google/wiki40b huggingface dataset:
האריפראסאד צ'אוראסיה

חייו ויצירתו

צ'אוראסיה נולד בעיר אללהאבאד. בניגוד למוזקאים הודים רבים צ'אוראסיה לא נולד למשפחה של מוזיקאים. אביו היה מתאבק, ורצה שגם בנו יהיה מתאבק. 
בגיל 15 החל ללמוד שירה, אולם שנה לאחר מכן כבר עבר לחליל הבנסורי לאחר ששמע את פנדיט בהולנאט' החלילן הידוע מוראנאסי. ב-1957 בעודו נער קיבל את חסות רדיו כל הודו (Al India Radio) והיה לחלק מצוות האמנים הקבוע של התחנה.
צ'אוראסיה הוא אמן נדיר שהצליח לשמר את המוזיקה המסורתית ההודית ואם זאת התפתח לכיוונים נוספים. לצד ראגות רבות שהקליט ומוזיקה מדיטטיבית ניסה תמיד לשלב בין המוזיקה הצפון הודית לסגנונות שונים. כך למשל ב 1987 חבר לסקסופוניסט יאן גרברק לגיטריסט ג'ון מקלפלין ולנגן הטאבלה זקיר חוסיין לפרויקט "Making Music" ששילב בין הסגנון הצפון הודי של צ'אוראסיה וחוסיין לבין הסגנון המערבי של גרברק ומקלפלין.
צ'אוראסיה פתח בבומבאי בית ספר ללימודי חליל שנקרא "VRINDABAN GURUKUL". בבית הספר לומדים נגינה על בנסורי בשיטה ההודית הקלאסית וחיים בצורה הודית מסורתית. הריפרסד משמש כגורו של המקום.
צ'אוראסיה הקליט בחייו כמות אדירה של ראגות, שירי עם, יצירות ופסקולים לסרטים. הוא זכה לעשרות פרסים ותארים ביניהם פרסים מממשלת הודו, ממשפחת המלוכה ההולנדית ומאוניברסטאות בהודו וברחבי העולם. הייתה לו השפעה אדירה על המוזיקה בעולם כולו ועל חשיפת המוזיקה ההודית למערב. הוא אחד האמנים הפורים והיצרתיים בהודו ובעולם.
צ'אוראסיה הופיע מספר פעמים בישראל. הופעתו במסגרת פסטיבל ישראל ב-1996 הוקלטה ויצאה על גבי CD בשם Hariprasad Chaurasia - Nada in Jerusalem.
אור מופלא

עלילת הספר

אחרי שהמכשף סתמרוח נפל מעבר לשפה של עולם הדיסק (עולם שטוח הנישא על גבי ארבעה פילים שנמצאים על גב שריונו של צב (או צבה) ענק בשם א'טואין הגדול) האוקטאבו - ספר קסמים המכיל את 8 הלחשים החזקים ביותר בעולם (למעט אחד, שעבר לראשו של סתמרוח) - מציל את חייו ומחזיר אותו ליער מכושף (בו העצים מדברים) בעולם הדיסק. בינתיים, בעקבות פולחן האשקאנטה מגלה מוות (אותו שלד עם חרמש האחראי לנטילת חייהם של אלה שמתים) לבכירי המכשפים באוניברסיטה הנעלמת של אנק-מורפורק שעולם הדיסק יהרס אלמלא יקראו בקול רם 8 הלחשים של האוקטאבו. מאחר שאחד מתוך 8 הלחשים נמצא במוחו של סתמרוח, שולחים המכשפים מספר מסדרי מכשפים כדי ללכוד אותו ואת הלחש. הללו מונהגים בידי טרימון, שלמד בכיתתו של סתמרוח ורוצה את עוצמת הלחשים לעצמו.
אחרי שסתמרוח, שנפגש מחדש עם התייר התמים זוגפרח ותיבת המטען הקסומה והתוקפנית שלו, נמלט מהמכשפים, מתברר לו ולשאר תושבי עולם הדיסק שהצב א'טואין הגדול, הנושא על גבו את עולם הדיסק, שט בחלל בנתיב להתנגשות עם כוכב אדום ענק עם 8 ירחים. אליהם מתלווים כוהן הברברי (פארודיה על קונאן הברברי), אחד מגדולי גיבורי עולם הדיסק, לוחם עז-רוח בן 87, עם בעיות גב וללא שיניים, ובת'אן - בתולה שנועדה להקרבה בפולחן דרואידי - ניצלת על ידי כוהן, סתמרוח וזוגפרח ומתאהבת בגיבור הברברי.
במהלך מסעם, סתמרוח נהפך לאחד מבין האנשים הבודדים שמבקרים בעולמו של מוות בעודם בחיים. הוא מגלה שם שזוגפרח לימד את מוות וארבעת פרשי האפוקליפסה משחק קלפים של "משהו מעל מים" (פארודיה על ברידג') וכמעט נהרג בידי איזבל, בתו המאומצת של מוות, אך ניצל בידי תיבת המטען הקסומה.
בנוסף, נתקלת החבורה בעיר בה כת "הכוכב האדום" מטילה אנרכיה ושורפת ספרים ומכשפים, ובאנשים הבורחים להרים (לא כדי להימנע מהאסון הקרב ובא, אלא כדי ליהנות ממראה טוב יותר של האפוקליפסה). בעיר זו מצליח סתמרוח לבצע כשף יחיד (אך הוא מבין הלחש בראשו הוא זה שביצע את הכשף עבורו). כמו כן, הם נכנסים לחנות קסומה המוכרת חפצים שונים ומוזרים (זוגפרח נשבה בקסמו של כדור זכוכית מלא שלג ובתוכו מבנה קטן ומעוצב, פארודיה על מזכרות). החנות כל פעם נעלמת ומופיעה במקום אחר, ונידונה לגורל זה לנצח בעקבות קללה של מכשף שנכנס לחנות ומצא שאזל מוצר מסוים במלאי.
ככל שהכוכב האדום מתקרב לעולם הדיסק, הכשף נהפך לחלש יותר, טרימון מנסה להכניס את שבעת הלחשים שבאוקטאבו אל תוך ראשו כדי לזכות בעוצמה מוחלטת. ברם, הלחשים חזקים מדי עבורו ומוחו נהפך לשער אל "ממדי הצינוק" שמתוכם מנסים יצורים נוראים ושדים שונים לברוח אל תוך עולם הדיסק. סתמרוח מגיע בזמן ומצליח להילחם בטרימון ובהם, הוא משיג את האוקטאבו ובעזרת כוהן הברברי, זוגפרח ובת'אן, הוא קורא את 8 הלחשים בקול רם. אחרי הקריאה 8 הירחים של הכוכב האדום בוקעים לעולמות הנישאים על גבי צבי-עולם קטנים שעוקבים אחרי א'טואין הגדול והצב הענק משנה מסלול ומתרחק מהכוכב. אחרי הצלת העולם, ספר האוקטאבו נאכל על ידי התיבה הקסומה של זוגפרח.
הספר מסתיים בפרידתם של סתמרוח וזוגפרח, החוזר לביתו באימפריה האגאנטית במטרה להעלות זכרונות על טיולו בעולם הדיסק. הוא משאיר לסתמרוח את התיבה הקסומה בתור מתנת פרידה. סתמרוח מקווה להפוך למכשף אמיתי אחרי שהלחש עזב את ראשו.
שמואל שילה (אדריכל)

ביוגרפיה

שילה נולד בפרו, שם גם למד מספר שנים אדריכלות באוניברסיטה הלאומית להנדסה בעיר לימה. עם עלייתו לישראל בשנת 1969 המשיך את לימודי האדריכלות כעתודאי בטכניון בחיפה. במקביל ללימודיו, עבד במשרדו של האדריכל יונה פיטלסון. לאחר שירות צבאי בחיל השריון, הצטרף ב-1975 לצוות התכנון של משרד השיכון בראשו עמד האדריכל רם כרמי. בתקופה זו, עבד הצוות על פרויקטים כמו גילה בירושלים וקצרין. עם צמצום הצוות, פרש שילה יחד עם עוד שניים מחברי הצוות - מירון יעקובסון ויונה פיטלסון ויחד הקימו ב-1976 השלושה משרד אדריכלים פרטי - פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים.
עד לתחילת שנות ה-80 עמד בראש צוות להכנת תוכניות פרצלציה על פי תוכנת GIS (מערכות מידע גאוגרפי, "קומפלוט") שמאוחר יותר הפכה ל"חברה לאוטומציה של השלטון המקומי". בעשורים הבאים היה מעורב בתוכניות מתאר ארציות רבות ובחלקן אף עמד בראש צוות המתכננים ובהן תמ"א 38, תמ"א 34, תמ"א 36 ותמ"א 40. שילה הוא גם יועץ בכיר של חברת נת"ע בתחום תכנון מנחה וסטטוטורי של מערכת הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, וכן לחברה לתחבורה בתכנון הרכבת הקלה בירושלים.
בתחום האדריכלות עמד בראש צוותי תכנון לכמה מהפרויקטים המורכבים שנבנו בישראל ובהם בית סוהר חרמון שבנייתו הושלמה ב-1998, בסיסי ההדרכה של חטיבות הצנחנים וגולני (2006), וכן המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש (2014).
מטבעות החשמונאים

שמעון בן מתתיהו

בעבר היו מטבעות המכונים על-פי כתובותיהם "מטבעות שנת ארבע" שיוחסו לשמעון בן מתתיהו ברם כיום הדעה הרווחת היא שהראשון שממנו יש בידינו מטבעות הוא המלך יוחנן הורקנוס בנו. ואילו המטבעות שיוחסו לשמעון מתוארכות לתקופת מרד בר כוכבא המאוחרת יותר. עם זאת בספר מקבים א' ישנה התייחסות לכך ששמעון קיבל רשות מהיוונים לטבוע מטבעות משלו בארצו אף כי נראה שבשלב זה הוא כבר לא ראה עצמו כפוף לרשותם. ומאידך ניכר שבמהלך שלטונו הוא נאלץ להתנהל במשנה זהירות מול היוונים ויחסם המדיני-פוליטי לאזור שהיה בשליטתם. כאשר בחלק משנות מלכותו עוד החזיקו הללו בכוחות אפילו במצודת החקרא שבירושלים.

מטבעות יהונתן בן יהוחנן (המלך אלכסנדר ינאי)

אלכסנדר ינאי (103 עד 76 לפסה"נ), בנו של יוחנן הורקנוס, ירש את הכתר מאחיו אריסטובולוס והתחתן עם אלמנת אחיו, שלומציון (מכונה גם שלומית).
נמצא מטבע שעל חזיתו מוטבע עוגן סלאוקי והכתובת היוונית ΒΑΣΙΛΈΩΣ ΑΛΕΞΆΝΔΡΟΥ או BASILEWS ALEXANDROU שמשמעותה היא "אלכסנדר המלך", ועל גבו גלגל בן שמונה חישורים, או וריאציה של שמש ורגינה יחד עם הכתובת "יהונתן המלך" בכתב עברי עתיק.
נמצאו גם מטבעות בעלי הטבעה כפולה בהם על ההטבעה ביוונית הוטבעו המילים בעברית "יהונתן כהן גדול וחבר היהודים", ללא אזכור התואר מלך. הטבעה כפולה נעשית כאשר מנסים להנפיק מחדש מטבעות על בסיס מטבעות קודמים.
סירופ

בבישול, סִירוֹפְּ (מלטינית siropus במקור מערבית שראב شراب =משקה), או בעברית שִׁירוֹב הוא נוזל צמיג עבה, המכיל כמות גדולה של סוכרים מומסים, שאינו נוטה להתגבש. הצמיגות נובעת מקשרי מימן מרובים בין הסוכר המומס, שלו קבוצות הידרוקסיל (OH) מרובות, ובין המים.
נהוג לכנות בשם סירופ כל נוזל שיורי צמיג המכיל בתמיסה חומרים שאינם רק סוכרים.

סירופ ברוקחות

תרופות מסוימות נלקחות כשהן מהולות בסירופ. לעיתים משום שהאדם שלוקח את התרופה אינו מסוגל לקחת את התרופה בצורה של גלולות או כמוסות, עקב גילו הצעיר או עקב בעיות פיזיולוגיות או פסיכולוגיות שמונעות ממנו נטילת כדורים. לעיתים זוהי צורת התרופה היעילה יותר כדוגמת סירופ נגד שיעול.
הסירופ שבשימוש כבסיס לתרופות מורכב מתמיסה מרוכזת או רוויה של סוכר טהור במים מזוקקים. על פי הפרמקופיאה (ספר הכנת התרופות) הבריטית מכינים סירופ פשוט syrup simple BP על ידי המסת קילוגרם אחד של סוכר מנופה ב 500 סמ"ק של מים מזוקקים, והוספת מים מזוקקים רותחים עד למשקל כולל של 1.5 קילוגרם. המשקל הסגולי של הסירופ צריך להיות 1.33. זוהי תמיסה של 66° בריקס (אחוז החומר היבש בנוזל, מסומן °Bx). קיימים סירופים פשוטים נוספים, למשל syrup simple NF המרוכז יותר מהסירופ BP.
את הטעמים לסירופ נוהגים להוסיף על ידי הוספת חומרי טעם לסירופ הפשוט. לדוגמה, את הסירופ הקרוי syrupus aromaticus מייצרים על ידי הוספת כמויות מסוימות של תמצית תפוז וקינמון לסירופ הפשוט. 
תרופות רבות קיימות באופן מסחרי רק בצורת טבליות או קפסולות, וזאת משום שלחברות התרופות אין סיבה כלכלית לפתח אותן בסירופ. הכנת סירופ של תרופות שאינן קימות בצורת מתן זו באופן מסחרי נעשה בבית מרקחת על ידי רוקח מומחה (באנגלית compounding pharmacist). בתכנון הכנת סירופ יש לבחון את יציבות התרופה בנוזל הסירופ, האפשרות להרחפת או המסת התרופה בנוזל באופן אחיד (הומוגני) ושימוש בחומרים משמרים. במקרים פשוטים מכינים את הסירופ הרפואי על ידי הוספת התרופה או המסתה בסירופ פשוט, במקרים אחרים יש להתאים את חומציות הנוזל, להוסיף חומרי הרטבה, חומרים מרחיפים וחומרים משמרים.
האחים סאליבן

מורשת

כתוצאה מהאסון הונהגה בצבא ארצות הברית מדיניות הניצולים היחידים. מדיניות זאת אוסרת על בנים לאותה משפחה לשרת באותה יחידה צבאית, ואוסרת על המדינה לגייס לשירות קרבי אדם שבן משפחתו מקרבה ראשונה נהרג בקרב. מדיניות הניצולים היחידים הונהגה בהדרגה בשאר צבאות העולם המערבי, ובגרסאות שונות במקצת, היא נהוגה גם בצה"ל.
הצי האמריקני קרא על שמם של האחים שתי משחתות, DDG-68 ו-DD-537 קרויות "הסאליבנס". זו הייתה הפעם הראשונה אי פעם שספינות הצי האמריקני נקראו על שם יותר מאיש אחד, והמוטו של שתיהן היה זהה למוטו של האחים סאליבן, "אנו נשארים יחדיו".
למקרה הייתה השפעה על התרבות האמריקאית של שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20. האחים לבית סאליבן הונצחו בשמות רחובות, ופארקים, נכתבו לזכרם שירים, ושני סרטים הופקו בעקבות האירוע: "Fighting Sullivans" משנת 1944, ו"להציל את טוראי ריאן" משנת 1998 המספר על אירוע דומה.
רוטב בולונז

רוטב בולונז (באיטלקית: "ראגו בולונייזה" - ragù alla bolognese) הוא רוטב לפסטה שמקורו מבולוניה, איטליה, המבוסס על בשר טחון, בייקון, רסק עגבניות, גזר, בצל, סלרי, קצת ציר ירקות, שמן זית או חמאה, חבל ויין לבן. בבולוניה נהוג להגיש את הרוטב עם פסטה רחבה, בייחוד טליאטלה, בעוד שמחוץ לאיטליה מקובל במיוחד להגיש את הרוטב עם ספגטי ("ספגטי בולונז"), אף שהבשר שברוטב אינו נצמד טוב לפסטה דקה מסוג זה. מגישים את הרוטב גם עם פסטה קצרה ריגטוני (rigatoni). כמו כן, לעיתים קרובות מפריזים בכמות רסק העגבניות, למרות שהרוטב המקורי משתמש בכמות קטנה בלבד, כאשר מרכיבו העיקרי הוא הבשר הטחון. הרוטב משמש גם להכנת לזניה.
האקינג

במחשבים, האקינג (בעברית: פצחנות) הוא שימוש במערכות מחשב בדרכים יצירתיות כדי להשיג תוצאות טובות יותר מאלו שאליהן התכוון מתכנן המערכת המקורי. העוסק בהאקינג קרוי האקר אך בשיח היומיומי מבלבלים לעיתים בין פעילותו (החיובית) של ההאקר לזו (השלילית במהותה) של הקראקר.
ראשית ההאקינג בפריקינג, פעילות שמטרתה לגרום למערכת הטלפוניה האנלוגית לבצע פעולות שלא תוכננה לבצע, למשל שיחות חינם, בעיקר באמצעות שימוש בטונים המשדרים פקודות שגויות למערכת ומעוותים את שדרי הטלפון. עם התגברות מהפכת התקשורת עלתה תפוצת התופעה עקב הקלות בהשגת מדריכי פריצה וגידול בכמות המערכות המאפשרות את תקיפתן. כיום מתייחס המונח האקינג להשגת גישה לאזורים חסומים של מערכות מחשוב, השגת מידע חסוי, שינויים בתפקוד מערכות ופריצת תוכנות.
תהליך ההאקינג כולל איסוף מידע יסודי על המערכת. האיסוף מתחיל במקורות הגלויים: תיעוד למשתמש קצה ותיעוד למתכנת. אם מדובר בהאקינג של מערכת בה קוד המקור זמין, ההאקינג כולל את קריאתו, לימודו וביצוע שינויים בו. במערכות שהקוד שלהן אינו זמין, ההאקינג עשוי לכלול הנדסה לאחור לשפת אסמבלי וקריאת קוד זה. 
תרבות ההאקינג מבוססת על מעמד קהילתי המושג על ידי הצגת יכולת לבצע משימות או פריצות מסובכות. האקרים משיגים מעמד כזה באמצעות כתיבת תוכנה חופשית, בדיקה ותיקון של באגים בתוכנה חופשית והפצת מידע אודות פרצות אבטחה באתרים או תוכנות. לעומתם קראקרים כותבים ומפרסמים תוכנות המיועדות לאפשר למשתמשים בהם לשנות התנהגות של מערכות ועל ידי כך חדירה, פריצה וגרימת נזקים למיניהם.
כמהה

בישראל

בארץ ישראל גדלה פטרייה ממין כמהת-השמשון (Terfezia leonis) בנגב המערבי, במיקוריזה עם שיח שמשון יושב ומציאת הפטרייה נעשית על ידי בדואים ותושבי האזור, המכירים את השטח ואת הצורה שיוצרת הפטרייה על פני האדמה. בעונה ניתן למצוא אותה בשוקי באר-שבע וירושלים. על שמה של הפטרייה קרוי מושב כמהין שבנגב.
ב-2015 הצליחו חקלאים וחוקרים לגדל פטריית כמהין בגליל, לאחר מאמץ של מעל 15 שנה. בשנת 2019, לאחר שבע שנות מחקר במרכז המחקר והפיתוח של רמת הנגב, הצליחו לגדל פטריית כמהין לבנה במשקל של יותר מחצי ק"ג, בתנאי מעבדה.
לוטיקה סארקאר

ילדות ולימודים

לוטיקה נולדה בשנת 1923 למשפחת אצולה במערב בנגל, שם אביה, סר דרן מיטרה, היה אחד מעורכי הדין המובילים של הודו.
היא למדה משפטים באוניברסיטת קיימברידג', והייתה האישה ההודית הראשונה אישה הודית לסיים שם תואר, ולאחר מכן גם הייתה הראשונה לסיים דוקטורט במשפטים, בשנת 1951. במהלך לימודיה בקיימברידג' פגשה את צ'נצ'אל, לו נישאה ב-1957. לאחר מכן, בשנת 1960, היא נסעה לאוניברסיטת הרווארד כדי ללמוד משפט בינלאומי. בהרווארד היא הייתה אחת מתוך ארבעה סטודנטים הודים בקמפוס. השניים חזרו להודו ב-1961.

קריירה

בשנת 1953, כאשר סארקאר התחילה ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת דלהי, היא הייתה האישה המרצה הראשונה בפקולטה. בהודו, באותה תקופה, תחום המשפטים היה חדש עבור נשים. בהתחלה, היו רק כעשר סטודנטיות בקורס, מספר אשר גדל ל-80 עד 100 בשנות ה-60. היא לימדה בפקולטה עד 1983, שם למדו תחת הדרכתה מגדולי המשפטנים בהודו. לאחר מכן, מונתה לתפקיד הדיקנית של הפקולטה למשפטים.
בשנת 1971, היא הצטרפה כחברה בוועדה למעמד האישה בהודו (CSWI), שם, יחד עם עמיתתה וינה מזומדר, אשר הצטרפה ב-1973 כמזכירת הוועדה, היא פרסמה את הדו"ח שנחשב לראשון מסוגו, "לקראת שוויון: הדו"ח של הוועדה למעמד האישה בהודו". 
ב-1979, בית המשפט העליון של הודו זיכה שני שוטרים שהורשעו בערכאה נמוכה יותר באונס של קטינה. החלטת בית המשפט לא גררה תגובה ציבורית, עד אשר שלוש פרופסוריות למשפטים מאוניברסיטת דלהי - רַגהונאת קֶלקאר, אוּפנדרה באקסי, וסארקאר - יחד עם ואסוּדהַא דהאגמוואר מאוניברסיטת פונה, כתבו מכתב גלוי לבית המשפט העליון אשר מחה נגד הביטויים של בית המשפט בנוגע להסכמה בפסק הדין. בפסק הדין, השופטים העלו היפותזות שהמתלוננת הייתה "מורגלת ליחסי מין" הנחת היסוד היא שהיא הסכימה ליחסי מין עם השוטרים, ואולי אפילו "הסיתה" אותם ליחסים עמה. ובנוסף, שהיעדר חבלות על גופה הוא סממן להסכמתה. המכתב סחף את רגשות הציבור, והחלו לקום קבוצות פמיניסטיות וועדות נגד אונס, כאשר את הראשונה בהן הקימה סארקאר בינואר 1980, "הפורום נגד אונס", אשר הובילה מחאות ברחבי הודו. בעקבות הרעש שנוצר, חוק העונשין ההודי תוקן.
ב-1980, הייתה סארקאר לחברה-מייסדת של המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, שנוסד על ידי וינה מזומדאר, ואשר היה למוסד בעל השפעה על התפתחות התחום של לימודי נשים בהודו. במהלך שנות השמונים והתשעים, היא לימדה משפט פלילי במכון למשפט הודי בדלהי. היא גם הייתה אחת המייסדות של האגודה ההודית ללימודי נשים, שהוקמה ב-1982.

חיים אישיים

היא פגשה את צ'נצ'אל סארקאר ב-1951, שגם הוא היה סטודנט בקיימברידג', והם נישאו ב-1957. צ'נצ'אל היה לעיתונאי בולט בהודו; הוא היה עורך המשנה של כתב העת "The Statesman", והיה המנכ"ל המייסד של מכון העיתונות של הודו, שהקים ב-1963. לזוג לא היו ילדים.
צ'נצ'אל נפטר ב-10 באוקטובר 2005 בדלהי. סארקאר בת ה-82 חוותה את אובדנו באופן קשה במיוחד, ושקעה בדיכאון ומצב של חוסר תפקוד. הטבחית שלה, בסיוע שוטר לו הזוג סארקאר סייע במימון לימודיו בעבר, ניצלה את המצב, ובהונאה העבירה את ביתה של סארקאר ונכסים נוספים על שמם. 
כאשר התגלה דבר המרמה, הדבר דווח נרחבות בתקשורת, וקבוצת אינטלקטואלים מובילים, ביניהם משפטנים, שופטים, פרופסורים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם וכן יותר מתריסר ארגונים ומוסדות חתמו על מכתב גלוי שדרש שייעשה עמה צדק, חלקם אפילו נפגשו עם נשיא הודו כדי לקדם את העניין. בנובמבר 2009, בית המשפט החזיר את הבית על שמה, ואיפשר לה לחיות את שנותיה האחרונות בביטחון.
סארקאר נפטרה בניו דלהי ב-23 בפברואר 2013, בגיל 90.
דני ספרים

דני ספרים בע"מ היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה ומנוהלת על ידי המו"ל דני פחימה.

היסטוריה

ההוצאה החלה כחנות ספרים שייסד פחימה עם אחיו בירושלים בשנת 1981 ובשנת 1985 הוציא לאור את הספר הראשון כהוצאה, "מברשת השיניים הראשונה שלי", שכתבה נורית כהן, גיסתו. עד היום הוציאה לאור כ־500 ספרים, רובם ספרי ילדים. משרדי ההוצאה נמצאים בקריית גת. 
כמו כן מוציא שני עיתוני ילדים לציבור הדתי: "אותיות" ו"סוכריות". ההוצאה מפרסמת את סדרת ספרי קופיקו וצ'יפופו של תמר בורנשטיין־לזר. חגי ברקת משמש כעורך הראשי של ההוצאה.
בשנת 2009 רכשה ההוצאה את הוצאת הספרים יוסף שרברק, וכך קבלה בעלות על יצירות קלאסיות רבות בספרות העברית, בהם ספריה של דבורה עומר וספרי מוזיקה של יוני רכטר, אהוד מנור ומתי כספי.
דני ספרים חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
כנסיית הדלגרים

הקמה

גובהה 74.5 מטר והיא הבניין השני בגובהו במדינה. הכנסייה נקראת על שמו של המשורר ואיש הכנסייה האיסלנדי הדלגרימיר פייטירסון (Hallgrímur Pétursson‏, 1614-1674), שחיבר, בין היתר, את "מזמורי-תהלים של הפסיון" (איסלנדית Passíusálmar). 
הכנסייה תוכננה על ידי גיד'יון סמיאלסון (Guðjón Samuelsson) החל בשנת 1937. 41 שנים נדרשו להשלמת הבנייה, שהחלה ב-1945 והסתיימה ב-1986. הכנסייה, הניצבת על גבעה במרכזה של העיר, נראית ממקומות רבים ברחביה והייתה לאחד מסמליה המזוהים ביותר. בראש מגדל הכנסייה מרפסת תצפית שאליה ניתן להגיע במעלית, וממנה נשקף נוף פנורמי של העיר וסביבתה. בכנסייה עוגב, שנבנה על ידי בונה העוגבים הגרמני קלייס בונר (Klais Bonner) והושלם ב-1992.
הפסל שבחזית הכנסייה הוא של לייוו אייריקסון, והוענק לאיסלנד על ידי ארצות הברית לרגל חגיגות יובל האלף של הפרלמנט האיסלנדי ב-1930, דהיינו, לפני בניית הכנסייה. 
בכפר סאורבייר שבפיורדים המערביים, בו שירת פיטרסון בין השנים 1651 ו-1669, ניצבת כנסייה קטנה נוספת הנושאת את אותו שם.
סידני גרינסטריט

ביוגרפיה

גרינסטריט נולד בעיר סנדוויץ' באנגליה, וכילד שיחק על הבמה בקומדיות. לאחר ניסיונות כושלים להפוך לחקלאי במטע לתה בסרי לנקה, היגר לארצות הברית, ושם זכה להצלחה כשחקן תיאטרון, כאשר הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1902.
בשנת 1941 והוא בן למעלה משישים שנה, ומשקלו למעלה מ-150 קילוגרם, הופיע את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט "הנץ ממלטה". בסרט זה, על פי סיפורו של דשייל האמט, שבויים ונכתב על ידי ג'ון יוסטון היה גרינסטריט חלק מצוות שחקנים, ביניהם המפרי בוגרט בתפקיד הבלש סאם ספייד, מרי אסטור בתפקיד בריג'יד או'שונסי הרצחנית, ופיטר לורה. תפקידו כ"איש השמן" גוטמן, היה הופעת בכורה, שהובילה אחריה לצילומם של סרטים נוספים מסוג זה, לרוב באולפני האחים וורנר, וביניהם שמונה סרטים בהם הופיע לצידו של פיטר לורה כצמד נבלים קלאסי, כאשר לעיתים קרובות היה "האיש הטוב" המתעמת עמם, השחקן המפרי בוגרט. הופעתו בסרטים אלו הפכה אותו לאחת הדמויות המוכרות בקולנוע גם כיום, על אף התקופה הקצרה בה נוצרו, ועל אף שהחל בקריירה הקולנועית בגיל מאוחר.
גרינסטריט שיחק אף בסרט קזבלנקה, בתפקיד סיניור פרארי, בעל מסעדה בשם "התוכי הכחול", המנסה לקנות מגיבור הסרט ריק את מאורת הג'ין שלו.
בסוף שנות הארבעים נאלץ גרינסטריט לפרוש ממשחק בקולנוע, עקב מחלת הסוכרת בה לקה. בשנת 1954 מת כתוצאה ממחלה זו, ונטמן בקליפורניה.
עוזי קרן

עוזי קרן (נולד ב-7 באפריל 1944) הוא צלם עיתונות ישראלי.
אוליב ג'יין דאן

ביוגרפיה

דאן למדה מתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), שם קיבלה תואר ראשון ב-1936, תואר שני ב-1951 ותואר דוקטור ב-1956. עבודת הדוקטור שלה עסקה בבעיות אמידה ברגרסיה.
ב-1956 התמנתה כמרצה לסטטיסטיקה במכללת מדינת איווה, וב-1959 הייתה למרצה לביוסטטיסטיקה ורפואה מונעת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם התקדמה עד לדרגת פרופסור.

תרומתה למתודולוגיה של הסטטיסטיקה

במאמרים שפירסמה דאן ב-1958 ו-1959 הועלתה השערת אי שוויון המתאם הגאוסי, שהוכחה רק ב-2014 על ידי הסטטיסטיקאי הגרמני תומאס רויין.
עבודת הדוקטורט של דאן הייתה הבסיס למחקר רב שנים בתחום חישובי רווחי סמך בבעיות ביוסטטיסטיות, ולפיתוח שיטה לשמירת רמת המובהקות הכוללת בבדיקת השערות מרובות, הנקראת על שמה. חישובים על פי שיטה זו מוצעים כמעט בכל תוכנה סטטיסטית. בסך הכל פירסמה דאן כ-60 מאמרים מדעיים.
דאן כתבה שני ספרי לימוד לביוסטטיסטיקה ולסטטיסטיקה יישומית. במהדורות המתקדמות של הספרים נוספו עורכות נוספות.

הכרה

דאן הייתה חברת כבוד באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, באיגוד האמריקני לקידום המדע, ובאיגוד האמריקני לבריאות הציבור.
חצאית טוטו

חצאית טוּטוּ (Tutu) היא אחד מפריטי הלבוש המרכזיים בתלבושת של בלרינות בהופעות בלט קלאסי. לעיתים קרובות מחוברת חצאית הטוטו אל בגד גוף, אך היא יכולה גם לעמוד בפני עצמה. כאשר חצאית הטוטו אינה מחוברת אל בגד הגוף היא מורכבת מחגורה רחבה שאליה מחוברת החצאית עצמה.
חצאית הטוטו עשויה, בדרך כלל, מ-6 עד 15 שכבות של טול (בד רשת), והיא קיימת במגוון אורכים שונים המשתנה מחצאית לחצאית. אפשרות אחת היא שבד החצאית ייפול ברכות אל מעבר לברכי הרקדנית. אפשרות נוספת היא שהחצאית תהיה קצרה ועשויה מטול מעומלן כך שהיא תהיה יציבה ותעמוד סביב הרקדנית – ממנה כלפי חוץ. אורך החצאית, בדרך כלל, מעיד על סגנון הבלט והתקופה בה הוא נוצר.
שמלות הפעמון הרומנטיות שהיו מקובלות באמצע המאה ה-19, פינו את מקומן לחצאיות הטוטו בשלהי המאה. אניני הטעם בבלט הרוסי רצו לראות הישגים טכניים חדשים ועבודת רגליים מורכבת של הבלרינות. בעקבות כך הפכו הכוריאוגרפיות של הבלט מסובכות יותר ולכן היה צורך לעבור לחצאיות טוטו קלילות יותר, שיאפשרו לרקדניות טווח תנועה גדול יותר. החצאיות שאליהן עברו היו חצאיות הטוטו הרומנטיות הארוכות. הן הגיעו עד הברך והיו מורכבות משש עשרה שכבות של טול. הבלטים הראשונים שבהם השתמשו בחצאיות אלו היו אגם הברבורים והיפהפייה הנרדמת של צ'ייקובסקי.
בשלב מאוחר יותר כתוצאה מהכוריאוגרפיות האתלטיות של ג'ורג' בלנשיין, נוצרה חצאית הטוטו הקצרה יותר המכונה בלעז "powder-puff tutu" חצאית זו מאפשרת לראות את כל אורך רגלה של הבלרינה בשל היותה קצרה מן החצאית הרומנטית. בחצאית מסוג זה מעט שכבות של בד נופל שנותנות מראה רך ומלא.
חצאית הטוטו הנפוצה והמוכרת ביותר כיום היא חצאית הטוטו הקלאסית. ישנם שני סוגים של חצאיות טוטו קלאסיות והם "טוטו הפנקייק" ו"טוטו הפעמון". שתיהן קצרות, נוקשות ועשויות שכבות שכבות של בד רשת. בדרך כלל הן מחוברות אל בגד הגוף של הרקדנית והן מתרחבות ישר כלפי חוץ. ההבדל בין "טוטו הפנקייק" ל"טוטו הפעמון" הוא בצורה בה עומד הטוטו, בקצה "טוטו הפנקייק" נמצא חישוק מתכת שגורם לחצאית לעמוד ישר. לעומת זאת, ל"טוטו הפעמון" אין חישוק מתכת בקצה ולכן בד החצאית נוטה מעט כלפי מטה, ויוצר צורה של פעמון.
שנות ה-30 של המאה ה-16

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
בית ספר לקוסמים

מבנה התוכנית

דיקו הקוסם ויואב שולייתו, מבכירי מורי הקסמים בישראל מלמדים את סודות הקסמים המקצועיים והגדולים בעולם. דרך הקסמים מקנים דיקו ויואב לילדים ביטחון עצמי, יכולת עמידה על במה, הסחת דעת, חידוד יכולת החשיבה ועוד.
הדגש בכיתה הוא לא רק על "הטריק" שמאחורי הקסם אלא דווקא על המנגנון המאפשר לו להתקיים - אשליות אופטיות, קסמי מדע, חוקי הפיזיקה, מגנטים, מראות, חשמל סטאטי, הסוואה, הטעיה פסיכולוגית, חידות הגיון, אינטואיציה, סטטיסטיקה וכו'. התלמידים בכיתה שואלים שאלות, פותרים חידות, מנסים לפענח את הקסמים, משתתפים בחלק מן הקסמים ואף מבצעים אותם.
לבלר

לַבְלָר היה אדם שידע קרוא וכתוב ועסק לפרנסתו בכתיבת מכתבים רשמיים, כרוניקות, טקסטים ארוכים, כמו גם מסמכים משפטיים כגון חוזים, צוואות וחוקים. לבלרים הועסקו בתפקידי כתיבה בחצרות מלכים ואצילים, אצל בעלי מקצועות חופשיים, בבתי משפט ובכל מוסד שנזקק לרישום כמות גדולה של טקסט או מכתבים רשמיים. כמו כן הועסקו לבלרים על ידי סופרים ומחזאים, שהכתיבו להם את עבודותיהם.
לבלרים ידועים עוד מן העת העתיקה. במצרים העתיקה, למשל, היה תפקידו של הלבלר תפקיד רם דרג בהיררכיה המדינית ובחצר הפרעה. המשרה הייתה שמורה לאישים ממשפחת המלך והעוסק בה נגע בניהול הממלכה, תיעוד אירועים, כתיבת מכתבים, יצירת קשרים מדיניים, קשרי מסחר חוץ ופנים, וטיפול בענייני דת בקברים ובמקדשים. ידועה אף באמנות מצרים העתיקה סוגה של פסלי לבלרים ובהם פסל הלבלר היושב (2620–2500 לפנה"ס, נמצא במוזיאון הלובר).
במילה "לבלר" נעשה שימוש לראשונה בעברית במשנה לפי הלטינית: librarius, סופר, מעתיק (מן המילה הלטינית liber, "ספר"). בלשון המקרא נקרא האדם הכותב "סופר".
הניסיון בכתיבת מסמכים משפטיים הקנה ללבלרים אפשרות לנסח בעצמם חוזים ולשמש כעורכי דין בלתי-מוסמכים עבור פשוטי העם שידם אינה משגת.
בספרות המודרנית מופיע הלבלר כדמות של צעיר דלפון הנאלץ להעתיק מכתבים רשמיים משמימים במשרד עורכי דין למחייתו בסיפר הקצר של הרמן מלוויל "בארטלבי".
פה (תו)

פה דיאז

פה דיאז הוא התו המוגבה בחצי טון מפה והוא מסומן ב־#F.

פה במול

פה במול הוא התו המונמך מפה בחצי טון והוא מסומן ב־♭F. מבחינת גובה אבסולוטי, בכיוון מושווה, התו שווה לצליל מי אך הוא שונה ממנו מבחינה הרמונית. בכלים בעלי אינטונציה גמישה קיים הבדל בין הצלילים.

סולם פה מז'ור

הסולם פה מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על התו פה. התווים בסולם הם: פה, סול, לה, סי במול, דו, רה, מי ופה.

סולם פה מינור

הסולם פה מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על התו פה. התווים בסולם הם: פה, סול, לה במול, סי במול, דו, רה במול, מי במול, ופה.

אקורד פה מז'ור

האקורד פה מז'ור הוא אקורד מז'ורי, שצליל הבס שלו הוא פה. התווים באקורד הם פה, לה, ודו. האקורד מסומן באות F. אפשר למצוא את האקורד בסולמות פה מז'ור, בתור טוניקה, סי מז'ור, בתור דומיננטה, ודו מז'ור, בתור סובדומיננטה.

אקורד פה מינור

האקורד פה מינור הוא אקורד מינורי שצליל הבס שלו הוא פה. התווים באקורד הם פה, לה במול ודו. האקורד מסומן ב־Fm. אפשר למצוא את האקורד בסולמות: פה מינור בתור טוניקה, ודו מינור בתור דרגה רביעית.
נאגנו (מחוז)

היסטוריה

לפני רסטורציית מייג'י נקרא המחוז מחוז שינאנו, אך לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את שמו הנוכחי. בתקופת סנגוקו היה המחוז מוקד קרבות שליטה בין דאימיו שונים, ולאחר מכן היה אחד ממרכזי הכוח של טקדה שינגן במלחמתו באואסוגי קנשין.

גאוגרפיה

למחוז נאגנו אין מוצא לים, ושוכנת בו הנקודה הרחוקה ביותר מהים בכל יפן - בעיר סקו. זהו גם המחוז הגובל במספר הרב יותר של מחוזות אחרים. בשל העובדה שמרבית שטחו של המחוז הררי ואינו ניתן ליישוב המוני, מהווה המחוז מוקד משיכה לתיירות טבע, ותשעה מתוך 12 ההרים הגבוהים ביפן נמצאים במחוז נאגנו. 21% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.