google/wiki40b huggingface dataset:
טולה מאדנה

קורות חיים

מאדנה נולד בשנת 1896 באי ג'אווה (Jawa) באינדונזיה (בעבר איי הודו המזרחיים ההולנדים). הוא אומץ על ידי משפחת בוסמאן. ב-1916 היגר יחד עם הוריו המאמצים להאג, הולנד, שם מר בוסמאן פתח מסעדה אינדונזית. למרות שהוריו החליטו לחזור לג'אווה, מאדנה, בן השמונה עשרה, החליט להישאר והפך למנהל המסעדה. לצד עבודתו במסעדה, הוא  ניגן בפסנתר ובכינור, לעיתים גם עם אמנים הולנדיים ידועים. ב-1926 התחתן עם אישה הולנדית, ג'ואנה, ונולדו להם שלושה ילדים. היחסים ביניהם עלו על שרטון ובני הזוג התגרשו.

פעילות בשואה להצלת יהודים

בספטמבר 1942, במהלך הכיבוש הגרמני בהולנד ועם תחילת גירוש היהודים שם, נשאלה ג'ואנה על ידי גיטל מינזר, שכנתה היהודיה, אם תוכל לספק מחסה לבנה אלפרד,  בן העשר. ג'ואנה בדקה האם אלפרד יוכל להסתתר אצל אחותה, אך הסתבר שבסמוך לאחות התגורר משתף פעולה נאצי. לאחר מכן פנתה ג'ואנה אל טולה מאדנה ממנו התגרשה, שהסכים לשמור על אלפרד בנוסף לשלושת ילדיהם, שהיו בחזקתו.
במשך 3 שנים עד לשחרור האג במאי 1945 שמר טולה, יחד עם עוזרת הבית שלו מימה סאינה, על אלפרד בביתו. אלפרד, שקיבל את שם החיבה "בובי", זכה ליחס חם ואוהב ממשפחת מאדנה והיה כבן משפחה נוסף, על אף מראהו הזר והפער בין גילו  לגיל ילדיו של טולה. מי שדאגה לצרכיו ביומיום הייתה לרוב סאינה.
טולה המציא סיפורי כיסוי רבים כדי להסביר את שהותו של אלפרד בעל המראה הזר בביתו האינדונזי. הוא דיווח לרשויות הגרמניות כי אלפרד הוא בנו מאשתו הקודמת וכי בן זוגה החדש לא מעוניין בו. מסופר כי פעם אחת בתחילת 1945 ערכו הגרמנים חיפוש יסודי בשכונתם, כדי לאתר יהודים מסתתרים. כאשר הם הגיעו לבית משפחת מאדנה, אחד מבניו הביולוגיים של טולה קיבל את פניהם והעמיד פנים כי אינו מבין את דבריהם והם עזבו את המקום, ללא סריקת הבית.

לאחר המלחמה

בסוף המלחמה התברר כי הניצולה היחידה ממשפחת מינזר, משפחתו של אלפרד, הייתה גיטל אמו. כאשר היא הגיעה לבית משפחת מאדנה להתאחד מחדש עם בנה, הוא בקושי זיהה אותה כאמו והמעבר חזרה אליה היה הדרגתי. כמה חודשים לאחר מכן נפטרה סאינה ואלפרד היגר  עם אמו לארצות הברית. טולה ומשפחתו המשיכו לשמור על קשר עם משפחת מינזר עד למותו ב-1992.

הכרה והנצחה

ב-12 בינואר 2003 הוכרו טולה וסאינה, כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
בנובמבר 2013  הופק סרט דוקומנטרי: Indonesian Lullaby: Courage and Compassion in a Time of Hate. הסרט עוסק בסיפורו של אלפרד ובטולה ומשפחתו אשר הצילו אותו, ואחת ממטרות הפקתו היא הגברת המודעות לשואה בקרב תלמידים באינדונזיה.
הדמים מודיעים

הדמים מודיעים הוא כלל במשפט העברי ולפיו במקרי ספק מסוימים מה הקנה אדם לחבירו, סכום הכסף ששילם הקונה מוכיח.

בהלכה

לפי דעת הבית יוסף והרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך, אדם שהשכיר בית לחבירו ולא קצב את זמן השכירות, אך השוכר הקדים ושילם את התשלום עבור השכירות, הדמים ששילם השוכר מודיעים לכמה זמן השכירות תימשך. מפרשי השולחן ערוך נחלקו בדין זה, הסמ"ע והקצות החושן הסכימו עם דין זה, אך לפי הש"ך והנתיבות המשפט, במקרה כזה השוכר ידור בבית רק שלושים יום מכיוון שסתם שכירות שלושים יום.
Erfreut euch, ihr Herzen, רי"ב 66

Erfreut euch, ihr Herzen (בעברית: שמחו, הלבבות), רי"ב 66, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השני של חג הפסחא, שחל ב-10 באפריל 1724.

היסטוריה

קנטטה זו הייתה העשירית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. ביום הראשון של הפסחא ביצע את רי"ב 4 וביום השלישי ביצע את רי"ב 134.
הקנטטה מבוססת על יצירה קדומה שלו, רי"ב 66א', קנטטה חילונית שהלחין באך ב-1718 בהיותו בקטן ושהמוזיקה שלה אבדה. הוא ביצע שוב את היצירה לכבוד אותו מועד ב-1731 וב-1735.
ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 7 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 18 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1972), גוסטב ליאונהארדט (ב-1976), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
רודיאו

מקור המילה

המילה רודיאו משמשת בשפה האנגלית הן לתיאור תחרות הספורט והן ככינוי למכלאת בקר. מקור המילה הוא מהשפה הספרדית, בה נגזרת המילה מהפועל Rodear שפירושו "להקיף". באנגלית נפוץ גם השימוש בביטוי round up על מנת לתאר את תחרות הרודאו.

ההיסטוריה של הרודיאו

הרבה אירועי רודיאו מסתמכים על מעשי החיים האמיתיים שנדרשו על ידי בקר הראצ'ינג.
הקאובוי העובד פיתח מיומנות להתאים לצרכים של פני השטח והאקלים של מערב אמריקה, והיה בעל ווריאציות אזוריות. 
רודואים מוקדמים היו אירועים לא פורמליים בשניהם - מקסיקו וארצות הברית קאובוים וואקארוס בחנו את מומחיותם אחד נגד השני.
תחרויות רודיאו מוקדמות נראו כבר בשנת 1910, באותה שנה הוקמו גם כמה מרכזי רודיאו בצפון ודרום-מערב ארצות הברית. בשנת 1929 אירועי הרודיאו מתחילים להיות פופולריים גם בערים הגדולות של מזרח ארצות הברית.
הרודיאו כיום מהווה חלק גדול בתדמית של המערב הפרוע וחלק נכבד מהתרבות הדרום אמריקאית והוא מה שנותן למקום את תדמיתו

הרודיאו בתרבות האמריקנית

הרודיאו מהווה חלק נכבד מהתרבות האמריקנית, והייתה לו השפעה תרבותית רבה בעיקר בז'אנר המערבונים. בנוסף לכך תדמית הקאובוי והרודיאו היא אחד הסמלים של מדינת טקסס ושאר מדינות הדרום ובייחוד של המערב הפרוע. הרודיאו נחשב לסמל של גבורה מסוימת וסמל של גבריות בארצות הברית ובכלל.

הרודיאו כספורט

בתחילתו נחשב הרודיאו ענף הימורים וקאובוים רבים הימרו עליו עוד לפני שהפך לספורט רשמי עד שלקראת סוף שנות העשרים החלו להיפתח מועדוני רודיאו רבים ברחבי דרום-מערב ארצות הברית. הרודיאו, שנהיה פופולרי בקרב צופיו, נהפך עד מהרה לענף ספורט מצליח במדינות הדרום של ארצות הברית, והפך לסמלן של מדינות הדרום ולספורט הלאומי הרשמי במדינות טקסס ווויומינג. הרודיאו מהווה גם מקור משיכה לתיירים מכל רחבי העולם

ארגוני הרודיאו

ארגונים פורמליים ומפרטי חוקים מגיעים מאוחר יותר לרודיאו.
עד לאמצע שנת 1930 כל רודיאו נהיה עצמאי ובחר את זמני אירועי הרודיאו שלו. מבין כמעט מאה תחרויות שונות עד מלחמת העולם השנייה, היה הבדל קטן בין רודיאו וצ'ארדה ורוכבים מארצות הברית מקסיקו וקנדה התחרו באופן חופשי בכל שלוש הארצות. לאחר מכן הצ'ארדה הוחשב כספורט קבוצתי חובבני, והתחרויות הבינלאומיות בצ'ארדה הופסקו אף על פי שזה נשאר פופולרי במקסיקו והקהילות ההיספניות של ארצות הברית. 
כיום ישנם ארגוני רודיאו רבים, לכל ארגון וארגון יש כללים שונים במקצת זמנים ואירועים שונים.
גוף נתינת הרשות הגדול והוותיק ביותר של הרודיאו המקצועי היא אגודת הקאובויים של הרודיאו המקצועי (PRCA).

רודיאו בישראל

בישראל עקב מגדלי הבקר הרבים באזור רמת הגולן קיימים מספר מועדוני רודיאו ברמת הגולן ובגדה המערבית, הרודיאו בישראל מהווה אטרקציה לטיולים וישנם אפילו טיולי רודיאו מאורגנים ברמת הגולן כשהרודיאו מהוה את החלק העיקרי בטיול ומושך לא מעט תיירים מספר המועדונים הולך וגדל ועם זאת הלחץ הנגדי של האגודות לזכויות בעלי החיים.

דעות על התעללות בבעלי חיים

הארגונים השונים לזכויות בעלי החיים מאשימים את הרודיאוים על התעללות בבעלי חיים ויש אנשים שעקב זאת מחרימים 
ספורט זה עד היום קיימים מאבקים על זכויות בעלי החיים אך הרודאו עדיין מאושר ברוב מדינות דרום ארצות הברית.
הארגונים השונים טוענים שהחיות המוצגות אינן פראיות מטבען, 
ושארגוני הרודיאו לוקחים חיות מבויתות ורגועות ומורחים על עורם משחות צורבות או מחשמלים אותם עם שוקר חשמלי, 
ואפילו קושרים חבלים מהודקים בבטנם ובאשכיהם של השוורים וזה מה שגורם להם לתחושות של אי נוחות
וזה מה שהופך אותם ל"פראים" ניתן למצוא באתרי האגודות לזכויות בעלי החיים כתבות נגד רבות והרבה אנשים נוהגים להחרים 
את סוגת ספורט הזאת
טיקטין

הקהילה היהודית בטיקטין

ראשית היישוב היהודי בטיקטין במחצית המאה ה-16, אך כבר קודם לכן התיישבו בה יהודים. עם הגבלת היהודים לתחום המושב גדלה הקהילה והייתה לקהילה חשובה ומרכזית ביהדות פולין, עובדה שהביאה לכך שוועד ארבע ארצות התכנס בטיקטין כמה פעמים.
בית הכנסת הגדול בטיקטין מפואר במיוחד, ומעוטר באיורים של חיות ובכתובים מהתנ"ך ומהתפילה. בית הכנסת שרד בשואה, כששימש תחת הכיבוש הנאצי כמחסן נשק. כיום משמש המבנה למוזיאון יהדות, שבו מוצגים תשמישי קדושה: תפילין, טלית, מגילת אסתר ועיטורי ספר תורה. בית הכנסת הקטן שימש כבית המדרש, כבית הספר וכמקום התפילה היומיומי של יהדות טיקטין.
ערב השואה, היו 2,500 יהודי טיקטין, רוב בקרב האוכלוסייה המקומית הכללית. פנקס הקהילה בטיקטין הוצא לאור בשני כרכים על ידי האקדמיה הישראלית למדעים.
נצרניים

אנטומיה

הנצרניים הם דגים קטנים עד בינוניים בגודלם והגדולים מביניהם מגיעים לאורך מטר. הם מאופיינים במבנה גוף פחוס. עורם של הנצרניים - מכוסה קשקשים גרמיים גדולים וקשים, המשמשים להם הגנה. לדגים הללו יש שני סנפירי גב, שעל אחד מהם יש שלושה קוצים מהם, הקדמי הוא הגדול ביותר. בדרך הכלל, הקוצים מקופלים בתוך שקע המצוי על הגב. לנצרניים יש שיניים חזקות המשמשות לפיצוח טרפם.

תזונה

הנצרניים ניזונים מסרטנים, רכיכות וקיפודי ים, את שלדיהם מפצח בשיניו. מינים מעטים ניזונים מאצות.

מנגנוני התגוננות

בשעת סכנה, חודרים דגים אלה לסדק צר בין סלעים ואלמוגים וזוקפים את הקוץ העבה, הנתמך על - ידי שני הקוצים האחרים. הקוץ נתפס בתוך נקיק הסלע ואינו מאפשר לשלוף את הנצרן ממחבואו. בשרם של רבים מבני המשפחה ארסי ואינו אכיל. ייתכן שזו הסיבה שלרבים מהם יש צבעים בולטים לעין, שהם אינם אלא צבעי אזהרה.

רבייה

בתקופת הרבייה הזכר חופר גומה והנקבות מטילות בה את ביציהן. ההטלות נשמרות על ידי הזכר בין יום למספר ימים ואחר כך בוקעות ביצי הדגים לים - הפתוח. בזמן השמירה עלול הזכר להיות תוקפני כלפי מי שמתקרב לביצים. תקופת הרבייה היא בתחילת האביב וסוף הקיץ.
Supposed Former Infatuation Junkie

היסטוריה

אחרי ההצלחה ההיסטרית של Jagged Little Pill, מוריסט נחשבה לאחת הכוכבות הגדולות בעולם. בדומה לכוכבים אחרים שלא ידעו איך להתמודד עם הצלחה מסיבית מהירה (כמו קורט קוביין) מוריסט חוותה מצוקות נפשיות.
חולשתה הפיזית והנפשית יחד עם התשישות מהלחץ האדיר, הביאו אותה למצב של התערערות נפשית.
מוריסט החליטה לפרוש מעולם המוזיקה עד להודעה חדשה; לדבריה, היא שקלה לא להוציא עוד אלבומים בחייה.
ב-1997, בעצת חבר טוב, החליטה לברוח יחד עם חברה טובה ואימה לטיול של כחצי שנה להודו, קובה ומדינות המזרח. שם לראשונה יכלה להרגיש אנונימית ולמצוא את השלווה שתוציא אותה מהבלבול והטירוף שהרגישה.
מוריסט ידעה שאם תמשיך את הקו של "גלולה קטנה ומשוננת" היא תחשב כאמנית מתפשרת שהולכת על בטוח לכיוון המיינסטרים.
מלאת הארה, היא החליטה שאלבומה השני יהיה בכיוון שונה לגמרי, וכך יצרה אלבום שנראה וכמעט שעוצב רק כדי לעורר שוק אצל המעריצים.
זהו אלבום אפל, אינדיבידואלי ומורכב יותר, אשר מכיל שירים ללא חריזה, מבנה מותאם ופזמונים - מה שהפך את האלבום לקשה לעיכול והבנה.
שירים כמו "Front row", "The Couch", "Unsent" ו-"I was hoping" שונים מכל סגנון כתיבה מסורתי.
הסינגל הראשון מהאלבום,Thank U, יצא לאור באוקטובר 1998 ועורר פרובוקציה עולמית בעקבות הקליפ שלו, שבו מוריסט משוטטת ערומה ברחובות - כסמל לבריאה המחודשת שהרגישה. 
השיר שודר פעמים רבות והצליח במצעדי העולם, אך מבקרי מוזיקה ומעריצים לא הצליחו לעכל את התפנית שחלה בזמרת: מזמרת של שירי רוק-פופ מחאתיים בעלי טון כועס, לזמרת מאופקת, פילוסופית וטולרנטית.
כשיצא האלבום לאור, הוא נכנס מיידית למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים ושהה שם שבועיים.
כבר בשבוע הראשון ליציאתו מכר האלבום 450,000 עותקים, שיא באותם זמנים שנשבר מאוחר יותר על ידי בריטני ספירס עם אלבומה Oops!... I Did It Again. האלבום יצא ממצעד המכירות לאחר 28 שבועות, עם מכירות של 7 מיליון עותקים בעולם, כמות גדולה יחסית לאמנים אחרים, אך קטנה בהשוואה לאלבומה הקודם שמכר 30 מיליון עותקים.

סינגלים

מהאלבום יצאו שלושה קליפים ועוד שני להיטי רדיו.
Thank U היה הסינגל הראשון שהצלחתו הייתה גדולה והשמעותיו היו רבות.
לאחר מן שוחרר Joining You לרשתות הרדיו, להיט רוק שמזכיר את החומרים ב-Jagged Little Pill ולכן זכה להצלחה גדולה.
הקליפ השני מהאלבום היה Unsent, שיר אקוסטי, עם שירה מדוקלמת רציפה, ללא פזמון או חריזה, שיר שאיתגר את המיינסטרים, ולכן כמעט ולא זכה לשידורים לא מצד הרדיו ולא מצד הטלוויזיה.
הקליפ השלישי היה So Pure, שיר פופ אלטרנטיבי שגם הוא לא קנה את תשומת לב התקשורת.
הסינגל האחרון ששוחרר לרדיו בלבד היה That I Would Be Good, בלאדה שנחשבת לאחת האהובות בעיני מעריצי הזמרת וזכתה להצלחה יחסית גבוהה.

האלבום בעיני המבקרים

הביקורות על האלבום היו אמביוולנטיות. מבקרים רבים טענו שמלבד שירים בודדים מדובר באלבום קשה מידי, מבולבל, ארוך ומאכזב. הם טענו שהשינוי באופיה יצר אלבום קיצוני ומשעמם מידי.

מבקרים אחרים טענו שמדובר באלבום הטוב ביותר של הזמרת עד כה, אלבום שבו פרצה את כל הגבולות שלה כאמנית.
אופן הכתיבה המשונה, הבריחה הברורה מהתפשרות אומנותית, הלחנת חלק מהשירים, הפקת כל השירים וסגנון שירתה רק הפכו אותה לזמרת בוגרת, אינדוידואלית, אמיצה ואמיתית יותר שזכתה להערכה רבה יותר.
הפארק האולימפי בארה

הפארק האולימפי בארה (בפורטוגזית: Parque Olímpico da Barra) הוא מתחם ספורט הממוקם בשכונת בארה דה טיז'וקה הממוקמת בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל. חלק ממתקני המתחם היו מתקנים זמניים.

אתרי ספורט

מרכז האימונים האולימפי של ריו דה ז'ניירו
3 אולמות המחוברים זה לזה אולם 1 - אירח את תחרויות הכדורסל והרוגבי נכים (16,000 מקומות לאחר המשחקים מכיל 5,000) אולם 2 - אולם זמני אירח את תחרויות הג'ודו היאבקות והבוצ'יה (10,000 מקומות) אולם 3 - גם אולם זמני אירח את תחרויות הסייף טאקוונדו והג'ודו נכים (10,000 מקומות)
ארנה דו פוטורו
אולם זמני שאירח את תחרויות הכדוריד והכדורשער. לאחר המשחקים חלקים מהאולם התמחזרו לבניית 4 בתי ספר בריו דה ז'ניירו (12,000 מקומות)
פארק הגולף בשדרת האמריקות
פארק גולף שבמהלך המשחקיים האולימפיים אירח את תחרויות הגולף ולכבוד המשחקים האולימפיים נבנו 20,000 מקומות זמניים
ולודרום בארה
ולודרום שנבנה לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים. ב-2007 נהרס ונבנה מחדש. במהלך המשחקים האולימפיים אירח את תחרויות האופני מסלול באולימפיאדה ובמשחקים הפארולימפיים (5,000 מקומות)
מרכז הטניס האולימפי
מרכז טניס שנבנה עבור המשחקים האולימפיים אירח את תחרויות הטניס והכדורגל נכים 5 שחקנים (18,000 מקומות)
מרכז ספורט המים מריה לנק
נבנה לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים אירח את תחרויות הצלילה והכדורמים (5,000)
אצטדיון ספורט המים האולימפי
אצטדיון שחייה אשר אירח את תחרויות השחייה והכדורמים (15,000 מקומות)
אולימפיק ארנה ריו
אירח את תחרויות ההתעמלות וכדורסל הנכים (12,000 מקומות)
מרכז הכנסים ריוסנטרו
ארבעה אולמות הצמודים זה לזה אירחו את תחרויות הרמת מהשקולות (6,500 מקומות), בדמינטון (6,500 מקומות), טניס שולחן (7,000 מקומות) אגרוף (9,000 מקומות)
כפר אולימפי
גם הכפר האולימפי המשמש למגורי ספורטאים ומאמנים הוקם סמוך למרכז הכנסים ריוסנטרו הסמוך לקומפלקס הספורט. גם מרכז התקשורת הוקם בשולי קומפלקס הספורט בריוסנטרו. רכבת תחתית חדשה וכן כבישים מחברים את קומפלקס הספורט לחלקים אחרים בעיר.
אוטר פרדש

היסטוריה


עמק הגנגס היה ערש לידתה של הדת הבודהיסטית, ובעיר סרנאט נישאה הדרשה הראשונה של הבודהה. באזור שלטו זו אחר זו ממלכת מגדהא, האימפריה המאורית בתקופתה הותיר אשוקה הגדול בסרנאט את עמודו שיהפך לסמל האריות של הודו ולגלגל הצ'אקרה שעל דגל הודו. מכאן הפיץ את הבודהיזם לכל רחבי המזרח הרחוק. ממלכת גופטה הייתה השליטה הבאה בעמק הגנגס. ראג'פוטים שלטו באזור במהלך האלף הראשון לספירה, ובתחילת האלף השני הגיעו פולשים מוסלמים ממערב וכבשו את עמק הגנגס, בהקימם שושלות אחדות שבאו זו אחר זו. כך האסלאם התפשט מסינד במערב (כיום בפקיסטן) עד לבנגל במזרח. במאה ה-16 הפך האזור לחלק מהאימפריה המוגולית. הנוואבים של אוואד (Oudh), היו שליטים מוסלמים ששלטו בחלק של צפון-מרכז הודו במשך קרוב למאה שנים לאחר דעיכתה של האימפריה המוגולית. בתקופה שאחרי דעיכת האימפריה המוגולית נותר חבל ארץ זה בחלקו כממלכת אוואד וחלקו בשלטון האימפריה המרתית, עד שבמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 השתלטה בהדרגה חברת הודו המזרחית הבריטית על ממלכות אזור זה, בזכות דוקטרינת הפקיעה של הלורד דלהאוז, על-פיה כל נסיכות או שטח וסאלי שבהשפעת הבריטים, כאשר לאחר מות השליט נותרת ללא שליט חוקי או יורש ישיר, עוברת לשלטון ישיר של הבריטים. במרד ההודי הגדול של 1857 ממלכות כגון ג'האנסי, אוואד וגבאלייאר חברו למורדים בבריטים, אולם עם דיכוי ההתקוממויות המקומיות קיבל הכתר הבריטי חסות על "איחוד המחוזות" - באנגלית United Provinces - U.P שהפכו בעצמאות הודו להיות "המחוז הצפוני" U.P - Uttar Pradesh.

פוליטיקה

מערכת השלטון באוטר פרדש היא דמוקרטיה ייצוגית ופרלמנטרית. המדינה היא אחת משבע המדינות בהודו עם פרלמנט דו-ביתי. האספה המחוקקת (הבית התחתון) מורכב מ-404 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים. המועצה המחוקקת (הבית העליון) מורכב מ-110 נציגים, כאשר שליש מתוכם פורשים לאחר שנתיים. מכיוון שאוטר פרדש היא בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר בהודו, היא שולחת הכי הרבה נציגים לפרלמנט ההודי (80 נציגים ללוק סבהה ו-31 נציגים לרג'יה סבהה), ולכן היא מרכזית מאוד בפוליטיקה הארצית.

דמוגרפיה

אוטר פרדש היא המדינה הגדולה ביותר בהודו מבחינת אוכלוסייה; שישית מההודים גרים במדינה זו. שיעור הגידול במדינה גבוה מאוד - משנת 1991 ועד 2001 גדלה האוכלוסייה ב-26%. הצפיפות היא 828 נפש לקמ"ר, מה שהופך את אוטר פרדש לאחת המדינות הצפופות בהודו. נכון לשנת 2011 שיעור האוריינות עומד על כ-70%, 4% מתחת לממוצע הארצי. שיעור האוריינות בקרב הגברים עומד על כ-79%, ואליו בקרב בנשים - 59%. השפה הרשמית במדינה היא הינדית, המדוברת על ידי רוב האוכלוסייה (91.32%). אורדו במעמד של שפה רשמית שנייה.

כלכלה

התמ"ג של אוטר פרדש מציב אותה ככלכלה השלישית בגודלה בהודו, לאחר מהאראשטרה וטאמיל נאדו. היא תורמת 7.8% לתמ"ג ההודי כולו.

חינוך

לאוטר פרדש יש מסורת ארוכה של חינוך (המגיעה עד לממלכת גופטה), אם כי לאורך רוב ההיסטוריה הוא היה מוגבל לאליטות ולחינוך הדתי. לאורך ההיסטוריה התפתח חינוך בשפות רבות כגון סנסקריט, ערבית, פרסית ופאלי. מערכת החינוך שהתפתחה במהלך השלטון הבריטי נפתחה גם למיסיונריות נוצרית.
במדינה פועלות כ-45 אוניברסיטאות.
אולגה זבלינסקיה

ביוגרפיה

נולדה בלנינגרד שבברית המועצות (כיום סנט פטרסבורג ברוסיה). אביה, סרגיי סוחרוצ'נקוב, הוא מנצח מרוץ הכביש האולימפי באולימפיאדת מוסקבה (1980). בצעירותה היא גדלה ללא אביה וגם לאחר חידוש יחסיהם, לטענתה, הוא לא עודד אותה להתמקד ברכיבת אופניים מקצועית בהאמינו כי "מרוצי אופניים אינם מתאימים לנשים".
ב-1997 ניצחה באליפות העולם לנערות (עד גיל 18), שנערכה בסן סבסטיאן, במרוץ נגד השעון. ב-1998 סיימה שנייה באליפות העולם לנערות, שנערכה בפולקנבורג (הולנד), הן במרוץ הכביש והן במרוץ נגד השעון. כמו כן, זכתה באותה שנה במדליית הכסף באליפות העולם לנערות במרוצי מסלול ב"מרוץ הנקודות" (Points Race).
ב-2001 זכתה במדליית הארד באליפות אירופה עד גיל 23 במרוץ נגד השעון וב-2002 זכתה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 23, גם כן במרוץ נגד השעון. ב-2001 החלה להתחרות במדי קבוצת Itera הרוסית והתחרתה במסגרתה גם בעונת 2002. ב-2003 עברה לקבוצת Velodames - Colnago ובמדיה זכתה במקום השלישי ב"טור הנשים של הולנד" וניצחה בקטע אחד ב"טור דה פראנס לנשים".
ב-2006 פרשה למשך ארבע שנים מהספורט כדי ללדת ולגדל שני ילדים. ב-2010 שבה להתחרות במדי קבוצת סאפי פסטה וניצחה באותה שנה במרוץ הקטעים, "טור תורינגיה לנשים". ב-2011 סיימה במקום השלישי בכרונו דה נסיון (Chrono des Nations), ממרוצי נגד השעון החשובים בעולם.
ב-2012 זכתה בשתי מדליות ארד במסגרת אולימפיאדת לונדון. תחילה במרוץ הכביש, היא יזמה בריחה כ-40 קילומטר מהסיום, אליה הצטרפו מריאנה פוס וליזי ארמיטסטד. השלוש הצליחו לשתף פעולה ולהקדים את דבוקת הרוכבות. במאוץ הסיום הקדימה פוס את ארמיטסטד וזבלינסקיה, שנחשבה כבעלת סיכויים פחותים במאוץ, אכן סיימה שלישית. גם במרוץ האולימפי נגד השעון הפתיעה זבלינסקיה כשסיימה שלישית בהקדימה כמה מהמועמדות המובילות למדליה במרוץ זה. באליפות העולם שנערכה בסוף עונת 2012 סיימה זבלינסקיה במקום החמישי במרוץ האישי נגד השעון. באליפות העולם ב-2013 סיימה שביעית במרוץ האישי נגד השעון באליפות העולם. 
בתחילת מרץ 2014 ניצחה זבלינסקיה במרוץ הקטעים וואלטה קוסטה ריקה לנשים. היא ניצחה בקטע השני (מתוך חמישה קטעים במרוץ) בקטע של מרוץ אישי נגד השעון ועלתה לראש הדרוג הכללי במרוץ, והצליחה לשמור על הבכורה עד סיום המרוץ. הישגה הבולט במרוץ חד-יומי באותה שנה, היה מקום שביעי במרוץ טרופאו אלפרדו בינדה, מרוץ הנכלל בסבב הגביע העולמי לנשים.
ב-2016 עברה לקבוצה האיטלקית "Bepink". באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה זבלינסקיה במדליית כסף לאחר שסיימה שנייה במרוץ האישי נגד השעון. ב-2017 ניצחה באליפות רוסיה במסלול, במרוץ הנקודות. ב-2018 עברה לקבוצה הרוסית Cogeas Mettler, בשורותיה ניצחה באוקטובר 2018 במרוץ נגד השעון Chrono des Nations.
בקיץ 2018 ניסתה זבלינסקיה לייצג את אזרבייג'ן במשחקי אסיה (2018). השתתפותה סורבה על רקע אי יכולת מוסדות הספורט של אזרבייג'ן לספק אישור על שחרורה מהתאחדות האופניים הרוסית. ניסיון המעבר לאזרבייג'ן היה על רקע חששה שספורטאים רוסים לא יוכלו להשתתף באולימפיאדת טוקיו (2020) על רקע החשדות הבינלאומיים בדבר שימוש בסמים בספורט ברוסיה.

שימוש בחומרי אמרוץ

במרץ 2014 נמצא החומר האסור אוקטופמין (octopamine) בדמה. התאחדות האופניים הרוסית קבעה בדצמבר 2015 כי לא עברה עבירה ספורטיבית והפסיקה את תהליך הענישה. האיגוד הבינלאומי לאופניים ערער על פסיקה זו בפני בית הדין לבוררות בספורט. לפני שזה פסק הגיעו הצדדים לפשרה, על-פיה זבלינסקיה הושעתה ל-18 חודשים שהסתיימו בספטמבר 2015.

חיים אישיים

זבלינסקיה חיה מ-2003 בלרנקה שבקפריסין ומגדלת שם את שלושת ילדיה.
דב בר-ניר

ביוגרפיה

נולד בשם ברנארד זילברשץ בשנת 1911 בבריסל שבבלגיה. בנעוריו היה בין מייסדי תנועת "השומר הצעיר" במדינה. למד מדעי החברה באוניברסיטת שטרסבורג, ולאחר מכן עלה לארץ ישראל, בשנת 1932.
בשנים 1932–1956 היה בר-ניר חבר קיבוץ עין החורש, והחל בפעילות ציבורית במפלגת השומר הצעיר ובליגה הסוציאליסטית ומאוחר יותר במפ"ם. בין תפקידיו באותה תקופה: מזכיר מפלגת פועלים השומר הצעיר (1946–1948), חבר הכנסת הראשונה (1949–1951) ומזכיר מרכז מפ"ם (1951–1953). לאחר מכן, בשנים 1957–1960, היה מזכיר הברית העולמית של מפ"ם.
במהלך כהונתו בכנסת, ממנה פרש מרצונו, היה חבר ועדת הכנסת וועדת חוקה, חוק ומשפט.
עיתונאי במקצועו ובעל דוקטורט.
זוכה פרס סוקולוב לעיתונאות (פרס כבוד) לשנת 1993.
ז'ארנל יוז

ביוגרפיה

ז'ארנל יוז נולד בהוואלי, אנגווילה. אמו, ממוצא ג'מייקני, עבדה כאם בית ואביו עבד כנהג מונית. יוז החל להתחרות בגיל 10. בהיותו נער הוא התאמן בהדרכתו של גלן מילס, מאמנם של יוסיין בולט ויוהאן בלייק. כנער הצטיין וזכה באליפויות בינלאומיות רבות. בשנת 2014 דורג במקום הראשון בעולם לנוער עד גיל 20 בריצת 200 מטר (20.32 שניות).

2015

מכיוון שאנגווילה אינה מוכרת כמדינה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, הוא לא יכל לייצג אותה באולימפיאדה. אך כאזרח של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים יכל יוז לייצג את בריטניה וכך עשה מיוני 2015. 
במסגרת תחרות ליגת היהלום שנערכה בלונדון, קבע יוז בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 20.05 שניות, תוצאת השנה באירופה באותה העת. באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג הוא סיים חמישי בריצת 200 מטר בשיא איש חדש של 20.02 שניות.

2016

בשנת 2016 סבל מקרע בברך. למרות להתנגדות רופאיו, הוא התחרה באליפות בריטניה שנערכה ביוני אותה שנה וסיים במקום רביעי בריצת 200 מטר. באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ביולי אותה שנה הוא לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות ולכן לא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).

2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 סיים יוז במקום 24 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.85 שניות.

אלוף אירופה

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט אוסטרליה באפריל 2018 זכה יוז במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר. בריצת 200 מטר הוא פסל למרות שחצה ראשון את קו הסיום. בתחרות שנערכה ביוני קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.91 שניות והפך לבריטי השני הכי מהיר אי פעם, אחרי לינפורד כריסטי. באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט זכה יוז בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא אליפות חדש של 9.95 שניות בקויצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.80 שניות.
תל דלית

השכבות בתל

החוקרים הבחינו בחמש שכבות קיום בתל ובסביבתו :
Early EB I : אתר פתוח ממנו התגלו שרידים מועטים בלבד.
Late EB I  : באתר התקיים כפר.
EB II : באתר הוקמה עיר מבוצרת.
EB III : אתר פתוח קטן.
התקופה הביזנטית : בתקופה זו עובד התל וסביבתו והיישוב התקיים על שלוחה מערבית לו.

הישוב בתקופת הברונזה הקדומה

העיר שכנה בראש כיפת סלע גיר בגובה 164 מטר מעל פני הים בגבול שבין השפלה הפנימית להדום השומרון ומעל לשניים מיובלי נחל נבלט השייך לאגן הניקוז של נחל איילון והתקיימה כ 400 שנה .
בשיאה שטחה היה כ 30 עד 40 דונם ולהערכת החוקרים הכילה כ 130 בתים והתגוררו בה כ 800 בני אדם, היא הייתה מוקפת בחומה והשתרעה בעיקר על פסגת התל ועל מדרגת סלע מצפון לו.
החוקרים העריכו שהמבנים המרכזיים בעיר היו על פסגת התל וכיום הם מכוסים בגלי אבנים ואילו הכניסה הראשית לעיר הייתה במדרגה הצפונית.
מסביב לעיר השתרעו שטחי החקלאות שלה, להערכת החוקרים תושבי העיר עיבדו שטח של כ 11,000 דונם המחולקים לגידולים שונים על פי המסלע וסוג הקרקע, בשטחים הטרשיים גידלו בעיקר גפנים, בכיסי הטרה רוסה גודלו זיתים ובפשט אפיק נחל נבלט גודלו דגנים, התושבים גידלו גם עזים, כבשים, בקר, חזירים, כלבים וחמורים וצדו צבאים.
אזורי העיבוד החקלאיים והישוב עצמו היו מוקפים בחורש של אלון מצוי ואורן ירושליםשהפריד בינו ובין היישובים הסמוכים, אפק, תל ברקת, מודיעין, תל גימזו ותל גזר
והתושבים קיימו קשרי מסחר עם סביבתם ויבאו דגים, נחושת, כלי בזלת וביטומן.

הישוב בתקופה הביזנטית

בתקופה הביזנטית שכן באתר כפר על גבי השלוחה ממערב לעיר מתקופת הברונזה ושטחי העיבוד שלו כללו את האזור שבו שכנה העיר, בתקופה זו נעלם ככול הנראה כמעט לחלוטין חורש האלון והאזור היה מיושב בצפיפות על ידי כפרים, חוות ומנזרים.

המחקר הארכאולוגי

התל נסקר לראשונה בשנת 1975 במסגרת סקר מפת לוד ונערכו שלוש עונות חפירה החל משנת 1978 על ידי משלחת מאוניברסיטת תל אביב בראשות פרופ' רם גופנא ומאוניברסיטת ביילור טקסאס.
יוסי שיין

ביוגרפיה

שיין נולד בתל אביב ב-21 בספטמבר 1956, בן לדוד וחנה (לבית מורנשטיין). סיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות בשנת 1981 ותואר שני באותו מוסד בהצטיינות בשנת 1983. בשנת 1985 סיים תואר שני באוניברסיטת ייל, ובשנת 1988 סיים בהצטיינות לימודי דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת ייל. משנת 1989 מלמד מדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, והיה ראש החוג למדעי המדינה בין השנים 1996 ל-1999. בשנת 2002 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין באוניברסיטת ג'ורג'טאון. הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ווסליאן (Wesleyan University), ובמידלברג קולג', בנוסף היה עמית בכיר אורח בקולג' סנט אנטוני באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2004 ייסד ועמד בראש התוכנית ל"ציוויליזציה יהודית" בבית הספר לשירות החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בשנת 2007 מונה לתפקיד נשיא המכללה האקדמית גליל מערבי, כשהוא מחליף בתפקיד את פרופ' ארזה רון. 
ביולי 2016 מונה פרופ' שיין כחבר בוועדה לתכנון ולתקצוב, תוקף המינוי היה לשלוש שנים ובאוגוסט 2019 החליט שר החינוך, רפי פרץ, שלא להאריכו. 
בינואר 2017 מונה פרופ' שיין ליו"ר ועדת היגוי של ות"ת ומל"ג למדעי הרוח 
בפברואר 2017 מונה פרופ' יוסי שיין ליו”ר ועדת מלגות אלון בתחום מדעי החברה 
שיין כתב וערך עד כה שישה ספרים, ופרסם כחמישים מאמרים בכתבי עת ובספרים. זכה פרסים ביניהם פרס האגודה האמריקאית למדע המדינה ופרס ספר השנה מטעם האיגוד הישראלי למדע המדינה. 
הוא כותב מאמרי פובליציסטיקה בעיתונות הישראלית, בין השאר בעיתון הארץ, ומתראיין ברשתות השידור השונות כמו CNN, פוקס ניוז, CNBC ועוד.
נישא לננסי לבית שנוג (Schnog) ב-7 ביוני 1987, פרופסור ללימודים אמריקאים. אב לאיתן ולאמילי.