google/wiki40b huggingface dataset:
סוקו (זמרת)

ביוגרפיה

סוקולנסקי נולדה בבורדו שבצרפת, לאב ממוצא רוסי-פולני ולאם צרפתייה-איטלקייה. היא עזבה את הבית ואת בית הספר בגיל 16, ועברה לפריז. היא המשיכה את לימודיה במספר בתי ספר שונים, אבל מהר מאוד נשרה. מאוחר יותר הופיעה בכמה סרטים צרפתיים והחלה לכתוב שירים.

קריירה מוזיקלית

בשנת 2007 הוציאה להיט בדנמרק בשם "I Will Kill Her" ותוכנית רדיו בשם "הצופים השחורים" שבדנמרק החלה לקדם אותו. השיר הפך ללהיט גם באוסטרליה, בלגיה והולנד. בחודש אוקטובר 2007 הופיעה בתצוגת האופנה של סטלה מקרטני בפריז. בסוף שנת 2007 היא חיממה את הזמרת M.I.A בסיבוב ההופעות שלה.
אלבום הבכורה שלה "I Thought I Was An Alien" יצא בחודש פברואר 2012, ומתוכו יצאו הסינגלים "I Thought I Was An Alien" ו"First Love Never Die".
בשנת 2014, השיר "We Might Be Dead by Tomorrow" מתוך האלבום משנת 2012 הופיע בסרטון ויראלי בשם "הנשיקה הראשונה", שזכה ליותר מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב. סוקו גם הופיעה בסרטון.
אלבומה השני "My Dreams Dictate My Reality" יצא בחודש מרץ 2015. הסינגל הראשון "Who Wears the Pants??" יצא ב-7 בינואר. באותה שנה שיחקה בסרט האמריקאי "תמיד ראוי" לצידם של ג'ייסון ריטר ושאנולה המפטון.

חיים אישיים

סוקו היא צמחונית וביסקסואלית.
ג'מאלה

ביוגרפיה

ג'מאלדינובה נולדה באוש, קירגיזסטן הסובייטית, לאב טטרי מחצי האי קרים ולאם ארמנית. מוצא הורי אמהּ הוא נגורנו קרבאך, ולטענתה של ג'מאלדינובה, יש לה קרבת דם למלחין אראם חאצ'טוריאן. קרובי משפחתה גורשו מחצי האי קרים בזמן מלחמת העולם השנייה לארצות מרכז אסיה, הדבר נעשה בהוראה של סטלין לגרש את הטטרים בעקבות חשד שסייעו לנאצים בלחימה ברוסים. הגירוש נעשה, על אף שחלק מקרוביה שירתו בצבא האדום. במהלך הגירוש, דודתה של ג'מאלה, הבת של סבתא רבתא שלה, נפחה את נשמתה על גבי קרון מסע ונזרקה לצד הדרך על ידי הסובייטים. עם קבלת עצמאותה של אוקראינה לאחר פירוק ברית המועצות, הוריה חזרו לקרים.
שפת האם של ג'מאלה היא רוסית והיא גם דוברת אוקראינית שוטפת, אותה למדה בהיותה נערה. אם כי כתבה מספר שירים בטטרית של חצי האי קרים, שליטתה בשפה זו אינה ברמה גבוהה.
הוריה היו גרושים במשך 4 שנים והדבר איפשר לאימה לרכוש דירה בחצי האי קרים. באותה תקופה, השלטון הסובייטי לא הרשה לטטרים אתניים לרכוש נכסים בקרים והם התגרשו כדי לעקוף חוק זה.
ג'מאלה נמשכה למוזיקה עוד מילדותה. את ההקלטה המקצועית הראשונה שלה עשתה בגיל 9 ובה שרה 12 שירי עם ושירי ילדים בטטרית. למדה בקולג' למוזיקה בעיר סימפרופול ובהמשך באקדמיה הלאומית למוזיקה של אוקראינה על שם צ'ייקובסקי. התמקצעה בביצוע שירי אופרה אך בחרה בקריירה בעולם הפופ.
בשנת 2011 השתתפה בתחרות לבחירת השיר שייצג את אוקראינה באירוויזיון וזכתה בתואר "חביבת הקהל" עם השיר "חיוך" (Smile). עם זאת, בחרה שלא להשתתף בתחרות באותה שנה והסירה את מועמדותה.

אירוויזיון 2016

בשנה שקדמה לאירוויזיון, הוציאה ג'מאלה מספר סינגלים מאלבומיה. בהם ניתן למנות את "אוצ'ימה" (באוקראינית "עיניים"), "שליאך דודומו" ("הדרך הביתה") ובהמשך "פודיך" ("נשימה"). היא נבחרה לייצג את אוקראינה בתחרות אירוויזיון 2016 וזכתה במקום הראשון עם השיר "1944". השיר עוסק בגירוש הטטרים מקרים שהתרחש בשנת 1944 ובסבתא רבתא שלה, שאיבדה את בתה במהלך הגירוש למדינות מרכז אסיה. ג'מאלה כתבה את המילים לשיר בעצמה בשנה 2014.
בחצי הגמר השני, ג'מאלה הייתה במקום ה-14 בהופעתה, זכתה במקום השני (בחצי הגמר). היא צלחה את חצי הגמר והופיעה גם בגמר. השופטים דירגו את השיר במקום השני למעשה, עם 211 נקודות, אך הצבעת הצופים זיכתה אותה ב-323 נקודות נוספות (שגם הן היו הסכום השני בגובהו), והובילה לזכייתה בתחרות הגמר שנערכה ב-14 במאי 2016 עם 534 נקודות. בכך, הפכה ג'מאלה להיות מחזיקת שיא הנקודות של האירוויזיון (שיא שהיה שייך עד אז, אם כי בשיטת ניקוד שונה, לזוכה אירוויזיון 2009, אלכסנדר ריבאק).
שירה של ג'מאלה ספג ביקורת שלילית מצד המדיה והמחוקקים ברוסיה, שראו בשיר רמיזה פוליטית לסיפוח חצי האי קרים. עם חזרתה לאוקראינה היא זכתה בפרס לאומי לאמנים שהוענק לה על ידי הנשיא פטרו פורושנקו. ב-17 במאי, הצהיר פורושנקו שמשרד החוץ האוקראיני ביקש שג'מאלה תהיה שגרירה של רצון טוב של יוניסף.

לאחר האירוויזיון

ביוני 2016 הוציאה ג'מאלה את האלבום "1944", שכלל 12 שירים, בהם שיר הנושא אתו זכתה באירוויזיון. בפברואר 2017 שימשה כשופטת בתחרות לבחירת השיר שייצג את אוקראינה באירוויזיון בשנה זו, לצד המפיק קונסטנטין מלדזה והזמר והבדרן אנדריי דנילקו, שייצג את אוקראינה באירוויזיון 2007 בדמותה של ורקה סרדוצ'קה.
מדד תל בונד 40

מדד תל בונד 40 הוא מדד הכולל 40 איגרות חוב קונצרניות, צמודות למדד ובריבית קבועה, שהינן בעלות שווי השוק הגבוה ביותר אחרי 20 איגרות החוב הקונצרניות הכלולות במדד תל בונד 20. 60 איגרות החוב בשני מדדים אלה כלולות במדד תל בונד 60.
המדד מייצג את השינוי המצרפי במחיריהן של איגרות החוב הכלולות בו.
משקל כל איגרת חוב במדד נקבע על פי היחס בין שווי השוק שלה לבין סך שווי השוק של 40 איגרות החוב המרכיבות את המדד. אם משקלה של איגרת חוב בודדת גבוה מ-6%, משקלה במדד ייקבע ל-6% והמשקל העודף יחולק באופן יחסי בין שאר אגרות החוב במדד.
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך בפברואר 2008.
הציפייה

הציפייה (לועזית: Advent) היא העונה החגיגית שלפני חג המולד, המצוינת במרבית הכנסיות המערביות, כולל הכנסייה הקתולית הרומית, הכנסייה האנגליקנית וחלק גדול מהפלגים הפרוטסטנטיים, אם כי לא בקרב האוונגליקלים ועוד כמה. לשיטת כמעט כל הכנסיות, תקופת הציפייה מתחילה ביום ראשון הרביעי שלפני חג המולד, ללא קשר למספר השבועות המדויק, ונמשך עד ערב החג עצמו. הוא מהווה את פתיחת השנה הליטורגית בכנסיות המערביות. מקור המונח בלטינית במובן של "ביאה" או "הגעה". זהו תרגום המילה היוונית "פארוסיה" (παρουσία), הביאה השנייה. הציפייה היא כפולה: לידת ישוע בשעתו והן את הייחול לביאתו בשנית. התקופה היא אחת משתי העונות החשובות של הלוח הליטורגי הנוצרי, יחד עם התענית שלפני הפסחא. 
תקופת הציפייה מצוינת במסורות רבות לפי השיוך הכנסייתי והאזור הגאוגרפי. אצל לותרנים ואחרים נהוג להעניק לילדים "לוח שנה של תקופת הציפייה", ובאמצעותו הם יכולים לחשב את הימים שנותרו מ-1 בדצמבר עד חג המולד. בבית ובכנסייה רבים תולים זרים חגיגיים עם ארבעה נרות, שכל אחד מהם מודלק מדי יום ראשון עד תום העונה. הצבעים הליטורגיים (כלומר, הגוון המתחלף של מדי הכמורה, המפה על המזבח וקישוטים בתוך הכנסייה) הנהוגים בזמן הציפייה הם סגול או כחול. ישנן תפילות מיוחדות רבות לעונה, לפי נוהגי הכנסיות השונות, ומקראות מכתבי הקודש. מקהלות מתחילות לשיר מזמורים ברוח החג ברחובות. ישנן מסורות עממיות רבות שהתפתחו והתווספו לציפייה, כמו גם תוספות חילוניות שהתקבעו, דוגמת עריכת קניות, השמעת שירי חג המולד של הלהקות הפופולריות, הוצאת סרטים ברוח משפחתית לאקרנים וכו'.   
בכנסיות המזרחיות השונות נוהגים לצום ארבעים יום בטרם חג המולד ואין מקבילה מדויקת לציפייה. בעבר נהגו גם הקתולים המערביים לצום ולהתענות בתקופה, ויש שעדיין מקפידים על כך בימים כמו ה-7 בדצמבר (ליל העיבור ללא חטא) וה-24 בו, ערב חג המולד.
ארתור מאיר

ארתור מאיר (בצרפתית: Arthur Meyer, מֶיֶיר;‏ 16 ביוני 1844, לה הבר – 1 בפברואר 1924, פריז) היה איל עיתונות צרפתי, מומר, בעליו של העיתון השמרני היוקרתי והמקובל Gaulois.

קורות חיים

הוא היה נכדו של רב ממשפחה יהודית ענייה. נעשה מלוכני, אנטי דרייפוס וקתולי.
הוא היה דמות לא שגרתית ושחקן מפתח בצמתים שונים של החברה, העיתונות והפוליטיקה בתקופת הרפובליקה השלישית.

"הגאלי"

ב-1882 רכש ארתור מאיר את העיתון Le Gaulois ("הגאלי"), שנוסד ב-1868, ממייסדיו אדמונד טארבה ואנרי דה פן, והפך אותו ליומון העיקרי בקרב העילית הבורגנית והאצולה בצרפת. למרות מספר העותקים הקטן יחסית שלו – בין 20 ל-30 אלף עותקים ביום – הייתה לו השפעה ממשית על החברה הצרפתית. בעיתון זה התפרסם הטור הראשון שסיקר קולנוע. הטור התפרסם לראשונה במרץ 1916. מיוני 1897 עד אוגוסט 1914 התפרסם בו מוסף ספרותי שבועי בשם Gaulois du dimanche ("הגאלי של יום ראשון"). במוסף הספרותי התפרסמו סיפורים רבים בהמשכים.

יוזמות אחרות

ב-1881 העלה מאייר יחד עם אלפרד גרוון (Grévin) להציג את האישים שהיו בדף הראשי של החדשות כבובות שעווה מה שיאפשר לצופים לפני תקופת הצילום לשייך פנים לדמות שבחדשות. זו הייתה ההתחלה של מוזיאון גרוון שנפתח ב-5 ביוני 1882 וזכה מיד להצלחה.

פעילות פוליטית

ב-1888 תמך מאייר בגנרל ז'ורז' בולנז'ה וקשר יחד עם הדוכסית מאוזֶה (duchesse d'Uzès) להחזיר את המלוכה. ב-1890 לקח חלק, יחד עם הדוכס מלואין (duc de Luynes), בניסיון הכושל לנסות לממש את שירותו הצבאי של הדוכס הצעיר פיליפ מאורליאן (Philippe d'Orléans), שהיה אז בגלות, בלי ידיעת אביו.
הוא ניהל דו-קרב עם אדוארד דרימון שהעליב אותו על מוצאו היהודי בחוברת "צרפת היהודית" (La France juive), אך עם זאת, תמך באשמתו של אלפרד דרייפוס.
ב-1901 הוא המיר את דתו לקתוליות, אבל זה לא מנע את ההתקפות האנטישמיות עליו של ארגון Action française.
כדי להבדיל את הספרים שלו מאלה של חובבים אחרים הוא הציע לאמנים בני זמנו רישומים וציורים בגודל של עבודותיו. כך הוא ביקש מקלוד מונה בדצמבר 1908, בתיווכו של הסוחר פול דורן-רואל שני ציורים קטנים שמטרתם הייתה קישוט הכריכה של העותק שלו למהדורה המקורית של הספר "האדמה" מאת אמיל זולה. הציורים האלה נשמרו במוזיאון לאמנות מודרנית בלוצרן.
יצירתו הראשונה של מאייר כמחבר מחזות הייתה "מה שצריך להשתיק" (Ce qu'il faut taire), שהוצגה בתיאטרון Théâtre des Bouffes-Parisiens ב-1914.

חיים אישיים

ב-1904 נשא מאיר לאישה את מדמואזל דה טורן (Mlle de Turenne), בת אצולה צעירה. נישואים אלה היו יחסית מאוחר בחייו. מאייר נפטר ב-1924.
אויפהרטו

הקהילה היהודית

בעיר התקיימה קהילה יהודית קטנה שגדלה במשך כל המאה ה-18. ב-1840 התמעטה הקהילה היהודית בעקבות האישור שניתן ליהודים להתיישב בערים המרכזיות, ואולם לקראת סוף המאה ה-19 גדלה הקהילה שוב, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה גדלה שוב באופן משמעותי בשל נהירת פליטים מגליציה שהתיישבו בעיר.
ב-1941 נמנו בעיר 1,359 יהודים, מתוך אוכלוסייה כללית של 15,154 איש.
יהודי העיר הועברו עם ראשית הכיבוש הנאצי בהונגריה במלחמת העולם השנייה (1944) לגטו בנירג'האזה, שבו רוכזו כל יהודי המחוז, ומשם הובלו במאי 44' למחנה ההשמדה אושוויץ.
קהילת ניצולי השואה ששבו לאויפהרטו לאחר המלחמה התפזרה עד 1948 ולא נותרו בעיר יהודים. אך בעיר עדיין קיים בית קברות יהודי
המוזיקאים מברמן

מקהלת החיות מברמן (גרמנית Die Bremer Stadtmusikanten) היא אגדה שנוצרה על ידי האחים גרים ומספרת על  קבוצת חיות שרצו להקים להקה משלהם.

עלילה

העלילת מתחילה בחמור שבעליו לא רוצים אותו, הוא מחליט ללכת לעיר ברמן כדי להקים להקה משלו, בדרך הוא פגש כלב חתול ותרנגול שגם בעליהם לא רוצים אותם, הם הולכים איתו לעיר אבל בדרך היה בית ובו שודדים ונוכלים נהנים מהאוכל שלהם, החיות עומדות אחת על השנייה ועושים קולות משונים וכך השודדים בורחים.
בגרסאות אחרות אחד השודדים חוזר לבית כדי לראות מי פלש לביתם, החיות תוקפות אותו והוא וחבריו השודדים בורחים שוב, ומאז החיות לא היו צריכות לבוא לברמן אלא למצוא מקום טוב יותר לגור בו.
מאלי איג'וש

היסטוריה

תיעוד בכתובים ליישוב במקום קיים מ-1476 עת נשלט האזור על ידי מתיאש הראשון, מלך הונגריה. לאחר קרב מוהאץ' עבר האזור לחזרת האימפריה העות'מאנית ובמהלך הקרבות חרב הכפר והועלה באש על ידי העות'מאנים. מתעודות עות'מאניות העוסקות בגביית מסים עולה, כי לקראת סוף המאה ה-16 שבו תושבים להתגורר בכפר אשר שכן באזור ספר שבין האימפריה העו'תמאנית לממלכת הונגריה. בשלהי המאה ה-17 ננטש הכפר מיושביו. ב-1769 חודשה ההתיישבות במקום כאשר 81 משפחות קתוליות היגרו מאזור בקש והתיישבו באזור הכפר. ב-1788 הוקמה הכנסייה על שם אנה הקדושה. הכפר התרחב ובתיו נבנו לאורך גדת הנהר קריוואיה. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה התחולל באזור הכפר קרב מכריע בין כוחות המדינה ההונגרית העצמאית תחת לאיוש קושוט לצבא האימפריה האוסטרית שהסתיים בניצחון ההונגרים. בהמשך, עבר היישוב לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטח ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכח חוזה טריאנון.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת ההונגרים שהיו בעלי בריתם של הגרמנים. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר התפרקות יוגוסלביה עבר לחזקת סרביה.

דמוגרפיה

מלאחר מלחמת העולם השנייה ועד לראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 היה קיטון מתון ויציב במספר תושבי הכפר. בין 1948 ל-1991 קטנה האוכלוסייה ב-17 אחוזים ב-43 שנים. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 התגברה מגמת הקיטון. מספר התושבים בכפר ירד מ-5,803 ב-1991 ל-4,890 ב-2011, קיטון של 15.73 אחוזים ב-20 שנים. 54 אחוזים מתושבי העיירה הם ממוצא הונגרי וכ-20 אחוזים הם סרבים.

הקהילה היהודית

תיעוד לקהילה יהודית אשכנזית קיים מראשית המאה ה-19. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה, נבזזו בתי הקהילה. ב-1900 נמנו במאלי איג'וש 145 יהודים שהיוו 2.5 אחוזים מכלל התושבים בכפר. במקום הוקמה חלקת בית קברות יהודי. ב-1926 הוקם בית הכנסת הקהילתי. מספר התושבים במאלי איג'וש קטן בהדרגה. ב-1931 התגוררו במאלי איג'וש 67 יהודים וב-1940 נמנו 30. יושב ראש הקהילה היה שאנדור קֶרְטֶס. בני הקהילה הובלו למחנות ההשמדה במקביל לשואת יהודי הונגריה. ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. ב-1955 הוקמה בכפר אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה. ב-2000 הועברו המצבות מבית העלמין היהודי הנטוש בכפר לבית העלמין בסובוטיצה.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר פֶקֶטִיץ'. קהילה נוסדה שם בסוף המאה ה-19 וב-1900 הוקם בית כנסת. הקהילה חרבה בשואה. ב-1948 הרסו השלטונות את מבנה בית הכנסת.
ברל רויזן

ברל רוֹיְזְן (ביידיש: בערל רױזן;‏ 21 בדצמבר 1913, אטאקי, בסרביה - 12 באוגוסט 1986, קישינב, ברית המועצות) - היה חוקר ספרות יידי ומורה, איש צ'רנוביץ.

ביוגרפיה

רויזן נולד ב-21 בדצמבר 1913 בעיירה היהודית אטאקי. אביו פייבל היה שוחט. הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בתלמוד תורה, ב-1937 סיים את לימודיו בסמינר למורים בצ'רנוביץ (יחד אתו בבית הספר למדו גם יחיאל שרייבמן, אליעזר פודריאצ'יק, מאיר חרץ וצבי צלמן).
את עבודתו הראשונה הוא פרסם ב-1936 בכתב העת היידי "יידיש פאר אלעמאן" שיצא לאור בוורשה בעריכת נוח פרילוצקי. הוא פרסם עבודות בפילולוגיה בכתבי עת בצ'רנוביץ. 
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא האדום. לאחר תום המלחמה עבד בתור מורה ליידיש וספרותה בבית ספר יהודי בצ'רנוביץ, שהיה אחד מתוך ארבעה בית ספר יהודיים שנשארו בכל רחבי ברית המועצות. לאחר סגירת בית הספר הוא סיים לימודים בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת צ'רנוביץ והחל ללמד אנגלית בבית ספר.
הוא פרסם מאמרים ב"פאלקסשטימע", "סאוועטיש היימלאנד", "נייע פרעסע" (פריז), "ביראבידזשאנער שטערן" ו"יידישע קולטור" (ניו יורק). הוא פרסם מספר עבודות מתודולוגיות בתחום ההוראה.
רויזן התגורר בצ'רנוביץ עד סוף ימיו, אך הוא נפטר בקישינב כתוצאה מדריסה בזמן ביקור קרובי משפחה.
כריס גריפין

מאפיינים

כריס, כמרבית בני הנוער, סובל מאקנה, ומתקשה עם בנות ובבית הספר. כריס סובל מדימוי עצמי נמוך עקב משקלו. הוא בחור עדין, ונאמר עליו כי "הוא לא יפגע בזבוב, אלא אם הוא ינחת על הנקניקייה שלו". עקב משקלו, התייחסו אל כריס כאל "ילד הפיל" מלידתו. בעבר הוא האמין כי ציוניו במתמטיקה נפגעו עקב קנה של רובה שהחדיר לאפו, שניקב אחת מאונותיו. כריס נהנה לצייר וכמעט נהפך לאומן מפורסם בניו יורק. שמו הפרטי הוא למעשה "כריסטופר" ו"כריס" הוא כינויו. במשך שנים חי בארונו של כריס קוף שכריס חשב אותו למרושע. רק לאחר שנים גילו בני-משפחתו של כריס כי הקוף הוא אמיתי ומלבד זאת גילה כריס שהקוף הוא חביב בין-היתר הוא עזר לכריס עם הקושי שלו במתמטיקה.
קינג קונג (דמות)

בור העכבישים

סרט זה היה במקור באורך 125 דקות אך קוצר ל-100 דקות על ידי הסרתן של סצנות שהאטו את קצב הסרט או הסיטו את תשומת הלב מדמותו של קונג. אחת הסצנות שהוסרו ידועה בשם "קטע בור העכבישים", הממשיכה את מה שמתרחשת לאחר קטע המופיע בסרט בו קונג מפיל מלחים מגזע עץ לתוך נקיק. בסרט הסופי לא ידוע מה עלה בגורלם של המלחים, שכפי שמתואר בסצנה שרדו את הנפילה ונאכלו על יד עכבישי ענק, חרקים ויצורים אחרים. מריאן קופר טען שהסיר את הקטע משום שהוא "עצר את הסיפור". מלבד כמה תמונות סטילס ועבודות אמנות שנוצרו עבור הסצנה, לא נותר לה כל זכר. סצנה בה קונג מפיל את המלחים לנקיק מגזע עץ מופיעה גם בגרסה משנת 1976, שגם בה לא ידוע מה עלה בגורל המלחים. בגרסתו של פיטר ג'קסון משנת 2005 ישנה סצנה בעלת קונספט זהה, הכוללת את תיאור מאבקם של המלחים ששרדו במפלצות בתחתית הנקיק. בנוסף, יצר ג'קסון באמצעות אנימציית סטופ-מושן שחזור של הסצנה המקורית. השחזור נכלל בין התוספות המיוחדות במהדורת ה-DVD בעלת שני הדיסקים של סרט זה.

משחקי וידאו

לאורך השנים פותחו משחקי וידאו רבים בהשראת דמותו של קינג קונג.
מקסים ברסוב

קריירת מועדונים

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה השנייה בקבוצת וולגה אוליאנובסק ב-2 באוגוסט 2012 במשחק נגד ספרטק יושקר-אולה.
הוא אומנם היה שחקן חתום בשנים 2010-2012 בלוקומוטיב מוסקבה, אך נשאר על הספסל ועבר לשחק בשורות וולגה אוליאנובסק בה שיחק במשך שנה. בשנת 2013 שיחק בקלוגה ולאחר מכן עבר לשחק באורנבורג. 
ב-2016 שיחק בקבוצת קאמאז נברז'ני צ'לני ושנה לאחר מכן שיחק בסולאריס מוסקבה לפני שהוחתם בתחילת שנת 2017 בקבוצת הכדורגל של דינמו סנקט פטרבורג והפך לחלוץ מרכזי. ב-2018 הקבוצה עברה לעיר סוצ'י ושינתה את שמה והמשיך לככב במדיה כשהוא מבקיע 19 שערים ב-32 הופעותיו במדי הקבוצה בעונת 2018/2019, שבסיכומה הוכתר למלך השערים של הליגה.
חוף סיפל

מקור השם

שמו הקודם של החוף היה "חוף קירטון" (Kirton Coast).
בשנת 1961 שינתה ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד את שם החוף.
כיום החוף נקרא על שמו של חוקר אנטארקטיקה דוקטור פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד.

לקריאה נוספת

• Bindschadler, R. (1993), Siple Coast Project research of Crary Ice Rise and the mouths of Ice Streams B and C, West Antarctica: Review and new perspectives, Journal of Glaciology, 39(133), 538-552. doi:10.3189/S0022143000016439
פלדת כלים

פלדת כלים, מתייחסת למגוון של פלדות פחמן וסגסוגת שמתאימים במיוחד לשמוש ככלים לעיבוד שבבי. ההתאמה שלהם נובעת מהקשיות הייחודית שלהם, התנגדות שחיקה ועיוות, ואת היכולת להחזיק קצה חיתוך בטמפרטורות גבוהות. כתוצאה מכך, פלדות הכלים מתאימים לשימוש בעיצוב של חומרים אחרים.
עם שיעור פחמן בין 0.5% ל 1.5%, פלדת כלים מיוצרת בתנאים מבוקרים בקפידה כדי להבטיח את האיכות הנדרשת. ארבעת האלמנטים העיקריים בתרכובת הקרביד הם: טונגסטן, כרום, ונדיום ומוליבדן.
סיקס פלאגס

היסטוריה

ב-1961 פתח היזם אנגוס ג'. ווין את פארק השעשועים הראשון של החברה-"סיקס פלאגס אובר טקסס", שנושאיו היו המדינות ששלטו בטקסס לאורך השנים (שישה דגלים מעל טקסס): ספרד, צרפת, מקסיקו, רפובליקת טקסס, קונפדרציית המדינות של אמריקה ומדינת ארצות הברית. הפארק ממוקם בארלינגטון, טקסס סמוך לעיר דאלאס. לאחר הצלחת פארק השעשועים, הוקמו פארקים נוספים על ידי החברה, בהם סיקס פלאגס אובר ג'ורג'יה, סיקס פלאגס אובר מיד אמריקה (כיום סיקס פלאגס סנט לואיס) וסיקס פלאגס דיסקברי קינגדום.
לחברה כיום מספר רב של פארקים בארצות הברית, בקנדה ומקסיקו. את חלקם החברה רכשה, כגון: סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין וסיקס פלאגס גרייט אדוונצ'ר. במרץ 2008 הודיעה חברת סיקס פלאגס על כוונתה לבנות פארק שעשועים ומים בעיר דובאי, באיחוד האמירויות הערביות שייקרא "סיקס פלאגס דובאילנד" אך לבסוף תוכנית זו לא יצאה אל הפועל.
אדמוניציו גנרליס

האדמוניציו גנרליס (Admonitio Generalis, בעברית: "התוכחה הכללית" או "האזהרה הכללית") הוא צו שפרסם קרל הגדול, מלך הפרנקים ב-23 במרץ 789. הצו היה מסמך מחייב שהופץ ברחבי האימפריה הפרנקית, והיווה חלק מהרפורמות שביקש קרל הגדול לכונן בתפקידיה ומעמדה של הכנסייה הקתולית בממלכה. רפורמות אלו מהוות חלק מהשינויים שהתרחשו בתקופת שלטונו, אשר הובילו לתיאור תקופה זו כ"רנסאנס הקרולינגי". הצו פורסם בשנה העשרים ואחת למלכותו.
פיקולו (משחק)

מטרת המשחק

מטרת המשחק היא לצלצל בפעמון כשמופיעים 5 פירות מאותו הסוג. ולגרוף את כל הקלפים.

קלפים

בחפיסה ישנם 55 קלפים, הנושאים 4 סוגי פירות תות, בננה, שזיף, ולימון בכמויות מ-1 עד 5 על כל קלף.
הרצל בן-ארי

קורות חייו

הרצל בן-ארי נולד בכפר שלם שבתל אביב לאב יוצא אפגניסטן ולאם ילידת איראן. בשנת 1979 עבר להתגורר בקרני שומרון. בן-ארי כיהן משנת 1992 כראש המועצה הדתית של קרני שומרון. הוא הקים סניף זק"א בקרני שומרון וקרן גמ"ח בשם "אחיעזר-אחיסמך". 
לאחר שיהודה ליברמן, אחיו של בנצי ליברמן, הודיע על פרישתו מתפקיד ראש המועצה, התמודד על תפקיד ראש המועצה מול אסי לוי, סגן ראש המועצה אז מטעם הליכוד, וגבר עליו. בבחירות בשנת 2008 התמודד שוב, הפעם בראשות רשימת "בה" (בונים את המחר) ונבחר לכהונה נוספת. בתקופת כהונתו, המועצה זכתה בפרסים על רמת החינוך, איכות הסביבה והניהול הכספי. ב-2013 התמודד בשלישית אך הפסיד ליגאל להב שזכה ב-55.5%.
בן-ארי התנגד לבניית גדר ההפרדה מסביב ליישובים ולגוש עציון. הוא מתנגד להקפאת הבנייה ביישובים וביטל בעקבות זאת פגישה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בן-ארי הוא בעל תואר במנהל עסקים וסיים קורס לניהול בכיר לדירקטורים. הוא חבר האספה הכללית של מפעל הפיס ויו"ר המועצה הדתית של קרני שומרון, הוא נבחר לראש המועצה הדתית המצטיין בישראל.
התמנה למנהל החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי ועבר להתגורר בשכונת רחביה בירושלים.
נשוי ללאה ואב לשישה, בהם המוזיקאי חנן בן-ארי. הרצל בן ארי הוא אחיו של חבר הכנסת לשעבר מיכאל בן-ארי.
עצם המצח

תיאור

עצם המצח היא עצם שטוחה, עבה יחסית לשאר עצמות הגולגולת. חלקה העליון הוא בצורת מקטע כדורי, ומהווה את חלקו הקדמי של הקדקוד ואת המצח. חלקה התחתון מהווה את תקרתן של ארובות העיניים וחלק מתקרתו של חלל האף.
מעט מעל לארובת העין בכל צד נמצאת בליטה גרמית המכונה קשת הגבינים (Arcus superciliaris). קשת הגבינים בולטת בגברים יותר מאשר בנשים. מתחת לקשת הגבינים נמצא גת המצח (Sinus frontalis). בין קשתות הגבינים קיימת בליטה המכונה פדחת (Glabella).
בחלקה העליון של עצם המצח יש תפר (Sutura frontalis) המחבר את צדה השמאלי לצדה הימני: אצל תינוקות רכים עצם המצח מפורצת, ויש מרווח בין שני הצדדים. מרווח זה נסגר בשנות החיים הראשונות תוך יצירת התפר.
עצם המצח היא העבה והכבדה שבעצמות הגולגולת, ומהווה גשר בין העצמות שמהוות את קופסת המוח ובין עצמות הפנים.

עצמות שכנות

עצם המצח מופרקת במפרקים פיברוטיים מסוג תפר לעצמות הקודקוד, בחלקה העליון, לעצמות הרקה, לעצם היתד בשני צידי הגולגולת (בשני מפרקים שונים), לעצמות הלחיים, וללסת העליונה.

שימוש

בזכות עובייה של עצם המצח, היא החזקה שבעצמות הגולגולת, והיחידה בהן שבעלי חיים רבים, כולל האדם, עושים בה שימוש לתקיפה או התגוננות. להכאה באמצעות עצם המצח יוחדה מילה בשפה העברית - נגיחה. בכדורגל, נעשה שימוש נרחב בנגיחה כדי למסור את הכדור או לשגרו לכיוון השער.

בבעלי חיים אחרים

אצל בעלי חיים רבים, שתי הכנפיים של עצם המצח לא מתאחות כמו אצל האדם, והעצם נשארת שטוחה ובמקרים מסוימים בעלת שתי אונות. אצל רוב בעלי חיים המקרינים, בסיס הקרניים הוא בעצם המצח. אצל זוחלים רבים, חלקה העליון של ארובת העיין אינו חלק מעצם המצח, אלא שייכת לעצם או שתי עצמות נוספות, שאינן קיימות אצל היונקים.
בתיאורים של אנשים או דמויי אדם כמו מלאכים או שדים בעלי קרניים, כמו גם בפסל משה של הפסל מיכלאנג'לו, הקרניים בוקעות דווקא מעצמות הקודקוד, בניגוד למציאות הזואולוגית של בעלי חיים מקרינים אמיתיים.
בצלאל שנייד

שירות צבאי

שנייד גדל ביישוב נצר חזני שבגוש קטיף. התגייס לצה"ל והתנדב ליחידת שלדג. עבר מסלול הכשרה כלוחם. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת שלדג ומונה למפקד צוות לוחמים. לאחר מכן השלים מספר תפקידי פיקוד ביחידה. בסיומם עבר לחטיבת הנח"ל, שם שימש במספר תפקידי פיקוד, ובהם, מפקד מחזור בבא"ח נח"ל.
באוקטובר 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932, אותו הוביל בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן, בתפקיד זה שירת עד שנת 2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם‎ של עוצבת האש, ושימש בתפקיד בין השנים 2015–2017. ב-22 ביוני 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת השרון, ושימש בתפקיד עד 27 ביוני 2019. ב-18 ביולי 2019 מונה למפקד חטיבת הבקעה.
שנייד מתגורר בקיבוץ כפר עציון, נשוי לגליה ואב לשישה.
שטח צבאי סגור

שטח צבאי סגור - הוא אזור בעל רגישות ביטחונית כתוצאה מאימונים, פעילות מבצעית, או חשיבות אסטרטגית שהכניסה אליו אסורה ללא היתר מיוחד ממפקדו הצבאי של האזור.
בישראל, על פי תקנות ההגנה (שעת חירום), מפקד צבאי שמונה על ידי הרמטכ"ל בהסכמתו של שר הביטחון, רשאי להכריז בצו על שטח או מקום כלשהם, כי הם שטח מסוגר לצרכיהן של התקנות האלה. כל אדם הנכנס לתוך שטח או מקום כל־שהם או יוצא מתוכם – במשך תקופה כל־שהיא, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם – ללא תעודת־היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או בשמו – יואשם בעבירה על תקנות אלה.
הכרזה על שטח צבאי סגור היא דרך מקובלת בישראל למנוע מאמצעי תקשורת יכולת לסיקור של אירועים צבאיים. הכרזה זו נהוגה כאשר זירת הפעילות הצבאית היא בלב יישוב אזרחי, ביהודה ושומרון, ובעבר ברצועת עזה ובדרום לבנון.
סטיבן ליקוק

סטיבן ליקוק (באנגלית: Stephen Leacock; ‏30 בדצמבר 1869 - 28 במרץ 1944) היה הומוריסטן קנדי ממוצא אנגלי, ביוגרף וכלכלן.

ביוגרפיה

ליקוק נולד באנגליה ומשפחתו היגרה לקנדה, בשנת 1876, למדינת מניטובה. בשנת 1882 החל ליקוק את לימודיו בקולג' יוקרתי בטורונטו. הוא היה סטודנט מבריק. הוא שב לחווה במניטובה, אך עזב אותה עם אחיו הגדולים, בשל שתיינותו הגוברת של אבי המשפחה, שנטש את משפחתו בשנת 1887.
בשנת 1887 החל ליקוק את לימודיו באוניברסיטת טורונטו, מדינת אונטריו. הוא הצטיין בלימודיו ואף החל בכתיבתו ההומוריסטית שהקנתה לו שם של מי שמיועד לגדולות. ליקוק החל ללמד באוניברסיטת שיקגו בד בבד עם משרת הוראה שהחל בה באוניברסיטת מקגיל בקנדה. והחל משנת 1894 פרסם דברי הומור בעיתונים שונים בקנדה.
בשנת 1910 פרסם את ספר ההומורסקות הראשון שלו, והוכר מיד כאחד מגדולי ההומוריסטנים בלשון האנגלית. משנה זו ואילך שילב בחייו עבודה והוראה באקדמיה, עם כתיבת הומורסקות. הוא היה גם קריין מצטיין של יצירותיו, וערך נשפי קריאה רבים. בחייו הפרטיים ידע כמה אובדנים מכאיבים, אך בחייו הציבוריים זכה להצלחה ולפרסום לפרסים ולכיבודים.
בשנות מלחמת העולם השנייה שהה באנגליה, וקרא מיצירות ההומור המפורסמות שלו באוזני תושבי לונדון ששהו במקלטים הציבוריים, בעת מתקפת הבליץ הנאצית על לונדון. הומורסקות רבות שלו תורגמו ללשונות שונות, ובהן גם לעברית. הן יצאו בספרים והוקראו רבות ברשתות הרדיו במדינות שונות. 
בשנת 1944 נפטר ליקוק בטורונטו.
אגודת מעריציו הקנדית מחלקת פרס ומדליית כבוד על שמו בכל שנה, ליצירות הומור מצטיינות. יצירותיו נלמדות בגדר לימוד חובה בקנדה ואתרים רבים הוקמו לכבודו. ליקוק חיבר באנגלית עשרות כרכים של הומורסקות, ביוגרפיות וספרי כלכלה. הוא אף החל בכתיבת האוטוביוגרפיה הגדולה של עצמו, אך לא זכה לסיימה.