google/wiki40b huggingface dataset:
רגולה (רובע)

רגולה (באיטלקית: Regola) הוא שמו של הרובע השביעי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. מקור השם במילה "ארנולה" (בלטינית: Arenula) שמשמעה "חול רך" וזה בכלל החול שנותר באזור לאחר ההצפות שנגרמו על ידי נהר הטיבר, שהרובע נמצא לחופו. לוגו הרובע מתאר צבי רץ.

היסטוריה

בעת העתיקה, בתקופת האימפריה הרומית היה האזור בו נמצא כיום הרובע חלק משדה מרס, והיה ממוקם בו ה"טריגאריום" (בלטינית: Trigarium) - האצטדיון בו התאמנו רוכבי הטריגה (מרכבה עם שלושה סוסים).
בתקופת כהונתו של הקיסר אוגוסטוס היה האזור בו נמצא כיום הרובע חלק מהרובע התשיעי מבין 14 רובעי רומא, והוא נקרא בשם "קירקוס פלאמיניוס" (בלטינית: Circus Flaminius).
בתקופת ימי הביניים היה הרובע חלק מהאזור השיש מבין שבעה אזורי רומא (אף שגבולות הרבעים באותה עת לא היו מוגדרים היטב).
בשנת 1586, עת הוקם רובע בורגו הוגדרו גבולות רובע רגולה, והוא הפך לרובע השישי של העיר, שנקרא Arenule et Chacabariorum - על שם החול מחד, ועל שם חרשי הנחושת (באטלקית: chacabariis) שהתגוררו ברובע.
בשנת 1875 נבנו על גדות נהר הטיבר הרציפים שנועדו למנוע הצפת הרובע על ידי הנהר. לצורך בניית הרציפים נהרסו חלק מבתי הרובע הסמוכים לנהר, ושוני תוואי חלק מהרחובות - דבר ששינה את אופיו של הרובע.

אתרים בעלי חשיבות

ברובע נמצאת דרך ויה ג'וליה, ומעלה הקשת שנבנתה על ידי מיכלאנג'לו כחלק מהתוכנית לקשר בין ארמון פארנזה הנמצא בלב הרובע, בכיכר פארנזה, לבין הוילה פארנזינה שנמצאה מעברו השני של הטיבר, ברובע טרסטוורה. בשטח הרובע נמצא כיום אזור הקאמפו די פיורי וכן הכנסיות סנטה מריה די מונסרטו, סנטה מריה אין מונטיצ'לי וסנטה מריה דלאורציונה אה מורטה.
אלגוריתם אטלנטיק סיטי

אלגוריתם אטלנטיק סיטי הוא אלגוריתם אקראי הפועל בזמן-פולינומי ועונה בצורה נכונה לפחות 75% מהזמן (או, בכמה גרסאות, ערך אחר גדול מ-50%). המונח "אטלנטיק סיטי" הוצג לראשונה ב-1982 על ידי ג'יי פין בכתב יד שלא פורסם שכותרתו השוואה של בדיקות הסתברותית לבדיקת ראשוניות.
המחלקות הנפוצות האחרות של אלגוריתמים אקראיים הן אלגוריתם מונטה קרלו ואלגוריתם לאס וגאס. אלגוריתם מונטה קרלו הוא תמיד מהיר, אבל צודק רק בהסתברות גבוהה. מצד שני, אלגוריתם לאס וגאס תמיד צודק, אבל מהיר רק בהסתברות גבוהה. אלגוריתם אטלנטיק סיטי הוא אלגוריתם זמן-פולינומי אקראי, שצודק בהסתברות גבוהה ומהיר בהסתברות גבוהה.
ג'ייקוב יעבץ

נעוריו ותחילת דרכו

יעבץ נולד במנהטן להורים שהיגרו לארצות הברית מרוסיה. בילדותו התגורר גם בברוקלין. בצעירותו עבד כסוכן מכירות נוסע במקביל ללימודי ערב באוניברסיטת קולומביה. ב-1926 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת ניו יורק ושנה לאחר מכן הוסמך לעסוק בעריכת דין.
במלחמת העולם השנייה שירת ביחידה ללוחמה כימית. ב-1945 שוחרר מהצבא בדרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף) וחזר לעבודתו כעורך דין.
ב-1947 נבחר לבית הנבחרים מטעם המחוז ה-21 של ניו יורק, מחוז ששלח לקונגרס בדרך כלל מועמדים דמוקרטים. הוא נבחר מחדש לתפקיד זה שלוש פעמים נוספות, והרבה לעסוק בענייני חוץ. הוא ישב בוועדת הבית לענייני חוץ ואף היה יושב ראש תת-הוועדה למדיניות חוץ כלכלית.
ב-1954 התפטר מהקונגרס על מנת להתמודד על משרת התובע הכללי של מדינת ניו יורק. הוא ניצח בבחירות אלה את פרנקלין דלנו רוזוולט הבן, בשנה שלא הייתה מוצלחת ביותר עבור מועמדים רפובליקנים. שנתיים לאחר מכן הביס עוד "בן של" ידוע, ראש עיריית ניו יורק רוברט וגנר הבן, במרוץ לסנאט, וזכה במושבו של הסנאטור הדמוקרטי הפורש הרברט ליהמן.

חבר הסנאט

כמו הרברט ליהמן לפניו, גם יעבץ היה, לזמן מה, היהודי היחיד בסנאט. פעם אחת קרא לעברו הסנאטור הדרומי ג'יימס איסטלנד: "אני לא מחבב אותך - או את שכמותך" (your kind).
הוא החזיק בדעות ליברליות, דבר שהיה נפוץ יותר אז מהיום במפלגה הרפובליקנית. הוא היה ידידם של ארגוני העובדים ושל פעילי זכויות האזרח. המפתח להצלחתו האלקטורלית האדירה על פני יותר משלושה עשורים היה היותו רפובליקני פרוגרסיבי, שיכול היה לזכות בקולותיהם של יהודי ניו יורק - בדרך כלל אלקטורט דמוקרטי מובהק. בספטמבר 1963 פנה יעבץ, במשותף עם הסנאטור אברהם ריביקוף והשופט העליון ארתור גולדברג, לנשיא קנדי בבקשה לבחון אפשרות של התערבות דיפלומטית אמריקנית למען יהדות ברית המועצות.
יוזמות החקיקה החשובות ביותר הרשומות על שמו היו למען זכויות הפנסיה של העובדים בארצות הברית (1974), ולמען הגבלת הכוח של הנשיא לנהל מלחמה בלא הכרזה רשמית (1973). היה לו תפקיד מכריע בניסוח הפשרה של תיקון ג'קסון-ואניק ב-1974, חקיקה שהגבילה את הסחר האמריקאי המותר עם מדינות שאינן חופשיות, ושאינן מאפשרות הגירה חופשית משטחן. לתיקון זה הייתה זווית יהודית מובהקת: הוא נועד ללחוץ על ברית המועצות לאפשר ליהודים רבים יותר לעזוב.
יעבץ היה חבר בוועדת החוץ רבת ההשפעה של הסנאט, ובשלב מסוים הרפובליקני הבכיר בה. למרות שדעותיו היו רחוקות מאלה של הממשל הרפובליקני של ניקסון, הוא תמך בו בסערת ווטרגייט. "זכור שעל לינקולן אמרו דברים גרועים בהרבה מעליך" אמר לנשיא בפגישה שערך עם חברים בכירים בקונגרס.

אחרית ימיו

ב-1979 אובחן יעבץ כחולה במחלת לו גריג. למרות האבחנה הקשה, לא היה בכוונתו לפרוש מתפקידו. ב-1980 הוא הפסיד בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית לאל ד'אמאטו - הפסד שנבע ממחלתו, אך גם מהתנועה הסוחפת ימינה שחלה אז במפלגה הרפובליקנית. יעבץ לא ויתר, ורץ בבחירות הכלליות כמועמדה של המפלגה הליברלית. אלא שבכך הוא סייע לד'אמטו לזכות בבחירות, בפצלו את הקולות הליברליים בינו ובין המועמדת הדמוקרטית אליזבת הולצמן.
לאחר שעזב את הסנאט המשיך להיות מעורב בפוליטיקה ובעיקר בענייני חוץ. ב-1981 שימש כיועצו המיוחד של מזכיר המדינה אלכסנדר הייג. בנוסף השתתף בוועדות שונות וכתב מאמרים לעיתונים כגון הניו יורק טיימס.
ב-1983 הוענקה לו מדליית החרות הנשיאותית. ב-1986 נפטר כתוצאה מסיבוכים של מחלתו הקשה. באותה שנה נחנך מרכז קונגרסים גדול במנהטן הנושא את שמו. כמו כן נקראים על שמו בניו יורק בניין משרדים פדרלי, מגרש משחקים ואולם הרצאות אוניברסיטאי. משרד החינוך האמריקאי מעניק מלגות על שמו לסטודנטים לתארים מתקדמים במדעי החברה והרוח.
אח"י חנית (סער 3)

לאחר מלחמת יום הכיפורים

בשנת 1982 נטלה הספינה חלק במלחמת לבנון הראשונה והשתתפה בין היתר בהנחתת הכוחות לביירות.
בשנת 1988 עם גמר שירותה בחיל הים הישראלי נמכרה הספינה לחיל הים של צ'ילה וקיבלה את שמה החדש LSG-1624  - Iquique
תיאטרון חולון

היסטוריה והווה

בית יד לבנים בחולון נחנך ב-1962 בהשקעה של למעלה מרבע מיליון לירות ישראליות. הבניין תוכנן על ידי האדריכל חשמן מתל אביב שזכה בתחרות שנערכה לשם הקמת המבנה. המבנה הכיל אולם (אשר נקרא ע"ש דוד רמז) בן 375 מקומות בו הועלו לאורך השנים מופעי בידור ותרבות שונים. תיאטרון חולון נוסד ב-1991. בשנים 2015–2017 עבר המבנה שיפוץ נרחב. השיפוץ בוצע בתכנון "ליואי-דבורינסקי אדריכלים" ובסיוע מפעל הפיס ועלותו מוערכת ב-35 מיליון שקלים. התיאטרון מכיל כיום שלושה אולמות. האולם הגדול הכולל 808 מקומות, אולם נוסף ובו 250 מקומות ואולם ובו 56 מקומות. לתיאטרון אין קבוצת שחקנים משלו, ההצגות והמופעים שמועלים בו נרכשים מגופים ויוצרים שונים.
לצד הפעילות השוטפת בתיאטרון מתקיימים בו פסטיבלים שנתיים:
פסטיבל צלילי ילדות - מתקיים כל שנה מאז שנת 2000 בחול המועד סוכות ומציע מגוון מופעי מוזיקה מחול ותיאטרון, המיועדים ומותאמים למשפחות ולילדים.
פסטיבל ימי זמר - מתקיים כל שנה מאז 1995 בחול המועד פסח, הפסטיבל מציג מופעים של יוצרים בולטים במוזיקה הישראלית וכן מופעי שירה בציבור.
פסטיבל אישה - התקיים לראשונה ב-1996 ומציג את העשייה הנשית בתחומי חיים שונים.
יובל אלוביץ

ביוגרפיה

נולד בעיר באר שבע לדן ומירלה אלוביץ.
אלוביץ למד לתואר ראשון ולתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון במחשבים והנדסת חשמל. את התואר השלישי עשה באוניברסיטה העברית בתל אביב, בפקולטה לניהול מידע ותכנות מערכות.
אלוביץ משמש כמנהל מעבדות דויטשה טלקום וראש תחום סייבר במחלקה להנדסת מערכות מידע באוניברסיטת בן-גוריון. כמו כן, אלוביץ שימש בעבר כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון בתחום אבטחת מידע. אזור התמחותו הוא מחשוב וביטחון ברשת, פרטיות ואנונימיות בחברה אלקטרונית, רשת חברתית מאובטחת, רשתות מורכבות וזיהוי של קוד זדוני באמצעות טכניקות למידה מכונת.
בשנת 2013 אלוביץ ועמיתיו מצאו פרצה במכשיריה הסלולרים של תאגיד האלקטרוניקה סמסונג. בעקבות ממצאיהם, שחררה החברה הודעת התנצלות וחסמה את הפרצה.
בשנת 2014 אלוביץ ועמיתיו באוניברסיטת בן-גוריון, מצאו דרך לפרוץ למחשבים ללא חיבור לאינטרנט. בעקבות תגלית זו החל אלוביץ לשקוד על פיתוח סטארטאפ בסינגפור, מטעם חברת דוטסה טלקום.
אלוביץ ומתגורר במושב ערוגות יחד עם אשתו אורנית אלוביץ, וארבעת ילדיו.
בית בורג'ה

בית בורג'ה (באיטלקית: Borgia) הייתה משפחת אצולה משפיעה באיטליה בתקופת הרנסאנס. בית בורג'ה הצמיח מקרבו מדינאים מצביאים ופטרוני אומנות, ואף שני אפיפיורים, קליקסטוס השלישי ואלכסנדר השישי. בתקופתו של אלכסנדר השישי הואשמו בני המשפחה בעבירות חמורות מעילה בקודש, גניבה, רצח ושוחד. הם היו אויבים מושבעים של בית מדיצ'י ובית ספורצה, אך נודעו כפטרוני אמנות בולטים.

היסטוריה מוקדמת

מוצא המשפחה היה מוולנסיה שבספרד, שנשלטה אז בידי ממלכת אראגון. הושמעו טענות כי מוצא המשפחה היה יהודי. שמועות מחתרתיות אלה הופצו בין היתר בידי ג'וליאנו דלה רוברה, והמשפחה תוארה לעיתים קרובות, בידי אויביה הפוליטיים המגוונים, כמשפחת אנוסים שהיגרה מספרד.

בני בורג'ה בולטים נוספים

לאחר מותו של אלכסנדר השישי, ירדה מאוד קרנם של בני בורג'ה, אולם הם המשיכו להיות גורם מכריע באיטליה בפרט ובעולם הנוצרי בכלל. העידן בו שלטו ביד רמה ברומא, זכור עד היום בשם "עידן בורג'ה".
ג'ופרה בורג'ה, נולד בשנת 1482, היה בנו של האפיפיור אלכסנדר השישי. הוא נישא לנסיכת אראגון, וקיבל כנדוניה את נסיכות ספוליאצ'ה, ואת דוכסות אלוויטו. אלוויטו נשללה ממנו בשנת 1506 עם מותה של אשתו, אולם הוא הצליח לשמור על שאר נחלותיו. הוא נישא בשנית למריה דה מילה, והוריש את אדמותיו לבנו פרנצ'סקו בורג'ה. נינו של אלכסנדר השישי פרנסיס בורג'ה, נולד בספרד בשנת 1510, והתגייס לשירותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1543 ירש את אביו כדוכס גנדיה, אולם בשנת 1551 ויתר על תואריו לטובת בנו, ופרש מהחיים הפוליטיים לטובת פעילות דתית.
הוא התגייס למסדר הישועים שהקים בשנת 1534 איגנטיוס מלויולה, ונודע כאחד מהפעילים הבולטים והנמרצים ביותר בו. הוא דחה את בקשת האפיפיור יוליוס השלישי למנותו לקרדינל, ואף יצא לגלות כדי שהאפיפיור לא יוכל לכפות עליו רצון זה. הוא הביע את רצונו לבלות את זמנו בבדידות בתפילה. מאוחר יותר, בלחץ חבריו, קיבל את ההצעה. הוא נחשב כיום לאחד מהאבות המייסדים של המסדר הישועי לצד איגנטיוס מלויולה.
בן בורג'ה בולט נוסף היה גספר דה בורחה. אם כי בניגוד לבני משפחתו האחרים, העדיף גספר להשתמש בהגיה הספרדית של שמו "בורחה" במקום בהגיה האיטלקית "בורג'ה". כמו רוב בני משפחתו הוא היה איש דת. הוא שימש כארכיבישוף של סביליה וכמשנה למלך נאפולי. כמו רוב בני משפחתו, גם הוא ניסה להיבחר לאפיפיור, אולם נכשל.

בני בורג'ה בתרבות

בני בורג'ה נזכרים לשבח בספרו של ניקולו מקיאוולי "הנסיך". במשחק הווידאו Assassin's Creed II, אלכסנדר השישי משמש כאנטיגוניסט ראשי, ונרצח על ידי בנו צ'זארה בורג'ה במשחק ההמשך Assassin's Creed: Brotherhood.
על סיפורם הופקו בשנת 2011 סדרת הדרמה האמריקאית הבורג'ס וכן סדרת קו-פרודוקציה אירופאית שושלת בורג'ה וגם הופק סרט על משפחת בורג'ה. הם מככבים במגוון רב של ספרים.
ישיבת בית התלמוד

היסטוריה

הישיבה הוקמה על ידי הרב שוורצמן בשנת תשכ"ח, כאשר שב לישראל מארצות הברית לאחר עשרים שנה שבהן שימש ר"מ וראש ישיבה במספר ישיבות. הוא יסד את הישיבה בשכונת בית וגן בירושלים, בסיוע הרב משה שפירא. לאחר מספר שנים עברה הישיבה לשכונת בית ישראל במבנה של ישיבת זוויהל. 
בשנות ה-70 עברה הישיבה למבנה משלה בשכונת סנהדריה המורחבת. באמצע שנות ה-70 פעלה הישיבה בשותפות עם הרב יצחק הוטנר וישיבתו, והיא נקראה "ישיבת בית התלמוד - גור אריה". כעבור כשנתיים פסק הקשר והיא שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד. מוסדות הישיבה כללו ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים. במשך תקופה שימש כמשגיח הרב אהרן פלדמן.
בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי הישיבה מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל". לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהרב שוורצמן עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים. 
בשנות ה-80 הועם זוהרה של הישיבה ובשנות ה-90 היא נסגרה. בשנת 2001 נכנסה לבניין ישיבת "כנסת אברהם" בראשות הרב יעקב גרוסמן, שנקראה מאז "ישיבת בית התלמוד-כנסת אברהם". משנות ה-90 שכנו במבנה הישיבה כמה ישיבות נוספות, ובהן ישיבת תפארת צבי, ישיבת שערי בינה וישיבת באר שלמה של הרב אברהם אטיק. כיום שוכנים במבנה גם כולל האברכים בית התלמוד, בראשות הרב יוסף שטרסר והרב משה גבריאל שנברגר, חתני הרב שוורצמן, ישיבת "תורת משה" לבחורים אמריקאים, ישיבת נתיבות יעקב וישיבת טשכנוב.
טמוקו

מקור השם

מקור השם הוא בשפת בני המפוצ'ה ומשמעותו היא "מי טמו". "טמו" הוא שם של עץ שבני המפוצ'ה השתמשו בו לרקיחת תרופות.

היסטוריה

העיר הוקמה ב-24 בפברואר 1881 כמבצר בזמן כיבוש אראוקניה ונקראה פוארטה רקברן. לאחר מכן המבצר הפך לעיר שגדלה במהירות, ובמפקד האוכלוסין ב-1895 היו בה כ-7,000 תושבים. ב-1908 פרצה בעיר שריפה גדולה שפגעה בכשליש מהמבנים בעיר. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נאמדה אוכלוסיית העיר בכ-70,000 תושבים, ועשור מאוחר יותר מנתה אוכלוסיית העיר כ-110,000 נפש. העיר נפגעה במהלך רעידת האדמה בצ'ילה ב-2010, וכן הושפעה ממספר רעשים משניים לאחר מכן.

חינוך

בעיר נמצאות שתי אוניברסיטאות מרכזיות: אוניברסיטת החזית (בספרדית: Universidad de La Frontera) והאוניברסיטה הקתולית של טמוקו.

תחבורה

נמל התעופה מַקֵאוּאֵה נמצא במרחק של כ-5 קילומטרים דרום-מערבית לעיר והוא מציע טיסות למספר ערים בתוך צ'ילה.

תרבות

לשירה הצ'יליאנית יש שורשים עמוקים בעיר. זוכי פרס נובל לספרות גבריאלה מיסטרל ופבלו נרודה חייו שניהם בעיר.

הקהילה היהודית

בראשית המאה ה-20 החלה הגירת יהודים מקהילת ביטולה שבאזור מקדוניה לטמוקו. ב-1916 הוקם מרכז קהילתי ומועדון נוער. ב-1919 הצטרפה הקהילה לקונגרס הקהילות היהודיות בצ'ילה. ב-1929 נמנו בעיר 203 יהודים יוצאי ביטולה ובעיר הוקם בית כנסת לקהילה. הרב שבתאי ג'אין מונה לנשיא כבוד של הקהילה. ב-1930 הגיע לעיר גל מהגרים נוסף מביטולה והקהילה שהייתה במצב כלכלי קשה התקשתה לקלוט אותם. במועד זה מנתה הקהילה 300 משפחות. ב-12 בספטמבר 1935 החריבה שריפה את מבני הקהילה. בקרב בני הקהילה נרשמה פעילות ציונית ענפה. בראשית המאה ה-21 מנתה הקהילה בטמוקו 20 משפחות.
קנת

קְנָת הייתה עיר באזור הבשן המזרחי בתקופת המקרא, המשנה והתלמוד.
בספר במדבר מסופר כי בתקופת ההתנחלות נכבשה על ידי בני שבט מנשה, ובראשם נֹבח, אשר קרא לה על שמו:
"וַיִּתֵּן מֹשֶׁה אֶת הַגִּלְעָד לְמָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה וַיֵּשֶׁב בָּהּ:  וְיָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת חַוֹּתֵיהֶם וַיִּקְרָא אֶתְהֶן חַוֹּת יָאִיר: וְנֹבַח הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת קְנָת וְאֶת בְּנֹתֶיהָ וַיִּקְרָא לָה נֹבַח בִּשְׁמוֹ."
בספר דברי הימים מסופר כי היא הייתה בידי בני שבט יהודה, אולם אחר כך נכבשה על ידי הארמים במערכה צבאית:
"בְּנֵי יְהוּדָה עֵר וְאוֹנָן וְשֵׁלָה ... וְתָמָר כַּלָּתוֹ יָלְדָה לּוֹ אֶת פֶּרֶץ וְאֶת זָרַח כָּל בְּנֵי יְהוּדָה חֲמִשָּׁה:  בְּנֵי פֶרֶץ חֶצְרוֹן וְחָמוּל: ... וְאַחַר בָּא חֶצְרוֹן אֶל בַּת מָכִיר אֲבִי גִלְעָד וְהוּא לְקָחָהּ וְהוּא בֶּן שִׁשִּׁים שָׁנָה וַתֵּלֶד לוֹ אֶת שְׂגוּב: וּשְׂגוּב הוֹלִיד אֶת יָאִיר וַיְהִי לוֹ עֶשְׂרִים וְשָׁלוֹשׁ עָרִים בְּאֶרֶץ הַגִּלְעָד: וַיִּקַּח גְּשׁוּר וַאֲרָם אֶת חַוֹּת יָאִיר מֵאִתָּם אֶת קְנָת וְאֶת בְּנֹתֶיהָ שִׁשִּׁים עִיר כָּל אֵלֶּה בְּנֵי מָכִיר אֲבִי גִלְעָד."
בתקופת שיבת ציון הייתה קנת בגבולם המזרחי של השבים.
אוטו גלידה

אוטו גלידה הוא כינוי פופולרי שהוצמד לרכב  מסחרי, המשמש כמזנון נייד לממכר גלידה, בעיקר בעונת הקיץ. יש שהוא חונה ליד ריכוזי אנשים, באירועים ציבוריים, בפארקים, ליד חופים וכדומה, ויש שעובר ברחובות העיר, ועוצר בקרבת מקומות שבהם מצויים ילדים – מחוץ לבתי ספר, גני ילדים וכדומה.
דוכנים נודדים אלה מציעים למכירה ארטיקים וקרחונים (בארצות מסוימות גם גלידה אמריקאית), ובמקרים רבים גם שתייה קלה, המאוכסנים כולם בקירור. הרכב, על פי רוב מסוג ואן, מקושט לעיתים קרובות בציורים של גלידה ושלגונים, או מעוטר בדמויות מצוירות. לעיתים מופיע על גביו כיתוב המזהיר את הנהגים לנהוג בזהירות בסביבת הדוכן.
עם התקדמות הטכנולוגיה של מכוניות בארצות המערב בעשורים הראשונים של המאה ה-20, שאיפשרה להוביל בהן מוצרים שנדרש עבורם קירור כגון מוצרי חלב ובשר, הוחל השימוש ברכבים מסחריים אלו גם עבור הובלת גלידה. תחילה הובילו הרכבים גלידות פשוטות, שהיו פופולריות בתקופה בה מקפיאים היוו מוצר יוקרה שלא היה נפוץ אצל כל משפחה. בהמשך, כאשר נפוצו מקפיאים בבתי המגורים וברשתות השיווק, החלו רכבים אלו להוביל חטיפי גלידה מגוונים יותר, קרטיבים ומוצרים מוקפאים דומים.
בישראל החל השימוש באוטו גלידה כשיטת שיווק בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי חברת סנוקרסט. הייתה זו החלטה אסטרטגית של בעלי החברה משה פרנקנטל שלא להתמודד מול יצרניות הגלידות הגדולות בשיטות השיווק הרגילות באמצעות רשתות השיווק והמרכולים. כעבור זמן החלו גם יצרניות הגלידה הגדולות להשתמש בשיטת שיווק זו. כיום נוהגים רכבים כאלה להודיע על בואם ולמשוך קונים באמצעות נגינת נעימה מוכרת, דוגמת סנטה לוצ'יה או פור אליז.
כף פיירווד'ר (אנטארקטיקה)

גילוי הכף

הכף התגלה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

מקור השם

אנשי הסקר קראו לכף על שמו של אלכסנדר פיירווד'ר (Alexander Fairweather), קפטן אוניית ציד הלווייתנים בלאנה (Balaena) מדנדי, אשר פעלה לאורך החוף הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי בין השנים 1893–1892.

לקריאה נוספת

• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, PP 116, 170
• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, SAILING DIRECTION (PLANNING GUIDE & ENROUTE) ANTARCTICA, PP 98 - 99
• Wolfgang Rack, Dynamic Behavior and Disintegration of the Northern Larsen Ice Shelf, Antarctic Peninsula, P 97
סבינה מנדל

סבינה מנדל (Sabina Mandel; נולדה ב-1949) היא ציירת ישראלית. ממשיכת המסורת האקפרסיוניסטית בזרם הארט ברוט.

ביוגרפיה

מנדל נולדה בורוצלב, פולין, עלתה לישראל בפברואר 1957 וגדלה בקריית ביאליק. למדה בבצלאל בשנים 1970–1974.
היא מתגוררת בחיפה. חברה ב"אגודת הציירים והפסלים בישראל". הציגה במוזיאון לאמנות חדשה בחיפה, בית האמנים בחיפה, בית האמנים ירושלים, בתערוכות קבוצתיות בגרמניה ובאוסטריה, בארסוף גלריה לאמנות ברשפון, בגלריה רדיוס בדיזנגוף סנטר, במוזיאון הימי בחיפה, במוזיאון חיפה, ובמוזיאון וילפריד ישראל.
שאפור הראשון

השם ומופעיו

מקור השם הוא באיראנית עתיקה xšayaθiya.puθra* ומובנו "בן המלך". השם מופיע במספר צורות בשפות שונות, ביניהן: šhypwhr (פרתית), š’bwhr (פרסית אמצעית מניכאית), šapowh (ארמית), š’p(‘)wr (סוגדית), šbwhr (סורית).
ג'וש גאד

ביוגרפיה

גאד נולד בהוליווד, פלורידה. אמו היא מתווכת ואביו החורג הוא יועץ השקעות. הוא גדל כיהודי, אביו הוא מהגר יהודי מאפגניסטן, בעוד אמו היא ממשפחה יהודית-אשכנזית. גאד למד בבית הספר Nova Southeastern וסיים את לימודיו ב-1999. לאחר מכן למד בקולג לאמנות יפה של אוניברסיטת קרנגי מלון וסיים בשנת 2003 את לימודיו עם תואר לאמנות יפה בדרמה.

קריירה

גאד גילם את קריין החדשות בסדרת הקומדיה של פוקס Back to You שנמשכה עונה אחת בשנים 2007–2008. גאד הופיע גם בתוכנית הדיילי שואו. 
בשנת 2008 שיחק בתפקיד משנה בסרט 21, ושחקן ראשי בסרט הרוקר. ב-2010 שיחק בסרט אהבה וסמים אחרים.
גאד שיחק במחזמר של תיאטראות ברודוויי ספר המורמונים. הופעתו האחרונה במחזמר הייתה ביוני 2012. בשנת 2011 היה מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר, אך לא זכה.
ב-2011 הייתה לגאד הופעת קמע בסדרה "משפחה מודרנית", ושיחק בסרט "מרדי גרא: חופשת אביב". ב-2012 דיבב את קולו של לואיס בסרט עידן הקרח 4: יבשת בתנועה, כמו כן השתתף בפרק בסדרה "הבחורה החדשה". 
ב-2013 שיחק בסרט ההתמחות וכן בסרט "ג'ובס" בתפקיד סטיב ווזניאק. באותה השנה דיבב את אולף בסרט "לשבור את הקרח". ב-2014 שיחק בסרט הלוואי והייתי כאן של זאק בראף בתפקיד האח של הדמות הראשית.
ב-2015 שיחק לצד קווין הארט וקיילי קווקו בסרט הקומי "שושבין להשכרה", וכן שיחק לצידו של בילי קריסטל בסדרת הקומדיה של רשת FX, הקומיקאים. בנוסף כיכב לצד אדם סנדלר ופיטר דינקלג' בסרט "פיקסלים". 
בשנת 2017 גילם את לה-פו בסרט הלייב אקשן "היפה והחיה" של חברת וולט דיסני, רימייק לסרט ההנפשה משנת 1991. באותה שנה שיחק בקומדיה "נשמה של כלב" בבימויו של לאסה הלסטרם, בסרט "רצח באוריינט אקספרס" של הבמאי קנת בראנה ובדרמה המשפטית "מרשל" לצד צ'דוויק בוזמן. 
ב-2019 שיחק בסרט ההמשך "נשמה של כלב 2". באותה שנה דיבב בסרט ההמשך "אנגרי בירדס - הסרט 2".

חיים אישיים

ב-2008 גאד נישא לשחקנית אידה דרוויש. יש להם שתי בנות, אווה שנולדה ב-2011 ואיזבלה שנולדה ב-2014. גאד הצהיר כי עם זאת שהוא אוהב את המסורת היהודית, הוא גם גם מכבד את המסורת הנוצרית של אשתו הקתולית וחוגג עמה את חגיה.
בלי בושה (אלבום)

משתתפים באלבום

עיבודים והפקה מוזיקלית: שירים: 1, 2 - קובי אשרת, שירים: 3, 8 - משה לוי ונאור דיין, שירים: 4, 7 - הנרי ברטר, שירים: 5, 6, 9 - יזהר אשדות.
שנות ה-60 של המאה ה-9

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סוד כמוס

עלילה

ויקטור ואניטה הם צמד סוכנים מסוכסך אשר עובדים יחד עם פרופסור פרופסור ועם הצ'יף להציל את העולם מפני אנשים כמו דוקטור דוקטור.
מגדל בבל (ברויגל)

תיאור היצירות

ברויגל תיאר את המבנה בסגנון אדריכלות רומאי - המבנה מהווה למעשה שחזור של הקולוסיאום כפי שברויגל חשב שנראה בעת שהיה המבנה בשלמותו (ברויגל ביקר ברומא בשנת 1563 וראה את שרידי המבנה). המבנה נבחר בשל העובדה ששיקף בעיני אומני התקופה סמל של היבריס.
בציורים של ברויגל, ניתן לראות את תחילת קריסת המבנה אולם לא ניתן לראות את בלבול הבונים בשל אי הבנת שפתם. מהציור עולה כי ייתכן שבשל הבנייה המהירה נבנו קומות עליונות בטרם נשלמה העבודה על הקומות התחתונות בהן מתחילה הקריסה.
ישנה סברה כי היצירות הן ביקורת פוליטית נגד אופיו של בית הבסבורג אשר שלט בפלנדריה בעת שצוירו התמונות, והציורים ניסו לנבא את נפילת השושלת ואת שאיפת פלנדריה לעצמאות.
היצירה מגדל בבל מוצגת במוזיאון להיסטוריה של האמנות שבווינה, ואילו היצירה הקטנה המכונה "מגדל בבל הקטן" מוצגת במוזיאון בוימאנס-ון בונינגן ברוטרדם.
מרי ויגמן

ביוגרפיה

קרולינה סופי מארי ויגמן נולדה בהאנובר, האימפריה הגרמנית. היא החלה לרקוד בגיל מאוחר יחסית, לאחר שראתה שלושה תלמידים של אמיל ז'אק-דלקרוז, אשר לימד מוזיקה דרך שלושה עקרונות: סולפג', אלתור, יוריתמיקה. עוד חוויה שקירבה אותה למחול הייתה קונצרט יחיד של גרטה ויזנטל.
בשנת 1913, הכירה את רודולף פון לאבאן, ובהנחייתו פיתחה טכניקת תנועה שהתבססה על ניגודים: מתיחה וכיווץ, משיכה ודחיפה. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה כעוזרת של פון לאבאן בלייפציג. בשנת 1918 עברה התמוטטות עצבים.
בשנת 1920, הקימה ויגמן בדרזדן בית ספר למחול שזכה לכינוי "בית הספר המרכזי בדרזדן" או פשוט "בית הספר של מרי ויגמן", שהפך מרכז למחול אקספרסיוניסטי. התקיימה יריבות ותחרות בינו לבין בתי הספר הוותיקים למחול בדרזדן, ובמיוחד מול בית הספר של גרט פאלוקה.
היא לימדה או שיתפה פעולה עם רקדנים וכוראוגרפים ידועים, בהם איבון גאורגי, הניה הולם, האראלד קרויצברג, מקס טרפיס, אירנה לין, אליזבט וינר, סוניה רוויד, מרגרטה וואלמן, אינגה וייס, אורסולה קיין ומטה וידמר.
ויגמן ערכה מסע הופעות עם להקת הרקדנים שלה בארצות הברית בשנת 1930. תלמידים שלה יסדו בית ספר למחול בניו יורק בשנת 1931. להקות מחול קומוניסטיות בניו יורק בשנות השלושים הושפעו מהכוראוגרפיה שלה.
בית הספר של מרי ויגמן התקיים משנת 1920 עד 1942, והמשיך לפעול תחת השלטון הנאצי, ובהתאם להנחיות הממשלה פיטרה את הרקדנים והרקדניות היהודים שעבדו עבורה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חודשה פעילות בית הספר בהנהלת דורה הויר.
טלאוצרס

בתרבות

הטלאוצרס נראה בשניים מפרקי הסדרה פלאווורלד ששודרה בין 1994-1997.
סימן אגדסטין

ביוגרפיה

אגדסטין נולד באסקר, פרבר של אוסלו, וכבר בילדותו הראה מידה רבה של כישרון בשחמט. בגיל 15 זכה לראשונה באליפות ארצו (לבוגרים); בגיל 16 סיים שני באליפות אירופה לנוער; בגיל 18, בשנת 1985 היה לנורווגי הראשון שזוכה לתואר רב אמן, הדרגה הרשמית הבכירה בעולם השחמט. בעת ההיא היה אגדסטין רב האמן הצעיר ביותר בעולם. ב-1986 סיים שני באליפות העולם לצעירים, בהקדימו את אנאנד וברייב. ב-1989 הגיע לדירוג שיא של 16 בעולם.
לכל ההישגים האלה הגיע אף על פי ששיחק שחמט במשרה חלקית בלבד. בשאר הזמן הוא היה חלוצה של אפ סי לין, מועדון כדורגל באוסלו שבמדיו שיחק בליגה השנייה ובשלב מסוים גם בליגה הבכירה בנורווגיה. החל ב-1985 הוא היה חבר בנבחרת הצעירה של נורווגיה וב-1988 זומן לנבחרת הבוגרת, בעקבות המלצתו הפומבית של מאמן לין, אגיל אולסן. אולסן תמך בכפל הקריירות הבלתי שגרתי של החלוץ הבלתי צפוי שלו, ואפשר לו לעזוב את אימוני הקבוצה כדי להתחרות בשחמט ברחבי העולם.
אגדסטין לבש את מדי הנבחרת שמונה פעמים, והבקיע שער בינלאומי אחד. אולם ב-1989, כאשר ניתנה לו ההזדמנות להתקדם בכדורגל על ידי הצטרפות לקבוצת בשיקטאש הטורקית, הוא העדיף להתרכז בטורניר שחמט חשוב שעמד בפתח, וויתר על ההצעה. החלטה זו עלתה לו בסילוק מהנבחרת הלאומית. ב-1991 חיסלה פציעה בברך את הקריירה הספורטיבית שלו. ב-1994 הוא נאלץ לצפות מהצד בחבריו לנבחרת, שהעפילו לראשונה מזה זמן רב לטורניר גמר גביע העולם.
ייתכן שהניסיון לתחזק את שתי הקריירות במקביל נועד לכישלון מראש. אגדסטין, שללא ספק ניחן בכשרון רב בשחמט, כונה על ידי גארי קספרוב "החובבן החזק בעולם". רבים בעולם השחמט הפצירו בו להתרכז במשחק המלכים באופן בלעדי. כשהוא עשה זאת לבסוף - בלית ברירה, לאחר הפציעה הקשה - הוא לא הצליח להפיק את המקסימום על הלוח. בעיות בריאות הפריעו לו גם בשחמט, ובמהלך שנות התשעים הוא התדרדר בדירוג העולמי. רק ב-1999 החל להתאושש, כאשר זכה בטורניר קפל לה גרנד, לפני 104 רבי אמנים. ב-2003 זכה בהישג נאה כשניצח בטורניר האי מאן.
אגדסטין אימן את מגנוס קרלסן בעבר (כיום אחיו, אספן, הוא מנהלו). הוא כותב בעיתון נפוץ בנורווגיה על שחמט ומשמש כשופט בטורנירי שחמט.
אגדסטין נשוי ואב לשניים.
Céline Dion chante Noël

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי רנה אנג'ליל לבדו. אנג'ליל, שהיה באותו הזמן המנהל של דיון ולימים הפך לבעלה, משכן את הבית שלו במטרה להקים חברת תקליטים דרכה יוציא את האלבומים של דיון. ההחלטה הזו גרמה לו ולדיון להוציא אלבום נוסף כמה שבועות לפני כן.
שני האלבומים נמכרו בלמעלה מ-30,000 בשנת 1981. בשנה שלאחר מכן, הצליחו להימכר בלמעלה מ-125,000 עותקים. בקנדה, נמכר האלבום בלמעלה מ-25,000 עותקים.