google/wiki40b huggingface dataset:
מחלקת סיבוכיות

במדעי המחשב ובתורת הסיבוכיות, מחלקת סיבוכיות היא אוסף בעיות בעלות סיבוכיות משותפת. בדרך כלל מחלקת סיבוכיות מוגדרת באופן הבא:
אוסף הבעיות שניתן לפתור על ידי מכונה מופשטת \,M תוך שימוש ב- \,O(f(n)) ממשאב \,R, כאשר \,n הוא גודל הקלט.
לדוגמה, המחלקה NP היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור על ידי מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית בסיבוכיות זמן פולינומית, בעוד שהמחלקה PSPACE היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית בסיבוכיות מקום פולינומית.

הכלה בין מחלקות

מחלקת סיבוכיות אחת מוכלת במחלקת סיבוכיות אחרת, אם כל הבעיות במחלקה אחת נמצאות גם במחלקה השנייה. כלומר כמות המשאב שמשמשת במחלקה השנייה מספיקה כדי לפתור את כל הבעיות במחלקה הראשונה.
דוגמה להכלה טריוויאלית היא הכלה של מחלקת כל בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן פולינומי (המחלקה P) במחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן מעריכי (המחלקה EXPTIME). זאת כיוון שכל בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי, ממילא ניתן לפתור גם בזמן מעריכי.
באותה צורה, מחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור בזמן פולינומי (המחלקה P) מוכלת במחלקת בעיות ההכרעה שניתן לפתור במקום פולינומי (המחלקה PSPACE). ההסבר לכך הוא שבהינתן בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי - הפתרון לבעיה לא יכול לצרוך יותר ממקום פולינומי, שכן עצם המעבר על כמות תאי זיכרון סופר-פולינומית כבר צורכת זמן סופר-פולינומי. לכן פתרון בזמן פולינומי צורך לכל היותר מקום פולינומי.
דריק קוק

חייו

קוק נולד בלייסטר למשפחה דלת-אמצעים ממעמד הפועלים; אביו מת כשהיה ילד, אבל אמו הצליחה לממן את שיעורי הפסנתר שלו. קוק רכש טכניקה מבריקה והחל להלחין. מלגה ללימודי עוגב אפשרה לו להמשיך את לימודיו בסלווין קולג' בקיימברידג', אצל פטריק הדלי ורובין אור.
לימודיו לתואר ראשון נקטעו במלחמת העולם השנייה, שבה שירת בחיל התותחנים המלכותי והשתתף בפלישה לאיטליה. סמוך לסוף המלחמה היה לפסנתרן בתזמורת ריקודים צבאית.
בשובו לקיימברידג' בוצעו כמה מיצירותיו וזכו להצלחה, אך הוא הוטרד מסגנונן השמרני שלא כצו האופנה, ובסופו של דבר השמיד את רובן.
אחרי סיום לימודיו בשנת 1947 הצטרף קוק לבי.בי.סי; פרט לתקופת ביניים בשנים 1959-65, שבמהלכה עבד ככתב ומבקר עצמאי, המשיך לעבוד בתאגיד השידור עד סוף חייו. בתחום עבודתו עסק בכתיבה ועריכה של תסריטים למדור המוזיקה ובשידור לרדיו ולטלוויזיה שם היה, הודות לאופן הגשתו השקול והטבעי, פרשן אידיאלי.
בשנת 1959 טען בספרו הראשון, "שפת המוזיקה", כי המוזיקה היא בעיקרה שפת הרגשות והוכיח, כי לכל אורך ההיסטוריה נטו מלחינים לבחור באותם פסוקי מוזיקה לביטוי רגשות או מצבים דרמטיים דומים.
החל בהכנות לשנת המאה למאהלר ב-1960 עשה קוק, יחד עם ברתולד גולדשמידט, את ניסיונו הראשון בהפקת "גרסת ביצוע" מן הטיוטה הלא-גמורה של הסימפוניה העשירית של מאהלר. הגרסה הראשונה המלאה (הרצופה) של הסימפוניה, שהוצגה לראשונה בשידור תצוגה מלווה הרצאה ברשת בי.בי.סי. ב-1960, הושמעה בביצוע בכורה ב-13 באוגוסט 1964 בקונצרטי הפרומס, בנגינת התזמורת הסימפונית של לונדון עם ברתולד גולדשמידט על דוכן המנצחים. גרסאות נוספות נוצרו, בסיועם של המלחינים דייוויד מתיוס וקולין מתיוס, שהצטרפו אל קוק וגולדשמידט במאמציהם ליצור תזמור מאהלרי אותנטי. היצירה, שקוק ושותפיו לעבודה הוציאו לאור בשנת 1976, היא כיום חלק מן הרפרטואר.
בשנותיו האחרונות סבל קוק מבריאות לקויה; הוא מת משטף דם מוחי בשנת 1976, בגיל 57. בשנים האחרונות של חייו עבד על מחקר רחב-יריעה בטטרלוגיה האופראית הכבירה של ריכרד וגנר, טבעת הניבלונג, אך רק חלק מן הכרך הראשון, העוסק בטקסט, הושלם; הוא יצא לאחר מותו בשם "ראיתי את העולם מגיע לסופו". היה זה אובדן של מה שהיה כמעט בוודאות המחקר המכריע במוזיקה של מחזור הטבעת.
אוסף של המאמרים והשיחות של קוק יצא גם הוא לאור אחרי מותו בשם "כתבי הגנה" (Vindications).
המכון למחקר ביולוגי בישראל

פרשת קלינגברג

סגן מנהל המכון לשעבר, מרקוס קלינגברג, נעצר בשנת 1983 באשמה שפעל במשך 18 שנים (משנות ה-50 ועד לשנת 1976) כמרגל מטעם ברית המועצות, והסגיר לידיה רבים מסודות המכון. קלינגברג הורשע, ונידון לעשרים שנות מאסר בפועל. יוסי מלמן ואיתן הבר בספרם "המרגלים" כתבו כי "מכל הבחינות, הצלחתו של קלינגברג היא מן ההישגים הגדולים ביותר של שירותי המודיעין של ברית המועצות והכישלון הגדול ביותר של שירות הביטחון הכללי של מדינת ישראל" (עמוד 219).

ניסויים בבני אדם

בין השנים 1998–2006 ערך המכון ניסוי בבני אדם שנקרא "עומר 2", ובו נבדקה מידת יעילותו של חיסון חדש נגד מחלת הגחלת (החיסון התבסס על הזן המהונדס של חיידקי Bacillus anthracis שקרוי MASC-10). במסגרת הניסוי הסודי, הוזרקו לכ-800 חיילי צה"ל עד 7 מנות של החיסון, וזאת מבלי ליידע אותם אודות סכנת תופעות הלוואי.
דבר הניסוי התגלה לאחר שעשרות חיילים שהשתתפו בניסוי חלו והחלו לסבול מתופעות לוואי שונות וקשות כגון דלקת ריאות קשה, גידולים על פני העור, התקפי מיגרנה, דלקת סימפונות, אפילפסיה ומחלות חשוכות מרפא אחרות. הדבר דלף לתקשורת ואף הגיע לבג"ץ. דבר הניסוי נבדק על ידי הלשכה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית בישראל, וזו פרסמה את מסקנותיה בדצמבר 2008. הוועדה קבעה כי לא הייתה כל הצדקה מדעית או רפואית לעריכת הניסוי וכן כי הוא היה מנוגד להצהרת הלסינקי אודות ניסויים בבני אדם. ראש המכון הביולוגי, ומהוגי הניסוי ד"ר אביגדור שפרמן, סירב להופיע בפניה וממסמך שהוגש לכנסת ב-2002 עולה כי "שפרמן, שהיה ממפתחי החיסון הישראלי כנגד האנתרקס, ידע, כארבע שנים לאחר התחלת ניסוי עומר 2, שקיים מענה אנטיביוטי וכי אין טעם לחסן את האוכלוסייה בשל האפשרות שהחיסון אינו יעיל כנגד זנים שונים של החיידק וכן בשל תופעות הלוואי הלא נעימות."] בכל זאת נמשך הניסוי עד לשנת 2006.
פריה

פְרֵייַה (נורדית עתיקה: Freyja) היא אלה מקבוצת הוואניר במיתולוגיה הנורדית שקשורה לפריון, אהבה, יופי מיניות. היסוד ונדיום נקרא על שם ונדיס, שם נוסף של פריה. בשפות רבות, כגון אנגלית וגרמנית, שמו של היום השישי בשבוע נקרא על שמה של פריה או פריג.

שם וזיהוי

משמעות שמה היא גברת (במשמעות אצילית). כמו אלים אחרים מהמיתולוגיה ידועה פריה בשמות נוספים, ביניהם וַנַדיס (בת הוואניר), מַרְדוֹל (משמעות השם לא ברורה לחלוטין אך הוא קשור לזהב) וגֵפְן (הנותנת, קשור להיותה אלת הפריון).
ישנם טיעונים רבים כי האלה פריג היא בעצם פריה. ישנו דמיון לשוני בין שמות האלות, מספר מקורות כתובים מבלבלים בין שתי האלות, החפצים הנמצאים ברשותן דומים והדמיון בין שמות בעליהן (אודין הוא בעלה של פריג ואילו אוֹד הוא בעלה של פריה) תומכים ברעיון. מצד שני, שתי האלות מופיעות יחד בטקסטים שונים והן שייכות לקבוצות שונות של אלים.

ביוגרפיה

פריה היא בתו של האל ניורד, אחותו של האל פרייר ואשתו של אוֹד. לא ידוע רבות על אוד מלבד זאת שיצא למסעות ממושכים, וייתכן והיה בן תמותה. בהיעדרו בכתה פריה ודמעותיה היו זהב אדום.
פריה היא בעלת השרשרת בְריסינְגַמֶן (בתרגום חופשי: "תכשיט בוער" או "תכשיט זוהר"). עם השרשרת על צווארה, שום גבר - בן תמותה או אל - לא מסוגל לסרב לה. לפי מקורות מסוימים, קיבלה פריה את השרשרת מארבעה גמדים ובתמורה בילתה לילה עם כל אחד מהם. בנוסף, היו ברשותה גלימת נוצות שאיפשרה לה להפוך לנץ ומרכבה הרתומה לשני חתולים. ביתה נקרא פוֹלְקְוַנְג (בתרגום חופשי "מישור האנשים") וההיכל המרכזי בו נקרא סֵסְרוּמְניר (בתרגום חופשי "היכל המושב").
כחלק מהמאבק בין האלים לענקים ניסו הענקים לקחת את פריה מספר פעמים - על ידי חטיפה, כתשלום על מלאכה או באמצעות סחיטה. האלים הרשו לעצמם לנהל מערכות יחסים עם ענקיות אולם רצו לשמור על עליונות ולכן לא איפשרו לאלות להתחתן עם ענקים. מסיבה זו, כל ניסיון לגזול את פריה מהאלים גרם לחרדה ואלה עשו שימוש בכל האמצעים כדי להכשיל אותו, רובם נגמרו בהרג הענקים המעורבים.

פולחן דתי

לפי עדויות שונות, בתקופה הוויקינגית היה נהוג לסגוד לפריה על ידי טקס פרוע בשם סיידר (Seidr). כותבים לטיניים שונים מזכירים את הטקס בקצרה, אולם מציינים שאופיו כה גס עד שלא ראוי לפרט עליו. ככל הנראה, כלל הטקס פולחן במסגרתו לבשו גברים בגדי נשים. באיסלנד, ידוע כי פריה מילאה תפקיד חשוב באמונתם הדתית של המקומיים. במאה העשירית, במהלך ויכוח בין נוצרים לפגאנים, כינה אותה משורר נוצרי "זונה" ועקב כך הוגלה מהאי.

בתרבות

כוכב הלכת המינורי 76 Freia  שהתגלה על ידי היינריך לואי ד'ארה  באוקטובר 1862 נקרא על שמה.
נתן שטראוס

משפחתו

נולד באוטרברג (Otterberg) שבריינלנד-פפאלץ, הבן השלישי לשרה ולזר שטראוס. בשנת 1854, היגרה המשפחה, בעקבות האב שיצא שנתיים קודם לכן לארצות הברית. תחילה התיישבו בג'ורג'יה, אך בעקבות מלחמת האזרחים עברו בשנת 1865 לניו יורק, והקימו עסק ליבוא חרסינה. עסקי המשפחה שגשגו, ובשנת 1888 היו נתן ואחיו איזידור לשותפים ברשת חנויות הכלבו מייסיס. נישא ללינה שעסקה בנדבנות וכיהנה כסגנית נשיאת הכבוד של "הדסה".

פעילות ציבורית ופסטור חלב

שטראוס כיהן בתפקידים ציבוריים שונים בניו יורק, כולל נשיא הוועדה הציבורית לבריאות של עיריית ניו יורק, ואף הוצע לו לרוץ לראשות העיר על ידי המפלגה הדמוקרטית, אך למרות לחץ ציבורי רב לקבל את ההצעה, הוא סירב.
שטראוס פעל רבות בנושא פסטור החלב, קודם בארצות הברית, ומאוחר יותר גם באירופה ובארץ ישראל. בשנת 1892 התחיל בפעילות למען פסטור החלב, פעילות שכללה תעמולה, קידום הנושא אצל הרשויות וכן חלוקת בקבוקי חלב מפוסטרים במחיר שסובסד על ידו. בשנת 1898 הקים מפעל להספקת חלב מפוסטר בניו יורק, ובשנים שאחר כך הקים מפעלים דומים בברוקלין, פילדלפיה, שיקגו ובסנט לואיס בארצות הברית, וכן בהיידלברג, קארלסרוהה ובערים נוספות בגרמניה. השפעתו של שטראוס על משק החלב בארצות הברית הייתה מכרעת, בתקופתו הפך הפסטור לנוהל מומלץ ובהמשך לחובה על פי חוק. בשנת 1909 25% מהחלב שנמכר בניו יורק היה מפוסטר, ובשנת 1920 הגיע שיעור החלב המפוסטר הנמכר ל-90%.

ארץ ישראל

שטראוס ביקר לראשונה בארץ ישראל בשנת 1904, והוא שב לביקור נוסף בשנת 1912 עם יהודה לייב מאגנס.
ישנו סיפור מפורסם על הצלתו בזכות אותו ביקור, לפיו הוא התעתד להפליג עם אחיו איזידור שטראוס על סיפון הטיטניק, אך במהלך הביקור בארץ שהתארך מעבר למצופה, שטראוס שבר את רגלו כשהחליק ונפל באחד מבתי התמחוי שהקים בירושלים, וכך ניצל מגורלם של אחיו וגיסתו, שנספו באסון טביעת הספינה, אולם לאמיתו של דבר הוא כלל לא היה אמור להצטרף אל אחיו על הטיטניק, והוא נסע מארץ ישראל לרומא כמתוכנן, על מנת להשתתף שם כנציג ארצות הברית, בכינוס הבינלאומי לשחפת (International Tuberculosis Congress) שהתקיים ב-12 באפריל, יומיים לאחר שהטיטניק הפליגה מאנגליה. מכל מקום, ברור כי מותם של אחיו וגיסתו גרם לו לזעזוע, ואף כי גם קודם לכן עסק רבות בפילנתרופיה, אך לאחר האסון הוא פרש מעסקיו והקדיש את חייו לעזרה וחסד. 
הוא שב לארץ בשנים 1923-1924 וב-1927. בתחילה נוצר קשר עם אנשי היישוב הישן בירושלים, להם תרם תרומות לבית תמחוי (ברחוב השלשלת ברובע המוסלמי), ויסד מרפאה שהעניקה שירותי בריאות לעניי ירושלים.
ב-1909 נפגש עם אהרן אהרונסון, שהיה פעיל ציוני, בוטנאי ואגרונום, והוא אשר השפיע על שטראוס לתרום למטרות חקלאיות בארץ ישראל. כך תרם לייסוד החווה החקלאית בעתלית, ועזר לקדם יזמות חקלאיות התיישבותיות אחרות. שטראוס בחר לחבר בין דאגתו לבריאות תושבי הארץ לבין מפעלו בארצות הברית, כך החל להחדיר את פסטור החלב גם בארץ ישראל. בבית המרפא שהקים, ייסד גם מכון פסטור ועודד הקמת תחנות בריאות ברחבי הארץ. כמו כן, תרם רבות לפעילותה של ההסתדרות הציונית הדסה, והניח את היסודות למערכת הבריאות הציבורית בארץ, על ידי הקמת בית הבריאות שטראוס בירושלים (נחנך ב-1929) ובתל אביב  ברחוב בלפור 14, (1930).
בשנת 1928 נפגש שטראוס עם שניים מראשי ההסתדרות "בני בנימין", איתמר בן אב"י ועובד בן עמי (מי שהיה מאוחר יותר ראש עיריית נתניה), והבטיחו לו כי יקראו את שמה של המושבה החדשה בשרון על שמו "נתן-יה". שטראוס תרם סכום נכבד להקמת המושבה.
בירושלים נקרא על שמו רחוב מרכזי בעיר: "רחוב שטראוס". בתקופת המנדט הבריטי הרחוב נקרא "רחוב צ'נסלור", על שם הנציב הבריטי ג'ון צ'נסלור.
Document Type Declaration

Document Type Declaration (או DOCTYPE, בעברית: הצהרת סוג מסמך) היא הוראה שמשייכת מסמך SGML או XML מסוים, דף אינטרנט לדוגמה, להגדרת סוג מסמך - DTD (לדוגמה, הצהרה רשמית על סוג מסוים של HTML). ההוראה באה לידי ביטוי על ידי מחרוזת קצרה בשפת סימון עם תחביר קבוע מראש הנכתבת בקוד, בראש הדף.
ה-DOCTYPE הוגדר ב-HTML5 כהצהרה "מיותרת ברובה, אבל נחוצה" רק על מנת לגרום לדפדפנים עדכניים לנתח את הדף בצורה הנכונה.

תחביר

התחביר הכללי עבור הצהרת סוג מסמך הוא כזה:

<!DOCTYPE root-element PUBLIC "FPI" ["URI"] [ 
<!-- הגדרות קבוצות משנה פנימיות -->
]>
או

<!DOCTYPE root-element SYSTEM "URI" [ 
<!-- הגדרות קבוצות משנה פנימיות -->
]>
ב-XML, אלמנט השורש שמייצג את המסמך הוא האלמנט הראשון במסמך. לדוגמה, ב-XHTML, אלמנט השורש הוא <html>, כאשר הוא האלמנט הראשון שנפתח (אחרי הצהרת ה-doctype) והאחרון שנסגר. החלק האחרון, שמוקף בסוגריים המרובעים, קורא לקבוצות משנה פנימיות שבהן ניתן להשתמש על מנת להוסיף ולערוך ישויות או להוסיף ולערוך התנהגויות של מילת המפתח PUBLIC.

דוגמה

השורה הראשונה של אתרי אינטרנט רבים נראית כך:
<!DOCTYPE html PUBLIC "-//W3C//DTD XHTML 1.0 Transitional//EN" "http://www.w3.org/TR/xhtml1/DTD/xhtml1-transitional.dtd"><html lang="ar" dir="ltr" xmlns="http://www.w3.org/1999/xhtml">

סוגי DTD של HTML 4.01

Strict DTD ("מחמיר") לא מאפשר הצגת סימון עם אפשרויות שהיה ניתן להשתמש בגיליונות סגנון מדורגים עבורם במקום. כך נראה DTD מחמיר:

 <!DOCTYPE HTML PUBLIC "-//W3C//DTD HTML 4.01//EN" "http://www.w3.org/TR/html4/strict.dtd">
 <html>

 <!DOCTYPE HTML PUBLIC "-//W3C//DTD HTML 4.01 Transitional//EN" "http://www.w3.org/TR/html4/loose.dtd">
 <html>
אם נעשה שימוש במסגרות (frames), יש צורך בלהשתמש ב-Frameset DTD במקום:

 <!DOCTYPE HTML PUBLIC "-//W3C//DTD HTML 4.01 Frameset//EN" "http://www.w3.org/TR/html4/frameset.dtd">
 <html>

ה-DTD של XHTML 1.1

XHTML 1.1 הוא הגרסה המוגמרת ביותר של XHTML, בה הוצגה תמיכה במודולריזציה של XHTML. ההגדרה של משתמשת באותה רמת החמרה כמו ב-XHTML 1.0 Strict.
<!DOCTYPE html PUBLIC "-//W3C//DTD XHTML 1.1//EN" "http://www.w3.org/TR/xhtml11/DTD/xhtml11.dtd">

DOCTYPE חסר DTD של HTML5

HTML5 משתמשת בהצהרת DOCTYPE מאוד קצרה, עקב כך שאינה מפנה ל-DTD בצורת URL או FPI. כל מה שהיא כוללת זה את שם התג של אלמנט השורש של המסמך, HTML. במילים של טיוטת התקן בעצמה:
במילים אחרות, <!DOCTYPE HTML>, ללא רגישות לרישיות.
אם לא נתחשב במקרה החריג שחסר את ה-URI או את מחרוזת ה-FPI (שמטופלת בצורה רגישה לאותיות רישיות על ידי מאמתים), הצורה הזו (חוסר רגישות לרישיות במחרוזת !DOCTYPE HTML) היא אותה צורה שניתן למצוא ב-DOCTYPE של HTML 4.01. גם ב-HTML 4 וגם ב-HTML5, התחביר הרשמי מוגדר באותיות גדולות, למרות שאותיות הקטנות וערבובים של אותיות קטנות וגדולות מטופלים כתקינים.
ב-XHTML5 ה-DOCTYPE הוא תלוי רישיות, והוא חייב להיות: "<!DOCTYPE html>", זאת מכיוון שבתחביר XHTML כל ה-HTML PUBLIC חייב להיות באותיות קטנות, כולל אלמנט השורש שאליו פונים בתוך ה-DOCTYPE של HTML5.
ה-DOCTYPE אינו חובה ב-XHTML5, וניתן להשמיטו. עם זאת, במידה ורוצים שהמסמך יעובד גם כ-XML וגם כ-HTML, יש להשתמש בו.
סיפור על אהבה וחושך

תוכן הספר

בספר, שעלילתו לא ליניארית, מתאר עוז בגוף ראשון ילדות בשכונת כרם אברהם בירושלים, נעורים ובגרות בקיבוץ חולדה. הסיפור מתנהל על רקע תקופת המנדט והחיכוך עם ערביי ארץ ישראל, הקמת המדינה ושנותיה הראשונות. עוז מתאר גם את הדורות הקודמים של משפחתו המזרח אירופאית. 
הספר, בנוסף להיותו תיעוד תרבותי, הוא תיאור אישי וכאוב של ילדות בצל נישואיהם המיוסרים של הוריו: אם דיכאונית ואב מלומד, קרוב אך גם מרוחק, שהקריירה שלו הוחמצה בצלו של הדוד הגדול פרופ' יוסף קלוזנר. הטרגדיה המשפחתית מגיעה לשיאה כאשר בהיותו בן שתים עשרה, אמו מתאבדת אחרי תקופה ארוכה של ייסורי נפש. 
הספר רצוף בהרהורים פוליטיים וספרותיים, ומצייר בעוקצנות, אך גם במידה של אמפתיה, אנשי רוח ופוליטיקאים בהם נתקל: דוֹד אביו, חוקר תקופת בית שני, יוסף קלוזנר, ש"י עגנון, שגר בסמוך לקלוזנר, דוד בן-גוריון, שהתכתב עם עוז מעל דפי עיתון דבר והזמינו לפגישה, ואחרים. אהבתו הראשונה של עוז, הייתה, כך הוא מספר, המשוררת זלדה, שלימדה אותו בכיתה ב'. באחד הקטעים המרשימים בספר הוא מתאר את פרץ השמחה הגדול עם אישור האו"ם את תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר.
עוז מתמחה בספרו זה, בתיאור מדוקדק של מקומות בירושלים, בתיאור רגיש של מגוון של דמויות, ביחסי אנוש, ביכולת ההתבוננות שלו, ובחוש הומור דק, המלווה את נקודת המבט האישית שלו.
עוז הודה שבכתיבת "סיפור על אהבה וחושך", נטל לעיתים חופש יצירתי מהאמת העובדתית. לאורך כל הספר הוא מביא הערות וציטוטים מספרים רבים בתחומים רבים, שהם למעשה מבנה או סגנון המעניק לסיפורים אותנטיות ואמינות.

הצלחת הספר

הספר הוא אחת מיצירות הספרות העברית הנמכרות ביותר אי פעם, ועל פי רוב זכה לשבחיה הנלהבים של הביקורת בארץ ובעולם. הספר תורגם ל-30 שפות בעולם. בין היתר תורגם הספר לערבית ויצא לאור בלבנון. את התרגום יזם ומימן אליאס ח'ורי, עורך-דין ערבי ישראלי, לזכר בנו שנרצח בפיגוע. בעיתון הערבי הנפוץ אל-חיאת התפרסמה ביקורת אוהדת על הספר.
בעקבותיו הוענק לעמוס עוז הפרס התרבותי הגבוה של גרמניה, פרס גתה על מפעל חיים. בשנת 2007 נבחר הספר על ידי עורכים ומו"לים (בפרויקט של עיתון מעריב) לאחד מחמשת הספרים הטובים ביותר שנכתבו בעברית מאז קום המדינה. בסין צויין הספר כרומן החשוב ביותר בשנת 2007.
לדברי עוז, התקבלותו של הספר בעולם הפתיעה אותו, שכן חשב שחוויותיו יהיו מובנות רק לאנשים בעלי רקע דומה לשלו.
הספר שימש השראה למדריכי טיולים שתכננו סיורים בעקבותיו.

ביקורת

יצחק לאור ואריאנה מלמד טוענים כי הספר משקף את אהבתו העצמית של עוז. לאור מוסיף וטוען כי עוז מציג את מאורעות מלחמת העצמאות באופן מוטה ורווי אפולוגטיקה, הפונה אל ציבור קוראיו בגרמניה ואל ועדת פרס נובל לספרות.
וילהלם פון לנץ

וילהלם פון לנץ (בגרמנית: Wilhelm von Lenz ‏ 20 במאי 1809 - 7 בינואר 1883) היה פקיד ממשל וסופר גרמני-רוסי, יליד ריגה שבלטביה. 
וילהלם פון לנץ התרועע עם רבים ממלחיני התקופה הרומנטית של אמצע המאה  ה-19, בהם פרנץ ליסט, פרדריק שופן והקטור ברליוז. עבודתו החשובה והמשפיעה ביותר של לנץ הייתה ביוגרפיה מוקדמת של לודוויג ואן בטהובן, שנקראה "בטהובן ושלושת הסגנונות שלו" (Beethoven et ses trois styles) ‏ (1855), שנכתבה בתגובה לזלזול בבטהובן שביטא אלכסנדר אוּליבּישֶב (Alexander Ulybyshev) בספרו "ביוגרפיה חדשה של מוצרט" (Nouvelle biographie de Mozar) ‏ (1843). לנץ קידם את הרעיון (שהעלו לפניו אחרים, כדוגמת פרנסואה-ז'וזף פטיס), שאת הסגנון המוזיקלי של  בטהובן יש לחלק לשלוש תקופות אופייניות. החלוקה לתקופות של לנץ, בשינויים קלים, עודנה מקובלת על מוזיקולוגים רבים הדנים ביצירות בטהובן.
נערן

מקור השם

קיבוץ נערן נקרא על שם היישוב המקראי נַעֲרָן שהמשיך להתקיים כיישוב יהודי גם בתקופת המשנה והתלמוד. ב-20 ביוני 2018, החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות שם הקיבוץ ל"נירן" ומאז, כך מופיע שמו במפות הרשמיות.

היסטוריה

ראשיתו של קיבוץ נערן בהיאחזות נח"ל אשר עלתה לראשונה על הקרקע בשנת 1971, על ידי גרעיני נח"ל של הקיבוץ המאוחד סמוך לפתחו של ואדי עוג'ה, כחצי קילומטר ממערב לכפר עוג'ה א-תחתא (במקום בו מצוי כיום היישוב ייט"ב). על אדמות שהופקעו מהווקף המוסלמי. ההיאחזות התפרנסה בחורף מגידול ירקות ובמהלך כל השנים מנגריה שהכינה רהיטים כקבלן משנה של קיבוץ גבעת ברנר.
לכבוד הקמת ההיאחזות כתבה מירה מאיר את השיר "נח"ל נערן" (לחן: אברהם זיגמן, עיבוד: אריה לבנון).
בנובמבר 1976 אוזרחה ההיאחזות כיישוב ייט"ב, על שמו של יצחק טבנקין.
הקיבוץ הוקם במיקומו הנוכחי, על גבעה מצפון לעוג'ה א-תחתא, באפריל 1977 על ידי גרעין של הקיבוץ המאוחד. 
הקיבוץ התפרנס ממשקי מטעים (בננות, תמרים ומנגו), לולי הודו, מפעל ליריעות פלסטיק ומחצבה.
במהלך שנות השמונים, היו בקיבוץ רק 20 חברים, הוא נקלע למשבר כלכלי וחברתי חמור אשר הביא בסופו של דבר בשנת 1993 לעזיבתם של חברים רבים את הקיבוץ. בשנת 1999 יושבה נערן מחדש על ידי גרעיני נח"ל בוגרי תנועת הנוער המחנות העולים. הקיבוץ החדש הוא קיבוץ קבוצות משימתי (קיבוץ מחנכים) אשר מתמקד בפעילות חינוכית בתנועת הנוער "המחנות העולים", בהדרכת נוער בבקעת הירדן וברחבי הארץ.

תעסוקה

המשק הקיבוצי של נערן מתבסס על מטע תמרים, כרם זיתים לשמן, ענפי בית והמשק החינוכי.
הליגה הקורינתית

הליגה הקורינתית (מכונה גם בשם הברית ההלנית) הייתה ברית בין ערי מדינה ביוון בין היתר תבאי, ארגוס, כלקיס (פוליס), פרט לספרטה עם פיליפוס השני, מלך מוקדון. נחתמה בקורינתוס, בחורף שנת 338/337 לפני הספירה.
בקרב כירונאה שנערך ב-338 לפנה"ס בכירונאה אשר בבויאוטיה, נחלו כוחות מוקדון ובנות בריתה ניצחון, בעקבות הקרב הושמד רוב צבא תבאי, וגם צבא אתונה ספג אבדות כבדות, ואתונה איבדה את עצמאותה לעד.
בעקבות הניצחון בקרב כירונאה נוסדה הליגה הקורינתית. פיליפוס הוכרז הגמון (שליט) יוון ומוקדון, והחלו ההכנות לקראת מסע מלחמה נגד ממלכת פרס.
לאחר רציחתו הליגה התפרקה, תבאי פרשה מהליגה ומרדה באלכסנדר הגדול.
אלכסנדר הגדול כינס את הליגה הקורינתית שוב בקורינתוס. שם הוכרז ב-336 לפנה"ס על ידי כל חברות הליגה, חוץ מספרטה, כ"מנהיג כל-יכול" במלחמתה של הליגה ההלנית נגד פרס.
תבאי המורדת הוחרבה על ידו ב-335 לפנה"ס, כהרתעה נגד כל ניסיון מרידה עתידי, או פרישה מהליגה הקורינתית.
פוליפ רחמי

סימפטומים

לעיתים קרובות אין סימנים כלל. כשהם מתרחשים, התסמינים כוללים וסת לא סדיר, דימום בין וסתי, יתר על המידה, דימום לאחר יחסים מיניים, דימום וסתי כבד (menorrhagia), ודימום וגינאלי לאחר גיל המעבר. דימום מכלי דם של הפוליפ עלול לגרום להגברת הדימום במהלך הווסת, דם "תצפית" בתוך המחזור החודשי, או לדימום לאחר גיל המעבר.בנוסף, אם הפוליפ בולט דרך צוואר הרחם לתוך הנרתיק, הוא עלול לגרום לכאבים (דיסמנוריאה).

גורמים

לא ידוע על סיבה חד משמעית  להתפתחות הפוליפ אבל נראה שאחת הסיבות להימצאותם טמון ברמות הורמון אסטרוגן במחזור הדם. גורמי הסיכון כוללים השמנת יתר, לחץ דם גבוה והיסטוריה של פוליפים בצוואר הרחם. נטילת טמוקסיפן או טיפול הורמונלי חלופי יכול גם להגביר את הסיכון לפוליפים אלו. עם זאת, השימוש בהתקן תוך רחמי המכיל הורמון מסוג levonorgestrel בשילוב נטילת טמוקסיפן יכול להפחית את השכיחות של פוליפים.

אבחון

פוליפים ברירית הרחם יכולים להיות מזוהים על ידי אולטרסאונד נרתיקי (sonohysterography), הידרוסונוגרפיה או היסטרוסקופיה. זיהוי על ידי בדיקת אולטרה סאונד יכולה להיות קשה, במיוחד כאשר יש היפרפלזיה של רירית הרחם (עיבוי יתר של רירית הרחם).
פוליפים ברירית הרחם יכולים להיווצר בבודדים או ברבים . הם עגולים או אליפטיים וקוטרם נע בין גודל של מילימטרים ספורים עד כמה סנטימטרים. לרוב יהיו בצבע אדום/חום וזהים לצבע רירית הרחם. עם זאת, צבעם של פוליפים גדולים יותר יכול להיות אדום כהה יותר. הפוליפים מורכבים מרקמה צפופה, סיבית, כלי הדם,  מצופים ברירית הרחם אפיתל. פוליפים גבעוליים יהיו מחוברים על ידי גבעול דק (שכבות סחוס), ואילו פוליפים נייחים יהיו מחוברים על ידי בסיס שטוח לדופן הרחם. הפוליפים הגבעוליים נפוצים יותר מאשר הנייחים.

טיפול

ניתן להסיר ניתוחית את הפוליפים על ידי גרידה עם או בלי היסטרוסקופיה. במקרה שללא היסטרוסקופיה ישנו סיכון להסרה חלקית בלבד של הפוליפים. ניתן להפחית סיכון זה על ידי סקירה של הרחם על ידי מלקחיים בתחילת הגרידה. לאחר מכן מתבצעת הגרידה והסרה של הפוליפ. בגרידה עם היסטרוסקופיה, תחילה, על מנת להקל על הניתוח הרחם יורחב גם בצוואר הרחם ל-9 מ"מ. ובנוסף יוזרמו מים פיזיולוגיים כדי לשמור על הרחם בגודל שיאפשר עבודה מיטבית. בתהליך עצמו מוחדר סיב אופטי בהיסטרוסקופ ואיתו לולאה חשמלית אשר תפקידה להסיר את הפוליפ ומשיכתו אל מחוץ לרחם. בשתי הדרכים יישלח הפוליפ לביופסיה על מנת לשלול אפשרות של תאים סרטניים.

אפידמיולוגיה

פוליפים ברירית הרחם מתרחשים בדרך כלל אצל נשים בשנות ה-40 וה-50. הפוליפים נוצרים אצל 10% מהנשים. שיעור הימצאותם אצל נשים עם דימום חריג מוערך ב-25%.
קרן ווגטמן

קורות חיים

קרן ווגטמן נולדה בפיטסבורג קליפורניה. שאיפתה ללמוד מתמטיקה החלה בזמן שהשתתפה כנערה במחנה קיץ, שהפעילה קרן NSF באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. קרן ווגטמן סיימה את לימודי התואר הראשון, וכן את הדוקטורט בנושא תורת הקשרים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. המנחה שלה בעבודת הדוקטורט היה ג'ון ווגונר. לאחר נדודים ברחבי העולם התיישבה קרן ווגטמן באוניברסיטת קורנל, שם קודמה לדרגת פרופסור מן המנין.
לאחר פרישתה מאוניברסיטת קורנל, משמשת ווגטמן כפרופסור באוניברסיטת וורויק וכעורכת במגוון ירחונים מתמטיים כמו Journal Of The AMS.

תרומתה למתמטיקה

חלק גדול ממחקרה של קרן ווגטמן דן בחבורת האוטומורפיזמים החיצונית של החבורה החופשית . 
במחקר שערכה עם מארק סולר בשנת 1986, הם הגדירו מרחב הנקרא Culler–Vogtmann Outer space שמשמש לחקר החבורה הזאת.

תרומתה לנושאים אחרים

תרומתה הרבה של קרן ווגטמן באה לידי ביטוי אף בתחומים נוספים מלבד המתמטיקה. לדוגמה, מחקר, שערכה בשנת 2001 ביחד עם לואיס בילרה מאוניברסיטת קורנל וסוזן הולמס מאוניברסיטת סטנפורד, עסק בתחום הביולוגיה. במחקר, שהתבסס על רעיונות מתחום החבורות הגאומטרית וממרחבי (CAT(0  הם ניסו והצליחו לחשב את רמת הדיוק  בעצים פילוגנטיים (עצים אבולוציוניים) ואת השוני בין עץ אחד למשנהו. בכך הם פתרו בעיה רבת שנים בתחום הביולוגיה המתמטית. בעזרת המידע, שנאסף,  חוקרים הצליחו לפתח אלגוריתם לחישוב הדיוק של עצים אבולוציוניים בו משתמשים כיום ביולוגים.