google/wiki40b huggingface dataset:
אירווינג בקסטר

ביוגרפיה

בקסטר נולד ביוטיקה, שבמדינת ניו יורק. אחיו יו בקסטר זכה 4 פעמים באליפות ארצות הברית בקפיצה במוט בשנים 1886-1883. 
באליפות איגוד הקולג'ים לספורטאים חובבים באמריקה שנערכה בשנת 1897 זכה בקסטר במשותף במדליית כסף בקפיצה לגובה בתלמיד בטריני קולג'. בשנת 1899 זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה כסטודנט באוניברסיטת פנסילבניה (Penn or UPenn). אותה שנה, הוא זכה במדליות זהב באליפות איחוד אתלטים חובבים בקפיצה לגובה ובקפיצה במוט.

אלוף אולימפי

בדרכו לאולימפיאדת פריז (1900) זכה בקסטר באליפות בריטניה בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר. במשחקים עצמם הוא זכה בתוך יומיים ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב ו-3 מדליות כסף. הוא זכה במדליות זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, לפני פטריק ליהי מבריטניה (1.78 מטר) ולאיוש גנצזי מהונגריה (1.75 מטר) ובקפיצה במוט בתוצאה של 3.30 מטר, לפני בן ארצו מרדית' קולקט (3.25 מטר) וקארל אלברט אנדרסן מנורווגיה (3.20 מטר). ניצחונו של בקסטר בקפיצה במוט הושג בנסיבות קצת מוזרות, לאחר שמתחריו, דניאל הורטון ובסקום ג'ונסון שניצחו אותו בבריטניה, נעדרו מהתחרות כמו גם צ'ארלס דבורק (שלימים זכה בסנט לואיס, 1904. ג'ונסון ודבורק עזבו בטענה שהתחרות נידחתה והורטון עזב בטענה שהוא לא משתתף ביום השבתון. בקסטר לעומתם, לאחר שזכה בתחרות הקפיצה לגובה ושהה אותה העת באצטדיון, נירשם ברגע האחרון לתחרות. הוא זכה במדליות כסף בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.135 מטר, אחרי בן ארצו ריי יורי (3.21 מטר) ולפני אמיל טורשבוף מצרפת (3.03 מטר), בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.525 מטר, אחרי יורי שקבע שיא עולם חדש של 1.655 מטר ולפני בן ארצו לואיס שלדון (1.50 מטר) ובקפיצה משולשת מהמקום בתוצאה של 9.95 מטר, אחרי יורי (10.58 מטר) ולפני בן ארצו רוברט גארט (9.50 מטר).
בשנת 1901 זכה בקסטר פעם נוספת באליפות בריטניה בקפיצה לגובה.

קריירה במשפטים

בשנת 1901 הצטרף בקסטר ללשכת עורכי הדין בניו יורק ובשנת 1903 נבחר לכהן כשופט במקרים מיוחדים. למעט תקופת מלחמת העולם הראשונה, הוא עבד כעורך דין עצמאי עד לשנת 1921 שבה מונה לתפקיד מנהל המחוז הצפוני בניו יורק, תפקיד שמילא עד להתפטרותו בשנת 1925. לאחר מכן, חזר לפרקטיקה הפרטית שלו.
בשנת 1957 נפטר בקסטר בעיר הולדתו, יוטיקה.
שון מורגן

ביוגרפיה

מורגן הוא כותב השירים של הלהקה, וכותב בעיקר על הילדות הקשה שעברה עליו, רגעים שבהם הרגיש חנוק מכל עבר ובדידות - שירי גראנג'. הוריו של מורגן התגרשו כשהיה צעיר, והוא גר עם אביו ששלח אותו לפנימייה צבאית. מורגן לא היה יכול לנגן על גיטרה בלהקה כי אביו אסר עליו, ובשל כך לימד את עצמו בסתר. מורגן היה קרוב בתקופה זו למצב של התאבדות כמה וכמה פעמים.
מורגן החל לשיר בגיל 8 בבית סיפרו ובגיל 12 קנה גיטרה מהכסף שחסך.
קולו של מורגן עבה ומזכיר את קולו של קורט קוביין, סולנה של להקת הגראנג' נירוונה. סית'ר מבצעים קאברים לנירוונה בסיום ההופעות שלהם.
בשנת 2007 אחיו הצעיר של מורגן נמצא מת למרגלות הבניין בו הוא גר; לידו נמצא מכתב התאבדות שהוכיח שהוא קפץ מהגג. מורגן כתב עליו שיר עם להקתו סית'ר שנקרא Rise Above This מהאלבום Finding Beauty in Negative Spaces.
מתן חוזז

קריירה

חוזז החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובעונת 2014/2015 זכה עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות ליגת העל לנוער. בקיץ 2015 הציעה מכבי תל אביב לחוזז לחתום על חוזה ארוך טווח ולצאת להשאלה לבית"ר תל אביב רמלה, אולם חוזז סירב כיוון שחשש שלא יצליח לחזור לקבוצה בעתיד. לאחר שהפסיד בבוררות שהגיש נגד הקבוצה חתם חוזז בבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, וב-26 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו, בניצחון 2–1 על הפועל נצרת עילית. ב-8 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–1 על מ.ס. אשדוד, ובסך הכל כבש עשרה שערים בליגה הלאומית בעונת 2015/2016.
את עונת 2016/2017 התחיל חוזז במכבי תל אביב, וב-31 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–0 על מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. עם פתיחת העונה הושאל חוזז להפועל אשקלון, וב-17 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–3 לבית"ר ירושלים. ב-5 בינואר 2017 הבקיע חוזז צמד בניצחון 5–2 על מכבי יפו במסגרת גביע המדינה, וב-18 במרץ 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 4–1 על הפועל חיפה.
ב-25 ביוני 2017 הושאל חוזז לבני יהודה תל אביב, ובמדיה כבש שישה שערי ליגה בעונת 2017/2018. בסיום העונה שב למכבי תל אביב, אך בתחילת עונת 2018/2019 שותף במשחק ליגה אחד בלבד, ובחלון ההעברות של ינואר הושאל להפועל חיפה. בהופעת הבכורה שלו במועדון כבש חוזז שער בניצחון 4–2 על מכבי פתח תקווה, ושבוע לאחר מכן כבש שלושער בניצחון 4–0 על בני סכנין.
אלפרד גוזנבאואר

חייו

גוזנבאואר נולד בעיר סנקט פלטן שבאוסטריה, במדינת אוסטריה תחתית. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בעיירה ויסלבורג, למד מדע המדינה, פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר דוקטור. גוזנבאואר הקדיש את כל הקריירה שלו לפוליטיקה, כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית: היה מנהיג פלג הצעירים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SJ - צעירים סוציאליסטים) בשנים 1984-1990 וסגן נשיא פלג הצעירים של האינטרנציונל הסוציאליסטי הבינלאומי (IUSY) בשנים 1985-1989. בשנים 1990-1999 עבד כחוקר בכיר בלשכת התעסוקה של מדור המשטר הכלכלי של אוסטריה תחתית.
ב-1991 נבחר גוזנבאואר ליו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעיירה איבס אן דר דונאו וחבר ברשות המבצעת של המפלגה באוסטריה תחתית. באותה שנה נבחר לחבר במועצה הפדרלית, הבית התחתון של הפרלמנט האוסטרי כנציג אוסטריה תחתית. גוזנבאואר היה חבר במשלחת האוסטרית למפגש הפרלמנטרי של מועצת אירופה ב-1991 והיה יו"ר הוועדה הסוציאליסטית שלה בשנים 1995-1998.
ב-2000 נבחר למנהיג קבוצת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במועצה הפדרלית וגם למזכיר הראשי של המפלגה. תחת הנהגתו בבחירות 2002 עלתה התמיכה במפלגתו והיא זכתה בארבעה מושבים נוספים  בפרלמנט, אך היא כשלה בניסיון להביס את ממשלת מפלגת העם של הקנצלר וולפגנג שיסל.
ב-2006 נפלה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למשבר בעקבות מעורבותה ב"סקנדל BAWAG", שבו מנהלי BAWAG, בנק אוסטרי השייך ל"פדרצייה של תאגידי המסחר האוסטרים" (ÖGB), הואשמו בשחיתות ומעילה. הסקנדל הביא להתפטרותו של מנהל הפדרצייה פריץ ורצטניש. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא הייתה מעורבת ישירות באשמת המעילה, אך קרבתה לפדרציה הכתימה את שם המפלגה. כתגובה הרחיק גוזנבאואר את מנהיגי הפדרציה מרשימת מועמדי המפלגה, תחת ביקורת כלפיו מכיוון הפדרציה.
מעט לפני הבחירות שנערכו ב-1 באוקטובר 2006, סקרים הראו שהתמיכה בסוציאל-דמוקרטים ובמפלגת הירוקים מעט קטנה יותר מהתמיכה במפלגת העם השמרנית ובמפלגת החופש הימנית.
ביום שלאחר הבחירות הראתה ספירת הקולות שהתמיכה בסוציאל-דמוקרטים ירדה מעט כמו בסקרים, אך לעומת זאת התמיכה בירוקים עלתה, מה שהביא את התמיכה בשתי מפלגות השמאל לעלייה זעומה. התמיכה במפלגת העם ירדה בצורה חדה, והסוציאל-דמוקרטים היו למפלגה הגדולה ביותר. היות שלא הייתה מפלגה יחידה גדולה דייה כדי להרכיב ממשלה לבדה, הוקמה ממשלת אחדות בין הסוציאל-דמוקרטים ומפלגת העם. כמנהיג המפלגה הגדולה ביותר מונה גוזנבאואר לקנצלר החדש.
ביולי 2008, לאחר כשנה וחצי בלבד, קרסה השותפות הקואליציונית עם השמרנים. גונזבאואר הודיע שלא יתמודד על כהונה נוספת בבחירות הבאות.
מאז קריסת ממשלת האחדות הלאומית של הקנצלר גוזנבאואר הוא נשאר לעמוד בראש ממשלת מעבר שהמתינה להקמת ממשלה חדשה באוסטריה.
ממשלת המעבר של גוזנבאואר סיימה את תפקידה ב-2008, מיד לאחר שהוקמה ממשלת אחדות לאומית חדשה בראשות הקנצלר ורנר פיימן, גם הוא ממפלגת השלטון הסוציאל-דמוקרטית.
גוסטב ארווה

תולדות חייו

נולד בברסט. החל מ-1901 גיבש סביבו קבוצה שדגלה בשמאל פוליטי קיצוני ופציפיזם המבוסס על אחוות מעמד הפועלים. ב-1905 היה למנהיג הקבוצה הקיצונית ביותר בחבר המפלגות הסוציאליסטיות הצרפתי ויסד שבועון בשם "המאבק החברתי" (La Guerre sociale), שהטיף לפעולות אלימות ומהפכניות על מנת למנוע מלחמה, בטענה שזו היא דרכם של הבורגנים להשתמש בפרולטריון ולהשמידו כ"בשר תותחים" במלחמותיהם, ברוח האינטרנציונל השני. ב-1912 ריצה 26 חודשי מאסר בגין הטפותיו.
מלחמת העולם הראשונה הכתה את ארווה בהלם: לנגד עיניו ראה את הפרולטרים המהפכניים ביותר מפנים עורף לעמיתיהם למעמד בשם הלאומנות ויוצאים בחדווה פטריוטית למלחמה. זעזוע זה גרם לו לשנות עד מהרה את תפיסתו ולכונן את המהפכה נגד הבורגנות לא על היסוד המעמדי, שהכזיב, אלא על היסוד הלאומני. ב-1916 שינה את שם עיתונו ל"הניצחון" (La Victoire) והחל להטיף לסוציאליזם לאומני (נאציונל-סוציאליזם). 
ב-1919 הקים את המפלגה הסוציאליסטית הלאומית ((Parti socialiste national,‏ PSN), שקראה לאחדות בין המעמדות היצרניים והמהפכניים נגד הליברליזם הבורגני. המפלגה לא סחפה את הקהל ולא הייתה הצלחה. היא התפרקה, הוחייתה מחדש בשם "מפלגת הרפובליקה הסמכותית" (Parti de la République autoritaire) ומחדש ב-1927 בשמה המקורי. באותן שנים הילל מעל דפי עיתונו את עליית מוסוליני באיטליה, בו ראה בן-ברית ומודל לייבוא הפשיזם לצרפת. הו אהתכתב עם אדולף היטלר, התנגד למדיניות האנטישמיות וכתב לו שהדבר עלול להביא לסיום שלטונו.
ב-1936 תמך ארווה במרשל פיליפ פטן. יחד עם זאת הוא לא קיבל מדיניות של פטן ובשנות ה-40 של המאה ה-20 היה תחת השגחה של גסטפו.
זווית התקפה

זווית התקפה (angle of attack-AOA), בכלי תעופה היא הזווית שבין מיתר של משטח אווירודינמי מסוים (כנפיים, זנב, קנרד וכדומה) לבין כיוון הרוח היחסית בכיוונו. במילים אחרות, זווית התקפה נמדדת בין המיתר לבין כיוון התקדמותו.
קיימת הפרדה ביו זווית התקפה של כנף לזווית התקפה של מטוס, בעוד זאת של הכנף מתייחסת לזווית בין הפרופיל הממוצע בכנף למהירות הזרימה המציפה, זווית התקפה של מטוס מתייחסת לזווית הנוצרת בין הציר האורכי של מטוס לזרימה המציפה. בהינתן שהמבנה של המטוס ידוע, ניתן מזווית כללית זאת להגיע לזוויות ההתקפה הנוצרות על הכנפונים השונים.
המונח רלוונטי בעיקר לגבי התקדמות בחלל המכיל גז או נוזל. ככל שגדלה זווית ההתקפה, כך גדל כוח התגובה של הגז או הנוזל המופעל על המשטח.
כיוון הכוח הוא השקול שבין כיוון ההתקדמות לזווית ההתקפה, ובמקרה של כלי טיס גדל כוח העילוי ככל שגדלה זווית ההתקפה של הכנף או להב המדחף או הרוטור, אך רק עד גבול מסוים שנקרא "זווית הזדקרות", שמעבר לו קטן כוח העילוי עד אפס.
זווית ההתקפה הגבוהה ביותר עד היום, שבה מטוס נשאר יציב לאורך יותר מ-10 שניות היא 89.8°, שהושגה על ידי סדרת המטוסים ממשפחת Su-37/Su-35 הרוסית.
אריך פון דריגאלסקי

ביוגרפיה

דריגאלסקי נולד בקניגסברג שבפרוסיה. בשנים 1882 עד 1887 למד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת קניגסברג, בבון, בברלין ובלייפציג. את התזה שלו לדוקטורט כתב בנושא מגיני קרח באזורים צפוניים מ-1885 עד 1891, היה עוזר במכון לגאודזיה ובמשרד המרכזי לגאודזיה בינלאומית בברלין.
דריגאלסקי עמד בראש שתי משלחות בין 1891 ל-1893, שציידה האגודה למדעי כדור הארץ בברלין. אחת המשלחות עשתה את החורף של 1892–1893 במערב גרנלנד. במהלך 1889 הקדיש את זמנו ללימוד החומר המדעי שצבר בתחומי הגאוגרפיה והגאופיזיקה. בשנת 1898 היה לפרופסור חבר וב-1899 לפרופסור מיוחד לגאוגרפיה ולגאופיזיקה בברלין.

השנים הבאות

בין 1905 ל-1931 פרסם דריגאלסקי עשרים ספרים ושני אטלסים לתיעוד המשלחת והיה הזוכה במדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית לשנת 1933.
מאוקטובר 1906 עד לפרישתו, כיהן דריגלסקי כפרופסור במינכן, והיה גם נשיא המכון הגאוגרפי שייסד, עד מותו. בשנת 1910 השתתף במשלחת של גראף פרדיננד פון צפלין לשפיצברגן ובהמשך במשלחות אחרות לצפון אמריקה וצפון מזרח אסיה. דריגאלסקי מת במינכן בשנת 1949.

הנצחה

האי דריגאלסקי, לשון הים דריגאלסקי באיי ג'ורג'יה הדרומית, ושדרה בחלקה הדרומי של מינכן נקראו על שמו, כמו גם מכתש דריגאלסקי על הירח. שני קרחונים, קרחון דריגאלסקי (אנטארקטיקה) וקרחון דריגאלסקי על מדרונות קילימנג'רו בטנזניה קרויים גם הם על שמו. ארכיב באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן מתעד את מעלליו החלוציים. גם עכביש דרום-אפריקאי נושא את שמו, Araneus drygalskii, על סמך חומר שנאסף במשלחת גאוס.
אנטי-דויטשה

אנטי-דויטשה הוא כינוים של חברי תנועה קומוניסטית אנטי-לאומית הפועלת בגרמניה.
התנועה החלה להתגבש במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בעקבות מחלוקות אידאולוגיות בתוך השמאל הרדיקלי בשאלת היחס לישראל ולארצות הברית. האנטי-דויטשה מתנגדים לכל גילוי של לאומיות גרמנית, ובניגוד לרוב רובו של השמאל הרדיקלי מביעים תמיכה במדיניותן של ממשלות ישראל, ארצות הברית ובריטניה וטוענים שההתנגדות למדינות הללו מצד רובו של השמאל הרדיקלי בגרמניה נובעת מעמדות אנטישמיות ואנטי-דמוקרטיות.
רפאל חמיצר

רפאל חמיצר (בגרמנית: Raphael Chamizer;‏ 10 במאי 1882 – 28 באוקטובר 1957) היה רופא ופסל גרמני-ישראלי.

ביוגרפיה

חמיצר נולד בלייפציג שבגרמניה, למוריץ (מרדכי) חמיצר. הוא למד רפואה באוניברסיטת לייפציג. את אמנות הפיסול גילה בעת ביקור באיטליה, שם התרשם מעבודותיו של גלברטי. עם שובו לגרמניה החל לפסל בלא שעבר הכשרה מסודרת. נושא עבודותיו היה דמויות מן המקורות כגון איוב, שלומית לצד יצירות כגון ה"פילוסוף", "הנביא" ועוד.
בשנת 1936 הופיעה בהוצאת ראובן מס מונוגרפיה על יצירתו מאת ארי אבן-זהב, שראתה אור בתרגום עברי ב-1937.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ עסק בפיסול לצד עבודתו כרופא.
נפטר ב-1957. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
חמיצר הוא סבו של דן חמיצר.
פרונטו

עלילה

עלילת הספר נפתחת בשנות התשעים כאשר מוטל על המרשל הפדרלי רַיילֵן גִיבֵנס, איש בחיל הנחתים לשעבר להגן  על הארי, סוכן הימורים של המאפיה האיטלקית במיאמי ההופך לעד מדינה. גיבנס, קאובוי מודרני המתהלך כשלראשו כובע בוקרים מסוג סטֵטסוֹן, הוא צלף מיומן. במהלך הספר הוא נדרש להתמודד עם מתנקש המאפיה, טומי המחסל, שהרג את חברו של גיבנס לנגד עיניו. העימות ביניהם הופך ללב הספר.
ג'ק שוסטק

ילדות וחינוך

שוסטק נולד למשפחה ממוצא פולני. אבי סבו היגר מקרקוב לניו יורק בסוף המאה ה-19, ולבסוף השתקע בחווה בססקצ'ואן בקנדה, שם נולד אביו של שוסטק, שהיה טייס ולאחר מכן מהנדס אווירונאוטיקה בחיל האוויר המלכותי הקנדי, ופגש את אמו של שוסטק בעת מלחמת העולם השנייה. שוסטק עצמו נולד בלונדון בעת שאביו למד אווירונאוטיקה באימפריאל קולג', אך שב עם משפחתו לקנדה לאחר פחות משנה, וגדל עם אחותו הצעירה יותר בבסיסי חיל אוויר שונים שבהם הוצב אביו, בעיקר בגרמניה ובקנדה. כתוצאה מכך למד שוסטק בבתי-ספר רבים, ותכופות היה התלמיד הצעיר בכיתתו. את משיכתו לביולוגיה ולכימיה הוא מייחס למורו ולמורתו בבית הספר התיכון במונטריאול, ולמעבדה כימית שאביו בנה במרתף ביתם, שם ערך שוסטק ניסויים בחומרים כימיים מסוכנים שאמו הביאה מן החברה בה עבדה באותו זמן. אימו גם סייעה לו לקבל עבודת קיץ בניסויים כימיים באותה חברה. בשנת 1967, כשהיה בן 14, שוסטק ואביו שחזרו במעבדתם בתנאים מבוקרים את אסון השרפה באפולו 1. במרתף ביתו של חבר ללימודים, הם בנו גן הידרופוני, בהשראת הרעיונות לייצר מזון וחמצן בחלליות ובמושבות חלל.
בשנת 1968, בהיותו בן 15 בלבד, החל ללמוד מדעים באוניברסיטת מקגיל. את עבודת הקיץ עשה במעבדות ג'קסון (Jackson Laboratory) שם למד לנתח ולהוציא את בלוטת התירואיד מעכברי מעבדה מזני שארים, אך החליט שלא ימשיך בביצוע ניסויים בחיות מודל. שוסטק גר לבדו במעונות מקגיל כשהיה בן 16, לאחר שמשפחתו עברה לגור בחזרה באוטווה, ולדבריו בילה זמן רב יותר במעבדות השונות לביולוגיה וביוכימיה מאשר בשיעורים בכיתות. בהיותו בן 19 בלבד קיבל תואר ראשון בביולוגיה של התא מאוניברסיטת מקגיל, ובשנת 1972 החל את לימודי המוסמך שלו באוניברסיטת קורנל בניו יורק.

אצות וטלומרים

החל מלימודי התואר הראשון שלו במקגיל פיתח שוסטק עניין עמוק באצות כמודלים למחקר בביולוגיה מולקולרית ובגנטיקה. המאמר המדעי הראשון שלו, שהתפרסם בשנת 1973, היה תוצאת פרוייקט מעבדה שהיה שותף לו באצה מן הסוג Eudorina. שוסטק רצה לסנתז באופן מלאכותי גדילי חומצות גרעין של האצות, ובחר לעשות את התואר השני, הדוקטורט ואף הפוסט-דוקטורט שלו במעבדתו של הביוכימאי הסיני-אמריקני ריי וו (Ray Wu) בקורנל, משום שהיא הייתה המתאימה ביותר לרעיון זה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינתוז גדיל mRNA בן 44 נוקלאוטידים של האצה. שוסטק זנח לבסוף בהדרגה את מחקריו באצות במהלך שנות ה-80, לדבריו משום שהבין כי מעבדות אחרות בעולם עומדות להדביק את עבודתו החלוצית ולבצע ניסויים דומים. אך עוד קודם לכן, בשנת 1980, הוא נכח בהרצאה של אליזבת בלקברן על מחקריה בטלומרים באצה החד-תאית מסוג Tetrahymena. שיתוף הפעולה ביניהם הביא למחקרים בטלומרים אשר בשנת 2009 זיכו את שוסטק בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, ביחד עם בלקברן וקרול גריידר.

קדם-תאים וראשית החיים

משנות ה-2000 עוסקת מעבדתו של שוסטק בחקר ראשית החיים, ובייחוד את מושג הקדם תא (protocell). לתפיסתו של שוסטק, קדם-תאים הם מיצלות או ליפוזומים: בועות שומניות זעירות בתמיסה מימית, המורכבות מקרום בעל שכבה או דו-שכבה ליפידית של פוספוליפידים. בכך הקדם-תא דומה לתא ביולוגי פרימיטיבי. אך קדם-תאים היו עשויים להתקיים עוד לפני ראשית החיים, ולהיווצר מעצמם בתהליכי הרכבה עצמית וארגון עצמי (Self-organization) של קרומים שומניים. מעבדתו של שוסטק הדגימה מספר תהליכים שונים, מכניים וכימיים, אשר גורמים לקדם-תאים בתמיסה לגדול ולהתחלק תוך שמירה על התוכן שלהם, בדומה לחלוקה ביולוגית של תאים, והיו עשויים להתקיים בסביבה של כדור הארץ הקדום.
ניר רצ'קובסקי

ניר רצ'קובסקי (יליד 1973) הוא מתרגם וסופר ישראלי.

ביוגרפיה

רצ'קובסקי נולד וגדל בחיפה. לאחר שסיים את לימודיו לתואר שני בביולוגיה החליט לנסוע לפריז, בה גר מספר שנים ובה גם הכיר את אשתו.
לאחר שובו ארצה החל לתרגם ספרים מצרפתית (וגם מעט מאנגלית), ופריצתו לתודעת הקוראים הייתה בזכות תרגומו לספר "סוויטה צרפתית" מאת הסופרת הצרפתיה-יהודיה אירן נמירובסקי משנת 2006 ותרגומו ל"נוטות החסד" מאת ג'ונתן ליטל משנת 2008.
בשנת 2013 התפרסם רומן ביכורים פרי עטו, "בת, אהובה", בהוצאת ידיעות ספרים, העוסק ביחסים שבין האצילה הצרפתיה בת המאה ה-17 מאדאם דה סבינייה  לבין בתה.
בשנת 2015 זכה בתואר אביר במסדר האקדמאי מטעם ממשלת צרפת.
רצ'קובסקי נשוי ואב לשניים, ומתגורר עם משפחתו בתל אביב.
מר אולימפיה

מר אולימפיה (באנגלית: Mr. Olympia) היא תחרות פיתוח גוף בינלאומית שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). זכייה בתחרות נחשבת להישג הגבוה ביותר שמפתח גוף יכול להשיג.
ג'ו וידר הגה את רעיון התחרות כדי לאפשר לזוכים בתחרות מר יוניברס להמשיך להתחרות ולהרוויח כסף מתחום פיתוח הגוף. תחרות "מר אולימפיה" הראשונה נערכה ב-18 בספטמבר 1965 באקדמיה למוזיקה בברוקלין, ובה זכה לראשונה לארי סקוט.
כמות הזכיות הגבוהה ביותר בתחרות היא שמונה. בשיא מחזיקים שני מפתחי גוף - לי האני (1984-1991) ורוני קולמן (1998-2005).
המחזיק הנוכחי בתואר "מר אולימפיה" הוא מפתח הגוף שון רודן.
הסרט Pumping Iron מתאר את בניית הגוף של מפתחי הגוף בפרטוריה שבדרום אפריקה, ועזר להזניק את קריירת המשחק של ארנולד שוורצנגר ולו פריגנו, שניהם פיינליסטים בתחרות.
מתקיימת גם תחרות מקבילה העונה לשם מיס אולימפיה (Ms. Olympia) לנשים מפתחות גוף.
חיה ארבל

חיה ארבל (18 ביוני 1921 – 14 בדצמבר 2006) הייתה מלחינה ישראלית וממייסדי קיבוץ המעפיל.

ילדות בגרמניה

חיה ארבל, בתם של לודוויג ודינה שלוס, נולדה כגרדה שלוס (בגרמנית: Gerda Schloss) בנירנברג שבגרמניה כבת בכורה למשפחה יהודית מתבוללת מהמעמד הבינוני-גבוה שהייתה מעורה היטב בחברה ובתרבות הגרמנית.
לודוויג ששרת כקצין בצבא הגרמני ונפל בשבי הצרפתי במלחמת העולם הראשונה, היה בעל בית חרושת לנייר אך גם סוציאליסט שדאג לרווחת עובדיו וצעד בראשם בהפגנות האחד במאי.
לודוויג, שהיה פסנתרן חובב וקיים קונצרטים ומפגשים מוזיקליים בביתו, דאג להעניק חינוך מוזיקלי עשיר לבנותיו. בבית עמדו שני פסנתרים וגרדה למדה לנגן בכינור ובפסנתר מגיל צעיר והאזינה לקונצרטים ואופרות בבית האופרה של נירנברג. לבושתה היא גם הייתה מהילדים היחידים שהגיעו לבית הספר עם מכונית ונהג.
על פי עדותה של אחותה, הציירת רות שלוס, לא ידעו גרדה ושתי אחיותיה עד לעליית הנאצים לשלטון כי הן יהודיות. חיה סיפרה שהילדים בבית הספר קראו לה יהודיה מלוכלכת וכשסיפרה לאמה על כך וביקשה לדעת מה זה יהודיה אמרה לה האם לענות להם: אני יהודיה ואתם מלוכלכים.
עליית הנאצים לשלטון שמה קץ לאורח חיים זה, בעקבות חוקי הגזע הוצאו הבנות מבתי הספר הממלכתיים והועברו לבתי ספר פרטיים ולבסוף גורשו גם משם. לודוויג, שלא היה ציוני קודם לכן, אמר למשפחתו שאם עליית הנאצים התרחשה בגרמניה אז היא עלולה להתרחש באותה מידה בכל ארץ אחרת, לכן יש לעזוב את גרמניה ולעלות לא"י, אז פלשתינה.
גרדה, הבת הבכורה נשלחה כחלוץ לפני המחנה. בשנת 1933 הגיעה לארץ עם ההורים ונשארה לבד במסגרת עליית הנער בבן שמן. עם עלייתה נקטע החינוך המוזיקלי ואת מקומו תפסו העבודה ולימודי החקלאות וגרדה הפכה לחיה. 
שנה לאחר מכן עלתה כל המשפחה לארץ ישראל המנדטורית כאשר היא משאירה מאחוריה את מרבית הרכוש אך נושאת עימה את התרבות הגרמנית, ערכי הסוציאליזם ואהבת המוזיקה.

עלייה לארץ ישראל והקמת קיבוץ המעפיל

המשפחה התיישבה בכפר שמריהו, אז מושב לולים נידח ועסקה בחקלאות. המעבר מאירופה למזרח התיכון, מרווחה כלכלית לצמצום ומעבודות הצווארון הלבן לחקלאות היה קשה מאוד בתחילה, וגרדה נשלחה כחלק מעליית הנוער לבית הספר בן שמן שם עברתה את שמה לחיה.
חיה, שגודלה על ערכי הסוציאליזם הצטרפה לקיבוץ השומר הצעיר המעפיל שבו הייתה חברה עד ליומה האחרון, בשנת 1945 עלה הקיבוץ להתיישבות בעמק חפר, חיה התחתנה עם שלמה מרכוס גם הוא תלמיד בן שמן לשעבר אשר עלה עם אחותו אך בלי הוריו מגרמניה ומנישואים אלו נולדה בתה אסתר, עקב הבדלי הטמפרמנט לא החזיקו נישואים אלו זמן רב ולאחר גירושיה נישאה חיה לדניאל ארבל שאיתו חיה עד לסוף ימיו, מנישואים אלו נולדו בנותיה אביטל ונעמי ובנה איתי, בנוסף פתחה את ביתה לשאול, נער עולה חדש מעיראק אשר הגיע לקיבוץ בעקבות החורף הקשה שפקד את המעברות בשנת 1952.
בקיבוץ עסקה חיה בחקלאות וריכזה את ענף המטעים.
במקביל המשיכה במעורבות פוליטית והשתתפה בהפגנות השמאל גם לאחר שמלאו לה שבעים.

פעילות מוזיקלית

רק כעבור 25 שנים התאפשר לחיה ארבל לחדש את לימודי ההלחנה בהדרכת פרופסור לאון שידלובסקי. היא החלה לעסוק בחינוך מוזיקלי וניהלה את הקונסרבטוריון האזורי.
בזיקנתה החלה לחבר יצירות מוזיקליות אשר הפכו להיות נועזות יותר ויותר עם השנים וכללו בן השאר תיפוף על כינורות לצד קטעי מוזיקה קונבנציונלים יותר.
ארבל זכתה בפרס אקו"ם על יצירתה "דיאלוג לקלרנית ותזמורת".
ארבל נפטרה בקיבוץ המעפיל ב-14 בדצמבר 2006.
באטל ארנה טושינדן

ארבעת כלי-הנשק הקדושים

כלי נשק מסוימים בסדרה, אשר היו שייכים במקור ללוחמים כלשהם ובעלותם עברה ללוחמים אחרים, הם "כלי-נשק קדושים": 
קשת שהייתה שייכת במקור לאוראנוס שהייתה אחד הלוחמות החזקות ביותר בסדרה. אוראנוס נתנה את הקשת לבתה פואלה מריונט וזו לא יודעת עד היום מי היו בעליה הקודמים של קשת זו.
מגן שהיה שייך ללוחם חולה-נפש בשם כאוס. המגן נלקח מכאוס על ידי רוצחו, רוצח-מכשף בשם גנמה אשר גילו עולה על 2,000 שנים.
חרב קטאנה שהייתה שייכת במקור לאייג'י. הוא נתן אותה לאחיינו הצעיר סובארו.
רומח שהיה שייך במקור למונדו ושייכותו עברה למלאכית בשם אאוס. מדובר באותו כלי-נשק אולם אאוס הקנתה לו מראה שונה לחלוטין.
הו צ'י מין סיטי

היסטוריה

העיר התחילה ככפר דייגים קטן בשם פריי נוקור. האזור שהעיר נמצאת עליו היום היה אדמת ביצה, שיושבה על ידי חמרים (קמבודים) במשך מאות שנים לפי הגעת הווייטנאמים.
בהדרגה, מתיישבים וייטנאמים הגיעו לאזור והפרידו את החמרים באזור מאחיהם בקמבודיה. גלי המתיישבים היו בכמות שהממלכה הקמבודית, שנחלשה עקב מלחמה עם תאילנד, לא יכלה להתמודד אתם והאזור נהפך לווייטנאמי בהדרגה. במהלך הזמן השתנה השם פריי נוקור לסייגון. פריי נוקור הייתה עיר נמל מסחרי חשוב לקמבודיה ואיבודה מנע ממנה את הכניסה הדרום מזרחית לים, אף על פי שהייתה לה כניסה לים דרך מפרץ תאילנד.
העיר נכבשה על ידי צרפת ב-1859, והיא הושפעה ממנה במהלך העידן הקולוניאלי. ב-1929 מנתה אוכלוסיית העיר 123,890 תושבים.
ב-1949 העיר הפכה לבירת מדינת וייטנאם. לאחר השתלטות הוייט מין על צפון וייטנאם, הפכה העיר לבירת דרום וייטנאם. כוחות הצפון כבשו את העיר ב-1975 לקראת סוף מלחמת וייטנאם. משנת 1976 (איחוד צפון ודרום וייטנאם) העיר האנוי נעשתה בירת וייטנאם ואילו שמה של סייגון שונה להו צ'י מין סיטי על שם הו צ'י מין, אף על פי שווייטנאמים רבים עדיין קוראים לעיר בשמה הישן.

כלכלה

למרות שהשטח של העיר הוא רק כ-0.6% משטחה של וייטנאם, הו צ'י מין סיטי מייצאת כ-20% מהת"מג של המדינה ומייצרת כ-27% מהתוצר התעשייתי שלה, לכן העיר נחשבת למרכז הכלכלי של וייטנאם.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי טן סון נהאט, הגדול בווייטנאם מבחינת מספר נוסעים, משרת את העיר. נמל התעופה הבינלאומי לונג טאן צפוי להיפתח בשנת 2025. הוא יהיה ממוקם כ-40 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר וישרת את הטיסות הבינלאומיות לעיר, עם קיבולת מקסימלית של כ-100 מיליון נוסעים בשנה. הנמל הקיים יישרת טיסות פנים.
בעיר עוברות רכבות רבות לחלקים שונים בווייטנאם, ובין היתר לבירה האנוי. אם כי הרכבת אינה מפותחת ופחות מאחוז מתנועת הנוסעים משתמשים ברכבת.
בעיר נבנים שלושה קווי רכבת קלה, כשהראשון שבהם צפוי להיפתח ב-2020 .

השכלה גבוהה

בהו צ'י מין סיטי יש למעלה מ-80 אוניברסיטאות ומכללות שבהן לומדים למעלה מ-400,000 סטודנטים.
סיגיסוולד קאוקן

קריירה

קאוקן היה חבר בהרכב אלאריוס מבריסל בין 1964 ל-1972 והקים את "התזמורת הקטנה" (La Petite Bande) ב-1972, שעימה הקליט עשרות אלבומים. מאז 1971 לימד כינור בארוק בקונסרבטוריונים המלכותיים בהאג ובבריסל. מחלוצי יישום הטכניקה המוקדמת של השענת הכינור על הכתף בלי משענת-כתף, במקום להחזיקו מתחת לסנטר. 
חבר ב"רביעיית המיתרים קאוקן", שאותה ייסד ב-1986. בשנים האחרונות הופיע גם כמנצח על סימפוניות מן התקופה הרומנטית.
אחיו ידועים גם הם בביצוע המודע היסטורית: ברתולד קאוקן הוא חלילן ווילאנד קאוקן הוא צ'לן ונגן ויולה דה גמבה. השלושה הירבו לעבוד עם נגן הצ'מבלו גוסטב לאונהרדט, ומופיעים בקביעות ברחבי העולם.
ב-2 בפברואר 2007 העניקה לו האוניברסיטה הקתולית של לוון בבלגיה תואר דוקטור לשם כבוד.
שפכים

שפכים הם כל נוזל מימי אשר הושפע על ידי גורמים אנתרופוגניים. שפכים כוללים תוצרי פסולת נוזליים ביתיים, עירוניים, חקלאיים או תעשייתיים ויכולים להכיל מספר רב של ריכוזים מזהמים. השימוש הנפוץ ביותר למונח מתייחס לשפכים הזורמים במערכות הביוב וההולכה, (96%) אך עדיין 4% נספגים בקרקע בבורות ספיגה. המערכת הפיזית הכוללת צינורות, משאבות, מסכים ותעלות המשמשת להזרמת שפכים ומי ביוב ממקורם לנקודת הטיפול או הסילוק נקראת ביוב.
מי שופכין או מי ביוב מתייחסים לשפכים המזוהמים בצואה או שתן אך לעיתים קרובות משתמשים במונחים אלו לתאר סוגים נוספים של שפכים. בניגוד למי שופכין (המכונים גם "מים שחורים"), מים אפורים הם נוזלים שאין בהם הפרשות אדם (כגון ממכונות כביסה, מדיחי כלים, כיורים, מקלחות ואמבטיות רחצה) ואשר ניתן לעשות בהם שימוש חוזר, כולל הזרמה אל מכלי ההדחה של האסלה, שטיפת רצפות והשקיית גינה, במטרה לחסוך במים שפירים ובעלותם הכספית.

מקורות השפכים

מקורם של שפכים ומי ביוב נובע ממספר רב של מקורות מזהמים וביניהם פסולת אורגנית אנושית כגון צואה, שתן, נייר טואלט משומש, נוזלי גוף אחרים; דליפות של בורות ספיגה; פליטות של מפעלי טיהור שפכים, מי רחצה הכוללים גם מי כביסה, מי שטיפת כלים וכדומה; מי גשמים שנאספים בגגות, חצרות, וכו אשר מזדהמים על ידי כתמי שמן ודלק; מי תהום שהסתננו אל מי שופכין; נוזלים תעשייתים עודפים כגון: צבע, קוטלי חרקים, שמן בישול, וכדומה; מערכות ניקוז של מים גשמים; פסולת תעשייתית לא נוזלית כגון חול, אלקלי, נפט, שמן;

בורות ספיגה

בור ספיגה הוא בור שנכרה באדמה בעומק ממוצע של 1–2 מטר וברדיוס של 1/2 מטר ומשמש לפינוי השפכים. בור כזה מתאים למגורים צמודי קרקע, כאשר כל בור משרת יחידת דיור אחת. מבורות אלו מחלחלים השפכים באופן חופשי אל הקרקע ומי התהום וגורמים לזיהום הקרקע ולפגיעה במי התהום.

בישראל

נכון לשנת 2008, בישראל מופקים 500 מלמ"ק קולחין מדי שנה, כאשר כ-70% מושבים לשימוש בחקלאות בעזרת מכוני טיהור השפכים.