google/wiki40b huggingface dataset:
אלן בויד

ביוגרפיה

בויד נולד ב-20 ביולי 1922, בג'קסונוויל, פלורידה, בנם של קלארנס ואליזבת סטיבנסון בויד. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1939. קיבל תואר בוגר באוניברסיטת פלורידה בשנת 1941. הוא הצטרף לחילות האוויר של צבא ארצות הברית בשנת 1942 ונשאר שם עד סוף מלחמת העולם השנייה. בויד התחתן עם פליבל חואניטה טאונסנד ב-3 באפריל 1943. נולד להם בן אחד בשם מארק בויד. הוא סב לשני נכדים, הת'ר ואלן, כאשר הנכד האחרון נקרא על שמו.
לאחר שעזב את השירות בשנת 1945, חזר בויד לקולג' וקיבל תואר ראשון במשפטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשנת 1948. בויד עסק בעריכת דין בפלורידה, והיה חבר בוועדה לבחינת הרגולציה בענף התחבורה.
בשנת 1959 מונה למנהל התעופה האזרחי האמריקאי על ידי נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, והועלה לדרגת יו"ר מועצת המנהלים על ידי הנשיא ג'ון קנדי. הוא עזר לתעשיית התעופה על ידי תקנון הפחתת דמי נסיעה ועל ידי אישור סובסידיות ממשלתיות על-מנת לעודד חברות תעופה לטוס לערים קטנות יותר. הוא מונה לתת-מזכיר המסחר לענייני תחבורה בשנת 1965 על ידי לינדון ג'ונסון. הוא היה לא פופולרי בקרב מנהיגי הפועלים כאשר דגל בצמצום ההגבלות הממשלתיות על התעשייה הימית, וכאשר הוא גינה את "עשיית העבודה" שבוצעה על ידי עובדי הרכבת. בויד היה חבר בשדולה ליצירת מחלקת התחבורה של ארצות הברית, על ידי איגוד סוכנויות ממשלתיות רבות הקשורות לענף התחבורה תחת קורת גג אחת.
בויד מונה למזכיר התחבורה הראשון של ארצות הברית בנובמבר 1966. במסגרת התפקיד הוא עסק בתחומים רבים: שדות תעופה, מערכת בקרת התנועה האווירית, בטיחות רכב, חינוך תעבורתי, אלכוהוליזם ותוכנית ייפוי הכבישים. אחד ממקורות כוחו היה השליטה במימון של מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
כאשר ריצ'רד ניקסון מונה לנשיא ארצות הברית בינואר 1969, בויד עזב את מחלקת התחבורה. הוא מונה לנשיא מסילת הברזל המרכזית של אילינוי, תפקיד בו החזיק עד שנת 1972. הממשל הפדרלי חקר פוטנציאל לניגוד עניינים, מכיוון שהחברה קיבלה סיוע ממחלקת התחבורה של ארצות הברית בראשותו של בויד עוד לפני שהוא התפטר, אבל לא נמצא כי בוצע עוול. בויד היה מאוחר יותר נשיא חברת אמטרק עד 20 ביוני 1982, וכן נשיא חברת איירבוס. בשנת 1979 הוא מונה ליו"ר חברת Warner Blue & Mahan, משרד ייעוץ העובד על מיזמי טכנולוגיה חדשים.
בשנת 1994, בויד קיבל את פרס טוני ג'אניס על תרומתו לתעופה המסחרית. הוא גם קיבל בשנת 2009 את פרס פיליפ ג'קלאס על מפעל חיים משבועון התעופה וטכנולוגיות החלל.
מסכת סינון אוויר

מסכת סינון אוויר היא אביזר הנחבש על הפנים כדי להגן על מערכת הנשימה בפני זיהום אוויר. המסכות מנקות את האוויר מזיהום באמצעות מסנן פחמי, המשאיר בחוץ מזהמים כמו בנזן ופולן.
במסכות סינון אוויר משתמשים בעיקר הולכי רגל ורוכבי אופניים או קטנועים.
בעקבות התגברות זיהום האוויר בשנים האחרונות, גבר השימוש במסכות אלו ברחבי העולם, ובעיקר בערי המזרח הרחוק, ובכמה ערים במזרח התיכון (חיפה) ישראל.
וולפסבורג (כדורגל נשים)

היסטוריה

המועדון הוקם ב-1973 בשם איינטרכט וולפסבורג, והישג השיא שלו היה הגעה לגמר הגביע הגרמני ב-1984.
ב-1990 הוקמה הבונדסליגה לנשים, ווולפסבורג הצטרפה לליגה הצפונית שלה. באותם ימים שיחקה בקבוצה קשרית נבחרת גרמניה, דוריס פיטשן, שאף סיימה כמלכת שערי הליגה ב-1992. לאחר מספר שנים כקבוצת מרכז טבלה, ירדה הקבוצה לליגה השנייה, שם שהתה עונה אחת לפני שחזרה לבונדסליגה.
ב-2003, התמזגה הקבוצה עם מועדון הספורט VfL וולפסבורג, שנמצא תחת בעלותה של יצרנית המכוניות פולקסוואגן. השנים הראשונות עם הבעלים החדשים לא היו פשוטות, וב-2005, הקבוצה אף ירדה לעונה אחת לליגה השנייה. עם חזרתה לבונדסליגה, החלה הקבוצה להתבסס כאחת הקבוצות הטובות בגרמניה, ובעונת 2011/2012 הצליחה בפעם הראשונה לסיים במקום השני בליגה, עם שלוש נקודות הפרש מטורבינה פוטסדאם.
העונה שלאחר מכן - 2012/13, הייתה עונת השיא של הקבוצה אי פעם. וולפסבורג זכתה בטרבל היסטורי - אליפות גרמניה, הגביע הגרמני וליגת האלופות, והייתה לקבוצת הנשים הגרמנית הראשונה מאז מועדון כדורגל פרנקפורט ב-2008 שמגיעה להישג זה. בעקבות ההצלחה הרבה, שתי שחקניות הקבוצה, לנה גוסלינג ונילה פישר, היו מעשר המועמדות לפרס כדורגלנית השנה בעולם. 
עונה לאחר מכן, ההישג של וולפסבורג כמעט ושוחזר, אך היא לא הצליחה לזכות בגביע הגרמני. למרות זאת, זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות באליפות הליגה ובליגת האלופות. קפטנית הקבוצה, נדין קסלר, שכבשה 12 שערי ליגה במהלך עונה זו, נבחרה בסופה לשחקנית השנה של אופ"א וגברה על חברותיה לקבוצה - מרטינה מילר ונילה פישר שסיימו במקום השני והשלישי, בהתאמה. מספר חודשים לאחר מכן, זכתה קסלר גם בפרס כדורגלנית השנה בעולם של פיפ"א.
ברוך מנדלבוים

קורותיו

נולד בבלארוס, בן הרב מרדכי יהודה לייב מנדלבוים, שהיה רבה של וולדובקה בבלארוס. למד תורה אצל אביו, ובין חבריו מאותה תקופה היה רבי צדוק הכהן מלובלין. 
היה מחשובי החסידים של האדמו"רים רבי אהרן מקרלין (השני) ורבי אשר מסטולין (השני) - שניהם משושלת חסידות קרלין. כיהן כרב בערים מציוב, סטולין וטורוב, ועל שמה התפרסם. 
הרב ברוך מנדלבוים טיפח את "הינוקא מסטולין" רבי ישראל פרלוב כממלא מקומו של רבי אשר מסטולין, והכשיר אותו עוד בילדותו לאדמורו"ת. לימים פרסם הרב מנדלבוים איגרת גלויה לחסידי קרלין בה הוא קבע כי בנשמתו של "הינוקא" מקנן ניצוץ של "משיח בן דוד".
בשנת תרל"ד (1874) עלה לארץ ישראל עם אשתו ועשרת ילדיו והמשפחה התיישבה בירושלים. הוא הקים בה ישיבה בשם "אור חדש". בשנת תרנ"א הצטרף בחתימתו לחרם שפרסם הרב יהושע לייב דיסקין נגד ה'שקולעס' (בתי הספר לבנות שלימדו בהם גם לימודי חול). יצא לחו"ל כשד"ר בשליחות הכוללים בירושלים.  
נפטר בשנת תרס"ה, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.

מצבתו

"פה נגנז ארון הקודש, שר התורה ואוצר היראה, הרב הגאון הגדול, חריף ובקי, סיני ועוקר הרים, המקובל האלוקי, מעיין המתגבר, פה מפיק מרגליות, החרש והמסגר, כשפתח את פיו הכל נעשין כחרשין ואין אדם יכול לסתור את דבריו, צדיק תמים והצנע לכת עם ה', חסיד ועניו קדוש וטהור, כל מעשיו לשם שמים, אוהב ישראל, איש האמת, בוצינא קדישא, שלשלת היוחסין מגזע הב"ח והרמ"א ומהר"ל מפראג הרש"ל עד רש"י, שהיה מגזע דוד מלך ישראל...".

משפחתו

נישא ללאה, בת הרב יעקב טייטלבוים מירושלים. 
בנו הוא שמחה מנדלבוים, עסקן ואיש ציבור בירושלים, שביתו בקצה שכונת מאה שערים שימש מעבר הגבול היחיד בין שני חלקיה של ירושלים, בין השנים 1948–1967, ונודע כשער מנדלבאום. בן נוסף הוא הרב יעקב מנדלבוים, שהיה ראש השוחטים בירושלים, ונישא לבת משפחת אזולאי, מצאצאי החיד"א, וכמה מצאצאיו אימצו את שם משפחת אזולאי כדי להתפאר בייחוסם לחיד"א.
בן נוסף הוא הרב יצחק דוד מנדלבוים ששימש כסופר סת"ם בירושלים ונפטר בצעירותו. בן נוסף - בצלאל מנדלבוים היגר לאוסטרליה. בתו רחל ליפטון יזמה ותמכה בבנית "בית מנדלבאום" בסידני - אכסניה ומרכז ללימודים אקדמיים ליד אוניברסיטת סידני.
נחל ברקן

נחל ברקןהוא נחל אכזב אשר נמשך מהכפר הערבי מועאויה (הנמצא בצפון מרכז הארץ), הנמצא כ-5 קילומטר מערבה לאום אל-פחם, מתאחד עם נחל משמרות ומגיע לאור עקיבא. הנחל הזה נמצא במחוז חיפה. הוא אחד ממקורות המיים של מפעל נחלי מנשה (מפעל מים של חברת מקורות), ומתנקז במרודותיו הצפוניים-מערביים של רכס השומרון.
לאורך הנחל יש מספר מסלולי הליכה.
לילה ספאז

ליילה ספאז (בערבית: ليلى سفاز; 1874–1944) הייתה זמרת ומלחינה יהודייה-תוניסאית שהפכה לידוענית בתחום מופעי קונצרט-בית קפה  בתוניס בשנות העשרים של המאה ה-20. היא שרה מוזיקה בז'אנרים המאלוף והצ'ארקי.

קורות חיים

נולדה למשפחה יהודייה-תוניסאית בשנת 1874 והפכה לפרפורמרית מפורסמת, השרה שירים בסגנון האנדלוסי הקלאסי באולם קונצרטים במחוז באב סוויקה בתוניס. בנוסף לביצועים שלה למוזיקה ממוסדת, המשיכה להלחין שירים בעצמה. היא גם זכורה כמי שהכירה לאחייניתה חביבה מסיכה את סגנון המוזיקה שלה. היא לימדה אותה לשיר ולנגן בפסנתר.
המוזיקה של ספאז הוקלטה לראשונה בשנת 1910 על ידי חברת Gramophone שהחלה להקליט זמרות יהודיות בתוניסיה. בקטלוג שלהם מופיעה ספאז עם שירים במאלוף ושירים מזרח תיכוניים. בשנת 1929 הקליטה חברת פאת'ה-מרקוני  את שיריה, כולל: "חביבי גאב", "ג'אני אל מרסול", ו "אימתא נרג'ע פיכ".
ככל שחלף הזמן, האחיות צ'מאמה הפכו פופולריות יותר ויותר, וספאז פרשה מהבמה והקדישה יותר ויותר זמן לאימון אחייניתה חביבה מסיכה שגם זכתה לפופולריות רבה. זמרים יהודיים פופולריים נוספים מהתקופה כללו את בנאת חממה ושייך אל-אפריט.
פיברגלס

פיברגלס (באנגלית: Fiberglass, "זכוכית סיבית" או "סיבי זכוכית") הוא חומר העשוי מסיבים דקיקים של זכוכית. משתמשים בו לרוב בתעשיית חומרי הבידוד והטקסטיל, לייצור בדים חסיני אש ושיתוך. רווח גם השימוש בו כחומר מחזק בתעשיית הפלסטיק, שם הוא משמש לייצור חומר מרוכב מסיבי פיברגלס ושרף אפוקסי או פלסטי המכונה גם הוא "פיברגלס".
אמני זכוכית ניסו לייצר סיבים דקים כבר בימי קדם, אך רק ההתפתחויות הטכנולוגיות של המאה התשע-עשרה והעשרים אפשרו ייצור סיבים דקים דיים. בשנת 1893 הציג אדוארד דרמונד ליבי שמלה העשויה מסיבי זכוכית הדקים כסיבי משי. מה שמכונה בפינו כיום "פיברגלס" הומצא בשנת 1938 על ידי ראסל ג'יימס סלייטר מחברת אואנס-קורנינג כחומר לבידוד, ושווק תחת שם מסחרי זה.

מבנה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
סיב זכוכית נוצר כאשר זכוכית מותכת (מבוססת צורן חמצני,
SiO₂
, בדרך כלל) מוזרקת דרך חורים בקוטר קטן דיו שיתאים לתעשיית הטקסטיל. זכוכית שונה מפולימרים אחרים בכך שהיא "חומר אי-אורגני הנמצא במצב דומה והמשכי למצבו כנוזל, אשר הגיע, כתוצאה משינוי הפיך בצמיגותו במהלך קירור לצמיגות גבוהה עד כדי שהוא מוצק לכל צורך מעשי"
(Loewenstein, K.L. The Manufacturing Technology of Continuous Glass Fibers)

תכונות

פיברגלס הוא חומר שימושי בשל יחס הנפח למשקל הגבוה שלו (צפיפות נמוכה). החיסרון בכך הוא שהוא פגיע יחסית לשחיקה כימית וללחות. חוזק של פיברגלס נמדד לרוב על סיבים שזה עתה יוצרו, ובשל האמורפיות של הזכוכית - הוא שווה לאורך הסיב ולרוחבו.
כאשר נספגת לחות בסיבי הפיברגלס, היא מרחיבה סדקים מיקרוסקופיים ומחלישה את הסיבים. הסיב חזק יותר ועמיד יותר לשחיקה ככל שהוא דק יותר, אך מבחינה טכנית קשה יותר לייצר סיבים דקים.
פלסטיק מחוזק בפיברגלס הוא בעל חוזק מכני גבוה הרבה יותר מפלסטיק שאינו כזה, ללא תוספת משקל משמעותית. נפוץ השימוש בו לייצור חלקי מרכב של מכוניות ואף מרכבים שלמים (ראו: סוסיתא), לייצור מתקני משחק לילדים, תיבות דואר, ארונות חשמל ומתקנים רבים נוספים.
דמיטרי לליושנקו

קריירה צבאית

לליושנקו נולד ב-2 בנובמבר (20 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) 1901 בכפר במחוז רוסטוב, שהשתייך לאימפריה הרוסית. בשנת 1919 הצטרף לליושנקו לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים הרוסית כחלק מארמיית הפרשים הראשונה. לאחר מכן מילא לליושנקו תפקידים שונים, ובשנת 1933 מונה למפקד גדוד טנקים.

מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 מונה לליושנקו למפקד חטיבת הטנקים ה-39, והשתתף עמה בפלישת ברית המועצות לפולין ובמלחמת החורף. עם פלישת הכוחות הגרמניים לברית המועצות לחם לליושנקו עם חטיבתו, ובאוגוסט 1941 מונה למפקד הקורפוס הממוכן ה-21. באוקטובר אותה שנה מונה למפקד קורפוס הרובאים המיוחד של המשמר ה-1, והוטל עליו לבלום את יחידות ארמיית הפאנצר השנייה שהתקדמו לעבר מוסקבה. ב-11 באוקטובר מונה למפקד הארמייה החמישית, אולם כעבור 6 ימים נפצע באחד הקרבות. בנובמבר 1941 מונה למפקד הארמייה ה-30, והשתתף עמה במתקפת הנגד באזור מוסקבה, ושחרר עמה את העיר קלינין. בקיץ 1942 לחם לליושנקו בקרב רז'ב הראשון וספג אבדות כבדות, ובנובמבר 1942 מונה למפקד ארמיית המשמר הראשונה ולחם עמה במבצע אורנוס. לאחר מכן מונה למפקד ארמיית המשמר השלישית, ולחם עמה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. במרץ 1944 מונה לליושנקו למפקד ארמיית הטנקים הרביעית, אשר שמה שונה במרץ 1945 לארמיית המשמר המשוריינת הרביעית, ולחם עמה במבצע לבוב-סנדומייז' ובמבצע ויסלה-אודר. במהלך הקרב על ברלין לחם לליושנקו עם הארמייה כחלק מהחזית האוקראינית הראשונה, ולאחר מכן השתתף בקרב על פראג.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מילא לליושנקו תפקידים בכירים בצבא האדום. בשנת 1956 מונה למפקד המחוז הצבאי טרנס בייקל, ובשנת 1958 מונה למפקד המחוז הצבאי אורל. בשנת 1960 מונה לליושנקו ליו"ר ארגון ДОСААФ, ובשנת 1964 מונה ליועץ המפקח במשרד ההגנה.
ב-20 ביולי 1987 מת לליושנקו בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
איוואן יפרמוב

ילדות ולימודים

איוואן יפרמוב נולד למשפחת סוחר עצים בעיירה בקרבת סנקט פטרבורג. בנעוריו הוסיף לגילו שנה, לכן קיימים מסמכים רבים בהם הוא עצמו ציין את 1907 כשנת לידתו. יפרמוב היה ילד מוכשר וכבר בגיל 4 החל לקרוא. בשנת 1914 המשפחה עברה לעיירה בסביבת זפורוז'יה (אז בתחומי האימפריה הרוסית). בתקופת מהפכת אוקטובר הוריו התגרשו, בשנת 1919 עברה אמו של יפרמוב עם ילדיה לעיר חרסון ולאחר נישואים השאירה את הילדים לדודתה ועזבה את העיר. לאחר זמן קצר הדודה נפטרה ממחלת הטיפוס. יפרמוב אומץ על ידי יחידה של הצבא האדום ונדד איתה ברחבי אוקראינה. במהלך הפצצות שספגה היחידה נפצע והתחיל לגמגם
בשנת 1921 חזר יפרמוב לסנקט פטרבורג וכעבור שנתיים השלים את תוכנית הלימודים של בית הספר. במקביל ללימודיו עסק בעבודות שונות לפרנסתו. בשנת 1923 סיים קורס נווטים וב-1924 נסע למזרח הרחוק של ברית המועצות והפליג על ספינות צי הסוחר.
בשנת 1924 יפרמוב חזר לסנקט פטרבורג והחל ללמוד בפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בתקופה זו התקרב לפלאונטולוג הרוסי פיוטר סושקין. כל שנה הוא היה יוצא עם משלחות מחקר לאזורים מרוחקים. במקביל ללימודיו החל יפרמוב לעבוד במוזיאון הגאולוגי ובתחילת שנות ה-30, עם הקמת המכון לפלאונטולוגיה, החל את עבודתו במכון זה. יפרמוב נשר מלימודיו באוניברסיטה, אך בתחילת שנות ה-30 השלים לימודי תואר במכון ללימודי הרים בלנינגרד.

קריירה מדעית

בשנת 1935 יפרמוב השלים את עבודת הדוקטורט וביחד עם המכון לפלאונטולוגיה עבר להתגורר במוסקבה. הוא המשיך להשתתף במשלחות מחקר ופרסם מספר מאמרים שמבוססים על הממצאים. במהלך מלחמת העולם השנייה יפרמוב עבר להתגורר באסיה המרכזית הסובייטית. בשנות ה-40 יפרמוב פיתח ענף מדע חדש - טפונומיה, העוסק בהשתמרות ממצאים פלאונטולוגיים בקרקע, ופרסם מאמרי יסוד בתחום, בהם נטבע המונח "טפונומיה" (מיוונית, "חוקי הקבורה"). עבור עבודה זו יפרמוב זכה בפרס סטלין בשנת 1952.
בשנים 1946-1949 יפרמוב היה ראש משלחת פלאונטולוגית למדבר גובי, במהלך עבודת המשלחת נאסף חומר מדעי רב.
במהלך הקריירה המדעים יפרמוב פרסם מעל 100 מאמרים. על פעילות המדעית בשנת 1945 הוענק לו עיטור הדגל האדום.
כהוקרה על תרומתו לתחום הפלאונטולוגיה אחד הדינוזאורים במשפחת תראפסידה נקרא "איוונטוזאור"
הפועל טייבה

היסטוריה

הפועל טייבה נוסדה בשנות השישים ושיחקה תחילה בליגה ג'. בשנת 1974 העפילה הקבוצה לליגה ב'. בשנת 1986 עלתה לליגה א', ושבע שנים מאוחר יותר העפילה לליגה הארצית.
בשנת 1996 עלתה טייבה לליגה הראשונה בישראל, הליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה הארצית. היא הייתה הקבוצה הראשונה מן המגזר הערבי שהעפילה לליגה הראשונה בישראל. 
טייבה פתחה את עונתה בליגה הלאומית בצורה טובה: לאחר 6 מחזורים היו לקבוצה 3 ניצחונות, אבל בהמשך קרסה וסיימה את העונה היחידה שלה בליגה הלאומית עם 15 נקודות בלבד.
אירוע טראגי שהתרחש בעונה זו היה מותו של שחקנה ואהיב ג'אברה, שהתמוטט ומת במהלך משחקה של הקבוצה מול בני יהודה תל אביב שנערך ב-4 באפריל 1997.
לאחר שטייבה לא הצליחה להחזיק מעמד בליגה הבכירה היא החלה בירידה חדה לעבר הליגות הנמוכות. שנתיים לאחר שירדה מן הליגה הלאומית, ירדה טייבה לליגה השלישית. בשנת 2002 ירדה לליגה א', וכעבור שנה נוספת, בשנת 2003, ירדה לליגה ב' והשלימה התדרדרות של 4 ליגות ב-7 שנים. עם ירידתה לליגה החמישית התפרקה הקבוצה, ובאותה שנה עלו 2 קבוצות נוספות מן המגזר הערבי לליגה הבכירה: מכבי אחי נצרת ואיחוד בני סכנין.
כיום בעיר טייבה ישנן שתי קבוצת כדורגל, שמשון בני טייבה והפועל צעירי טייבה, המשחקות בליגה ב' דרום א'. קבוצת שמשון בני טייבה ירדה בעונת הכדורגל 2010 לליגה ב' ובעונת הכדורגל 2011 ירדה לליגה ג'. ואילו קבוצת הפועל צעירי טייבה נוסדה בשנת 2008 ויש לה מחלקת נוער וילדים מסודרת
.
אופני מסלול

אופני מסלול הם אופניים שנועדו לרכיבה בוולודרום, שהוא אולם ספורט המיועד למטרה זו.
אופני מסלול משמשים למספר תחרויות: קביעת שיא השעה, מרוצי מדיסון, מרוצי קיירין ומרוצי מרדף.

מבנה

אופני המסלול מזכירים מבחינה חיצונית אופני כביש (למעשה, הם עיצוב של אופני פיקסי), אך על מנת למלא את ייעודם נערכו בהם מספר שינויים: הם חסרי בלמים, ובעלי הילוך אחד בלבד. השלדה קלת משקל וקשיחה מאוד, כיוון שעליה לעמוד בעומסים החזקים שמפעילים עליה הרוכבים, ומאידך היא אינה סופגת זעזועים כלל. מכיוון שהרכיבה מתבצעת רק באולם ואין חשש לתקרים, הצמיגים צרים מאוד ומנופחים בלחצים גבוהים מאלו של אופני כביש רגילים. האיגוד הבינלאומי לאופניים קבע מידות ומשקלים ספציפיים לאופני מסלול.
בכל שנה נערכת אליפות העולם באופני מסלול, בחסות האיגוד הבינלאומי לאופניים. הוולודרום הראשונה בישראל נחנך במרץ2018, וציפוי לפתוח במאי 2019. תחום אופני המסלול חדש בישראל, ולכן תחום אופני המסלול איננו מפותח.
לא אכפת להם

לא אכפת להם הייתה להקה ישראלית שפעלה בין 1970 ל-1972. חבריה היו מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי, אך לקראת סוף פעילותה הוחלף כספי בדני עמיהוד.

היסטוריה

מתי כספי, גד אורון ויעקב נוי שירתו יחד בלהקת פיקוד הדרום, בתוכניתה "מעוז א' א'" שעלתה ב-1970. בתוכנית זו שרו השלושה ביחד שני שירים, שאת שניהם הלחין כספי למילים של יורם טהרלב: "שלוש רגליים" ו"אני מת". השיר "אני מת" זכה להצלחה רבה, והיה אחד הלהיטים הגדולים ביותר של התוכנית. לשיר גם הופק וידאו קליפ בבימויו של שמואל אימברמן. השלישייה נקראה אז "שלושת השמנים", וחבריה הופיעו גם במספר מערכונים במסגרת הלהקה הצבאית.
עוד במהלך שירותם הצבאי החלו כספי, אורון ונוי להקליט שירים גם מחוץ למסגרת הלהקה. שירים אלו התגבשו לכדי אלבומה היחיד של הלהקה, "לא אכפת להם", שראה אור ב-1970 בהוצאת חברת "פונודור". את רוב שירי האלבום הלחין כספי, שגם ביצע בו את העיבודים הקוליים. על העיבוד התזמורתי היה אחראי אלברט פיאמנטה. נוי כתב את המילים לשלושה משירי האלבום, מתוכם הצליח רק השיר "איש הרחוב" שהיה מקום ראשון בגל הקל ובגלי צה"ל. ב-1971 השתתפה הלהקה בפסטיבל הזמר והפזמון שנערך באותה שנה עם השיר "ציפורים בראש" שכתבה שמרית אור וכספי הלחין. השיר אומנם לא זכה להצלחה בפסטיבל, אך זכה להצלחה בגלי צה"ל במצעד השבועי העברי באותו זמן.
במאי 1971 פרש כספי מהלהקה, ואת מקומו תפס דני עמיהוד שהצטרף חודשיים לאחר מכן. בהרכב החדש הקליטה הלהקה מספר שירים שהלחין עמיהוד, ובהם השיר "חסמבה" שהוקלט עבור הסרט "חסמבה ונערי ההפקר" (מילים: אהוד מנור). שיר נוסף שהקליטה הלהקה ללחן של עמיהוד הוא "מי יתפוס כוכב נופל", שלחנו הפך מאוחר יותר ל"שיר תשרי" המוכר בביצועה של חוה אלברשטיין. שני השירים לא הצליחו וההרכב המחודש לא האריך ימים, וב-1972 התפרקה הלהקה.
שירים של להקת "לא אכפת להם" עלו לראשונה על גבי תקליטור בעת הוצאת אלבום האוסף של מתי כספי "בפעם הראשונה" ב-1992, שבו נכללו שבעה שירים של הלהקה. בשנת 2009 יצא אלבומם המלא לראשונה על גבי תקליטור.
תזה (מגזין)

היסטוריה

במהלך השנים העיתון עבר גלגולים רבים והשתנה הפורמט בו הוא יוצא לאור. כיום תזה מעוצב כמגזין ומופץ לא רק בקמפוס, אלא גם בקיוסקים ובחנויות ברחבי תל אביב ומופיע גם בגרסה מקוונת. בהתאם לכך גם תכניו השתנו, וכיום הוא אינו מתמקד רק בכתיבה ודיווח על עניינים הקשורים לקמפוס, אלא מסקר נושאים רבים מתחומי עניין הנוגעים לחיי הסטודנטים. בין עורכי וכתבי העיתון הבולטים לאורך השנים ניתן לציין את ניר חפץ, רון לוינטל, גדי חגאי, תלם יהב, ירון פרוסט, אילה רווח, גל מור, ערן אבני וימימה עברון. בשנת 2005 עודכן פורמט העיתון לפורמט מגזיני ושולבו תכנים ממדריך "Time Out תל אביב" וכתבות אופנה פרסומיות.
בשנת 1999 נפסקה עבודת העורך עמית אדלר לאחר שפרסם שני גיליונות בלבד. היה זה לאחר שיו"ר אגודת הסטודנטים פסל גיליון נושא תחת הכותרת "סקס בקמפוס". במקומו של אדלר מונה לעורך ליאור וייץ. וייץ עצמו התפטר מתפקידו כעורך ב-2001 בשל מעורבות של גורמים מסחריים בתוכן העיתון לטענתו לאחר שנפסלה לפרסום כתבה שעסקה בין השאר במועדון הפוקוס שבבעלות אגודת הסטודנטים. במקומו של וייץ מונה לעורך העיתון העיתונאי יובל יועז, שפרש מתפקידו לאחר חודשים ספורים, שבהם ערך חמישה גליונות. את מקומו תפס רון לוינטל, שערך את העיתון עד לבחירתו לחבר מועצת העיר תל אביב. 
בחודש מאי 2000 הוגשה תלונה במשטרה כנגד מערכת העיתון בגין מאמר שפורסם בו תחת הכותרת: "דע את אויבך, או: גבולות הפלורליזם", בו הושוו חוזרים בתשובה למצטרפים למפלגה הנאצית. את התלונה הגיש ח"כ מאיר פרוש מסיעת יהדות התורה בטענה כי המאמר "מאמר רווי שטנה כנגד הציבור הדתי כולו". היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק לאחר התנצלות פומבית שפורסמה בכלי התקשורת ובגיליון שלאחר מכן. 
בשנת 2006 התפטרה כל מערכת העיתון, בת 30 כתבים, במחאה על התנהלות אגודת הסטודנטים אשר פיטרה את עורכת העיתון, תיאודורה קרצ'בסקי, על רקע אי הסכמות על תוכני העיתון ופרסום של מאמרי ביקורת כנגד אגודת הסטודנטים. בעקבות זאת מינתה חברת נ.כ.ס את יעל שפריר לעורכת העיתון וגייסה מערכת כתבים חדשה.
בשנת 2012 התמנה לתפקיד רועי שושן, שערך שינויים מהותיים בעיתון ובאנשי המערכת. בין היתר, עבר העיתון לפורמט ברודשיט ונושאי הסיקור התחלפו בתחקירים וכתבות עומק שחרגו מהתחומים הסטודנטיאליים בלבד שהיו נהוגים עד אז. כך, למשל, התפרסמו וסוקרו בהרחבה המחאה החברתית, התנהלות האוניברסיטה בטיפול בתלונות על הטרדה מינית, מאבק החופים, יחס הרשויות לדיירי רחוב, תופעת ההתאבדויות בקרב סטודנטים באוניברסיטת תל אביב ועוד. בשנת 2013 התפטרה מערכת העיתון במחאה על צנזור כתבה ביקורתית שעסקה בהתנהלות לא תקינה לכאורה של יו"ר אגודת הסטודנטים לשעבר בועז טופורובסקי. זאת לאחר שטופורובסקי איים בתביעת דיבה, ויו"ר נ.כ.ס - גיל גולדברג, מחליפו בתפקיד של טופורובסקי - סירב לגבות את שושן.
רוני קרצנר ושקד זיכלינסקי נבחרו להרכיב את המערכת מחדש. זיכלינסקי מונה לעורך הראשי, מינה את קרצנר לסגנו, ויזם שינוי מהותי וכולל במתכונת העיתון. בשנת 2014, עם עזיבתו של זיכלינסקי, מונה קרצנר לעורך הראשי של העיתון. בשנה 2015 שימשה אורין ויינברג כעורכת הראשית של העיתון ובשנת 2016 החליפה אותה בתפקיד ליטל ליכט. בשנת 2017, מונה זוהר ברונפמן לעורך ולצידו עורכת הדיגיטל דורי בן-אלון. ב-2018, לאחר מינויה של בן-אלון לעורכת הראשית, היא הרכיבה את מערכת המגזין מחדש.
זימים

זימים הם אברי הנשימה של הדגים וייצורים אחרים החיים במים.
הדגים נחשבים לקדומים יותר מבחינה אבולוציונית ולפיכך פרימיטיביים יותר מאשר היונקים. משום כך, תאי הדם האדומים שלהם, בניגוד לתאי הדם של היונקים, מכילים גרעין אשר גורע משטח המגע שלהם עם החמצן ומגדיל באופן ניכר את גודל התא. מכיוון שהדגים מסוגלים לקלוט פחות חמצן ורמת ריווי החמצן במים עומדת על 0.6%, יש להגדיל את שטח המגע של תאי הדם האדומים עם המים (ראו גם: החמצן כגורם מגביל). זהו תפקידם של הזימים.
הזימים בנויים מקרומים דקים ועדינים ביותר העשויים משכבות תאים בודדים, עשירים מאוד בנימי דם המובילים תאי דם בודדים הפולטים פחמן דו-חמצני וקולטים את החמצן מהמים, והם עוברים דרך הקרומיות, בהן מתבצע חילוף הגזים בין נימי הדם לסביבה המימית החיצונית בתהליך דיפוזיה (מפל ריכוזים). רוב הזימים מגבירים את יעילות הספיגה על ידי שימוש במנגנון זרם נגדי (Counter-current Exchange) המצוי בתהליכים טבעיים רבים. הנימים המביאים דם שיספוג את החמצן נמצאים במקביל עם הנימים אשר כבר ספגו את החמצן, וכוללים מעבר החמצן בנקודות החיבור לאורכן. הזרימה בנימים המובילים חמצן הפוכה לכיוון הזרימה בנימים הסופגים חמצן, ובכך נשמר מפל ריכוזי חמצן קטן אך אחיד לכל אורך הנימים. 
כדי לאפשר לדג לקלוט כמות מרבית של חמצן, עליו להניע את המים סביבו כל העת. מיני דגים מסוימים עושים זאת על ידי פתיחה וסגירה של הזימים. מדובר בעיקר בדגי גרם, שהם הנפוצים ביותר; אצלם מכוסים הזימים בלוחית גרמית ניידת הנקראת "מכסה הזימים". לפיכך אי אפשר לראות את הזימים אלא לאחר שמרימים את מכסה הזימים שנמצא יחד עם מערכת הזימים על ראשו של הדג כדי להיות קרובים למוחו, וראשיתו של צינור העיכול בדפנות הלוע. הדג בולע את המים דרך פיו על ידי תנועה קדימה ופתיחת הלוע ולאחר מכן סגירת פיו ודחיסת המים על פני הזימים; מינים אחרים של דגים, כגון כרישים, עושים זאת על ידי הישארות בתנועה מתמדת גם תוך כדי שינה (הדבר קשור גם לפעילות החשמלית שבגוף הכריש).
רובוטריקים ארמדה

עלילת הסדרה

לפני אלפי שנות אור עמוק בתוך הקוסמוס קמו לתחייה יצורים דיגיטליים מיוחדים במינם. היצורים החלו לחפש אחר צורות חיים אחרות, ושלחו חוקרים לכל רחבי הגלאקסיה, דמויות מכניות דיגיטליות אלה נקראו משני הצורה. אחד הכוכבים הראשונים בהם התיישבו נודע ברחבי החלל והזמן בשם "סייברטרון". מלחמת אזרחים פנימית פרצה, ורובוטים קטנים הקרויים "מיניקונים" ניאורו בפרוטוקול קרב, ושימשו את הרובוטריקים והשקרניקים כמטעני אנרגיה חשובים. במהרה הובילה המלחמה את המיניקונים לסאף הכחדה, בלית ברירה החליטו המיניקונים לחבור יחדיו נגד הרובוטריקים והשקרניקים, ולהשתחרר משליטתם ההרסנית. קרב אחר קרב לא הביל לדבר, ובמהירה מצאו עצמם הרובוטריקים והשקרניקים במבוי סתום, הצדדים הבינו שהניצחון יבוא במחיר כבד והוכרזה הפסקת אש. במהלך הפסקת אש זו הוחלט כי יש לבנות עבור המיניקונים חללית ענקית אשר תועף הרחק לחלל, ובכך לא ינוצלו יותר המיניקונים במלחמות קלאקטיות בעולם. לאחר שריחפו משך מאות מיליוני שנים התרסקה חללית המיניקונים על ירח הסובב סביב כוכב לכת פרימיטיבי הקרוי כדור הארץ. החללית התרסקה, והתנפצה לרסיסים ובכך פזרה את המיניקונים לאורכה ולרוחבה של כל הפלנטה. מיליוני שנים חלפו ושינו את פני שטח הכדור, המיניקונים נישארו רדומים מתחת לפני האדמה. לאחר פרק זמן מסוים נחשפו המיניקונים על ידי בני האדם, ובכך למעשה חודשה מלחמתם של שני הצדדים.