google/wiki40b huggingface dataset:
אלי סדן

ביוגרפיה

נולד בבודפשט שבהונגריה. הוריו, רבקה קוטי לבית אנמן ושלום ארווין סדן, היו ניצולי שואה. אביו היה כחצי שנה באושוויץ והשתתף בצעדת מוות. לאחר המלחמה, הוריו החלו את לימודיהם בהונגריה. כשהיה בן שנה עלו לישראל עם ירידת מסך הברזל. הם התגוררו במעברה ליד כפר סבא ובהמשך עברו לתל אביב. האם עבדה בקופת חולים כללית והאב היה אדריכל. סדן גדל והתחנך ב"תיכון צייטלין" והיה חבר בתנועת "בני עקיבא". בשנת 1965 למד כארבעה חודשים בישיבת כרם ביבנה. בינואר 1966 התגייס במסגרת גרעין שח"ל. שירת בנח"ל המוצנח בתפקידי לוחמה ופיקוד. במהלך השירות היה גם קומונר ב"בני עקיבא" בסניף ת"א צפון.
בתום השירות החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטה העברית. לאחר שנה עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד כ-15 שנים, משנת תש"ל עד לשנת תשמ"ה, והיה לתלמיד בולט של הרבנים צבי יהודה קוק וצבי ישראל טאו. הוא דוגל בקו "ממלכתי" כלפי מדינת ישראל. במהלך לימודיו התבקש על ידי הרב קוק לסייע בהקמת המושב קשת ברמת הגולן, וכן בהקמת גרעין תורני באילת. עם הרב טאו שימש כשליח הרב צבי יהודה בנושא שחרור אסירי ציון, ובהם נתן שרנסקי. השניים קיימו שיחת טלפון חשאית עם שרנסקי, טרם כניסתו לכלא. לאחר מכן, סדן קיים מספר מפגשים עם אנשי ממשל בארצות הברית למען שחרורו של שרנסקי.
בשנת 1988 הקים עם הרב יגאל לוינשטיין את המכינה הקדם צבאית הראשונה, מכינת "בני דוד", ביישוב עלי. מטרתה להכין בחורים דתיים לשירות מלא בצה"ל, תוך עידודם לשירות מקסימלי ביחידות לוחמות וכקצינים, תוך חיזוק זהותם הדתית. מסלול זה לא היה קיים לפני כן בישיבות ההסדר. הרב סדן הגה גם את הרעיון להקים מכינות קדם צבאית חילוניות ויזם את הקמת המכינה הראשונה מסוג זה, "נחשון", בשנת 1997.
בשנת ה'תשע"ו זכה בפרס ישראל על ייסוד מוסד המכינות הקדם צבאיות ועל תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.

משפחתו

הרב סדן נשוי לוורדינה הלוי ולהם 12 ילדים. בנו הבכור, הרב יהודה, הוא ראש הישיבה הגבוהה של מוסדות בני דוד בעלי. אחיו הוא רמי סדן, יושב ראש ערוץ 10 לשעבר. גיסיו הם פרופ' יונתן הלוי, מנהל המרכז הרפואי שערי צדק והרב מיכה הלוי, רבה של פתח תקווה. בתו, ד"ר תמר צור, עומדת בראש הוועדה לרפואה מגדרית.
תולדות עם ישראל - ארכיונים

ארכיונים בתולדות עם ישראל, הוקמו ברחבי העולם כדי לשמור על כתבי יד וספרים ועלונים מודפסים, שהיוו מסמכים ותעודות של קהילות ואישים. 
מראשית המאה ה-20, הוקמו מאות ארכיונים על ידי יהודים למען שימור התרבות; חלקם אבדו מפגעי הטבע או בידי פורעים; הם אוצרים חומרים מגוונים, במדיה כתובה ואמנותית, מודפסת ומצולמת, מאלפי השנים של תולדות עם ישראל.
 בערך זה הובאו העיקריים והגדולים שבארכיונים כיום.

תולדותיהם

ארכיונים הוקמו על ידי יהודים מאז העת העתיקה. בימי הביניים והעת החדשה פעלו ארכיונים של יהודים שהוקמו על ידי הקהילה או בעלי אמצעים לשם שימור אוצרות העבר של הקהילה או של דמות חשובה. 
ארכיונים של קהילות יהודיות באירופה, במיוחד מאז המאה ה-16 וה-17, כוללים בדרך כלל הרכב מסמכים קבוע, הכולל את פנקס הקהילה, ובו רישום כרונולוגי בדרך כלל של סדרי הקהילה ותקנותיה, שמות בעלי המשרות בקהילה, ושמות הפרנסים והגבירים שכלכלו את מוסדותיה העיקריים: בית הכנסת ובתי הספר, הוועדים לטיפול בחיי היומיום, שנקראו "חברה", ובהם חברא קדישא, חברה לגמילות חסדים ולביקור חולים. וכן פרוטוקולים של בתי משפט ופסקיהם, ושל אספות, אגרות ושטרות לסוגיהם. בנוסף פעלו בתפוצות ישראל "גניזות", שבהן נטמנו כתבים שונים, בעיקר ספרי קודש. אלו לא נועדו לארכוב, אך מקצתם, כגון גניזת קהיר שרדו, והם כמשמשים מקור מידע היסטורי.
במקביל, הוקמו ארכיונים על חיי היהודים על ידי רשויות שלטוניות לא-יהודיות באירופה, ואלו כללו פרוטוקולים של בתי משפט, שטרות חוב וכתבי זכויות שונים. 
תקופת העת החדשה מתאפיינת בריבוי אוכלוסין מתמיד, ולצידו בהתרבות התיעוד לסוגיו.  במאה ה-19, בנוסף לקהילות, הוקמו איגודי קהילות ארציים, כגון הקונסיסטוריון היהודי בפריז או כל ישראל חברים, אשר כוננו ארכיונים של פעילותם והמידע שאספו על חיי היהודים באירופה, בארצות צפון אפריקה, ובמזרח התיכון. מנהיגים ויזמים כגון משה מונטיפיורי או הברון רוטשילד, החזיקו ארכיונים פרטיים לפעילותם ולחברות הפילנתרופיות שהשתתפו בהקמתן.
המדינות האירופאיות: קיסרויות כגון הקיסרות האוסטרו-הונגרית, ממלכות, ונסיכויות, אגרו חומרים כתובים ומודפסים רבים על היהודים שרוכזו בתיקים מיוחדים בארכיוני רשויות השלטון. אולם לאחר האמנציפציה, צורפו תעודות רבות בענייני היהודים אל תיקים העוסקים באוכלוסייה הכללית. בתקופת השואה עסקו זרועות השלטון של הגרמניה הנאצית בתיעוד רב של היהודים, אורח חייהם ורכושם.
רוב הארכיונים המאורגנים לתולדות עם ישראל נמצאים כיום במדינת ישראל. ארכיונים של וועדי הקהילות בערים וארכיוני המושבות והקיבוצים; ארכיוני התנועה הציונית והתנועות והמוסדות המיישבים; ארכיונים של מחתרות עבריות בארץ ישראל, ארכיוני המפלגות ביישוב היהודי ובמדינת ישראל ותנועות הנוער, הוקמו משנות ה-20 של המאה ה-20, ופותחו בהדרגה במחציתה השנייה. בראשית המאה ה-21, במקביל להתרבותו המתמדת של החומר הארכיוני, הוכנסו לארכיונים אמצעי השימור הדיגיטליים, והאפשרות להציג את אוצרותיהם ברשת האינטרנט.
נסוקיה

אנטומיה

גופו של הנסוקיה מכוסה פרווה בצבע חום  בעלת שיער קצר, ודליל בקיץ לעמת זאת, שיער ארוך, צפוף ורך בחורף המשמש לחימום גופו.
נוסף לשיער הארוך שמשמש לחימום גופו הוא אוגר שומן לקראת החורף.
אורך גופו מתחלק לכמה חלקים אורך הזנב כ-3 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן כ-1.2 ס"מ, אורך כף הרגל כ-4 ס"מ ואורך כל גופו הוא כ-5.20 ס"מ (165 ל-218 מ"מ).

רבייה

תקופת ההיריון היא כ-17 ימים. ישנם שלושה דורות בשנה ושלושה עד חמישה גורים בכל המלטה.
ההמלטות מתבצעות בכל עונות השנה אך עיקרן מחודש מרץ באזורים שבהם החורפים חמים, עד סוף הקיץ. 
הנסוקיות נולדים כשעיניהם ואוזניהם פקוחות. כבר ביום הראשון לאחר היוולדם הם מסוגלים לנוע.

תפוצה

הנסוקיה מתגוררת בעמקי נהרות, על שפת אגמים, בארצות מושקות ונווה מדבר באסיה ובצפון אפריקה.  
הן מתגוררות משינג'יאנג (סין) במזרח ועד מצרים במערב, לאוזבקיסטן בצפון ולבנגלדש שבדָרוֹם.
בישראל הנסוקיה נפוצה בעיקר באזור ים המלח והערבה.
פקאריים

אנטומיה

גודל ראש וגוף 75 - 110 ס"מ, גודל הזנב 1.5 - 10 ס"מ, והוא מורכב משש עד תשע חוליות בעוד שלחזיריים 20 - 23 בזנבם. הפרווה מברשתית בגוונים אפור עד חום, אזורים לבנים וצהובים בפנים ובחזה. שערות ארוכות ונוקשות באמצע הגוף לכל אורכו. הגוף כצורת החזיר (חבית), אולם הרגליים ארוכות וצרות והפרסות קטנות. ברגליים הקדמיות 4 אצבעות, הקיצוניות קטנות יותר ואינן נוגעות באדמה. ברגליים האחריות מתפקדות רק 2 אצבעות, האצבעות 3 ו-4 מאוחדות בקצותיהן כמו אצל מעלי גירה. בדומה לחזיריים, גם אצל הפקאריים החוטם בר תנועה וסחוסי והאוזניים זקופות. קיימת בלוטת ריח בעכוז לפני הזנב, בשעת ריגוש מזדקפים שערות הגב ומופרש ריח עז ומושקי מהבלוטה המורגש ממרחק מטרים רבים. הקיבה בעלת שני חדרים ואינה מסוגלת לעלות גירה. לנקבות הקטגונוסים שני זוגות פטמות ולפקאריים ארבעה זוגות פטמות.

אבולוציה

תארוך המאובנים של הקבוצה הוא תחילת האוליגוקן עד סוף המיוקן באירופה, אמצע המיוקן עד תחילת הפלאוקן באסיה, מיוקן ופליוקן באפריקה, תחילת אוליגוקן עד ימינו בצפון אמריקה, סוף הפלאוקן עד ימינו בדרום אמריקה. הסוג Platygonus ששכן בארצות הברית לפני 12,000 שנה והוכחד בעידן הקרח האחרון, היה גדול במיוחד מבני מינו החיים כיום.

התנהגות

הפקאריים חיים בעדרים. גודל הקבוצה משתנה מפרט בודד למאות, בהתאם למידה שבה המין ניצוד ולמיקומו הגאוגרפי. הם פעילים במהלך היום וניזונים ממגוון רחב של צמחים ובעלי חיים קטנים.
פרנקופנים

הפרנקופנים (קרואטית Frankapani; הונגרית Frangepán; טורקית Frangipani) היו משפחת אצילים קרואטית ידועה ורבת השפעה בסוף המאה ה-14 ועד אמצע המאה ה-17. 
שמם של הפרנקופנים נזכר לראשונה בשנת 1133 כשליטיו של האי קרק ושל חלק מהחופים הסמוכים לו בצפונה של קרואטיה של ימינו. הם פרסמו ב-1287 את ספר החוקים של וינודול (Vinodol), הנחשב לאחד העתיקים באירופה. למרות שהשטחים שהיו בשליטתם היו נתונים להתקפות ולפלישות מצד צבאות שונים, צברה המשפחה כוח והשפעה, ושלטה על שטחים נרחבים שהגיעו במאה ה-17 עד לקרלובץ במזרח. הפרנקופנים באו בבריתות נישואין עם בני בית זרינסקי (Zrinski), ושתי המשפחות נחשבו לחשובות בקרואטיה, גם בעיני בתי האצולה והמלוכה מחוץ למדינה. 
לאחר קנוניית בית זרינסקי והפרקופנים (Urota zrinsko-frankopanska) במהלכה מרדו שתי המשפחות בלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בין השנים 1664-1670, הוצא מנהיג המשפחה באותה עת, פראן קרסטו פרנקופן (Fran Krsto Frankapan), להורג ב-1671 בווינה. בכך נגדע הענף המשפחתי העיקרי של המשפחה, והנותרים גורשו ממקומות מגוריהם ורכושם הוחרם או נהרס. 
חלק מטירות הפרנקופנים ניצבות עד היום ברחבי האי קרק ומחוז פרימוריה-גורה בקרואטיה.
אלומת יונים ממוקדת

אלומת יונים ממוקדת (FIB-Focused Ion Beam) הוא מכשיר המיישם טכניקה לאנליזה ועיבוד חומר בקנה מידה ננומטרי באזור מוגדר וממוקד, העיבוד כולל הסרת שכבות ובניית שכבות. טכנולוגיה זאת  מיושמת בעיקר בתעשיית המוליכים למחצה, הנדסת חומרים ובתחום הביולוגי לניתוח ספציפי של דגימה.

היסטוריה

מערכות FIB הראשונות המבוססות על טכנולוגיית פליטת השדה פותחו על ידי לוי-סטי ועל ידי ג'ון אורלוף (Jon Orloff) וסוונסון בשנת 1975 והשתמשו במקורות יינון שדה גז (GFISs). בשנת 1978 נבנה ה-FIB ראשון המבוסס על מקורות יינון מבוססי מתכת נוזלית (LMIS) על ידי סליגר.

עקרון הפעולה

מערכות FIB פועלות באופן דומה למיקרוסקופ אלקטרונים סורק (SEM), פרט לכך שבמקום אלומה של אלקטרונים משתמשות באלומה ממוקדת של יונים (בדרך כלל גליום).
זרם רציף של יונים נעים יחד נקרא אלומת יונים, יון הוא אטום או מולקולה עם מטען חשמלי. מטענים חשמליים נסחפים לפי כיוון שדה חשמלי; לכן, ניתן להשתמש בשדות חשמליים כדי לכוון את אלומת היונים.
העבודה אפשרית בשני מצבי פעולה, זרמי אלומה נמוכים להדמיה וזרמי אלומה גבוהים לשיקוע או לנידוף נקודתי. עיבוד FIB מכרסם בחומר על ידי פגיעת אלומת יונים ממוקדת בעלת אנרגיה גבוהה בחלק המעובד, האנרגיה הקינטית של היונים בקרן מאפשרת להדוף אטומים מפני השטח, תהליך זה נקרא נידוף.
המכשיר בנוי מעמודה שבראשה ממוקם תותח היונים ובתחתיתה יושב הדגם. התותח והדגם ממותחים כך שכיוון השדה הבנוי הוא מהתותח לדגם. מואצים לאנרגיה של 1-50keV, וממוקדים על הדגם על ידי עדשות אלקטרוסטטיות. מקור היונים מייצר אלומות יונים בעלות צפיפות זרם גבוהה עם התפשטות אנרגיה קטנה מאוד.
מיקום אלומת היונים הפוגעת בדגם נשלט על ידי סלילי סריקה ממוחשבים, החומר המיועד מעובד באופן ממוחשב, בכך ניתן לייצר צורות מורכבות למדי ולשחזר את העיבוד במידת הצורך.

מקור לאלומת היונים

המקור הנפוץ ביותר לתותח היונים הוא מקור יונים ממתכת נוזלית ( Liquid metal ion source - LMIS) מגליום (Ga), אך קיימים גם מקורות יוניים המבוססים על זהב (Au) ואירידיום (Ir) במקום גליום.
במגע גליום עם מחט טונגסטן זורם הגליום לקצה המחט שבו מקיימים כוחות מנוגדים של מתח פנים ושדה חשמלי היוצרים קצה חוד בצורה שנקרא חרוט טיילור, רדיוס חוד חרוט זה הוא קטן מאוד (בערך 2 ננומטר). השדה החשמלי העצום בחוד (יותר מ-1x108V/cm) גורם ליינון ופליטת אטומי גליום.
שרון אס

ביוגרפיה

שרון אס היא בעלת תואר שני בלימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב. היא בוגרת כיתת השירה של הליקון. בנוסף הנחתה סדנאות כתיבה במסגרת מתא"ן וכיום מנחה סדנאות ומרצה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון וב"מכון כרם" להכשרת מורים בירושלים. אס היא כלת פרס ראש הממשלה לשירה לשנת 2003, כלת פרס ביאליק לשנת 2012 על ספרה "האוריום", וכלת פרס יהודה עמיחי לשירה עברית לשנת תשע"ח על ספרה "מוזיקת הנתיב הרחב".
אס מתגוררת בתל אביב עם בת-זוגה, ד"ר עמליה זיו מהחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, ולשתיים ילד אחד.
אזהרת מסע

כללי התנהגות

מכיוון שארגוני הטרור פועלים לחטוף ישראלים כקלף מיקוח לשחרור אסיריהם הכלואים בישראל, המטה ללוחמה בטרור ממליץ על שורה של מעשים שיצמצמו סיכון זה, בין היתר לדחות הצעות עסקיות מפתות ובלתי צפויות. וכן הזמנות לבילוי חינם מגורמים בלתי מוכרים, במיוחד אם הן כוללות בילוי במקומות מבודדים.
וולאס וגרומיט והארנב הקטלני

תקציר העלילה

בעיר ויגאן שבלנקשייר, מתקרבת תחרות הירקות השנתית. כולם נחושים להגן על ירקות הענק שלהם מהרס וגניבה על ידי ארנבי העיר, ווולאס וגרומיט מרוויחים מהעסק שלהם, "אנטי-מזיקון", המגן על גינות התושבים מפני הארנבים. על מנת לפתור את בעיית אחסון הארנבים, וולאס מציע להשתמש ב"אוטומט מניפולצית המחשבה", על מנת להעביר שטיפת מוח לארנבים, כך שלא יאהבו ירקות יותר. אך בזמן שטיפת המוח, וולאס לוחץ בטעות על הכפתור הלא נכון, מה שגורם ליצירת ארנב אשר מתחיל להתנהג כמוהו. תוך זמן קצר, העיירה מאויימת על ידי "הארנב הקטלני"- מפלצת מסתורית התוקפת את גינות השכונה, והורסת כל דבר העומד בדרכה. וולאס וגרומיט נכנסים לתחרות עם ויקטור קווטרמיין בתפיסת הארנב, ובשביית ליבה של קמפניולה טוטינגטון.
לאחר מרדף לילי אחר הארנב הקטלני, גרומיט מגלה כי למעשה מדובר בוולאס, אשר נהפך למפלצת לאחר שקיעת החמה, בעקבות התקלה עם המכונה. לאחר שויקטור מגלה את הזהות האמיתית של המפלצת, הוא הולך לכומר הדג'ס, אשר נותן לו כדורי זהב 24-קראט, לכאורה הדרך היחידה להרוג ארנב קטלני. ויקטור וכלבו פיליפ לוכדים את גרומיט, אשר לאחר מכן מצליח לברוח, ומחליט להשתמש בקישוא הענק שלו כפתיון ללכידת וולאס. וולאס, אשר הפך שוב לארנב, מתפרץ לתחרות הירקות, וחוטף את הגברת טוטינגטון. לאחר שהיא מגלה כי מדובר בוולאס, היא אומרת לו לברוח. וולאס מגיע לגג הבניין, משם ויקטור יורה בו כדור. אך רגע לפני שהכדור פוגע בוולאס, מגיע גרומיט על גבי מטוס צעצוע, וחוסם את הכדור. בדיוק אז נגמר הכסף במטוס של גרומיט, והוא מתרסק. וולאס קופץ להציל אותו, ואכן מצליח, אך מת מן הנפילה. שניות לאחר מכן הוא חוזר לגופו המקורי, וגרומיט מצליח להחזירו לחיים, בעזרת ניחוח פרוסת גבינה (המאכל האהוב על וולאס).
דאפי דאק

סיפור מקור והיסטוריה

דאפי דאק הופיע לראשונה בסרטון המצויר "מסע ציד הברווזים של פורקי" ב-17 באפריל 1937. הוא אויר על ידי בוב קלמפט ובויים על ידי טקס אייברי. בתחילת דרכה, הדמות של דאפי נראתה כמו ברווז שחור סטנדרטי שיותר דומה לחיה עליה מבוססת הדמות מאשר דמות שעברה האנשה. במשך 52 שנים (זמן שיא) המדבב מל בלנק נתן את קולו לדמות האייקונית, אשר דיבב דמויות רבות נוספות של "לוני טונס".
הסיפור המקורי היה קטע קומי סטנדרטי בין צייד לטרף, רק שדאפי דאק, היה שונה משאר הקורבנות של הצייד החזרזירי והפגין תכונות אופי מאוד אסרטיביות ודעתניות מה שגרם לקהל הצופים להמשיך לדבר עליו גם לאחר שיצאו מן הקולנוע. עד תחילת שנות ה-50 דאפי הופיע בעיקר לצידו של פורקי החזיר, ב-1951 דאפי החל להופיע לצידו של באגס באני, הארנב המפורסם בעולם.
משה ליכטנשטיין

ביוגרפיה

הרב ליכטנשטיין הוא בנם של הרב אהרן ליכטנשטיין וד"ר טובה ליכטנשטיין, והוא נכדו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק. ב-1978 הצטרף כתלמיד לישיבת הר עציון, שירת בצבא בחיל השריון, חזר ללימודים בישיבה ובשנת 1992 התחיל לשמש בה כר"מ. 
הרב ליכטנשטיין שימש ראש כולל תורה מציון בקליבלנד. כמו כן למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובישיבה יוניברסיטי בניו יורק בשהותו עם סבו הרב סולובייצ'יק. בסוף שנת תשס"ח (2008), בשיחת הפרישה של הרב יהודה עמיטל מראשות ישיבת הר עציון, הוכרז הרב ליכטנשטיין רשמית כאחד מראשי הישיבה, לצד אביו, הרב ברוך גיגי והרב יעקב מדן.
בשנת תשס"ב (2002) יצא לאור ספרו הראשון "ציר וצאן" בהוצאת ישיבת הר עציון. תרגום לאנגלית יצא לאור בשנת 2008. ספרו השני, "נתיבי נבואה - מבט אל ההפטרות", יצא לאור בשנת תשע"ה (2015).
הרב ליכטנשטיין היה בין הרבנים הבודדים בציבור הדתי-לאומי אשר התבטאו בעד תוכנית ההתנתקות.
הוא נשוי לד"ר מיכל (לבית מינצר), אב לשלוש בנות, וגר עם משפחתו באלון שבות.
גאראם מסאלה

גאראם מסאלה (בהינדית: गरम मसाला, תרגום מילולי - "תבלין חם") היא תערובת תבלינים יבשים, המשמשת במטבח ההודי והפקיסטני.
זהו שילוב תבלינים לא חריף, האמור לחמם את הגוף.
בחלקי הודו שונים תהיה התערובת שונה, אם כי לרוב תכיל כורכום, זרעי הל (ירוק או שחור), זרעי כוסברה, קליפת קינמון, מסמרי ציפורן, זרעי כמון, גרגרי פלפל שחור, אגוז מוסקט, עלי דפנה ולעיתים זרעי חרדל או זעפרן. תערובות הנרכשות בשווקים ובחנויות יכילו לרוב תחליפים זולים לחלק מהתבלינים.
שיטת ההכנה המסורתית היא על ידי עלי ומכתש, היום מכינים את התערובת לרוב בעזרת מטחנת קפה, נהוג להכין תערובת טריה מידי כמה ימים, היות שהתערובת מאבדת מאיכותה כאשר מתנדפים השמנים האתריים.
בבישול ההודי המסורתי מוסיפים לרוב את התבלין לקראת סוף הבישול על מנת לשמר את הארומה ככל האפשר.
בסלנג ההודי "לטחון מסאלה" או "לטחון גאראם מסאלה" משמעותו לדבר שטויות או לדבר דבר רכילות. ביטוי זה נגזר מהתקופה בה היו יושבות נשות הכפר וטוחנות ביחד את התבלינים ותוך כדי כך מדברות זו עם זו.
כרמית גלבוע

ביוגרפיה

גלבוע נולדה בשנת 1972. גדלה בהרצליה ועסקה באמנויות שונות החל מגיל צעיר, בעיקר בתחום הציור. גלבוע למדה בבית הספר התיכון היובל - תיכון מקיף הרצליה.
בצה"ל שירתה כמדריכה בחיל התותחנים במגוון בסיסים ברחבי ישראל.
גלבוע למדה עיצוב המוצר (עיצוב תעשייתי) לתואר ראשון במכון הטכנולוגי בחולון והמשיכה לאחר מכן את לימודיה לתואר שני במנהל עסקים בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
למדה כתיבה יצירתית אצל הסופרים יהודית קציר, ניר ברעם, יוסי סוכרי ואייל מגד.
גלבוע עוסקת שנים רבות בתחומי הפרסום, השיווק וההיי-טק. בשנת 2012 הקימה את חברת "גלבוע מדיה" - חברת פרסום דיגיטלי.
הייתה מרצה במכללה האקדמית להנדסה וטכנולוגיה אורט הרמלין במגוון קורסים בתחומי התקשורת החזותית. בעבר נמנתה על מייסדי ובעלי "גיבור תרבות" - שהייתה רשת חברתית לענייניי תרבות.
בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבת תסריטים וספרים.
גלבוע מעידה על עצמה שהיא כותבת כל יום השכם בבוקר ומיד אחר כך ממשיכה לעבודתה בתחום הפרסום.
בשנת 2012 ראה אור ספרה הראשון "ייעודו של דן - התגלות" בהוצאת עם עובד. זהו ספרה הראשון בסדרה של ספרי פנטסיה ומדע בדיוני לבני נוער.
מתגוררת כיום במושב קדימה עם בעלה ושלושת ילדיה.
מזרס

מזרס היה מצביא מדי שפעל בשירות כורש.

ביוגרפיה

לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי לודי בשם פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס,‏ אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס.‏ המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד.‏ פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס,‏ אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטליני. אנשי מיטליני הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו.‏
לאחר מכן קיבל מזרס הוראה לכבוש את שאר הערים ששיתפו פעולה עם פקטיאס. הוא כבש את פירארני ומגנסיה אולם אז חלה ומת. את המשימה השלים הרפגוס.‏
בל תאחר

בל תאחר הוא איסור לעכב את זמן הבאתם של קורבנות או מתנות עניים שהאדם חייב להביאם. מקור האיסור בפסוק (דברים כג, כב): "כִּי תִדֹּר נֶדֶר לַה' אֱלֹהֶיךָ לֹא תְאַחֵר לְשַׁלְּמוֹ, כִּי דָרֹשׁ יִדְרְשֶׁנּוּ ה' אֱלֹהֶיךָ מֵעִמָּךְ וְהָיָה בְךָ חֵטְא".

הדברים שאסור לעכבם

הפסוק עוסק באופן ישיר בקורבן שהאדם נדר להביאו, או הנודר להביא דבר לאוצר המקדש, שאיננו מיועד להקרבה. חז"ל למדו מלשון הפסוק שמדובר בכל דבר המיועד "לה' אלהיך", ובכל דבר ש"דרוש ידרשנו ה' אלהיך מעמך". לפיכך הרחיבו את האיסור גם לקורבנות שהאדם לא נדר להביאם, אלא שהתורה חייבה אותו בהם, כגון מי שחייב קורבן חטאת כתוצאה מחטא שעשה, או מי שבהמתו ילדה בכור. כמו כן האיסור כולל מתנות עניים, כדוגמת הנודר צדקה, או החייב לקט שכחה ופאה, וכן תרומות ומעשרות לפי דעת הפרי חדש, שוחט בהמה ואינו מפריש את חלקי הזרוע, לחיים וקיבה מיד לתתם לכהן עובר בבל תאחר.
האיסור לאחר נאמר בין על מי שנדר להביא קורבן וטרם קבע ("הפריש") איזו בהמה יביא, ובין על מי שכבר קבע בהמה מסוימת וטרם הביא אותה למקדש.

משך הזמן שנחשב כאיחור

מצוות עשה להביא את הקורבנות לבית המקדש כבר ברגל הראשון מאז שנדר. מכל מקום, לדעת רוב התנאים אינו עובר על האיסור לאחר אלא אם כן עיכב את קורבנו במשך שלוש רגלים. יש אומרים שיש משמעות גם לסדר הרגלים, כלומר, שאינו עובר עד שיעברו מאז שנדר פסח שבועות וסוכות בסדר זה דווקא, אך להלכה התקבלה הדעה שאין חשיבות לסדר החגים.
לאחר עיכוב של שלוש רגלים - כל יום נוסף של עיכוב נחשב כעבירה בפני עצמה.
האמורא רבא קבע, שהדיון בין התנאים לגבי משך הזמן נאמר רק לגבי קורבנות, מפני שניתן להביאם בבית המקדש בלבד, והתורה איננה מצפה מן הנודר קורבן ללכת מיד לבית המקדש ולהביאו, ולפיכך רק עיכוב ממושך נחשב כעבירה על האיסור לאחר. בצדקה, לעומת זאת, האיסור חל מיד, מפני שהעניים מצויים וניתן לתת להם את הצדקה ללא שהות.

האישים שעליהם חל האיסור

מי שירש קורבן מאביו, ולא נדר בעצמו - אינו עובר על האיסור.
האמורא רבי זירא התלבט בדינה של אשה, מאחר שאין עליה חובה לעלות לרגל, ולכן אפשר שהתורה איננה מצפה ממנה לבוא למקדש במיוחד לשם הבאת קורבן שהתחייבה בו. התלבטות זו נוגעת גם לזקן וחולה וכל אלו הפטורים מלעלות לרגל. הגמרא מכריעה, שאמנם האשה פטורה ממצוות עולת ראיה, אבל גם היא צריכה לבוא לירושלים בשלוש הרגלים כדי לשמוח ולאכול את שלמי השמחה, ולכן האיסור לעכב את חובותיה למקדש מוטל גם עליה.

כשעבר על האיסור ואיחר

בית הדין אינם מענישים את מי שעבר על איסור זה, מפני שהעבירה נעשית באופן פסיבי, וזהו לאו שאין בו מעשה. גם הקורבן אינו נפסל בגלל האיחור.
לורן טום

ראשית חייה

לורן טום נולדה בשיקגו, אילינוי למשפחה סינית-אמריקאית. היא בת לננסי (דייר) וטום צ'אן ג'וניור, שעבד בעסקי המזון הקפוא. בראיון שהעניקה למגזין "Detour" סיפרה טום כי לאור העובדה שהקניטו אותה בילדותה בשל מוצאה הסיני, היא הפכה למופנמת, מה שבהמשך הוביל אותה ללמוד ריקוד.

תיאטרון

בגיל 17 פרצה טום לתודעה כשקיבלה תפקיד במחזמר "שורת המקהלה", שבהמשך כיכבה בגרסתו בברודוויי. היא זכתה בפרס אובי על הופעותיה בהצגות האוף ברודוויי, ולוהקה להצגות "Hurlyburly" ו"Doonesbury" בברודוויי.

קולנוע

טום ביצעה כמה תפקידים מזעריים בעבר בסרטים כמו "Nothing Lasts Forever", "וול סטריט", "לא ראיתי, לא שמעתי" ו"פלדה כחולה". התפקיד המשמעותי ביותר שלה בקולנוע עד כה הוא כמלצרית בסרטם של רובין ויליאמס וטים רובינס "איש הקאדילק". התפקיד בסרט הוביל אותה להתארח בתוכנית הלילה של ג'וני קרסון. ב-1993 היא כיכבה בסרט "חוג שמחת המזל" שהוביל אותה בין היתר לתפקידים בסרטים "אהבה של גבר לאשה" ו"צפון". 
מאמצע שנות התשעים טום כיכבה בכמה סרטים, בין היתר ב"סנטה בשקל" (2003) ו"בחברה טובה" (2004).

טלוויזיה

תפקידה הראשון בטלוויזיה היה כמיקו ואקאמאטסו בסדרה "עובדות החיים". בהמשך היא הופיעה בסדרות "המשווה", "Catfish With Black Bean Sauce", "שלושים ומשהו", "זינוק לאתמול", "שיקגו הופ", "רצח מאדום לשחור", "Grace Under Fire", כחברתו של רוס, ג'ולי ב"חברים", "נני", "מקום טוב באמצע", כיכבה בסדרות הטלוויזיה "דאג",‏ "המחלקה", כגברת לינג ב"מונק", "המשפחה שלי", "המספרה", "האנטומיה של גריי", "המפענחת" וכמאי וושינגטון ב"גברים על עצים".

דיבוב

עבודת הדיבוב הראשונה של טום הייתה כאנג'לה צ'ן בסדרת האנימציה "סופרמן: הסדרה המצוירת". מאז דיבבה בסדרות כמו "פינקי והמוח", "Extreme Ghostbusters" ו"The Zeta Project", זאת עד שהחלה לדבב באופן קבוע את מין וקוני סופנוסינפון ב"המלך היל", ואת איימי ואינז וונג ב"פיוצ'רמה". 
במהלך השנים היא דיבבה בסדרות "ראגרטס כבר גדולים", "רוקט פאוור", "Max Steel", "באטמן הדור הבא", "Justice League Unlimited", "קים פוסיבול" ו"ילדי השכונה", "Histeria!", "הטיטאנים", "ויטץ'", "המחליפים", "לגיון גיבורי-העל", "אמריקן דרגון: ג'ייק לונג", "אווטאר" וב"הפינגווינים ממדגסקר".
ב-2010 היא דיבבה את באי לי בסדרת האנימציה "Kung Fu Panda: Legends of Awesomeness". 
מלבד סדרות הטלוויזיה שדיבבה בהם, היא דיבבה בסרטים "מולאן 2", "קים פוסיבל: התיקים הסודיים", "קים פוסיבול: אז הדרמה", "באטמן הדור הבא:שובו של הג'וקר" ובסרטי פיוצ'ירמה: "פיוצ'רמה: בנדר מצליח בגדול", "פיוצ'רמה: החיה עם מיליארד הזרועות", "פיוצ'רמה: המשחק של בנדר" ו"פיוצ'רמה: עידן חדש וירוק". 
היא דיבבה את דמותה של ג'סיקה באחד מסרטי סדרת סקובי דו, "סקובי דו - פחד של מחנה".
מרשה גיי הארדן

ביוגרפיה

הארדן נולדה בלה הויה, קליפורניה, לבברלי ותאדאוס הרדן, שוטר הצי האמריקאי. להארדן 3 אחים. עקב עבודתו של אביה, עברה משפחתה של הארדן לגור בקליפורניה, מרילנד, גרמניה, יפן ויוון, שם התעניינה הארדן לראשונה בתחום התיאטרון והופיעה במספר מחזות באתונה.
הארדן סיימה את לימודיה בתיכון "קלינטון מרילנד" ב-1977, לאחר מכן למדה במספר אוניברסיטאות באירופה ולבסוף חזרה לארצות הברית כדי ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם קיבלה תואר בתיאטרון.

קריירת משחק

הארדן התחילה את קריירת המשחק בסרטי סטודנטים ב-1979 באוניברסיטת טקסס באוסטין.
תפקידה הגדול הראשון על מסך הקולנוע היה ב-1990 במותחן הפשע של האחים כהן "צומת מילר". לאחר מכן שיחקה במספר סדרות טלוויזיה מקומיות.
בשנת 1993 עשתה הארדן את הבכורה שלה על בימות ברודוויי והופיעה במחזה "מלאכים באמריקה".
בשנת 2000 שיחקה הארדן בדרמה של אד האריס "פולוק", בסרט גילמה הארדן את דמותה של הציירת לי קרסנר, אשתו של ג'קסון פולוק, אחד הציירים החשובים של המאה ה-20. על תפקידה זכתה הארדן בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2003 השתתפה בסרטו של קלינט איסטווד "מיסטיק ריבר". בסרט גילמה הארדן את סלסט בוייל, אשתו של דייב בוייל (טים רובינס).
בשנת 2006 היא גילמה את האישה הראשונה בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד יו גרנט. בשנת 2007 הייתה הארדן מועמדת לפרס אמי על תפקידה בסדרת הפשע "חוק וסדר: יחידת הקורבנות המיוחדת".
בשנת 2009 חזרה לבימות ברודוויי וזכתה בפרס טוני על תפקידה במחזה "אלוהי הקטל".
בשנת 2015 השתתפה בסדרה "קוד בלאק" בתור ד"ר רוריש. באותה שיחקה בסדרת המתח "המדריך לרוצח" של רשת ABC בתור האנה קיטינג. באותה שנה שיחקה לצד לילי טומלין בדרמה הקומית "סבתא" של פול וייץ. 
בשנת 2017 שיחקה בסרט ההמשך "חמישים גוונים של אופל" אשר ממשיך מאותה נקודה בה הסרט הראשון הסתיים. בסרט היא משחקת לצידם של דקוטה ג'ונסון, ג'יימי דורנן וקים בייסינגר.

חיים אישיים

הארדן נשואה לתאדאוס של משנת 1996, אז הכירו על סט הסרט "אשת החמה". לזוג נולדו שלושה ילדים.