google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ימילה

היסטוריה ותיאור

האתר הארכאולוגי נמצא במרחק קצר מהעיר קונסטנטין, והוא נחשב לאתר ארכאולוגי חשוב באלג'יריה בזכות חשיבותו ההיסטורית, חשיבות שזכתה להכרה רשמית בידי הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים.
העיר הרומית קויקול (לטינית Cuicul) הוקמה בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי נרווה. למיקומה של העיר הייתה חשיבות אסטרטגית, כיוון שהיא הייתה ממוקמת בעמדה הגנתית טובה על דורבן (פסגה משנית של הר) בגובה 900 מטרים, בין ואדי גוארגור ובטאמה.
סגנון הבנייה באדריכלות הרומית הותאם למגבלות הגאוגרפיות של האזור. בשני הקצוות של הקארדו נבנו שערים. במרכז העיר נבנה הפורום שהוא כיכר עירונית בגודל 48X44 מטרים, ומסביב לפורום נבנו בניינים ששימשו למטרות אזרחיות שונות. במערב העיר נבנתה הבזיליקה, הקפיטולין (על שם גבעת הקפיטולין ברומא העתיקה) בצפון, ובמזרח נבנתה הקוריה. 
המגורים המלכותיים קושטו בפסיפסים מורכבים, והם נקראו על שמם (בית אירופה וכדומה). המגורים הורחבו מאוד במהלך המאה ה-2 לעבר הרובע המרכזי של העיר, היכן ששכנו מקדש ונוס והמאקלום (מתחם שוק).
אולם, המגבלות הגאוגרפיות הקשו על העיר להתפתח. העיר החלה להתפתח החל מהמאה ה-2, כאשר החלה בנייתו של רובע חדש בחלקה הדרומי. ברובע נבנו מבנים ציבוריים ופרטיים כאחד: קשת קרקלה (216), המקדש של משפחתו של ספטימיוס סוורוס שהיה סוג חדש של פורום, תיאטרון שהושלם בתקופת אנטונינוס פיוס ובתי מרחץ שנבנו בתקופת שלטונו של קומודוס. המבנים הבולטים שנבנו בסגנון קלאסי הם בזיליקת הבגדים שבה נערך המסחר בבדים, ומזרקה שנבנתה בסגנון מזרקת מטא סודנס ברומא.
הרובע הדרומי היה המקום שבו התבססה הנצרות, וישנם אזכורים לבישוף פודנטיאנוס מקויקול המתוארכים לשנת 255). ברובע זה נמצאים גם השרידים של מספר מבנים הקשורים לנצרות: שתי בזיליקות, קפלה, אגן טבילה (המקום שבו עורכים טבילה לנצרות) ומספר בתי מגורים ששימשו את הבישוף והכמרים.
באופן כללי, המשאבים שסייעו לפריחתה של העיר היו חקלאיים (דגנים, עצי זית וחוואות). העיר ננטשה בין המאה ה-5 למאה ה-6, לאחר נפילתה של האימפריה הרומית. הוונדלים שלטו בעיר במשך תקופה קצרה מאוד, וב-553 הביזנטים כבשו אותה בחזרה. בתקופה מאוחרת יותר האזור היה נתון לשליטת המוסלמים שלא אכלסו את קויקול מחדש, אך שינו את שמה לג'ימילה, שם שמשמעותו בערבית היא יפה.
סנדרה אוקסנריד

ביוגרפיה

אוקסנריד נולדה במחוז ורמלנד, שוודיה. בגיל 11 החלה להופיע כזמרת בטלוויזיה הציבורית של שוודיה. בגיל שמונה זכתה במקום השני בתחרות חיקויים כשחיקתה את הזמרת קרולה.
ב-2005 זכתה בתוכנית המציאות "Fame Factory", לאחר זכייתה הוציאה את אלבומה הראשון.
ב-2006 נענתה להצעה להשתתף בתחרות האסטונית לבחירת נציג המדינה לאירוויזיון, שם השתתפה עם השיר "Through My Window" והגיעה למקום הראשון. בסופו של דבר השיר לא עלה לגמר באירוויזיון עצמו וזאת על אף שהיה שיר מועדף ואהוב בקרב קהל רב.
היא ביצעה קאבר לשיר של קרולה "Främling" מאירוויזיון 1983.
ב-2008 ניסתה לייצג את פולין באירוויזיון.
בנוסף לקריירת המוזיקה היא גם למדה כלכלה.
הארד באס

הארדבאס (באנגלית: HardBass, ברוסית: хардбасс, מבוטא "חארדבאס") הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית שהומצא ברוסיה, ברוסטוב על הדון ב-שנות ה-90 המאוחרות. הסגנון שאף השראה ממוזיקה אלקטרונית בריטית (Bouncy techno ‏, UK hard house ) וסגנון ההארדסטייל וההאוס. ההארד באס מאופיין בקצב שלו שנע בדרך כלל בין 150 ל-170 BPM, קווי באס, צלילים טכנולוגיים, בעיטות מוזיקליות כבדות, וראפ מפעם לפעם. במדינות אירופאיות שונות, קיימות סצנות הארד באס רבות ומגוונות. ריקודי הארד באס בציבור לעיתים מלווים בחבישת מסכה.
ריקודי ההארדבאס כוללים את סימן השאקה, תזוזות עם הרגליים, וגלישה עם הביט של השיר. לרוב ריקודי ההארדבאס נעשים בציבור כגון: בפארק, במרכז קניות, בבמות, במסיבת רחוב, ועוד מקומות ציבוריים.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הפריצה לתודעה העולמית

ההארד באס פרץ לתודעה העולמית בשנת 2015, כאשר הפך למם אינטרנטי שעסק בתת תרבות ה"גופניק". ה"גופניק" סטריאוטיפ של עבריין ממוצא סלאבי (מעין גרסה מזרח אירופאית של סטריאוטיפ הערס הישראלי). ה"גופניק" נוהג להאזין למוזיקת הארד בס, לעשן סיגריות, לשתות וודקה ובירה, לפצח גרעינים (סמיצ'קי), לקלל ולהתלבש בחליפות ספורטיביות מתוצרת חברת אדידס. מאפיין נוסף הוא ישיבה ברחוב עם גופניקים נוספים בתנוחת slav squat (בתרגום חופשי "שפיפה סלאבית").
חלק משירי ההארדבאס כוללים אזכורים לתרבות האינטרנט והגיימינג, ספציפית למשחקי המחשב מסדרת STALKER, משם לקוח הביטוי Cheeki Breeki המוזכר בשירים של מספר יוצרי הארדבאס וכן סדרת משחקי Metro והמשחק Counter Strike: Global Offensive או בקיצור CS:GO.
חילי טרופר

ביוגרפיה

טרופר נולד בירושלים. אביו, הרב ד"ר דניאל טרופר, הוא הנשיא והמייסד של עמותת "גשר". טרופר הוא אח לתשעה אחים ואחיות. הוא בוגר מחזור א' של המכינה הקדם צבאית "נחשון". שירת כלוחם וכמפקד ביחידת דובדבן. במסגרת שירות מילואים הוא מפקד על הגיבושים ל"דובדבן".
לאחר שחרורו מצה"ל עבד טרופר במשך שנתיים כמדריך חבורות רחוב בירושלים. הוא נמנה עם מקימיה וראשיה של עמותת "שכן טוב", העוסקת בחלוקת סלי מזון למשפחות נזקקות, הקמת מרכזי למידה לילדים ממשפחות אלו וכן רשת של בתי קפה לנוער בסיכון ולאוכלוסיות חלשות. ממקימי וראשי עמותת "במעגלי צדק", המבקשת לקדם צדק חברתי מתוך זיקה למסורת היהודית. ממקימי קרן "פסיפס" - המסייעת לאנשים להיחלץ מקשיים כלכליים באמצעות מימון אבחונים, סיוע ברכישת מקצוע, מלגות לימודים ועוד. פעולתו בעמותות אלו נעשתה ונעשית בהתנדבות.
במשך חמש שנים עבד בתנועת "אחריי!" הפועלת עם נוער בפריפריה, עד לתפקיד סמנכ"ל חינוך של העמותה. לאחר סיום עבודתו בעמותה, הפך לחבר הוועד המנהל שלה.
עבד בעירית בת ים בחטיבת קהילה, המרכזת את אגף החינוך ואגף הרווחה בעירייה.
טרופר ניהל את בית הספר ברנקו וייס רמלה, המיועד לבני נוער שנשרו מהמערכת ומקבלים הזדמנות נוספת, והתפרסם בסרט התיעודי של בן שני ואילנה דיין - "תיכון ההזדמנות האחרונה".
לטרופר תואר ראשון במדעי הרוח ומדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה, שם למד במקביל לתפקידו בבית הספר ברנקו וייס רמלה, ותואר שני בהיסטוריה ובחינוך יהודי ממכון לנדר.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הודיע טרופר על מועמדותו לרשימת מפלגת העבודה. טרופר הוצב במקום ה-23 ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשע עשרה, אך לא נבחר. לאחר הבחירות מונה ליועץ לשר החינוך, הרב שי פירון. בשנת 2015, לאחר התפטרותו של פירון מן הממשלה, החל טרופר לשמש כמנהל אגף החינוך, הרווחה והתרבות בירוחם.
בפברואר 2019 נודע כי יתמודד בבחירות לכנסת ה-21 במפלגת "חוסן לישראל" בראשותו של בני גנץ, שהוא אחד ממקימיה. לאחר האיחודים עם תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית בראשות משה יעלון ויש עתיד בראשות יאיר לפיד לרשימת כחול לבן הוא מוקם במקום השנים עשר ברשימה ונבחר לכנסת העשרים ואחת.
טרופר נשוי ואב לארבעה. הוא גר בקהילה משותפת של דתיים וחילוניים במושב נס הרים, שהיה ממקימיה.
Dignity

סינגלים

הסינגל הרשמי הראשון, מתוך האלבום הוא "Play with Fire" שיצא ב-21 באוגוסט 2006. והסינגל השני הוא "With Love" שיצא ב-19 בפברואר.
השיר Starnger שוחרר כסינגל השלישי, ויצא באמצע מאי עד יוני ברוב העולם. השיר מספר לכאורה על מערכת יחסים שהייתה להילארי עם בחור מסוים, אך בראיון איתה אמרה הילארי כי השיר נכתב בכלל על המשבר בין הוריה, שנפרדו בשנה שעברה והשאירו את הילארי שבורה.

השיר With Love

השיר With Love נקרא על שמו של הבושם של הילארי  With Love...Hilary Duff ואף בקליפ מסופר על איך שהבושם "מבלבל" את הבחור.

השיר Stranger

השיר Stranger בו הייתה דאף שותפה בכתיבה, מספר על בחורה שיוצאת עם החבר שלה, ומערכת היחסים שלהם מושלמת בחוץ אך קרה בבית. מה שבעצם מרמז על מערכת היחסים שלה עם ג'ואל מאדן, למרות שלדבריה, השיר נכתב על מערכת היחסים של הוריה שהתגרשו
כפי שנאמר בראיון איתה לגבי השיר sternger:
מראיין: "האם כתבת את השיר סטריינג'ר בעצמך? האם הוא מתייחס למשהו שעברת בחיים?"
הילארי דאף: "כן כתבתי אותו בעצמי והוא באמת מתייחס למשהו שעברתי ומאוד השפיעה עליי-הפרידה של ההורים שלי. בהתחלה לא רציתי שיידעו על מה השיר מפני שזה דבר אישי, אבל התחילו לרוץ שמועות לא נכונות אז חשפתי את האמת. השיר למעשה מספר על ההורים שלי, למרות שאני מבצעת אותו כאילו הדברים קרו לי"
חוסה לואיס גאיה

קריירת מועדונים

גאיה נולד בפדרגר שבאליקנטה, ספרד. הוא גדל במחלקת הנוער של ולנסיה, בה החל לשחק כחלוץ. בהמשך הוסב לשחק כמגן שמאלי. ב-30 באוקטובר 2012 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על ליאגוסטרה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-12 בדצמבר 2013 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, במשחק נגד קובאן קרסנודאר שנגמר בתיקו 1-1. ב-27 באפריל 2014 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור ה-35. זו הייתה הופעתו היחידה באותה עונה. בעונת 2014/2015 נהפך גאיה לשחקן הרכב קבוע על ידי המאמן נונו אספיריטו סנטו. ב-25 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, השער השני בניצחון 3-0 על קורדובה במסגרת המחזור החמישי. ב-8 במאי 2015 חידש גאיה את חוזהו בוולנסיה עד לשנת 2020 עם סעיף שחרור של 50 מיליון אירו.
תחנת הרכבת רחובות – ששת הימים

היסטוריה

התוכנית להקמת התחנה עלתה לראשונה בשנת 2001, כחלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל. לאחר שיזמי "קניון אמריקן סיטי" האחים משה ויגאל גינדי התחייבו לממן את הקמת התחנה כחלק ממיזם הקניון (בדומה למודל שבה נבנו תחנות חוצות המפרץ ולב המפרץ),‏ הודיע מנכ"ל רכבת ישראל, עמוס עוזני, כי המימון הכספי יזרז את הקמת התחנה וניתן יהיה לפתוח אותה ב-2002 במקום ב-2005.
מיזם "קניון אמריקן סיטי" נכשל מבחינה מסחרית, מאחר שהתגלה כי לקניון יש היתר בנייה לתעשייה בלבד, רוכשי החנויות במתחם לא יכלו לקבל רישיון עסק. בנייתו של הקניון לא הסתיימה לפי התכנון והאחים משה ויגאל גינדי לא מימנו את הקמת התחנה.
בשנת 2007, הוכרז על תחילת פרויקט להקמת הפרדה מפלסית באזור התחנה והסדרת הגישה לתחנת הרכבת העתידית, כך שרחוב גד פיינשטיין יעבור מעל מסילת לוד-אשקלון. בפועל הקמת ההפרדה המפלסית החלה בשנת 2013 והסתיימה רק בשנת 2016, אך עבודת ההכנה להקמת התחנה לא החלו.
ב-26 בפברואר 2018, הודיע שר התחבורה ישראל כץ, בדיון בוועדת הכספים של הכנסת, כי התחנה מתוכננת לקום בשנת 2019.
איי אשמור וקרטייה

מנהל

הטריטורייה מהווה חלק מן הטריטורייה הצפונית, ומנוהלת על ידי משרד איכות הסביבה, הספורט והטריטוריות האוסטרלי, היושב בקנברה.

שמורת הטבע

בשנת 1983 הוקמה באי "שמורת הטבע הימית שונית אשמור", בשל המגוון הביולוגי הרב של בעלי החיים והצמחים החיים בשוניות.
לדוגמה, בין השוניות חיים 14 סוגים שונים של נחשי ים - יותר מבכל מקום אחר על פני כדור הארץ.
"שמורת הטבע הימית האי קרטייה" הוכרזה בשנת 2000 וכוללת את כל שטח האי, וכן רדיוס של 7.2 ק"מ סביב האי.

כלכלה

איי אשמור וקרטייה נטולים פעילות כלכלית. קרבתם של האיים לאינדונזיה, סייעה להפיכתם לנקודת מעבר למבריחי אנשים ומחפשי מקלט באוסטרליה. הפליטים מנסים להגיע לטריטוריה אוסטרלית באמצעות סירות דיג קטנות, על מנת לקבל מעמד פליטים.
ממשלת אוסטרליה מסרבת לקבל אותם, ונוקטת מספר צעדים על מנת למנוע את הברחות האנשים לאיים, ובהם הוצאת האיים מתוך "אזור ההגירה האוסטרלי". כך שכיום, עצם ההגעה לאיים אלה אינה נחשבת ככניסה לטריטוריה אוסטרלית לצורכי הגירה.
גוף בזאלי

מבנה

קוטרו של הגוף הבזאלי הוא כ 0.15 nm, ואורכו כ- 0.5 nm. מבנה הגוף הבזאלי גלילי, ומורכב מ-9 שלשות מיקרוטובולי. בהמשך האברון, הוא מתהווה לריס או שוטון, אשר סידור המיקרוטובולי בהם שונה. המיקרוטובולי הפנימי מתוך כל שלשה (מכונה תת-סיב A), מתמשך אל תוך גוף הריס או השוטון. האמצעי (מכונה תת-סיב B), מתמשך אף הוא אל תוך הריס או השוטון. החיצוני (מכונה תת-סיב C) מסתיים בקצה העליון של הגוף הבזאלי והוא אינו חודר לריס או לשוטון. בכך נוצרים בהמשך האברון תשעה זוגות מיקרוטובולי המהווים את הרכב הריס או השוטון.
המיקרוטובולי של הגוף הבזאלי אינם עטופים בקרום התא, עקב הימצאותם בתוך הציטופלזמה (בניגוד לריס או השוטון).
בבסיס הגוף הבזאלי מצוי חלבון מבני המשמש כציר, ממנו מסתעפים לצדדים סיבים חלבוניים המקשרים בינו ובין שלושת המיקרוטובולי. 
בקרבת הגוף הבזאלי מצויים מיטוכונדריה רבים המספקים ATP לריס או לשוטון דרך הגוף הבזאלי.
רחוב וילו 2

רחוב וילו 2 או דרך וילו 2 (באנגלית: 2 Willow Road) הוא סדרת מבנים שתכנן האדריכל ארנו גולדפינגר. המבנים נבנו בשנת 1938 בהמפסטד שבצפון לונדון.
מבנים אלה מוגדרים כיום מבנים לשימור בשל ייחודם הארכיטקטוני ויופיים. הם מנוהלים על ידי הקרן הלאומית הבריטית, ופתוחים לקהל מאז 1995.
המבנה היה המבנה המודרניסטי הראשון שרכשה הקרן, לאחר מחלוקת ציבורית חריפה בדבר חשיבותו הארכיטקטונית. במבנה התגורר האדריכל גולדפינגר, יחד עם אשתו אורסולה וילדיהם, עד מותו של גולדפינגר בשנת 1987.

תיאור המבנה

המבנה, הנמצא ברחוב וילו 1, 2 ו-3, נבנה מבטון וצופה בלבנים אדומות. מספר מבנים ויקטוריאנים שעמדו במקום נהרסו למטרת בניית המבנה, על אף מחאות השכנים, בהם הסופר איאן פלמינג. בעקבות כעסו של פלמינג על גולדפינגר, ובשל שנאתו של פלמינג את המבנה ה"מכוער" בעיניו, קרא פלמינג לנבל נגדו צריך להילחם ג'יימס בונד בספרו גולדפינגר, על שם האדריכל.
המבנה המרכזי שבנה גולדפינגר עבור משפחתו הוא הרחב משלושת הבתים, ובו גרם מדרגות ספירלי שתכנן המהנדס הדני אוב ארופ. בשל שלד הבטון שלו, חדרי הבניין רחבים ואין בו עמודי תמיכה פנימיים.
במבנה מוצגים רהיטים שעיצב גולדפינגר עצמו וכן יצירות אמנות של בריג'ט ריילי, מרסל דושאן, הנרי מור ומקס ארנסט, מאוספו של גודלפינגר.
משטח (שינוע)

משטח (מכונה גם משטח העמסה או רפסודה) הוא מתקן שינוע שטוח שעליו מעמיסים מוצרים באופן יציב לצורך הזזתם באמצעות מלגזה או עגלת משטחים. המשטח מהווה את הבסיס ליחידת מוצרים לשינוע, הנערמים על המשטח באופן מסודר ומחוברים אליו בעזרת עטיפת פלסטיק חזק, או באמצעי אחר.
רוב המשטחים הנמצאים בשימוש בתעשייה עשויים מעץ ואילו מיעוטם עשוי מחומרים אחרים כגון: פלסטיק, מתכת, או נייר. 
השימוש במכולות לשינוע סחורות העלה את השימוש במשטחים, זאת כיוון שרצפתה של המכולה שטוחה ונקייה ממכשולים ומאפשרת העמסה יעילה של משטחי סחורות. על רוב המשטחים ניתן להעמיס בקלות סחורות במשקל של טון אחד. בתחילת המאה ה-21 יותר מחצי מיליארד משטחים מיוצרים מדי שנה ובארצות הברית לבדה נמצאים בשימוש בכל עת כשני מיליארד משטחים.
סידור סחורות על גבי משטחים מקל במידה ניכרת על שינוע סחורות כבדות. סחורות המסודרות על גבי משטח ניתנות לשינוע בקלות בעזרת מלגזות בגדלים שונים ואפילו במלגזות ידניות. המשטח מאפשר שינוע קל ומהיר בעזרת מלגזה ידנית, במיוחד בשעה שהוא נעשה על גבי רצפה שטוחה וחזקה. כדי להקל על שינוע סחורות על גבי משטחים, נקבעו במהלך השנים תקנים לגודל משטחים.
ארגונים העושים שימוש במשטחים תקניים יכולים להפחית במידה ניכרת בהוצאות השינוע והאיכסון. משטחים נמצאים בשימוש כמעט בכל תחומי התעשייה להוציא מפעלים המשנעים סחורות קטנות מאוד בגודלן (למשל, יצרני תכשיטים) או סחורות גדולות מכדי להתאים למשטח (למשל, יצרני מכוניות).
היעדר תקן עולמי מחייב למשטחים גורם להוצאות מיותרות רבות במסחר הבינלאומי. הקושי ביישומו של תקן עולמי מחייב בתחום זה נובע מן העובדה כי משטחים משמשים לשינוע מגוון אדיר של סחורות וכי הפתחים, דרכם יש להעביר משטחים, משתנים בגודלם במקומות שונים.

היסטוריה

משטחים הוכנסו לאיטם כאמצעים לשינוע סחורות במהלך תחילת המאה ה-20, עד לאותה עת נעשה שימוש נרחב בארגזים וחביות לצורך הגנה על סחורות, איכסונן ושינוען. לוח עץ פשוט, מורכב מקרשים ממוסמרים שתי וערב, הקדים את משטח העץ המוכר היום. פיתוח המלגזה בשנות ה-20 של המאה ה-20 הביאו להרחבת השימוש במשטחים. מלגזות משוכללות יותר, היכולות להטות את המזלג ולא רק לשלוט על גובה המזלג, הקלו על העמסת משטחים על כלי רכב וגרמו להפצת השימוש במשטח כאמצעי שינוע.
ביצות ליובליאנה

ביצות ליובליאנה (בסלובנית: Ljubljansko barje) הן אזור ביצתי הממוקם מדרום לליובליאנה, סלובניה. שטח הביצה הוא 163 קילומטר רבוע. 
האזור נוצר לפני 2 מיליון שנים עם שקיעת אזור נרחב באגן ליובליאנה. אל תוך האזור השקוע זרמו מספר יובלים תת-קרקעיים (בין היתר, הסאווה), וייצרו אגם. לפני 6000 שנים האגם התייבש, והשאיר את האזור הביצתי. באזורים העמוקים במיוחד, נוצרו שכבות כבול.
החל משנת 6,600 לפני הספירה, באזור התקיימו התיישבויות בצורת בתי כלונסאות. ממצא מפורסם מהתיישבות זו הוא הגלגל העתיק בעולם (בתמונה מימין), ההתיישבות חדלה להתקיים בתחילת תקופת הברזל.
בגלל ההצפות הדחופות של אגן לובליאנה, לאורך השנים יושבי האזור שאפו לייבשו. ראשונים היו הרומאים, שבנו באזור את העיר אמונה (Emona), שלימים הפכה לליובליאנה. תחת שלטון בית הבסבורג, עם יצירת
התעלות הראשונות, הניסיונות היו אינטנסיביים יותר, ולבסוף במאה ה-19 המאמצים הנחילו הצלחה חלקית. למעשה, תעשיית הכבול הייתה רווחית יותר מחקלאות בעתודות הקרקע החדשות, ולכן, בעקבות קצב החפירה המוגבר שלו, הקרקע הוצפה בחזרה.
עד היום, האזור מושפע מההצפות הדחופות (פעמיים עד שלוש פעמים בשנה) בצורה משמעותית, והאזורים הנמוכים באגן, לא מיושבים בכלל.
אד הוק

אָד הוֹק (מלטינית: Ad hoc; מילולית: "לצורך כך", "לעניין זה") הוא כינוי להחלטות, לפעילות ולמעשים נקודתיים שנעשו כדי לתת מענה לצורך מסוים ומוגדר (ולא כללי).
וַעדת אד הוק היא ועדת-שעה, ובגמר פעילותה היא מתפזרת. לעיתים מוקמים אד הוק ארגונים ומשלחות, הנדרשים לטפל בסוגיה לאומית או בינלאומית. לעיתים משתמשים בצירוף ככינוי להחלטות שהתקבלו (או מעשים שנעשו) בחופזה, ללא שקילה מעמיקה של הנסיבות – או כפתרונות זמניים ומאולתרים. הצירוף עשוי לתאר את הפועל: "הוועדה הוקמה אד הוק" (כלומר: הוועדה הוקמה לפי צורך השעה או לפי צו השעה).

במדע ובפילוסופיה

"השערת אד הוק" היא הנחה בלתי-מוכחת אשר נוסחה במיוחד כדי לפצות על תאוריה מדעית שהתוצאות האמפיריות (ניסיוניות) דווקא סותרות את ניבוייֶהָ (ולכן היא עלולה להיזנח). ואולם ככל שתאוריה מדעית מתבססת על השערות אד הוק ועל טיעונים בלתי מוכחים (ש"מחפים" על פערים בין תחזיותיה למציאות), כך גדלות הספקנות כלפיה ומורכבותהּ.
לא כל השערת אד הוק שגויה בהכרֵחַ, ויש שהשערות אלה הוכחו כנכונות שנים לאחר שהונחו; כאלה היו השערתו של מקס פלאנק אשר הניחה את הבסיס לפיזיקה הקוונטית והשערתו של אלברט איינשטיין בדבר קיום הקבוע הקוסמולוגי.
פולחן

פולחן (מהשורש הארמי פל"ח, המקביל לשורש העברי עב"ד; בלועזית: ריטוּאָל) הוא מכלול הפעולות שאנשים מצווים או נוהגים לבצע במהלך טקס דתי או טקס מסורתי כלשהו.
הפולחן יכול לכלול צורה קבועה מראש לביצוע עבודת האל בדת מסוימת או בכת דתית. הפולחן יכול להתבטא כחלק מדוקטרינה חברתית רחבה או כאמונה אישית.
על אף שנהוג להשתמש בביטוי "פולחן" בהקשר של טקסים המתבצעים בבבתי תפילה כגון בתי כנסת או כנסיות, הקשר שבין הדוקטרינה של דת מסוימת לפולחנים המבוצעים בגינה משתנה במידה ניכרת בין דת לדת. לעיתים קרובות יש קשר ישיר בין דבקות דתית לבין פולחן, ובכך ברוב המקרים הפולחן מבטא הערצה לאלוהות].
אחת מצורות הפולחן הנפוצות ביותר בין הדתות הקדומות (שאף הייתה קיימת בתחילת דרכן של הדתות המונותיסטיות הגדולות) הייתה העלאת קורבנות. בדתות מסוימות היה אף נהוג להקריב קורבן אדם, או צורות אחרות של רצח פולחני. הדוגמה הבולטת לכך הייתה אצל האצטקים.
פולחנים היוו חלק מהתרבות האנושית במשך עשרות אלפי השנים האחרונות. ההוכחה המוקדמת ביותר לקבורה פולחנית תוארכה ללפני 20,000 שנה (לא נמצאו סימני קבורה בשלדים עתיקים יותר).
צבי ליבונטין

צבי ליבונטין (תקצ"ב, 1832 – י' בטבת תרנ"ח, 1897) היה מאנשי העלייה הראשונה, ממייסדי ראשון לציון.

ביוגרפיה

נולד בניקולייב שברוסיה (כיום באוקראינה) לזאב הכהן ליבונטין. קיבל חינוך תורני וחינוך כללי. בצעירותו הצטרף לתנועת חובבי ציון. התעשר מעיסוקו במסחר. 
בשנת תרמ"ב (1882) עלה בן אחיו זלמן דוד ליבונטין לארץ ישראל כציר מטעם משפחות מקרמנצ'וג ומחרקוב. הוא כונן ביפו ועד בשם ועד חלוצי יסוד המעלה, אשר הציב לו מטרה לרכוש קרקע בארץ ישראל ולייסד בה מושבה של עובדי אדמה. לאחר שאיתר אדמות ב"עיון קרא" שבדרום יפו, פנה לדודו העשיר והציע לו לרכוש את האדמות. צבי ליבונטין נענה לבקשתו ורכש בכספו למעלה ממחצית אדמות "עיון קרא", שעליהן קמה ראשון לציון. 
זמן קצר לאחר מכן עלה צבי ליבונטין עם אשתו לאה לארץ ישראל. מיד עם בואו הצטרף לקבוצת ועד חלוצי יסוד המעלה, וכעבור מספר חודשים עלו חברי הקבוצה על הקרקע וייסדו את המושבה ראשון לציון. צבי ליבונטין נחשב "זקן המייסדים". את מחצית השטח מכר לחבריו ומחציתו השאיר לעצמו. מחלקו הפריש 360 דונם לשש משפחות חסרות אמצעים. את תמורת הקרקע הקדיש לבניית בית הכנסת הגדול של המושבה.
בשנת תרמ"ג (1883) קיבל צבי ליבונטין מוועד חלוצי יסוד המעלה תואר "חבר נכבד" מטעם הוועד ואף הוגשה לו תעודת הוקרה על פועלו. באותה שנה החל יחד עם שני חברים נוספים בנטיעת גפנים, ובעקבותיהם הלכו שאר המתיישבים. 
כיו"ר ועד המתיישבים חתם בשנת תרמ"ג (1883) על המכתב הראשון שנשלח מבני המושבה אל הברון רוטשילד, בו סיפרו על המצב הקשה של המתיישבים. לימים סירב ליבונטין לקבל את מרות פקידות הברון, ובעקבות זאת מכר את רכושו ונשאר להתגורר במושבה, יחד עם אשתו לאה, כאזרחים מן השורה עד יומם האחרון. בהיותם חשוכי ילדים תרמו את עזבונם למוסדות הציבור במושבה.
נקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון, ולצדו אשתו לאה.
תומאס שלינג

תיאורית הסגרגציה שלא כוונה

ב- 1971 פרסם בכתב העת (143–186) Journal of Mathematical Sociology מאמר בשם "Dynamical Models of Segregation" ("מודלים דינמיים של סגרגציה") הדן בדינמיות הקיימת בחלוקת המרחב בין ה"גזעים", מאמר שצוטט רבות.
בעקבות עבודותיו של מורטון גרודזינס , ממציא הביטוי "tipping point" בתחילת שנות ה-60, הוא מוכיח באלו תנאים אזור שבו ה"גזעים" מעורבים, יכול להפוך לאזור של הפרדה אפילו אם תושביו לא חפצו בכך. במאמר הוא מראה שהעדפה של יחיד לשכנים יותר דומים לו, או שיחיד שואף לשכנים שונים ממנו, אבל לא "יותר מדי", יכול להביא אותו לשינוי מיקום מגוריו, ולהוביל בהדרגה לסגרגציה טוטלית. שלינג הראה, בשימוש תורת המשחקים, שבהינתן סובלנות מוגבלת, התוצאה הסופית תלויה בשיעור העזיבות, וכמה יישארו: כלומר או סגרגציה, או שאינטגרציית האוכלוסייה תישאר על כנה.
שלינג השתמש במטבעות ניקל ונחושת מונחים על "לוח" (ניר גרפי), המייצגים את האיפיונים השונים, וברגע מסוים שינה את מיקומם זה אחרי זה אם היו במצב של "חסר שמחה".
המחזוריות של משוב חיובי לסיבתיות הסגרגציה שהגבירה פגיעה בזכויות, ובהמשך הגברת פגיעה בזכויות שגרמה להעדפה למחיה בנפרד, יכולה להימצא במרבית הקהילות האנושיות. חוקרים הרחיבו תאוריה זו של אבולוציה ספונטנית של קבוצות מעורבות בהינתן "העדפות קלות" לגבי מאפיינים אישיים נוספים כגון: גיל, מין, שפה, נטייה מינית, דת וכו'. מספיק שהתנאים יהיו מתאימים, וברגע שהחל המעגל של הפרדה-פגיעה בזכויות-הפליה-הפרדה, יש לתהליך תנופה עצמאית, ויתארגנו הקבוצות בצורה שלא כוונה תחילה.
בספר שפרסם ב-1978, "Micromotives & Macrobehaviors", כתב את ההשערה שהעדפה לסגרגציה של שתי קבוצות אוכלוסייה שונות והעדפה לאינטגרציה עם אחרים דומים, אינן נבדלות כגורמים המסוגלים לתת הסבר לתופעה של הפרדה מרצון בין שתי הקבוצות: "איך החלטות קטנות והנראות חסרות משמעות של יחידים מובילות לעיתים קרובות לתוצאה רבת השלכות לאוכלוסייה הרחבה".
היום סימולציות מחשבים מדמות מודלים של מערכות אינטראקטיביות: מודלים אלה נבדלים מהמודלים הנחשבים ב"איזון" בכך שהם מפעילים סוגים של אוטומט תאי: מכניסים לתוך המודל דפוסי התנהגות של יחידים, ומדגימים את המצבים השונים של המערכת תחת הפעלת דפוסים אלה, לאחר מספר אינטראקציות.
שיווק פרוגרמטי

שיווק פרוגרמטי הוא פעילות שיווקית המופעלת באופן אוטומטי על ידי מחשב, בהתאם למערך כללים ולמידע שנאסף בזמן אמת.

דרכי שיווק פרוגרמטי

פרסום פרוגרמטי הוא הצורה המוכרת ביותר של שיווק פרוגרמטי. פרסום פרוגרמטי הוא פרסום המותאם ליעד הפרסום בזמן אמת, בדרך כלל בבחירת מיקום הצגת הפרסום בתהליכי בידינג בזמן-אמת (RTB) בבורסות פרסום (exchanges). בתהליכים אלה נבחר הפרסום המוצג למשתמש על בסיס מידע אישי ולפי המחיר שמוכנים מתמודדים שונים לשלם תמורת הצגת הפרסום.
דוגמה אופיינית נוספות לשיווק פרוגרמטי היא שליחת תזכורות ללקוחות פוטנציאליים שלא השלימו קנייה מקוונת כדי לעודד אותם להשלים אותה, או שליחת דיוור במטרה לעניין לקוחות בהצעות של המשווק הנתפרות להם אישית בהתאם לנתונים הנאספים עליהם.

מרכיבים

השיווק הפרוגרמטי מבוסס על מפגש בין מידע שנאסף לגבי יעדי פרסום פוטנציליים לבין כללים המוגדרים על ידי המפרסמים. איסוף המידע על יעדי הפרסום יכול להעשות במעקב אחר התנהגות משתמשים באתר אינטרנט מסוים, באתרים שונים, או אפילו במקומות פיזיים מוגדרים. 
המידע הנאסף יכול לשמש לניהול חשיפתם החוזרת של לקוחות לפרסום (retargeting) במטרה לשכנע אותם לקנות מוצר או לעשות פעולה רצויה אחרת (conversion), או כדי להתאים להם באופן אישי המלצות או מסרים פרסומיים על בסיס נתונים הנאספים עליהם (DCO, dynamic creative optimization).

יתרונות

שיווק פרוגרמטי מצמצם את מעורבותם של בני אדם בתהליכי השיווק השוטפים וממקד את פעילותם בקביעת המדיניות והכללים וביישום התוכנה המוציאה אותם לפועל.
בנוסף, שיווק פרוגרמטי מאשר לבצע משימות שבני אדם אינם יכולים לבצע, או אינם מסוגלים לבצע במהירות וברמת הדיוק של מחשבים. הדבר נכון במיוחד לגבי משימות חוזרות או כאלה הכרוכות בניתוח כמות גדולה של מידע בקנה מידה גדול. פתרונות שיווק פרוגרמטיים משמשים בעיקר לזיהוי משתמשים אינדיבידואליים המשתמשים במכשירים, בפלטפורמות ובאתרים שונים, לאיסוף מידע בקנה מידע גדול על לקוחות, לניתוחו, ולשימוש בו בזמן-אמת כדי להעביר להם את המסרים השיווקיים האפקטיביים ביותר.

חדירה

בשנת 2014 הוערך החדירה של הפרסום הפרוגרמטי של באנרים באתרי אינטרנט בכ-45%. הפרסום הפרוגרמטי התחיל את חדירתו ממשבצות פרסום באתרים פחות נחשבים ולאט לאט כובש משבצות פרסום יותר מבוקשים שקודם לכן שווקו באופן ידני. ישראל היא מהמדינות עם החדירה הקטנה ביותר של פרסום פרוגרמטי.
אליק מישורי

ד"ר אלכסנדר (אָלִיק) מישורי (Alec Mishory) (נולד ב-28 במאי 1946) הוא היסטוריון, אוצר, מבקר אמנות וחוקר אמנות ישראלי.

ביוגרפיה

מישורי נולד בתל אביב למשה ואסתר. סיים בשנת 1972 לימודי תואר ראשון באמנות ותעודת הוראה מוובסטר קולג' בסנט לואיס, מיזורי. בשנת 1984 סיים תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 סיים דוקטורט בתולדות האומנות מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY); כותרת הדיסרטציה, שעסקה בצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו: "Théodore Géricault's Grande suite anglaise: sources, iconography and significance".
בשנים 1989-1988 שימש כמבקר אמנות בעיתון מעריב. בין 1987–1993 כתב באופן קבוע ב-סטודיו, ובין השנים 1990–1995 שימש כמבקר שבועי עבור המוסף הספרותי של הארץ.
מישורי דובר עברית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית, ובעל יכולות קריאה וכתיבה בשפה הרוסית. בשנת 1999 למד גרמנית במכון גתה בברלין, לאחר שזכה במלגת מחקר בנושא :"אמנים יהודים בתרבות הגרמנית (לפני מלחמת העולם הראשונה)".
מישורי שימש כשופט עבור קרן המלגות לאמנות חזותית מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. היה יועץ לתחום האמנות במשרדו של נשיא המדינה (2005) ולקח חלק בחטיבה לענייני תרבות במשרד החינוך והתרבות.
בשנת 2001 מישורי זכה בפרס מרדכי איש-שלום, במסגרת פרסי יד יצחק בן צבי, עבור ספרו "שורו הביטו וראו, איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית".
מישורי מתמקד במחקריו בחיבור ההיסטורי בין אמנות לציונות וארצישראליות. בהיבטים החזותיים של הרעיון הציוני שהופך למונחים גרפיים וסמליים שלהם מקורות טקסטואליים.
בשנים 2009–2011 שימש כפרופסור אורח מטעם קרן שוסטרמן. תחילה, בפקולטה לתולדות האמנות באוניברסיטת רייס ביוסטון, ולאחר מכן בפקולטה ללימודי יהדות באוניברסיטת טנסי בנוקסוויל.