google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר ירוחין

קריירה

ירוחין החל את דרכו בעיר מולדתו ברנאול, שם גילה אותו גנאדי סמרטין, אביו של הכדורגלן הרוסי המפורסם - אלכסיי סמרטין, אשר החליט לקדם את הכדורגלן הצעיר. ירוחין זומן להיבחן בלוקומוטיב מוסקבה ולאחר ששותף במשחק אימון, הוחלט על ידי מנהלי המועדון לצרפו לסגל הנוער של לוקומוטיב. בגיל 17 ירוחין עבר לשריף מהעיר טירספול שבמולדובה. כבר בגיל 18 הוא הפך לשחקן סגל קבוע ונהיה מלך השערים של הקבוצה עם 16 גולים. ירוחין זכה ב-3 דאבלים רצופים (אליפות מולדובה והגביע הלאומי) במדי שריף, כמו כן הוא השיג עם הקבוצה ניצחון בגביע אלופות חבר המדינות, שם הבקיע שלישייה נגד שחטאר דונצק (0:4). ב-2010 ירוחין הבקיע את אחד השערים מול דינמו זגרב בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות וכך סייע לשריף להעפיל לשלב הפלייאוף. ב-30 בספטמבר שריף ניצחה בבית את דינמו קייב 0:2, אחד מהשערים היה לזכותו של ירוחין. לאחר משחק זה התחילו להתעניין בו קבוצות שונות מאירופה.
ב-27 בדצמבר 2010 ירוחין ביצע מעבר לקרסנודאר. ב-15 בינואר 2013 הושאל לסק"א-אנרגיה חברובסק עד סוף העונה. ב-26 ביוני חתם חוזה עם סק"א, אך כבר לאחר חודש עבר בהשאלה למועדון ליגת העל אוראל אשר רכש את השחקן כעבור שנה. באוקטובר 2014 וביולי-אוגוסט 2015 ירוחין נבחר לשחקן החודש מטעם אוהדי אוראל.
ב-15 בינואר 2016 ירוחין חתם חוזה מקדים עם רוסטוב אשר היה אמור להתחיל בקיץ 2016, אך ב-4 בפברואר אוראל ורוסטוב הגיעו להסכמה לגבי מעבר מיידי של השחקן.
ב-28 ביוני 2017 עזב כשחקן חופשי את רוסטוב וחתם בזניט סנקט פטרבורג חוזה ל-3 שנים והבקיע לראשונה במשחק נגד ספרטק מוסקבה, שבו קבוצתו ניצחה בתוצאה 5:1,:באוגוסט 2017. ב-13 במאי 2018 הבקיע לראשונה 4 שערים במשחק אחד, בניצחון קבוצתו על סק"א חברובסק בתוצאה 6:0, לאחר מונדיאל 2018 נפצע וחזר למגרשים ביולי 2019 כשהבקיע במחזור הפתיחה של עונת 2019/2020 נגד טמבוב. באותו חודש חידש את חוזהו בזניט לשלוש שנים נוספות עם אופציה להארכה בשנה נוספת.

נבחרת לאומית

ב-5 בספטמבר 2011 ירוחין ערך הופעת בכורה בנבחרת השנייה של רוסיה במשחק מול הנבחרת הצעירה של בלארוס (0:0).
באוגוסט 2015 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת, במדיה גם שיחק במונדיאל 2018, כשעלה להחליף את יורי ז'ירקוב הפצוע במשחק שמינית הגמר נגד ספרד שהיה המחליף הרביעי הראשון במשחקי גביעי העולם.
את שער הבכורה בנבחרת הבקיע במשחק הידידות נגד צ'כיה ב-10 בספטמבר 2018, בניצחון נבחרתו 5:1.
מוחמד בסיוני

מוחמד בסיוני (בערבית: محمد بسيوني‏; 1937 - 18 בספטמבר 2011) היה איש צבא ודיפלומט מצרי.

ביוגרפיה

בסיוני התגייס לצבא מצרים בשנת 1950 ושירת במודיעין הצבאי, שם טיפס בסולם הדרגות עד לדרגת תת-אלוף. בשנת 1973 כיהן כנספח צבאי בשגרירות מצרים שבדמשק ובמסגרת תפקידו תיאם את מועד פתיחת ההתקפה המשותפת של מצרים וסוריה כנגד ישראל. בשנת 1976 מונה לנספח הצבאי המצרי בטהראן.
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979 והחלפת שגרירים בין המדינות, מונה בסיוני למיופה הכוח בשגרירות המצרית בתל אביב. לאחר שמצרים החזירה את השגריר סעד מורתדא בשנת 1982 כמחאה על פרוץ מלחמת לבנון, הוטל על בסיוני לנהל את השגרירות עד שבשנת 1986 מונה לשגריר החדש בישראל.
בסיוני שירת בתפקידו עד שנת 2000, בה הוחזר למצרים כמחאה על פריצת האינתיפדה השנייה. כעבור מספר שנים הודה בסיוני כי במשך שירותו הארוך בישראל ניצל את מעמדו הדיפלומטי לקיום פעילות מודיעינית מצרית בישראל. לאחר חזרתו למצרים מונה לתפקיד סגן יו"ר הוועדה לקישרי חוץ בשורא. בעקבות החלטת ממשלת שרון על ביצוע ההתנתקות מעזה החליט הנשיא מובארק למנות שוב שגריר ושלח לישראל את מקורבו, הדיפלומט הוותיק והמנוסה מוחמד עאסם איברהים (2005–2008).
בתקופת כהונתו כשגריר מצרים בישראל, התלוננה במשטרה רקדנית בטן ישראלית כי בסיוני הטריד אותה מינית וניסה לאנוס אותה בדירה ריקה אליה הזמין אותה באמתלה של הצעת עבודה. בסיוני סירב להיחקר במשטרה וטען לחסינות דיפלומטית, תיק החקירה נגדו נסגר בלחץ משרד החוץ, על אף מחאה של ארגוני נשים. גם התביעה האזרחית שהוגשה נגדו נמחקה עקב חסינותו הדיפלומטית.
בסיוני סבל מסוכרת ולחץ דם גבוה, וכן עבר ניתוח מעקפים. הוא מת ב-18 בספטמבר 2011.
דמונד מאלט

קריירת המשחק

לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1998, החל מאלט לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מקניז סטייט. הוא שיחק בקבוצה עד לסיום עונת 2000/2001 עת נבחן בליגת הקיץ במדי דטרויט פיסטונס, והעמיד את עצמו לבחירה לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר. 
לקראת עונת 2001/2002 חתם מאלט במדי קבוצת פאנטומס בראונשוויג מליגת העל הגרמנית בכדורסל. כבר בעונת הבכורה שלו שותף מאלט ב-35 משחקים בהם תרם 17.4 נקודות בממוצע. הוא המשיך לשחק במועדון במשך שלוש עונות, ובעונתו האחרונה במועדון, עונת 2003/2004 הוא קלע שיא קריירה של 21.7 נקודות למשחק, והוביל את בראונשוויג עד לחצי גמר הפלייאוף הגרמני, הישג השיא של המועדון. באותה העונה שיחקה הקבוצה לראשונה גם ביורוקאפ. מאלט, שתרם 18.3 נקודות, 3.7 אסיסטים ו-2.5 חטיפות לא הצליח למנוע מקבוצתו את המקום האחרון בבית, עם שני ניצחונות בלבד בעשרה משחקים. 
לקראת עונת 2004/2005 נשאר מאלט בליגה הגרמנית ועבר לקבוצת ברוז במברג. הוא קלע 16.1 נקודות ב-42 משחקים בהם שותף, והוביל את במברג לאליפות הראשונה בתולדותיה. באותה העונה, הוא לקח עם הקבוצה חלק גם במשחקי היורוקאפ, הוא תרם 16.7 נקודות למשחק אך לא הצליח להעפיל עם קבוצתו מעבר לשלב הבתים הראשון.
לאחר עונה נוספת במדי במברג, בה לקח חלק לראשונה במשחקי היורוליג, עבר מאלט לתחנתו שהשלישית בגרמניה, ריינאנרג'י קלן. בקלן הוא שיחק במשך עונה אחת, ולקח חלק גם במשחקי היורוליג, ועזר לקבוצה לזכות בגביע הגרמני.
לאחר שש עונות בליגה הגרמנית, עזב מאלט את המדינה, והצטרף אל חובנטוד בדאלונה מליגת העל הספרדית לקראת עונת 2007/2008. בעונת הבכורה שלו בספרד, זכה מאלט עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי וביורוקאפ. הוא שיחק בספרד במשך שתי עונות, ולאחריהן עבר לשחק במדי טלקום אנקרה הטורקית.
מאלט עבר לשחק בשורותיה של ספירו שרלרואה והוביל אותה לאליפות בלגיה בעונת 2010/2011. הוא פתח את העונה העוקבת בכושר משחק מצוין, ואף קלע שיא קריירה ביורוליג עם 18.9 נקודות למשחק בממוצע, בטרם עבר למכבי תל אביב בינואר 2012. באפריל אותה שנה קבוצת שרלרואה פנתה למכבי תל אביב וביקשה לשחרר לשורותיה את השחקן, כדי שיעזור לה עוד העונה במאבקי הפלייאוף בבלגיה. מכבי תל אביב נענתה לבקשה והשחקן חזר לבלגיה.
שמואל אדלשטיין

שמואל אדלשטיין (Samuel Edelstein; נולד ב-14 בינואר 1944) הוא ביוכימאי ישראלי, היה פרופסור חבר בפקולטה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, מפתח התרופה Alpha D3 לטיפול במחלות עצם מטבוליות.

ביוגרפיה

אדלשטיין נולד בעפולה לבטי וליעקב. אמו בטי עלתה לארץ ישראל מבסרביה בשנת 1930, ואביו עלה מרומניה באותה שנה. אביו היה ממייסדי קואופרטיב האוטובוסים "אגד" וניהל את תחנת החברה בעפולה. כשהיה בן אחת עשרה התייתם מאביו. ב-1961 התגייס לצה"ל ושירת כמדריך גדנ"ע. ב-1963 החל לימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1967 קיבל תואר שני בהצטיינות מהמחלקה לביוכימיה, וב-1970 קיבל תואר דוקטור בתזונה, מטעם הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית. 
בשנת 1965 נישא לאניטה ליבסון ולזוג נולדו שלושה ילדים. התגרשו בשנת 1990.
בשנים 1971–1972 שהה בהשתלמות לצורך פוסט-דוקטורט במכון לתזונה על שם Dunn של המועצה הבריטית למחקר רפואי MRC ואוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. 
בשנת 1973 שב לישראל ומונה למנהל המחלקה לחקר ויטמינים של אוניברסיטת תל אביב ומרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. כמו כן החל לשמש כיועץ לחטיבת מחקר ופיתוח בחברת טבע תפקיד בו שימש עד שנת 1995.
בשנת 1977 הצטרף למחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע ברחובות ובשנת 1980 קיבל פרופסורה. כיהן כפרופסור חבר בפקולטה לביוכימיה במכון ויצמן עד שנת 2000, עת פרש לפרישה מוקדמת מרצון.
מחקריו של אדלשטיין התמקדו בחקר חילוף החומרים של ויטמין D והקשר של נגזרותיו הפעילות של הוויטמין עם מטאבוליזם העצם. מחקריו אלו, בשיתוף עם פרופ' יהודה מזור מהמחלקה לכימיה אורגנית הובילו לפיתוחה של התרופה אלפא-D3 שהופצה ברחבי העולם על ידי חברת טבע. התרופה הביאה מזור לחולים באי-ספיקת כליות, אשר סובלים ממחלת עצם קשה, ומאוחר יותר נמצא שבמינונים מסוימים התרופה מועילה לסובלים מדלדול עצם. 
בשנים 1983 ו-1985 כיהן אדלשטיין כפרופסור אורח במחלקה לפיזיולוגיה של בית הספר לווטרינריה של אוניברסיטת קורנל שבניו יורק.
בשנת 1988 מונה להיות מנהל המחקר והפיתוח של חברת טבע. 
לאחר פרישתו, בשנים 2003–2005 כיהן כמנהל אקדמי של רשת מיכללות "מדי-סין" לרפואה משלימה שהוביל למינויו לנשיא המכללה האקדמית להכשרת מורים  "אוהלו" שבקצרין בשנים 2008–2010.
לאורך הקריירה שלו שימש אדלשטיין גם כיועץ מדעי לחברות ישראליות ובינלאומיות בתחומי הפארמה והתזונה כדוגמת רוש, נוברטיס, אבוט, היינץ, GNC ועוד.
בנו הצעיר, ירון אדלשטיין הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.
בייב (אלה)

רקע

באד'ב היא אלה עתיקה מאוד, וככזו קיימת וריאציה גדולה בסיפורים אודותיה. היא הבת של דלבת (Delbáeth), המלך הגבוה המיתולוגי של אירלנד, וארנמס, אחת מהטוהא דיי דאנן (Tuatha de Danaan), גזע אלים. ארנמס (Ernmas) היא האלה האם של אירלנד, ועל שמה ושם בתה אייר נקרא האי וכן העם (Eire הוא השם ההיסטורי של אירלנד).  דלבת שלט בטוהא דיי דאנן, ובפומוריאנים (Fomorians), גזע על-טבעי. בעלה היה נייט (Néit), אשר לפעמים מתואר כבעלה של נמאן, והיה אב גזע הטוהא דיי דנאן. הקדמוניות הזו ממקמת את משפחת אלים זו כפרוטו-קלטית.
האחיות של באד'ב הן אייר ופוטלה, או כשלישיית אלות המלחמה, מאכה ואנו. באד'ב, כאספקט של מורגן (שבמיתולוגיה הבריטית היא מורגן לה פיי), יכולה לשנות את צורתה, והייתה הופכת לעורבת, זאבה, דובה, או אפילו ענקית שחוצה נהר בצעד אחד.
הפומוריאנים ובני הטוהא דיי דנאן נלחמו ביניהם, ובמלחמה הגדולה, בקרב השני של מאג טורד, באד'ב ואחיותיה הביאו לתבוסת הפומוריאנים וגירשו אותם מאירלנד. רוב הדימויים של הפחדותיה נובעים מהסיפור על קרב זה, בו גם ניבאה את מותו של אחד המנהיגים. מסופר על באד'ב ואחיותיה שזרו פחד ובלבול בין חיילי האויב, העלו ערפל בו לא מצאו את עצמם, המטירו עליהם אש מעננים דחוסים. בחלק מהסיפורים באד'ב גורמת לחיילים ליפול על חרבם, והייתה צורחת עליהם מצורתה כעורבת. לפעמים מספרים ששומעים את קריאותיה בשדה הקרב כשהוא זרוע בגופות הנופלים. היא נחשבת כנוטלת חלק פעיל בקרבות.
מספרי טראומה

מספרי טראומה ידועים גם בשם מַלְעַ"כּ (ראשי תיבות של: מספריים לחיתוך עם כפתור; או מַלַ"כּ), הם מספריים מיוחדים המיועדים לשימוש כוחות הצלה במקרי טראומה המצריכים קריעת בגדים מעל גוף הנפגע.
מספריים אלה שונים משאר המספריים בכך שיש באחד מהלהבים שבהם, כיפוף הקרוי "כפתור", אשר נועד לספק בטיחות לגוף המטופל ולמנוע פציעה במקרה של נגיעה בגוף המופשט מבגדים על ידם.

תיאור מספרי הטראומה והשימוש בהן

המַלְעַ"כּ הוא מספריים חזקים בדרך כלל, המיועדים לחתוך גם חומרים קשים לחיתוך, כגון: עור; בדים עבים כמו ג'ינס; חגורות בטיחות בתאונות דרכים; בגדי רוכבים ממוגנים; נעליים ומגפיים, ואפילו מתכות דקות. הסוגים החזקים של המלע"כ יכולים לחתוך מטבעות מתכת.
לִשני לַהֲבֵי המלע"כ, יש זווית קהה של כ-145 מעלות באמצעם, כאשר מעמידים את בסיס המספריים במאונך או 30 מעלות במאוזן וזה נועד כדי לאפשר חדירה נוחה ובטוחה יותר מתחת לבגדיו של אדם בלא לסכן את גופו בפציעה. קיימים מספר גדלים במלעכי"ם, אך הגודל הנפוץ שבהם הוא כ-20 ס"מ.
מַלְעַ"כּ מצוי בשימוש פרמדיקים, חובשים ואנשי צוות רפואי בשטח ובמיון. כמו כן הוא מצוי בשימוש צוללנים, מטיילים מקצועיים, ויחידות צבאיות המבקשים מספריים אשר מסוגלים לחתוך חומר חזק כמו רשתות או חוטי ברזל.
השימוש במלע"כ חיצוני בלבד ולא נועד לפעולות כירורגיות פנימיות כלשהן. כמו כן כלי זה דורש מיומנות לא פשוטה במקרי טראומה מסוימים הדורשים חיתוך לבוש. באופן כללי ובסיסי, השימוש בו נעשה באופן שהלהב הכפוף כלפי מטה והלהב החד כלפי מעלה.

היסטוריה ואטימולוגיה

מקור השם מלע"כ, ככל הנראה בצה"ל ושם הומצא השימוש בשם זה; לאחר מכן הפך לשימוש נרחב יותר בישראל. גם כיום, בטופסי הרישום הרשמיים של מד"א נקראים מספריים אלה בשם מלע"כ.
רבים תמהים על המילה "כפתור" המשולבת בראשי תיבות זה; לפי אבן-שושן, המילה "כפתור" מציינת בין היתר בעברית החדשה "כינוי לבליטה כלשהי מעוגלת וכדורית, במכשיר, בגוף בעל-חיים ועוד". לפי זה ניתן לשער בפשיטות שהכיפוף הבולט בתחילת מספרי הטראומה הוא הכפתור; ולמרות שאינו עגול וכדורי, הכיפוף שבו נחשב אפוא למעוגל.
ראשי התיבות של המלע"כ, שובשו לא פעם מחוסר ידע בנושא, כך למשל ניתן למצוא כאלה שכינו את המלע"כ כ"מל"כ" שראשי תיבותיו: "מספריים לחיתוך כפתורים", פתירה שאין לה משמעות רלוונטית. כמו כן ניתן למצוא פתרון: "מספרים לחומר עם כפתור", אשר גם הוא עם משמעות לא ברורה.
אינטרסטלה 5555

תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורה של להקת פופ חייזרית בת ארבעה חברים: ארפגיוס - הגיטריסט, סטלה - הבסיסטית ואחותו של ארפגיוס, אוקטב - הקלידן והזמר עם רעמת האפרו ובריל - הילד המתופף. הסרט נפתח עם הופעה חיה של הלהקה על כוכב הבית שלהם כאשר לקראת סופה של ההופעה מגיחים חיילי קומנדו, מפזרים גז הרדמה וחוטפים את הארבעה לכדור הארץ. 
בינתיים, בחללית אחרת (בצורת גיטרה) המרחפת מעל הכוכב, האסטרונאוט שֵפּ חוזר ממשימה שגרתית בחלל וחוזר לחדרו המעוטר בתמונותיה של סטלה. אות מצוקה מהכוכב מעיר אותו וכאשר נודע לו על החטיפה הוא מתחיל במרדף אחרי החוטפים עד שחלליתו מתרסקת על כדור הארץ.
הלהקה מובלת אל חדר ניסויים, שם משתנה צבע עורם מכחול לצבע עור אנושי ובגדיהם מוחלפים לבגדים אנושיים. הארבעה עוברים היפנוזה ואז מוצגים בפני מפיק המוזיקה המרושע, ארל דה דרקווד. המפיק ממתג את הארבעה כ"הקרסנדולס" ("בובות הקרשנדו"). 
המשך הסרט מתאר כיצד הלהקה (עדיין תחת היפנוזה) מופיעה בהופעות בכדור הארץ וכיצד תעשייה מפלצתית של מותגים, אביזרי עזר, ראיונות, אופנה ותחרויות מתפתחת סביבם. בינתיים, שפ יוצא למבצע הצלתם תוך כדי שמשרתיו של דרקווד רודפים אחריו. שפ מתחמק מהם אך נפצע. למרות פציעתו הוא מחלץ את הארבעה תוך שהוא מראה להם את מקורם החייזרי ולאחר מכן הוא נפטר בזרועותיה של סטלה. הלהקה קוברת אותו וממשיכים לנסוע לאחוזתו של דרקווד.
באחוזה הארבעה מגלים ספר המראה להם את כל האמת: דרקווד הוא מכשף בן 1000 שנים אשר גילה את החור תולעת בין כדור הארץ לכוכב מוצאם, אחרי שהתחיל לחקור את השמיים, שכביכול "הרגו" את אביו (נהרג מפגיעת מטאור). באופן שיטתי הוא חטף את כל המוזיקאים מהכוכב כנקמה, שמם תחת שליטתו והאניש אותם, אחרי שגילה שאם ישיג 5555 תקליטי זהב, הוא יקבל שליטה ביקום כולו. בין הדמויות המופיעות בספר ניתן לזהות בבירור את מוצרט, אריתה פרנקלין וסלאש. דרקווד ומשרתיו מפתיעים אותם באמצע הקריאה, מתפתח קרב שבסופו דרקווד נופל אל תהום והלהקה בורחת מהאחוזה.
חברי הלהקה נוסעים לחברת התקליטים של דרקווד ופורצים אליה בניסיון למצוא מידע שיעזור להם לחזור לכוכבם. במהלך הפריצה, אוקטב נתקל במאבטח והאחרון מחשמל אותו באמצעות שוקר. אוקטב נופל לרצפה, הופך כחול ומובל לבית חולים. או אז מתגלה לתושבי כדור הארץ סודה של הלהקה ואנשי כדור הארץ פותחים במבצע נרחב לשקם את החללית של שפ ולהחזיר את חברי הלהקה לכוכבם.
הארבעה מתחילים במסעם אל עבר כוכב האם שלהם. עם נחיתתם הם מתקבלים בתשואות והופעתם המוזיקלית משודרת הן בכוכבם והן בכדור הארץ תוך חשיפת פסל מפואר לזכרו של שפ. בסיום הסרט אנו מגלים שכל הסיפור לא היה אלא חלום של ילד צעיר השוכב במיטה עם בובות של הקרסנדולס ותקליט של דאפט פאנק מתנגן ברקע.

אופי סרט

כאמור, הסרט והדיסק כרוכים זה בזה. כך לדוגמה, בסצנה השלישית של הסרט בו שפ מפנטז על סטלה, מנוגן השיר "Digital Love" ("אהבה דיגיטלית") - שיר אהבה עם מקצב אלקטרוני שקט ומילים המתארות את האהבה כחלום, שיר התואם לאווירה הרגועה של הסצנה. לעומת זאת, בסצנה הרביעית, בה חברי הלהקה מובלים לחדר ניסויים ושם זרועות רובוטיות מחליפות את צבע עורם ואת לבושם, מתנגן השיר "Harder, Better, Faster, Stronger" ("חזק יותר, טוב יותר, מהר יותר, חזק יותר") - שיר בעל מקצב אגרסיבי וצלילי באסים חזקים, המשדר יעילות וכוח המתאימות לאופיה האלים אך יעיל של עבודת הרובוטים בסצנה. בדומה, כל שיר בדיסק תואם לסצנה המקבילה לו בסרט. כאן, בשונה מרובם המכריע של הסרטים, הסרט נתפר למידותיו של הפסקול (אשר הושק שלוש שנים לפניו).
גלסטונברי

היסטוריה ומיתולוגיה

העיר גלסטונברי ידועה בהיותה המקום אליו משויכות אגדות רבות, שהעיקרית בהם היא האגדה הקשורה ליוסף הרמתי ולגביע הקדוש. כמו כן ממוקם בעיירה קברו של המלך ארתור.
בשל השיוך של יוסף הרמתי לעיר, מהווה העיר, על פי המסורת, המקום הנוצרי הראשון בבריטניה, והמקום בו נבנתה הכנסייה הראשונה (שנועדה להכיל את הגביע הקדוש) כ-30 שנה לאחר צליבתו של ישו.
אגדה אחרת טוענת כי יוסף הרמתי ביקר במקום עם ישו בעת היותו של האחרון ילד קטן.
על פי האגדה שמקורה כנראה במאה ה-12, נמסר ישו להשגחת יוסף הרמתי, המתואר באגדה זו כדודו של ישו (למרות שאין לכך ביסוס במקורות אחרים). יוסף הרמתי שהיה סוחר עשיר לקח איתו את ישו להפלגותיו וישו תפקד בהפלגות אלו כנגר האונייה. בין שאר ההפלגות, הגיע יוסף הרמתי לגלסטונברי בסירה בעת שמישור סומרסט היה מוצף מים. בעת רדתו מהסירה הוא תקע את מטהו באדמה, והמטה פרח והפך ל"דרדר הקדוש" - עץ עוזרר הצומח באזור ופורח פעמיים בשנה - באביב ובחג המולד.
בהתאם לאמונה זו, כל שנה נוהג הכומר המקומי לקטוף ענף מן העץ ולשלוח אותו למלכת אנגליה (העומדת בראש הכנסייה) על מנת שיקשט את שולחן חג המולד שלה.
העוזרר המקורי היה מוקד לעלייה לרגל בימי הביניים אולם נכרת במהלך מלחמת האזרחים האנגלית (ועל פי האגדה החייל "עגול הראש" שכרת אותו התעוור). 
על פי אחת הגרסאות לאגדה, ישו עצמו, בעת ששהה במקום היה שותף לבניית מבנה עץ. מבנה זה שנקרא ברבות הימים the Wattle Church הפך לכנסייה הראשונה באיים הבריטיים.
על פי חלק מגרסאות אגדות המלך ארתור, גלסטונברי הוא האי אבלון, בו נקבר המלך. זיהוי זה מופיע לראשונה בכתבי ג'פרי ממונמות' משנת 1133. בשנת 1191 טענו נזירי מנזר גלסטונברי כי מצאו במקום את קברו של ארתור. הארון הוצא ונקבר מחדש במנזר. היסטוריונים בני ימינו סבורים כי "גילוי" זה נועד להפוך את המנזר למקום עלייה לרגל ולהביא לו תרומות.

כלכלה

עיקר כלכלת גלסטונברי מתבססת על תיירות דתית ומיסטית. העיר מהווה אתר עלייה לרגל הן כאתר דתי, והן כאתר פולקלוריסטי בשל האופי המיסטי והפגאני של המקום.
בעיר חנויות רבות המוכרות מוצרי "ניו אייג'" וכן עבודות יד. בולטת בעיר פעילות תנועת האלה (Goddess movement), דת נאו-פגנית שבמרכזה אמונה באלות שונות. ברחוב הראשי פועל מ-2016 בית האלה (Goddess House), ובסמוך נמצאים מקדש האלה (Goddess Temple) והיכל האלה (Goddess Hall).
אתרי התיירות העיקריים בעיר כוללים את שרידי מנזר גלסטונברי, גבעת גלסטונברי טור, באר הגביע, מוזיאון החיים הכפריים בסאמרסט באסם של מנזר גלסטונברי ששוחזר, בית החולים סנט מרי מגדלן, כנסיית יוחנן המטביל ומלון ג'ורג' ופונדק עולי הרגל.
ארגון טיים

טיים (באנגלית: TiME, ראשי תיבות של " This is My Earth") הוא ארגון בינלאומי, ללא מטרות רווח, שהוקם בישראל בשנת 2015 ועוסק בשימור והגנה של בתי גידול טבעיים. מטרת הארגון היא לרכוש ולשמר 2.3% משטחי כדור הארץ שלהם מגוון ביולוגי עשיר על ידי גיוס המונים. הארגון מבוסס על מדענים, מתנדבים ועמותות נוספות שבוחרים אזורים בעלי מגוון ביולוגי רחב, ופועלים יחדיו באזורים אלו כדי לאתר ולרכוש שטחי אדמה מידיים פרטיות. לאחר הרכישה הארגון משמר את השטחים תוך שיתוף פעולה עם האוכלוסייה ועמותות מקומיות.

היסטוריה ומבנה ארגוני

הארגון הוקם בשנת 2015 על ידי פרופ' אורי שיינס, לצד אנשי מקצוע נוספים מתחומי המדע והמשפט ובשיתוף פעולה עם פרופסור אלון טל ודוקטור מיקי סמוני-בלנק. פרופסור שיינס, אקולוג מאוניברסיטת חיפה שלוחת מכללת אורנים, יזם פרויקט לגיוס המונים שהיווה את תחילת דרכו של הארגון.
הארגון הוא דמוקרטי ולכן כיום, כל אדם בעולם יכול להצטרף לארגון בעלות של דולר אחד בשנה. הארגון לא לוקח תקורה מהתרומות של החברים ו-100% מכספי התרומות מיועדים לרכישה ושמירה על אדמות. לכל חבר בארגון זכות הצבעה והוא יכול לבחור לאן ינותבו כספי התרומות מתוך רשימה של אזורים "חמים ביולוגית" שנבחרה מראש על ידי הצוות המדעי של הארגון.
איילת קלטר

שפת האכילה

קלטר המציאה ופיתחה את המונח "שפת האכילה" – ראיה טיפולית חדשה, הרואה באכילה שפה המנוהלת על ידי התודעה האנושית. מתוך כך היא פיתחה גם את המונח "שפת הדיאטה" שהיא שפה של ניסיונות שליטה באכילה ותולדה של מרדף הרזון, הדיאטה הנלווית לו והכישלון המונח בצדה. היא פיתחה דרך טיפולית העוזרת לאדם להשתחרר מ"שפת הדיאטה" הגורמת לו סבל רב והשמנה ולרכוש שפת אכילה אחרת – אכילה קשובה, המאפשרת לאדם לעצור את ההשמנה, תוך לימוד כלים ודרך חיים שיקנו לו את החופש, הבריאות, העונג מהאכילה והגוף ואיכות חיים בכל משקל.
ג'ון הול (ראש ממשלת ניו זילנד)

ראשית חייו

ג'ון הול נולד בעיר האל שבאנגליה כבנו של ג'ורג' הול, שהיה קצין בצי המלכותי. בגיל עשר הוא נשלח ללמוד בבית ספר בשווייץ ולאחר מכן המשיך את חינוכו בפריז ובהמבורג. לאחר שובו לאנגליה, ולאחר שעבד תקופת מה כפקיד דואר, החליט הול, בגיל 27, להגר לניו זילנד. החלטה זו גמלה בו לאחר שקרא ספר על גידול כבשים בחוות. ב-31 ביולי 1852 הוא הגיע ללייטלטון שעל החוף המזרחי של האי הדרומי. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליו אחיו ג'ורג' ותומאס. הוא פיתח את אחת מחוות הצאן הראשונות בקנה מידה גדול בחבל קנטרברי.

קריירה פוליטית

ב-1853 נבחר הול כחבר במועצת מחוז קנטרברי. מאוחר יותר הוא מונה להיות שופט שלום. בין השנים 1862 – 1863 הוא היה יושב הראש הראשון של מועצת העיר קרייסטצ'רץ' (תפקיד שקדם לתפקיד ראש העיר). בין השנים 1855 – 1893 הוא כיהן לסירוגין בתקופות שונות כחבר הפרלמנט של ניו זילנד.

ראש ממשלת ניו זילנד

ב-8 באוקטובר 1879 נבחר הול לראש ממשלת ניו זילנד. ממשלתו ביצעה שורה של רפורמות בנוגע לזכות ההצבעה (אז עדיין של גברים בלבד) ובתקופת כהונתה התחולל עימות בין המתיישבים לבין המאורים בפאריהאקה שבמזרח האי הצפוני. הול פרש מתפקידו שלוש שנים לאחר בחירתו מטעמי בריאות.

המשך הקריירה הפוליטית

להול היה חלק פעיל בקידום זכויות הנשים. הוא היה מהמובילים בקידומו של חוק מתן זכות ההצבעה לנשים ב-1893, ובכך הייתה ניו זילנד למדינה הראשונה בעולם שהעניקה זכות זו לנשים. בין השנים 1906–1907 הוא היה ראש העיר לשם כבוד של העיר קרייסטצ'רץ' לרגל התערוכה הבינלאומית של ניו זילנד שהתקיימה אז.
למרות המרחק הרב, הול ביקר מספר פעמים באנגליה ושמר על קשריו שם, במיוחד עם חברה שעסקה בסחר בעורות.

חיי משפחה ומותו

ב-1860, באחת מנסיעותיו לאנגליה, נשא הול לאישה את רוז דריידן, שהייתה בת עיר הולדתו. השניים שבו לניו זילנד ב-1863. הם הביאו לעולם חמישה ילדים. אחת מנכדותיהם, מרי גריג, הייתה חברת הפרלמנט של ניו זילנד בשנות הארבעים של המאה ה-20.
ג'ון הול מת בקרייסטצ'רץ' ב-25 ביוני 1907, זמן קצר לאחר סיום התערוכה הבינלאומית. הוא נטמן בבית הקברות סנט ג'ון שבהורורטה.
קארל ג'נקינסון

ארסנל

ג'נקינסון חתם בארסנל ביוני 2011 תמורת כמיליון ליש"ט.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל ב-16 באוגוסט 2011 במסגרת משחק ליגת האלופות מול אודינזה. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה ב-20 באוגוסט במשחק מול ליברפול. 
בעונת 2012/2013, בעקבות פציעתו של באקרי סנייה, פתח בחמשת המשחקים הראשונים בעונה זו וזכה לשבחים על הופעותיו. ב-19 בדצמבר 2012 האריך את חוזהו בארסנל.
בעונת 2013/2014, בעקבות פציעות של תומאס ורמאלן ולורן קוסיילני, הוצב באקרי סאנייה בעמדת הבלם וג'נקינסון פתח בעמדת המגן הימני בשלושת המשחקים הראשונים של העונה. בהמשך העונה שיחק בעיקר כמחליף. 
במשחק האחרון של העונה הוא כבש שער מול נוריץ'.
בקיץ 2015 האריך ג'נקינסון את חוזהו בארסנל ב-5 שנים נוספות.

ווסטהאם

בעונת 2014/15 חתם ג'נקינסון לעונה אחת בווסטהאם יונייטד, אליה עבר בהשאלה מארסנל.
בעונת 2015/16 הושאל ג'נקינסון לעונה נוספת בווסטהאם, לאחר שהאריך את חוזהו בארסנל.
ב-7 באוגוסט 2019 חתם ג'נקינסון לשלוש שנים בנוטינגהאם פורסט.

נבחרת אנגליה

ב-15 באוקטובר 2012 חשף מאמן נבחרת אנגליה רוי הודג'סון כי ג'נקינסון התאמן עם הנבחרת לקראת המשחק מול פולין במסגרת מוקדמות גביע העולם בעקבות ניפויו של קייל ווקר מהסגל. כמו כן, חשף הודג'סון כי ג'נקינסון בחר לייצג את אנגליה על חשבון פינלנד. ג'נקינסון ערך את הופעת הבכורה במשחק הידידות נגד שוודיה ב-14 בנובמבר 2012.
דגל אוגנדה

היסטוריה

בתקופה הקולוניאלית עשו הבריטים שימוש בנס כחול מושחת בסמל המושבה, שאותו ענדו כתג החיילים האוגנדים בשירות הממלכה המאוחדת, כמפורט בתקנות משנת 1865. אף שלממלכת בוגנדה, הגדולה מבין הממלכות בשטחי מושבת אוגנדה, היה דגל משלה, הבריטים העדיפו שלא להפגין העדפה לממלכה זו או אחרת, ועל כן בחרו בסמל העגור שיתנוסס במרכז הנס הכחול ועל פני דגלים רשמיים נוספים.
במהלך תקופת שלטונה של המפלגה הדמוקרטית טרם הכרזת העצמאות הוצע עיצוב לדגל אוגנדה, אשר כלל שלושה פסים אנכיים בצבעים ירוק–כחול–ירוק, שביניהם שני פסים אנכיים צהובים צרים, ולאורך הפס הכחול, צללית עגור צהוב. בבחירות למועצה המחוקקת שהתקיימו ב-25 באפריל 1962, כחצי שנה טרם הכרזת העצמאות, זכתה קואליציה בראשות מפלגת הקונגרס העממי של אוגנדה (Uganda People's Congress). מפלגה זו דחתה את העיצוב של קודמתה לדגל אוגנדה והציעה במקומו את עיצובו הנוכחי של הדגל, בהתבסס על דגלה שלה – שלושה פסים אופקיים בצבעים שחור, צהוב ואדום. הדגל, שעוצב על ידי שר המשפטים של אוגנדה, גרייס איבינג'ירה, אושר על ידי הממשל הבריטי טרם קבלת העצמאות, ומיום 9 באוקטובר 1962, יום העצמאות של אוגנדה, הפך דגל זה לדגלה הלאומי.

עיצוב

דגל אוגנדה מורכב משישה פסים אופקיים שווים בצבעים שחור, אדום וצהוב – צבעי מפלגת הקונגרס העממי של אוגנדה. הצבע השחור בדגל מסמל את עמי אפריקה, שצבע עורם שחור, הצהוב מסמל את השמש הזורחת מעל ראשיהם והאדום את האחווה ביניהם. במרכז הדגל, על גבי שני הפסים האמצעיים, עיגול לבן, ובתוכו עגור כתר לבן-לחיים, הציפור הלאומית, עומד ופניו אל התורן. העגור נבחר בשל אופיו העדין, ומאחר שהיה במרכזו של תג היחידה של החיילים האוגנדים. רגלו המורמת של העגור מסמלת את התקדמותה של המדינה.

מעמד חוקי

מעמדו החוקי של דגל אוגנדה מעוגן ב"חוק הדגל הלאומי והסמל" משנת 1962. החוק מפרט את עיצוב הדגל, אך אינו מפרט את מידותיו. הוא מסמיך את השר הממונה לתקן תקנות בעניין הנפת הדגל, ואוסר על פגיעה בכבוד הדגל, עברה שהעונש המרבי עליה הוא שנתיים מאסר.
ולדימיר פדוסייב (שחמטאי)

הישגים בולטים

ב-2011, פדוסייב זכה במדליית כסף באליפות העולם לנוער בשחמט (עד גיל 18). ב-2014, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם לנוער בשחמט ובמדליית ארד באליפות אירופה בשחמט ליחידים. בעקבות ביצועיו באליפות אירופה הוא העפיל לגביע העולם בשחמט 2015 בו הוא הודח בסיבוב השני. בגביע העולם בשחמט 2017 הוא העפיל לרבע הגמר שם הוא הודח על ידי וסלי סו.
בשנת 2017 באליפות העולם בשח מהיר פדוסייב סיים במקום השני. בגביע העולם בשחמט בשנת 2017 הוא הודח ברבע הגמר.
עוזי לבנת

שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל התנדב לבנת לשייטת 13 ושנתיים אחר-כך השלים את הכשרתו כלוחם במסלול של הקומנדו הימי. לאחר מכן השלים קורס קצינים ושב ליחידה כמפקד צוות. בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים ביחידה ולחם במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן שימש כמפקד בית הספר להכשרות של שייטת 13. בשנת 1981 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת סא"ל ופיקד עליה בין היתר במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים בחיל הים בדרגת אל"ם בנו הוא השחיין שי לבנת.