google/wiki40b huggingface dataset:
יוסטוס ליפסיוס

ביוגרפיה

נולד בבראבנט (כיום מחוז ברבאנט הפלמית שבבלגיה), נשלח על ידי הוריו לקולג' של מסדר הישועים בעיר קלן שבגרמניה, ואחר כך למד באוניברסיטת לוון. הוא שימש כמזכירו של הקרדינל דה גראנוול ברומא ושהה שם שנתיים שבמרוצתן הקדיש את זמנו הפנוי ללימוד ספרות לטינית, ובחן כתבי יד עתיקים בותיקן.
ב-1570 ביקר בארצות השפלה, בגרמניה, באוסטריה ובבוהמיה, וחזר לעיר לוון. אך בעקבות מלחמת שמונים השנים בין המורדים ההולנדים לבין הספרדים, נאלץ לעבור להולנד וב-1579 התמנה לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ליידן, שם נחשב לתומך הקלוויניזם.
הוא נשאר בליידן אחת עשרה שנה - תקופה שבה כתב את החשובות שביצירותיו. בין היתר, הכין לפרסום את ספרו "סנקה" וערך ופרסם את ספרו "טקיטוס" שיצא לאור במספר מהדורות. בחלקן היו אלה עבודות מחקר ובחלקן היוו אוסף של כתבי המחברים הקלאסיים של העת העתיקה.
ב- 1589 פרסם את מחקרו "על הפוליטיקה", שבו הטיף לאיחודן של הדתות הקתולית והפרוטסטנטית. הוא הוסיף וטען שאם כי לימד במדינה המטיפה לסובלנות דתית, אין מקום ליותר מאשר דת אחת שהיא דת המדינה, וכי על הממשלה לאכוף דת זו באמצעות "האש והחרב". דבריו אלה עוררו את חמתם של הפרוטסטנטים, והוא ניצל בזכות הרשויות של ליידן שגרסו כי הביטוי "האש והחרב" אינו אלא דימוי לפעילות נמרצת.
באביב 1590 עזב את ליידן באמתלה שהוא נוסע למעיינות הרפואיים של העיר ספא (כיום במחוז ולוניה בבלגיה), אך נסע למיינץ שבגרמניה, שם שב לזרועותיה של הכנסייה הקתולית. מאורע זה עורר עניין רב בעולם הקתולי, והוא הוזמן לחצרות נסיכים ולאוניברסיטאות באיטליה, באוסטריה ובספרד. הוא העדיף להישאר בארצו והתמנה לפרופסור ללטינית באוניברסיטת לוון. אך במהרה התמנה ליועצו של פליפה השני, מלך ספרד, עסק בהיסטוריוגרפיה ושימש כיועץ גם לאלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה. ב- 1605 פרסם ספר שהיה בבחינת מבוא להיסטוריה של ברבאנט.
יוסטוס ליפסיוס נפטר בלוון כתוצאה ממחלת כבד. רחוב בבריסל נקרא על שמו, וב-1990 הבניין שהוקם במקום שבו היה רחוב זה כדי לשמש כמטה האיחוד האירופי נקרא בניין יוסטוס ליפסיוס. פסלו ניצב בחזיתו של בניין זה.

מורשתו

רעיונותיו בדבר האזרח האידיאלי - אדם הפועל מתוך היגיון השולט בעצמו וברגשותיו והמוכן להיאבק למען דעותיו, מצאו הסכמה בקרב המלומדים של תקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית. השקפתו זו, שבאה על ביטויה בפוליטיקה, גורסת גישה רציונלית מצד המדינה והמנגנון הממשלתי כלפי הנתינים. הוא הטיף גם למען הגנה צבאית חזקה. עקרונות אלה מונחים ביסודה של המדינה המודרנית.
יוסטוס ליפסיוס פרסם יצירות רבות בנושאים רבים ושונים ובהם דת, פוליטיקה, פילוסופיה והעת העתיקה, וניהל התכתבות ענפה עם מלומדים אחרים. הוא כתב מספר יצירות שמטרתן הייתה להחיות את האסכולה הסטואית ברוח הנצרות, שהמפורסמת שבהן היא "על ההתמדה". גרסתו הסטואית של ליפסיוס השפיעה על מספר הוגי דעות בני זמננו ויצרה את התנועה האינטלקטואלית של הנאו-סטואיציזם.
אומרים כי ליפסיוס היה אדם בעל מזג נעים אם כי עבר תקופות של מלנכוליה. הוא לא אהב מוזיקה אך העריץ כלבים ופרחים, ובייחוד את פרחי הצבעוני. הצייר פטר פאול רובנס, שהיה ידידו ותלמידו של ליפסיוס, צייר את עצמו עומד לצדו כאשר הוא מלמד שניים מתלמידיו, ובהם פיליפ רובנס, שהיה אחיו של צייר מפורסם זה. תמונה זו שצוירה ב-1615 מוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.
גספר אוליאל

ביוגרפיה

אוליאל נולד בפריז לאם סטייליסטית ואב מפיק תצוגות אופנה, במהלך שנות התשעים החל להופיע במספר סרטי טלוויזיה, לאחר התיכון הוא למד קולנוע באוניברסיטת סיינט דניס (University of Saint-Denis).
ב-2004 הופיע בסרטו של ז'אן-פייר ז'נה "שנים של אירוסין" ועל משחקו זכה בפרס סזאר בקטגוריית "השחקן המבטיח".
ב-2007 שיחק בתפקיד הראשי במותחן חניבעל: מקור הרוע, באותה שנה הופיע על שער מגזין ווג הצרפתי לצד הדוגמנית ההולנדית דאוצן קרוס, לאחר מכן נבחר לשמש כפנים של בושם הגברים של שאנל "Bleu de Chanel", סרטון הפרסום של הבושם בוים על ידי מרטין סקורסזה.
ב-2009 גילם מלאך בסרט "A Heavenly Vintage" לצד ז'רמי רנייה.
ב-2010 שיחק את אנרי הראשון, דוכס גיז בסרט "הנסיכה ממוֹנפֶּסיֶיה" המבוסס על הרומן מאת מאדאם דה לה פאייט.
ב-2011 שיחק בקומדייה "אומנות האהבה" לצד פרדריק בל.
קבוצת אלינגהי

קבוצת אלינגהי (Alinghi Team) היא קבוצת שיט יאכטות שווייצרית מן המובילות בעולם. 
הקבוצה מונה מאה אנשי צוות מעשרים ואחת מדינות ביניהן: ישראל, שווייץ, ארצות הברית, הולנד, ספרד, עיראק וקנדה. בין אנשי הצוות ישנם מומחים בנושאי שיט ימי, רופאים, מאמנים ותזונאים.
מנהיג הקבוצה וסגן הנשיא שלה הוא הסקיפר בראד באטרוורת' (Brad Butterworth).
ראש הקבוצה הוא ארנסטו ברטלי (Ernesto Bertaeli), המשמש אף כנווט. 
הקבוצה מונה שלושה הגאים בעלי מדליה אולימפית. הבכיר שבהם אד ביירד, יוכן שומאן (Jochen Schumann), ופיטר הולמברג (Peter Holmberg), הם מקיימים ביניהם סבב רוטציה.
גלקסיה אפלה

גלקסיה אפלה היא, תאורטית, שלב מוקדם מאוד בתהליך היווצרותה של גלקסיה רגילה והיא מכילה מעט מאוד כוכבים אם בכלל. הגלקסיה קיבלה את שמה כיוון שאין בה כוכבים הנראים לעין ורובה מורכבת מחומר אפל אשר לא ניתן לראותו, אבל אפשר לראות את השפעתו על האור ועל תנועת הכוכבים. המועמדים הסבירים ביותר לגלקסיות אפלות הם HI1225+01 ,AGC229385 ומספר גדול של ענני גז אשר נתגלו במהלך מחקרים על קווייזרים.
לתהליך היווצרות הגלקסיה האפלה יש תאוריות רבות ועדיין לא נמצאה הוכחה של אף אחת מהן.

היסטוריה

ב-2005 גילו אסטרונומים ענן גז וניסו לזהותו. לאחר שנים של הסברים קבעו החוקרים שענן הגז הוא גלקסיה אפלה כיוון שהשפיע על הגלקסיה NGC 4254.

הרכב

גלקסיות אפלות מורכבות מחומר אפל ובעיקר אבק. חלק מהמדענים בטוחים שחלק מהגלקסיות מכילות כוכבים, אך ההרכב המדויק של גלקסיות אפלות הוא לא ידוע, כיוון שאין דרך לגלות אותן ממרחק כה רב, אבל אסטרונאוטים מעריכים שכמות הגז בגלקסיות אלה בערך פי מיליארד מהשמש. הוא קוואזר יוצא דופן (כוכב כמו אובייקט שיכול לשלוח גלי רדיו וצורות אחרות של אנרגיה). זה בפרט יש הרבה משמרות אדומות גדולות. HE0450-2958 אין גלקסיה המארח נראה (גלקסיה סביב קוואזר) זוהה סביבו. הוצע כי זו עשויה להיות גלקסיה כהה שבה קוואזר הפך פעיל. עם זאת, התצפיות שלאחר מכן גילו כי גלקסיה המארח נורמלי כנראה נוכחים.

גודל

אי אפשר לדעת את הגודל האמיתי של גלקסיה אפלה כיוון שאי אפשר לראות אותם בטלסקופים רגילים אפשר להעריך שהם בערך פי שנים מגלקסיית שביל החלב.

טענות מדענים על גלקסיות אפלות

למדענים שאין הסברים לאירועים אסטרונומיים, משתמשים ברעיון של גלקסיה אפלה כדי להסביר את האירועים האלה. לא הרבה ידוע על גלקסיות אפלות, ויש מדענים שמאמינים שהיא בהחלט גלקסיה חדשה שנוצרה.
מדענים אומרים שגלקסיות אפלות כפי שאנו רואים אותן היום רק מתחילות ליצור כוכבים.

HE0450-2958

הוא קוואזר יוצא דופן. הוא נקרא "קוואזר עירום" ו "קוואזר ללא בית" כי הוא נראה כאילו אינו נמצא בגלקסיה.

Smith's Cloud

הוא ענן במהירות גבוהה של גז מימן. הענן התגלה בשנת 1963 על ידי גייל ביגר, לבית סמית', שהיה סטודנט לאסטרונומיה באוניברסיטת ליידן בהולנד.

HVC 127-41-330

הוא ענן במהירות גבוהה. שלושת המספרים המרכיבים את שמו מצביעים, בהתאמה, על קווי האורך והרוחב הגלקטיים.

VIRGOHI21

הוא אזור מורחב של מימן נייטרלי (HI) באשכול הבתולה שהתגלה בשנת 2005. ניתוח התנועה הפנימית שלו מעיד על כך שהוא עשוי להכיל כמות גדולה של חומר אפל, כמו גלקסיה קטנה.VIRGOHI21 כנראה לא מכיל כוכבים, זה יהפוך אותו לאחד הגלקסיות האפלות הראשונות שזוהו.
סנדלים תנ"כיים

סנדלים תנ"כיים הם סנדלים בעלי מבנה פשוט: סוליה אליה מחוברות שתי רצועות עור המהודקות לרוחב כף הרגל ומסביב לקרסול. העור ממנו מיוצרים הסנדלים צבוע לרוב בצבע חום או שחור. 
שמם ניתן להם בשל כך שהם מעניקים לצבר מראה של דמות מקראית. עם זאת, ככל הנראה, המקור הוא הופעתם בציורי קיר עתיקים ובממצאים ארכאולוגיים מימי קדם.
בין חברי המחנות העולים הם כונו "סנדלים חוגיסטיים". 
הסנדלים התנ"כיים הם מודל קלאסי של יצרני סנדלים מובילים בישראל.
בימי קדם היו הסנדלים עשויים עור שאינו מעובד ונקשרו אל הרגל בעשב יבש, בחוטים או בחבלים. לעיתים אף שובצו מתכות ואבנים.
בשונה מעט מן הדגם המוכר נעשה שימוש בתרבויות קדומות כמו רומי ומצרים העתיקה. 
שרידים בני למעלה מ-2000 שנה התגלו בחפירות ארכאולוגיות במצדה. גילויים הוא רמז נוסף היכול להצביע על שימוש קדום בהם לרבות בתחומי ארץ ישראל והמזרח התיכון. 
בימי העלייה השנייה הושם דגש על נושא הלבוש החלוצי. עבודת הכפיים הייתה מהאידיאלים העיקריים והבולטים בחייהם של החלוצים והופעתם החיצונית נועדה בין היתר לבטא אידיאל זה גם בתחום ההלבשה וההנעלה. כמו כן הסנדלים הותאמו לתנאי הטבע ולמזג האוויר הארץ ישראלי החם. 
בין היתר, הדלות בקיבוצים הובילה ליצירת אופנה מוזנחת שזכתה בשלב מאוחר יותר לחיקוי בקרב תושבי הערים. הסנדלים התנ"כיים היוו מעין הטלת וטו על מוסכמות הלבוש המבוסס על הקפיטליזם ועל תרבות ההלבשה האירופית המקובלת, מה גם שבאירופה הקרה יחסית, סנדלים ככלל לא היו נפוצים. 
בעת המודרנית הסנדלים התנ"כיים נהיו סמל לחלוציות או מאידך, סממן צברי מובהק. 
צייר הקריקטורות "דוש" יצר באיוריו דמות של נער בשם "שרוליק". הדמות הולבשה בביגוד אופייני לחלוצים הכולל את הסנדלים התנ"כיים, ולימים התפרסמה כמודל של ישראלי שורשי. מאותה סיבה נעשה במוטיב זה שימוש בסרטים ישראליים לרבות אלו הבאים להציג בעלילתם את תקופת הצנע ואת סיפורי הקמת המדינה באופן מובהק. בסרט אלכס חולה אהבה למשל, נעולות הדמויות המרכזיות בסנדלים תנ"כיים.
הנזירים הפרנציסקנים נועלים אותם בכל ימות השנה כחלק מתלבושתם וכסמל לאורח חיים פשוט וצנוע.
בעבר הורשו חיילים וחיילות בצה"ל לנעול סנדלים תנ"כיים בימי הקיץ, וגם כיום ניתן לראות אותם על רגלי החיילות. עד היום מזוהים סנדלים אלו עם ארץ ישראל הישנה והקיבוץ ולעיתים נכללים בצורה זו או אחרת בקטגוריית אופנת הוינטג' והרטרו.

לקריאה נוספת

Orna Ben-Meir, Biblical Sandals and Native Israeli Identity, Jews and Shoes, edited by Edna Nahshon, Berg, Oxford, New York, 2008, pp: 77-90
ג'יני (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה מתמקדת בקבוצת בני נוער הלומדים בבית ספר פרטי בעמאן, ירדן. הם יוצאים לטיול בפטרה, הידועה כבית לשדים (ג'ינים) ולתופעות מוזרות. במהלך הטיול משתחררים בטעות שני ג'ינים, טוב ורע. הראשון זומן על ידי מירה, והשנייה זומנה על ידי יאסין. הג'יני מודיע למירה כי עליה לעצור את הג'יני הרע מלנסות להרוס את העולם.

ביקורת

לאחר שידור הסדרה התעוררה סערה בירדן בעקבות קטעים בהם נראו כוכבי הסדרה מקללים, מתנשקים ואף מעשנים סמים. כמה ימים לאחר עליית הסדרה נפתחה חקירה במשרדו של התובע הראשי בירדן, שביקש מיחידת הסייבר "לעשות את כל מה שנדרש כדי לעצור את השידור". השחקנים בסדרה אף נחשפו לביקורת קשה ולאיומים.

פיתוח

ב-26 בפברואר 2018 פורסם כי נטפליקס הזמינה סדרה חדשה בשם "ג'יני", וכי בעונה הראשונה יצולמו חמישה פרקים.
ב-13 באוגוסט 2018 החלו צילומי הסדרה בעמאן, ירדן.
ז'ראר דה נרוואל

ביוגרפיה

הוא נולד בפריז לאב שהיה רופא בצבאו של נפוליאון הראשון. בהיותו בן שנתיים בלבד התייתם מאמו שמתה כאשר שהתה עם אביו בשלזיה. הוא נמסר לטיפולה של משפחת אמו שהתגוררה בכפר מורטפונטן באזור ולואה שבחבל פיקרדיה. ב-1814, כאשר אביו חזר מן המלחמה, הוא שב לפריז אך בילה את חופשותיו באווירה הכפרית של ולואה, מה שמאוחר יותר בא לידי ביטוי בכתביו.
בתקופת לימודיו בקולז' הכיר את תאופיל גוטייה, ומאז התפתחה ביניהם ידידות שנמשכה שנים רבות. הוא הצטרף לחוג ספרותי בפריז שבו השתתפו בין היתר אלפרד דה ויניי,
אלפונס דה למרטין, ויקטור הוגו, שארל אוגוסטן סנט-בב, אלפרד דה מיסה, פרוספר מרימה, תאופיל גוטייה ואלכסנדר דיומא האב. ב-1836 התאהב בשחקנית ז'ני קולון שלא החזירה לו אהבה, ולמרות אהבתו הנכזבת ראה בה אישה אידיאלית, ואחרי מותה דימה אותה בנפשו למרים הבתולה, לאיזיס ולמלכת שבא.
החל ב-1841 היה נתון להתקפים חוזרים ונשנים של שיגעון וטופל בידי דוקטור בלאנש שעסק ברפואת נפש בפריז. ב-1842 ביקר בקהיר ובבירות, ובין 1844 ו-1847 ערך מסעות בבלגיה, בהולנד ובאנגליה. ב-1853 נסע לגרמניה ושוב למזרח התיכון. כאשר היה בסוריה ניסה להיכנס לרזי דתם של הדרוזים, והתעניין בסמלים אלכימיים.
בשנותיו האחרונות חי חיי עוני ומחסור והיה נתון להתקפים של דיכאון, וב-1855 התאבד בתלייה בפריז ונקבר בבית הקברות פר לשז שבעיר. לפני מותו כתב הודעה קצרה: "אל נא תצפו לראותי בערב זה, כי הלילה יהיה שחור ולבן." אחרי מותו נמצא מכתב שבו ביקש 300 פרנק שחשב שיספיקו לו כדי לעבור את החורף.

יצירתו

ב-1828 תרגם לצרפתית את "פאוסט" של יוהאן וולפגנג פון גתה, מה שגרם לפרסומו בציבור של דה נרוואל. גתה עצמו שיבח אותו על תרגומו זה, והקטור ברליוז השתמש בטקסט של דה נרוואל ביצירתו המוזיקלית "קללת פאוסט". הוא המשיך לתרגם את גתה ובשנות הארבעים של המאה התשע עשרה פרסם תרגומים של כתבי היינריך היינה בכתב העת לספרות "שני העולמות". ב-1851 פרסם את ספרו "מסע במזרח" שבו תיאר את מסעותיו במזרח התיכון. אך יצירות המופת שלו נכתבו בשנתיים האחרונות לחייו בעת סבל ממחסור ומדיכאון, ובהן הנובלה "סילבי" (1853), "שירים ואגדות מולואה" (1854), 12 הסונטות "דמיונות שווא" (1854) ו"החלום והחיים" (1855), קובץ שירה ופרוזה המהווה את האוטוביוגרפיה שלו.
דה נרוואל, ששם את הדגש על משמעותם של חלומות, השפיע על התפתחותן של תנועות הסימבוליזם והסוריאליזם בספרות. יצירותיו מלאות סמלים ודימויים סימבוליים המבטאים תחושות או מצבים. מחברים רבים הושפעו ממנו ובהם מרסל פרוסט, רנה דומאל ואנטונין ארטו.
The Gathering (אלבום)

אופי האלבום ושמו

האלבום משלב סגנונות טראנס פסיכדלי וגואה שאפיין מאוד את המוזיקה האלקטרונית בשנים אלו, שמו ("האספה") מרמז על כוונה לאסוף פסקולים של סרטים ומשחקים שאפיינו בעיני חברי ההרכב את שנות ה-90, וליצור מהם מוזיקה בעיני רוחם.
מודיעין אזרחי (חברה)

מודיעין אזרחי היא חברה המספקת שרותי אבטחה, בלדרות מאובטחת ושירותי מוקד וסיור. 
קבוצת מודיעין אזרחי נוסדה בשנת 1963 והיא כוללת את חברות השמירה והאבטחה מהגדולות בישראל וחברה לבילוש פרטי.
חברת השמירה של מודיעין אזרחי מעסיקה מאבטחים, שומרים, בלדרים כולל בלדרות מאובטחת ברכב משוריין, סיירים, מוקדנים ועובדי מנהלה.
מאז פברואר 2009 מפעילה החברה את מחסום שער אפרים מדרום לטולכרם.
ההערכה היא שהחברה מעסיקה בישראל למעלה מ-8,000 עובדים, מה שהופך אותה לגדולה ביותר בנוסף להיותה הוותיקה ביותר בתחומה בישראל, ועובדיה מועסקים ב-9 סניפים בפריסה ארצית. בין לקוחות החברה נמנים (נכון לשנת 2016): משטרת ישראל, משרד ראש-הממשלה, משרד-הביטחון, משרד-החוץ, משרד-האוצר, משרד-המשפטים, ומשרדי ממשלה נוספים. גם חברות מסחריות שלה החברה מספקת את שירותיה כגון: שטראוס-עלית, המשביר לצרכן, אלביט, IBM, רשת הריבוע הכחול, ועוד. 
החברה עוסקת בשרותי שמירה ואבטחה בשירותי בלדרות כספים ודברי ערך מאובטחים, ומספקת שירותים ברחבי הארץ באמצעות צי כלי רכב משוריינים.
בנוסף חברת מודיעין אזרחי מפעילה שרותי מוקד וסיור לעסקים, חברות, ובתים פרטיים כמו כן מתמחה בפרויקטים של אבטחת שכונות.

ביקורות על פעילות החברה

ביקורות שנערכו על ידי משרד האוצר כנגד חברות אבטחה ושמירה בכלל, וחברת מודיעין אזרחי בפרט, העלו כי היא הפרה את חוקי העבודה במסגרת העסקת עובדיה. נקבע, כי היקף הפרות השכר על ידה בתקופה קצרה רק במשרדי הממשלה נאמדו בכ‭15-‬ מיליון שקל.
ב-2008 אף נקבע על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב כי החברה חתמה על תצהיר כוזב עת הצהירה כי היא מקיימת את חוקי העבודה וכי דוחות ביקורות שליליים לא נכתבו כנגדה על ידי משרד ממשלתי, ולכן יש לפסול את הצעתה במכרז של רכבת ישראל.
דו"ח ביניים של החשב הכללי באוצר לגבי מאבטחי מודיעין אזרחי שעובדים במוסדות המדינה, מצא כי החברה קובעת שכר נמוך מזה שנקבע בהסכם עם המדינה.
בשנת 2016 אירעה תקרית במחסום קלנדיה בה ירו למוות מאבטחי "מודיעין אזרחי" בפלסטינית בת 23, אם לשתי בנות קטנות, ולאחר מכן באחיה, בן 16. החברה ערכה תחקיר פנימי שהעלה ששני המאבטחים פעלו כשורה והוחלט בחברה להמשיך את עבודתם כרגיל. עם זאת, גורמים פלסטיניים טענו כי השניים לא היוו סכנה לכוח, והירי היה לא מוצדק.
משה נאור

עבודותיו בתיאטרון

בתיאטרון חיפה: "שעה של שקט" מאת פלוריאן זלר (בשיתוף תיאטרון בית ליסין), "גיבור הלובי" מאת קנת' לונרגן, "החייל האמיץ שוויק" מאת ירוסלב האשק (בשיתוף תיאטרון הבימה), "שיגעון באופרה" מאת קן לודוויג (בשיתוף תיאטרון הקאמרי), "גזע" מאת דייוויד מאמט, "אנשים קשים" מאת יוסף בר יוסף, "איזראל ז'ורנאל" מאת רוני סיני, "כולם היו בני" מאת ארתור מילר (בשיתוף תיאטרון הקאמרי), "מי דואג לילד", מחזה לשחקנים ולתזמורת מאת טום סטופארד, "משפחת ישראלי" מאת בעז גאון, "סוחרי הגומי" מאת חנוך לוין (פרס התיאטרון 2006 – חידוש השנה), "הצמא והרעב" מאת אז'ן יונסקו, "המקום ממנו באתי" מאת דייוויד מאמט, "ימי שלישי עם מורי" על פי מיטש אלבום (בשיתוף תיאטרון הקאמרי).  בשנת 2017 מביים את ההצגה "על מי ועל מה" מאת איאד אקטאר (זוכה פרס פוליצר), בתיאטרון חיפה, בהשתתפות: אלמה דישי, איציק כהן, יסמין עיון ומיכאל מושונוב.
בתיאטרון הבימה: "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון, "נודניק" מאת פרנסיס וובר.
בתיאטרון בית לסין: "דברים שאני יודעת" מאת אנדרו בובל (בשיתוף עם תיאטרון חיפה).
בתיאטרון הקאמרי: שמו הולך לפניו (זכה בפרס התיאטרון 2008 – קומדיית השנה) מאת אפרים קישון (בשיתוף תיאטרון חיפה), "הכתובה" מאת אפרים קישון (פרס מיוחד על בימוי ע"ש יוסף מילוא), "שמנה" מאת ניל לאביוט.
בתיאטרון אורנה פורת: "הלילה הזה" מאת דפנה אנגל (פרס הצגת השנה לנוער 2007). "תום – כמה סיבות לחיות" תיאטרונטו 2006. בתיאטרון צוותא: "פחד קהל" כתיבה ובימוי, "ג'ונגול" מאת בעז גאון. "מחזמר" כתיבה ובימוי בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. "ערס פואטי" כתיבה ובימוי בסטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים.
משה נאור נשוי לשחקנית שירי נדב-נאור ואב לעלי, ליבי וריף. מתגורר בתל אביב.
משמר הנסיכים

משמר הנסיכים (באנגלית: Vigil of the Princes) הוא כינוי בלתי רשמי שניתן לאירוע שבו חברים ממין זכר של משפחת המלוכה הבריטית עומדים כמשמר כבוד ליד ארון הקבורה של קרוב או קרובת משפחה שלהם כחלק מהלוויה ממלכתית.

הלווית המלך ג'ורג' החמישי

ב-27 בינואר 1936 עמדו אדוארד השמיני, הנסיך אלברט, דוכס יורק, הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר, והנסיך ג'ורג', דוכס קנט, כמשמר כבוד ליד ארונו של אביהם, המלך ג'ורג' החמישי. משמר הנסיכים התקיים לאחר שאולם וסטמינסטר נסגר לקהל באותו ערב.
לאירוע זה אין שום תיעוד מצולם, למרות שנעשה ציור שלו לאחר הלווית המלך. ציור שמן, שצויר על ידי פרנק ברספורד כציור רשמי של אשכבת המלך הוצג בתחילה ב-1936 בתערוכה של האקדמיה המלכותית לאמנויות בבית ברלינגטון. הציור, שנקרא "משמר הנסיכים, שעה 12:15 אחר חצות, 28 בינואר 1936", נרכש לאחר מכן על ידי המלכה מרי כמתנת יום הולדת לבנה, אדוארד השמיני. בציור מתואר המלך כשהוא לבוש במדים של משמר הגרנדירים, שהוא היה קולונל כבוד שלהם, הדוכס מגלוסטר לבש מדים מלאים של רגימנט הפרשים העשירי, שבו הוא שירת והדוכס מקנט לבש מדים טקסיים של הצי המלכותי. הדוכס מיורק לא נראה במלואו בציור, למרות שבקצה בימת המת, מול המלך, ניצבת דמות במדים מלאים של חיל הרגלים. בנקודת זמן זו שירת הדוכס מיורק כקולונל ברגימנט של המשמר הסקוטי.

הלווית אליזבת, המלכה האם

ב-8 באפריל 2002, בשעה 16:40, עמדו צ'ארלס, נסיך ויילס, הנסיך אנדרו, דוכס יורק, הנסיך אדוארד, רוזן וסקס ודייוויד ארמסטרונג-ג'ונס, ויקונט לינלי (בנה של הנסיכה מרגרט), כמשמר כבוד ליד ארונה של סבתם, אליזבת, המלכה האם. ארבעת הנסיכים החליפו את משמר הכבוד של "פלוגת הקשתים המלכותית" (Royal Company of Archers) והם בעצמם הוחלפו על ידי משמר כבוד של "משמר הפרשים" (Yeomen of the Guard) לאחר עשרים דקות. הן הנסיך מויילס והן הדוכס מיורק לבשו את מדי הצי המלכותי, בעוד שרוזן וסקס וויקונט לינלי לבשו בגדים אזרחיים. רוזן וסקס שירת בחיל הנחתים המלכותי, אך סיים לפני תום הכשרתו והלורד לינלי לא שירת מעולם שירות צבאי. במהלך חילופי המשמרות נכחו גם שני בניו של הנסיך מויילס, הנסיך ויליאם והנסיך הארי.
אורי אבירם

אוּרי אבירם (נולד ב-19 במאי 1936 בחיפה) הוא פרופסור אמריטוס בקתדרה לעבודה סוציאלית ע"ש זינה הרמן באוניברסיטה העברית  בירושלים. בשנת 2007 מונה לעמוד בראש המועצה הארצית לשיקום נכי הנפש בקהילה (מועצה סטאטוטורית, על פי חוק שיקום נכי נפש בקהילה-2000, שתפקידה לעקוב אחר יישום החוק ולייעץ לשר הבריאות כיצד לפתח ולקדם את הנושא).
בינואר 2016 מונה כדיקן בית הספר למדעי החברה והקהילה במרכז האקדמי רופין.

ביוגרפיה

אורי אבירם נולד ב-1936 בחיפה ללאון ונינה (יַבְּלוֹנְסקי) רוֹסוּמְיַאנְסקי.
בשנת 1962 השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת תואר המוסמך בעבודה סוציאלית השלים בשנת 1964 באוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט, מישיגן. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברקלי. 
מראשית עבודתו האקדמית עוסק אבירם בחקר המדיניות החברתית ובחקר השירותים והמדיניות בבריאות הנפש בארץ ובחו"ל. עבודותיו מתמקדות בנושאים הקשורים לאל-מיסוד, שיקום ושילוב  קהילתי של נכי נפש, באפידמיולוגיה של מחלות נפש קשות וממושכות ובהיבטים החוקיים והאתיים של טיפול פסיכיאטרי וחירויות הפרט. כמו כן הוא עוסק בהיבטים השונים של הכשרה אקדמית למקצוע העבודה הסוציאלית ובקריירה המקצועית של עובדים סוציאליים.
בשנים 1983-87 שימש כראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב, ב-1992 התמנה לפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1993-99 עמד בראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה זו. כמו כן, במהלך שנות עבודתו, מונה מינויים אקדמיים באוניברסיטאות בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה, בהן ברקלי, קורנל, ראטגרס, ישיבה יוניברסיטי ואוניברסיטאות מלבורן וסידני באוסטרליה. כמו כן, ייעץ למספר מוסדות אקדמיים והיה מעורב בפעילות בארגונים בינלאומיים ובארגון כנסים, למשל ארגון הכנס הבינלאומי הראשון בעבודה סוציאלית בתחום הבריאות ובריאות הנפש.
מחקריו פורסמו בכתבי עת בארץ ובחו"ל. עם הספרים שפרסם בתחום בריאות הנפש נמנים: טיפול פסיכיאטרי וחירויות הפרט (עם דן שניט), בריאות נפש קהילתית בישראל (עם יצחק לבב), שירותי בריאות הנפש בישראל (עם יגאל גינת),
"The Mentally Ill in Community Based Sheltered Care: A Study of Community Care and Social Integration" (עם סטיב סיגל), 
Social Work in Mental Health
הכשרה אקדמית לעבודה סוציאלית בישראל: עבר הווה ועתיד, וכן  מדיניות חברתית בישראל: מגמות וסוגיות (עם ג'וני גל ויוסף קטן).
אבירם חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1983, ביחד עם ד"ר דן שביט.
ב-2004 פרש מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס.
פרופ' אבירם עיצב תוכנית חדשה בעבודה סוציאלית במרכז האקדמי רופין ועמד בראשה בשנים 2014-2015.
בשנת 2015 קיבל פרס מפעל חיים על תרומתו לחקר המדיניות החברתית בישראל מארגון ESPANET – ישראל לחקר המדיניות החברתית. 
בינואר 2016 מונה כדיקן בית הספר למדעי החברה והקהילה במרכז האקדמי רופין.
בשנת 1961 נישא לאריאלה. אב לשלושה וסב לנכדים. מתגורר בכרכור.
לוק פסקואלינו

ביוגרפיה

פסקואלינו נוד בפיטרבורו שקיימברידג'שייר להורים ממוצא איטלקי מסיציליה ומנאפולי. הוא למד בבית הספר Walton Community School בוולטון שבפיטרבורו, והשתתף בשיעורי דרמה של מרטין טמפסט בסטנפורד ארט סנטר.
הופעת הבכורה של פסקואלינו הייתה ב-2009 כפרוטגוניסט בסרט דל התקציב "Stingers Rule!", אודות קבוצת כדורגל מקומית שמתקוממת נגד תוכניות פיתוח המתוכננות להרוס את מגרש הכדורגל שלהם. הוא כיכב בתפקידי אורח בסדרות "חדר מיון" ו"מירנדה". ב-2008 החל פסקואלינו להופיע בעונה השלישית של דרמת הנעורים של ערוץ E4 "סקינס", בה התחלפו השחקנים הראשיים כל שתי עונות. פסקואלינו גילם את פרדי מקלייר תלמיד בקולג'. בסיום העונה הרביעית הוחלף פסקואלינו יחד עם שאר הקאסט. במקור האודישן של פסקואלינו היה לתפקיד טוני סטונם בעונה הראשונה של הסדרה, שאותו קיבל ניקולס הולט.
בפברואר 2010 לוהק פסקואלינו לסרט האימה העל טבעי "ההתגלות" של האחים וורנר, לצדם של אשלי גרין כוכבת "דמדומים" וטום פלטון כוכב סרטי הארי פוטר. הצילומים נערכו בלוס אנג'לס ובברלין, והסרט יצא לאקרנים באוגוסט 2012. בספטמבר 2010 החל פסקואלינו לשחק בתפקיד המשרת הצעיר פאולו, בסדרת הדרמה ההיסטורית "הבורג'ס". ביולי 2012 כיכב פסקואלינו לצדם של ג'סיקה זור ואד ספלירס בסרט הקומדיה הרומנטית "Love Bite".
באוקטובר 2011 לוהק פסקואלינו לתפקיד הראשי בפיילוט של סדרת הטלוויזיה "בטלסטאר גלקטיקה: דם וכרום", פריקוול לסדרה "בטלסטאר גלקטיקה". פסקואלינו גילם את הדמות של ויליאם "האסקר"אדאמה בצעירותו. הסדרה שודרה באינטרנט באתר Machinima.com החל מ-9 בנובמבר 2012. בתחילת 2013 שודר סרט הטלוויזיה ברשת Syfy . בהמשך 2013 שיחק פסקואלינו בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "Jo".
פסקואלינו הופיע במותחן "רכבת הקרח" שבו נוסעים ברכבת נאבקים לשרוד בעולם המכוסה קרח ושלג. הסרט בכיכובו של כריס אוונס יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-2013 ובארצות הברית ב-2014.

חיים אישיים

פסקואלינו תומך בקמפיין הפמיניסטי HeForShe, ולדבריו הוא "חש מחויבות לשוויון מגדרי".
פינחס וולף

ביוגרפיה

נולד ב-31 במרץ 1875 בעיר קלן בגרמניה לרב זאב וולף, מייסד הקהילה החרדית "תלמוד תורה" בקלן. בגיל 18 נשלח ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין, ובמקביל למד שפות שמיות באוניברסיטת ברלין. לאחר מכן למד מספר שנים אצל הרב אביעזרי זליג אוירבך בהלברשטאדט, שאף השיא לו מאוחר יותר את בתו הלנה (הינדלא). בשנת 1901, החל למלא את מקום אביו כרב קהילת "תלמוד תורה" בקלן, ובנוסף הקים את "האיגוד למען האינטרסים היהודיים בחבל הריין", שסיפק את צורכי עשרות הקהילות הקטנות באזור. יחד עם הרב עמנואל קרליבך, ייסד את הגימנסיה היהודית יבנה, ואף לימד בה. בשנת 1936 נאלץ לברוח מגרמניה וקבע את מושבו בפתח תקווה, שם מונה לרבה של קהילת "מקור חיים" ליוצאי גרמניה. בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו בשנת 1968, מילא את מקומו הרב אהרן בייפוס.
לכבוד הגיעו לגיל 90 הקימה קהילת מקור חיים ספרייה תורנית לכבודו והיא נחנכה בכ"ד באדר א' ה'תשכ"ה. הספרייה, המכילה אלפי ספרי קודש המקיפים את הספרות התורנית היסודית, נחשבת לאחת הספריות התורניות החשובות בפתח תקווה.
עיריית פתח תקווה קראה על שמו רחוב בשכונת כפר גנים.
מנח ראש קדמי

מנח ראש קדמי (באנגלית: Forward head posture) הוא ליקוי ביציבת הצוואר. תנוחה זו מכונה גם "ראש צב".
התנוחה נוצרת מכיפוף בסיס הצוואר מטה, וכיפוף מעלה של החלק העליון של הצוואר, כך שהמבט נשאר אופקי. הליקוי עשוי להיגרם ממבט ממושך מטה, למשל בעת קריאה בספר או בטלפון חכם.
ליקוי זה יוצר חוסר איזון בין השרירים בצוואר ובעורף, ושיטוח הקשת הטבעית של עמוד השדרה הצווארי. תנוחה זו עלולה לגרום לכאבים בשרירי העורף ובסיס הגולגולת, וכן לכאבים כתוצאה מלחץ על העצבים. תיתכן גם השפעה שלילית על מפרק הלסת התחתונה.
כדי לטפל ולתקן מנח ראש קדמי, יש למתוח את פושטי הצוואר העליון וכופפי הצוואר התחתון, ולחזק את כופפי הצוואר העליון ופושטי הצוואר התחתון. כמו כן, יש להימנע מתנוחות אשר גרמו לבעיה, למשל באמצעות הקפדה על כללי ארגונומיה.
בשנים אחרונות תופעה זו התרחבה בעקבות שימוש רחב במכשירי מיחשוב ניידים