קייפטאון

היסטוריה

מתיישבים הולנדים בראשות יאן ואן ריבק התיישבו במפרץ מצפון לכף התקווה הטובה מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית בשנת 1652. הייתה זו ההתיישבות האירופית הראשונה ביבשת אפריקה, והכוונה הייתה לשמש כתחנת עגינה ואספקה לאוניות שהפליגו בין אירופה והמזרח הרחוק. ליישוב ההולנדי, שנקרא בהולנדית קאפסטאד (עיר הכף), הגיעו מתיישבים אירופאים נוספים, בעיקר מהולנד, בלגיה, גרמניה וצרפת, אשר הביאו אליו עבדים משבטי הסביבה ומדרום-מזרח אסיה. חסרונן של נשים במושבה הביא לניצול מיני של בנות העבדים, והוסיף למושבה אוכלוסייה של בני תערובת - ה"צבעוניים".
במהלך אירועי המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 הולנד נכבשה שוב ושוב על ידי צרפת והאימפריה הבריטית ניסתה להשתלט על מושבותיה של הולנד. הבריטים כבשו את העיר ב-1795, אך היא הוחזרה להולנדים ב-1803. בשנת 1814 האימפריה הבריטית כבשה סופית את העיר, שהיוותה נמל אסטרטגי, וקראה לה "קייפטאון". העיר הפכה להיות בירת מושבת הכף שנוצרה באותה זמן. הבריטים ביטלו את העבדות ושחררו את העבדים, פעולה שגרמה לקרע עם המתיישבים הבורים המקוריים, שנדדו צפונה. גילוי מרבצי זהב ויהלומים בעומק היבשת העלתה את חשיבותה של קייפטאון כנמל היצוא העיקרי של המחצבים לאירופה, והביא את הבריטים לצאת למלחמת הבורים, במטרה להשתלט על יתר שטחי דרום היבשת.
בשנת 1910 הבריטים יצרו את דומיניון דרום אפריקה, וקייפטאון נקבעה כאחת מ-3 ערי הבירה של הדומיניון החדש שהיה למעשה איחוד של 4 פרובינציות קולוניאליות בדרום היבשת. העיר נותרה אחת משלוש הבירות גם לאחר היווצרותה של רפובליקת דרום אפריקה ב-1961.
בשנות האפרטהייד בהתאם לחוק אזורי הקבוצות נקבעה הפרדה אזורית על פי גזע. בהתאם נאסר על השחורים והצבעונים להתגורר בתחומי העיר והוקמו עבורם עיירות - "טאונשיפ" - בפאתי העיר. בפרוורים שבהם חיו קבוצות גזע שונות נעשה טיהור של תושבים לא חוקיים או שהם נהרסו. הדוגמה הבולטת לכך בקייפטאון היא המחוז השישי (District Six), שלאחר שהוכרז ב-1965 כאזור ללבנים בלבד גורשו ממנו יותר מ-60 אלף תושבים ונהרסו בתיהם רבים מהתושבים הועברו לקייפ פלטס ולבנדר היל. לאחר סיום האפרטהייד, שולבו העיירות לתחומי העיר כפרברים.
קייפטאון הייתה ביתם של רבים מהמנהיגים להתנגדות לאפרטהייד. ברובן איילנד הנמצא כ-10 קילומטרים מהעיר הוחזקו אסירים פוליטיים מפורסמים במשך שנים. באחד האירועים המפורסמים שסימנו את סוף תקופת האפרטהייד, נאם נלסון מנדלה ממרפסת בית העירייה של קייפטאון שעות אחדות לאחר שחרורו ב-11 בפברואר 1990. בכיכר נובל באזור החוף של ויקטוריה ואלפרד מוצגים פסלים ארבעת זוכי פרס נובל לשלום של דרום אפריקה: אלברט לוטולי, דזמונד טוטו, פרדריק וילם דה קלרק ונלסון מנדלה.
בשנים האחרונות סובלת קייפטאון משיעור גבוה של פשע הקשור בסחר בסמים ובאלכוהול. על פי הרשות למלחמה בסמים צריכת הסמים בדרום אפריקה היא כפולה מבשאר העולם וצריכת האלכוהול היא בין ה-10 הגבוהות בעולם, ובקייפטאון בפרט השיעור אף גבוה יותר מהממוצע במדינה.
באזור קייפטאון לאורך שנים היו התראות על משבר מים, כאשר דיווח ראשון התפרסם ב-1990. ב-2018 המשבר החמיר  ובאזור נאלצו לנקוט במדיניות נוקשה של חיסכון במים.

גאוגרפיה

סמוך לעיר נמצא הר השולחן עם צוקים כמעט אנכיים ופסגה שטוחה אשר מתנשא לגובה של 1,000 מטר. בצדה האחד של העיר נמצאת "פסגת השטן" (Devil's Peak) ובצד האחר הר "ראש האריה" (Lion's Head), שיחד סוגרים על מרכז העיר, City Bowl.
סמוך לעיר נמצא האי רובן איילנד שהוכר כאתר מורשת עולמית ב־1999. האי נמצא במפרץ השולחן וכיום מבקרים יכולים להגיע אליו רק דרך שירות הספינות של מוזיאון רובן איילנד.
קייפטאון נמצאת ב"נקודה חמה" של מגוון ביולוגי ובאזור מצויים כ־2,200 מינים של צמחים. חלק ממיני צמחים או הם מינים אנדמיים של פרוטיאה וייחודים לאזור זה.
בשל גידול האוכלוסין והעיור באזור מצויים כיום למעלה מ־300 מיני צמחים בסכנת הכחדה, ו־13 מינים נכחדו. בחצי האי קייפ המצוי בשטחה של קייפטאון נמצא הריכוז הגבוה בעולם של מינים בסכנת הכחדה. על מנת לשמר את הטבע באזור הוקמה מערכת של יותר מ־30 שמורות טבע - בהן שמורת הטבע של הר השולחן.

חינוך

בקייפטאון פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת קייפטאון ואוניברסיטת הכף המערבי.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון. הנמל שנמצא במרחק של 20 קילומטרים מהעיר מציע טיסות ליעדים בדרום אפריקה ומחוצה לה.
מקייפטאון יוצאות רכבות לערים מרכזיות אחרות בדרום אפריקה, כמו יוהנסבורג, בלומפנטיין ודרבן. בנוסף יש בעיר מערכת של רכבת פרוורית בשם "מטרורייל".