google/wiki40b huggingface dataset:
המצור על טוברוק

המצור

המצור על טוברוק החל ב-10 באפריל 1941, כאשר כוחותיו של רומל, שכבשו את שטח בליטת קירנאיקה מידי הבריטים במתקפת בזק, ניסו לכבוש בסערה את העיר, שהוחזקה על ידי הדיוויזיה האוסטרלית ה-9. הכוחות שהגנו על נמל טוברוק נותקו מהכוח הבריטי העיקרי שנסוג משטח מצרים, ומצאו עצמם במצור. אולם הכוחות של קורפוס אפריקה הגרמני היו חלשים מכדי לכבוש את נמל טוברוק, שהאיטלקים בנו סביבו מערך הגנה מבוצר היטב. במהלך החודשים הבאים נהדפו כל התקפות כוחות הציר על טוברוק, והכוחות התוקפים ספגו אבידות כבדות. האוסטרלים הוכיחו את עצמם כלוחמים נחושים, והתגוננו בעקשנות תחת פיקוד הגנרל אלן מורסהד. עמידת טוברוק במצור גרמה תסכול קשה לרומל, שנאלץ למעשה לנהל מלחמה בשתי חזיתות במקביל, ויצרה איום מתמשך על עורפו. המצור נמשך 240 ימים, במהלכם קיבלו הכוחות המגינים אספקה, תחמושת ותגבורות בדרך הים. באותה דרך גם הוחלפה הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 בכוחות בריטיים ופולניים תוך כדי המצור, כך שהמצור שהטילו כוחות הציר על טוברוק היה רחוק מלהיות שלם. נוכח קשיי האספקה של מדינות הציר בצפון אפריקה - לא ברור היה לעיתים מי מהצדדים היה מנותק יותר. 
בנובמבר 1941 פתחה הארמייה השמינית הבריטית במתקפה על כוחותיו של רומל בגבול מצרים-לוב (מבצע צלבן) ובמקביל תקף חיל המצב של טוברוק את עורפם של כוחות הציר. לאחר מספר שבועות של קרבות קשים, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת מערבה, וטוברוק שוחררה מהמצור. 
עמידת הגבורה של טוברוק במצור הגרמני, שהסתמכה על אספקת הכוחות הנצורים בדרך הים, שימשה אחד ממקורות ההשראה לתוכנית המבצר האחרון - תוכנית שהוכנה על ידי הנהגת היישוב היהודי בארץ ישראל בקיץ 1942, כאשר כוחות הציר הגיעו לאל עלמיין שבמצרים, מרחק קצר מנמל אלכסנדריה, והיו קרובים לכבוש את מצרים כולה מידי הבריטים. לפי התוכנית, במקרה שכוחות הציר ינועו צפונה, וישתלטו גם על ארץ ישראל, ירוכז היישוב באזור הכרמל, יקבל אספקה מהבריטים דרך נמל חיפה, ויהווה איום מתמיד על עורפם של הכוחות הפולשים.

לאחר המצור

כחצי שנה לאחר סיום המצור, ב-20 ביוני 1942, תקפו שוב כוחותיו של רומל את העיר, כבשו אותה תוך זמן קצר, ולקחו בשבי למעלה מ-30 אלף חיילים מחבר העמים הבריטי שהגנו על העיר. נפילת טוברוק הייתה אחד הניצחונות הגדולים ביותר של רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה. בעקבות תבוסת כוחות הציר בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת במהירות מערבה, והשליטה על נמל טוברוק חזרה לידי כוחות בעלות הברית.

לקריאה נוספת

טוברוק. מייכל קרבר. משרד הביטחון, 1966.
קניון הנגב

אודות הקניון

קניון הנגב הוקם בשנת 1989 על ידי יצחק רגר, לפני שנבחר לראשות עיריית באר שבע. נפתח במרץ 1990. באותה תקופה הקניון היה אחד הקניונים הגדולים שנבנו בישראל. הקניון משתייך לרשת מרכזי הקניות של קבוצת עזריאלי. תוכנן על ידי האדריכל יעקב גיל. בשנת 1996 הורחב משמעותית, כאשר נבנה מגדל העסקים של הקניון. הקניון משרת את אוכלוסיית העיר והאזור ומהווה מוקד מרכזי לכל הנגב הצפוני.
שטחו המסחרי של הקניון 22,000 מטר רבוע והוא בנוי בשמונה  קומות המהווים 4 מפלסים. שטח מגדל המשרדים 10,000 מ"ר.
כ-170 עסקים פועלים בקניון. בחניון שלו כ-600 מקומות חניה.
הקניון סגור בשבת.
תוצאותיו של הקניון המצליח שנויות במחלוקת בעיר: מצד אחד הוא העלה מאוד את נפח המסחר בעיר והפך את אורח חיי תושב העיר לקלים ודומים יותר לאלה של תושבי המרכז והעולם המערבי, מצד שני הקניון פגע בחיי המסחר בעיר העתיקה של באר שבע שממנה לא התאוששו עדיין.
בשנת 2010 נסגר בית הקולנוע "רב חן" בקניון, לאחר שנפתח בית קולנוע חדש בעיר של רשת גלובוס מקס.
משרד המדע וההשכלה הגבוהה של רוסיה

היסטוריה

משרד המדע וההשכלה הגבוהה של הפדרציה הרוסית נוסד בשנת 2018 כתוצאה מפיצולו של משרד ההשכלה והמדעים של הפדרציה הרוסית לשתי משרדים ממשלתיים והעברת סמכויות הסוכנות הפדרלית לארגוניים מדעיים של רוסיה, לידי המשרד החדש.
Más Turbada Que Nunca

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי סרגיו האנדרד מלהקת לייפהאוס. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור. ב-11 בדצמבר 2001, הוציאה גלוריה טרווי את האלבום בגרסה מחודשת שהופצה על גבי תקליטור.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-43 במצעד האלבומים הלטיניים של בילבורד.
דב גולדברד

דב גולדברד (18 ביולי 1937 - 13 בנובמבר 2017) היה מייסד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים של השב"ס ע"ש אריה ניר, ומפקדו הראשון (1968- 1971), עובד סוציאלי וקרימינולוג. גולדברד היה העובד הסוציאלי הראשון בשב"ס (כלא שאטה, 1966) שהגיע לתפקיד מפקד בית סוהר (כלא טולכרם, 1967). את בית הסוהר "טול כרם" קיבל גולדברד בימי מלחמת ששת הימים ישירות מהמפקד הירדני, שבדיעבד התברר ששימש כקצין בכיר בכלא עכו בתקופת הבריטים, הבריח לאנשי אצ"ל את חומרי הנפץ בזמן פריצת כלא עכו, ואחרי כן נתפס והוגלה לשכם.

ביוגרפיה

גולדברד נולד בשנת 1937 בתל אביב, בן לאחת הניצולות הבודדות של טבח חברון ב-1929. לימים, כמפקד כלא "טול כרם", לאחר מלחמת ששת הימים, הצליח לאתר בחברון את משפחת הערבי שהציל את אמו וסבתו מהטבח, ולהודות למשפחה.
בגיל 11 זכה גולדברד להגיע למקום הכרזת העצמאות על ידי דוד בן-גוריון, יחד עם ילדי תל אביב. השוטרים המקומיים היהודיים (משטרת תל אביב) הדפו את הילדים לחצר אחורית למניעת הפרעות, וכלאו אותם שם עד סוף הטקס.
בגיל 17 עשה דרכו לירדן כאשר פתח בשנת 1954 את מרוץ הלפיד העשירי של תנועת המכבי הצעיר במודיעין שהייתה מעבר לקו הירוק. בהיותו מרכז "מכבי הצעיר - ברית מכבים עתיד". כחובב ריצות ארוכות המשיך ופתח גם את שני מרוצי הלפיד הבאים (1955, 1957), כולם מעבר לגבול עם ירדן. הוא נכנס לקברות המכבים בתיאום עם הלגיון הירדני ואנשי האו"ם, מלווה ב-6 אנשי משמר הגבול הישראלי, צלמים, עיתונאים ואנשי תנועת "מכבי", הדליק את הלפיד וזינק עמו כשהוא פותח את המרוץ וחוצה את הגבול חזרה לישראל כשאנשי משמר הגבול מלווים אותו בריצה.
בשנת 1958, בהיותו מדריך חינוכי בבית הספר לקציני ים עכו, עסק גם בחפירות ארכאולוגיות עם ד"ר זאב גולדמן מנהל המוזיאון העירוני של עכו.
בשנת 1959, בעת התמחותו בעבודה סוציאלית, יזם ויסד בעכו את מועדון הנוער הערבי-יהודי הראשון במדינת ישראל. עם סיום שירותו בשב"ס, ובעקבות חקיקת חוק חוקרים פרטיים, פתח בשנת 1972 משרד לחקירות פרטיות "גד חקירות".משנת 1985 פעיל גם כ"מורה דרך ארצי".
את רוב חייו הקדיש גולדברד לשירות המדינה והקהילה. בגיל 20 היה מדריך נוער בשטח הגדול ביפו העתיקה, מרכז הפשע והסמים, היה המרצה הראשון בצה"ל לנושא סמים.
כאשר כונן הסכם השלום עם ירדן, נמנה עם מורי הדרך הישראליים הראשונים, שליוו קבוצות תיירים ישראליים לירדן.
גולדברד הוא חבר מועדון חמשת האותות: הוא השתתף בחמש מלחמות ישראל - מבצע קדש בו השתתף בשירותו הצבאי הסדיר בגדוד 9, חטיבה 7 בשריון, מבצע שבו נפצע, ברח מבית החולים שבו אושפז, והמשיך להילחם. שירת כקצין הסברה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום כיפור ומלחמת שלום הגליל. בשירותו במילואים ובהמשך בהתנדבות, שימש כמרצה ביחידת המרצים של קצין חינוך ראשי. כמו כן היה מרצה במרכז ההסברה ובמכללות. בכל המקומות הרצה כמומחה לסמים, ידיעת הארץ ואזרחות.
מספר שנים לחם בהתנדבות בנושא השחיתות השלטונית בהיותו מנהל הפרויקטים בעמותת אומ"ץ, עמותה למען מִנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי.
היה פעיל וחבר הוועד המנהל של עמותת עוגן ע"ש השופט חיים כהן, עמותה המסייעת לעובדי ציבור החושפים שחיתות.
גולדברד נמנה עם מוסרי עדות לפרויקט תיעוד דור תש"ח. הוא שימש כטוען משפטי מתנדב בבתי דין לתביעות קטנות.
בשנת 2015 זכה גולדברד באות "יקיר אגודת מורי הדרך בישראל".
נפטר באשדוד ב-13 בנובמבר 2017.
רובי (סיפור קצר)

תקציר העלילה

הסיפור מתרחש בשנת 1996. רוֹבי, רובוט אילם מדגם RB, הוא רובוט בבעלותה של משפחת ווסטון ומתפקד כאומנת לגלוריה, בתם הקטנה. אמה של גלוריה היא אשת החוג הגבוה אשר מושפעת בקלות מדעותיהם של אחרים, ולכן קנתה רובוט בתקופה בה היה מדובר במעשה פופולרי. כאשר החלה לצמוח תנועת התנגדות לרובוטים היא החלה לחשוש שהרובוט מסב לבתה נזקים חברתיים, מאחר שזאת מעדיפה לשחק עם רובי מאשר עם ילדים אנושיים. בעקבות זאת רובי מוחזר למפעל, שנתיים לאחר שנקנה.
לאחר שגלוריה מגלה שרובי הוחזר למפעל, היא מפסיקה לחייך ולצחוק ומתקשה להפיק הנאה מפעילויות אחרות, למרות המאמצים שהוריה עושים כדי לשמח אותה (לדוגמה, מאמצים כלב). לבסוף אביה של גלוריה מעלה רעיון, שלפיו גלוריה מתקשה להיפרד מרובי מאחר שהיא חשבה עליו כאדם ולא כרובוט. לכן הוא מציע לקחת את גלוריה לסיור במפעל לייצור רובוטים, שבו היא תראה שרובוטים עשויים ממתכת ואינם אנושיים. גברת ווסטון מסכימה והמשפחה יוצאת לסיור במפעל. בזמן הסיור מר ווסטון מבקש לראות את החדר שבו רובוטים מרכיבים רובוטים, וכאשר הם מגיעים לחדר הם נדהמים כאשר הם מזהים את רובי בין הרובוטים. גלוריה רצה לקראת רובי וכמעט נדרסת על ידי רכב. רובי מציל את גלוריה מהידרסות, ומר ווסטון מתוודה בפני אשתו ומספר לה שהכול היה מתוכנן. גברת ווסטון מסכימה להחזיר את רובי לגלוריה.
העבודה-גשר

הקמה

ב-18 ביולי 2019 הודיעו עמיר פרץ, יושב ראש העבודה, ואורלי-לוי אבקסיס, יושבת ראש גשר, על ריצה משותפת בבחירות. פרץ החליט כי הרשימה לא תתאחד עם מפלגות נוספות. בנוסף הודיע שלא יצטרף לממשלת נתניהו ושימליץ לנשיא על בני גנץ כמועמד להרכבת הממשלה.
סתיו שפיר פרשה ממפלגת העבודה והצטרפה לרשימת המחנה הדמוקרטי כיו"ר רשימת התנועה הירוקה, לצד יעל כהן פארן. גם יפעת ביטון מגשר עזבה למפלגת ישראל דמוקרטית. חברי הכנסת שלי יחימוביץ, אבי גבאי וטל רוסו הודיעו שיפרשו מפעילות פוליטית.
באוגוסט 2019 גילח עמיר פרץ את שפמו לאחר 47 שנים. הוא הסביר שעשה זאת כדי להבהיר שמפלגתו ומפלגת גשר בראשות אורלי לוי לא ישבו יחד עם נתניהו בממשלה בשום מצב: "החלטתי להסיר את השפם כדי שכל עם ישראל יבין בדיוק מה שאני אומר ויוכל לקרוא את שפתיי - לא אשב עם ביבי".
בבחירות לכנסת ה-22 זכתה הרשימה בשישה מנדטים.

עקרונות

מצע הרשימה הוא חברתי-כלכלי ברובו והיא דוגלת בערכי שמאל חברתיים מובהקים בתחומי הדיור, הכלכלה, הבריאות והחינוך. הרשימה מציעה מתן סיוע לשכבות החלשות וחיזוק הפריפריה. במישור המדיני-ביטחוני הסיעה מאמינה בפתרון שתי המדינות.
שמפיין

היסטוריה

שמפיין נוסדה ב-1855, כאשר חברת הרכבת של מרכז אילינוי הניחה את פסי הרכבת ממערב לאורבנה. שמה המקורי של העיר היה "אורבנה המערבית", אך השם שונה כאשר קיבלה העיר את הצ'ארטר הרשמי ב-1860. שם העיר והמחוז נקראו על שם מחוז שמפיין באוהיו.
ב- 22 בספטמבר 1985, נערך בשמפיין מופע פארם-אייד באצטדיון הזיכרון של אוניברסיטת אילינוי. המופע משך קהל של 80,000 איש אשר תרמו למעלה מ-7 מיליון דולר למשפחות חקלאיות אמריקאיות.

גאוגרפיה

שטחה של שמפיין כ-44 קמ"ר, מתוכם 0.1 קמ"ר של שטח ימי. שמפיין גובלת בעיר אורבנה. על קו הגבול בין שתי הערים ניצב הקמפוס הראשי של אוניברסיטת אילינוי. שתי הערים וסאבוי מרכיבות יחד את מטרופולין שמפיין-אורבנה.

דמוגרפיה

לפי מרשם התושבים של שנת 2000, אוכלוסיית העיר מנתה 67,518 תושבים. מרשם התושבים העירוני שנערך ב- 2007 הראה גידול באוכלוסייה ל-75,254 תושבים.

קהילת הסטודנטים היהודיים

אוכלוסיית הסטודנטים היהודיים באוניברסיטת אילינוי מוערכת בכ-4,000 סטודנטים. הסטודנטים פעילים בארגונים היהודיים הילל (הראשון בעולם שהוקם ב-1923 וחב"ד בקמפוס. כמו כן ישנן חמש אחוות יהודיות בעיר (AEPi, AEPHi, ZBT, SDT, SAM). במגורי הסטודנטים באולם אלן (Allen Hall) יש מטבח כשר.
במסגרת הפעילות הפרו-ישראלית בקמפוס עובד בהילל שליח של הסוכנות היהודית וקיימים נציגים של ארגוני סטאנד ווית' אס, הגשמה, ופרויקט מסע.

הקהילה היהודית בשמפיין

הקהילה היהודית בשמפיין מונה כ-2,500 נפש. בית הכנסת היחיד בעיר הוא סיני טמפל הרפורמי היושב ברחוב וינדזור בעיר. 
יחד עם זאת, מספר חברי קהילה מעדיפים להתפלל בהלל או בבית חב"ד המקומיים המשרתים בעיקר את הסטודנטים היהודים בקמפוס.
לקהילה יש בית ספר יהודי בימי ראשון אשר רובו מועבר על ידי סטודנטים יהודים משיקגו שלומדים בקמפוס בעיר. 
הפדרציה היהודית של אורבנה-שמפיין יושבת ברחוב מזרח ג'ון 503, בבניין ההלל המקומי ומציעה מגוון שירותי תמיכה לחברי הקהילה. הפדרציה תרמה רבות לפרויקטים קהילתיים באשקלון כמו גם למגן דוד אדום ובינה.

הקהילה הישראלית בשמפיין

בשמפיין חיים כשלוש מאות ישראלים. חלקם עובדי חברת אמדוקס הפועלת במקום וחלקם חברי פקולטה ואנשי צוות של האוניברסיטה. הקהילה הישראלית מקיימת מדי שנה טקסי יום הזיכרון ויום העצמאות. 
בשנת 2010 התקיימו טקסי יום הזיכרון ויום העצמאות במשותף בין קהילת הישראלים, הקהילה היהודית באורבנה-שמפיין וקהילת הסטודנטים היהודיים.
גריר גרסון

תולדות חייה

נולדה כאיילין אוולין גריר גרסון (Eileen Evelyn Greer Garson) במנור פארק, אסקס (כיום חלק מלונדון רבתי) למשפחה בעלת שורשים סקוטיים.
למדה צרפתית וספרות המאה ה-18 בקינג'ס קולג' בלונדון ובאוניברסיטת גרנובל, במקביל הופיעה בהפקות תיאטרון של סטודנטים וחובבים. לאחר סיום לימודיה הופיעה גם בתיאטרון רפרטוארי ובשנת 1937 הופיעה בהפקת טלוויזיה של "הלילה השנים עשר" כחלק משידורי הניסיון של ה-BBC. 
כאשר ביקר לואי ב. מאייר בלונדון גילה אותה והחתים אותה לאולפני MGM בהוליווד. תפקידה הראשון היה בסרט "היה שלום, מר צ'יפס" לצידו של רוברט דונאט (1939) שאף זיכה אותה במועמדות לאוסקר. שנה לאחר מכן הופיעה לצד לורנס אוליבייה בתפקיד אליזבת בנט בסרט "גאווה ודעה קדומה". 
ב-1941 הופיעה לצד ג'ואן קרופורד בסרט "When Ladies Meet" ובשובר הקופות "Blossoms in the Dust". הייתה זו הפעם הראשונה בה שיחקה לצד וולטר פידג'ן, לצדו הופיעה בשבעה סרטים נוספים במהלך הקריירה שלה. על התפקיד זכתה בראשונה מתוך סדרה עוקבת של חמש מועמדויות לפרס אוסקר. היא זכתה בפרס בשנה שלאחר מכן על משחקה (שוב לצידו של פידג'ן) בסרט "גברת מיניבר". נאום קבלת הפרס של גרסון, שארך כ-6 דקות, נחשב לנאום קבלת הפרס הארוך ביותר בהיסטוריה של טקס האוסקר. היא זכתה במועמדויות גם על תפקידיה בסרטים "מאדאם קירי" (1943; בו גילמה את תפקידה של מארי קירי גם כאן לצד פידג'ן), "גברת פארקינגטון" (1944; לצד פידג'ן) ו"עמק חרוץ" (1945;‏ "The Valley of Decision", לפי ספרה של מרצ'יה דבנפורט, לצד גרגורי פק). 
ב-1945 כיכבה לצידו של קלארק גייבל בסרט "Adventure". ב-1949 הופיעה לצד ארול פלין (ופידג'ן) בעיבוד קולנועי לספר הראשון בסדרת "ההגדה לבית פורסייט" שנקרא "האישה לבית פורסייט". ב-1950 הופיעה שוב לצד פידג'ן בסרט ההמשך "ל"גברת מיניבר", "סיפור מיניבר". ב-1951 קיבלה אזרחות אמריקאית. החוזה שלה עם MGM פג ב-1954.
ב-1960 גילמה את אלינור רוזוולט בסרט "Sunrise at Campobello", תפקיד עליו זכתה במועמדות האחרונה שלה לפרס האוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב. ב-1967 שיחקה בפעם האחרונה בסרט קולנוע, בסרט דיסני "המיליונר המאושר ביותר". לאחר מכן הופיעה מדי פעם בתוכניות טלוויזיה שונות.
החל מ-1967 פרשה עם בעלה, איל נפט מטקסס ומגדל הסוסים אי. אי. "באדי" פוגלסון לחווה בניו מקסיקו, שם חיה עד מותו ב-1987. לאחר מכן חיה בדאלאס, טקסס עד מותה בשנת 1996 מאי-ספיקת לב בגיל 91.
אסנת פז

אסנת פז היא זמרת ישראלית. עיקר פעילותה הייתה בשנות ה-60. התפרסמה בשירים "רוח עצוב", "שיר שלכת אדומה", "תחת זיו כוכבי שמים", "בואי אמא", "כובע של קש", "בת הרב", "אורי" ואחרים.
אסנת פז נולדה בקיבוץ שער העמקים למשפחה ממוצא יוגוסלבי, שם הייתה סולנית, וגם נשלחה ללימודי פיתוח קול. אחרי שעזבה את הקיבוץ והייתה כבר אמא לשניים, זכתה במקום הראשון בתחרות כשרונות ארצית, ומיד הוזמנה להקלטות בקול ישראל ולהופעות ברחבי הארץ. ב-1964, הקליטה פז ב"הד ארצי" את תקליטה הראשון, שבו ביצעה שירים של המלחינים נחום היימן ויוסף הדר. ב-1965, הוציאה את אלבום הבכורה שלה.
בשנת 1968 הוציאה את אלבום שירי יצחק קצנלסון, משורר שנספה בשואה, עליו עבדה כשנתיים ימים. נשיא המדינה דאז, זלמן שזר, הזמין אותה לכבוד המפעל הזה אל בית הנשיא, ולאחר מכן הוזמנה להופעות באירופה ובארצות הברית. שיריה צעדו במצעדי הפזמונים. היא הוציאה גם מבחר שירי ילדים והשתתפה באוספים רבים, נסעה לארצות הברית ללמוד בבית הספר למשחק ולשירה של אוטה האגן, הופיעה ברחבי ארצות הברית וקנדה, בין היתר, בקרנגי הול ובמדיסון סקוור גארדן, אשר בניו יורק. בשנת 1980 יצאה בתוכנית חדשה.
אוסף משיריה יצא על דיסק בחברת אן אם סי. כיום אסנת פז עוסקת בכתיבה, בציור ובכתיבת טקסטים לזמרים.
רדיו קוריאה הצפונית החופשית

רדיו קוריאה הצפונית החופשית (בקוריאנית: 자유북한방송) היא תחנת רדיו עצמאית הפועלת ומשדרת מסיאול, בירת קוריאה הדרומית.
התחנה, אשר מנוהלת בעיקר על ידי פליטים צפון-קוריאנים לשעבר, מעבירה שידורי רדיו בגלים קצרים המיועדים לתושבי קוריאה הצפונית, אודות מדיניותה ופועלה של ממשלת קוריאה הצפונית. 
התחנה הוקמה בשנת 2004 על ידי קים סונג-מין, עריק צפון-קוריאני שבעברו החזיק בתפקיד בכיר בצבא קוריאה הצפונית, כאחראי לפיקוח על שידורי רדיו זרים המיועדים לתושבי המדינה המסוגרת, וערק מהמדינה בשנת 1996.
מאז תחילת השידורים, עובדי התחנה נאלצו להתמודד עם הטרדות והתנכלויות חוזרות ונשנות מצד פעילי קבוצות רדיקליות בקוריאה הדרומית, התומכות במשטר הצפון-קוריאני או מתנגדות לפן האידאולוגי המשתקף בשידורי התחנה. כתוצאה מכך, פעילות התחנה הועתקה לפרברי סיאול במהלך שנת 2005.
יצחק זאב ידלר

ביוגרפיה

נולד במיאדל הסמוכה לווילנה לרבי יהודה דוד מלשקביץ וגיטל בת ר' בנימין ממיאדל. למד בישיבות באזורו. בבחרותו נודע בהתמדתו ובהתייחדותו בחזרות על לימודו. נישא למלכה, בת ר' יצחק הלוי קראניק מהורודנה. לאחר נישואיו התגורר על יד חמיו, ואשתו ניהלה חנות מכולת כשהוא שוקד על תלמודו. 
עוד לפני נישואיו דיבר עם אשתו על כך שהוא רוצה לעלות לארץ ישראל. מספר שנים לאחר נישואיהם, שוטר מקומי גזז לו אחת מפאותיו, ובעקבות זאת התחזקה תוכניתו לעלות לארץ ישראל. באותם הימים, היה זה מעשה נדיר שאברך צעיר עולה לארץ ישראל ורבני הורודנה, רבי נחומק'ה שמש ורבי נחום רייצעס, ניסו להניאו ממעשהו, אך הוא התעקש. לבסוף, העניק לו רבי נחומק'ה את ברכתו, כשהוא מבקש ממנו לשלוח לו פירוט על נסיעותיו ועל השתקעותו בארץ ישראל. רבי יצחק זאב עלה לארץ ישראל בשנת תרכ"ז, עם אשתו, שני ילדיו וילדה יתומה שגידל בביתו, והתיישבו בירושלים. בהמשך עלו חמיו וחמותו ארצה. 
בהגיעו ארצה, הפסיד את כספו לאחר שרומה וקנה חביות ספירט ריקות, זאת בנוסף להוצאות רפואיות ומחיה שכילו את כספו. כעבור שנה, פתחה אשתו חנות ברחוב היהודים, ובעלה לימד אותה ארמית, על מנת שתוכל להבין מעט את השפה הערבית. החנות הכניסה רווחים רבים, והם הרוויחו את הפסדיהם מתחילת דרכם בארץ ישראל. 
לאחר פטירת ר' אליעזר לנדא (נינו של הגר"א שעלה עמו לארץ ישראל), התקבל כמגיד שיעור במקומו בבית הכנסת מנחם ציון שבחורבת ר' יהודה החסיד והיה מוסר כשישה שיעורים ביום בכל מקצועות התורה: תנ"ך, מוסר, גמרא, מדרש והלכה. הוא נהג לשבת בשיעוריו כשהוא עטור בטלית ותפילין. לאחר תקופה, ירד מנכסיו, וביקש להתקבל כמלמד בישיבת עץ חיים, אך לא הייתה שם משרה פנויה. לאחר תקופה ארוכה, שוב הצליחה חנותם וחזרו למעמדם. בשנת תרנ"ז חלתה אשתו, ובעצת הרופאים עברה לגור בטבריה על מנת שתוכל לרחוץ בחמי טבריה. כעבור שנתיים, בי"ח בתשרי תרנ"ט נפטרה אשתו ונקברה בטבריה. לאחר פטירתה נישא בשנית לחנה נעכא בת ר' שמואל הכהן (נפטרה כ"א באב תרע"ה).
נהג להתפלל כוותיקין מדי יום, ולאחר התפילה לאכול פרוסת עוגה ומיד ללמוד 10 שעות רצוף, עטור בטלית ותפילין. 
נפטר בשבת, י"ב בסיוון תרע"ז. על פי המסופר, הוא אמר שאינו רוצה לראות את הבריטים, עקב הצלב שעל דגלם.

משפחה

אביו היה בנו של רבי יוחנן מלשקביץ מווילנה, בנו של רבי חיים זלאטנער אפרתי, תלמידו של הגר"א וחברותא של רבי חיים מוולוז'ין. על פי המסורת במשפחה, הם משבט אפרים, ומכאן שמו של אבי סבו.
מדודיו היו רבי אהרן מלשקביץ, מגיד מישרים בהורודנה ומחבר "נזר אהרן" על מגילת קהלת ורבי חיים שמעון מלשקביץ, מו"צ בקאמין ובהמשך רבה של בראשוב.
ילדיו: אסתר מלכה (נתנזון) - עלתה עמו בגיל 4, בצעירותה ירדה מהארץ, היא נפטרה בקנדה בגיל 57, בינואר 1923. ר' אברהם יוחנן - תלמיד חכם ומקובל, מתלמידי ישיבת עץ חיים. בריינא - נולדה בירושלים סמוך לעלייתם, ונפטרה כעבור מספר חודשים. רחל לאה- נשרפה לאחר אירוסיה. הרב בן ציון - "המגיד הירושלמי". נקרא על שם ארץ ישראל. חאשע ראשע- אשת הרב אהרן שיפמן, ר"מ בישיבת עץ חיים. איטה - אשת הרב יהודה לייב רבינוביץ, מלומדי עץ חיים ושער השמיים. רבי רפאל חיים בנימין אפרים - מלמד בעץ חיים. חיה רבקה - אשת הרב שאול זאב גולומב.
שומר פשוט

שימושים

זן מתורבת של השומר הפשוט מצטיין בגבעול תחתון מעובה שצורתו מעין פקעת (אין זו פקעת אמיתית, כיוון שהיא נמצאת מעל האדמה). "פקעת" זו נמכרת מסחרית כירק, המשמש הן בסלטים והן בבישול.
מהשומר הגדל בר בישראל אפשר לאכול את העלים, שהם בעלי טעם אניס עדין. גבעוליו דקים וקשים; יש המשתמשים בהם כשיפודים לצלייה.
זרעיו של השומר משמשים כתבלין, בין השאר בתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס הנפוצה במטבח הצרפתי.
לשומר מספר שימושים ברפואה טבעית, נחשב יעיל כנגד דלקות וכנגד בעיות עיניים, קשיי עיכול, כאבי בטן, שלשולים, קלקולי קיבה, נפיחויות וכן מעודד יצירת חלב אם.
בקוסמטיקה: נחשב כמועיל בבעיות עור, מונע הזדקנות מוקדמת ועוד.
וול סטריט ג'ורנל

היסטוריה

חברת דאו ג'ונס אנד קומפני נוסדה ב-1882 על ידי הכתבים צ'ארלס דאו, אדוארד ג'ונס וצ'ארלס ברגסטרסר. תחילה ערכו השותפים בכתב יד עלוני חדשות כלכליות שהועברו למנויים באזור וול סטריט על ידי שליחים. בשנת 1883 החלה החברה להפיץ את ה-Customers' Afternoon Letter. בשנת 1889 עיתון זה הורחב ושמו הוסב ל"וול סטריט ג'ורנל", והחל להעביר את שירות החדשות באמצעות טלגרף. העיתון הציג את "מדד ג'ונס", שהיה הראשון ממספר מדדי מניות ואגרות חוב בבורסה לניירות ערך בניו יורק
העיתונאי קלרנס בארון רכש את השליטה בחברה ב-1902; תפוצתו אז הייתה 7,000 עותקים, אבל טיפסה עד סוף שנת 1920 ל-50,000.
ב-1996 הוקם אתר האינטרנט של העיתון. כיום האתר נחשב כאתר כלכלי בתשלום הגדול ביותר באינטרנט עם 712,000 לקוחות משלמים נכון לרבעון הרביעי 2004. נכון לנובמבר 2006, מנוי שנתי לגרסה מקוונת של העיתון עלתה 99 דולר לחסרי מנוי גרסה מודפסת.
תוכן העיתון בתשלום זמין גם בחינם, במהדורה מוגבלת, של AOL ו-Congoo Netpass.
כתבות זוכות פרס פוליצר משנת 1995 זמינות חינם באתר פרס פוליצר.
בספטמבר 2005 השיק העיתון גרסת סוף שבוע, המופצת לכל מנוייו.
ב-2005 דיווח העיתון על פרופיל ציבור הקוראים שלו. כ-60 אחוזים חברים בהנהלות בכירות, עם ממוצע הכנסות של 191,000 דולר, ממוצע הכנסה משפחתית נטו של 2.1 מיליון דולר וגיל ממוצע של 55.
ב-2006 הודיע העיתון כי יכלול לראשונה פרסומות בעמוד הראשון, בעקבות הצלחת ניסוי בגרסאות האסייתיות והארופאיות.
העיתון משתמש עדיין בשיטת איור נקודות דיו בשם hedcut, אשר הוצגה ב-1979‏ במקום בתמונות של אנשים, מיומנות ייחודית בקרב העיתונים הגדולים. עם זאת השימוש בתמונות צבעוניות במהדורות העיתון הפך גם הוא נפוץ בשנים האחרונות, במיוחד במדור סגנון חיים.
בינואר 2007, הפחית העיתון את גודל גיליון הנייר מ-15 ל-12 אינץ' תוך כדי שמירה על אורך של 22 ו-3/4 אינץ' במטרה לחסוך בעלויות דפוס. העיתון דיווח כי החיסכון נאמד ב-18 מיליון דולר.
ב-2008 השיק העיתון גרסה עולמית מורחבת, כדי לכלול מהדורות שפות זרות נפוצות. העיתון הראה עניין ברכישת מתחרהו, ה-Financial Times.‏

עמוד המערכת

עמוד המערכת של העיתון מצהיר שהפילוסופיה שלו היא לטובת "שווקים חופשיים ואנשים חופשיים". העמוד מציג נקודת מבט של שוק חופשי בנוגע לסוגיות כלכליות ולעיתים נקודת מבט נאו-שמרנית של מדיניות החוץ של ארצות הברית. מערכת העיתון תמכה רבות במדיניות הגירה מוגבלת פחות. ב-3 ביולי 1984 כתבה המערכת: "אם וושינגטון עדיין רוצה לעשות משהו בנוגע להגירה, אנו מציעים תיקון חוקתי בעל כמה מילים: צריכים להיות גבולות פתוחים." עמוד המערכת מפרסם באופן שכיח קטעים שנכתבו על ידי מנהיגים מהאקדמיה, מעולם העסקים ומהפוליטיקה, הן מארצות הברית והן ממדינות מהעולם.
העיתון זכה בשני פרסי הפוליצר הראשונים שלו עבור כתיבת מערכת ב-1947 וב-1953.

פעילות בישראל

החל מ-1998, עיתון הארץ הדפיס והפיץ את המהדורה המקומית של ההרולד טריביון, שכללה גם זכויות לפרסום קטעי חדשות מתוך המהדורה האירופית של ה"וול סטריט ג'ורנל". בשנת 1999, העיתון ג'רוזלם פוסט החל לפרסם מוסף של ה"וול-סטריט ג'ורנל", העוסק במימון אישי וביתי, השקעות אישיות, וניתוחי קרנות. המוסף "וול סטריט סאנדיי" היה מופץ בעיתון-האם ובעוד 10 עיתונים בתוך ארצות הברית.
החל מינואר 2008, הג'רוזלם פוסט חתם על הסכם לשיתוף פעולה עם הוול סטריט ג'ורנל, במסגרתו הג'רוזלם פוסט מפיץ ומשווק עותקים של "וול סטריט ג'ורנל אירופה" בישראל.
סובב אנאפורנה

טרק סובב אנאפורנה הוא טרק פופולרי בשמורת אנאפורנה בנפאל, הנחשב לאחד הטרקים המתוירים בעולם.

רקע

הטרק מטויל במסלול מעגלי, המתחיל ונגמר בעיר פוקהרה, אך רובם המכריע של המטיילים מסתפקים במקטע שבתוך השמורה. על פי רוב מתחילים המטיילים את הטרק אחרי הכניסה לשמורה, וממשיכים לעיר מוקטינת שאחרי הפס, או לאזור גבעת הפון היל. אף שהטרק אינו נחשב לקשה במיוחד, הוא נחשב לארוך יחסית (בין 100 ל-300 ק"מ, תלוי במטיילים).
העונות המתאימות לטרק הן עונות המעבר - ספטמבר - אוקטובר ומרץ - אפריל.
רוב הטרק עובר במקביל לדרך עפר המשמשת כלי רכב. לעיתים הדרכים מצטלבות או משתלבות, וחלקים מהמסלול, כמו הפס והמסלול לטיליצ'ולה, עוברים בדרכים צרות שאינן מתאימות לרכבים, והציוד מגיע על ידי סבלים ובהמות.
המסלול עובר דרך מספר כפרים ועיירות, שתושביהם מתפרנסים בין היתר ממתן שרותי תיירות למטיילים. הלינה נעשית על פי רוב בבתי הארחה של תושבי האזור, המספקים גם ארוחות.
המטיילים הזרים הנכנסים לשמורה נדרשים להוציא פרמיט באחת מסוכנויות התיירות בערים הגדולות (פוקרה וקטמנדו בעיקר), ומדי פעם עליהם להחתים את הפרמיטים בתחנות צ'ק פוסט, וכך יכולות הרשויות לעקוב אחר התנועה ולאתר היעדרויות של מטיילים.
רבים מהמטיילים הישראלים הם משוחררי צה"ל טריים, המגיעים במסגרת טיול אחרי צבא.
קיים גם מסלול המוליך לבייס קמפ (ממנו מטפסי הרים מקצוענים מעפילים לפסגות הרכס), אך הוא נבדל מהטרק ולרוב מטיילים בוחרים לסייר באחד מהם בלבד. המסלול אינו מעגלי והחזרה היא באותה הדרך ממנה מגיעים.
בשנת 2014 אירע במסלול זה האסון באנאפורנה בו נספו 43 מטיילים, מתוכם ארבעה ישראלים, אחת, מהן, נווטת הקרב הדתייה הראשונה בחיל האוויר הישראלי, תמר אריאל. כמו כן נפצעו נוספים מכוויות קור.

מסלול

הטרק מגוון ועובר סביב מבחר נופים - יערות, קרחונים ומדבריות, מה שמוסיף לייחודו, וכן ביישובים שלאורכו. עד העיר מננג (בגובה 3500 מטר) ניתן להגיע עם רכב, אך הנסיעה ארוכה וקשה. במננג נהוג לעצור ולהמתין יום נוסף לצורך התאקלמות לגובה ומנוחה. ישנם מתנדבים שמעבירים הרצאה יומית על טיולים בגובה, ועורכים בדיקות דופק תמורת תשלום סמלי המוצג כתרומה, לצורך הערכת הכשירות להמשך הטיול.
אחת מהסתעפויות הטרק היא הדרך המובילה לאגם הטיליצ'ולה, הממוקם בגובה של מעל 4900 מטר מעל פני הים, והוא אחד האגמים הגבוהים בעולם (ועל פי גרסאות מסוימות אף הגבוה מכולם). ניתן לצאת לשם ממננג (לרוב מוסיף עוד יום או יומיים לטרק).
ישנן עוד דרכים אליהן ניתן לסטות, אך לרוב נמנעים המטיילים מעשות כן.
שיא הגובה במסלול הוא בפס (ת'ורונג לה), שגובהו 5,416 מטר מעל פני הים. רבים מהמטיילים מעפילים לפס, ולאחר הירידה ממנו חוזרים לפוקרה, ובכך מסתיים הטרק בעבורם.
אם בתחילה המסלול עובר באזורים נמוכים עם סביבה המזכירה אקלים סובטרופי, עם העלייה בגובה התנאים משתנים, והאזור נהיה ממוזג ומיוער בהתאם, עד לאזורים קרים מעוטי צמחייה בשלבים הגבוהים, וכן ניתן לראות קרחוני עד שעל פסגות הרכס. לאחר הפס הנוף משתנה ונהיה מדברי לפתע (תופעת מדבר צל גשם), אך עם ההתקדמות לאורך נהר הקאלי גאנדאקי, חוזרים לסביבה לחה וירוקה יותר. מגבעת הפון היל ניתן בבקרים נטולי ערפל להשקיף על רבות מהפסגות באזור, כולל על פסגות מרכס דהאולאגירי.