אמדה בורל

ילדות וצעירות

אמדה בורל נולד בקזול-לה-בזייה במחוז ארו בפרובאנס, כבנם של אמיל בורל ושל מארי אזאיס. 
הוא למד בתיכון בעיר מונפלייה ובהמשך למד מדעי טבע (תואר ראשון ב-1889) ואחר כך רפואה באוניברסיטת מונפלייה.
בשנת 1890 סיים תואר דוקטור ברפואה עם עבודה על האפיתל ואל אפיתליומה, שעוררה את עניינו של איליה מצ'ניקוב.
בשנת 1892 קיבל אותו מצ'ניקוב לעבודה במחלקתו במכון פסטר בפריז. בורל נמנה עם חברי קבוצת "הפסטריאנים", תלמידיו של לואי פסטר. בנובמבר 1894 יחד עם חברים אחרים מאותה קבוצה השגיחו על פסטר שהיה במצב קשה אחרי שלקה באי ספיקת כליות חריפה ("אורמיה חריפה").

המשך פעילותו המדעית

בשנים 1894–1895 יחד עם איליה מצ'ניקוב עבד בורל במחקרים על השחפת על היווצרות ה"טוברקולים" בשחפת של הראות ושל הכליות.
בשנים 1895–1900 המשיך לעבוד במכון פסטר תחת ניהולו של אמיל רו במסגרת הקורס למיקרוביולוגיה (קורס שכונה "Microbie technique"). בשנת 1900 התמנה על ידי אמיל רו למנהל אחת משתי המעבדות שבמסגרת הקורס למיקרוביולוגיה. המנהל השני היה ז'.בינו. 
יחד עם קלמט ויירסן השתתף בורל בייצור הנסיוב נגד הרעל של נחש הצפע. 
לצידו עבדו א פינואה, אטיין בורנה, ל. נגר וז'. ברידרה, אחר כך א. מגרו ופ. מאסון
היה ככל הנראה הראשון שערך מחקרים המבוססים על התאוריה הנגיפית של הסרטן והיה אחד מחלוציה המשוכנעים והנלהבים (1907-1903). מצא שנגיפי האבעבועות של העופות גורמים להתרבות תאים. הוא האמין בנוסף שטפילים יכולים להיות סוכנים מובילים את הנגיפים הקרצינוגנים. 
המחקרים בתחום הזה כללו יצירת סרטן ניסויי, חיפוש אחרי סוכנים המעביר את הנגיפים, וחיפוש אחר תאים קולטים. ערך אז מחקרים גם בתחום אבעבועות הכבשים, דלקות הראות של הבקר, השחפת והספירוקטוזיס של העופות.
בעקבות התאוריות של גיפורד נאש על "בתים נושאי הסרטן", שיער בורל שעכברים וחולדות מפתחים סרטן אם הם מוחזקים בכלובים מסוימים. הוא יצא מן ההנחה שישנם בתים, רחובות ואזורים בעלי סיכון לסרטן וכי הסרטן הוא מחלה סביבתית כמו המלריה או הקוקסידואיומיקוזיס. בשנות ה-1920–1930 תאוריות מסוג זה הופרכו. 
יחד עם אלכסנדר ירסן ואלבר קלמט חיפש ליצור חיסון נגד הדבר.
ב-1895 פרסם עם ירסן וקלמט בשנתוני המכון פסטר את המחקר "חיידק הדבר - הפעילות הטיפולית של הנסיוב מבעלי חיים מחוסנים", וכן פרסם ב"ארכיבי רפואה ימית וקולוניאלית" את מאמר "הדבר - הערה שנייה" 
בשנת 1903 נמנה בורל לצד גבריאל ברטראן, אלכסנדר בסרדקה ואחרים, עם מייסדי "הבטאון של מכון פסטר" (Bulletin de l'Institut Pasteur).
יחד עם א. סאלמבני ואדואר דיז'ארדן-בומס השתתף במחקרם של אדואר נוקאר ואמיל רו על חיידק של דלקות ראות ("פריפנוימוניה") אצל הבקר (1898).עם רו הוא פרסם מאמר על הטטנוס המוחי (1898) ועל החיסון נגד טטנוס.

מלחמת העולם הראשונה

בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 המציא אחת ממסיכות הגז הראשונות. הקים אז ביישוב פרז'י (Fréjus) שירות מיון ומרכז אבחון, חיסון והתסגלות לאקלים שנועד לחיילים אפריקאים במסגרת הצבא הצרפתי. נאבק נגד איום השחפת וה"פריפנוימוניה" בקרב החיילים.

פרופסור באלזס

ב-1919 התמנה בורל לפרופסור, ראש הקתדרה לבקטריולוגיה כחלק מהסגל החדש, הצרפתי, של הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת שטרסבורג. בשנים 1919–1936 התמנה מנהל המכון לתברואה ולבקטריולוגיה בשטרסבורג. 
באותן שנים ערך מחקרים בנוגע לטיפול בסרטן על ידי גליקוגן יודאט או באמצעות מתכות שונות,
חקר את הקשר האטיולוגי בין תולעים לסרטן ואת הסרטן שנגרם על ידי חשיפה לזפת. 
בהשראת עבודותיו של אלכסיס קארל, לצורך חקר הרקמות הבריאות או הסרטניות המציא בורל שיטת תרבית תאים על שקופיות דקות.
אמדה בורל הלך לעולמו בשנת 1936 באחוזתו במונמאז'ו, ביישוב הולדתו, קזול-לה-בזייה.
עם תלמידי בורל נמנו פייר מאסון, לאופולד נגר (בפריז), לואי בואז (1930-1880), דה קולון. 
לאמדה בורל ולאשתו, קאמי מטילד לבית פיגארה (Figaret) נולדו ארבעה ילדים. אחד מהם, בנם היחיד, אלבר בורל (1918-1895), סגן משנה (לוטננט משנה) ששירת כקצין תצפית אווירית בגדוד 33 לתותחני שדה נהרג בינואר 1918 בקרב אווירי בשמי אלזס בשנה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה.
בזמן הפנוי עסק בורל גם בצילום, בפיסול ובציור. יצר בין השאר, פסל דיוקן של מורו ורבו, אמיל רו.