google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ניס רביבו

ביוגרפיה

ג'ניס רוז סילברמן נולדה בברוקליין, סמוך לבוסטון, לאיב לבית שיפמן ולהנרי סילברמן ולאיב לבית שיפמן במשפחה בת שתי בנות.
בגיל 21 הגיעה לישראל ולמדה עברית באולפן בקיבוץ בעמק הירדן.
שירה הראשון, שכתבה בעברית, פורסם ב-1984 במוסף לספרות "משא" של עיתון דבר, בהמלצתו של המשורר חיים גורי, שגילה אותה לראשונה.
רביבו עלתה לישראל ב-1987 והשתקעה ברחובות.
אוסף שיריה הראשון "זרה", בעריכת המשורר נתן יונתן, הופיע בשנת 1997.
היא סיימה סדנת כתיבה בת שנתיים בבית אריאלה בתל אביב.
היא למדה בלשנות וספרות עברית במכללה העברית בבוסטון (Hebrew College), בין השאר כתלמידתה של גילה רמרז-ראוך. בנוסף למדה באוניברסיטת מסצ'וסטס ובאוניברסיטת ברונסוויק בקנדה.
סיימה תארים ראשון (2006) ושני (2008) בלימודי יהדות בדגש על בלשנות וספרות עברית ב"היברו קולג'" בבוסטון.
מאז פירסמה בבמות רבות, בהן ידיעות אחרונות, מעריב, מאזנים, עתון 77 ואחרות. שיריה, שכתבה באנגלית, מתפרסמים בבמות רבות בארצות הברית. שירה נבחר כמועמד לפרס פושקארט לשנת 2012.
כמה משיריה הולחנו, ובהם: שיר שעלה לרשימת שיפוט מהיר ברשת ג' ביולי 2009, "הזמן אוזל", שמילותיו לקוחות מתוך שירה "ועוד ידך". (לחן: גידי קורן, ביצוע: להקת האחים והאחיות.) ב-9 במאי 2009 הועלתה בקרנגי הול האופרה "Here Comes Messiah!", בה כתבה את הליברית יחד עם המלחין מתי קובלר.
רביבו שימשה כמנהלת בכירה במכון לקידום העברית של מידלברי קולג' שבמדינת ורמונט.
ג'ניס רביבו נפטרה ממחלת הסרטן בבוסטון. נטמנה בבית העלמין בגדרה והותירה אחריה בן ובת.
מישל פארטיצ'לי ד'אמרי

מישל פארטיצ'לי ד'אמרי (צרפתית: Michel Particelli d'Emery;‏ 6 ביוני 1596 - 25 במאי 1650), מדינאי צרפתי.

חייו

מישל פארטיצ'לי ד'אמרי היה בנו של בנקאי צרפתי (ממוצא איטלקי) מן העיר ליון, ששימש כיועצו של הקרדינל רישלייה. ב-1640 נתמנה לשגריר צרפת בעיר טורינו שבאיטליה. ב-1643 נתמנה על ידי הקרדינל מזראן למבקר הכנסות והוצאות המדינה. ב-1644, כדי לממן את המלחמה נגד ספרד, יעץ לקרדינל להטיל מס רכוש על בניינים חדשים בפריז, ולחייב אנשים אמידים לקנות אגרות חוב של המדינה. הפרלמנט של פריז אישר זאת כחוק, בתנאי שחבריו ואנשי המעמד הבינוני יקבלו פטור ממסים וממלוות אלה. ב- 1646 על פי עצתו, צורפו להכנסות המדינה ההכנסות ממסי הצריכה העירוניים, שהיו נהוגים בערים רבות בצרפת (צו של הקרדינל מזראן 1647). באותה שנה נתמנה לאינטנדנט לענייני כספים.
בגלל חלקו בהטלת מיסים אלה, היה ד'אמרי שנוא נפשם של ההמונים, של האצילים ושל אנשי המעמד הבינוני. מיסים אלה היו אחת הסיבות למרד פרונד שפרץ בפריז. ב-9 ביולי 1648 הוא פוטר ממשרתו כאינטנדנט, אך ב- 1649 נקרא לשוב ולמלא משרה זו. הוא נפטר בפריז ב-1650.
בחיבורו "היסטוריה של הפרלמנט של פריז" וולטר כותב: "תושביה העניים של פריז בנו לעצמם בקתות דלות מחוץ לגבולות העיר. איטלקי בשם פארטיצ'לי ד'אמרי, שהיה איש סודו של הקרדינל מזראן, יעץ לו להטיל על משפחות אלה מיסים כבדים. הן התקבצו והלכו להתלונן עליו בפני הפרלמנט, שחלק מחבריו ראו בכך הזדמנות כדי למצות עמו את הדין. משגה זה של הממשלה גרם למורת רוח רבה בפריז."
איגרת חוב מוניציפלית

איגרת חוב מוניציפלית היא איגרת חוב המונפקת על ידי רשויות מקומיות.

כללי

איגרת חוב (אג"ח) היא מסמך המעיד כי המחזיק בו העמיד הלוואה לרשות הגוף המנפיק אותו.
האג"ח היא התחייבות של החברה או הגוף המנפיק לשלם למחזיק האגרת תשלומי ריבית והחזר קרן, בתנאים ובמועדים שנקבעו.
בעל האג"ח הוא נושה מובטח של החברה כלומר, הוא זכאי לקבל את המובטח בתנאי איגרת החוב ללא קשר לרווחי החברה או הפסדיה.
לעומת זאת אין לבעל האג"ח (להבדיל מבעלים של חברה) רשות או זכות לפקח על ענייני החברה או להשתתף ברווחיה.

קשיי המימון

הרשויות המקומיות, באמצעות תקציבי הפיתוח, עוסקות גם בביצוע עבודות תשתית, הקמת מבני ציבור ועבודות פיתוח שונות.
חלק מפעילויות אלו ממומן במלואו על ידי הרשות המקומית, וחלקן בהשתתפות חלקית או מלאה של הממשלה.
ההכנסות שמקורן בכספים ממשלתיים יוצרים תלות גדולה בין השלטון המרכזי המפקח על פעילות השלטון המקומי וקובע את היקף המשאבים המחולקים. 
תלות זו, בשילוב עם צרכים גדלים והולכים של הרשויות המקומיות, הביאו לחיפוש אחר מקורות מימון נוספים.
בנוסף לשיקולי העצמאות התקציבית, החלו הרשויות המקומיות להתקל בקשיים גוברים והולכים בגיוס אשראי בנקאי, עובדה שהאיצה את הצורך במקורות חלופיים.
אחד מהם נמצא בדמותה של איגרת החוב המוניציפלית, באמצעותה יכולה הרשות המקומית לגייס מהציבור מימון נוסף באמצעים עצמאיים.

אג"ח מוניציפליות בעולם

במדינות בהן יש חופש ועצמאות פיננסית לשלטון המקומי, הפעילות הכלכלית וההשקעות בשלטון המקומי גדלות. דוגמאות בולטות לכך הן בארצות הברית ובמערב אירופה, במיוחד בצרפת ובשוודיה.
בעקבות הרפורמה בשלטון המקומי בצרפת הפך השלטון המקומי לעצמאי יותר וכבר אינו בשליטה מלאה של השלטון המרכזי. תוצאה ישירה של רפורמה זו היא זרם ההשקעות הגדל והולך של הרשויות מקומיות. זרם ההשקעות מתאפשר בזכות החופש שניתן להן לגייס אשראי בכל הצורות המקובלות ובכללן באמצעות איגרות חוב מוניציפליות.
גם בשוודיה מידת העצמאות של השלטון המקומי גבוהה. השלטון המקומי מנהל פעילות שלטונית קהילתית רחבת היקף, שמתבטאת בחלקו של השלטון המקומי בתוצר. פעילות זו אפשרית בעיקר הודות לניהול הכספי העצמאי ובכלל זה הנפקות אג"ח בהיקפים גדולים.

אג"ח מוניציפליות בישראל

בארץ מדובר במכשיר פיננסי שטרם נעשה בו שימוש נרחב.
עיריית רמלה, גייסה בשנת 2005 לראשונה 140 מיליון ש"ח באמצעות איגרות חוב מוניציפליות. גיוס זה בוצע בתום עבודת מטה ארוכה שנערכה במשרדי האוצר, הפנים והמשפטים, ובהודעה לעיתונות מטעם משרד האוצר (19.9.05) כונה הגיוס "אבן דרך בתחום של מימון הרשויות המקומיות בישראל".
בעקבות עיריית רמלה צעדו עיריות רעננה (150 מיליון ש"ח), יהוד-מונוסון (100 מיליון ש"ח) ואילת (80 מיליון ש"ח) אל הנפקות משלהן (2006).
ביר7

היסטוריה

בשנת 2003 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "סקאנדל". התקליט יצא בלייבל העצמאי של רם אוריון, "רא רקורדס". סקאנדל נמכר ב-15 שקלים בהופעות (על עטיפת האלבום מצוין המשפט "15 ש"ח? זה יותר זול מבירה!" כקריצה למחיר זה) ובחנויות רוק, ועותקיו אזלו במהרה. מתוכו בלטו השירים "הבתולה מסדום", "הרדיו לא חבר", "ספייק גר בנאות לון" ו"באר שבע". בשנת 2004 יצא ללהקה קליפ לשיר "הרדיו לא חבר", המופיע באלבום. הקליפ הגיע, על אף היותו פרובוקטיבי, למקום הראשון במצעד של ערוץ 24 (אחרי רוני דואני) - דבר שהפתיע רבים מכיוון שהייתה זו להקה בתחילת דרכה. באותה שנה פרש רז להב מהלהקה והוחלף על ידי מיכאל לופו, וכן הצטלמה הלהקה לסרט התיעודי "חצוצרות יריחו" בבימויה של ליז נורד, העוסק בסצנת הפאנק הישראלית.
בשנת 2005 יצא ללהקה E.P באינטרנט בשם "יא היפי E.P", שמתוכו בלט בעיקר השיר "אמא שלי רצחה את הפאנק", שנכתב על אמה של ארד שלא אהבה מוזיקה.
בשנת 2006 עזב בסיסט הלהקה מיכאל לופו את הארץ לרומניה. במקומו חזר הבסיסט המקורי רז להב, ובהמשך הזמן התחלף לאלון זיו והצטרף הסקסופוניסט עודד בן יצחק.
בשנת 2007 הלהקה חזרה להופיע בתדירות גבוהה, והתחילה לעבוד על אלבומה השני, "בלי רווח", שיכלול הפעם קרוב ל-15 שירים, שהלהקה ניגנה בהופעות בארבע השנים האחרונות, ביניהם "אמא שלי רצחה את הפאנק" בגרסה חדשה, "חזיר בתשובה", "אנטנה", "7 בירות", "רוחות רפאים" ו"פרגיות בשקל", העוסק בניצול מיני של ילדים. האלבום יצא ב-27 ביוני 2010 בהוצאה עצמית והיה יותר "סקאי" מהאלבום "סקאנדל", שהיה פרובוקטיבי ומדי פעם עסק בבאר שבע, שם הוקמה הלהקה. את האלבום הפיק מתופף הלהקה, גיא דרורי, יחד עם עמרי תמיר. את עטיפת האלבום (אוגר השותה בירה בבר) והציורים בחוברת המילים עיצב אורי פינק.

השפעות

על השירים של ביר7 ניכרת השפעה של להקות פאנק-רוק וסקא רבות מהעולם. מתוך "סקאנדל" השירים "הבתולה מסדום" ו"הרדיו לא חבר" שהלחן שלהם זהה, הם מחווה ללהקת הפאנק-רוק האמריקנית Operation Ivy. השיר "סקא זה רע" הוא עיבוד עברי לשיר של Propagandhi. השיר "שמייח" הוא שירה של להקת פינג פונג, בה חבר רועי ארד אחיה הגדול של סולנית הלהקה, והלהקה ביצעה לו גרסת כיסוי מהירה.
בתוך "יא היפי E.P" מופיע השיר "אמא שלי רצחה את הפאנק", שבו קריצה ללהקת הסטריט-פאנק הישראלית "כאוס רבאק" (שגם אלבומה היחיד הופץ בהתחלה באינטרנט, ב-1999, שנה לפני שביר7 הוקמה).
דמעת שחרזאדה

תקציר העלילה

הסרט מתאר את מסע להקת הריקוד של הכוראוגרפית אירינה ג'מאל לפסטיבל בעיר מוצאה של ג'מאל - קייב שבאוקראינה. אירינה, אשר חיה בישראל ונשואה לפלסטיני בחיפה, היא מייסדת ומנהלת של להקת הריקוד "שחרזאדה" הפועלת בכפר ראמה שבגליל. בלהקה רוקדים יחד רקדנים יהודים וערבים, אולם הביקור בקייב ובבאבי יאר מערער את היחסים בין חברי הלהקה. ג'מאל יוצרת מחול על הגבול בין ריקוד פופולרי לריקוד מודרני. הכוריאוגרפית מתמודדת בסרט עם הסכסוך הישראלי ערבי ועם הזיכרון ההיסטורי של באבי יאר.
יוסף זליכה

תולדותיו

נולד לשלמה סלמן ואהובה זליכה בבצרה שבעיראק. בהיותו בן 3 עלתה משפחתו לארץ ישראל והשתכנה במעברת עמישב בפתח תקווה. בבחרותו עברה משפחתו לשכונת פרדס כץ בבני ברק, והוא למד בישיבת מירון, בראשות הרב משה ברגמן. לאחר מכן למד בשדה חמד, שם התקרב לרבו של המושב נחלת יהודה הרב משה יחזקאל (כונה החכם יחזקאל) שהיה ממקובלי בבל. הרב זליכה שימש בבית הכנסת שלו כבעל קורא וכחזן. לאחר שעבר לבאר יעקב החל ללמוד בישיבת שארית יוסף בראשות הרב נסים טולדנו.
בשנת תשכ"ט, לאחר נישואיו, עבר להתגורר בבני ברק. למד בכולל אור החיים של הרב שמעון בעדני ולאחר מכן בכולל האברכים 'רבינו יוסף חיים' בשכונת התקווה בתל אביב. בשנת ה'תשל"ה התמנה כמשגיח בישיבת 'תפארת משה' בראשות הרב אמנון סבאג. לאחר כמה שנים, בהוראת הרב שך, עזב את הישיבה והחל לכהן כרבה של שכונת פרדס כץ]. 
בבחירות בשנת ה'תשנ"ד הצטרף לרב מאיר מאזוז בתמיכה במפלגת הן הספרדית, שהכניסה שלושה חברים לעיריית בני ברק. 
כיהן כדיין בחבר הדיינים של הרב יעקב לנדא ואחרי פטירתו התמנה לדיין בחבר הדיינים של בנו, הרב משה יהודה ליב לנדא. 
בשנת ה'תשנ"ז לקה בדימום פנימי ונפטר בליל שבת ה' בסיוון תשע"ב. הלוויתו התקיימה במוצאי חג השבועות והוא נקבר בבית העלמין פוניבז' בבני ברק.
שיהוי

שיהוי במשפט הוא תנאי סף להגשת תביעה משפטית, הקובעת שבית המשפט לא ידון בתביעה שהוגשה באיחור רב. עיקר התחולה של השיהוי הוא במשפט ציבורי בו לזמן העובר מאז החלטה מנהלית יש השלכות רחבות ועל כן נדרש המבקש לפנות לבית המשפט ללא שיהוי. עם זאת, השיהוי מופיע גם, בצורה מצומצמת, במשפט אזרחי והדעות חלוקות בשאלת היחס בין השיהוי לבין ההתיישנות.
אורן (מחוז)

היסטוריה וגאוגרפיה

אורן הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו במהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. רוב שטחו היה שייך לדוכסות נורמנדיה ומיעוטו לפרובינציית פרש. מהווה חלק מחבל נורמנדי תחתית, יחד עם המחוזות קלבדוס ומאנש.
המחוזות השכנים הם אור, אור ולואר, סארט, מאיין וקלבדוס. בתחום המחוז זורם נהר האורן, האזור משופע ביערות והנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 417 מטרים. המחוז היחיד בנורמנדי ללא גישה לים.

כלכלה ותרבות

מוצאה של גבינת הקממבר הוא מכפר באותו שם השוכן בתחומי מחוז אורן, גידול סוסים פופולרי מאוד באזור והמחוז מוביל בצרפת בתחום.
ביישוב סה שוכנת קתדרלת סה המפורסמת.
חלק מהתושבים דוברים ניב מיוחד של השפה הנורמנית.
אבילה

אבילה (abella או abila, נקרא גם seleucia, כיום קווילבה: בערבית: قويلبة) היא יישוב קדום בעבר הירדן המזרחי, שנמנה עם ערי הדקפוליס. האתר נמצא כ-13 ק"מ מצפון לעיר אירביד, שני קילומטר ממזרח לכפר הירדני חרתא, ממזרח לאום קיס, והוא ממוקם בין שני תילים, תל אבילה ותל חירבת אום אלעמאד (אם העמודים).

דקפוליס

דקפוליס הייתה קבוצה של עשר ערים ששכנו בעיקר בעבר הירדן המזרחי. ערים אלו לא היו קבוצה רשמית או גוף מדיני, אלא קובצו ביחד עקב מוצאם המשותף של תושבי הערים הללו שהיו ברובם רומאים ויוונים, בשונה ממרבית תושבי האזור שהיו שמים (יהודים, נבטים וארמיים). בירתן הייתה בית שאן. לכל הערים הייתה דרגה גבוהה יחסים של אוטונומיה וחופש פעולה.
פליניוס הזקן לא כלל את אבילה ברשימת ערי הדקפוליס, אך כן כלל ברשימה את רפנה. לעומתו, חוקרים אחרים כתלמי כללו עיר בשם אבילה והשמיטו את רפנה. יש המזהים את רפנה כאבילה. ברשימתו של תלמי הופיעה אבילה, אך הוא הזכיר גם את אבילה ליסניוס (Abila of Lysanios) (שבקרבת דמשק). 
על פי יוסף בן מתתיהו, קיבל המלך אגריפס לשלטונו ארבע ערים: טריכיי וטבריה בגליל, אבל ויוליס שבעבר הירדן. לפי תיאורו אבל זו היא אבל השיטים שבקרבת ים המלח ואינה בתחום הדקפוליס. הארכאולוג אולברייט זיהה יישוב שנזכר במכתבי אל-עמארנה, יבליים
(Yablima), כאבל או אבילה, עיר הדקפוליס.
בעיר היה יישוב כבר בתקופת הברונזה, אולם היא הגיעה לשיא אוכלוסייתה בתקופה הביזנטית ובתקופת שלטון בית אומאיה.
בתקופה הרומית ישבו סמוך לעיר הלגיונות הרומיים השלישי והשנים עשר.

האתר

הראשון שהתעניין באתר מבחינה ארכאולוגית היה החוקר הגרמני אולריך יספר זצן, שהגיע מדמשק על סוסו לתל אביל בפברואר 1806. ב-1888, עם ייסודה של החברה הגרמנית לחקר ארץ ישראל, הגיע לאתר החוקר גוטליב שומכר, וסייר במקום. 
רק מאז 1980 מתבצעות במקום חפירות ארכאולוגיות. הרולד מייר, פרופסור מהסמינר התאולוגי במיזורי, ארצות הברית, קיבל את אישור מחלקת העתיקות בירדן והחל לחפור במקום. החפירות החלו ב-1982, והן מתקיימות כל שנה זוגית.
הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על כך שהאתר היה מיושב כבר בתקופת הברונזה, ולאחריה בתקופת הברזל, בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית, ובתקופת בית אומייה. בין ממצאי החפירות: מטבעות, כדים, כלי זכוכית ומנורות. בחפירות נמצאו תיאטרון וחמש בזיליקות מהתקופה הביזנטית, אחת מהן בנויה על מקדש לאלה ארטמיס.
תפירה

תפירה היא פעולת חיבור בדים, עורות, נירות או לעיתים רשתות מחומרים שונים באמצעות חוט.  אפשר לתפור במלאכת יד בעזרת מחט בעלת קוף שבו משחילים את החוט או לתפור במכונת תפירה.
בדרך כלל תופרים בגד כך שתך התפירה נסתר מעין, אך בתקופות שונות תפרו בגדים עם חוטי רקמה שהם עבים יותר מחוטי תפירה וכך קבלו בגדים צבעוניים יותר.  עם המצאת  מכונת התפירה, שהקלה את יצירת הבגדים התחילו להשתמש בתכי תפירה גלויים שחיזקו ועטרו את הבגדים בו זמנית.  למכונות התפירה החשמליות  כיום יש מגוון תכי רקימה שבעזרתם אפשר לרקום מה שרוצים על בגדים, כלי מיטה וכל מה שרוצים.  אף הנוהג של בחירת צבע החוט לתפירה כך שייטמע בצבע הבד הולך ונזנח, עם הפוך תכי התפירה לקישוטיים יותר, ודומים יותר לרקמה.
נעליים נתפרות על ידי הסנדלר, ויש כריכות ספרים הנתפרות על ידי הכורך.

תך נסתר

כשמו כן הוא, נסתר. תך זה משמש לתפירת מכפלות בבגדים אלגנטים, מכנסים, חצאיות ושמלות מצמר ובבדים עבים בעיקר. 
קיימת מכונה לביצוע תך זה הנהוגה בתעשייה ואצל חייטים. בהיעדר הציוד, ניתן לבצע תך זה גם באמצעות חוט ומחט. קיימים שני סגנונות של תכים נסתרים ידניים, רגיל ומוצלב.
לתפירת  תך נסתר נוהגים לבחור חוט בצבע מעט כהה יותר מצבע הבד, ולתפור תך דומה למכלב, אלא שהוא צפוף, ובכל פעם שעובדים לצד הימני (הקדמי) של הבדים, לוקחים חוט אחד או שניים מן הבד. כך משתלב התך במרקם הבד. יש להזהר ולא למתוח את הבד יתר על המידה, פן יווצרו שקעים שייראו מצידו הקדמי של הבד.

זיגזג

תך מכונה. התך קיים במכונות התפירה הביתיות העכשוויות, במכונות ישנות שבהן היה רק תך ישר, אפשר היה להוסיף אביזרים מיוחדים שנענעו את הבד וכך נוצרו תכי זיגזג. שני תכי הזיגזג שבהם משתמשים הכי הרבה הם 'זיגזג  רגיל' בו המחט הולכת צעד אחד באלכסון קדימה -ימינה וצעד שני באלכסון קדימה-שמאלה. 'זיגזג שלושת הצעדים' שבו המחט צועדת שלושה צעדים קטנים באלכסון קדימה -ימינה ואחרי זה  המחט צועדת שלושה צעדים קטנים באלכסון קדימה -שמאלה. 
הזיגזג משמש לגימור קצוות הבד (בהיעדר מכונת אוברלוק), לרקמות שונות ואפליקציות, לעיבוד אבקות הכפתורים וכן לתפירת בדים גמישים גם כן כתחליף לאוברלוק. ניתן לכוון תך זה גם באורכו וגם ברוחבו.

אוברלוק

באנגלית "אוברלוק" הוא הלחם של המילים אובר (מעל) ולוק (נעילה).
תך האוברלוק מיועד בעיקר לעיבוד קצוות בדים. קימים סוגים שונים של מכונות אוברלוק, לפי מספר סלילי החוטים שהם נושאות: 3-5. 
במכונת אוברלוק משוכללות ניתן לבצע גימורים שונים באמצעות מתיחה שונה של החוטים השונים, והסטת מחט התפירה במרחקים שונים.
מכונת האוברלוק מצוידת גם בלהב החותך את שאריות הבד תוך כדי התפירה.
תפר האוברלוק מצטיין בגמישות, ולכן נוהגים לתפור בעזרתו בדים בלי מתיחות - אלסטיות כגון סריגים, טריקו, בגדי ים, הלבשה תחתונה וכדומה.

תך כלה

נקרא גם אז'ור, על שם הריקמה הלבנה על כלי לבן לבית.
תך הנעשה במכונה, כגימור בבדים דקיקים כשיפון ואורגנזה. נעשה בעזרת מכונת אוברלוק לה יש חלק המיוחד לתך זה, או בתפר זיגזג קטן מאוד וצפוף.
במכונת אוברלוק התך נעשה על ידי צמצום התפר לרוחב מינימלי, קיצור התפר, ומתיחת החוטים כדי ליצור מראה סיומת דקיק ביותר.
לעיתים מכניסים בתך כלה חוט שקוף וקשה כחוט דיג, והוא נותן לגימור מראה מסולסל.

חייט ותופרת

גבר שמקצועו תפירת בגדים נקרא חייט. אשה שמקצועה תפירת בגדים נקראת תופרת.
חייטות ותפירה נחשבו למקצועות יהודיים, וישנם שמות משפחה רבים הקשורים למקצועות אלו, כגון  שניידר [Schneider], קלארמקר Kleermaker], דרסלר [Dessler]
אסון נדלין

אסון נדלין הוא האסון החמור ביותר של תקלת שיגור של טיל בליסטי מאז ומעולם. האסון התרחש בבסיס החלל קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-24 באוקטובר 1960. באסון נהרגו קרוב ל-200 בני אדם על פי הערכות, והוא מכונה אסון נדלין על שם המרשל מיטרופן נדלין, מפקד כוחות הטילים של ברית המועצות דאז, שנהרג בו. האסון נגרם מהתפוצצותו של טיל בליסטי R-16, מתכנונו של מיכאיל יאנגל.

אירועי 23 באוקטובר 1960

אבטיפוס של הטיל הבליסטי R-16 הוצב על כן השיגור בבסיס החלל בייקונור לקראת שיגורו ביום שלמחרת. הטיל תודלק בתערובת היפרגולית - הניצתת במגע - של דלק ומחמצן, שהייתה רעילה ביותר (הדלק היה הידרזין והמחמצן חומצה חנקתית בריכוז גבוה). סוגי דלק אלה היו מקובלים בטילים שתכנן מיכאיל יאנגל, ואילו סרגיי קורוליוב היה ידוע בהתנגדותו לשימוש בהם בטילים בליסטיים בכלל, ובמשגרים נושאי אדם בפרט. ויכוח זה ניטש בתוכנית החלל של ברית המועצות גם בין קורוליוב לוולנטין גלושקו. כימיקלים אלה הם לא רק רעילים לנשימה אלא גם בעלי תכונה של איכול, ובהישרפם יוצרים גזים רעילים.
בגלל תקלה, נפרצו השסתומים על הצינורות שהובילו ממכל המחמצן לתא השריפה, והם התמלאו בחומצה החנקתית. חומצה זו הייתה כה מאכלת, עד שלא ניתן היה להותירה בצינורות הטיל אלא למשך יומיים לכל היותר, או לשאוב אותה מן הטיל ולהכשירו לשיגור מחדש, תהליך שהיה אמור להימשך מספר שבועות. התקבלה החלטה להיערך לשיגור למחרת היום, על אף שהטיל לא היה מוכן לשיגור. כתוצאה מהחלטה זו עבדו הטכנאים והמהנדסים על הטיל ומערכותיו ברציפות, ללא שינה.

אירועי 24 באוקטובר 1960

בגלל ההכרח לשגר את הטיל במועד, בוצעו הליכי הכנה לשיגור במקביל, בניגוד לנהלים, על מנת לחסוך בזמן. המרשל נדלין נטש את עמדת התצפית שלו, בה נכחו גם גנרלים ופקידים בכירים בממסד החלל והטילים של ברית המועצות, והגיע אל כן השיגור עצמו כדי לזרז את ההכנות לשיגור. קופסת מיתוג חשמלית שתפקידה לתזמן פקודות למערכות הטיל השונות הושארה בטעות במצב שנועד לאחר השיגור. משהבחין בכך אחד הטכנאים, הוא החזיר את מתג ההפעלה למצב של קדם-שיגור. אולם הפעלת המערכת קודם לכן הפעילה את מערכת הסוללות של הטיל עצמו, ובעת החזרת המתג למצב המתנה, ניתנה פקודה לשלב השני של הטיל להזרים את תערובת הדלק והמחמצן לתא השריפה של מנועו הרקטי.
מנועי השלב השני של הטיל הוצתו, ומיד גרמו לפיצוץ מכלי הדלק והמחמצן של השלב הראשון של הטיל. שריפה אדירה פרצה, והחום האדיר שעלה ממנה, בצירוף הרעילות ותכונות האיכול של הדלק והמחמצן, הרגו רבים מהאנשים שעמלו על ההכנות לשיגור, כולל המרשל נדלין. מספר ההרוגים המדויק אינו ידוע, אולם הוא מוערך בכ-200. במשך שנים הוסתר אסון זה מהמערב ומאזרחי ברית המועצות גם יחד. את מותו של נדלין היה קשה להסתיר, ולכן נטען שנהרג בהתרסקות מטוס.
מרסדס רוהל

ביוגרפיה

רוהל נולדה ברובע קווינס, ניו יורק למרסדס (שם האם זהה לשם בתה) ולאביה שהיה סוכן FBI. מוצאה גרמני, אירי וקובני והיא חונכה כקתולית. היא למדה ב"מכללת ניו רושל" וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1969.
רוהל נישאה לדייוויד גייסר, צייר במקצועו, וביחד הם אימצו ב-1997, בן. לרוהל יש בן נוסף אותו היא מסרה לאימוץ בשנת 1976. רוהל התחילה את קריירת המשחק שלה ב"מרכז דנבר לתיאטרון", והגיעה להכרה עולמית בשנת 1985 בתחום התיאטרון, כשקיבלה את פרס אובי על תפקידה במחזה "הנישואים של בת' ובו". ב-1988 קיבלה רוהל את ההכרה הקולנועית הראשונה הגדולה שלה כשגילמה את אמו של ג'וש באסקין (טום הנקס) בדרמה הקומית מועמדת 2 פרסי האוסקר "ביג". ב-1991 היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הקומית של טרי גיליאם "פישר קינג", שם גילמה רוהל את דמותה של אן נפולטינו, מנהלת ספריית סרטי וידאו וחברתו התומכת של גיבור הסרט שדר הרדיו המיוסר ג'ק לוקאס (ג'ף ברידג'ס). בנוסף לפרסים אלה זכתה באותה שנה גם בפרס טוני על תפקידה במחזה "זכרונות מרירים מתוקים", מחזה ששנתיים מאוחר יותר עובד לקולנוע, עיבוד בו השתתפה רוהל.
ב-1995 כיכבה רוהל לצד ג'יימס וודס בסרט המותחן זוכה שני פרסי גלובוס הזהב, "אישום: המשפט של מק'רתין", וב-1998 שיחקה רוהל לצד אנג'לינה ג'ולי בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "ג'יה".
פלגון מטראלס

פלגון מטראלס (ביוונית: Φλέγων ὁ Τραλλιανός; חי במאה ה-2 לספירה) היה סופר יווני ועבד משוחרר של הקיסר אדריאנוס.

התייחסות אל היהודים

הסודא מצטט קטע מתוך כתבי ההיסטוריון של הכנסייה פילוסטורגיוס  (המחצית השנייה של המאה ה-4 עד המחצית הראשונה של המאה ה-5), שמציב את פלגון על אותו מישור עם ההיסטוריון הרומאי דיו קסיוס. נראה כי פילוסטורגיוס מביא את פלגון כעדות בקטע המסביר מדוע פסחו על ההיסטוריה של עליית הנצרות בחיבוריהם של היסטוריונים שכתבו על היהודים.
המכתב בהיסטוריה אוגוסטה המיוחס לפלגון שמתייחס אל היהודים, הוא ללא ספק זיוף.

התייחסות אל ישו

התאולוג הנוצרי אוריגנס (המחצית הראשונה של המאה ה-3 לספירה) כתב בחיבורו "נגד קלסוס" (גר'), שפלגון הזכיר את ישו בספר ה-13 או ה-14 ב"דברי הימים" שלו. לדברי אוריגנס, פלגון "לא רק ייחס לישו ידע בדבר אירועים עתידיים (אם כי נפל לבלבול לגבי מספר דברים המתייחסים אל פטרוס כאילו התייחסו אל ישו), אלא אף העיד שהתוצאה תאמה לתחזיותיו" (של ישו). אוריגנס התייחס לתיאור של פלגון של ליקוי חמה מלווה ברעידות אדמה בזמן שלטונו של טיבריוס, (ככל הנראה זה של שנת 29 לספירה).
סקלטון

סקלטון הוא ענף ספורט חורף בו מתחרה יחיד גולש במסלול מתוחם על מזחלת כשהוא שוכב על בטנו עם ראשו קדימה. 
הענף הוא ספורט אולימפי החל מאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002). קודם לכן נכלל במשחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) ובאולימפיאדת סנט מוריץ (1948) כענף בו התחרו גברים בלבד. יחד עם ענף המזחלות מאורגן הספורט תחת התאחדות ה-IBSF. 
מהירות הסקלטון נמוכה מזו של הלוז' אך המזחלת יכולה להגיע עד לכ-140 קילומטר לשעה. מזחלות סקלטון מודרניות עשויות בבסיסן מסיבי פחמן בתוך מסגרת מפלדה. אין בלמים או הגאים על המזחלת והניווט מתבצע על ידי הזזת הגוף של הנוסע.
יחד עם הנוסע והציוד שלו, המשקל המקסימלי המותר הוא 115 ק"ג לגברים ו-92 ק"ג לנשים כאשר מתוך זה, משקלה המקסימלי של המזחלת הוא 33 קילוגרם לגברים ו-29 קילוגרם לנשים. מגבלת המידות זהה לנשים וגברים: אורך בין 80 ל-120 ס"מ וגובה בין 8 ל-20 ס"מ. 
מדידת הזמן מתחילה כאשר הנוסע עובר מרחק של 15 מטר מנקודת הזינוק, כאשר הנוסע יכול לדחוף את המזחלת עד מרחק של 65 מטר מקו הזינוק. אורך המסלול הוא בין 1,200 ל-1,500 מטר.
תלמי הרביעי

ראשית ימיו ועליה לשלטון

שנת הולדתו המדויקת ותאריך הכתרתו של תלמי אינם ידועים בדיוק מוחלט. הוא עלה לשלטון בשנת 221, והוא בן 20 או 22. האיש החזק באותה עת בחצר המלכות באלכסנדריה היה השׂר סוסיביוס, יליד העיר, שפרשׂ חסותו על המלך הצעיר. בהשפעת סוסיביוס ערך תלמי חיסול נרחב בקרב משפחתו הקרובה, המניע הגלוי היה הרצון למנוע סכסוכים שושלתיים, אך ייתכן מאד שהייתה כאן גם מזימה של סוסיביוס להגדיל את כוחו בחצר המלכות. כחלק מטיהור זה חוסל גם קלאומנס השלישי, המלך הספרטני הגולה.

שארית מלכותו

לאחר חזרתו מקוילה סוריה זכה תלמי לתקופה ארוכה של שקט. אנטיוכוס השלישי הפנה את מאמציו לזירות אחרות, ובאין איום ישיר יָכֹל תלמי להשאיר את ניהול המדינה לסוסיביוס ולהתמסר לחיי פנאי. תלמי נודע ביד הרחבה שנקט כלפי משׂכילים ומלומדים בחצר מלכותו, ונהג לשבת בהקראת מחזות ולהשתתף בפעילות אקדמית. הוא גם בילה את זמנו בכתיבה ספרותית. חיי החצר בתקופתו נוהלו באופן ראוותני, ובלט בייחוד פולחן הוללות לדיוניסוס. בדומה לקודמיו בשושלת ועוד יותר השתמש פילופטור בפולחן השליט כדי לחזק את מעמדו ושלטונו.
אופן חייו ושלטונות של תלמי הביאו לביקורת חריפה עליו. לפי פוליביוס הוא הוא האשם בראשית ההדרדרות של הממלכה התלמית. סימן אחד להדרדרות היה משבר פיננסי חמור, שנגרם עקב בזבזנות החצר והוצאות המלחמה הסורית הרביעית. סימן אחר היה התגברות העוצמה של גורמים מצריים לא-יווניים, שהגיעה בסופו של דבר לכדי מרידה בדרום מצרים בשנת 206 לפנה"ס. לפי פוליביוס (5.107) נבעה מרידה זו מהביטחון העצמי שצברו הכוחות המצרים לאור חלקם המכריע בקרב רפיח. מרידה זו העיבה על שארית ימיו של תלמי הרביעי, ושימשה תקדים לשורה ארוכה של מרידות דומות בדורות הבאים.
על אף האתגר החמור שהציבה המרידה בדרום הוסיף תלמי לנהל חיי תענוגות ותאווה בבירתו, עד מותו בשנת 204 לפנה"ס. לפי יוּסטינוּס נשמר דבר מותו בסוד במשך כמה חודשים, עד שהושלמה העברת השלטון לידי בנו תלמי החמישי.