google/wiki40b huggingface dataset:
אהרן אבדי

קורות חיים

אהרן אבדי נולד ב-19 באפריל 1918 בבודפשט לצבי ובלה שהיו סופרים בעלי השקפה ציונית.
כבר בגיל צעיר מאוד התגלה כצייר מחונן. כשהתבגר נשלח ללמוד אומנות ברומא, איטליה. כסף לא נמצא בכיסו וככל סטודנט לאמנות שרבט ברחוב למחייתו. הוא נאלץ לשוב להונגריה כאשר החלו טיהורים על רקע גזעני באיטליה הפשיסטית.
אמו חלתה בסרטן ועל מנת לממן את הטיפולים בה לימד ציור בבית ספר.
עם עלית הנאצים לשלטון והקמת פלוגות צלב החץ בהונגריה, היה בין מקימי המחתרת הציונית, נתפס נכלא ונשלח יחד עם יהודים רבים למחנות עבודה וכפיה. בהמשך הגיע למחנה הריכוז ברגן בלזן ממנו השתחרר כחולה בטיפוס רק עם שחרור המחנה ב-1945. עד שהחלים שהה בבית חולים שדה אמריקאי בהילרסלבן (Hillersleben). במהלך שהותו שם יצר 25–30 תמונות בצבעי מים על חוויותיו בעת שהגיע למחנה ועל חיי היום-יום שם.
מגרמניה חזר לבודפשט ונישא לשרה גרוסמן, לה היה מאורס עוד לפני המלחמה.
לאחר שלא מצא מקור פרנסה אחר, עבד למחייתו בעיתון "הניצוץ", יומון המפלגה הקומוניסטית, אותם תעב בכל נימי נפשו.
הוא היה חבר ופעיל בבית"ר. ב-30 באפריל 1946 נעצר על ידי המשטרה ההונגרית כשניסה לפגוע בשגרירות הבריטית.
ב-1948 נולדה בתו אביבה-יוליה וב-1950 עלה לארץ עם משפחתו המצומצמת. מיד עם עלייתו ארצה החל לעסוק כגרפיקאי ומאייר ספרים וכמו כן עבד ביומון "אוי-קלט" בשפה ההונגרית שם גם כתב ואייר. הוא פרסם באופן קבוע נובלות וסיפורים קצרים כמעט מעלייתו ארצה ועד 1967.
השחקן אברהם רונאי תרגם חלק מסיפוריו שהוקראו בשידורי הרדיו.
הוא החל בכתיבת ספרים ואיורם. ספרו הראשון בעברית יצא בתרגומו של אביגדור המאירי "אתמול" המגולל את קורותיו בשואה ועד עלייתו ארצה.
אבדי התגורר מאז עלייתו ברמת גן. ב-1952 נולד בנו גבריאל, הצבר הראשון במשפחה, שבו ראה אבדי את תקומתו של העם היהודי לאחר השואה ונקמה בכל אלה שרוצים להשמידנו. הוא המשיך לכתוב ולאייר ספרים בעברית ובהונגרית עד שנות השבעים. אז יסד ירחון ספרותי בהונגרית בשם "A HONAP" (ה"חודש"). לאור הצלחתו והביקוש הרב המיר אותו תוך זמן קצר לשבועון בשם "A HET TUKRE" שפרושו "ראי השבוע". השבועון היה מבוקש מאוד על ידי קוראי ההונגרית בארץ שכן בנוסף לכתבות אקטואליה הכיל נובלות קצרות, רומנים וסיפורים.
אהרן אבדי נפטר ממחלה ב-3 במאי 1979 ונטמן בבית העלמין הדרום.
השבועון המשיך להופיע שנים רבות גם לאחר פטירתו בעריכת אלמנתו, שרה, אולם נסגר עקב פטירתו של המו"ל, שלמה קראוס, ב-2003.
דובוטמין

שימוש רפואי

דובוטמין משמשת לטיפול במקרים של אי ספיקת לב חריפה עם פוטנציאל להפיכות, כמו למשל כזו המתרחשת במקרים של ניתוח לב או הלם ספטי או קרדיוגני. 
התרופה לא שימושית במקרים של מחלת לב איסכמית, משום שהיא מגבירה את קצב הלב ובכך מגדילה את הביקוש של שריר הלב לחמצן. 
התרופה נמצאת בשימוש נפוץ בבתי חולים במבחני מאמץ על מנת לזהות מחלת לב כלילית. הבדיקה נעשית בדרך כלל לאנשים שאינם יכולים לעשות בדיקת אקו לב במאמץ מפאת מחלה או גיל הבדיקה נקראת בדיקת אקו לב + דובוטמין.
ניתנת בהחמרה אקוטית ובאשפוז בלבד!

תופעות לוואי

תופעות הלוואי נובעות מהפעלת רצפטורי β1 במערכת הסימפטטית. ביניהן יתר לחץ דם, אנגינה, אריתמיה וטכיקרדיה. יש להשתמש בזהירות במקרה של פרפור עליות.
תופעת הלוואי המסוכנת ביותר של התרופה היא העלאת הסיכוי להפרעות קצב, כולל הפרעות קצב קטלניות.
זאק קולינס

ביוגרפיה

קולינס נולד בצפון לאס וגאס שבנבדה למייקל ולהת'ר קולינס.
קולינס שיחק כדורסל בבית ספר תיכון בישופ גורמן, בלאס וגאס שבנבדה, שם סייע להוביל את בית הספר לארבע אליפות רצופות.
קולינס עשה את שנתו האחרונה, עם ממוצע של 17.3 נקודות, 14 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ו-6.4 חסימות בדרכו לשחקן הטוב ביותר בליגה הדרום-מערבית של נבדה ולפרס שחקן השנה של נבדה מטעם גטורייד. קולינס גם שבר את השיא לעונה בודדת בנבדה עבור מספר הריבאונדים וחסימות במהלך עונתו האחרונה בתיכון.

קריירת מכללות

כסטודנט שנה בגונזגה, קולינס שיחק בדרך כלל מהספסל כסנטר.
בעונת2016/2017, הממוצע של קולינס עמד על 10 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו -1.7 בלוקים מעל 17.3 דקות למשחק. במשחק חצי הגמר הלאומי של טורניר הכדורסל של ה- NCAA באליפות ה- NCAA לשנת 2017, קלע קולינס 14 נקודות, אסף 13 ריבאונדים והוריד שישה בלוקים, כאשר הזאגס ניצחו את הגאמקים של דרום קרוליינה 77-73 במשחק אליפות.

קריירה ב-NBA

בדראפט 2017 נבחר קולינס על ידי סקרמנטו קינגס בבחירה העשירית והועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס.
מגאס

תולדות העיר

עד לשנת 1992 הייתה אינגושטיה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית צ'צ'נו-אינגוש. לאחר נפילת ברית המועצות הפכה אינגושטיה לרפובליקה עצמאית שבירתה הייתה נזראן. בנזראן לא היו מבני ממשל, ומשרדי הממשלה שכנו בבתי ספר ובתי מלון.
בשנת 1995 הורה נשיא הרפובליקה; רוסלאן אושב, על הקמת בירה חדשה לרפובליקה. בשנת 2000, חמש שנים לאחר מכן, קיבלה מגאס מעמד של עיר. בשנת 2002 הושלמה העברת משרדי הממשל למגאס והיא הפכה לבירת הרפובליקה. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2002, התגוררו בעיר 275 תושבים בלבד.
רנה לייבוביץ

קורות חיים

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 למד לייבוביץ הלחנה ותזמור אצל מוריס ראוול בפריז, שם התוודע אל שיטת שנים-עשר הטונים של שנברג באמצעות הפסנתרן והמלחין הגרמני, אריך איטור קאהן. בהמשך למד אצל תלמידו של שנברג, וברן. רבות מן היצירות שנכתבו באסכולה הווינאית השנייה נשמעו תחילה בצרפת בפסטיבל למוזיקה קאמרית שייסד לייבוביץ בפריז בשנת 1947. השפעתו של לייבוביץ הייתה רבה בהוצאת מוניטין לאסכולה הווינאית השנייה, הן באמצעות פעילותו כמורה בפריז אחרי מלחמת העולם השנייה והן באמצעות ספרו Schönberg et son école, שיצא בשנת 1947 ותורגם על ידי דיקה ניולין בשם Schoenberg and his School ("שנברג והאסכולה שלו") (יצא בארצות הברית ובאנגליה ב-1949). הייתה זו בין המסות התאורטיות הראשונות שנכתבו על שיטת החיבור ב-12 טונים של שנברג. את תמיכתו של לייבוביץ באסכולת שנברג קידמו שני תלמידיו המחוננים, שכל אחד מהם בחר בדרך שונה לקידום יצירותיהם של שנברג ווברן ולפיתוח הסריאליזם. היו אלה פייר בולז וז'אק לואי מונו. תלמידיו האמריקאים הם המלחינים ויל אוגדון וז'אנט מגווייר והבמאי-אנימטור הקולנוע ג'ון ויטני.
כמנצח, היה לייבוביץ פעיל בהרבה מיזמי הקלטה, שאחד המופצים והנודעים ביותר ביניהם הוא עיבוד של הסימפוניות של בטהובן בשביל "הקלטות רידר'ס דייג'סט"; הייתה זו ככל הנראה ההקלטה הראשונה של הסימפוניות, ששמרה על סימוני המטרונום המקוריים של בטהובן. בבחירתו בגישה זו, הושפע לייבוביץ מידידו ועמיתו רודולף קוליש. לייבוביץ ערך עוד הקלטות רבות לרידר'ס דייג'סט בשביל אלבומי הלקט שלהם.
לייבוביץ כתב גם ל"זמנים מודרניים" (Les Temps modernes) ויישם רעיונות אקזיסטנציאליים למוזיקולוגיה.

משפחה בישראל

המוזיקאי הצרפתי רנה ליבוביץ הוא בן דוד של פרופ' ישעיהו ליבוביץ.
קובוס המים

מאפיינים

קובוס המים מצוי באזורים הסמוכים למקורות-מים (ביצות, נהרות וכדומה), מלבד ימות עמוקות. הוא נפוץ בסביבות נהרות קונגו, זמבזי ומארה, וכן בסוואנות ויערות אשר סמוכים למקווי מים קטנים עד בינוניים.
גובה הכתפיים של הקובוס הזכר הוא כ-140 סנטימטרים ומשקלו כ-200 קילוגרם. קרניו נוטות לאחור ומטובעות בטבעות לכל אורכן. הנקבות קטנות יותר מהזכרים ונטולות קרניים. צבע פרוותו של קובוס המים חום, ואחוריו לבנים.
כשאר האנטילופות, קובוס המים הוא צמחוני ומעלה-גירה הניזון בעיקר מעלים, צמחי מים ונצרים רכים.
בעונת הרבייה הזכרים נלחמים זה בזה בנגיחות בקרניהם במטרה לזכות בנקבות. המנצח זוכה בנקבות, ולאחר שהנקבות ממליטות, הזכר מוביל אחריו מספר נקבות ומספר עופרים בעדר קטן. אויביו הטבעיים העיקריים של הקובוס הם נמרים, אריות, וצבועים.
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות

היסטוריה

הפדרציה הבינלאומית לכלבנות נוסדה בשנת 1911 על ידי גרמניה, אוסטריה, בלגיה, צרפת והולנד. החברה המרכזית לכלבנות מצרפת והחברה המלכותית יוברט הקדוש מבלגיה יצרו מחדש את הפדרציה הבינלאומית לכלבנות אחרי שזו נעלמה במלחמת העולם הראשונה.

עובדות

במאי 2008 היו חברים 84 מועדני כלבים בפדרציה, כל מועדון כלבים ממדינה אחרת. כל מדינה מסדירה את חוגי הגזע ורשומות ההרבעה שלה, ומאמנת את שופטיה. הפדרציה הבינלאומית לכלבנות משמשת כגוף מתאם בינלאומי ובודקת ששושלות היוחסין והשופטים מאושרים באופן בינלאומי. בנוסף, הפדרציה הבינלאומית לכלבנות נותנת חסות ומארגנת את תערוכת הכלבים העולמית ותערוכות בינלאומיות נוספות. הפדרציה הבינלאומית לכלבנות אינה קשורה לשום מועדון כלבים או גוף אחר המשתמש בראשי התיבות "FCI".

תערוכות

המידע של הפדרציה הבינלאומית לכלבנות על תערוכות ותחרויות עבודה מוחזק אצל כל אחת מהמדינות החברות בפדרציה. התוצאות של תערוכות ותחרויות אלו נשלחות אל המשרד הראשי בגרמניה.
בנוסף, הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מטילה הגבלות על תערוכות בינלאומיות במספר קטגוריות. קטגוריות אלו כוללות התאמה, אג'יליטי, משמעת, מרוצי כלבי רוח, תחרות שדה ועוד.
פריצי לוי

ביוגרפיה

לוי נולדה וגדלה בווינה הצעירה מבין 7 אחים. היא התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר.
בשנת 1925 זכתה לוי בתחרות השנתית חוצה וינה (Quer durch Wien), שחייה במים פתוחים למרחק של 5 מייל בדנובה, לעיניהם של 500,000 צופים, לפני חברתה לקבוצה הדי ביננפלד, שזכתה בתחרות שנה קודם לכן. היא זכתה בתחרות מסורתית זו במשך מספר שנים ובשנות ה-20 של המאה ה-20 היא זכתה בכל תואר לאומי אפשרי בסגנון חופשי.

מדליית ארד באלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה הראשונה לנשים שנערכה בבולוניה, איטליה, בשנת 1927 זכתה לוי במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:21.0 דקות, אחרי מארי בראון מהולנד (6:11.8 דקות) ומריון לוורטי מבריטניה (6:13.6 דקות).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיימה לוי במקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:20.0 דקות. 
במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 זכתה לוי ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.4 דקות, במשחה ל-300 מטר חופשי בתוצאה של 4:46 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:27.4 דקות, אחרי הדי ביננפלד (3:24.8 דקות). במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:17 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 5:34.6 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:16.2 דקות, אחרי ג'ניס ליפסון מארצות הברית 1:14.4 דקות ולפני גרצה גוטליב בת ארצה
(1:21.6 דקות). 
עקב היותה יהודיה, נאלצה לוי לברוח לפני מלחמת העולם השנייה מאימת הנאצים. היא ברחה לאיטליה משם לשווייץ ומשם לאוסטרליה. בשנת 1949 חזרה לווינה ועבדה כמזכירה. חברתה ביננפלד-ורטהיימר חזרה להתגורר בווינה לאחר מותו של בעלה. בשנות ה-60 חברתה, בינפפלד, סייעה לה מבחינה כלכלית ורגשית, כשנאבקה בסרטן השד.

חייה האישיים

לוי הייתה ביסקסואלית גלויה, יוצאת דופן בהתנהגותה ובוהמינית. לעיתים קרובות היא התהלכה עם קוף על כתפה. היא נפטרה בשנת 1994 בווינה עיר הולדתה.
מסטרה קמיזה

ביוגרפיה

חוזה נולד ב-1955 בבאהיה. הוא היה משחק קפואירה ברחובות כשהיה קטן. הוא הצטרף ללהקת קפואירה שכללה את המסטרה שלו ואת אחיו. מסטרה בימבה, היה ההשראה מאחורי תחילת האימונים שלו בקפואירה. הוא הצטרף ללהקת קפואירה שכללה את המסטרה שלו ואת אחיו. הוא התחיל להתקדם בקפואירה והתחיל להתאמן בבית הספר לקפואירה של מסטרה בימבה שם הוא קיבל את כינויו.
בתחילת שנות ה -70, כשהיה בן שש עשרה הלהקה הייתה בסיבוב הופעות בריו דה ז'ניירו בו המסטרה שלו אחיו ואמו מתו ממחלה נוראית. היה לו כרטיס חזרה לבאהיה שם גרה משפחתו, שהקימה חווה ביער, אבל הוא החליט לא להשתמש בו להראות למשפחתו שניסתה לשכנע אותו אותו לחזור שהוא עצמאי והוא יכול לשרוד לבד בריו דה ז'ניירו. הוא מצא מרכז חוגים בריו וביקש מבעל הסטודיו ללמד קפוארה בסטודיו שלו. שם הוא החל ללמד קפואירה והציע הכשרה בקפואירה לכולם, אט לאט הוא השיג יותר ויותר תלמידים. הוא החל לחשוב על הצורך לעצב מבנה רשמי לשיעורים, ולהכין תוכנית שיעור בסיסית, ליצור מקום לדיון בטכניקות ולדיון על מושגים. בנוסף, הוא הרגיש את הצורך לתת מבנה דמוי משפחה לכל כך הרבה אנשים שהותירו מאחור את הערים שלהם ואת חבריהם ומשפחותיהם והחליטו להקדיש את עצמם לקפואירה. היה לו דחף העיקרי ליצור ארגון חדש של קפואירה.
וב-1988 הוא הקים את קבוצת אבאדה קפואירה (Associação Brasileira de Apoio e Desenvolvimento da Arte-Capoeira).
מאז תחילת 1980, קמיזה ניסה לפתח את הסגנון שלו ולבנות את אבאדה. הטכניקה והמתודולוגיה הייחודית שלו שיפרו את ההיבט הצבאי של קפואירה, והקים את הקבוצה כמאסטר הקפוארה המוביל בעולם.

אבאדה קפואירה

כשהקים את אבאבדה קפואירה קבע את סמל הקבוצה כגלובוס משום שתיכנן שהקבוצה תהיה עולמית. הוא תיכנן דרגות וחגורות לקבוצה שלו אבל כשאחיו הגדול קמיזה ראשה והוא נהיו באותה רמה קמיזה החליט שזה לא מכבד שהאיש שהכניס אותו לפואירה והוא נמצאים באותה רמה, הוא המציא חגורה חדשה שכולה לבנה שתהיה רק לאח שלו, וכשאחיו נפטר הוא לקח לעצמו אתה חגורה והוא עדיין לובש אותה.

כיום

הוא עבר לחוות משפחתו בבאהיה והתחיל ללמד שם קפואירה. אבאדה קפואירה כוללת מיליוני תלמידים ברחבי העולם, משקיעה בפרויקטים לאיסוף אוכל לנזקקים ושמירה עלה כדור הארץ ונהפכה לקבוצת הקפואירה הגדולה בעולם.
נח עלוני

ביוגרפיה

עלוני נולד בפולין. היה תלמיד ישיבה ובית ספר ערב. הוא עבר גם הכשרה חלוצית בגולה, טרם עלייתו ארצה, בשנת 1933. בארץ הוא שימש כחלוץ בהקמתם של מספר יישובים. במושב שאר ישוב ובמושב כפר חוגלה, הוא שימש בתפקידים ציבוריים - מנהליים. 
בין השנים 1948–1964 הוא היה עובד הסוכנות היהודית ועסק בקליטת עלייה. בינואר 1958 הוא קיבל מהסוכנות חופשה ללא תשלום, בת שנתיים, כדי לשמש כראש מועצת קריית מוצקין. זאת לאחר שקואליציה במליאת המועצה, שהונהגה על ידי משה גושן ממפא"י הדיחה מראשות המועצה את אריה גרושקביץ מהמזרחי. החל מאמצע דצמבר 1959, שימש בתפקיד גושן עצמו, לאחר שנבחר בבחירות מסודרות. אף על פי שכהונתו של עלוני הייתה קצרה, ניכרה בה תנופת פיתוח בקריית מוצקין.
לאחר תום כהונתו, חזר עלוני למלא תפקידים מנהליים בסוכנות ובהמשך בחברות פרטיות ומוניציפליות בירושלים.
הוא נפטר בירושלים ממחלה ב-1984. על שמו נקרא רחוב קצר בעיר.
נובגורוד

תחבורה בינעירונית

נובגורוד מחוברת על ידי הכביש הראשי נתיב M10 למוסקבה (במרחק 531 ק"מ) ולסנקט פטרבורג (189 ק"מ). ישנם גם קווי אוטובוסים ציבוריים למוסקבה, סנקט פטרבורג ומקומות נוספים.
בעיר יש גם רכבות ישירות למוסקבה, סנקט פטרבורג, פסקוב ומורמנסק.
נמלי התעופה של העיר, יוריבו וקרוכיבצקי לא מספקים שום טיסות סדירות מאז שנות ה-1990. הנמל הבינלאומי הקרוב הוא פולקובו בסנקט פטרבורג, במרחק 180 ק"מ מהעיר.

תחבורה מקומית

בנובגורוד ישנה רשת של אוטובוסים ומיניבוסים. רשת המיניבוסים, שהיא בעלת חמישה נתיבים, החלה לפעול ב-1995, והיא רשת המיניבוסים הראשונה שנפתחה ברוסיה לאחר נפילת הגוש הסובייטי.

חינוך

בעיר שוכנת האוניברסיטה הממלכתית של נובגורוד שנוסדה ב-1993.
מוצב שרייפה

מוצב שרייפה היה מוצב של חיל התותחנים בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בדרום לבנון כ-8 ק"מ צפונית לגבול. המוצב היה ממוקם על רכס אל-ח'יאם, בחלקו הצפון מזרחי של עמק עיון - מזרחית למרג' עיון, מערבית לערוץ החצבאני ההררי ("וואזני"), ומצפון לעיירה אל-ח'יאם. המוצב שכן מדרום למוצב עיישייה וממזרח למוצב הבופור ונועד לגיבוי ארטילרי למוצבי צה"ל וצד"ל בגזרה המזרחית, ולמענה בשעת הצורך לחיילי צד"ל ולסוהרים בכלא אל-ח'יאם.

מבנה

מוצב שרייפה היה המוצב החודר היחידי של חיל התותחנים בגיזרה המזרחית רצועת הביטחון (בנוסף היה גם את מוצב טבק שנמצא אף הוא בתוך רצועת הביטחון, אך בחלקה המערבי). המוצב היה מחולק לשני מוצבי משנה: שרייפה עליון ושרייפה תחתון. המוצב התחתון היה ממוקם כ-100-150 מטר דרומית מערבית לעליון וקצת נמוך ממנו. 
ככלל, המוצב היה מאויש באורח קבוע על ידי סוללת תותחים אחת והתחתון אויש רק כתגבור (ע"פ החלטות מח"ט) וכאשר העליון היה בשיפוצים. 
המוצב העליון היה מוקף בבטונדות וממוגן כראוי והרבה יותר מאורגן מאשר המוצב התחתון. הוא כלל מטבח וחדר אוכל מסודר, חדר תדריכים וחדר חובשים גדול, כאשר במוצב התחתון הלינה הייתה באוהלים בין סוללות עפר. 
במוצב הייתה מחלקת חי"ר מתוגברת בצוות טנק וכן צוות נ"מ]. מטרתה של המחלקה הייתה להגן על המוצב ולהציב מארבים על הציר המוביל מהגדר למוצב. אספקת המים הייתה מגיעה למוצב בעזרת מכליות המים של צד"ל.
בינואר 2000 נבנו סביב המוצב רשתות ברזל ענקיות, שנועדו לתת מענה לירי טילים על מוצבי צה"ל בדרום לבנון באותה תקופה. רשתות הברזל נועדו לגרום להפעלת מנגנון הטילים לפני שיפגעו בעמדות המוצב.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.
בנימין וודו

ביוגרפיה

בני וודו נולד בשנת 1978 בארנג'יג, כפר קטן ליד העיירה וזבה הנמצאת במחוז גונדר שבאתיופיה. בנם החמישי (מבין שישה אחים ואחיות) של פנטה אבבה ווודו בדגלין ביינה. בילדותו היה רועה צאן עם אחיו. 
בסוף שנת 1984 עלה לישראל עם משפחתו לאחר מסע רגלי קשה ומפרך לגבול סודאן ושהייה ארוכה במחנה הפליטים אום רקובה מצפון לאתיופיה, בהמתנה להטסה לישראל. במהלך השהייה במחנה נפטר אביו של בני. במהלך שנת 1984, עם העלייה לישראל במסגרת מבצע משה, הופרד וודו הילד מאימו ומבני משפחתו ונשלח לבית הילדים "נווה-מיכאל" שבפרדס חנה. משפחתו יושבה במרכז קליטה באשקלון ולאחר מכן הועברה למרכז קליטה בטבריה. 
בשנת 1991 סיים וודו את לימודי היסוד בבית הספר נווה מיכאל. בין השנים 1997-1991 למד בכפר הנוער אמי"ת שבכפר בתיה (כפר שהוקם ברעננה לשם קליטת ילדים אשר ניצלו מזוועות השואה), ובאוגוסט 1997 התגייס לסיירת עורב גבעתי והעביר את שירותו הצבאי בלבנון, כלוחם ומפקד כיתה, עד לשיחרורו במרץ 2000. 
בין השנים 2003 -2004 השלים לימודי מכינה במכללת אשקלון וב-2005, אחר עבודה כמאבטח בתעשייה האווירית וטיול בארצות הברית, החל ללמוד צילום במכללה האקדמית ספיר, שער הנגב, במגמת הנדסאי צילום ומדיה דיגיטלית. במהלך לימודיו הבין וודו כי אין בנמצא אנשים העוסקים בתיעוד צילומי-אמנותי של חיי קהילת ביתא ישראל בארץ. תובנה זו הובילה אותו לרכוש את מצלמת הסטילס הראשונה שלו ולהתחיל בעבודת התיעוד שהפכה לו לשליחות.
מסע הגיבור

בספרות, מסע הגיבור הוא מבנה נפוץ של סיפורים רבים המגוללים את סיפורו של גיבור שיוצא להרפתקה, זוכה בניצחון לאחר משבר מכריע, ואז חוזר לביתו.
המבנה הוצג בידי ג'וזף קמפבל בספרו הגיבור בעל אלף הפנים, שתיאר את העלילה הבסיסית כפי שיתואר בהמשך.
קמפבל וחוקרים אחרים, כמו אריך נוימן, תיארו את סיפורם של הבודהה, משה, ישו ועוד כעוקבים אחר מבנה מסע הגיבור. מבקרי הרעיון טוענים שהוא כללי מדי בשביל להיות בעל ערך הקבלתי.

שבעה עשר השלבים של קמפבל

אלו הם שבעה עשר הצעדים המקוריים של קמפבל.

הקריאה להרפתקה

הגיבור מתחיל בעולם הנורמלי, אם כי נשתלים רמזים שקוראים לו לצעוד אל העולם המיוחד.

סירוב לקריאה

לעיתים קרובות הגיבור מסרב לקריאה להרפתקה, מתוך תחושת חובה, פחד, חוסר ביטחון או סיבות אחרות.

עזרה על טבעית

ברגע שהגיבור התחייב למסע, במודע או שלא במודע, החונך שלו, לרוב בעל כוחות מיוחדים, מופיע. לרוב הוא גם יצייד את הגיבור בחפץ אחד או יותר שיסייעו לו בהמשך מסעו.

חציית הסף

זהו הרגע בו הגיבור עוזב את הגבולות של העולם הידוע ומרחיק אל עולם לא נודע שגבולותיו מסתוריים.

בטן הלוויתן

הגיבור מאמץ סופית את הסכמתו ליציאה להרפתקה ומוכן לעבור שינוי.

נתיב האתגרים

כעת על הגיבור לעבור מספר כלשהו של אתגרים (לרוב באים בשלשות) כדי להוכיח שהוא ראוי. לעיתים הגיבור נכשל באחד או יותר מהאתגרים.

המפגש עם האלוהות

זוהי הנקודה בה הגיבור מרגיש כל יכול ולרוב חווה אהבה.

הפיתוי

הגיבור עומד בפני פיתוי שקורא לו לנטוש את דרכו.

כפרה

בשלב זה הגיבור נוטל יוזמה על חייו, לעיתים לאחר עימות עם דמות שהחזיקה בכוח חשוב עליו.

האלהה

הגיבור זוכה לידע אלוהי, לאהבה, חמלה או אושר. זוהי נקודת רגיעה לפני שהגיבור מתחיל את דרכו חזרה.

הגמול

הגיבור זוכה בגמול, שלעיתים כל השלבים לפני כן היו הכנה אליו.

סירוב לחזרה

הגיבור מסרב לעזוב את העולם המיוחד למען העולם הרגיל.

בריחה קסומה

לעיתים הגיבור צריך להימלט עם הגמול שהשיג, מאחר שאנשים בעולם המיוחד רוצים אותו בחזרה.

חילוץ

כמו שהיה זקוק לעזרה כדי לצאת מהעולם הרגיל, לעיתים הגיבור צריך שיעזרו לו כדי לחזור אל העולם הרגיל.

חציית הסף

הגיבור שב אל העולם הרגיל וכעת עליו להבין איך לשלב את החכמה שרכש בעולם המיוחד עם חייו הרגילים.

אדון שני העולמות

לרוב מושג על ידי גיבורים כמו בודהה או ישו. הגיבור זוכה לאיזון מושלם בין שני העולמות שבו וזוכה לעליונות על שניהם.

מנוח

הגיבור חופשי לחיות ברוגע, והוא אינו מתחרט על העבר.

ביקורת

לא כולם הסכימו עם מבנה מסע הגיבור. הביקורת העיקרית טענה שהמבנה כל כך כללי שברור שהוא מתאים לכל כך הרבה סיפורים, ואין לו שום ערך. הערך בהצמדת סיפורים למבנים הוא שזה מאפשר להקביל ביניהם, אבל מסע הגיבור הוא מבנה כל כך כללי שאפשר להכניס לתוכו כל סיפור. ]
קניון ירושלים

היסטוריה

מכרז להקמת הקניון הוצא על ידי מינהל מקרקעי ישראל בשנת 1986. חברת קנית של דוד עזריאלי זכתה במכרז בינואר 1987. הקמת הקניון אושרה בשנת 1990, והוא נחנך ב-16 במרץ 1993 בטקס בנוכחות ראש העיר טדי קולק והיזם דוד עזריאלי. 
בשנת 1997 הוקמו מרפאות של קופת חולים כללית במבנה המשרדים שמעל הקניון.
בשנת 2006 חצה לראשונה מחזור העסקים בקניון את קו מיליארד השקלים.
בשנת 2009 התפנו בתי-הקולנוע שפעלו בקניון מאז פתיחתו לטובת סניף של רשת האופנה H&M.
מתחילת 2014 פועל חניון הקניון בתשלום כאשר השעתיים הראשונות הם בחינם.

אודות הקניון

הקניון תוכנן על ידי האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיון והוא כולל 3 קומות מסחר עם 260 בתי עסק בשטח של כ-36,000 מ"ר. מעל לקניון משרדים בשטח של 3,000 מ"ר. בחניון הקניון מקום ל-2,000 כלי רכב. הקניון סגור בשבת.
השיפוץ המקיף האחרון שהתקיים בקניון הסתיים בתחילת 2018 ועלה כ-80 מיליון שקלים.
בתוכניות ההרחבה העתידיות של הקניון, האמורה להתבצע בשלבים הם תחילה בניית תוספת שטחי מסחר בשטח כולל של כ-11,700 מ"ר מצידו הדרומי חלקם כאגף בתוך הקניון וחלקם עם חזית לרחוב, הכפלת שטחי המשרדים במבנה ל-6,000 מ"ר, בניית מגדל דיור מוגן של רשת "פאלאס" מקבוצת עזריאלי בשטח כ-40,000 מ"ר הכולל גם אגף סיעודי בחלקו הצפוני ומבנה ציבור עירוני. כמו כן תפותח טיילת לצד שטחי המסחר החיצוניים של הקניון שיכללו גם מסעדות הפונות אל הרחובות סביבו (בעוד שטחי החניונים יהפכו לחניונים תת-קרקעיים) וכן מוקמת לצידו שלוחה של הקו הירוק והקו הכחול של הרכבת הקלה. בשלב השני מתוכנן בניית מגדל משרדים של 21 קומות ובשטח 30,000 מ"ר בפינתו הדרום מזרחית הסמוכה למתחם הגן הטכנולוגי. נכון לתחילת אוגוסט 2018, התוכנית אושרה להפקדה על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים.

הקניון ומרכז העיר

עם פתיחתו הפך הקניון להצלחה, ורבים באו בשעריו. על כן, בשנותיו הראשונות הואשם הקניון בפגיעה במסחר במרכז ירושלים ובמדרחוב בן יהודה. מגמה זו, אשר השפיעה לרעה על רחובות קניות מרכזיים אחרים בערי ישראל, התחזקה בתקופת האינתיפאדה השנייה, במיוחד לאחר סדרת פיגועים במדרחוב בן יהודה וירידה בתחושת הביטחון ברחובות מרכז העיר. אולם, עם דעיכת האינתיפאדה וקיומן של פעולות רבות מצד עיריית ירושלים לעידוד המסחר במרכז העיר, ביניהם פסטיבלים ושדרוג הרחובות, הצטמצמה הפגיעה במרכז העיר וכיום הוא חזר להיות מוקד הבילוי והמסחר של ירושלים].

אתרים בסביבתו של הקניון

תחנת הרכבת הראשית של ירושלים נמצאת בסמוך לקניון, שם נמצא גם מסוף מרכזי של אגד. בנוסף, סמוך לקניון נמצאים גם גן החיות התנ"כי, אקווריום ישראל, אצטדיון טדי, הגן הטכנולוגי מלחה ופארק האיילים השוכן בסמוך לשכונת גבעת מרדכי, כביש בגין והיכל הפיס ירושלים.
הומומונומנט

היסטוריה

האנדרטה, שהוקמה ב-5 בספטמבר 1987, מורכבת משלושה משולשים ורודים גדולים עשויים גרניט, אשר יחדיו יוצרים משולש אחד גדול. האנדרטה ממוקמת על גדות תעלת קייזרסחראכט (Keizersgracht) שעל יד כנסיית וסטרקרק (Westerkerk).
ההומומונומנט עוצב במטרה "לעודד ולתמוך בלסביות ובהומואים במאבקם נגד ההכחשה, הדיכוי והאפליה". הרעיון ליצור יד זיכרון לקורבנותיה של רדיפת ההומואים והלסביות נולד כבר ב-1970, כשפעילים למען זכויות ההומוסקסואלים נעצרו לאחר שניסו להניח זֵר של פרחי לבנדר באנדרטת הלאומית לזכר המלחמה בכיכר דאם שבמרכז אסמטרדם. הזֵר סולק בידי המשטרה, והוקע כמעשה מביש. מאוחר יותר, ב-1979, יזמה התנועה ההולנדית לזכויות ההומואים והלסביות את בניית האנדרטה, אשר זכתה לתמיכתן של קבוצות ממדינות אחרות.
מוטיב המשולש מתבסס על סמל המשולש הוורוד, שהיה הטלאי שאותו נאלצו ההומוסקסואלים לענוד במחנות הריכוז בגרמניה הנאצית לפי סעיף 175 בחוק הגרמני, ואשר מאוחר יותר אומץ כסמל התנועה לזכויות ההומואים (Gay Rights Movement). למעלה מ-50,000 גברים הומוסקסואלים נשפטו בשל נטייתם המינית בתקופת הנאצים. כ-10,000 עד 15,000 נשלחו למחנות ריכוז, שבהם נפטרו 60% מביניהם.
על אף שההומומונומנט מתואר לעיתים קרובות כאנדרטה לזכר קורבנותיהם ההומוסקסואלים של הנאצים, הרי שלמעשה מטרתו להנציח את כל ההומוסקסואלים והלסביות אשר סבלו – ואשר מוסיפים לסבול – מרדיפות, בכל הארצות ובכל התקופות.
איסוף סכום הכסף אשר נדרש לבניית ההומונומנט – 180,000 אירו – ארך כשמונה שנים. מרבית הכסף נאסף כתרומה מאנשים פרטיים ומארגונים שונים. המיזם זכה לתרומה בסך 50,000 אירו מן הפרלמנט ההולנדי, וכן לתרומות מעיריית אמסטרדם וממחוז צפון הולנד.
ב-1980 נקראו אמנים להגיש הצעות לעיצוב האנדרטה לחבר השופטים, אשר כלל מומחים לאמנות ולעיצוב. השופטים בחרו בהצעתה של קארין דאן (Karin Daan), שהתבססה על סמל המשולש הוורוד. דאן השתמשה במים כבנקודה המרכזית של האנדרטה, ועיצבה אותה כך שתהיה מונומנטלית ככל האפשר – אך בד בבד בתואם עם סביבותיה.
לצד המשולש שעל התעלה – שבו סדרה של עקבות המובילות אל המים, בהם מונחים לעיתים קרובות זרי פרחים – האנדרטה כוללת משולש בגובה 60 ס"מ מעל פני האדמה, וכן משולש בגובה המדרכה. שלושת המשולשים, שגודל צלעותיהם 10 מטרים, מחוברים האחד לשני בטור צר של לבני גרניט ורודות, ויוצרים יחדיו משולש גדול יותר.
האופן שבו ערוכים שלושת קודקודי המשולש הגדול סמלי: אחד הקודקודים פונה לעבר האנדרטה הלאומית לזכר המלחמה בכיכר דאם; האחר מצביע לעבר ביתה של אנה פרנק; והשלישי מצביע לעבר מטה ה-COC Nederland – התנועה ההולנדית לזכויות ההומואים, שהוקמה ב-1946 ועל כן מהווה את ארגון ההומואים והלסביות הוותיק ביותר בעולם (מבין אלה שפעולתם נמשכה ברציפות עד לימינו).
על קודקוד המשולש המצביע לעבר ביתה של אנה פרנק חקוקה שורה משירו של המשורר היהודי-הולנדי ההומוסקסואל יעקב ישראל דה האן (שנרצח בירושלים על רקע פוליטי), "שיר לדייג צעיר": "כזו כמיהה ללא גבול לידידות" (בהולנדית: "Naar Vriendschap Zulk een Mateloos Verlangen").
גרסה מיניאטורית של ההומומונומנט נמצאת בפארק מדורודם שבהאג. הלוט מעל הדגם הוסר בידי ראש עיריית אמסטרדם יוֹבּ כהן ויו"ר ה-COC, פרנק ואן דאלן (Frank van Dalen).
FN SCAR

שימוש מבצעי

ה-SCAR ראה שימוש במלחמת אפגניסטן, ] נכון להיום זו המלחמה הגדולה היחידה בה נטל חלק. מספר לוחמים מאריות הים השתמשו ב-SCAR במבצע חנית נפטון בו חוסל אוסמה בן לאדן, אם כי מרבית לוחמי היחידה היו חמושים ב-M4. הרובה שימש גם במספר מבצעים של משטרת צרפת. ]