google/wiki40b huggingface dataset:
שירות הביון הביטחוני הקנדי

היסטוריה

הארגון הוקם ב-21 ביוני 1984 מתוך שירות הביטחון של משטרת הפרשים המלכותית של קנדה, שעסקה בריגול וסיכול ריגול החל מסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-80.
הארגון הוקם כיישום המלצותיה של ועדת מק'דונלד שבחנה את פעילויות הביון של קנדה והמליצה להקים סוכנות ביון נפרדת וכך הוקם שירות הביון הביטחוני של קנדה, ששמו מתורגם לעיתים גם כשירות הביון והביטחון של קנדה.
בנושא של מודיעין פיננסי הם נעזרים בשירותים של המרכז לניתוח דיווחים ועסקאות פיננסיות.
הארגון משתף פעולה עם סוכנויות ביון זרות, בעיקר ASIS, MI6 וה-CIA.
הערכת מודיעין

הערכת מודיעין היא שלב מרכזי בפעילותם של גופי מודיעין, שבו על ראשי המערכת להשתמש בכל המידע המונח לפניהם (כפי שנאסף על ידי גופי האיסוף ונותח על ידי גופי המחקר) כדי להעריך מה כוונותיו של היריב ומה צפוי בהתנהגותו.
הערכת המודיעין הניתנת לממשלה עוסקת בשאלות אסטרטגיות, כגון האם צפויה מלחמה, האם עלול לחול שינוי אסטרטגי (כגון החלפת המשטר) בקרב היריב וכדומה. הערכה זו ניתנת במועדים קבועים (הערכת מודיעין שנתית, למשל) או בהתאם לצורך, בעקבות התפתחות שמצריכה הערכה.
הערכת מודיעין טקטית עוסקת בשאלות הקשורות לניהולו של מבצע מסוים, כגון כיצד יתנהג היריב במבצע זה.
על המעריך לפרש את כל העובדות המודיעיניות הידועות הרלוונטיות לנושא אודותיו תינתן ההערכה החל בסדר הכוחות, האימונים שעברו, הפרופיל הפסיכולוגי של גורמי המערכת היריבה - כל זאת על מנת להעריך את יכולותיו וכוונותיו של היריב. לא תמיד מתקבלות הערכות נכונות, ולפעמים מתקבלות אף הערכות שגויות לגמרי שתוצאותיהן הרסניות, ואשר נובעות מטעות בהערכת הנתונים השונים ויחסי הכוחות השונים ביניהם (זאת בשל כשל איסופי או טעות מחקרית). הדוגמה המפורסמת ביותר בישראל לטעות בהערכת מודיעין היא הכישלון של אמ"ן לחזות את פרוץ מלחמת יום הכיפורים ולהתכונן אליה בזמן.
בית המדרש לנשים בבית מורשה

ההיסטוריה של בית המדרש

בראשית הקמתו של בית מורשה הופעל בו בית מדרש לגברים בראשות הרב שג"ר. לאחר כמה שנים הוחלט לפתוח במקביל גם בית מדרש לנשים ובשנת תש"ס (2000) הוא נפתח. בראשות בית המדרש עמד בהתחלה הרב ד"ר בנימין לאו.
מכיוון שהייתה שאיפה שבראש בית המדרש לנשים תעמוד אישה, הצטרפה בשנת תשס"ג (2003) לצוות בית המדרש הרבנית עו"ד מיכל טיקוצ'ינסקי, לאחר שסיימה את התוכנית של מחזור א' של המכון התלמודי העיוני במת"ן. בשנת תשס"ה (2005) החליפה הרבנית טיקוצ'ינסקי את הרב לאו והיא עומדת בראש בית המדרש.

תוכנית תלמוד

תוכנית הלימוד בבתי המדרש לגברים ולנשים זהה. מתקיים דו-שיח בין בתי המדרש על אף ההפרדה העקרונית בין שניהם.
בבית המדרש לומדים בעיקר גמרא, בהיקף של שלושה דפים בשבוע, חלקם ב"עיון" וחלקם ב"בקיאות".
כל הבוגרות בעלות תואר ראשון או תואר שני וחלקן אף עוסקות במקביל בכתיבת דוקטורט. חלק מן הבוגרות עוסקות בחינוך ובהוראה.

תוכנית הלכה לנשים

בשנת תשס"ז (2007) הוקמה בנוסף לתוכנית התלמוד גם תוכנית הלכה. התוכנית מיועדת לנשים המלמדות בבתי מדרש ומדרשות לנשים ונשאלות שאלות הלכתיות, במטרה שיוכלו להורות הלכה. התוכנית מקבילה ברמתה ללימודי ההסמכה לרבנות. היקף התוכנית הוא יום בשבוע. התלמידות נבחנות בעל פה, בין היתר בידי הרב ברוך גיגי, הרב אורי כהן, הרב עמית קולא, הרב דוד סתיו, הרב יעקב ורהפטיג, הרב אלישיב קנוהל והרב חיים אמסלם.
סבב הגרנד פרי בשחמט

סבב הגרנד פרי הוא סדרה בת שש תחרויות שחמט שמאורגנות על ידי פיד"ה. 
השחמטאים שזוכים להישגים המשוקללים הגבוהים ביותר בסדרה נמנים עם הזכאים להשתתף בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשחמט, לגברים ולנשים בהתאמה. הנוהג לקיים סדרות אלו כשלב מקדים לאליפות העולם החל בשנת 2008.
קמרון צלעות

קמרון צלעות הוא שכלול מהתקופה הגותית של קמרון צולב קלאסי. הגאומטריה המרחבית הבסיסית דומה מאוד לזו של הקמרון הצולב, צורת החיתוך המתקבלת משני קמרונות חבית החותכים אחד את השני בניצב. להבדיל מקמרון צולב קלאסי בו נבנית הצורה מלבנים, בקמרון צלעות נבנות קודם כל הקשתות הצידיות והאלכסוניות היוצרות את "קווי הרכס" הנראים בתקרה. בדומה לקמרון צולב, קמרון צלעות נבנה בדרך כלל מעל ארבעה עמודים מסביב לריבוע או מלבן ומאפשר מעבר בארבעה כיוונים. בנקודת המפגש בין שתי הצלעות הצולבות ממוקמת אבן ראשה שהיא הנקודה החשובה ביותר בקמרון מבחינה מבנית ולרוב גם מבחינה אסתטית. אבנים ראשות בקמרונות רבים זוכות לעיטורים המדגישים אותן והופכים אותן לקישוט בולט בתקרה.
בקמרונות הצולבים הרגילים שני קמרונות החבית אשר חתכו זה את זה היו בצורה של חצי מעגל ולכן צורת הקשת שהתקבלה בעקיפין באלכסון הקמרון הייתה בצורת אליפסה. בקמרונות הצלעות, מכיוון שנבנות קודם כל שתי הקשתות האלכסונית בצורה של חצי מעגל, ארבע הקשתות ההיקפיות הן בצורה של קשת מחודדת הבנויה משני חצאי קשתות בעלות רדיוס זהה אך מרכז אחר. במקרים רבים מרכז כל קשת היה בבסיס הקשת השנייה.
קמרון הצלעות החל להופיע בקתדרלות הגותיות בתקופת הגותיקה המוקדמת. עד אז נבנו קמרונות צולבים או קמרונות חבית פשוטים. מאוחר יותר התפתחו בעיקר באנגליה סוגי קמרונות נוספים שהם שכלולים עיטוריים של קמרונות הצלעות. הידוע ביניהם הוא קמרון מניפה שהוא יישום הרעיון של בניית הקשתות המדגישות את צורת התקרה אלא בכיוונים רבים היוצרים צורה המזכירה מניפה או עצי דקל.

קמרון סקספרטייט

קמרון סקסטפרטייט הוא סוג של קמרון צלעות אשר נפוץ בבנייה של קתדרלות מהתקופה הרומנסקית המאוחרת והגותיקה המוקדמת. בנוסף לשתי הצלעות האלכסוניות בנויה צלע נוספת לרוחב הקמרון (יחסית לכיוון הספינה הראשית). סוג קמרון זה הוא שלב בהתפתחות של קמרון הצלעות הגותי במעבר מקמרונות הצלב שהיו נפוצים ברומנסק. בקמרון הסקספרטייט מתקבלים שני "קווי רכס" נוספים המחלקים בקטע הקמרון את קומת התאורה לשניים ויוצרים שני חלונות בכל צד בעוד בכיוון השני הגדרת החלל של הספינה הראשית נשמרת. קמרונות מסוג זה קיימים בטרנספט ובנרתקס של קתדרלת נוטרדאם שבפריז, בקתדרלת לאן, סן ז'אן, נואיון, בטרנספט של קתדרלת לינקולן ובעוד קתדרלות נוספות.
Join (SQL)

ב-SQL, ‏Join היא פסקה (חלק משאילתא) לאיחוד שדות בין שתי טבלאות על ידי ערכים המשותפים לשתיהן.
תקן ה-ANSI ל-SQL מגדיר ארבעה סוגים של איחוד: פנימי (Inner), חיצוני (Outer), ימינה (Right) ושמאלה (Left).
על המתכנת לכתוב פרדיקט עבור האיחוד כדי לזהות את הרשומות שיש לאחד. ברשומות בהן הפרידיקט חיובי, הרשומה מתאחדת לטבלת התוצאה בהתאם לפורמט.
איחוד פנימי (Inner Join) הוא האיחוד הנפוץ ביותר ביישומים ומשתמשים בו בדרך כלל בתור איחוד ברירת מחדל. איחוד פנימי יוצר טבלה חדשה על ידי שילוב שדות של שתי טבלאות המבוסס על פרדיקט האיחוד.
פעולת Join מקבילה במידה מסוימת למכפלה קרטזית בתורת הקבוצות - התוצאה היא תת-קבוצה מסוימת של הטבלה של "כל הזוגות הסדורים של שורה מהטבלה הראשונה ושורה מהטבלה השנייה".
התצפית העמוקה של שבר סן אנדראס

התצפית העמוקה של שבר סן אנדריאס (מאנגלית: San Andreas Fault Observatory at Depth) הוא שמו של פרויקט מחקר שהחל בשנת 2002 ומטרתו היא לאסוף נתונים גאולוגיים אודות העתק סן אנדריאס לצורך חיזוי וניתוח רעידות אדמה עתידיות. האתר מורכב מ- 2.2 קילומטרים (1.4 מיל) חור טייס ו- 3.2 קילומטרים (2.0 מיל) חור ראשי. החל משנת 2007 פעולות הקידוח במתחם הופסקו. הפרויקט ממוקם בסמוך לעיירה פארקפילד שבקליפורניה, הפרויקט התקין חיישני גיאופון ושעוני GPS בחור בור שחותך ישירות דרך התקלה. נתונים אלה, יחד עם דגימות שנאספו במהלך הקידוח, יכלו לשפוך אור חדש על תכונות גיאוכימיות ומכניות סביב אזור ההעתק.

הרקע לפתיחת האתר

מחקרים גאולוגיים מראים כי במהלך 1,400-1,500 השנים האחרונות התרחשו רעידות אדמה גדולות בתדירות ממוצעת של כ-150 שנה בכל אזור נתון. התזוזות הפתאומיות לאורך העתק סן אנדראס הגורמות לרעידות אדמה אינן מתרחשות באופן אחיד אלא בחלק אחד בכל פעם, בעוד בחלקיו האחרים ממשיך הלחץ הגובר להיבנות עד לשבירה. בחלקו הצפוני של העתק סן אנדראס התרחשה רעידת אדמה חזקה לפני כ-100 שנים (1906), רעידת האדמה בשנת 1857 התרחשה בחלקו הדרומי העליון, אך בחלקו הדרומי ביותר לא התרחשה רעידת אדמה גדולה מזה יותר מ-300 שנה.
לאור נתונים אלה ועל פי מחקרים אחרונים, נכון ל-2007, הלחץ המצטבר לאורך קו השבר נמצא על סף שבירה שתביא לרעידת האדמה הגדולה (בעוצמה 7 ויותר) הבאה - The Big One - כפי שנוהגים לכנותה. צופים כי רעידת אדמה כזו תגרום נזק עצום לאזור פאלם ספרינגס וערים אחרות באזור סן ברנרדינו, ריברסייד ואימפריאל, ותורגש היטב בכל דרום קליפורניה, כולל אזורים צפופי אוכלוסייה כלוס אנג'לס וסן דייגו.
אילן לוקאץ'

ביוגרפיה

לוקאץ' נולד בחיפה. אביו עבד כמסגר מכני בתחנת הכוח בחברת החשמל והיה שחמטאי חובב, ואמו, שנפטרה ממחלת הסרטן כשהיה בכיתה י"ב, עבדה כאחות.
בצבא הוא שירת בגדוד הקשר של פיקוד הצפון, אחרי הצבא נרשם ללימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה. לעיתונות הגיע במקרה, אחרי שהתחיל את לימודי התואר השני, בתחילה עבד כמגיה בעיתון 'העיר' והפך לעורך לשוני ואז עורך, לאחר מכן עבר לוקאץ' לרשת "המירור" שניסה להקים כאן בשנות ה־90 איל העיתונות הבריטי רוברט מקסוול. לאחר זמן קצר התפטר ועבר לעיתון "הארץ", שם שימש כסגן עורך המוסף, המשיך לדסק היומי ולבסוף מונה לעורך "גלריה". כשרצה לעסוק יותר באקטואליה, עבר לדסק הלילה של העיתון ובשנת 1995 עבר לחברת החדשות של ערוץ 2 כעורך משנה במהדורה המרכזית ואחר כך כעורך המהדורה ו"סדר עולמי". לאחר מכן התמנה לכתב התרבות, וערך גם את "אולפן שישי", בין השאר, גם בתקופת ההתנתקות. 
לוקאץ' מזוהה עם חזות רוקיסטית של שנות השמונים עם סקיני ג'ינס ושיער ארוך, והוא מנגן על גיטרה בס וקונטרבס.
ב-2014 נערך ללוקאץ' בירור משמעתי בחברת בחדשות בעקבות תגובה שכתב בפייסבוק, לפיה "יש ימנים (בחברת החדשות), כמובן שיש יותר שמאלנים, אבל זה בגלל שיש מיתאם בין איי-קיו לבין נטייה שמאלה, ובכירים בתקשורת נמצאים בדרך כלל מעל לממוצע".
לוקאץ' הוא חבר ארגון מנסה והיה תקופה מסוימת חבר הנהלת הסניף הישראלי שלו.
לוקאץ' מתגורר בתל אביב, נשוי לד"ר רונית פוריאן ואב לשלושה ילדים.
אברהם יצחק איגוס

אברהם יצחק איגוס (באנגלית: Irving A. Agus; ‏1910 - 18 ביולי 1984) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, מומחה לתולדות יהדות אשכנז בימי הביניים ופרופסור להיסטוריה בישיבה יוניברסיטי. פיתח בעיקר את מחקר השו"ת (שאלות ותשובות רבניות) כמקור היסטורי.

תולדות חייו

אברהם יצחק אגושביץ נולד בסיסלעוויטש הסמוכה לגרודנו, למשפחה בת שבעה ילדים, אחיו היה הרב יעקב אגוס. אביו יהודה לייב היה רב, ואמו בלה דבורה לבית ברזניצקי הייתה צאצאית למשפחת קצנלבוגן.  ב-1925 עלתה משפחתו לארץ ישראל, אך הקשיים במקום הניעו אותם לעזוב שוב כעבור שנתיים, והפעם לארצות הברית. הם התיישבו בבורו פארק, והאב התמנה לרב בית-כנסת בלואר איסט סייד. אברהם יצחק למד בישיבה יוניברסיטי ואימץ את "אגוס" בעל הצלצול האמריקני יותר כשם משפחה. בשנת 1937 קיבל תואר דוקטור מהדרופסי קולג' בפילדלפיה. לאחר מכן ניהל את "האקדמיה העברית" בלונג איילנד.
איגוס לימד בישיבה יונברסיטי מ-1944 ועד לפרישתו ב-1977. לאחר מכן כיהן כעורך ה-Jewish Quarterly Review.
הוא נשא לאשה את תמה לבית גרבר והיה אב לבן ובת.

מחקריו

עבודת הדוקטורט שלו הוקדשה לחייו ופועלו של מהר"ם מרוטנבורג וראתה אור בספר בשנת 1947.
מחקרו החשוב ביותר היה איסוף תשובות של בעלי התוספות מכתבי יד, עריכתן והוצאתן לאור. החיבור ראה אור בהוצאת הישיבה יוניברסיטי ב-1954. בספר נדפסו למעלה מ-130 תשובות שנכתבו על ידי כארבעים מחכמי אשכנז וצרפת, מתחילת תקופת הראשונים ועד סוף תקופת בעלי התוספות.
שאלות ותשובות אלה, ותעודות מקוריות אחרות, היוו כר נרחב למחקרים על הריאליה היהודית של התקופה שבין המאה ה-10 למאה ה-14 באשכנז (המרחב הגרמני-צרפתי). בין היתר עסק איגוס בראשית העיור במרחב זה וזיקתו לקהילות היהודיות; בריאליה המשתקפת מ"ספר חסידים"; בשפות היהודים באותה תקופה ובדרכי הלימוד שלהם.

פעילות נוספת

איגוס ביקש לחבר הצעה לתוכנית לימודים לישיבות, בעיקר בתחום תולדות ישראל ואף חיבר ספר לימוד בשם "דברי ימי ישראל" (ראה אור בשני חלקים בארצות הברית ובישראל ב-1957).
כן עיבד יחד עם דניאל פרסקי סיפורים לילדים מתוך ספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום", במטרה לספק ספרות עברית ליהודי ארצות הברית.
מנזר איינזידלן

המרד הראשון

המנזר איינזידלן היה המוקד הראשון למאבק האיכרים בנושיהם בשווייץ. מקורו של המרד היה בדרישת המנזר לתשלום מיסים שלא עמד ביחס לתמורה שהשיגו בעבודה החקלאית. השטחים המעובדים המצומצמים בעמקים השווייצרים, יחד עם העונה החקלאית הקצרה בהרים, הביאה לכך שהיבולים החקלאיים יהיו דלים, עובדה אשר הביאה במשך השנים את תושבי שווייץ להזנחת העיסוק החקלאי. סירוב האיכרים לשלם מיסים למנזר איינזידלן הייתה המרידה הראשונה שהצליחה. בעקבותיה באו סדרה של מרידות נוספות נגד האצילים, עד שקמה ההתארגנות של הקנטונים להקמת שווייץ העצמאית. ב-1 באוגוסט 1291, ייסד קנטון שוויץ את האיחוד השווייצרי יחד עם הקנטונים אורי ואונטרוולדן. אחד משירי הילדים בשווייץ מבטא את רוח התקופה: "אל תפחדו מהאבירים, האל איתנו, מפני שעל ההרים יש אבנים ואותם נוכל לזרוק עליהם ואז הם יטבעו בנהרות".

תחומי הפעולה

בשנת 1274 המנזר איינזידלן, יחד עם התחום הכפרי הרחב שהיה בבעלותו, היה לאזור בעל אוטונומיה שיפוטית בשליטת רודולף הראשון (1218-1201) מלך גרמניה. רודולף הראשון רכש שליטה על אזורים נוספים בשווייץ. עצמאותו היחסית של המנזר נשמרה עד המהפכה הצרפתית בשנת 1789. המנזר תרם רבות למסדר הבנדיקטינים בעקבות הכתיבה, הציור והמוזיקה שהתפתחו בו. בשנת 2004 היו במנזר 90 נזירים, 40 תלמידים. בצמוד לו מוסדות חינוך ל-260 תלמידים.

אתר תיירות

מנזר איינזידלן מהוה אתר תיירות משלוש סיבות: עליה לרגל, ארמון מרשים וברכת הסוסים. במקום הראשון עלייה לרגל. מונים אותו בנשימה אחת עם "לורד" בצרפת Lourdes). 
המנזר מהווה אחד הדוגמאות הגדולות והנאות של אדריכלות הבארוק והרוקוקו השווייצרית. המנזר נבנה בשנים 1719-1735 על ידי האדריכל קספר מוסברוגר (Kaspar Moosbrugger).
אורוות הסוסים של המנזר מהוות מוקד לפסטיבל שנתי. במהלכו מתרכזים כ-200 פרשים ונערכת ברכה מיוחדת לסוסים. מניחים כי זהו המנזר האחרון בעולם שבו עוסקים בגידול סוסים.
מעון הציד הגדול של סטופיניג'י

תיאור המעון

הדרך המובילה מטורינו למעון הציד עוברת ביער הטבעי של הפארק. בצידי הדרך, ניתן להבחין בבתי האחוזה הכפרית ובאורוות הסוסים. הגרעין המרכזי של המעון מורכב מאולמות גדולים, המהווים את מרכז המבנה האליפטי שממנו יוצאות ארבע זרועות מלוכסנות, (כמו הצלב של אנדרו הקדוש). ב"זרועות" המעון מצויות הדירות של בני משפחת המלוכה ושל אורחיהם. המבנה פונה כלפי חוץ, אל מרחבים מתומנים, בהם מצויים מבני השירות של מעון הציד.
מעון הציד בנוי בסגנון בארוקי-איטלקי: מפואר, מבריק וממורק. הוא כולל מרכיבים יקרים כגון מראות, כלי חרסינה ומקטרות מצופות זהב. הרהיטים המצויים במעון גולפו על ידי אמנים מפורסמים; כמו למשל שלושת יוצרי הארונות המלכותיים המפורסמים של טורינו: ג'וזפה מריה בונזאניגו, פייטרו פיפטי ולואיג'י פרינוטי. בנוסף, רהיטים אלו מזכירים את התמשיחים של האמנים ויטוריו אמדאו צ'ינארולי, ג'אן קרוסאטו באטיסטה וקרלו אנדראה ואן לו. 
מעון הציד הגדול כולל 137 חדרים, 17 אולמות בשטח כולל של 31,000 מ"ר, כאשר 14,000 מ"ר מהם במרחבים רצופים. הפארק הוא בשטח של 16,110 דונם וגינות הפרחים, המעוצבות במבנה גאומטרי, בשטח של 3,800 מ"ר. 
למרות פסל האייל באולם המרכזי, כבר מאה שנה אין בסביבה איילים אך נכון ל-2007, ניתן למצוא ביער שועלים, סנאים, סמורים, מרמיטות וציפורים שונות.

תולדות המקום

עד לשנת 1418, הייתה במקום מצודה בבעלות בית אקיה, ענף משנה לבית סבויה. בשנת 1493 המצודה נמכרה למרקיז רולנדו. בשנת 1563, כאשר בירת דוכסות בית סבויה עברה משאמברי שבצרפת לטורינו, נרכש הארמון על ידי אמנואלה פילבר, דוכס סבויה. דוכס סבויה החליט להוריש את מעון הציד למסדר מוריס ולזרוס הקדושים. בשנת 1729 הארמון עוצב מחדש ותוך שנתיים הפך למעון הציד הגדול. העיצוב מחדש נעשה על ידי האדריכל פיליפו יוברה עבור מלך סרדיניה, ויטוריו אמדאו השני, אשר הזמין צוות מעטרים, רובם מוונציה, במטרה לקשט את מעון הציד מבפנים. בשנת 1832 חזר המעון לבעלות משפחת המלוכה. בימיהם של קרלו אמנואלה השלישי וויטוריו אמנואלה השלישי המשיכו בבניית הארמון והרחיבו את הפארק.
מעון הציד הגדול נחשב למקום המועדף לאירועים של בית סבויה: טקסים וחתונות ממלכתיות. בשנת 1773 נישאו במעון הנסיכה מריה תרזה מסבויה ושארל העשירי מלך צרפת, רוזן מחוז ארטואה דאז.
כיום, נכון ל-2007, נמצא בארמון "מוזיאון לאמנות הריהוט," הכולל אוסף רהיטים פיימונטנים. חלק מהריהוט הוא מקומי וחלק הועבר ממעונות מלכותיים אחרים של בית סבויה כמו הארמון במונקאליירי ורג'יה דה ונריה ריאלה.
תרומת הלשכה

תרומת הלשכה היא קופה כספית ורשות משפטית השייכת להקדש, שנתמכה על ידי התקציב השנתי של מחצית השקל, שכללה בפועל שלוש קופות שהיו בבית המקדש ואשר ממנה היו קונים את כל צורכי קרבנות הציבור.

צורכי המקדש

מלבד הצרכים הבסיסיים של קרבנות הציבור, כמו הקטורת קרבנות התמיד שהוקרבו פעמיים ביום, שכרם של בית גרמו על עשיית לחם הפנים, שכרם של בית אבטינס על ייצור קטורת הסמים, תקציב קרבנות המוספין בכל שבת וחג, ועוד, היו קונים בכספי תרומת הלשכה גם צרכים פחות בסיסיים, אבל נחוצים, להקרבת הקרבנות. כך למשל, שכרם של האנשים שהיו ממונים לבדוק את הקרבנות ממומים, שולם מכספי תרומת הלשכה. אף תלמידי חכמים שלימדו את פרחי הכהונה הלכות השייכות לעבודת המקדש (כמו זריקת הדם, קמיצה, ושחיטה) קיבלו את שכרם מתרומת הלשכה.
אף בגדי הכהונה וקניית הפרה אדומה בוצע על ידי כספים מקופת תרומת הלשכה.

אורגי הפרוכת

קיימת מחלוקת אודות הנשים שארגו את הפרוכות שהפרידו בין הקודש לקודש הקדשים, אם קיבלו את שכרן מתרומת הלשכה או מבדק הבית. רב נחמן מסר כי רב פסק שתשלומן של אלו הוא מתרומת הלשכה הוא אך עצמו חלק על פסקו וקבע כי שכרן של נשים אלו הוא מבדק הבית, משום שהפרוכת הייתה עשויה כחלק מבניין בית המקדש, וכתחליף לכותל שהפריד בין הקודש לקודש הקדשים בבית המקדש הראשון. על שאר הפרוכות, שהיו נגד הפתחים ולצורך צניעות, אחד בפתח ההיכל ואחד בפתח האולם, קיימת ברייתא מפורשת ששכר עשייתן נלקח מתרומת הלשכה.
מחלוקת אחרת היא על הנשים שגידלו את ילדיהן בטהרה ובמקום משומר, כדי שיוכלו - כאשר יגדילו - לעסוק בצרכי הפרה אדומה - שריפתה; מילוי מים חיים מהמעיין כדי להטביל בהם את האזוב ושני התולעת והצפור השחוטה; להזות במשך שבעה ימים לפני שריפתה על הכוהן שעתיד לשורפה. יש הסוברים שצורכיהן של הנשים מומנו בתרומת הלשכה, אך לפי שיטת אבא שאול היו נשים עשירות בירושלים שראו לעצמן זכות לפרנס את הנשים האלו, ומכספיהן היו מתפרנסות.

צורכי העיר

לעיתים, באופן חריג, קבע בית הדין כי צרכים חיוניים ומיוחדים של הציבור יילקחו מתרומת הלשכה, למרות שזו אינה מיועדת לכך. רבה בר בר חנה מסר בשם רבו רבי יוחנן כי בית הדין קבעו כי מכיוון שקיימת חובה נחוצה להגיה ספרי קודש (ספרי תורה וספרי נביאים וכתובים) שלא יהיו בהם טעויות, והיו שהתעצלו בכך וגרמו לשיבושים בקרב הציבור, יממנו גבאי תרומת הלשכה מומחים שיגיהו את הספרים ללא תשלום לכל החפץ, ותשלומם יהיה מתרומת הלשכה.

מותר תרומת הלשכה

כאשר הגיע ראש חודש ניסן, של השנה החדשה, התחילו להשתמש בכספי התרומה של השנה החדשה. הכסף שנשאר מתקציב השנה הישנה תלוי במחלוקת: לפי תנא קמא המותר שימש לייצור ריקועי זהב ששימשו כצפוי לבית קודש הקדשים, לפי רבי עקיבא מותר תרומת הלשכה שימש לקיץ המזבח - כאשר לא הוקרבו על המזבח נדרים ונדבות שהביאו הקהל, הקריבו מכספים אלו עולות, את הבשר הקריבו על המזבח והעורות הביאו לכוהנים, ולפי רבי ישמעאל ורבי חנינא סגן הכוהנים קנו במותר התרומה כלי שרת.

דינים נוספים

במקרה שהציבור הרחב מסרבים לתרום מכספם לתרומת הלשכה, ההלכה קובעת כי אין לכופם לכך. אמנם במקרה שאיש יחיד מסרב, יש סמכות לבית דין להכריח את תרומתו
הנס היינריך זיקסט פון ארמין

קריירה מוקדמת

פון ארמין נולד ב-6 בנובמבר 1890 בשטטין, והיה בנו של גנרל פרידריך זיקסט פון ארמין. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ובשנת 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן. לקראת סוף המלחמה הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-26, ועל פעולותיו בקרבות הוא קיבל עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואת אות הפציעה בשחור.
לאחר המלחמה הצטרף פון ארמין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1932 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ב-1 באוקטובר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה פון ארמין לראש מטה הארמייה החמישית, וב-25 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-95, עמה לחם במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הראשונה. ב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית. ביולי 1941 הוא נתן הוראות להרוג 200 יהודים, בטענה על פגיעה בחיילים גרמנים, וב-22 בספטמבר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 במאי 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-113, ובמהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר 1943 הוא נכנע עם שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום. פון ארמין נשלח למחנה השבויים בקרסנוגורסק, שם מת ב-1 באפריל 1952.
טבלה

טבלה היא אוסף של נתונים טקסטואליים או מספריים, המוצגים בצורה מסודרת בחלוקה לטורים ושורות, כאשר כל טור ושורה נושאים כותרת המגדירה את תוכנם. בטבלה מוצלבים הטורים והשורות ליצירת תאים בהם נרשמים הערכים השונים, נתון אחד בכל תא. נתונים בטבלה מכונים ערכי הטבלה. לכלל הטבלה ניתנת כותרת ראשית.
מטרת הטבלה היא סידור מידע באופן תמציתי וקל לתפישה. היא מגדירה במדויק קשרים בין הערכים השונים. טבלה רגילה מסוגלת לקשר מספר רב של הבחנות (דרכים על פיהן מבוצע המיון) זו לזו, ולתאר בכך את התייחסותן ההדדית.
דור 3

ההתפתחות מהדור השני

רשתות הדור השני תוכננו בעיקר כדי לתמוך בשיחות דיבור, ובתעבורת נתונים בקצבים נמוכים. הצעד הראשון לקראת הדור השלישי חל עם מערכות ה-GPRS, שנחשבו לדור 2.5. ה-GPRS סיפק נתונים בקצב שבין 56Kbps ל-114Kbps, ויכל לשמש לשירותי WAP, MMS, ותקשורת אינטרנטית כגון דואר אלקטרוני וגלישה ב-World Wide Web. התשלום עבור שירותי GPRS היה לרוב על פי תעבורת הנתונים (לפי קילובייט, או מגהבייט), בעוד התשלום עבור השיחות (במיתוג מעגלים) היה לפי זמן השימוש בלא קשר למידת הניצול של קיבולת הערוץ.
רשתות GPRS התפתחו לרשתות EDGE שפועלות בקידוד 8PSK . רשתות אלו תומכות לאחור בטכנולוגיות קודמות לתקשורת סלולרית ובנויות כהרחבה לרשתות ה-GSM המקוריות, כך שאפשר להעביר על אותם חריצי זמן TDM-ים פי 3 מהיכולת הקודמת, ולהעביר בה נתונים במיתוג מנות. EDGE יכול להחשב כתשתית קשר רדיו מסוג דור 3, והוא אכן חלק מהתקן של ITU לדור השלישי, אך לרוב מתייחסים אליו כדור 2.75. EDGE נפרס לראשונה בתחילת שנת 2003 על ידי רשת Cingular האמריקאית (כיום חלק מ-AT&T).

קצב נתונים

נהוג להתייחס לדור השלישי כמספק מהירות של 2Mbps עד 14.4Mbps עבור מכשירים שאינם בתנועה, או 348Kbps עבור מכשירים בתנועה. הגדרה זו לא נמצאת באופן מפורש בתקני הדור השלישי, אך היא מצוינת בפרסומים אחרים של ה-ITU. כמו כן, לא נקבעו קצבים ממוצעים או אילו שיטות תקשורת נחשבות כדור שלישי, ולכן מוצרים ושירותים רבים משווקים בתור דור שלישי, ונרכשים על ידי לקוחות מתוך ציפיה לקבל שירותי תקשורת בפס רחב.

אבטחת מידע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
רשתות הדור השלישי מאפשרות אבטחת מידע טובה יותר מקודמותיהן. מכשירי הדור השלישי יכולים לאמת את זהות הרשת שאליה הם מתחברים, ובכך להיות בטוחים שהם מתחברים לרשת הרצויה ולא לרשת מתחזה.
אישיות בלתי רצויה

אישיות בלתי רצויה (מוכר גם הביטוי הלטיני Persona non grata, פרסונה נון גרטה) היא הגדרה לדיפלומט שרשויות המדינה שהוא משמש בה כנציג של מדינה אחרת אינן מעוניינות בו. בדרך כלל הסיבה היא עימות בין שתי המדינות. כשמכריזים על דיפלומט כאישיות בלתי רצויה הוא מחויב לעזוב מיד את המדינה.
לפעמים סיבת ההכרזה כאישיות בלתי רצויה היא חשש מריגול או עבירה פלילית כלשהי, ועקב חסינותו הדיפלומטית של הדיפלומט אין אפשרות לעצור אותו, אלא רק לגרשו על ידי הכרזה עליו כאישיות בלתי רצויה.
בביטוי הלטיני משתמשים גם בהשאלה, ביחס לאדם שהוא אישיות בלתי רצויה במקום מסוים.

בדיפלומטיה

על פי סעיף 9 לאמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים מדינה מקבלת יכולה "בכל עת ומבלי שתזדקק להסביר את החלטתה" להכריז על חבר במשלחת דיפלומטית כאישיות בלתי רצויה. אדם שהוכרז כך אינו מקובל על המדינה המקבלת ובדרך כלל נקרא לשוב למולדתו. אם המדינה השולחת אינה קוראת לדיפלומט לשוב למולדתו, המדינה המקבלת "יכולה לסרב להכיר באותו אדם כחבר משלחת."
בעוד שחסינות דיפלומטית מגינה על סגל המשלחת מהפרת חוקים אזרחיים ופליליים, בהתאם לדרג השליח, על פי סעיפים 41 ו-42 לאמנת וינה, אנשי המשלחת הדיפלומטית מחויבים לכבד את החוקים והתקנות הלאומיים המקומיים. הפרת חוקים ותקנות אלה עלול להוביל להכרזה על אישיות בלתי רצויה כאמצעי ענישה לדיפלומטים סוררים. הכרזה זו אף נמצאת בשימוש כאמצעי לגירוש דיפלומטים החשודים בריגול (פעולות המתוארות בדרך כלל כ"פעילויות שאינן מתיישבות עם מעמד דיפלומטי"), או כל התנהגות פלילית ברורה אחרת, כגון סחר בסמים. ההכרזה אף עשויה לבטא סימן סמלי לחוסר שביעות רצון. כך למשל, בתקופת המלחמה הקרה נתנו לא אחת הכרזות בדבר אישיות בלתי רצויה מצד אחד, לאחר שהצד היריב הכריז קודם לכן הכרזה דומה.

שימוש לא דיפלומטי

בנסיבות לא דיפלומטיות הכרזתו של אדם כאישיות בלתי רצויה משמעותה היא החרמתו של אותו אדם. מכל בחינה מעשית אדם כזה מוחרם מבחינה תרבותית, כאילו לא היה קיים.
חברה (אקולוגיה)

באקולוגיה, המונח חברה, מתייחס לסך כל האוכלוסיות של אורגניזמים (למשל כל בעלי החיים, כל החיידקים, כל הצמחים וכו') הנמצאות יחד באותו זמן, באותו בית גידול ובאותו מרחב גאוגרפי. החברה אם כן, הוא מונח המקפל בתוכו קבוצת אורגניזמים, במרחב מסוים, בזמן מסוים ובמכלול מסוים של תנאי הסביבה. החברה יוצרת דגם שחוזר על עצמו, כלומר באותו צירוף של תנאים ובמרחקים גאוגרפיים קטנים נמצא את אותו צירוף של אוכלוסיות, באותן פרופורציות. כך למשל החברה בהרי ירושלים דומה לחברה שבכרמל.
חלק מהחוקרים מפרקים את מונח החברה לקבוצות נפרדות של אורגניזמים ומתייחסים אל חברת הצמחים, או אל חברת בעלי החיים בנפרד וכן הלאה.

חברת חלוץ

חברת חלוץ היא חברה המיישבת בית-גידול ריק לגמרי מיצורים חיים, או משרידים של יצורים חיים. זוהי החברה הראשונה בטור הסוקצסיוני. לעיתים משתמשים במושג זה באופן שגוי, כאשר באים לתאר את החברה הראשונה המתיישבת בבית גידול מעשה ידי אדם (שולי כביש, שדה נטוש וכו'). במקומות כאלה יש על פי רוב שרידים של יצורים חיים, ולכן חברה שמיישבת אותו ראשונה, אינה חברת חלוץ אמיתית. בהשוואה למינים אחרים בטור הסוקצסיוני מיני הצמחים של חברת החלוץ מתאפיינים על פי רוב בכושר תחרות נמוך, כושר הפצה גבוה, גודל קטן ומחזור חיים קצר.

חברת קיימא

חברת קיימא היא חברה שנמצאת באמצע הטור הסוקצסיוני ומתקיימת במשך זמן שהוא ארוך בהרבה ממשך החיים הממוצע של הפרטים ממינים הבונים אותה, אך היא אינה חברת השיא. משך החיים של חברת קיימא הוא לפחות כמה דורות של המינים מאריכי החיים ביותר הבונים אותה. חברה כזו נמצאת בשיווי משקל לא יציב עם הסביבה ותפנה לבסוף את מקומה לחברה הבאה בטור הסוקצסיוני. חברת קיימא מקיימת מנגנון של עיכוב המונע לזמן ארוך את כניסתה של החברה הבאה בטור. דוגמה: חברת סירה קוצנית הגדלה על טרסות חקלאיות נטושות בהרי יהודה.

חברת שיא

חברת שיא היא החברה האחרונה בטור סוקצסיוני. זוהי חברה שנמצאת בשווי-משקל יציב עם כל הגורמים, ביוטיים וא-ביוטיים, של סביבתה. קיומה של חברת שיא מותנה בתנאי סביבה יציבים, שאינם משתנים עם הזמן, לטווח זמן ארוך מאוד - ארוך מהרבה משכי דור של צורות החיים הגדולות ומאריכות החיים ביותר הנוכחות בחברה. לדעת חוקרים רבים אין בנמצא חברת שיא, וזהו מצב תאורטי בלבד, המשמש אותנו לבדיקה של תהליכים שעוברים על הצמחייה. כאשר משווים בין המינים שבונים את חברת השיא למינים של שלבים מוקדמים יותר בטור הסוקצסיוני, מוצאים כי על פי רוב המינים של חברת השיא הם בעלי כושר תחרות גבוה, כושר הפצה נמוך, גדולים, בעלי ביומסה גבוהה ומאריכי חיים לעומת האחרים.