אדוארד טולמן

אדוארד טולמן (‏Edward C. Tolman‏, 1886–1959) היה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ברקלי בארצות הברית וממיסדי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית המודרנית. מחקריו התמקדו בתהליכי למידה בקרב בעלי חיים ובני אדם וקידמו תפיסה חדשה של למידה אשר קראה תיגר על התפיסות הביהייביוריסטיות שרווחו בימיו. בשנת 2002 דורג כאחד מ-45 הפסיכולוגים המצוטטים ביותר במאה ה-20.

ביוגרפיה

טולמן נולד בניו אינגלנד למשפחה משכילה מן המעמד הגבוה. הוא למד כימיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אך לקראת סוף לימודיו נתקל ב"עקרונות הפסיכולוגיה" של ויליאם ג'יימס, שעורר בו השראה כה גדולה שהחליט לנטוש את הכימיה ולעבור ללימודים מתקדמים בפסיכולוגיה ופילוסופיה. ב-1912 נסע לגרמניה לצורך לימודי הדוקטורט, שם נחשף לראשונה לפסיכולוגיית הגשטלט, אשר לדבריו הותירה בו השפעה עמוקה. ב-1915 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת הארוורד, וב-1918 החל ללמד פסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם בילה את רוב הקריירה האקדמית שלו. 
טולמן נודע בעיקר בזכות סדרת המחקרים שערך בחולדות. בדומה לאדוארד לי תורנדייק וג'ון ב. ווטסון לפניו, טולמן חקר את תהליכי הלמידה בקרב חולדות באמצעות מבוכים. ואולם, בניגוד לווטסון, שהחזיק בגישה מכניסטית טהורה ותיאר את תהליך הלמידה של חולדות כיצירה אוטומטית של קשרים בין גירויים לתגובות, טולמן היה משוכנע שהתהליך כרוך ביותר מזה. הוא האמין שלחולדות היו מטרות וכוונות וכי הן הונחו על ידי מוטיבציה פנימית ללמוד את המבנה הכללי של המבוך באמצעות יצירת מה שכינה "מפה קוגניטיבית" - ייצוג מנטלי פנימי של ההיערכות המרחבית של העולם החיצון. 
בסדרת מחקרים אחת הראה טולמן שמושג המפה הקוגניטיבית מאפשר להבין כיצד חולדות מיישמות מידע שנרכש בעבר בסיטואציות חדשות. הוא עשה זאת בכך שהראה שחולדות מסוגלות למצוא מזון במבוכים על ידי שימוש במסלולים אלטרנטיביים אם המסלול המועדף עליהן חסום, וכי יש בכוחן למצוא את דרכן למטרה גם אם הן מתחילות מנקודה חדשה במבוך, ולא מנקודת הפתיחה הרגילה. עובדות אלה אינן ניתנות להסבר על ידי מודל למידה פשוט של קשרי גירוי-תגובה. 
באחד ממחקריו אף הראה טולמן שחולדות יכולות ללמוד מפות קוגניטיביות בהיעדר כל תגמול מפורש (כמו מזון). תחילה הוא אפשר לכמה חולדות לחקור מבוך באופן חופשי, בלי מזון בתוכו, במשך מספר ימים. לאחר מכן, משהניח את החולדות במבוך עם תגמול מזון בנקודה מסוימת שלו, מצאו החולדות את המזון במהירות גדולה בהרבה מזו של חולדות שלא נחשפו למבוך קודם לכן. לטענת טולמן, הייתה זו עדות לכך שבימים הראשונים החולדות יצרו לעצמן מפה קוגניטיבית שתשמש אותן בהמשך. את תהליך הלמידה שעברו החולדות בימים הראשונים הוא כינה "למידה לטנטית", כיוון שזוהי למידה המתרחשת בלא אימון ספציפי שמטרתו להשיג או להימנע מהשלכה מסוימת כמו השגת מזון או הימנעות הלם חשמלי. 
טולמן טען שלמידה לטנטית כזו מתרחשת באופן טבעי בחיי היומיום שלנו. רעיון זה אתגר את הנחת הביהביוריזם המתודולוגי של ג'ון ווטסון שכל למידה משקפת אסוציאציית גירוי-תגובה והציע כי בפועל קיימות צורות רבות ושונות של למידה. על ידי הדגשת חשיבותם של ייצוגים פנימיים של הסביבה ושימוש במונחים כמו "מטרה" ו"כוונה", שאינן נצפות באופן ישיר אלא ניתנות להסקה בלבד, השתחרר טולמן מן המגבלות הנוקשות של עמדת הביהיביוריזם המתודולוגי, מבלי להפר את אמות המידה הביהייביוריסטיות של מתודולוגיה אמפירית מחמירה. מסיבה זו, נהוג להתייחס לטולמן כאל "נאו-ביהייביוריסט". המחקר התאורטי והניסויי המשמעותי שלו אף הניח את היסודות למחקרים הקוגניטיביים של למידה בקרב בעלי חיים ובני אדם. 
בעידן מקארתי של ראשית שנות החמישים היה טולמן אחד המרצים הבכירים שאוניברסיטת קליפורניה ניסתה לפטר כיוון שסירב לחתום על שבועת נאמנות שהפרה את עיקרון החופש האקדמי. טולמן הנהיג את ההתנגדות לשבועה, וכאשר ניסתה האוניברסיטה לפטרו, הוא הגיש נגדה תביעה. 
בעקבות התביעה קבע בית המשפט העליון של קליפורניה ב-1955 כי הדרישה לחתום על השבועה היא בלתי חוקית והורה להשיב לתפקידם את כל מי שסירבו לחתום עליה.

לקריאה נוספת

קורות חייו של אדרוארד טולמן