "מונטגומרי ווד".
בשנות ה-70 החל ג'מה לגלם דמויות מסוגות קולנועיות שונות. בעיקר בלטה השתתפותו בסרטים בעלי גוון פוליטי וחברתי. ב-1976 זכה בפרס של תעשיית הקולנוע האיטלקית על תפקידו בסרט " Il deserto dei Tartari".
נדמה היה כי ג'מה סיים את הקריירה הקולנועית שלו ב-2001 בסרטו של הבמאי הספרדי ויסנטה ארנדה, "Juana la Loca", והתמקד בקריירה החדשה שלו כפסל. אולם, ב-2012 שב לשחק בתפקיד משנה (מנהל המלון) בסרטו של וודי אלן, "לרומא באהבה" וכמו כן שיחק באותה שנה בקומדיה במרשתת, "Man Born Again".
ג'מה נהרג בתאונת דרכים ב-1 באוקטובר 2013.
סנטיאגו קניסארס

קריירת מועדונים

ב-1988 החל קניסארס את הקריירה שלו בריאל מדריד קסטיליה. בשנת 1990 עבר קניסארס לאלצ'ה, ושנה מאוחר יותר – למרידה. בשנת 1992 עבר השוער לסלטה ויגו במדיה שיחק עד לשנת 1994. לאחר מכן עבר קניסארס לריאל מדריד עימה זכה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. בשנת 1998 עבר לולנסיה, במקום אנדוני זוביזרטה שפרש. הוא שיחק בוולנסיה עד ה-20 בדצמבר 2007, כאשר שוחרר מהקבוצה עם שני שחקנים נוספים. באפריל 2008 הוחזר לסגל ולנסיה, לאחר פיטוריו של המאמן רונאלד קומאן.

נבחרת ספרד

קניסארס עלה להופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-17 בנובמבר 1993 לאחר הרחקתו של אנדוני זוביזרטה בכרטיס אדום במהלך משחק מול נבחרת דנמרק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. קניסארס השתתף עם הנבחרת הספרדית בשלושה מונדיאלים (1994, 1998 ו-2006) וב-3 אליפויות אירופה (1996, 2000, 2004). את מונדיאל 2002 הוא החמיץ לאחר שגיד ברגלו נחתך מבקבוק אפטר שייב. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה מול נבחרת ערב הסעודית במונדיאל 2006. בסך הכל שיחק קניסארס ב-46 משחקים במדי ספרד.
פצירה

פְּצִירָה או שׁוֹפִין היא כלי בתעשיית המתכת והעץ המשמש לשיוף שכבות קטנות מתוך חומרים שונים. רוב הפצירות הן רצועות דקות עשויות מתכת מחורצת ובנויות כך שקצה אחד שלהן צר וחודי. לפצירה שני שימושים עיקריים: בשימוש התעשייתי היא משמשת ככלי ליטוש, ובשימוש הביתי - כלי לשיוף ציפורניים.
טקילה סאן רייז (קוקטייל)

מקור השם

המשקה קיבל את השם "טקילה סאן רייז" ("זריחת טקילה"), על שם צבעו, הדומה לזריחה מפני שהגרנדין הכבד שוקע למטה וצובע את התחתית באדום ואילו התפוזים מעליהם בצבע צהוב ומפני שהמרכיב האלכוהולי בקוקטייל הוא טקילה.
יונתן הדס

יונתן הדס (נולד ב-18 בנובמבר 1986) הוא קלרניתן ישראלי, נגן בס קלרינט ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 2010, וחבר באנסמבל מיתר מאז הקמתו בשנת 2005.
יונתן הדס החל את לימודי הקלרנית בקונסרבטוריון רמת גן, אצל המורה שרה אלבז והמשיך בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובתיכון לאמנויות תלמה ילין. כן ניגן ביחידת הנגנים המצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים, והמשיך בשירות בצה"ל במעמד של מוזיקאי מצטיין. הוא למד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב אצל ריצ'רד לסר ויבגני יהודין. 
במסגרת לימודיו לתואר שני באקדמיה למוסיקה ולמחול ירושלים, השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד עם הפרופ' וולפגנג מאייר בבית הספר הגבוהה למוזיקה קרלסרוהה בגרמניה.
יונתן הדס השתתף בכיתות אמן בהנחיית קלרניתנים ידועי שם, ביניהם שרון קם, עלי אבן, גיורא פיידמן, אנתוני פיי, מיטשל לורי, פיליפ קופר, סבינה מאייר ועוד, והופיע בפסטיבלים רבים בישראל ובחו"ל. הדס מרבה לנגן מוזיקה ישראלית עכשווית, הופיע בקונצרטים בשידור חי בקול המוסיקה והקליט לטלוויזיה. 
משתתף בביצועי מזיקה קאמרית ומוזיקה בת זמננו עם אנסמבלים רבים בהם "תזמורת המהפכה" ואנסמבל המאה ה-21.
זכה לציון לשבח בתחרות "ליונס" לקלרנית ובפרס מיוחד על ביצוע יצירה ישראלית בתחרויות האביב 2009.] יונתן הוא זוכה מלגות הצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל החל משנת 2003.
אלכס אוקסלייד-צ'מברליין

קריירה

צ'מברליין הצטרף למחלקת הנוער של סאות'המפטון בגיל 7. ב-2 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בגיל 16 ו-199 ימים, כאשר עלה כמחליף בניצחון 0-5 על קבוצת האדרספילד טאון, ובכך היה לשחקן השני הצעיר ביותר בתולדות המועדון שהופיע במדי הקבוצה הבוגרת, לאחר ת'יאו וולקוט. בתחילת עונת 2010/2011 הופיע לראשונה בהרכב הראשון, במסגרת הסיבוב הראשון של גביע הליגה במשחק נגד קבוצת בורנמות', והבקיע את שערו הראשון בקריירה כמקצוען כאשר קבוצתו ניצחה 0-2. ב-20 באוגוסט 2010 חתם צ'מברליין על החוזה הראשון שלו כמקצוען. בעונה זו כבש צ'מברליין תשעה שערים ונבחר לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים, ובסיומה עלתה סאות'המפטון לליגה המשנה באנגליה.
ב-8 באוגוסט 2011 הוכרז רשמית כי צ'מברליין חתם בקבוצת ארסנל. ב-28 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל כאשר עלה כמחליף בדקה ה-62 בתבוסה 8-2 נגד מנצ'סטר יונייטד. בהופעתו זו הפך לשחקן ה-150 שמייצג את ארסנל במסגרת הפרמייר ליג. ב-20 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון במדי ארסנל בניצחון 1-3 במסגרת משחק גביע הליגה נגד קבוצת שרווסבורי טאון. ב-28 בספטמבר שבר את שיאו של ת'יאו וולקוט והפך לאנגלי הצעיר ביותר שהבקיע שער במסגרת ליגת האלופות, כאשר כבש נגד קבוצת אולימפיאקוס.
ב-22 בינואר 2012 פתח לראשונה בהרכב של ארסנל, בהפסד 2-1 נגד מנצ'סטר יונייטד באצטדיון האמירויות. במשחק זה בישל שער לרובין ואן פרסי, והוחלף בדקה ה-78 על ידי אנדריי ארשבין. ב-4 בפברואר 2012 כבש לראשונה צמד במסגרת הפריימר ליג, בניצחון 1-7 על בלקבורן רוברס. בסיום העונה היה מועמד לתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, והיה השחקן הצעיר ביותר ברשימה המצומצמת לתואר, אך לבסוף הפסיד את התואר לשחקן טוטנהאם קייל ווקר.
צ'מברליין הבקיע את שערו הראשון לעונת 2012/2013 בניצחון של ארסנל 1-6 נגד קובנטרי סיטי במסגרת גביע הליגה. הוא הבקיע שער בודד במסגרת הפרמייר ליג באותה עונה, בניצחון 3-7 על ניוקאסל יונייטד. ב-19 בדצמבר 2012 חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל.
במשחק הראשון לעונת 2013/2014 בישל שער לאוליבייה ז'ירו בהפסד 3-1 לאסטון וילה, אך נפצע והחמיץ את חלקה הראשון של העונה.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם צ'מברליין על חוזה לשש שנים בליברפול עבור 35 מיליון ליש"ט.
בחודש אפריל צ'מברליין נפגע במהלך חצי גמר ליגת האלופות מול רומא. 
ב-18 ביולי 2018 נודע כי פציעתו של צ'מברליין קשה משחשבו ושהוא יעדר לכל עונת 2018/2019.

נבחרת אנגליה

צ'מברליין שיחק בנבחרות הנוער של אנגליה, ובמדי הנבחרת הצעירה ערך שמונה הופעות וכבש שלושה שערים. לקראת יורו 2012 זומן צ'מברליין לנבחרת אנגליה הבוגרת, והפך לשחקן השני הכי צעיר שמייצג את נבחרת אנגליה לאחר ויין רוני. ב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת נורווגיה. ב-12 באוקטובר 2012 כבש את שער הבכורה שלו, במשחק מול נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. צ'מברליין זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014 בברזיל.
זינזאנה

הפקה

העונה הראשונה שודרה בימי שלישי, בין 22:30 ו-23:30, וכללה אחד-עשר פרקים. הראשון הוקרן ב-1 בפברואר 2000 והאחרון ב-18 באפריל. הסדרה זכתה למדרוג גבוה ביותר, 21.1% בממוצע, והעלתה בכ-20% את המדרוג ברצועה בה שודרה, שהייתה מאוחרת יחסית ומחוץ לשעות השיא. הקהל הקבוע מבין יהודים בני 4 ומעלה הוערך ב-463,000 איש. מספר הצופים בפרק הבכורה של העונה הוערך ב-531,000 איש.
העונה השנייה כללה ארבע-עשר פרקים והחלה ב-1 בינואר 2001 וירדה באפריל, עם רייטינג קצת נמוך יותר מבעונה הקודמת.
העונה השלישית, שצילומיה הסתיימו כבר ב-1999, עלתה לשידור רק ב-2005, ערב סגירת טלעד, כשהחברה החליטה לשדר את כל החומרים במחסניה שטרם הוקרנו. הפרק הראשון שודר ב-9 באוגוסט והאחרון ב-25 באוקטובר.
התוכנית מציגה את חיי הכלא ועוקבת אחרי דמויות מהכלא ומחוצה לו. בתי הכלא המוצגים הם איילון (בית-סוהר לגברים) ונווה-תרצה (בית-סוהר לנשים).
הסדרה מבוססת על סיפור חייו של גונדר בדימוס שלמה טוויזר (אותו מגלם בסדרה אלברט אילוז), אשר ניהל את כלא באר שבע ואיבד שני אחים, האחד נרצח בחיסול חשבונות והשני מת ממנת יתר של סמים. טוויזר עצמו מופיע בסדרה כמבקר בבית הקברות שם נערכה תפילת אשכבה ליד קברי אחיו. מלבד סיפור חייו של טוויזר, מובאת הסתכלות לחיים בשכונות המצוקה בישראל, על רקע עליות מארצות שונות. דרך ראייתו של שלמה טוויזר הובאו גם סיפורים לא שגרתיים מתוך אגפי בתי הכלא.
התוכנית הציגה את תחלואי האוכלוסייה הקשה בישראל, "ישראל השנייה", וייצגה את הבעיה במדיה הישראלית.
הסדרה ידועה באופן הבימוי המיוחד שלה. חלק מהמכות שצולמו בסדרה היו אמיתיות ולשחקנים ניתן חופש רב מאוד של אלתור במסגרת הסצינות.
מקור שמה של הסדרה הוא ברכב להובלת עצורים הקרוי "זינזאנה".
חג ההתגלות

שמות החג

שמו של החג ברוב שפות העולם מגיע מהמילה היוונית אפיפניה (επιφάνεια), שמשמעותה "התגלות". עם זאת, בחלק ממדינות המערב נהוג לכנות את החג גם כ"יום המלכים", "חג ביקור המלכים" ו"חג שלושת המלכים".

בכנסיות המזרחיות

אצל הנוצרים במזרח נחגג החג על פי הלוח היוליאני, שחל במאה ה-21 ב-18 בינואר. בכנסיות האורתודוקסיות ואצל הקתולים המזרחיים מסמל החג את ירידת רוח הקודש בצורת יונה ביום טבילת ישו בידי יוחנן המטביל והכרזת קול משמיים כי הוא בנו של אלוהים, ולכן נוהגים המאמינים להיטבל בחג באופן טקסי ולהפריח יונים.
וַיְהִי כַּאֲשֶׁר נִטְבַּל יֵשׁוּעַ וַיְמַהֵר וַיַּעַל מִן־הַמָּיִם וְהִנֵּה הַשָׁמַיִם נִפְתְּחוּ־לוֹ וַיַּרְא אֶת־רוּחַ אֱלֹהִים יוֹרֶדֶת כְּיוֹנָה וְנָחָה עָלָיו׃ וְהִנֵּה קוֹל מִן־הַשָׁמַיִם אוֹמֵר זֶה בְּנִי יְדִידִי אֲשֶׁר־רָצִיתִי בּוֹ.
— מתי ג' 13–17
במדינות סלביות אורתודוקסיות נוהגים לזרוק בתקופת החג צלב לתוך מקור מים, והמוצא אותו זוכה לחסד לשנה הבא.

בכנסיות המערביות

בכנסייה הקתולית ובכנסיות הפרוטסטנטיות, מסמל החג את סגידת שלושת האמגושים בפני ישו הילד.
מקור החג בפרק ב' בבשורה על-פי מתי:
בְּעֵת שֶׁנּוֹלַד יֵשׁוּעַ בְּבֵית לֶחֶם יְהוּדָה, בִּימֵי הוֹרְדוֹס הַמֶּלֶךְ, בָּאוּ לִירוּשָׁלַיִם חֲכָמִים מִן הַמִּזְרָח. שָׁאֲלוּ: "הֵיכָן מֶלֶךְ הַיְּהוּדִים אֲשֶׁר נוֹלָד? כִּי רָאִינוּ אֶת כּוֹכָבוֹ בַּמִּזְרָח וּבָאנוּ לְהִשְׁתַּחֲווֹת לוֹ." ....וְהִנֵּה הַכּוֹכָב שֶׁרָאוּ בַּמִּזְרָח הִתְקַדֵּם לִפְנֵיהֶם עַד אֲשֶׁר בָּא וְנֶעֱמַד מֵעַל לַמָּקוֹם שֶׁהָיָה שָׁם הַיֶּלֶד. כִּרְאוֹתָם אֶת הַכּוֹכָב שָׂמְחוּ שִׂמְחָה גְּדוֹלָה עַד מְאֹד. הֵם נִכְנְסוּ לַבַּיִת וְרָאוּ אֶת הַיֶּלֶד עִם מִרְיָם אִמּוֹ. נָפְלוּ עַל פְּנֵיהֶם וְהִשְׁתַּחֲווּ לוֹ, וּפָתְחוּ אֶת צְרוֹרוֹתֵיהֶם וְהִגִּישׁוּ לוֹ מַתָּנוֹת: זָהָב וּלְבוֹנָה וָמוֹר.
החג חל ב-6 בינואר וערב החג, מכונה לעיתים "הלילה השנים עשר", כמספר הימים מחג המולד. החג נחוג בארוחות משפחתיות, השתתפות במיסה, הענקת מתנות ותהלוכות שבהן נישא כוכב, סמל לכוכב בית לחם. במדינות שונות כגון איטליה ישנה אמונה כי מכשפה ששמה בפנה מחלקת מתנות בדומה לסנטה קלאוס בתרבות האנגלו-אמריקאית. בצרפת ובמדינות שונות במערב אירופה או בעלות השפעה אירופית חזקה כלבנון נוהגים להכין עוגות מלכים שעליהן כתרים המסמלים את שלושת האמגושים ובתוכן מחביאים בובה מיניאטורית אשר המוצא אותה זוכה להיות מלך ליום אחד.

בארץ ישראל

בארץ ישראל נוהגים האורתודוקסים לחגוג את האירוע בטבילה בנהר הירדן, ליד המקום בו הוטבל ישו על ידי יוחנן המטביל באזור קאסר אל יהוד. האירוע נערך ב-18 בינואר לפי לוח השנה המקובל, שהוא ה-6 בינואר לפי לוח השנה היוליאני הנהוג בכנסייה האורתודוקסית.
עד המאה ה-6 נהגו בארץ ישראל לחגוג את חג המולד ביום חג ההתגלות. אחרי ועידת כלקדון, במסגרת המאבק במונופיזיטיזם, רצו להדגיש כי לישו שני טבעים. בחג המולד חגגו את היוולדו בשר ודם ובחג ההתגלות את הוולדו כאל. כנסיית ירושלים, בה היו מונופיזיטיסים ואוריגניסטים המשיכה לחגוג את חג המולד ב-6 בינואר עד אחרי שנת 560. ב-560 קבע יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית כי את חג המולד יש לחגוג ב-25 בדצמבר, אולם חלפו שנים מספר עד שהשינוי הוטמע.
קזלו רודה (מחוז משנה)

היסטוריה מנהלית

מחוז-משנה קזלו רודה הוקם בשנת 1999 במסגרת רפורמה בחלוקה המנהלית של ליטא שנערכה באותה שנה, והוא מורכב משטחים היסטוריים של מחוזות משנה אחרים: חלק מצפון מריאמפולה וחלק מדרום-מזרח שאקי.

דמוגרפיה

מספר תושבי מחוז-המשנה קזלו רודה נמצא בירידה מתמדת מאז הקמתו: ב-2001 נמנו בו 14,937 איש; ב-2005 נמנו בו 14,620 איש; ב-2011 נמנו בו 13,221 איש; ב-2012 נמנו בו 13,034 איש; ב-2013 נמנו בו 12,738 איש; וב-2014 נמנו בו 12,638 איש.

יישובים

במחוז המשנה עיירה גדולה אחת: עיירת המחוז קזלו רודה, עיירת שוק (מרכז כפרי) בשם יורי (Jūrė), ו-182 כפרים קטנים וחוות.
בן נוויס

גאוגרפיה וגאולוגיה

ההר בן נוויס, יחד עם שכנו מצפון מזרח קארן מור דרג (Càrn Mòr Dearg) והרים נוספים, יוצרים יחד את מסיב נוויס. מורדותיו הדרומי והמערבי יורדים בתלילות - 1,200 מטר לאורך שני קילומטרים - כלפי גלן נוויס, ובכך מהווים את מדרון ההר הארוך והתלול ביותר בבריטניה. כלפי צפון, מפנה ההר צוק הצונח כ-600 מטר לעבר העמק הסמוך, כדי ליצור מעין אמפיתיאטרון טבעי. בנוסף לפסגתו הגבוהה, יש להר שתי פסגות נוספות: האחת, 1,221 מטר, בצפון מערב, והשנייה, 1,020 מטר בדרום מערב. כפי שמעידים סלעי גרניט ובזלת בסמוך לפסגתו, בן נוויס הוא שריד להר געש מתור (זמן) דבון אשר קרס אל תוך עצמו.

אקלים

על פסגת ההר ניתן למצוא שלג לאורך כמעט כל השנה, בעיקר בחלקה הפונה צפונה. מזג האוויר על הפסגה קר ומעונן לעיתים קרובות, כאשר השמש זורחת בה רק 746 שעות (מעט יותר מחודש) בשנה, במצטבר, בממוצע שנתי. ערפל מכסה את הפסגה 80% מהזמן בין נובמבר לינואר ו-55% מהזמן במאי וביוני. כמו כן מרובות בה הסופות, ומהירות הרוח החזקה ביותר שנרשמה הייתה 165 קמ"ש. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בפסגה היא 0.5°C-, ובחורף הטמפרטורה הממוצעת היא 5°C-. במקום יורדים 4,350 מ"מ של משקעים, בעיקר בחורף, יותר מכפול בהשוואה לפורט ויליאם הסמוכה (2,050 מילימטר).

העפלות ראשונות והכרה בבכורה

ההעפלה הרשומה הראשונה לפסגת ההר נערכה על ידי ג'יימס רוברטסון (Robertson), בוטניקאי מאדינבורו, ב-17 באוגוסט 1771. בשנת 1774 העפיל על ההר ג'ון ויליאמס (Williams), הראשון אשר כתב על המבנה הגאולוגי של ההר. המשורר ג'ון קיטס העפיל על ההר ב-1818 והשווה את החוויה ל"עשר פעמים קתדרלת סנט פול, ללא הנוחות של המדרגות". ההעפלה על ההר הפכה נפוצה יותר במשך הזמן שחלף, ובשנה שאחריה כבר כתב הסקוטי ויליאם מגיליווריי (McGillivray), לימים חוקר טבע ידוע, כי העפיל רק כדי למצוא על הפסגה שברי זכוכית, עצמות תרנגולת, פיסות שעם וניירות ... בשנת 1847, עם שיפור הדיוק במדידות, ההר קיבל הכרה רשמית כגבוה ביותר באיים הבריטיים, כאשר מתחרהו עד אז היה ההר בן מקדואי (Ben Macdui או Macdhui), אף הוא בסקוטלנד, שגובהו 1,309 מטר.

המצפה והשביל

בשנת 1883 נבנה מצפה על הפסגה, ולצורך כך נסלל גם שביל המתאים לסוסי פוני. המצפה היה מאויש במשך 21 שנה, ובין היתר, סיפק נתונים מטאורולוגיים שוטפים. עם סלילת השביל הפכה ההעפלה על ההר פופולרית יותר, והפופולריות גברה עם חיבור פורט ויליאם לרשת הרכבות ב-1894. בספטמבר אותה שנה שהה צ'ארלס וילסון (פיזיקאי) כממלא מקום לשבועיים לאחד העובדים הקבועים. תצפיותיו על ההר אודות השתברות קרני השמש בעננים היוו השראה להמצאת תא ערפל, עליה זכה בפרס נובל ב-1927. ב-1904 המצפה נסגר בשל בעיות תקציב, ונותר במקום רק מחסה לעת חירום עבור מטיילים שנלכדו במזג אוויר קשה. בכל זאת, עד ימינו, התצפיות שנרשמו בתקופת הפעילות של המצפה מהוות מאגר מידע מטאורולוגי רב ערך.

מרוץ בן נוויס

ב-27 בספטמבר 1895 נרשמה לראשונה העפלה כנגד השעון, וב-3 ביוני 1898 נערכה התחרות הראשונה ואליה התייצבו עשרה משתתפים. ב-1937 התחרות לבשה את הצורה הקיימת בימינו: מרוץ בן נוויס (Ben Nevis Race) נערך כל שנה בשבת הראשונה בספטמבר, בהשתתפות של עד 500 מתחרים, כולם מנוסים ומצוידים כיאות. אורכו 14 ק"מ תוך עלייה של 1,340 מטר. נקודת ההתחלה, שהיא גם נקודת הסיום, נמצאת בפורט ויליאם. השיא לגברים, נכון ל-2010, המוחזק על ידי קני סטיוארט (Stuart), הוא שעה, 25 דקות ו-34 שניות. השיא המקביל לנשים, המוחזק על ידי פולין האוורת' (Haworth), הוא שעה, 43 דקות ו-25 שניות.
היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-22 בינואר 1724 באברסדורף שהשתייכה לרוזנות רויס-אברסדורף, להיינריך העשרים ותשעה, רוזן רויס-אברסדורף ולסופיה תאודורה, רוזנת קסטל-רמלינגן, בתם של וולפגנג, רוזן קסטל-קסטל ודורותיאה רנטה מצינצנדורף-פוטנדורף.
בשנת 1747 מת אביו היינריך העשרים ותשעה, רוזן רויס-אברסדורף, והיינריך ירש את נחלותיו ותאריו. למרות שהוריו היו מאמינים נלהבים של הכנסייה המורבית היינריך פחות התעניין בדת, ולא התעניין בפייטיזם כמותם.
ב-28 ביוני 1754 התחתן היינריך עם קרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג, בתם של גאורג אוגוסט, רוזן ארבאך-שנברג ופרדיננדה הנרייטה, רוזנת שטולברג-גדרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים. ב-13 במאי 1779 מת היינריך באברסדורף, ובנו היינריך החמישים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף ירש את נחלותיו ותאריו.
כנסיית סנט קלמנט דיינס

היסטוריה

את הכנסייה הראשונה באתר בנו הדנים שהתגוררו באזור זה של לונדון, בין הסיטי לרובע וסטמינסטר, במאה ה-9. בהיות הדנים יורדי ים, הם קראו לכנסייה על שם קלמנס הקדוש - הקדוש המגן על יורדי הים.
הכנסייה נבנתה מחדש על ידי ויליאם הכובש ושוב בימי הביניים. את צריח הכנסייה הוסיף למבנה ג'יימס גיבס ב-1619. בסוף המאה ה-17 הייתה הכנסייה רעועה ביותר ולכן נהרסה עד היסוד ונבנתה מחדש על ידי האדריכל סר כריסטופר רן. 
במהלך הבליץ, ב-10 במאי 1941 נהרסה הכנסייה לחלוטין (למעט הצריח של גיבס וחלק מהקירות החיצוניים).

הכנסייה המרכזית של חיל האוויר המלכותי

בעקבות מסע התרמה של חיל האוויר המלכותי שוקמה הכנסייה ונחנכה מחדש ב-19 באוקטובר 1957. היא הפכה לכנסייה הרשמית של חיל האוויר. נערכים בה טקסי הזיכרון וההנצחה של החיל, ומצויות בה אנדרטאות רבות ליחידותיו.
על פתח הכנסייה נכתב בלטינית:

נבנתה על ידי כריסטופר רן 1682. נהרסה על ידי הברקים של לוחמת האוויר 1941. שוקמה על ידי חיל האוויר המלכותי 1958. 
מחוץ לכנסייה עומדים פסלים של שני ראשי חיל האוויר המלכותי בזמני מלחמה: ארתור האריס ויו דואודינג.
על רצפת הכנסייה רשומים שמות 800 בסיסי חיל האוויר המלכותי, תחנותיו, פלוגותיו וטייסותיו, וליד הכניסה לכנסייה נמצא תג חיל האוויר. על רצפת המסדרון הצפוני כתובת הנצחה לחיילי חיל האוויר הפולני שלחמו לצד חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה. ספר זיכרון בכנסייה מכיל את שמות כל אנשי חיל האוויר המלכותי שנפלו בעת מילוי תפקידם ואת אנשי הצוותים האוויריים של ארצות הברית שנפלו על אדמת בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ליד מזבח הכנסייה שלט ועליו שמות חיילי חיל האוויר שהוענקו להם עיטורי צלב ויקטוריה וצלב ג'ורג'. עוגב הכנסייה ניתן לה כמתנה על ידי חיל האוויר של ארצות הברית. חלק מריהוט הכנסייה הוא תרומות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וחיל האוויר ההולנדי.