google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל קליי

ישראל (אדוארד) קליי (בגרמנית: Eduard Israel Kley; ‏10 ביוני 1789 - 4 באוקטובר 1867) היה מחלוצי הזרם הרפורמי ביהדות. ממייסדי ההיכל בהמבורג, בית הכנסת הרפורמי הקהילתי הראשון, ממחברי סידור התפילה הרפורמי הראשון ומחבר הקטכיזם ("מדריך אמונה") ללימוד עיקרי היהדות.

תולדות חייו

נולד בשלזיה ולמד באוניברסיטת ברלין אצל יוהאן גוטליב פיכטה ופרידריך שליירמאכר. קליי היה דרשן בבית הכנסת הפרטי של ישראל יעקבסון בברלין לפני שעבר להמבורג בסביבות 1817 על מנת לנהל את בית הספר היהודי המקומי. שם חבר לשלמה זלמן (גוטהולד) סלומון, נפתלי פרנקפורטר, זקל יצחק זעקיל פרנקל ומאיר ישראל ברסלאו להקמת היכל תפילה קהילתי ("טמפל") רפורמי ראשון (בשמו הרשמי בגרמנית: Neuer Israelitischer Tempel, "בית-התפילה החדש לבני ישראל"). השינויים העיקריים שהוכנסו בסדרי בית הכנסת היו נגינת עוגב (על ידי גוי) בשבת, קריאת קטעי תפילה בגרמנית, השמטת קטעים שהזכירו את התקווה לשוב לציון כדי לחדש את עבודת הקורבנות בבית המקדש, ביטול טקס בר מצווה ועריכת טקס קונפירמציה לבנים ולבנות במקומו. עם זאת התקיימה בבית הכנסת עזרת נשים נפרדת.  על-אף שמקימי בית הכנסת הקפידו על כך שאינם סותרים יסודות הלכתיים אלא מנהגים בלבד, עורר ה"טמפל" מיד התנגדות עזה, בעיקר בשל נוסח התפילה שלו. דייני העיר אסרו על כניסה אליו וגייסו רבנים מכל אירופה לעזרתם. למרות הפניות לרשויות ומכתבי החרם, עמד בית-הכנסת על מקומו. הוא משך קהל גדול של צעירים, בעיקר מקרב הנשים שאך מעט מהן ידעו די עברית כדי להבין את התפילות הישנות. קליי וסלומון שימשו כדרשנים, ויהודי ספרדי מאמסטרדם בשם דוד מלדולה מילא את תפקיד הש"ץ והבעל קורא.
קליי פעל כדרשן עד 1840 ולימד עד 1856.
ולטר גורן

קריירה מוקדמת

גורן נולד ב-24 בספטמבר 1898 בכפר ביגאנין פרוסיה המערבית, שהשתייך לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס גורן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-7 (פרוסיה המערבית ה-2 - וילהלם הראשון, קיסר גרמניה). בהמשך השנה הועבר גורן למטה הקורפוס ה-5, ובשנת 1917 הועבר לרגימנט המיליציה ה-36, עמו לחם עד סוף המלחמה.
בשנת 1920 פרש גורן מהצבא, והחל לשרת במשטרת ברסלאו. בשנת 1935 חזר והתגייס לוורמאכט בדרגת האופטמן, ומונה כמפקד פלוגה ברגימנט הממונע ה-3.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939 מונה גורן לקצין מטה בקורפוס הממונע ה-19 בפיקוד היינץ גודריאן, והשתתף עמו במערכה בפולין. ב-20 בפברואר 1940 מונה גורן למפקד גדוד ההכשרה של רגימנט הרובאים ה-10, והועלה לדרגת מיור. ב-15 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרובאים ה-10, ולחם עמו במהלך מערכה בבלקן כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-9. על פעולות גדודו במערכת הבלקן, הוענק לו ב-20 באפריל 1941 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-20 בפברואר 1942 מונה גורן למפקד הגדוד הממונע ה-59. ביולי 1942 הצטיין גורן בקרב על וורונז', וחודש לאחר מכן בקרב על אורל, ובעקבות כך קיבל ב-17 באוגוסט 1942 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-10, וב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט. על פעולותיו בקרבות קיבל גורן ב-8 ביוני 1943 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה למדריך, ולאחר מכן למפקד בית הספר לשריון II. ב-21 ביולי 1944 מונה גורן למפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561, ולחם עמה בקרבות בפרוסיה המזרחית. ב-1 באוקטובר 1944 הועלה גורן לדרגת גנרל מיור, וב-15 באפריל 1945 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-710. גורן לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו באוסטריה, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.

לאחר המלחמה

ב-16 ביוני 1947 שוחרר גורן מהשבי, ולאחר שחרורו התיישב ברוזנהיים, שם גר עד מותו ב-10 ביולי 1968.
אנטואן קונטה

קריירה

נולד וגדל בעיר פריז בירת צרפת, ומגיל צעיר שיחק במספר מועדונים מקומיים בפריז עד שבגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של פריז סן ז'רמן. קונטה שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער של פריז וב-1 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו שהייתה גם להופעה היחידה שלו במדי הקבוצה הבוגרת כשעלה כמחליף בניצחון פריז 4-0 על טולוז במסגרת ליגת העל הצרפתית בכדורגל.
בעונה שלאחר מכן הושאל קונטה לסטאד ריימס וב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון 1-0 על אולימפיק ליון. עד תום אותה העונה הספיק קונטה לערוך 10 הופעות בליגה במדי ריימס כשבעונה שלאחר מכן, סיים את חוזהו בפריז סן ז'רמן וחתם על חוזה קבוע בריימס. את העונה שלאחר מכן פתח קונטה כשחקן הרכב קבוע בריימס והשלים 29 הופעות ליגה ועוד שתיים נוספות בגביע כשהוא מוחלף פעם אחת בלבד בליגה. בעונת 2015/16 חל פיחות במעמדו של קונטה בקבוצה והוא רשם 11 הופעות ליגה בלבד כשבתום העונה ירדה ריימס לליגת המשנה. בעונת 2016/17 רשם קונטה תשע הופעות ליגה ונעדר מסגל קבוצתו תשע פעמים כשהוא לא זוכה לדקות משחק רבות מדי.

בית"ר ירושלים

ב-1 בפברואר 2017 הגיע קונטה לישראל והושאל לבית"ר ירושלים עד לתום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-7 בפברואר 2017 ערך קונטה את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים בניצחון 2-0 על עירוני קריית שמונה במשחק הראשון מבין שניים בשלב רבע גמר גביע המדינה. ב-11 בפברואר ערך קונטה את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי בית"ר בניצחון 4-0 על הפועל רעננה. עד מהרה הציג קונטה יכולת גבוה במדי בית"ר והפך לשחקן הרכב קבוע כשבסיום העונה הסדירה בליגת העל ועם פתיחת משחקי הפלייאוף נבחר קונטה על ידי אוהדי בית"ר כרכש המצטיין שהגיע בחלון ההעברות של חודש ינואר.
ב-1 ביוני 2017 מימשה בית"ר את אופציית הרכישה על קונטה, ושילמה עבורו 350 אלף אירו לריימס הצרפתית.
ב-15 ביוני 2017 חתם קונטה לשלוש עונות עם אופציה לעונה נוספת, והפך למשתכר הגבוה בקבוצה עם סכום של 250 אלף יורו. ב-14 בינואר 2019 חזר לסגל הקבוצה לאחר היעדרות של כחצי שנה עקב פציעה.
ב-19 באוקטובר 2019 הבקיע קונטה את שערו הראשון בקבוצת בוגרים ושערו הראשון במדי בית"ר ירושלים בניצחון של הקבוצה 4-0 על סקציה נס ציונה במסגרת ליגת העל.

קריירה בינלאומית

מגיל 17 משחק אנטואן קונטה בנבחרות הנערים של צרפת כשלזכותו שש הופעות במדי נבחרת צרפת עד גיל 21 בה שימש אף כקפטן ושיחק לצידם של קינגסלי קומאן וקורט זומה.
בשנת 2019 הצטרף לנבחרת גינאה.

חיים אישיים

בתחילת דצמבר 2016 תקף באלת בייסבול עובר אורח ליד ביתו ופצע אותו קשה, הוא נעצר ושוחרר בערבות אך עדיין ממתין למשפטו בצרפת.
דניאל ארנס

ביוגרפיה

ארנס נולד בשנת 1979 בקולומביה הוא צעיר מבבין 6 אחים, למד משחק בארצות הברית
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סרגיי קריאקין

ביוגרפיה

סרגיי קריאקין נולד בסימפרופול שבחצי האי קרים. החל לשחק שחמט בגיל 5 ויולי 2009 עבר מאוקראינה לרוסיה, קיבל את אזרחותה והצטרף לנבחרת הרוסית. היה נשוי לרב אמן יקטרינה דולז'יקובה. הם התגרשו לאחר מספר שנים. הוא התחתן בשנית ובשנת 2015 נולד לו בן.
בגביע העולם בשחמט 2007 הוא הודח בחצי הגמר. בגביע העולם בשחמט 2009 הוא הודח בחצי הגמר.
ב-2010 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 21) ביחד עם לבון ארוניאן.
בשנת 2013 וב-2014 הוא ניצח בתחרות העל בנורווגיה.
בתחרות המועמדים 2014 סרגיי קריאקין סיים במקום השני.
בגביע העולם בשחמט בשנת 2015 הוא ניצח והעפיל לתחרות המועמדים 2016.
במרץ 2016 קריאקין ניצח בתחרות המועמדים של פיד"ה במוסקבה, בתוצאה של ½8 מ-14 נקודות אפשריות (1- 9= 4+). בנובמבר 2016 הפסיד בדו-קרב על אליפות העולם מול מגנוס קרלסן בשובר שוויון שהתקיים בקצב מהיר. בדצמבר 2016 זכה באליפות העולם לשחמט בזק.
ארנסט וסלסטין

תקציר העלילה

סלסטין היא עכברה יתומה צעירה שחולמת להיות ציירת, אם כי הסובבים אותה מעוניינים שהיא תהיה רופאת שיניים, המקצוע אותו מרבית העכברים לומדים. בלילות, אחת מהאומנות בבית היתומים מספרת לעכברים על דובים, על כך שהם גדולים ורעים ורוצים לאכול את כל העכברים.
יום אחד, יוצאת סלסטין ללקט שיני חלב של דובים הפזורים ביער עבור המרפאה שלה, והיא פוגשת בארנסט, דב גדול ממדים שנראה מפחיד, אם כי הוא למעשה נחמד מאד. ארנסט מספר לסלסטין כי הדובים פוחדים מעכברים, וארנסט מספר לה כי כך גם ההפך.
בין ארנסט וסלסטין מתפתחת חברות מיוחדת, אותה הם מנסים להסתיר מהסובבים אותם, מכיוון שאלו פוחדים מאלו.

ביקורת

"ארנסט וסלסטין" זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרים. באתר "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון של 97 מתוך 100, בהתבסס על 75 ביקורות (73 "טריות" ו-2 "רקובות"). באתר "Metacritic" קיבל הסרט ציון של 86 מתוך 100, בהתבסס על 22 ביקורות (21 חיוביות ואחת שלילית). אנדרו צ'אן מקהילת מבקרי הקולנוע של אוסטרליה ביקר את הסרט לחיוב, וכתב עליו כי הוא "סיפור אנושי אודות שני בעלי ברית לא סבירים, עכבר ודב. כל כך פשוט שזה עובד מצוין". גלן קני מפורטל האינטרנט "msn" ביקר את הסרט לחיוב גם הוא, נתן לו ½3 כוכבים מתוך 4, שיבח אותו למסרים החיוביים על ידידות שהעביר, וכתב עליו כי הוא "הסרט הנעים ביותר שתראו במשך כל השנה הזו".

פרסים ומועמדויות

בנוסף לביקורות החיוביות לו הסרט זכה, הוא גם הועמד לזכייה בפרסים רבים.
הסרט הועמד לפרס הסרט המונפש ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-86, אך הפסיד ל"לשבור את הקרח". בנוסף, בטקס פרסי אנני ה-41 הסרט הועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, פרס התסריט הטוב ביותר ולעוד כמה, אך לא זכה באף אחד מהם. הסרט גם הועמד לפרס הסרט הטוב ביותר במפסטיבל סרטי ההנפשה הבינלאומי אנסי, אך גם שם לא זכה.
אהבה בשלייקס

רקע

הסרט יצא לאקרנים באפריל 2019. יהודה בארקן שתקופה לפני כן הופיע רק בסרטים חרדיים, שב להופיע בסרט המופנה לקהל הרחב. בסרט הוא מככב לצידה של ניצה שאול, אשר גילמה את אהובתו בסרט חגיגה בסנוקר, שיצא בשנת 1975 ושיחקה לצידו בסרט כץ וקרסו ב-1971.
יהודה בארקן שיחק לצידה של ליא קניג בסדרת טלוויזיה על נושא דומה בשם "אהבה בשלכת" גם היא בבימויו של יוחנן ולר, ששודרה בערוץ הראשון, ב-2003.
בארקן שיחק בעבר גם לצידה של מיכל ינאי, שמגלמת את בתו של בארקן בסרט זה – כך היה גם בסרט "נשיקה במצ"ח" בשנת 1990.
הסרט צולם בבית דיור מוגן, מגדלי הים התיכון בגני תקווה.

תקציר העלילה

תמי (ניצה שאול) היא אלמנה בת 64. באחד הימים היא דורסת את בנו רזניק (יהודה בארקן) ופוגעת קלות ברגלו. בנה של תמי (יפתח קליין) משכנע אותה לעשות הכל על מנת שבנו לא יגיש נגדה תלונה למשטרה. השניים מתאהבים ומקיימים קשר רומנטי. תמי אופטימית מטבעה, בעוד בנו הוא אדם בודד, אך למרות השוני, מתקיים ביניהם קשר רומנטי.
הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של הרפובליקה של קונגו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת התחרתה בענפים אתלטיקה, היאבקות, טאקוונדו וטניס שולחן אולם לא הגיעה להישגים משמעותיים וסיימה במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שמונה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים והייתה המשלחת הגדולה ביותר שהרפובליקה של קונגו שלחה עד כה. המשלחת התחרתה בענפים אתלטיקה, בדמינטון, היאבקות, טניס שולחן וכדורעף חופים אך לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים והשתתפותה היא סמלית.
יעקב הלוי פילבר

ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב, בן לשלמה, מאנשי הציונות הדתית בעיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ונמנה עם בכירי תלמידיו של הרב משה צבי נריה. היה בין מנהיגי שבט איתנים של בני עקיבא, שהשפיעו על התנועה בין היתר בהקמת "גרעין גחל"ת" וישיבת כרם ביבנה. באייר שלאחר מכן היה הראשון משבט איתנים שעבר ללמוד בישיבת מרכז הרב. בעקבותיו באו חבריו לבני עקיבא וחידשו בכך את הישיבה.
היה מקורב לרב צבי יהודה קוק, אשר שיתף אותו בעריכת כתבי אביו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בהקדמה לספר "עזרת כהן" ברך אותו על חלקו וכך כתב: "ועל הברכה המיוחדת יעמוד בזה חביבי מאוד אוצר התורה ויראה טהורה ודעת קודש הרב ר' יעקב פילבר שליט"א על סיועו הגדול ממש בסדור המפתחות לעזרת כהן".
היה מקורב גם ל"רב הנזיר", רבי דוד כהן, וכן למד מחוץ לישיבה אצל הרבנים שלמה זלמן אוירבך ויחזקאל אברמסקי, ואצל הפרופסור נחמה ליבוביץ.
בשנת תשכ"ד ייסד בהדרכת הרצי"ה קוק, הרב שלום נתן רענן והרב אברהם שפירא את ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבה תיכונית ברוח ישיבת מרכז הרב. בשנת תשכ"ט (1969) פרסם את המאמר "מחינוך דתי לחינוך תורני", שהעלה על סדר היום של הציבור הדתי לאומי את נושא החינוך התורני בחינוך היסודי. מאמר זה נכתב כהכנה להקמת בית הספר התורני "נועם", אותו ייסד בשנת תש"ל (1970).
בשנת תשמ"ה (1985), לאחר חמש שנים כרבו של קיבוץ חפץ חיים, חזר לירושלים, והקים את המכון לחקר משנת הראי"ה קוק. במסגרת המכון ערך את "אגרות הראי"ה" חלק ד' ואת הספר "עין אי"ה" (חיבורו של הראי"ה קוק על אגדות חז"ל בש"ס) והוציא לאור שמונה ספרים משלו. בשנים 1986 - 1985 העביר שיעור שבועי בטלפון ליהודי רוסיה במוסקבה, בתקופת מסך הברזל. על כך קיבל "אות הוקרה" מארגון מחניים, אשר קם במחתרת בברית המועצות, "על תרומתו לעידוד העלייה והקליטה". 
הרב פילבר לימד במכללת ירושלים לבנות בבית וגן. כן לימד אמונה בישיבת מרכז הרב. במשך כעשר שנים כתב מדי שבוע טור על פרשת השבוע וסוגיות אקטואליות בגיליון "באהבה ובאמונה". כתב טור שבועי בעלון השבת שבתון. בנוסף מפרסם בקביעות דברי תורה באתרי החדשות ערוץ 7, אתר כיפה ואתר סרוגים.
בשנת תשס"ח הוכתר על ידי מועצת עיריית ירושלים בתואר "יקיר ירושלים". בנימוקי העיטור נכתב: "על פעילותו החינוכית בירושלים ומחוצה לה, על עיצוב דמותו של החינוך התורני, על הפצת התורה ליהודי התפוצות ועל פרסומיו הרבים - מוענק לו עיטור הכבוד יקיר ירושלים".
בשנת 1960 התחתן עם צביה ורצוג. בנו עו"ד שלמה (מומו) פילבר היה מנכ"ל משרד התקשורת, ובעבר ראש לשכת ראש הממשלה ומנכ"ל מועצת יש"ע. בנו הרב אהרון הוא ר"מ בישיבת השומרון.

דרכו

הרב פילבר, אחד מפרשניו הבולטים של הראי"ה קוק, עסק לא רק במשנתו התאורטית של הרב קוק אלא ניסה ליישם בפועל את משנתו החינוכית. הוא ראה את תקוות החברה הישראלית בגיבושו של ציבור תורני-ממלכתי המעורה ופועל בכל תחומיה של המדינה ומשפיע מרוחו על כלל החברה הישראלית. למימוש מטרה זו פעל בשתי דרכים: מצד אחד גיבוש ציבור תורני ממלכתי על ידי הקמת מוסדות חינוך ייחודיים בכל שלבי החינוך. לצורך זה יזם והקים את הישיבה לצעירים (ישל"צ) ואת בית הספר התורני "נועם". מצד שני שאף לא להתבדל אלא להיות מעורה בכלל הציבור, "בגובה העיניים". בניסיון להתמודד עם מגמת ההתכנסות שהחלה אצל חלק מבוגרי מרכז הרב, יזם וארגן כנסים בסיסמה: "עם הפנים לכלל ישראל" וכן היה שותף, עם הרבנים יהודה עמיטל, מאיר שלזינגר ויהושע בן מאיר, להקמת "חותם", תנועה חברתית לחידוש פניה של הציונות הדתית. היה שותף להקמתם של מוסדות נוספים כמו "מכללה ירושלים" בראשות הרב יהודה קופרמן ומכון מאיר בראשות הרב דב ביגון ].
נקסוס 6P

נקסוס 6P (באנגלית: Neuxs 6P) הוא טלפון חכם שיוצר בשיתוף פעולה של גוגל ווואווי. המכשיר הוכרז לראשונה ב-29 בספטמבר 2015, באירוע שערכה גוגל בסן פרנסיסקו. הוא מהווה שדרוג של הנקסוס 6 כאשר האות P מסמלת את המילה Premium.
למכשיר מסך בגודל 5.7 אינץ' ברזולוציה של 1440X2560 פיקסלים. הוא בעל 3GB זיכרון RAM, מעבד Qualcomm Snapdragon 810 בגרסה השנייה שלו ומצלמה אחורית באיכות 12.3 מגה-פיקסל.
המכשיר הושק לראשונה עם אנדרואיד מרשמלו וזכה לעדכון  לאנדרואיד נוגט 7.0 ו-7.1.1 וגם עודכן לאנדרואיד אוראו 8.0.0 ו-8.1.0.
וארזה

ספורט

קבוצת הכדורסל של העיר, פלקנסטרו וארזה, משחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל וזכתה באליפות עשר פעמים. בנוסף העפילה הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות במשך עשר שנים ברציפות, וזכתה בו חמש פעמים.
טוני אבוט

ראשית חייו

אבוט נולד בלונדון, אנגליה בנובמבר 1957, לאם אוסטרלית, פיי אבוט (פיטרס טרם נישואיה), שנולדה בסידני, ולאב אנגלי, ריצ'רד הנרי אבוט, שנולד בניוקאסל על נהר הטיין. ריצ'רד היגר לאוסטרליה בתקופת מלחמת העולם השנייה עם הוריו. בספטמבר 1960 אבוט ומשפחתו עברו לאוסטרליה.
הוא התחנך בבית הספר לכלכלה ובבית הספר למשפט של אוניברסיטת סידני, ולאחר מכן נסע לבריטניה ללמוד בקווינז' קולג' באוקספורד והשתלם בתחום הפילוסופיה ומדע המדינה. בעת לימודיו באוקספורד, השתעשע באגרוף. אבוט הושפע מהמסדר הישועי ולמד בסמינר קתולי ומשהפך לפעיל פוליטי שנאבק נגד הקומוניסטים ומפלגת הלייבור הפסיק את לימודיו בסמינר. הוא פגש את מרגרט "מרג'י" אייטקן, אזרחית מניו זילנד שעבדה בסידני והפכה אחר כך לרעייתו. לשניים יש שלוש בנות: לואיז, ברידג'ט ופרנסס. טרם כניסתו לפוליטיקה עבד כעיתונאי.

קריירה פוליטית

אבוט נבחר לחבר בית הנבחרים האוסטרלי מטעם מחוז וורינגה בבחירות 1994. כיהן כמזכירו הפרלמנטרי של שר התעסוקה בשנים 1996–1998 ואחר כך היה לשר התעסוקה בשנים 1998–2003 ושר הבריאות מ-2003 עד 2007.
ב-2005 יצא עם משפחתו לבאלי, אינדונזיה כאשר התרחשו הפיגועים שם. הוא ביקר את הקורבנות בבתי החולים ומתוקף סמכותו כשר הבריאות פעל לארגן סיוע חירום לאזרחים אוסטרלים שנפגעו בפיצוצים והעברתם לאשפוז בסינגפור.

יושב ראש האופוזיציה

ב-1 בדצמבר 2009 נבחר לתפקיד יושב ראש המפלגה הליברלית האוסטרלית במקומו של מלקולם טרנבול. מאז מונה לתפקיד ביקר בכל עת את התנהלותה של ממשלת אוסטרליה תחת רה"מ קווין ראד. בבחירות המקדימות שנערכו ביוני 2010 נבחרה ג'וליה גילארד לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה במקומו של קווין ראד, כשהחלפתו של ראד היוותה טלטלה פוליטית של ממש ופגעה רבות בדומיננטיות של ממשלתה של גיאלרד ובדומיננטיות של מפלגת הלייבור. בבחירות הפדרליות שנערכו ב-2010 ספגה מפלגת הלייבור נגיסה של ממש בכוחה אם כי חרף זאת הצליחה גילארד להקים ממשלת מיעוט, זאת כאשר מתחזק מעמדה של מפלגת האופוזיציה (המפלגה הליברלית) בראשותו של טוני אבוט.
טוני אבוט המשיך לבקר את ממשלת הלייבור ולתקוף את צעדיה בכל הזדמנות, כאשר הוא מתמקד בביקורת נגד ההאטה הכלכלית וההתנהלות הקלוקלת במשק הכרייה במדינה.

ראש ממשלה

בבחירות הפדרליות שנערכו בספטמבר 2013 הצליח אבוט להוביל את מפלגתו לניצחון סוחף ולסיום 6 שנות שלטון של מפלגת הלייבור. בנאום הניצחון הכריז על הקמת קואליציה משותפת עם המפלגה הלאומית בראשותו של וורן טראס, שמונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר התחבורה והתשתיות; ג'ו הוקי מונה לשר האוצר וג'ולי בישופ מונתה לתפקיד שרת החוץ של אוסטרליה. ב-18 בספטמבר 2013 הושבע אבוט לראש ממשלה והחל בכהונתו.
ב-14 בספטמבר 2015 הודח אבוט בהצבעה פנימית של מפלגתו. את אבוט החליף מלקולם טרנבול, שהיה שר התקשורת בממשלתו ובעבר ראש המפלגה הליברלית באוסטרליה.

ישראל

אבוט תומך בישראל והכריז ש"אוסטרליה תפגין את תמיכתה הבלתי מתפשרת בירושלים כמדינה הליברלית, הדמוקרטית והפלורליסטית היחידה במזרח התיכון" וראוי ש"תצטרף לצעד של ממשל טראמפ להעביר את שגרירותה לירושלים",וטען ש"אוסטרליה צריכה לקצץ בסיוע שהיא מעבירה לרשות הפלסטינית בכל שנה בשל תמיכתה שלה במחבלים".
ריצ'רד המינג

ביוגרפיה

המינג סיים תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו בשנת 1937, תואר שני באוניברסיטת נברסקה בשנת 1939 ולבסוף דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1942. הוא היה פרופסור באוניברסיטת לואיוויל במהלך מלחמת העולם השנייה ועזב כדי לעבוד על פרויקט מנהטן בשנת 1945. במסגרת זאת  תכנת את אחד המחשבים הדיגיטליים החשמליים הראשונים כדי לחשב את הפתרון עבור משוואות שסופקו על ידי הפיזיקאים בפרויקט. מטרת התוכנית הייתה לגלות אם פיצוץ של פצצת אטום יצית את אטמוספירת כדור הארץ. תוצאת החישוב שללה תרחיש זה וכך ארצות הברית השתמשה בפצצה, תחילה בניסוי בניו מקסיקו ולאחר-מכן פעמיים נגד יפן.
מאוחר יותר, בין השנים 1946–1976, המינג עבד במעבדות בל, שם שיתף פעולה עם קלוד שאנון. הוא פיתח את תורת הקודים לתיקון שגיאות ובפרט את קוד המינג. זהו קוד ליניארי המאפשר זיהוי ותיקון שגיאות בסיבית בודדת, וכן זיהוי (אך לא תיקון) שגיאה בשתי סיביות. 
במהלך תקופה זו שימש כמורה מן החוץ בבית הספר להנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק. ב-23 ביולי 1976, עבר לבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שם עבד כמורה מן החוץ עד 1997 כשמונה לפרופסור אמריטוס. הוא מת שנה מאוחר יותר.
המינג היה ממייסדי Association for Computing Machinery‏ (ACM) ונשיאהּ הראשון. בשנת 1994 נבחר לעמית ACM. גישתו כלפי מחשוב מדעי מופיעה כהקדמה לספרו משנת 1962: "המטרה של מחשוב היא תובנות, לא מספרים".

הופעות

המינג שוחח על השימוש והפוטנציאל של מחשבים בסרט משנת 1965, Logic By Machine.
שיי מרטין

ביוגרפיה

שרה הייתה זמרת וגיטריסטית בלהקת רוק מגיל 12. היא פרשה מלהקת הרוק בגיל 17.
לאחר סיום לימודיה בבית ספר תיכון, היא נרשמה לבית הספר למוזיקה מוזיקמקרנה   שבאורנסקולדסביק . במהלך השנה השנייה שלה בבית הספר למוזיקה, EMI חתמו אותה כאמנית.
ב-2017, זכתה יחד עם SHY Nodi   בפרס הגדול (הצלחה בינלאומית) בפרסי הפופ הדנים  .
בטקס פרס נובל לשלום 2017, ביצעה יחד עם מטומה  את השיר "Slow". היא החליפה את נואה סיירוס, ששרה את השיר במקור.
ב-7 בדצמבר 2018, היא הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה Overthinking.
צ'יז'ב

היסטוריה

שמו של היישוב מופיע במסמכים כנסייתיים משנת 1187, כרכושו של בעל תפקיד בכנסייה המקומית, ושוב במסמך משנת 1239. העיירה כנראה נהרסה במאה ה-13 אך יושבה מחדש בסוף המאה ה-14. במאה ה-16 הורכבה הרשות המקומית צ'יז'ב ממספר יישובים קטנים סמוכים, ששמם המשותף היה צ'יז'ב ושמותיהם הנפרדים הנוספים נבעו משמות מייסדיהם, בעליהם או המשפחות החשובות ורבות ההשפעה ביותר באזורו של כל אחד מהם. 
בין השנים 1738 ל-1870 החזיקה העיר בזכויות עיר. 
ב-1854 חובר היישוב למסילת הברזל שבין ורשה וסנט פטרסבורג. קו תחבורה זה תרם לפיתוחה של העיירה ומספר תושביה עלה ל-1,500, כמעט כולם יהודים. בסוף המאה ה-19 היו ביישוב כנסייה בנויה מלבנים, בית משפט מחוזי, בית ספר, בית כנסת וסניף דואר. בעת זו כבר היו בעיירה כ-2,300 תושבים, 94% מהם יהודים.
בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את צ'יז'ב במסגרת המערכה בפולין. באוקטובר 1939 הועברה העיירה לשליטת ברית המועצות במסגרת הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. ביוני 1941 שבו הגרמנים וכבשו את צ'יז'ב, במהלך מבצע ברברוסה. היישוב נכבש על ידי הצבא האדום במחצית הראשונה של 1944 ונכלל בתחומי פולין לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2011 הוכר היישוב שוב כעיר.

אתרים בעיירה

בעיירה ניצבת כנסייה על שם ניקולאוס הקדוש, יעקב בן זבדי ואנה הקדושה, כנסייה שהוקמה במאה ה-15, וכן בית כנסת מהמאה ה-19, מספר וילות מעץ מהמאה ה-19, בית קברות לחללי מלחמת העולם הראשונה, בתי קברות נוספים וכן אתרים נוספים.

יהודים

בשנות השלושים של המאה ה-20 חיו בצ'יז'ב כ-1,600 יהודים. בעיירה פעלו סניפים של טו"ז ושל "צנטוס". בעיירה פעל בית ספר לבנות מרשת "בית יעקב" וכן הייתה בה פעילות ציונית.
בתקופת הכיבוש הגרמני הקצר, בין ספטמבר לאוקטובר 1939, גויסו חלק מיהודי העיר לעבודות כפייה. כשעברה העיירה לשליטת ברית המועצות הלאימו הסובייטים עסקים של יהודים ופיזר את המפלגות הציוניות. פליטים יהודים רבים הגיעו לעיירה מאזורי פולין שסופחו לגרמניה הנאצית. רבים מהם המשיכו מזרחה לשטחי ברית המועצות, אך כאלפיים מהם נותרו בעיירה.
עם כיבושה מחדש של צ'יז'ב בידי הגרמנים, ביוני 1941, שבו הגרמנים וגייסו יהודים לעבודת כפייה. כמו כן שדדו מהם כספים ורכוש. 
באוגוסט 1941 הובלו רוב היהודים שהיו בעיירה ליער סמוך ונרצחו שם - או בדרך לשם - בירי. 
בין מאה למאתיים בעלי מקצוע שוכנו באזור שהיה גטו או מחנה עבודה בעיירה. ילדים שהתגנבו לגטו נתפסו ונורו למוות בבורות סמוכים. 
בנובמבר 1942 הוסעו תושבי הגטו לזמברוב, שם רוכזו עשרות אלפי יהודים. מקום ריכוז זה חוסל בתחילת ינואר 1943 וכל תושביו נרצחו. 
מעטים מיהודי צ'יז'ב שרדו.
אולי מאורר

ביוגרפיה

מאורר נולד כבנו של חקלאי עני בקנטון ציריך. הוא הוסמך כרואה חשבון, היה מנהל אגודת החקלאים של קנטון ציריך, נשיא אגודת מגדלי הירקות בשווייץ ונשיא אגודת המיכון החקלאי של שווייץ. שירת בצבא שווייץ והגיע לתפקיד של מפקד גדוד רגלים רכוב על אופניים בדרגת רב-סרן.
מאורר היה לחבר במפלגת העם השווייצרית. בשנת 1978 החל לעבוד בממשל מחוז הינוויל (Hinwil) שבקנטון ציריך. ב-1983 נבחר לכהן במועצת הקנטון ואף היה יושב הראש שלה. ב-1991 הפסיד בבחירות חוזרות למועצת הקנטון, אך נבחר לחבר האספה הפדרלית של שווייץ, שבה כיהן עד 2008.
ב-1996 נבחר מאורר לנשיא מפלגת העם וכיהן בתפקיד עד לאחר הבחירות הפדרליות ב-2007. בכהונתו זו נקט ברטוריקה אגרסיבית שחרגה מקוד ההתנהגות הפוליטי שהיה מקובל בשווייץ עד אז. עם זאת זכה בהמשך להערכה בזכות התנהלותו כחבר מועצת הברית של שווייץ. במהלך כהונתו הוכפל מספר הבוחרים שתמכו במפלגה והיא הייתה למפלגה הגדולה במדינה (אם כי רוב הקרדיט על כך ניתן לאיש החזק במפלגה, כריסטוף בלוכר (Christoph Blocher)). ב-2008 נכשל בניסיונו להיבחר למועצת המדינות, הבית העליון של האספה הפדרלית השווייצרית.

כהונה במועצה הפדרלית

בדצמבר 2008 נבחר מאורר על ידי האספה הפדרלית לכהן כחבר מועצת הברית במקומו של סמואל שמיד (Samuel Schmid). הוא החל בכהונתו בראשית 2009 כראש המחלקה לביטחון, הגנה אזרחית וספורט. בשלהי 2015 נבחר שנית לכהן במועצה הפדרלית. ב-2016 עבר לכהן כראש מחלקת הכספים, תפקיד שבו הוא משמש עד כה. במסגרתו השתתף ב-2017 בפסגת ה-G-20 שנערכה בהמבורג שבגרמניה - השתתפות ראשונה בפסגה של חבר הממשלה הפדרלית של שווייץ.
בשנת 2012 כיהן מאורר כסגנה של נשיאת שווייץ אוולין וידמאר שלומף ובמהלך 2013 היה נשיא המדינה.
ב-2018 כיהן שנית כסגן הנשיא בשנת נשיאותו של אלן ברסה, וב-1 בינואר 2019 החל בכהונה שנייה כנשיא שווייץ.
מאורר מתגורר בהינוויל שבקנטון ציריך. הוא נשוי ואב לשישה ילדים.
אקים טמירוף

ביוגרפיה

טמירוף נולד בעיר טביליסי ששכנה בשטח האימפריה הרוסית (כיום גאורגיה). הוא התאמן לראשונה במשחק מקצועי ב"תיאטרון האמנותי של מוסקבה" תחת השחקן הרוסי האגדי קונסטנטין סטניסלבסקי והחל את דרכו בתיאטרון הרוסי. במהלך מסע הופעות עולמי בו השתתף טמירוף הגיע לברודוויי והחליט להישאר ולנסות את מזלו בתחום בארצות הברית. טמירוף עבד במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 בתעשיית התיאטרון האמריקאית ועל אף המבטא הרוסי הכבד שלו הוא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מן המניין.
הוא החל את דרכו בתעשיית הסרטים בהוליווד בתחילת שנות ה-30 בתפקידים קטנים. הוא התגלה ב-1935 בזכות תפקיד קטן תחת בימויו של ויליאם ויילר בסרט "ההונאה העליזה" ובזכות תפקיד קטן בו השתתף בדרמה המוזיקלית "מריאטה השובבה".
בשנת 1936 טמירוף זכה למעמד של כוכב בזכות משחקו במותחן הפשע של לואיס מיילסטון "הגנרל מת בשקיעה" בתפקיד הגנרל הסיני יאנג עליו הוא הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף השתתף בלהיטי הקולנוע של אותה השנה "אנתוני אדוורס" של מרווין לרוי ו"סיפורו של לואי פסטר" של ויליאם דיטרייל. כשחקן מצליח הוא לוהק לסרטיו של ססיל ב. דה-מיל "North West Mounted Police", "יוניון פסיפיק" ו"הפיראט" ולסאטירה הפוליטית "מק'גינטי הגדול" בתפקיד הבוס.
בשנת 1943 היה טמירוף לשחקן הקולנוע הראשון שזוכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור פבלו בעיבוד הקולנועי של סם ווד לספר "למי צלצלו הפעמונים", על תפקידו בסרט היה מועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר. כמו כן הוא הופיע בסרטו השלישי של בילי ויילדר "חמישה קברים לקהיר" בתפקיד פאריד בעל המלון ובדרמה "זרע הדרקון" בתפקיד הסוחר וו ליין.
בשנות ה-50 הופיע טמירוף בסרטיו של אורסון ולס "מגע של רשע" בתפקיד דוד ג'ו גראנדי ו"מר ארקדין". בנוסף שיחק בדרמה ההיסטורית "אנסטסיה" בתפקיד בוריס צ'רנוב ובקומדיית המלחמה "יעקובובסקי והקולונל".
בשנות ה-60 הרבה טמירוף להשתתף בסרטים אירופאים כשהבולט מכולם היה הסרט המדע בדיוני הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר "אלפאוויל", שבו שיחק בתפקיד הסוכן החשאי הנרי דיקסון. טמירוף שיחק גם בסרט הפשע "האחד עשר של דני אושן", בדרמה המשפטית של אורסון ולס "המשפט" ובהפקה המצליחה של וולט דיסני "לויטננט רובינזון קרוזו".
טמירוף היה נשוי במשך כ-40 שנה לשחקנית הרוסייה תמרה שיין עד למותו ב-17 בספטמבר 1972 ממחלת הסרטן בגיל 72. הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.