חדקונית הדקל האדומה

מחזור החיים

החִדקונית תוקפת בדרך כלל עֲצי דקל צעירים, בני פחות מעשרים שנה. בעוד החדקוניות הבוגרות גורמות נזק מסוים עקב אכילת הגזע, הנזק הגדול ביותר לעצים נוצר מנבירת הזחל אל תוך לב הדקל. קדיחה זו עשויה להגיע לעומק מטר. הנקבה הבוגרת מטילה כמאתיים ביצים בחלק הצעיר של צמרת העץ, בבסיסי עלים צעירים או בנגעים פתוחים של גזע העץ. הביצים בוקעות ומהן יוצא זחל לבן. זחל זה יאכל את הסיבים הרכים דרך הרקמה הפנימית של העץ, ויידרש לו חודש לערך כדי ליצור מנהרה. הזחלים יכולים לגדול עד לאורך של שישה עד שבעה סנטימטרים. בהתגלמות יעזוב הזחל את העץ וייצור חֲדַר התגלמות הבנוי מסיבי דקלים יבשים ומפסולת עלים יבשים המצויים בבסיסו של העץ. מחזור החיים של החדקונית נמשך בערך 7 עד 10 שבועות.

הזחלים

זחלים שזה עתה בקעו צבעם צהוב-לבן, הם חסרי רגליים וראשם צבעו חום כהה משאר הגוף. לזחלים לסתות חזקות ואופקיות, והן משמשות אותן להתחפר ברעבתנות אל תוך לב העץ.

החִדקוניות הבוגרות

החרקים הבוגרים הם "טייסים" מצוינים ומסוגלים לעוף למרחקים גדולים. הם יכולים להתיישב גם בעצים בריאים, אך מבכּרים לתקוף דקלים חלשים או נגועים על ידי חרקים אחרים.

תסמיני ההתפשטות

התפשטות המַזיק גורמת להצהבתן ולנבילתן של כפות הדקלים, וזו עלולה להוביל למותו של הדקל הנגוע. ראשונה תיפגע ותיפול צמרת העץ, ואחריה הענפים שמתחתיה, מחלקו העליון של העץ ומטה. התסמינים העיקריים, ובהם אובדן צמרת העץ או נבילת הֶעָלים מתחתיה, בדרך כלל גלויים רק זמן רב לאחר שעץ הפך נגוע. עד שהתסמינים החיצוניים האלו נצפים, הנזק בדרך כלל קשה דיו כדי להרוג את העץ, והם מעידים על נוכחות של שישה חודשים או יותר של המזיק בעץ. כאשר בעץ ישנה אוכלוסייה גדולה של זחלים, ניתן לשמוע את נבירתם בהצבת האוזן על גזע העץ. לעיתים משתמשים במכשירים להאזנה (כגון מסכת) או בכלבים שאומנו לזהות את ריח הזחלים או את ריח ריקבון הגזע כדי לזהות אוכלוסייה קטנה יחסית של המזיק בעץ.

זיהוי

ישנו פיתוח ישראלי לזיהוי המזיק על ידי ניטור של התדר שמאפיין את המזיק ומבדיל אותו מיצורים אחרים החיים בעץ, כך מתאפשר טיפול ממוקד וחסכון בחומרי הדברה.

השליטה

השיטה העיקרית לטיפול במזיק היא החדרת קוטל חרקים אל גזע העץ. קוטל זה מוחדר בדרך כלל באמצעות משפך של כחמישה ס"מ מעל לאזור הפגוע בגזע העץ. חברה איטלקית פיתחה "צווארון מיקרוגל" המשמש לעיקור עצים ספציפיים.
שיטה נוספת היא בשילוב של הדברה ביולוגית על ידי נמטודות ומלכודת לניטור ולכידה.

המניעה

החדקונית מעדיפה להטיל את ביציה ברקמות הרכות של העץ, הריח הייחודי המופרש מהגדם לאחר הגיזום גם הוא מושך את החרק. ולפיכך כדי להפחית את התפשטות הנגע מומלץ שלא לגרום נזק מכני לצמחים. גיזום עלים מתים או ישנים עשוי לצמצם את התופעה. הזזת חומר צמחי כגון קליפות ישנות ועלים מתים ונגועים לאזור שאינו נגוע אינה מומלצת.

טווח הפעולה של החדקונית

ישנם דיווחים שחדקונית הדקל האדומה תקפה כבר כ-19 מיני דקל בעולם. אף שהחדקונית נצפתה לראשונה בעצי קוקוס בדרום מזרח אסיה, היא השיגה דריסת רגל משמעותית בעצי תמר בשני העשורים האחרונים בכמה מדינות במזרח התיכון, ולאחר מכן הרחיבה את האזור המחיה שלה לאפריקה ולאירופה. נראה שהתפשטות זו אירעה בגלל מעבר חלקי עצים נגועים לאזור לא נגוע. החדקונית נצפתה ב-15% מהמדינות המגדלות קוקוס ובמחצית מהמדינות המגדלות תמרים.

החדקונית בישראל

בישראל התגלה המזיק לראשונה ב-1999 במטעי תמר בצפון ים המלח. מאז הוא התפשט מאזור אילת, דרך הערבה, בקעת הירדן ועד לאזור הצפון. בשנת 2010 פרסם משרד החקלאות ופיתוח הכפר הוראות להתמודדות עם המזיק בעצי נוי. גרסה מעודכנת של ההוראות יצאה באפריל 2015. הטיפול מבוסס על אימידקלופריד, ולכן מתאים רק לטיפול בעצי נוי, שכן, למרות רעילותו הנמוכה יחסית ליונקים, אסור לאכול מפרי עץ שטופל בחומר (ראה בפתק שבתמונה משמאל).
בנהריה, בקריית מוצקין, בחיפה ובראשון לציון כבר נכרתו עצים מתים מחשש לנפילה פתאומית על מכוניות או על עוברים ושבים. עצים רבים נפגעו מיבנה ועד גדרה. ב-2016 נאלצה עיריית ראשון לציון לכרות את שדרת הדקלים המפורסמת בגן המושבה אחרי שרוב העצים נפגעו על ידי החדקונית ב-2014.
ב-2015 ו-2016 החלו ערים בשרון בטיפול מונע נגד המזיק בדקלים שבשטחים הציבוריים, ובסילוק עצים מתים, ויצאו בקול קורא לתושבים לטפל בדקלים בחצרות הפרטיות.