אוח וירג'יניה

מאפיינים

זהו דורס לילה גדול באורך של כ-45 עד 65 סנטימטרים, שמשקלו נע בין כ-900 גרם לשני קילוגרמים וחצי. בדומה לרוב דורסי הלילה האחרים, הנקבה גדולה מהזכר, ויכולה לשקול בממוצע כ-700 גרמים יותר ממנו. מוטת כנפיו נעה בין כ-91 ל-152 סנטימטרים. בתנאים מתאימים, מין זה מאריך ימים: בטבע תועד פרט שהגיע לגיל 27 שנים ותשעה חודשים, ואילו בשבייה הגיע לגיל מופלג של 50 שנים.
תפוצת המין משתרעת על פני שתי יבשות אמריקה, ולפיכך כוללת בתי גידול מגוונים. בשל כך, שכיח למדי הוא השוני במופע בין הפרטים ותת-המינים, אשר מתבטא בגדלים שונים ובנוצות בגווני החום והצהוב, האפור, השחור והלבן. הקודקוד וה"מצח" מפוספסים בפסים כהים ובהירים, וצבעו של הצוואר לבן, וניכר במיוחד בעת שהמין קורא בקול. פרצוף-השמע צבעו אחיד, ומופיע בגווני האפור, הצהוב והחום. הוא הופך בהיר יותר מסביב לעיניים, ונתחם בגבול שחור ובגבות לבנות הנמשכות עד למקור. החזה מוכתם בכתמים כהים ובפס אנכי בהיר ולא מוגדר, והבטן בהירה יותר מהחלקים הגוף האחרים. הרגליים וכפותיהן גדולות וצבען חום-אפרפר, ומנוצות בצפיפות עד קצה האצבעות. באופן כללי, הפרטים נוטים להיות בהירים יותר ככל שמתקדמים דרומה ומזרחה, כהים יותר באזורים לחים, וקטנים יותר בדרום תפוצתם. אצל המין נצפו סטיות במופעי הנוצות הנורמליים: אצל מספר פרטים נמצא מחסור מסוים בפיגמנטים (Leucism), ופרט אחד אף אובחן כמלניסטי. בנוסף, תועדה הכלאה עם הלילית האפורה והאוח המצוי.
מקורו אפור או שחור, וכן טפריו הגדולים והחזקים. עיניו גדולות יחסית למינים אחרים, וצבען נע בין צהוב-ירקרק וצהוב בהיר, ועד כתום וחום כהה.

התנהגות

תפריטו כולל בעיקר יונקים, בהם גדולים כארנבאים וכאופוסומים. בנוסף, התפריט מושלם על ידי עופות, בהם אנפתיים, אווזאים ואף מיני עופות דורסים רבים; זוחלים, דו-חיים ופרוקי-רגליים גדולים. כרוב דורסי הלילה, מין מתחיל את מסע הציד שלו עם עמידתו על מקום מוגבה, כגון ענפו של עץ או גדר, או מדאייה איטית מעל הקרקע, תוך שהוא קולט אותות מהסביבה היכולים לרמוז על הימצאות טרף בקרבתו. שטחי הציד המועדפים עליו הם אזורים רחבי ידיים או פתוחים למחצה, כגון קרחת יער ומדשאות.
בדומה לדורסי לילה רבים, מין זה אינו נוטה לנדוד. אולם, כאשר מזג האוויר רע או כשהמזון אינו בנמצא, חלק מהפרטים החיים באזורי הצפון מהגרים דרומה בחיפוש אחר מקומות מתאימים יותר להעביר בהם את החורף או לשחר בהם אחר טרף. לפיכך, פרטים אחדים תועדו נודדים למרחק של כ-250 קילומטרים מביתם.
ככלל פעילותו מתחילה עם דמדומי הערב, אך באזורים מסוימים המין עירני גם אחר הצהריים או בשעות הבוקר המוקדמות. בשעות היום הוא חבוי בינות עלוות עצים ושיחים צפופות, נקיקים וחללים בסלעים, צוקים וכו'. הוא מעביר את מנוחתו ביציבה זקופה, תוך שציצות אוזניו זקורות ועיניו עצומות לכדי חריץ דק. עם הגיע הזמן המתאים, הוא קורא מספר קריאות ממקום מושבו, ועף לחפש לו מקום מוגבה לקרוא ממנו, כגון ענפים חשופים וסלעים גדולים.
קריאתו הכללית מורכבת מסדרת המיות עמוקות, הנשנות חלקית או במלואן במרווחים של שניות אחדות. בעת הקריאה אוח וירג'יניה קד, שומט מעט את כנפיו, וזוקר את זנבו וציצות אוזניו. לאחר מכן הוא מנפח את ה"בלון" הלבן שבצווארו, הבולט למדי בצבעו ובבוהק שלו בשעות אלו. לזכר ולנקבה קריאות דומות, אך הנבדלות זו מזו בקצבן. שני הזוויגים גם צווחים.

רבייה

עונת הרבייה מתחילה עם בוא החורף, כאשר הלילות ארוכים. הזכר בוחר לעצמו טריטוריה, ולאחר סימונה מתחיל ליצור קשר עם נקבה, לרוב בת זוגו משנים שעברו. בעת החיזור, שניהם עשויים לפצוח בקריאות המשתלבות לכדי "דואט". הזכר מציע לזוגתו אתרי קינון אפשריים על ידי רקיעה ברגליו, רמיסת המקום בעזרתן והליכה מסביבו תוך השמעת קולות גרוניים בשילוב קטעי קריאות רגילות. בעת הצעת מזון לנקבה או הכרזה על אתר קינון אפשרי, הזכר משמיע מעין קרקורים גרוניים. אתר הקינון, בדרך כלל אחד שהזוג קנן בו כבר בעבר, עשוי להיות קן נטוש של עוף גדול, נקיקים ופתחי מערות, חלל בגזע העץ או בנקודת השבירה של ענף גדול. לפעמים המין מקנן גם בשקעים באדמה בבסיס גזע עץ או בינות סלעים, ואף במושבת קינון של אנפות.
הנקבה מטילה בממוצע זוג ביצים עגלגלות ולבנות, אולם בתקופות שפע גודל התטולה יכול להגיע אף לשש. הדגירה מתחילה עם הטלת הביצה הראשונה, ונמשכת כ-28–35 ימים. הזכר צד את המזון הדרוש ומאכילה, וצובר מזון עודף בקן. פלומת הגוזלים לבנה, והופכת צבעה לחום בהיר או צהוב עמום עם גדילתם, וציצות אוזניהם קטנות, ולעיתים אף לא נראות כלל. עם צאצאיהם, ההורים נוטים להיות תוקפניים ביותר כלפי מסיגי גבול ומטרידים שונים, בהם האדם. הגוזלים מפצירים באמם לתת להם מזון על ידי צווחות צרודות. הם נשארים באזור הקן במשך כשבעה שבועות, אך מסוגלים לעוף רק לאחר עשרה עד תריסר. לעיתים ההורים מטפלים בהם במשך כל הקיץ ואף עד תחילת הסתיו, אך לרוב הם עוזבים את ביתם ומתחילים את חייהם כבוגרים בזמן מוקדם יותר. על אף הפיכתם לעצמאיים, הם מגיעים לבגרות מינית רק בשנה שלאחר מכן.

שימור ואיומים

אוכלוסיית המין העולמית מוערכת בכ-6 מיליון פרטים; הערכה הכוללת גם את אלו של המין Bubo magellanicus שנחשב בעבר כתת-מין של הראשון. עם זאת, המין מצוי בסכנת הכחדה במקומות מסוימים עקב הרס או שינוי בית גידולו, ציד ושימוש בהדברה הפוגעת בו באופן ישיר או עקיף. בדומה לדורסי לילה אחרים המתגוררים לצד האדם, פרטים רבים נפגעים מכלי רכב, קווי חשמל, גדרות תיל ושאר סכנות.

בתרבות

בשל שכיחותו, סביר להניח שמין זה היה המקור לאמונות ואגדות עם רבות (ראו דורסי לילה בתרבות). באופן פרטני, באריזונה, במיתולוגיה של בני הופי (Hopi) התקיים יצור בשם Mongwu, שהיה בחלקו אוח וירג'יניה, המופקד על הטיפול בישויות אחרות המחוללות תעלולים (Koshari/Kachina). בנוסף, אגדת עם אחת של בני Passamaquoddy, קהילת אינדיאנים שהתגוררו בעיקר באזור ניו ברנזוויק ומיין, סיפרה על נערה שהתחתנה עם אוח וירג'יניה.
אלברטה, אחת מהפרובינציות של קנדה, אימצה בשנת 1977 את אוח וירג'יניה כציפור הלאומית שלה.