google/wiki40b huggingface dataset:
משה דנישבסקי

ביוגרפיה

נולד בסמרגון לרב אברהם דנישבסקי (נפטר אלול תרי"ג), שכונה על שם עיירת מוצאו אוזדה, "ר' אברהם אוזדער", בילדותו עברה משפחתו למינסק והוא למד אצל אביו שהיה ר"מ בישיבה שב"בית המדרש הקטן". אחר כך למד שלוש שנים בישיבתו של רבי אהרן שאול זליג הכהן "הפרוז'ינאי", מחבר "תשובות לשואל" ו"מגן שאול", מגאוני ליטא ורבן של מספר ערים במרחב הליטאי. מאוחר יותר למד באיישישוק ונודע בה כ"עילוי מסמרגון", באיישישוק למד אצלו במשך שנתיים מאיר שמחה הכהן, לימים רבה של דווינסק הנודע על שם ספרו ה"אור שמח".
נישא לבתו של הרב זאב וולף וישנבסקי מסמרגון, גיסו היה הרב אברהם רבונסקי רבה של דוברובנה. במשך עשר שנים אחרי נישואיו גר בעיר מולדתו סמוך לבית חותנו. התמנה לרבנות העיירה סוויר, הקים בה "קיבוץ" לתלמידים וכיהן בה כרב במשך 25 שנה. מסוויר עבר לכהן כרבה של באלטרומנץ, וכיהן בה שבע שנים.
ב-1894 הוזמן על ידי רבה של קובנה, רבי יצחק אלחנן ספקטור, לכהן כרבו של הפרבר הקובנאי סלובודקה, משרה בה כיהן עד פטירתו. היה שותף בהקמתה של ישיבת כנסת בית יצחק בעירו, ומנהלה במשך כל שנות קיומה עד פטירתו. הוא נמנה עם מתנגדי תנועת המוסר, וכאשר פרשו אנשי התנועה מהישיבה המקומית והקימו את ישיבת "כנסת ישראל", דאג למנוע עזיבת בחורים מהישיבה הוותיקה. לפי הוראת הרב ספקטור, לא נסמכו רבנים מישיבותיה של סלובודקה, בלי מבחן ואישור של הרב דנישבסקי. למרות התנגדותו לתנועת המוסר כתנועה, לא מצא פסול באנשיה, ודאג למינויו של רבי משה מרדכי אפשטיין לעוזרו כדיין בבית הדין העירוני, וגם רבנים שמינה כראשי ישיבתו כמו הרב חיים רבינוביץ מטלז, ורבי ברוך דב ליבוביץ, לא היו ידועים כשולליה של התנועה.
נפטר בסלובודקה, כ"זקן רבני ליטא", בשנת ה'תר"ע, 1910.
לאחר פטירתו התמנה תחתיו כרבה של סלובודקה, רבי משה מרדכי אפשטיין.
חדושי מרן רי"ז הלוי

חדושי מרן רי"ז הלוי הוא ספר חידושיו של רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, "הרב מבריסק", שנדפס לאחר פטירתו על ידי בניו. הספר הוא מספרי היסוד של שיטת בריסק.
הספר יצא לאור לראשונה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 (ה'תשל"ט), והוא מסודר מכתביו של המחבר.
הספר אינו מופץ בחנויות ונמכר בידי משפחת המחבר.

מבנה הספר

הספר מסודר לפי סדר משנה תורה לרמב"ם, בדומה לספרו של אביו, רבי חיים סולובייצ'יק, "חידושי רבינו חיים הלוי". אך קטעים ארוכים ממנו עוסקים בביאור סוגיות בתלמוד הבבלי ולא בדברי הרמב"ם בסוגיות אלו.
בסוף הספר ישנה תכתובת תורנית של המחבר עם רבנים. המכתבים הובאו ללא שם הנמענים, אך זהות חלקם ידועה, כגון הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה, הרב יחזקאל אברמסקי ואחיינו הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון.

ספרים נוספים

בשנת ה'תשכ"א, 1961, שנה לאחר פטירתו, יצאו לאור בשם זה, חידושיו על מסכתות יומא וסוכה ועל הלכות קידוש החודש לרמב"ם, בחיבור בן 68 עמודים. בפתיחה לספר נכתב כי רק על חלק מהחומר בספר ידוע שהמחבר החליט להדפיסו. גם ספרו על התורה יצא לאור בשם זה, "חידושי מרן רי"ז הלוי" על התורה.
בשם "חידושי מרן רי"ז הלוי", נעשה שימוש כדי להבדיל בין כתביו המקוריים של המחבר שנדפסו תחת שם זה, ובין כתבי תלמידים וקטעים ערוכים שנדפסו בשמות "כתבי הגרי"ז או "חידושי הגרי"ז" במהדורות סטנסיל.
הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI

רשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI היא רשימת האנשים המבוקשים ביותר על ידי לשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית, שהואשמו במעורבות בטרור. הרשימה נוצרה ב-2001, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, וכוללת את 22 הטרוריסטים המבוקשים ביותר. זו רשימת המבוקשים השנייה של ארצות הברית לצד רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
אדם שנכלל ברשימה מוצא ממנה אם הוא נלכד, נהרג או שהאישומים נגדו מבוטלים; לאחר מכן הוא מוחלף על ידי טרוריסט אחר שנבחר על ידי ה-FBI.
רפאל סברדלוב

רפאל זאב סְבֶרְדְלוֹב (לעיתים סְוֶירדלוב, סְוֶרדלוב; רוסית: Свердлов) (ו' בסיוון תרמ"ה - 20 במאי 1885, פלך ויטבסק, רוסיה – ט"ו באדר ב' תשכ"ה, 20 במרץ 1965, תל אביב) היה פעיל ציוני, ממייסדי "הפועל הצעיר" ומזכירה הראשון, איש העלייה השנייה, מורה עברי, מראשוני המורים בגימנסיה הרצליה, בה הורה גאולוגיה וגאוגרפיה, ומחבר ספרי לימוד במקצועות אלה.

ביוגרפיה

רפאל זאב סברדלוב נולד בכפר מירונובה שליד פולוצק, בפלך ויטבסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי) בשנת 1885, בנם הבכור של רבקה הניה לבית לייבוב והלל סברדלוב, קבלן בניין, 
למד בחדר ובישיבה, ובמהלך לימודיו למד בסתר לימודים כלליים ונבחן בבחינת בגרות בבית הספר הריאלי בדוינסק.
היה ממייסדי תנועת "צעירי ציון" בחבל הבלטי. לאחר חג סוכות בשנת 1904, כאשר היה בן 19, עלה לארץ ישראל. בארץ עבד כפועל במושבות יהודה והגליל. היה מהגרעין המייסד של "הפועל הצעיר" ונבחר למזכיר המפלגה, תפקיד שבו כיהן בשנים 1905–1908.
היה מראשוני העיר תל אביב, חבר הוועד המקים של רמת גן (יחד עם יהודה מטמון-כהן) וממייסדי הגימנסיה הרצליה. בשנת 1909 ייסד עם ד"ר חיים חיסין ומאיר דיזנגוף את 'המועצה הארץ-ישראלית' המדינית הראשונה.
היה ציר בשלושה קונגרסים ציוניים (הקונגרסים ה-10, ה-11 וה-12). היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים "החבר" וערך את עיתון האגודה בעברית יחד עם יצחק (אייזיק) ברודני-בראלי.
בשנת 1908 היה למורה בבית הספר לבנות בנווה צדק. בשנת 1909 נסע להשתלם באוניברסיטת ברן ובציריך, וקיבל תואר מורה מוסמך בגאוגרפיה וגאולוגיה. בשנת 1913 שב לארץ והחל להורות במקצועות אלה בגימנסיה הרצליה, וכן בסמינר לוינסקי למורות. כיהן כמורה הגימנסיה הרצליה לגאוגרפיה ומחנך כיתה עד פרישתו לגמלאות. כן חיבר ספרי לימוד במקצועות שלימד. במשך שנים ארוכות היה אחראי לטיולים השנתיים של התיכון, בהם טיול שנתי שמסלולו היה הקפת ים המלח. היה במשך שנים יו"ר סניף המורים בתל אביב. וכן יושב ראש "אגודת השכנים" ואגודת תושבי כרם התימנים בתל אביב.
נפטר בשנת 1965, בהגיעו לגבורות. נטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
משנת 1911 היה נשוי לרבקה לבית שוחט, והיה אב לשני ילדים (ד"ר עליז סברדלוב-סבר, רופא בצבא הבריטי ולאחר מכן בירושלים, והלה סברדלוב, מזכירה בגימנסיה הרצליה).
שניים מאחיו, אהרן סברדלוב ודוד סברדלוב, היו אף הם פעילים ציוניים בולטים, ממארגני ההגנה העצמית היהודית ברוסיה ובארץ ישראל ומאנשי "ההגנה".
הקלאסיקות של הארדנים

הקלאסיקות של הארדנים, הם שלושה מרוצי אופניים חד-יומיים שנערכים באמצע - מחצית שנייה של חודש אפריל בארדנים (בלגיה) ובלימבורג (הולנד). המירוצים מאופיינים בתווי גבעי הכולל טיפוסים באורך בינוני ואופייני לאזור הארדנים. שלושת המירוצים הם מרוצים חד־יומיים שנערכים בסמיכות ובשנים האחרונות הם מתרחשים בתוך 8 ימים.
אין תחרות רשמית המחברת בין שלושת המירוצים, אך בעבר הניקוד של שתי התחרויות שבוולוניה חוברו לסוף שבוע אחד שנקרא Week-end ardennais (סוף שבוע ארדני).
אמון: סבא שלי היה יורה בי

עלילה

בספרה אַמוֹן – סבא שלי היה יורה בי מתארת ג'ניפר טֶגֶה את המסע הפנימי האמיץ שהתעקשה לעשות מאז הגילוי. במסעה היא חוקרת את דמותו של אמון גֵּת, הנאצי האכזר, אבל גם את אמה הביולוגית וסבתה, שדמויותיהן נצבעות עכשיו באור חדש המאיר צדדים אפלים בילדותה שלה. היא חוקרת את מה שהודחק והושתק עשרות שנים, לא רק במשפחתה, אלא בחברה הגרמנית כולה. היא חוקרת את הקשר האישי שלה עם חבריה בישראל, צאצאי קורבנות השואה. מתוך השבר הגדול של הגילוי היא בונה מחדש את זהותה, ברגישות ובחוכמה. את כתיבתה האישית מלווה ניקולה זֶלְמַיֶיר בסקירה המשלימה את התמונה המשפחתית וממקמת אותה בהקשר רחב.

רקע לכתיבת הספר

בגיל ארבעה שבועות נמסרה ג'ניפר טֶגֶה על ידי אמה הגרמנייה לטיפולן של נזירות בבית ילדים במינכן. היא הועברה למשפחה אומנת שאימצה אותה בגיל שבע, ואז ניתק כליל הקשר שהיה לה עם אמה וסבתה האהובה. עם אביה הניגרי, שממנו ירשה את עורה הכהה, לא היה לה אז כל קשר. ב-1990, לאחר סיום בית הספר התיכון, נסעה טגה לפריז והתיידדה עם צעירה ישראלית. היא הגיעה לבקרה בישראל, טיילה בארץ ועבדה בספינת תיירים באילת. לאחר מכן, עברה לתל אביב, למדה עברית, השלימה תואר ראשון בחוג ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטה העברית ועבדה במכון גתה. לאחר שעזבה את ישראל, עברה להמבורג והחלה לעבוד במשרד פרסום. בגיל שלושים ושמונה, בעת שיטוט בספרייה המרכזית בהמבורג, נתקלה במקרה בתמונת אמה הביולוגית על גבי ספר שחשף בפניה סוד משפחתי גדול שהוסתר ממנה כל השנים: אַמוֹן גֵּת, המפקד הסדיסט של מחנה הריכוז פלאשוב, הוא סבא שלה.

ביקורת

הביקורת על הספר הייתה חיובית והוא זכה לשבחים מסיאטל טיימס (Seattle Times), וושינגטון פוסט (Washington Post), הסאנדי טיימס (Sunday Times) והמועצה למען הספר היהודי (The Jewish Book Council). עיתון הניוז טריביון (the News Tribune) הצטרף לדברי השבח והוסיף "כי הוא מדגים שאנחנו תוצר של העבר שלנו, אבל אנחנו לא חייבים להיות מחויבים אליו. בסופו של דבר, עלינו להבין שאנחנו לא יכולים לשנות את העבר, אבל אנחנו אחראים על עתידנו. לעומת זאת, העיתון מקלינ'ס (Maclean's) ביקר בחריפות את היצירה וקבע כי הוא "רומן משעמם" ו"מביא משמעות חדשה ובלתי מכוונת לבנאליות של הרוע".
הספר זכה לשבחים גם בישראל. בעיתון מעריב תוארה כתיבתה של טגה כ"כתיבה אישית, עניינית ולא מתחמקת" והספר הוגדר כ"מסמך מעניין, שאינו מבקש דמעות הזדהות".

תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי דפנה עמית, ויצא לאור בשנת 2015 בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים.
ארכיאולוגיה ימית, פרקי מבוא

נושאי הספר

מהי ארכאולוגיה ומהי ארכאולוגיה ימית, מהי תרבות ימית, מי היו גויי הים, ערי הנמל הראשונות בארץ ישראל ובנמל קיסריה אשר נבנה על ידי הורדוס בקיסריה. בנוסף הספר עוסק באמצעים בהם היא משתמשת: הצלילה ככלי מחקר, כיצד מאתרים שרידים מתחת לפני הים, כלי שיט טבועים ומטעניהם,  בממצאים אחרים אשר ניתן למצוא מתחת לפני הים כגון: עוגנים, קנקנים. הספר מקדיש פרק מיוחד לחפירה בקרקעית הים  לבעיות ההשתמרות של ממצאים מתחת לפני הים ולקשיים המלווים חפירה מתחת לפני המים, ולבעיית החוף המשתנה תמיד. 
הספר מכיל תמונות ושרטוטים, וכן רשימה ביבליוגרפית נבחרת.
חוני (גאורגיה)

היסטוריה

בשטחה של חוני נמצאו שרידי יישוב מתקופת הברונזה המאוחרת ו-1,270 מטבעות תתרי שהוטבעו בממלכת קולכיס (תקופת הברזל). לפי הערכות, חוני הוקמה ככפר בין המאה ה-6 למאה ה-9.
בשנת 1529 הכפר חוני נהפך למרכז דיוקסיה, מה שהוביל לצמיחתו הדמוגרפית והכלכלית. מהמאה ה-18 חוני היה מרכז חשוב למסחר.
בשנת 1810, עם סיפוחה של ממלכת אימרתי לאימפריה הרוסית, חוני נהפך למרכזו המנהלתי של מחוז השפלה שבמערב גאורגיה. בשנות ה-20 של המאה ה-19, חוני כבר הייתה לעיירה מיושבת בצפיפות.
בשנת 1846, עם הארגון המנהלתי החדש של גאורגיה במסגרת האימפריה הרוסית, חוני הוכפפה למחוז כותאיסי שבפלך כותאיסי (שהוקמה באותה שנה). משנות ה-50 של המאה ה-19 בעיירה פעל שוק טבק. בשנת 1865 בחוני נערכה הצגת התיאטרון הראשונה.
משנות ה-70 של המאה ה-19 חוני הייתה המרכז התעשייתי והמסחרי החשוב ביותר באימרתי (אחרי כותאיסי). בעיירה פעלו מפעלי עץ וטקסטיל (על אנרגיית מים), וכן בית-חרושת ללבנים ורעפים; בנוסף, חוני הייתה המרכז החשוב ביותר בגאורגיה לייצור חוטי משי וסלילי חוטים לתפירה. מדי יום שישי, בעיירה היה נערך יריד גדול.
בשנת 1890 נוסדה בחוני התזמורת הראשונה בגאורגיה לכלי נשיפה. בשנת 1907 הוקמה בעיירה להקת תיאטרון מקומית.
בשנים 1936–1989 נקראה חוני צוּלוּקידזֵה (על שם המהפכן אלכסנדרה צולוקידזה שנולד בה).
האתר ההיסטורי החשוב ביותר בחוני היא כנסיית גיורגי הקדוש שנבנתה בין המאה ה-11 למאה ה-13 ועדיין פעיל; בנוסף, בעיירה קיים בניין הסמינר להוראה, שהוקם בשנת 1881.
פרננדו פרנסיסקו רז'ס

קריירת מועדונים

פרננדו החל את הקריירה בקבוצת וילה נובה מהליגה הברזילאית השלישית.
ב-2007 חתם בקבוצת פורטו והושאל מיד לקבוצת אסטרלה אמדורה  ששיחקה אז בליגת העל הפורטוגלית. בעונת 2008/2009 חזר לפורטו וזכה עמה באליפות פורטוגל. בחמש העונות שלאחר מכן, זכה עם פורטו במגוון תארים, כולל זכייה בליגה האירופית בעונת 2010/2011. הוא אף פתח בהרכב במשחק הגמר, בו גברה קבוצתו 1-0 על ספורטינג בראגה.
ב-2014, לאחר משא ומתן סוער שגרם גם להשעייתו של פרננדו, הוא חתם על חוזה מחודש עד 2017.
ב-25 ביוני 2014 חתם על חוזה במנצ'סטר סיטי, תמורת סכום שמוערך בכ-12 מיליון ליש"ט והופיע במשחק לראשונה באוגוסט באותה שנה.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם פרננדו לשלוש שנים בגלאטסראיי עבור 5.5 מיליון אירו.
ב-12 ביולי 2019 חתם פרננדו בסביליה לשלוש שנים עבור 4.5 מיליון אירו.
א-רימאל

אַ-רִּמַאל (בערבית: الرمال – "החולות") היא שכונה במערב העיר עזה. השכונה משתרעת לאורך העיר, במקביל לחוף הים, אולם אינה גובלת בים. גבולה המערבי מרוחק כמה מאות מטרים מהחוף. נוהגים לחלק את השכונה לרימאל הצפונית ולרימאל הדרומית, שלפחות בשנות ה-70 היו להן ועדים נפרדים. בעיקרה זוהי שכונת מגורים, אולם חלקה המזרחי של השכונה, הסמוך למרכז העיר ול"כיכר ג'ונדי", כולל גם מבני ציבור. השכונה נחשבת כשכונה האמידה ביותר בעיר עזה. מרובים בה הבתים המרווחים וגם הרחובות רחבים ביחס לרוב שכונות העיר. השכונה נחשבה לאזור בילוי אליו הגיעו צעירים מרחבי רצועת עזה.

גאוגרפיה

את השכונה חוצים לרוחבה שלושה מרחובותיה המרכזיים של עזה: אל-וחדה, עומאר אל-מוכתאר, וגמאל עבד א-נאצר (מכונה גם רחוב תלאתין). רחוב א-רשיד, הניצב לרחובות אלו והמקביל לחוף הים, מהווה את גבולה המערבי של השכונה. מדרום לרימאל נמצאות השכונות שיח' עג'לין (הסמוכה לחוף) ותל אל-הווא. ממזרח לה נמצאים שכונת סברה ומרכז העיר (א-דראג') ומצפון – מחנה הפליטים שאטי ושכונת א-נאצר.
הבולטים שבין מבני הציבור בשכונה הם: מתחם בית החולים שיפא, בית החולים המרכזי בעיר וברצועת עזה, בית חולים א-נסר לילדים שנפתח ב-1973, ארמון הנשיאות הפלסטיני, ארמון המושל ובניין המועצה המחוקקת הפלסטינית. כמו כן, מצויים באזור זה מספר נציגויות של ממשלות זרות, בתי מלון וחלק ממסעדותיה הנחשבות של העיר. מדרום לבית החולים שיפא, על ציר עומאר אל-מוכתאר, נמצאת "מידאן ג'ונדי" (כיכר החייל) הקרויה על שם "החייל הערבי האלמוני" שנפל במלחמת 1948. בשכונה גם התקיימה שלוחה של אל-אזהר. בניין השלוחה נפגע במלחמת ששת הימים ונותר ריק במשך מספר שנים. בשנת 2010 נפתח בשכונה הקניון הראשון ברצועה, קניון עזה. בשכונה ממקום מלון חמישה כוכבים קומודור היחיד באזור.

היסטוריה

עד שנות ה-30 של המאה ה-20 היה האזור שעליו הקומה השכונה רצועת חולות שהפרידה בין העיר עזה ובין חוף הים. רצועה זאת הייתה בבעלות ממשלתית, וקודם למלחמת העולם הראשונה כתב ד"ר יעקב טהון על סיור באזור עזה לבחינת התיישבות יהודית: "ביחוד היינו מעוניינים באדמת הממשלה המשתרעת בין עזה ובין הים, באורך של 3-4 ק"מ. כאן חשבנו להקים שכונה יהודית, מעין אחוזת בית ...". כבר בשנות ה-20 החלה תנופת בנייה בעזה לאחר שהעיר ספגה נזקים כבדים במצור שנערך עליה במלחמת העולם הראשונה. השכונה הוקמה בשנות ה-30 וה-40. הבתים החדשים נבנו בסגנון ובטכנולוגיה שהיו קרובים יותר לסגנון האירופי. בתחילה היו רוב המשתכנים החדשים פקידים בשלטון המנדט הבריטי, ובהמשך הצטרפו גם בעלי מקצועות חופשיים. בעקבות מעבר חלק נכבד מהשכבה המובילה בעזה לשכונה זו, הוקמו גם בנייני ציבור ומסחר במזרח השכונה, בחלק הסמוך למרכז העיר.
פעמון השלום היפני

פעמון השלום היפני הוא פעמון המוצב בתחומיו של מטה האומות המאוחדות בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הפעמון הוענק לאו"ם במתנה על ידי יפן בשנת 1954.
הפעמון, בגובה של מטר אחד, בקוטר של 60 סנטימטרים בבסיסו ובמשקל של 116 קילוגרמים, נוצק מהתכת מטבעות אשר נאספו מידי נציגים של 60 אומות, שהשתתפו באספת אגודות האומות המאוחדות שהתקיימה בפריז ב-1951. על גביו מוטבעות ביפנית המלים יחי שלום עולמי מלא (Long live absolute world peace). ייצורו הושלם ביום האומות המאוחדות ב-1952. הוא מוצב במטה האו"ם תחת גגו של מבנה יפני מסורתי מעץ ברוש יפני, המסמל מקדש שינטו. המבנה כולו מוצב על גבי בסיס מסלעים שנתרמו על ידי ישראל.
הפעמון הוענק לארגון האו"ם ביזמת אגודת האומות המאוחדות ביפן. הוא הוענק לארגון ב-8 ביוני 1954 על ידי המשקיף היפני לארגון (יפן לא הייתה עדיין חברה באו"ם בעת ההיא).
המנהג הוא לצלצל בפעמון פעמיים בשנה - ב-21 במרץ, יום האביב הראשון, וביום פתיחת מושב העצרת הכללית של האו"ם בחודש ספטמבר מדי שנה. 
הפעמון נשלח לתקופה קצרה לאוסקה שביפן כדי להשתתף בתערוכת אקספו 70' שם, בטרם הוחזר למקומו במטה האו"ם. באותה שנה הפיק שירות הדואר של האו"ם סדרת בולים הנושאת את איור הפעמון, וזאת במסגרת סדרת בולים על יצירות אמנות בבעלות הארגון.
בשנת 1994 נערך במטה האו"ם טקס לציון מלאת 40 שנה להענקת הפעמון לארגון. 
עם השנים העניקה אגודת פעמוני השלום העולמיים של יפן עשרים העתקים של הפעמון לערים ברחבי העולם, בהן: אנקרה, ברלין, ורשה, מקסיקו סיטי, אוטווה, מונטראול, ברזיליה, בואנוס איירס, לוס אנג'לס ומדריד.
בדצמבר 2017 הוצב פעמון השלום בעיר לוד, והוא פעמון השלום היחיד בישראל.
קלרנס צ'ין

ביוגרפיה

צ'ין נולד בהוואי, בן להורים ילידי המקום. הוא גדל בבסיסים שונים ברחבי העולם, כולל ביפן ובניו ג'רזי, בעקבות שירותו של אביו שהיה קצין בצבא ארצות הברית ורופא שיניים.
ב-1981 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. שירת כמפקד מחלקה רובאית וסגן מפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט החי"ר ה-39 בדיוויזיית החי"ר התשיעית. לאחר מכן עבר לשרת בכוחות המיוחדים ושירת כמפקד מחלקה מסייעת וסגן מפקד פלוגה רובאית ברגימנט הריינג'רס ה-75. ב-1983 השתתף בצניחה המבצעית במסגרת הפלישה האמריקאית לגרנדה. 
פיקד על פלוגה רובאית בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר 503 ובמטה דיוויזיית החי"ר השנייה בקוריאה הדרומית. שימש עוזר קצין אג"ם, מפקד פלוגת מפקדה ומפקד פלוגה מבצעית בגדוד הראשון של רגימנט הריינג'רס ה-75. בדצמבר 1989 השתתף בצניחה מבצעית לילית במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה. 
בשנים 1999–2001 פיקד על גדוד האימונים הרביעי ברגימנט הריינג'רס ה-75 ובשנים 2002–2004 שימש סגן מפקד הרגימנט. בתקופה זו השתתף במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. 
ביולי 2004 מונה למפקד חטיבת האימונים של הריינג'רס (בית הספר לריינג'רס). ביולי 2006 מונה לקצין מבצעים במרכז המבצעים המיוחדים של פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2008 מונה לראש מטה הדיוויזיה המוטסת ה-82 והוצב עמה באפגניסטן שם שימש ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי ולאחר מכן שימש סגן מפקד הדיוויזיה. בינואר 2011 מונה למפקד המרכז לאימונים משותפים בפורט פולק שבלואיזיאנה. בנובמבר 2012 הוצב שוב באפגניסטן ושימש סגן מפקד כוח המשימה המשותף בהנהגת הדיוויזיה המוטסת ה-101 להכשרת כוחות הביטחון האפגנים. בינואר 2014 מונה למפקד בסיס פורט בראג. בנובמבר 2014 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית. 
ביוני 2015 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד דרום של ארצות הברית. שירת בתפקיד עד אוקטובר 2017 ופרש מהצבא.
צ'ין בעל תואר בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא. הוא נשוי לואל והם הורים לשניים.
למת החמישה

במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה הומולוגית וביישומים אחרים של התורה של קטגוריות אבליות, למת החמישה היא למה בעלת חשיבות בנוגע לדיאגרמות קומוטטיביות. למת החמישה תקפה לא רק בקטגוריות אבליות אלא למשל גם בקטגוריית החבורות.

הוכחה

הוכחת למות מסוג זה נעשית על ידי מרדף דיאגרמות: מעבר של איברים בדיאגרמה בעזרת מורפיזמים, תוך שימוש בתכונות שלהם. זוהי שיטה נוחה להוכחת טענות כלליות בתורת הקטגוריות, התלויות בתכונות שונות של מורפיזמים. ההוכחה עצמה לרוב טריוויאלית ומשתמשת כמעט ישירות בהגדרות.

הלמה הראשונה

כדי להוכיח ש-n הוא על, נניח ש-. נסמן . השורה התחתונה מדויקת ו-, ולכן . נתון ש- על, לכן יש  כך ש-, ונסמן . לכן, לפי התחלפות הריבוע הימני נקבל , ומכך ש- חח"ע נקבל . השורה העליונה מדויקת, לכן יש  כך ש-, ונסמן  (שימו לב שלא נובע ש-!). כעת, לפי התחלפות הריבוע האמצעי, נקבל כי , ומכך ש- הומומורפיזם נובע . מדויק השורה התחתונה, נובע שקיים  כך ש-. נתון ש- על, ולכן יש  כך ש-. נסמן . לבסוף, לפי התחלפות הריבוע השמאלי . בסך הכל, שני האיברים  שניהם מתקבלים בתמונת , ולכם גם סכומם (מפורשות, ).
אפשר לשים לב שבאף מקום בהוכחה אין שימוש בחילופיות הפעולה (סמנטית, אפשר לכתוב אותם הוכחות עם פעולת כפל במקום חיבור).
ההוכחה על הדיאגרמה:

הלמה השנייה

התמלול וההוכחה המלאה היא בדומה לעיל. ההוכחה על הדיאגרמה:
בסוף ההוכחה, מכך ש- חח"ע נובע ש-, ולכן לפי דיוק השורה העליונה .
Anchor Bible

פרויקט Anchor Bible (באנגלית: Anchor Bible project) הוא מפעל פרשנות מדעי מודרני למקרא הכולל של סדרה של ספרי פרשנות למקרא ולברית החדשה, מילון תנ"ך ואוסף של ספרי עיון בנושאים ספציפיים הנוגעים לחקר מקרא. הפרויקט הוא תוצר של שיתוף פעולה אקדמי ומסחרי שהחל בשנת 1956, כאשר כרכים בודדים בסדרה פרשנות התחילו להיווצר. לאחר שיזמו שיתוף פעולה בין מלומדים בחקר המקרא, השתתפו בפרויקט כבר למעלה מ -1,000 חוקרים - המייצגים יהודים, נוצרים קתולים, נוצרים אורתודוקסים, פרוטסטנטים, מוסלמים, חילונים ואחרים. עבודותיהם מציעות דיונים המשקפים מגוון נקודות מבט על פני ספקטרום תאולוגי רחב. הפרויקט ממשיך להוציא לאור כרכים ובכך שומר על עדכניות החומרים והניתוחים הקיימים בו. העבודות מביאות את ההתקדמות במדע ובטכנולוגיה לנושאים תנ"כיים, וכן את הידע ההיסטורי והבלשני המודרני הנוגע לפרשנות התנ"ך אל קהל הקוראים כולו. משנת 2005 פורסמו יותר מ -120 כרכים שכולם נערכו על ידי דוד נואל פרידמן ששימוש כעורך ראשי ופורסמו על ידי Doubleday (חלק Random House, Inc), פרידמן נפטר בשנת 2008. מאז ג'ון קולינס שימש עורך ראשי. בשנת 2007, רכשה אוניברסיטת ייל את Anchor Bible Series . אוניברסיטת ייל מפרסמת כעת את הכותרים החדשים בשם Anchor Yale Bible Series.

Anchor Bible Commentary Series

Anchor Bible Commentary Series, נוצרה תחת הדרכתו של ויליאם אולברייט (1891-1971) וכוללת תרגום ופרשנות של התנ"ך, הברית החדשה וכמה מן הספרים האפוקריפיים. עבור כל ספר תנ"כי, הסדרה כוללת תרגום מדעי־מקורי (עם הערות, כולל תרגומים חלופיים) של טקסטים עתיקים, תוך שימוש בידע המודרני לגבי השפות הקדומות; ניתוחים של האבולוציה ההיסטורית, הביקורתית והספרותית של הטקסט; פירוש של פסוקי הספר; הצעה וניתוח של תאוריות מחקריות מתחרות; רקע היסטורי; ותצלומים, איורים ומפות של חפצים ומקומות הקשורים לדמויות המקראיות ולאתרים המקראיים. ספרים תנ"כיים ארוכים או מורכבים מכוסים ביותר מכרך אחד.
בשנת 2006 החלה סדרה של למעלה מ -80 כרכים, שחלקם מעדכנים עבודות קודמות. הסדרה 99% הושלמה; במחצית השנייה של שמות יצאה לאור בתחילת דצמבר 2006, ויתר הכרכים נמצאים בייצור.

Anchor Bible Dictionary

Anchor Bible Dictionary הוא מילון המכיל יותר מ 6,000 ערכים שנכתבו על ידי יותר מ-800 חוקרים בינלאומיים. יש בו גם איורים ושרטוטים והוא זמין גם להורדה מ"[./https://en.wikipedia.org/wiki/Logos_Bible_Software Logos Bible Software]" או [./https://en.wikipedia.org/wiki/Accordance Accordance]. "המילון" כולל מאמרים על מגילות מדבר יהודה, על יחסי יהודים-נוצרים בראשית דרכם, על ישו ההיסטורי, על שיטות סוציולוגיות וספרותיות של ביקורת המקרא, על הרמנויטיקה פמיניסטית ועל רישומים רבים באתרים ארכאולוגיים, וכן ביבליוגרפיות עם ציטוטים הרשומים בנפרד סוף כל מאמר.

Anchor Bible Reference Library

Anchor Bible Reference Library היא סדרה פתוחה המורכבת מיותר משלושים כרכים נפרדים עם מידע על אנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, אקולוגיה, גאוגרפיה, היסטוריה, שפות, ספרות, פילוסופיה, דתות ותאולוגיהו ועוד.

יצירות ב-Anchor Yale Bible commentary series

עבודות ב-Anchor Yale Bible commentary series כוללים:
עשירון

עשירון הוא מונח מתחום הסטטיסטיקה התיאורית, המתייחס לנקודת החתך שמעליה ומתחתיה נמצא מספר שלם של עשיריות מתוך האוכלוסייה, או לקבוצת הערכים שבין שני עשירונים רצופים. העשירון ה-k הוא הנקודה שמעליה נמצאים k עשיריות מהאוכלוסייה. למשל, "העשירון העליון" הוא הקבוצה של עשירית ממשקי הבית, שהכנסתם היא הגבוהה ביותר, ואילו העשירון התחתון הוא הקבוצה של עשירית ממשקי הבית שהכנסתם היא הנמוכה ביותר. 
דוגמה חישובית: ברשימה 1, 1, 1, 3, 4, 5, 5, 5, 6, 6, 8, 8, 8, 8, 8, 8, 9, 11, 15, 30 ישנם עשרים ערכים. העשירון העליון כולל את שני הערכים הגבוהים ביותר ברשימה זו, דהיינו 15 ו-30; כל ערך בין 11 ל-15 עשוי לשמש כנקודת חתך בדוגמה זו.
מספר

מספר הוא עצם מתמטי מופשט, שבמשמעותו המקובלת משמש לציון כמות.

התפתחות מושג המספר

המתמטיקה היוונית הכירה בשני מושגים נבדלים: מספר, שהוא בהכרח מספר טבעי במשמעותו דהיום, וגודל - אורך של קטע - שמנקודת מבט מודרנית יכול לייצג כל מספר ממשי חיובי. ההתאמה בין שני המושגים התבססה על ההנחה הסמויה, שכל קטע אפשר להכפיל בשלם כדי לקבל שלם; כלומר, שכל אורך הוא למעשה מספר רציונלי. המשבר שעברה המתמטיקה הפיתגוראית כאשר התברר שישנם מספרים לא רציונליים (כדוגמת שורש 2) חלף בלי להותיר חותם על תפיסת מושג המספר, וכך נותרה ההבחנה היוונית בעינה עד סוף המאה ה-15.
בתחילת המאה ה-16, בהשפעת המתמטיקאים ההודים, הפך האפס בהדרגה למספר לגיטימי. המספרים השליליים רכשו את מעמדם העצמאי במהלך המאות ה-16 וה-17; ב- 1591 סיכם פרנסואה וייט בספר את התגליות של ג'ירולמו קרדאנו, ניקולו טרטליה ואחרים על פתרונן של משוואות ממעלה שלישית ורביעית, וחולל מהפכה חשובה בסימון המתמטי, כשהכניס לשימוש אותיות במקום פרמטרים (ולא רק במקום נעלמים, כפי שהיה נהוג עד אז). עם זאת, האותיות עדיין מייצגות מספרים חיוביים בלבד. גם דקארט, שהנהיג את ההפרדה (המתודית) בין אותיות כ-a,b,c לציון פרמטרים ואותיות כ-x,y,z לציון משתנים, מניח מאליו שכל משתנה חייב לייצג מספר חיובי. 
החידוש שבפתרון משוואות ממעלה גבוהה אילץ את המתמטיקאים בני התקופה להכיר בקיומם של מספרים מרוכבים, ויחד איתם גם במספרים ממשיים שליליים. אצל ניוטון, ובמיוחד לייבניץ, שהיה אשף הסימון הקולע, כבר מתקיימים המספרים השליליים לצד החיוביים, ללא כל הבחנה. עד סוף המאה ה-17 נכנסת גישתו של וייט לשימוש כולל, כאשר אותיות יכולות לייצג כל מספר, וה"מספר" מקבל את משמעותו הרחבה ביותר, מספר מרוכב.
נדיה רייזנברג

חייה

רייזנברג נולדה בווילנה ולמדה אצל ליאוניד ניקולאייב בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. בעקבות המהומות של מהפכת אוקטובר, חזרו היא ומשפחתה לווילנה, ומשם נסעו לוורשה וגרמניה. בסופו של דבר הגיעו לניו יורק בשנת 1922 ושם השתקעו.
רייזנברג הופיעה בקונצרטים במהלך שנות ה-20' של המאה ה-20, בעיקר עם אחותה, קלרה רוקמור, אבל בשנת 1930 חזרה ללימודים ובחרה ביוזף הופמן כמורה.
פעילותה הקונצרטית של רייזנברג התרחשה בשנות ה-40. בעיקר זכתה לשבחים על סדרת הקונצרטים שלה שהקיפו את כל הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט, בניצוח אלפרד ולנשטיין, לרשת הרדיו WOR. הקונצרטים שודרו בעונת 1939/40. הקונצרטים הללו "יצרו היסטוריית רדיו". 
במרץ 1962 ביקרה נדיה רייזנברג בישראל ונתנה כיתות אמן לפסנתרנים צעירים באקדמיה למוזיקה בירושלים וביוני של אותה שנה חזרה לאקדמיה לקורס קיץ עד ספטמבר 1962. לצדה הגישה כיתות אמן וקורס קיץ הזמרת ג'ני טוראל.
רייזנברג המשיכה להופיע עד סוף חייה, ובקרנגי הול הופיעה 22 פעמים בסך הכל. אף כי בדרך כלל ניגנה כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק, הופיעה גם בשני רסיטלים באולם: בתוכנית שכולה יצירות צ'ייקובסקי ב-13 בנובמבר 1943, לציון יובל החמישים למות המלחין, ובתוכנית של רפרטואר לא ידוע ב-21 בנובמבר 1947. בשנים הבאות, לימדה רייזנברג בג'וליארד וישבה לעיתים קרובות בחבר השופטים של תחרות לוונטריט. בין תלמידיה הנודעים אלנה ברסלווסקי, רמי בר-ניב, ריצ'רד גוד והרופא ריצ'רד קוגן.
בנה, מבקר המוזיקה רוברט שרמן מלמד קורסים ב"עסקי המוזיקה" בג'וליארד ולפני כן כתב ביקורת מוזיקה לניו יורק טיימס במשך ארבעים שנה. הוא ובנה השני, אלכסנדר, כתבו יחד ביוגרפיה של אמם, "Nadia Reisenberg: A Musician's Scrapbook" ‏(1985).  
מאז 2002 מתקיים טקס הענקת פרס נדיה רייזנברג לרסיטל, במימון קרן נדיה רייזנברג וקלרה רוקמור. הטקס מתקיים כל שנתיים בבית הספר מאנס למוזיקה בניו יורק. 
רייזנברג ומשפחתה היו יהודים.
נדיה רייזנברג נפטרה בשנת 1983 בניו יורק, שנה וחצי לאחר הופעתה האחרונה בקרנגי הול.