google/wiki40b huggingface dataset:
חוש-חש הבלש

סדרות בת

בנוסף, לסדרה נוצרו גם ארבע סדרות בת פופולריות, אחת מהן, "חוש חש והחושחשים", יצאה בגרסה עברית:

חוש-חש הבלש מציל את חג המולד (Inspector Gadget Saves Christmas)

פרק מיוחד של "חוש-חש הבלש", ששודר באופן חד פעמי ברשת NBC בארצות הברית, ב-4 בדצמבר 1992. כיום משודר הפרק בשידורים חוזרים בחלק מערוצי הילדים בארצות הברית.
העלילה מתרחשת במפעל לייצור צעצועים בקוטב הצפוני, שם סנטה קלאוס ושדוניו מייצרים מתנות לילדים לכבוד חג המולד. אבל פתאום סנטה נלכד על ידי דוקטור רשע. דוקטור רשע מתחזה לסנטה ומתגנב למפעל, ומתקין כלים לשליטת מוח על כל השדונים של סנטה, שגורמים להם לייצר צעצועים דפקטים כדי שיאשימו בכל העולם את סנטה האמיתי בייצורם כאילו הוא עשה את זה. הוא גם קונה את סוכני הרשע שלו כדי להשמיד את חוש-חש מפני שיסכל את מזימתו המרושעת. חוש-חש מקבל הודעת השמדה עצמית ובה המשימה, שמטרתה לעצור את דוקטור רשע מייצור הצעצועים הדפקטים ולהציל את סנטה האמיתי, ויחד עם קרן ומוח הוא יוצא לדרכו. בקטע בו חוש-חש חוקר מזייף בחקירתו את הנחקרים ומציג את סנטה המזויף כסנטה האמיתי ולהפך, נאמרים ציטוטים מהשיר "הלילה שלפני חג המולד".

גאדג'ט בוי והת'ר (Gadget Boy & Heather)

הסדרה הייתה בת שתי עונות ו-52 פרקים, ושודרה לראשונה בצרפת בערוץ M6 ב-1995 ובהמשך גם בארצות הברית בסינדיקציה ובערוצים BBC ו-Cartoon Network בבריטניה. העונה הראשונה בין השנים 1996-1995, והעונה השנייה שודרה ב-1998 עד 4 ביולי של אותה שנה, היום בו שודר הפרק האחרון בסדרה, בערוץ ההיסטוריה.
גיבור הסדרה הוא גאדג'ט בוי, ילד העובד במפקדת משטרה באינטרפול שבדומה לחוש-חש, הושתלו בגופו איברים ביונים רבים וגם הוא בלש העובד במשטרה. הוא נעזר בכלבו הרובוטי (שלעיתים הופך לרובוטי למחצה, כפי שנראה בחלק מהפרקים, הבולט שבהם הוא פרק 20) ג'י-9 (G9), המקביל למוח בסדרה המקורית ובסוכנת הת'ר (Agent Heather; בצרפתית: Estelle), המקבילה לקרן בסדרה המקורית. האויבים הראשית של גאדג'ט בוי היא ספידרה (Spydra; בצרפתית: Arachna), הגרסה ה"נשית" של דוקטור רשע, חתולה המדבר בוריס ושני משרתיה של ספידרה, התאומים מולץ' והומוס (Mulch and Hummus).
העונה השנייה נקראת "הרפתקאותיו של גאדג'ט בוי בהיסטוריה" (Gadget Boy's Adventures in History). עלילתה שונה מהעלילה של העונה הראשונה והסדרה המקורית, בכך שגאדג'ט בוי נלחם בספידרה במסע תחנות בזמן, בחזרה אל העבר ולתקופות קדומות.
בניגוד לסדרה המקורית, גאדג'ט בוי משתמש ברוב הפרקים בגאדג'טים שלו ככלי נשק, אבל יותר כדי להיחלץ ממלכודות דביקות והוא מזהה את ג'י-9 גם אם הוא מחופש ואינו מאמין כי הוא בעצם סוכן של ארגון מרושעים. גאדג'ט בוי אפילו לומד בבית ספר. כל גופה של ספידרה נראה, פרט לפרצופה הממוסך כדי שלא יראו את פרצופה האמיתי.

חוש חש הבלש ב-2015

החל משנת 2012, מתוכנן ריבוט באנימציית תלת-מימד ל"חוש חש הבלש", בגרסה חדשה זו ישתמשו הדמויות באמצעים יותר טכנולוגים ובג'אדג'טים חדשים, ובגרסה זו יצטרף טאלון, האחיין המרושע של ד"ר רשע. הסדרה תופק על ידי החברות "Teletoon" ו-"DHX Media" ותשודר בערוץ Cartoon Network האמריקאי בשנת 2015. סדרה זו משודרת כעת בערוץ הילדים.
ארנסט בראון

ביוגרפיה

בראון התחיל להופיע באופן מקצועי כילד במועדונים שונים: רוקסי רדיו סיטי, מועדון הכותנה בניו יורק, הקזינו הלטיני בפריז ובפלדיום שבלונדון בשנות ה-30 וה-40.
הוא קיבל פרס מטעם אגודת הסטפס האמריקאי בשנת 2004 והופעתו האחרונה הייתה במסגרת המופע השנתי "עיר הסטפס" מטעם אותה האגודה יחד עם מר מקלגלין.
בראון הופיע בסרטים כמו "קאו קאו בוגי", על במת הברודוויי בשנת 1948 "נשקי אותי קייט", בפסטיבל הג'אז ניופורט, במופעים שונים כמו "אשפה ושתי הפחיות שלו" בו שיחק את אחת הפחיות. 
בנוסף הופיע בסרט דוקומנטרי שהיה מועמד לפרס אמי "ג'ובה- המאסטרים של הריקוד הקצבי והסטפס"
ארנסט "בראוני" בראון נפטר בשיקגו בשנת 2009.
התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה

ועד אוקראינה הוא התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה (באוקראינית: Асоціація єврейських організацій та общин України) הוא הארגון היהודי הגדול ביותר באוקראינה. הוקם ב-1991 ומשרדיו שוכנים בקייב הבירה. נכון להיום (2015) בראש הארגון עומד יוסף זיסלס. הארגון חבר בקונגרס הלאומים האוקראיני.

תפקידי הארגון

מטרתו העיקרית של הארגון הוא חיזוק הארגונים היהודיים והקהילות היהודיות באוקראינה והידוק הקשרים והיחסים בין הקהילות היהודיות של אוקראינה. הארגון מסייע לעלייה האוקראינית לישראל, תומך מבחינה כספית בארגונים יהודיים שונים, מסייע בפיתוח מרכזי תרבות יהודיים, בניית בתי ספר ובתי כנסת. הארגון גם נחשב למובילי המאבק נגד האנטישמיות באוקראינה. הארגון נחשב גם למייצג יהודי אוקראינה בקרב ארגונים ממשלתיים באוקראינה.
מאז 1991 הארגון מנפיק גם אתר ועיתון בשם "חדשות", שכשמו כן, מפיץ ידיעות חדשותיות על הקהילה היהודית האוקראינית.
פול ארנג

ביוגרפיה

ארנג נולד בקיטלה (גובה 2,100 מטר) שבמחוז טרנס-נזויה מזרחית להר אלגון. הוא למד בבית ספר לבנים בניירובי. עד שנת 1987 היה רץ מבטיח ל-400 מטר אך לאחר שהחל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה בשנת 1988 עשה הסבה לריצת 800 מטר וזכה במדליית זהב באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בריצה זו.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ארנג במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.45 דקות, לפני האלוף האולימפי היוצא בעל התוצאה השנייה בטיבה בעולם ז'ואקים קרוז מברזיל (1:43.90 דקות) וסעיד עוויטה ממרוקו (1:44.06 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:04.69 דקות, בשלב חצי הגמר הרביעייה מקניה קבעה תוצאה של 3:03.24 דקות.

שיאן ואלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 זכה ארנג במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:44.84 דקות, לפני ג'וזה לואיז ברבוזה מברזיל (1:45.55 דקות) וטונינו ויאלי מאיטליה (1:46.95 דקות). אותה שנה הוא זכה בשנית באליפות המכללות של ארצות הברית בריצה זו. בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר את שיאו האישי בתוצאה של 1:43.16 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה ארנג במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.08 דקות, לפני תומאס דה תרזה מספרד (1:47.82 דקות) וסיימון הוג'וורף מקנדה (1:47.88 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה, הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.75 דקות, 8 מאיות השנייה לאט מהזוכה במדליית ארד. 
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים ארנג במקום 23 המאכזב בריצת 800 מטר בתוצאה חלשה של 1:49.90 דקות ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:46.65 דקות.
משנת 1993 הוא בעל תואר ראשון של אוניברסיטה וירג'יניה בלימודי דת וסוציולוגיה.
יוקו אובוצ'י

ביוגרפיה

אובוצ'י, הצעירה מבין שלושה ילדים למשפחת אובוצ'י, סיימה ב-1996 לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סייג'ו, עבדה שנתיים ברשת הטלוויזיה הציבורית TBS ושימשה כמזכירה במשרד של אביה. היא למדה באוניברסיטת אוקספורד כשאביה לקה בפתאומיות בשבץ מוחי ונפטר לאחר חודש. אובוצ'י נבחרה על ידי משפחתה להמשיך את השושלת הפוליטית והתמודדה בשנת 2000 על המושב החמישי במחוז גונמה, מטעמו כיהן אביה בבית הנבחרים. למרות שחסרה כל ניסיון פוליטי משמעותי, נבחרה אובוצ'י ברוב גדול לתפקיד ומאז עסקה בעיקר בענייני חינוך, היא הייתה חברת וועדת החינוך בפרלמנט ועוזרת השר לענייני חינוך, מדע וטכנולוגיה. לאחר בחירתו של טארו אסו כראש ממשלת יפן ב-24 בספטמבר 2008, מונתה לשרה בממשלה, תפקיד בו נשאה עד למפלת המפלגה הליברלית-דמוקרטית בבחירות 2009. לאחר חזרת המפלגה לשלטון בדצמבר 2012, מונתה אובוצ'י לסגנית שר האוצר טארו אסו, בממשלה שהקים שינזו אבה. בספטמבר 2014 מונתה לשרת הכלכלה, המסחר והתעשייה בקבינט של אבה. היא התפטרה לאחר כחודש ימים בעקבות אי סדרים כספיים שהתגלו במערכת הבחירות שלה.
אובוצ'י נשואה למפיק ברשת TBS ולזוג שני ילדים. ב-2007 סיימה תואר במנהל ציבורי באוניברסיטת ואסדה.
אהוד רצאבי

קורות חייו

רצאבי שירת בחיל האוויר, ולאחר מכן למד חשבונאות וכלכלה באוניברסיטת תל אביב. הוא הצטרף למשרד רואי החשבון של אביו, ועמד בראשו לאחר שזה יצא לגמלאות. בין השנים 1996-1993 שימש גם כדירקטור וכיו"ר ועדת הביקורת של חברת הפחם הלאומית בישראל.
במקביל, עסק בפעילויות ציבוריות שונות, כחבר בעמותת "אעלה בתמר" למורשת יהדות תימן, כחבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-יפן וכיו"ר ועדת האתיקה במחוז תל אביב של לשכת רואי החשבון.

קריירה פוליטית

רצאבי הצטרף ל"שינוי" ב-1985. בבחירות לכנסת ה-15 הוצב במקום השמיני ברשימת המפלגה לכנסת, אך נותר מחוץ לכנסת, לאחר שהמפלגה קיבלה 6 מנדטים.
ב-2003 השיגה המפלגה הישג מרשים, כשקיבלה 15 מנדטים, ורצאבי, שהוצב במקום ה-11, החל לכהן כחבר הכנסת מטעמה. הוא היה חבר בוועדות הכספים, העבודה, הרווחה והבריאות, ביקורת המדינה, המדע והטכנולוגיה, וכן במספר ועדות שאינן קבועות. במסגרת פעילותו בוועדת הכספים עמד בראש ועדת המשנה למסים והיי טק.
רצאבי היה אחד המחוקקים הבולטים בכנסת ה-16. עם החוקים שחוקק נמנים חוק הנהיגה הספורטיבית, חוק עדכון כתובת, תיקון לחוק החברות הקובע תנאי כשירות לדירקטורים חיצוניים, תיקון לחוק השיפוט הצבאי המטיל איסור על ציון דרגה ושם יחידה בפרסום המעודד סרבנות, חוק שילוב סטודנטים במערכת החינוך, וחוקים נוספים.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה התפצלה שינוי על רקע בחירת רון לוינטל למקום השני ברשימה. רצאבי ואילן ליבוביץ' היו חברי הכנסת היחידים שנשארו בסיעה. עם פרישתו של יו"ר המפלגה, יוסף לפיד, הוצב רצאבי במקום השני ברשימה, אחרי רון לוינטל, שנבחר ליו"ר המפלגה, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת. שנה לאחר הכישלון בבחירות, הודיע על פרישתו מהמפלגה ומכל תפקידיו בה.
מאז 2007 מכהן רצאבי כמנכ"ל אמד (חברת הנכסים של דן) וכיו"ר איל"ן.
אקשן פיגר

אקשן פיגר (באנגלית: Action figure; בתרגום חופשי: "דמות פעולה") הוא סוג של בובה המעוצבת בדרך כלל בדמות אדם מפורסם או דמות בדיונית, בדרך כלל על פי ספר, סרט, משחק וידאו או חוברת קומיקס. ייחודה הוא שניתן לשנות את תנוחת הבובה עצמה, ובדרך כלל רוכשים אותה עם אביזרים נלווים (בדרך כלל כלי נשק קטנים) שניתן להרכיבם על הבובה.
הראשונה לייצר אקשן פיגר הייתה חברת הסברו ב-1964, כשייצרה את סדרת ג'י. איי. ג'ו ("כוח המחץ" בישראל). בניגוד לבובות שמשחק בהם נתפס כנשי, בובות פעולה משווקות בעיקר לבנים ולא נחשבות לבובות (ומכאן שמם באנגלית - Action figures) בחלוקה המגדרית המקובלת של צעצועים.
אקשן פיגרים בדרך כלל עשויים מפלסטיק, מלווים במגוון כלי נשק קטנים ובעלי יכולת תנועה מוגבלת. לעיתים נוספים לדמויות גם כלי רכב (כגון מכוניות, רכבי שטח, טנקים ומטוסי קרב) עם פטנטים אינטראקטיביים וכלי נשק. אקשן פיגרים רבים הם בדמויות גיבורי-על (למשל: באטמן, ספיידרמן, אקס-מן, צבי הנינג'ה או הפאוור ריינג'רס). לצידם יש גם נבלי-על מאותם הזיכיונות. לעיתים מופיעה סדרת אקשן פיגרים של דמות יחידה, שנבדלת רק בעיצוב ובאמצעי הלחימה והטכנולוגיות אותן היא נושאת.
האקשן פיגרים מהווים חלק נכבד מתעשיית המוצרים הנלווים של עולם הקולנוע, בייחוד עבור סרטי סרטי פעולה, גיבורי-על פנטזיה ומדע בדיוני. לעיתים הכיוון הוא הפוך, סדרת אקשן פיגרים הופכת לזיכיון הכולל סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע שמטרתם לשווק את סדרת הצעצועים. דוגמאות לכך הם "רובוטריקים", "ג'י. איי. ג'ו" ו"הי-מן ושליטי היקום".
בעוד שבובות רגילות נתפסות בדרך-כלל כצעצועים המכוונים לבנות יותר משהם מכוונים לבנים, הרי שבובות המבוססות על דמויות-קולנוע נתפסות כצעצועים "הולמים" לבנים. סוגי בובות נוספים המכוונים לקהל של בנים הם דגמי רובוטים (ובפרט הרובוטריקים), ובובות חיילים (בפרט: חיילי פלסטיק ירוקים) המשמשות למשחקי צבא. עם זאת, הורים ומחנכים רבים טוענים שיש לעודד ילדים לשחק בבובות "רגילות" ולא בצעצועים בעלי הקשר צבאי או "גברי".
סונר צ'גפטאי

השכלה

צ'גפטאי סיים את לימודי הדוקטורט שלו ב-2003 באוניברסיטת ייל. הוא כתב את התזה שלו על לאומיות טורקית.
מלבד אנגלית וטורקית, שפות המחקר שלו כוללות צרפתית, גרמנית, ספרדית, בוסנית, עברית, אזרבייז'נית וטורקית עותמאנית.

קריירה

סונר צ'גפטאי הוא עמית המחקר על שם משפחת באייר וראש התוכנית למחקר טורקיה במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.

הוראה

היסטוריון בהכשרתו, ד"ר צ'גפטאי כתב את התזה שלו באוניברסיטת ייל (2003) על לאומיות טורקית. ד"ר צ'גפטאי לימד קורסים באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ומכללת סמית' בנושאים הנוגעים במזרח התיכון, מדינות ים תיכוניות, ומדינות מזרח אירופה. הקורס שלימד ב-2003 על היסטוריה טורקית היה הראשון שאוניברסיטת ייל הציעה מזה שלושה עשורים. ב-2006-2008 הוא היה הפרופסור על שם ארטגון באוניברסיטת פרינסטון במחלקה ללימודי המזרח הקרוב.
הוא היה מרצה אורח בבית הספר לצוערי החוץ על שם קדמונד וואלש באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
הוא היה יושב ראש התוכנית ללימודי טורקיה מתקדמים בבית הספר לצוערים של משרד החוץ האמריקאי.

הוקרות

ד"ר צ'גפטאי הוא חתן פרסים מלגות ומענקים רבים, מתוכם מענק סמית'-ריצ'רדסון, מלון, רייס, וליילן, וכמו כן כיהן כיושב ראש ארטגון בפרינסטון. כמו כן, היה יושב ראש התוכנית ללימודי טורקיה מתקדמים בבית הספר לצוערים של משרד החוץ האמריקאי. ב-2012 הוא נמנה מבין מנהיגי החברה הצעירים בחברה האמריקאית-טורקית. הוא מחבר של שלושה ספרים על טורקיה המודרנית.

במדיה

צ'גפטאי כתב רבות בנושא יחסי טורקיה-ארצות הברית, לאומיות טורקית, עלייתה של טורקיה ככוח כלכלי ומדיניותה של אנקרה במזרח התיכון, ופרסם בז'ורנלים ומדיה מודפסת רבה. ביניהם: הוול סטריט ג'ורנל, ניו יורק טיימס, וושינגטון טיימס, ההרלד טריביון הבין לאומי, ג'יינס דיפנס השבועי, והברטורק. הוא מדוראי קבוע בהוריאט היומי, העיתון הטורקי הוותיק והמשפיע ביותר בשפה האנגלית, וכמו כן בבלוג הבין לאומי של סי אן אן. הוא מתראיין באופן קבוע בפוקס ניוז, סי אן אן, אן פי אר, אל-ג'זירה, בי בי סי, וסי אן אן – טורקיה.
מוזיקפראיין

מוזיקפראיין (בגרמנית: Musikverein) הוא אולם קונצרטים נודע, שנפתח בווינה, אוסטריה ב-6 בינואר 1870 והתפרסם באקוסטיקה שבו. הוא נחשב לאחד משלושת אולמות הקונצרטים המעולים ביותר בעולם, יחד עם אולם "סימפוני הול" בבוסטון והקונצרטחבאו באמסטרדם. המוזיקפראיין הוא משכנה הקבוע של הפילהרמונית של וינה.
את אולם הקונצרטים בנתה ה- Gesellschaft der Musikfreunde (אגודת ידידי המוזיקה), שקיבלה את הקרקע מן הקיסר פרנץ יוזף. עד מהרה נודע האולם פשוט כ"מוזיקפראיין" ("מועדון מוזיקה"). בשנת 1907 התקינה חברת ריגר האוסטרית עוגב בבניין.
אורכו של ה-Goldener Saal (אולם הזהב) 48 מטרים, רוחבו תשעה-עשר מטרים וגובהו שמונה-עשר מטרים. הוא מכיל 1,744 מושבים ועוד 300 מקומות עמידה. הקונצרט החגיגי של ראש השנה החדשה הווינאית מתקיים באולם זה בכל 1 בינואר. 
מאז 2001 עובר הבניין שיפוצים ונוספים לו כמה אולמות חזרות וקונצרטים חדשים.
קאחתי

גאוגרפיה

קאחתי גובלת מצפון בהרי הקווקז הגדול, ממזרח ומדרום באזרבייג'ן וכארתלי ממערב (מחוז כארתלי תחתית ומצחתה מתיאנתי). רכס הרי ציוו-גומבורי העובר לאורכו מחלק את החבל לשני אזורים: "קאחתי הפנימית" ממזרח ו"קאחתי החיצונית" ממערב. האזור המזרחי מושקה על ידי נהר האלזאני והמערבי על ידי נהר יורי. ההרים שמקיפים את קאחתי שומרים עליו מפני רוחות ותורמים למשקעים רבים. תנאי האקלים מאפשרים גידול ענבים במורדות ההרים והיינות של החבל הם המשובחים ביותר בגאורגיה ומפורסמים גם מחוצה לה.
החבל ההיסטורי של קאחתי גובל מצפון-מערב בחבל ההיסטורי ההררי הקטן, תושתי שנכלל בתחומי המחוז המודרני. במערב הוא גובל בחבל ההיסטורי ארצו-תיאנתי, שנכלל אף הוא בתחומי מחוז קאחתי המודרני.

היסטוריה

חבל קאחתי היה מהראשונים שהשתחררו מהכיבוש הערבי של המאה השביעית, הפך לדוכסות עצמאית החל מהמאה השמינית. בראשית המאה האחת עשרה הסתפח לממלכה הגאורגית המאוחדת שאך נוסדה, אך במהרה שאיפות העצמאות של אצילי החבל הכריעו את הכף לטובת פרישה. רק בראשית המאה השתים עשרה הצליח המלך דוד הבנאי (1089-1125) לצרף את החבל לאיחוד, וסבלה לאחר מכן מהפלישה המונגולית לגאורגיה. 
אחרי התפרקות הממלכה המאוחדת במאה החמש עשרה קאחתי המשיך להתקיים כממלכה עצמאית, שסבלה מתוקפנותה של האימפריה הפרסית יותר מכל חבל גאורגי אחר, בעיקר במאות השש עשרה והשבע עשרה. הסיבות לכך היו עושר המשק החקלאי, שבא לידי ביטוי בטיפוח כרמים וגידול עדרי צאן, בקר וסוסים, כמו גם מרדנותם הרבה של תושבי החבל, שנענתה בתגובות אכזריות. מלבד מסעות עונשין של טבח והרס, כ-100,000 תושבי קאחתי נעקרו בגלי גירוש שונים מכפריהם ויושבו בחבלים מדבריים של פרס. במאה השמונה עשרה הממלכה הקאחית התאוששה בצורה ניכרת וב-1762 אף תפסה את הבכורה באיחודה עם ממלכת כארתלי. בירת קאחתי, תלאווי, הייתה לבירת ממלכת כארתלי-קאחתי. גם איחודו המדיני של מזרח גאורגיה לא הרתיע את פרס מתוקפנותה והמלך הקאחי של הממלכה, ארקלה השני, נאלץ אחרי עמידה איתנה של שני עשורים לחתום ב-1783 על החוזה של גאורגייבסקי עם רוסיה, שהפך את הממלכה המזרח-גאורגית לבת חסותו של הצאר. הציפיות מההסכם נכזבו לאחר שהרוסים בוששו מלהושיט לכארתל-קאחתי סיוע צבאי משמעותי. 
הממלכה שנהרסה כמעט כליל מעמידתה בבדידות מול האויב המוסלמי סופחה ב-1801 לאימפריה הרוסית. לאחר שחלק עם שאר העם הגאורגי את הכיבוש הצאריסטי והקומוניסטי, מ-1991 קאחתי הוא מחוז ברפובליקה של גאורגיה, שבירתו תלאווי.
ברטרם רמזי

קריירה מוקדמת

רמזי הצטרף לצי המלכותי כצוער במכללת הצי המלכותי בדרטמות' ושירת על מספר ספינות ביניהן הדרדנוט. בשנים 1913–1914 השתלם במכללת הצי המלכותי בפורטסמות'.

מלחמת העולם הראשונה ואחריה

במלחמת העולם הראשונה השתתף בפשיטה על אוסטנד וזבריחה בבלגיה ששימשו נמלים לצוללות. לאחר המלחמה התקדם בדרגות ומילא תפקידים שונים בצי הבריטי. בגלל חילוקי דעות פרש ב-1938.

מלחמת העולם השנייה

רמזי חזר לשירות ב-24 באוגוסט 1939, הועלה לדרגת תת אדמירל ומונה למפקד אזור דובר. בתפקידו היה קשור ישירות לאדמירליות והיה ממונה על הגנת החוף, פיקוח על תעבורת כלי שיט צבאיים ומניעת כניסת צוללות למצר דובר.

מבצע דינמו

לקראת ה-20 במאי 1940 נסוגו כ-350,000 חיילים בריטים וצרפתים לעבר נמל דנקירק ועמדו ליפול בשבי. ב-22 במאי 1940 הזמין צ'רצ'יל את רמזי והטיל עליו את הפיקוד על פינויים. רמזי גייס ספינות מכל הבא ליד. מבצע הפינוי החל ב-26 במאי 1940 והסתיים ב-4 ביוני 1940. פונו כ-338,000 חיילים - 218,000 בריטים ו-120,000 צרפתים. רמזי נקרא לדווח על המבצע למלך ג'ורג' השישי ועוטר באביר מפקד של מסדר האמבט.

מבצע קרברוס

לאחר הפינוי נשאר רמזי כמפקד אזור דובר במשך כשנתיים. לאור החשש מפלישה לאזור השקיעו הבריטים במקום משאבים. אמנם היטלר החליט לבטל את הפלישה בעקבות כשלונו בקרב על בריטניה אבל זה לא היה ידוע לבריטים.
ב-11 בפברואר 1942 מונה רמזי למפקד מבצע קרברוס שנועד למנוע מצי גרמני שמנה 3 סיירות וספינות נוספות, לעבור בתעלת לה מנש ומצר דובר בדרכן מנמל ברסט לוילהלמסהאפן. המבצע נכשל, הכוח הימי של רמזי לא הצליח לעצור את הספינות הגרמניות.

מבצע לפיד

ב-29 באפריל 1942 הועבר רמזי לזירת הים התיכון כסגנו של מפקד שייטת הים התיכון אדמירל אנדרו קנינגהם. הוא היה נציג הצי הבריטי במפקדתו של דווייט אייזנהאואר הפלישה המיועדת לאירופה נדחתה ובמקומה הוחלט על נחיתה בחופי צפון אפריקה. רמזי תכנן את מבצע הנחיתה תחת פיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם.

הפלישה לסיציליה (מבצע האסקי)

רמזי מונה למפקד כוח המשימה המזרחי במבצע האמפיבי של נחיתת כוחות הברית בחופי סיציליה תחת פיקודו של ברנרד מונטגומרי ב-יולי 1943.

הנחיתה בנורמדי (מבצע נפטון)

ב-24 באפריל 1944 הועלה לדרגת אדמירל. הוא היה ממונה על המבצע האמפיבי במהלך הנחיתה בנורמנדי שכונה "מבצע נפטון".

מותו

ב-2 בינואר 1945 המריא רמזי עם עוד מספר קצינים משדה התעופה ליד העיירה Toussus-le-Noble ליד פריז בדרך לפגישה עם ברנרד מונטגומרי בבריסל. המטוס התרסק בהמראה וכל נוסעיו נספו. הוא נקבר בבית קברות Saint-Germain-en-Laye בקרבת מקום התאונה. ב-מאי 1995 הוקמה שם אנדרטת זיכרון לברטרם רמזי ולשאר הנספים. ב-נובמבר 2000 הועמד פסל שלו ליד טירת דובר לא רחוק מהמקום בו תכנן את הפינוי מדנקרק.
ארנסט בוריס צ'יין

ביוגרפיה

צ'יין נולד בברלין בירת גרמניה למשפחה יהודית. אביו, מיכאל, היה כימאי ממוצא רוסי, ובנו התעניין גם כן בכימיה ובמיוחד בביוכימיה. במקביל התעניין במוזיקה וניגן בפסנתר. צ'יין סיים תואר בכימיה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בשנת 1930, ועסק שלוש שנים בחקר אנזימים בבית החולים שָריטֶה (Charité) בברלין.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב צ'יין את גרמניה, ועבר לאנגליה. עם המעבר לאנגליה, כאשר נתקל בקשיי הגייה בשמו, "חיין", החליף באופן רשמי את שם משפחתו ל"צ'יין". באנגליה עסק צ'יין בחקר הפוספוליפידים באוניברסיטת קיימברידג' תחת הדרכתו של סר פרידריך גוולד הופקינס. בשנת 1935 קיבל משרה באוניברסיטת אוקספורד כמרצה לפתולוגיה. במסגרת זו, עסק במספר תחומי מחקר, ביניהם: ארס נחשים, חילוף חומרים בגידולים, ליזוזימים, וטכניקות ביוכיומיות.
ב־1939 החל לעסוק יחד עם הווארד פלורי בחקר גורמים אנטיביוטיים טבעיים המיוצרים על ידי מיקרואורגניזמים. בתוך כך, החליטו צ'יין ופלורי לבדוק את מחקריו של אלכסנדר פלמינג שגילה את הפניצילין תשע שנים קודם לכן. הם המשיכו לחקור את תכונותיו הרפואיות ומבנהו הכימי של הפניצילין. צ'יין פיתח שיטות לבודד ולרכז את הפניצילין, וכן תיאר את מבנהו הכימי, דבר שאושר לאחר מכן במדידות גבישים בקרני רנטגן, על ידי דורותי הודג'קין. על מחקר זה קיבלו צ'יין, פלורי ופלמינג פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1945.
צ'יין היה ציוני נלהב ובמאי 1946 ביקר בארץ ישראל כאורחו של חיים ויצמן וביקר במכון ויצמן, באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון. בשנים 1947-1948 שהה בצ'כוסלובקיה מטעם ארגון הבריאות העולמי, בה סייע בשיקום מפעלי הפניצילין. סיועו לצ'כוסלובקיה לאחר ההפיכה הקומוניסטית הביאה את רשויות ההגירה של ארצות הברית לסרב להעניק לו ויזה לביקור במדינה בשנת 1951.
ב־1948 התמנה למנהל מדעי במרכז המחקר הבינלאומי למיקרוביולוגיה כימית במכון הבריאות העליון של רומא. בשנת 1961 הוא חזר לבריטניה כפרופסור לביוכימיה בקולג' המלכותי בלונדון, ולאחר שפרש לגמלאות עבר למלרני שבמחוז מאיו, מערב אירלנד.
חיין התנגד לתורת האבולוציה, וכתב על כך: "רעיון הישרדותו של המתאים ביותר הוא היפותזה שאינה מתבססת על ראיות כלשהן, ואינו עולה בקנה אחד עם העובדות".
בשנת 1974, הוענק לפרופ' ארנסט תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
אחיינו הוא פרופ' אלכסנדר חיין, מדען במחלקה לאטמוספירה באוניברסיטה העברית.
הקרן לחיפה

הקרן לחיפה היא עמותה שנוסדה ב-1983 על ידי אנשי ציבור במטרה "ליזום, לארגן, להקים, לבצע, להחזיק ולנהל בחיפה ובנותיה מפעלי תרבות, חברה, חינוך בריאות, חינוך גופני, מדע, ספרות, צדקה, סעד ומפעלי פיתוח אחרים וכן לתמוך ולהשתתף במפעלים כאלה".

פעילות

מייסדי הקרן היו ראש העירייה אריה גוראל, אנשי העסקים ג'רלד פרדמן, וילי אפטוביצר, דויד אדרס, ויוסי גלוזמן. עמרם מצנע, שכיהן כראש העיר אחרי אריה גוראל, שימש אף הוא כיו"ר הקרן ונתן תנופה גדולה לפיתוחה. יו"ר הקרן הנוכחי, יונה יהב, ממשיך גם כן בגיוס נרחב של תרומות למען העיר.
פעילות הקרן בחיפה מתפרשת על תחומים שונים, כגון: דו-קיום, חינוך, תרבות, קהילה, ספורט, סביבה ורווחה. פעילויות בולטות: סיוע לבית הגפן (הקמת ספרייה רב-לשונית ומרכז תרבותי), סיוע למועדוניות של ילדים ונוער בסיכון, הקמת מרכזים לקידום למידה, הקמת מרכזי ספורט, שיפוץ תיאטרון חיפה והמרכז לתרבות ולאמנות, תמיכה במרכזי יום לקשישים, שיפוץ גן החיות הלימודי חיפה, הקמת גני משחקים וגנים ציבוריים בעיר, שיפוץ בית העם הטמפלרי במושבה הגרמנית, הקמת 'דרך נוף חיפה', התקנת מתקני כושר באוויר הפתוח בחוף הים, מעבדות טכנולוגיות בבתי ספר תיכוניים, ספסלי הנצחה בגנים ציבוריים, ועוד. 
בשנת 2009 הקימה הקרן אגודת ידידים בגרמניה בנוסף לאגודות ידידי הקרן הקיימות בארצות הברית, קנדה ובריטניה.
מנכ"ל הקרן הוא ד"ר אמנון לשם, היו"ר הוא יונה יהב, ראש העיר חיפה.
אייקה אימל

קריירת מועדונים

אימל החל את קריירת הבוגרים שלו בבורוסיה דורטמונד כאשר היה בן 17, בשנת 1978, והחליף את השוער הוותיק הורסט ברטראם. אימל נשאר בבורוסיה דורטמונד שמונה עונות בהן צבר 247 הופעות בבונדסליגה, ובקיץ 1986 חתם בשטוטגרט תמורת סכום שיא עבור שוער בבונדסליגה באותם ימים, שני מיליון מארק גרמני. אימל שיחק בשטוטגרט במשך תשע עונות, וזכה עמה באליפות הבונדסליגה בשנת 1992, והגיע לגמר גביע אופ"א בשנת 1989, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי, כשאימל פותח בהרכב בשני המשחקים. בשנת 1995, לאחר תשע שנים ו-287 הופעות במדי שטוטגרט, חתם אימל במנצ'סטר סיטי, שם שיחק שנתיים, עד שפרש ממשחק פעיל בתום עונת 1997.

קריירה בינלאומית

אימל נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית בארבעה טורנירים גדולים. ביורו 1980 בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית בתואר, במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986, בהם סיימה הנבחרת כסגנית, אימל היווה גיבוי להראלד שומאכר מהספסל, אולם לא זכה לדקות משחק. ביורו 1988, בו הודחה הנבחרת בחצי הגמר, היה אימל השוער הראשון, אך לא זומן לטורנירים מאוחרים יותר, בהם הועדף על פניו בודו אילגנר כשוער הראשון, ושוערים צעירים יותר נבחרו כמחליפים. סך הכול ערך אימל 19 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
הטיית פרסום

הטיית פרסום, המכונה לפעמים אפקט המגירה (File-Drawer Effect), מתייחסת לתופעה שבה הסיכוי של מחקר המציג תוצאה מובהקת סטטיסטית
להתפרסם גבוה יותר מזה של מחקר שמסתיים בתוצאות שאינן מובהקות סטטיסטית. התופעה גורמת לשכיחות גבוהה של תוצאות שגויות בספרות המדעית,
כמו גם לכך שמטא-אנליזה של מאמרים שפורסמו תסתיים בתוצאות שגויות או מוטות.
לעיתים מגדירים הטיית פרסום באופן רחב יותר, כתופעה שבה המחקרים שמתפרסמים בספרות המקצועית אינם מייצגים את כלל המחקרים שהושלמו, בשל הטיה שיטתית כלשהי. גורמים נוספים היכולים ליצור הטיה הם מחסומי שפה וזמינות המחקר לגופים הבוחרים את המחקרים לפרסום. לעיתים עבור ההגדרה הרחבה משתמשים במונח אחר, dissemination bias (הטיית הפצה), ואת המונח הטיית פרסום שומרים בהגדרתו המקורית של הטיה על סמך מובהקות סטטיסטית.

תוצאות שגויות

נניח שקבוצת מחקר מסוימת בודקת האם תרופה X מועילה לטיפול במחלה Y. כמו כן נניח שבמציאות אין בה כל תועלת למחלה זו. המחקר יתבצע באופן הבא: קבוצה אחת של חולים תטופל בתרופה, בעוד קבוצה אחרת (קבוצת הביקורת) תטופל באינבו. לאחר מכן ייבדק האם ההבדלים בין הקבוצות מובהקים סטטיסטית. אם יתגלה שמצבם של החולים שטופלו בתרופה השתפר באופן מובהק סטטיסטי, המחקר ישלח לפרסום, וסיכוייו להתפרסם טובים. מכיוון שהנחנו שהתרופה לא באמת מועילה לטיפול במחלה, סביר שהמחקר יסתיים ללא הבדלים מובהקים בין הקבוצות. במקרה כזה סביר שהמחקר לא ישלח לפרסום, ואם ישלח סיכוייו להתקבל נמוכים.
מכיוון שתוצאות המחקר לא נודעו בקרב הקהילה העוסקת בתחום, קבוצות מחקר נוספות יחזרו על הניסוי שוב ושוב באופן בלתי תלוי ובלי לדעת זה על זה. בסופו של דבר באחד מהניסויים יתרחש צירוף מקרים שמצבם של החולים שטופלו בתרופה השתפר, בלי קשר לעובדה שטופלו בתרופה. בניסוי הזה התוצאות יחשבו מובהקות סטטיסטית. שגיאה כזו קרויה
שגיאה מסוג ראשון. דווקא תוצאה שגויה זו היא שתפורסם.
מכיוון שחוקרים רבים ברחבי העולם מנסים לאשש השערות שונות, רובן שגויות, וחוזרים שוב ושוב על ניסויים שכשלו ולא פורסמו, התופעה של פרסום תוצאות עם שגיאה מסוג ראשון היא נפוצה.

מקור השם

המונח הטיית פרסום הופיע לראשונה ככל הנראה במאמר של הסטטיסטיקאי תיאודור סטרלינג משנת 1959, שבו הוא מתאר את התופעה.
את המונח "אפקט המגירה" טבע הפסיכולוג רוברט רוזנטל במאמר משנת 1979. במאמרו הוא טוען שבכל תחומי המחקר הספרות המקצועית מלאה בתוצאות מובהקות שגויות, בעוד שהמחקרים שלא הגיעו לתוצאה מובהקת נשארים במגירה.