google/wiki40b huggingface dataset:
ג'נארו גאטוזו

קריירת מועדונים

גאטוזו החל את הקריירה שלו בקבוצת פרוג'ה האיטלקית, אך ביולי 1997, בגיל 19, עבר לקבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. וולטר סמית', שהביא את גאטוזו לגלאזגו, עזב את המועדון בשנת 1998. מחליפו של סמית' דיק אדבוקאט לא התאים לסגנון משחקו של גאטוזו, ועקב כך הוא נמכר באוקטובר 1998 לסלרניטנה קלצ'ו 1919 האיטלקית תמורת 4 מיליון אירו, עימה עלה בסיום העונה לסרייה א'. עונתו הטובה לא מנעה את הדחתו מהקבוצה.
א.ס. מילאן שילמה 8 מיליון אירו עבור העברת גאטוזו אליה בשנת 1999. סגנון משחקו איפשר למאמן קרלו אנצ'לוטי למקם את הקשר אנדראה פירלו בעמדה התקפית. גאטוזו, ששיחק לעיתים כקיצוני, הרבה לנטות לעבר מרכז הקישור האחורי. לעיתים רבות הוא עלה על מנת לסייע לחלוץ להשיג את הכדור, ולאחר מכן חזר לעמדתו ההגנתית. סגנון משחקו כלל תיקולים חריפים רבים.
גאטוזו חתם על חוזה מוארך במילאן ביוני 2003. בעונת 2002/2003 הוא זכה עם הקבוצה בליגת האלופות, ומאוחר יותר אף זכה בסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון 0-1 על קבוצת פורטו. בעונה שלאחר מכן הוא זכה עם קבוצתו באליפות איטליה. גאטוזו ומילאן גברו בחצי גמר ליגת האלופות בעונת 2004/2005 על שאלקה 04 והעפילו למשחק הגמר מול ליברפול, שם נוצחו בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 3-3 בסיום ההארכה.
בנובמבר 2006 הוא נפצע במשחק קבוצתו מול אטלנטה. הפציעה גרמה למילאן נזק רב, עקב חשיבותו של גאטוזו למאבקיה במפעלים השונים. ב-23 במאי 2007 זכה גאטוזו עם מילאן בפעם השנייה בקריירה שלו בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר בתוצאה 1-2 על ליברפול, במפגש השני בשלוש שנים בין שתי הקבוצות במשחק הגמר.
בשנת 2008 היו ספקולציות לגבי עזיבת גאטוזו את מילאן, אך בסופו של דבר הוחלט שיישאר במועדון לאחר סיכום עם הנשיא אדריאנו גליאני. בעונת 2007/2008 סיימה מילאן במקום החמישי בלבד אחרי פיורנטינה, ועקב כך נעדרה ממשחקי מוקדמות ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן.
בתום עונת 2011/2012 עזב גאטוזו את הקבוצה וחתם בפ.צ. סיון מהליגה השווייצרית.

קריירת אימון

ב-25 בפברואר 2013 מונה גאטוזו למאמן קבוצת פ.צ. סיון, בעקבות פיטורי המאמן הקודם, וזאת במקביל להיותו שחקן הקבוצה. ב-13 במאי 2013 פוטר גאטוזו מאימון הקבוצה.
ב-29 במאי 2013 חתם גאטוזו על חוזה לאימון פאלרמו מהליגה השנייה באיטליה. ב-25 בספטמבר 2013 פוטר גאטוזו מאימון הקבוצה, וזאת בשל חוסר הצלחתו במשחקי הליגה.
ב-5 ביוני 2014 מונה למאמן קבוצת OFI כרתים מיוון.
ב-20 באוגוסט 2015 מונה למאמן פיזה מהליגה השלישית באיטליה.
בקיץ 2017 מונה למאמן הנוער של מילאן. ב-27 בנובמבר 2017 מונה למאמנה הראשי של מילאן לאחר פיטוריו של וינצ'נצו מונטלה.
ב-5 באפריל 2018 האריך גאטוזו את חוזהו במילאן עד 2021. ב-28 במאי 2019, לאחר עונה מאכזבת, בה סיימה מילאן במקום החמישי בלבד ובכך כשלה בהעפלה לליגת האלופות, סיים גאטוסו את תפקידו כמאמן הקבוצה.

נבחרת לאומית

גאטוזו לקח חלק קבוע במשחקי הנבחרת הלאומית של איטליה. הוא השתתף עם הנבחרת והיה שחקן מפתח בה בטורנירי אולימפיאדת סידני, מונדיאל 2002, יורו 2004 ומונדיאל 2006. במונדיאל 2006 הוא הרכיב חוליית קישור מצליחה יחד עם אנדראה פירלו, בדרך לזכיית הנבחרת האיטלקית בגביע. בשמינית הגמר מול אוסטרליה הוא נבחר על ידי פיפ"א למצטיין המשחק. במהלך חגיגות הניצחון על צרפת במשחק הגמר הוא הוריד את מכנסי נבחרתו ולבש במקומם מכנסיים בצבעי דגל איטליה.
גאטוזו נעדר ממשחק רבע גמר יורו 2008 מול ספרד עקב צבירת כרטיסים צהובים, ונבחרתו הפסידה 2-4 בדו-קרב בעיטות עונשין והודחה מהטורניר.
קולברוקדייל

אתר מורשת עולמית

העיירה היא חלק מאתר המורשת העולמית התרבותי של עמק איירונברידג, שהוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
מתוך ההכרזה: "איירונברידג' ידועה בעולם כסמל של המהפכה התעשייתית. יש בה את כל המרכיבים שתרמו להתפתחות המהירה של האזור התעשייתי הזה במאה ה-18. החל במכרות עצמם וכלה במסילות הברזל. התנור רם שבקולברוקדייל הוא תזכורת להמצאת הקוק. גשר הברזל על נהר הסוורן היה גשר הברזל הראשון בעולם והייתה לו השפעה רבה להתפתחות בתחומי הטכנולוגיה והארכיטקטורה".

היסטוריה

בקולברוקדייל אברהם דרבי היה הראשון שפיתח, בתחילת המאה ה-18, את תהליך הייצור של ברזל גולמי מעפרת ברזל תוך שימוש בקוק במקום בפחם עץ, שהיה יקר יותר ואספקתו הייתה מוגבלת, תהליך זה היווה שיפור משמעותי בייצור הברזל ותרם תרומה חשובה למהפכה התעשייתית באנגליה.
ההיסטוריה של תעשיית הברזל בקולברוקדייל התחילה הרבה קודם. כבר במחצית הראשונה של המאה ה-16, עוד לפני תקופת פירוק המנזרים. כבר אז היה במקום מתקן מוקדם להתכת עפרות ברזל  bloomery. 
התנור רם ששימש את אברהם דרבי הוקם כבר באמצע המאה ה-17. דרבי חכר אותו ב-1708. וב-10 בינואר 1709 הפעיל אותו לראשונה. חלק מהברזל שייצר שימש אותו לייצור במקום של סירי ברזל ומוצרי ברזל יציקה אחרים, השאר נשלח במורד נהר סוורן לתעשיית הברזל של בריסטול. תעשיית הברזל של קולברוקדייל המשיכה לשגשג במהלך המאה ה-18. בשנת 1767 יוצרו שם לראשונה פסי רכבת עשויים מברזל יציקה. ב-1787 יוצר שם הברזל עבור גשר הברזל המפורסם.
במאה ה-19 התפרסמה קולברוקדייל בייצור אלמנטים דקורטיביים מברזל יציקה. תנורי הרם נסגרו אולי כבר ב-1820, מאידך בתי היציקה המשיכו לפעול.
בית היציקה האחרון של קולברוקדייל נסגר בנובמבר 2017.
בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת

סמכות שיפוט

תפקידו העיקרי של בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת הוא לדון בערעורים על החלטות של בתי משפט של המדינות המרכיבות את הממלכה המאוחדת, אשר לכל אחת מהן מערכת משפט עצמאית במידה חלקית: אנגליה, ויילס, צפון אירלנד וסקוטלנד (למעט ווילס ואנגליה, שלהן מערכת משפט משותפת אולם חוק שונה במקרים שבהם האספה הלאומית הוולשית מחוקקת חוקים לוויילס השונים מאלה שבאנגליה). בית המשפט מתמקד בנושאים בעלי חשיבות ציבורית, ויש לו סמכות רחבה לדון בערעורים במגוון רחב של נושאים: כולל משפט מסחרי, דיני משפחה, משפט מינהלי ועניינים מכוח חוק זכויות האדם משנת 1998. לבית המשפט אף הסמכות לשמוע ערעורים בעניינים פליליים, למעט אלו שנדונו בסקוטלנד. 
עד ספטמבר 2015 ניתן היה לערער לבית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת על החלטות בנושאים אזרחיים של בית המשפט העליון של סקוטלנד ללא בקשת רשות ערעור, אך מצב זה השתנה עקב כניסתו לתוקף של חוק הרפורמה בבתי המשפט (סקוטלנד) 2014, וכיום ערעורים על כל ההחלטות של כל מערכות המשפט של הממלכה הם ברשות בלבד. 
בית המשפט העליון דן אף בסכסוכים הנוגעים ל"האצלת סמכויות" (כפי שהוגדרו בחוק סקוטלנד משנת 1998, חוק צפון אירלנד משנת 1998, וחוק ממשלת ויילס משנת 2006). אלה הם הליכים משפטיים הנוגעים לסמכויות שניתנו לשלוש הממשלות: הממשל הצפון אירי והאסיפה הצפון אירית, ממשלת סקוטלנד והפרלמנט הסקוטי, ממשלת האספה של ויילס והאסיפה הלאומית של ויילס. עד ליסודו של בית המשפט העליון טופלו נושאי האצלת הסמכויות בידי הוועדה השיפוטית של מועצת המלכה. רוב המקרים הנידונים בנושאי האצלת סמכויות הם באשר ליחס שבין חוקים מקומיים לזכויות הניתנות מתוקף האמנה האירופית לזכויות אדם, אשר לה תוקף מכוח חוק זכויות האדם הבריטי משנת 1998.
לרוב, יושב על המדוכה בכל עניין מוֹתב של חמישה שופטים, אם כי מספר חברי ההרכב יכול לנוע בין שלושה לתשעה, מתוך כלל שנים עשר שופטי בית המשפט העליון. בכך הוא שונה מבית המשפט העליון האמריקאי הפוסק רק בהרכב הכולל את כל שופטיו, ודומה לבית המשפט העליון הישראלי.

שופטי בית המשפט

סגל בית המשפט כולל את הנשיא, את סגנו ועשרה שופטים נוספים. כהונותיהם אינן מוגבלות בזמן, אך הפרלמנט רשאי להעבירם מתפקידם, ובדומה לשאר שופטי הממלכה, הם מחויבים לצאת לגמלאות בהגיעם לגיל שבעים וחמש אם מונו לראשונה למשרה שיפוטית לפני סוף מרץ 1995, או שבעים אם מונו לאחר מכן. הנשיא וסגנו ממונים בנפרד, ולא נבחרים לפי ותק.
עשרת לורדי המשפט של בית הלורדים שהיו בתפקיד זה באחד באוקטובר 2009 היו לשופטיו הראשונים של בית המשפט העליון. שופטו האחד עשר היה לורד אנטוני פיטר קלארק (Anthony Peter Clarke), וסר ג'ון דייסון (John Dyson) מונהיה השופט השנים עשר.
זקן לורדי המשפט באחד באוקטובר 2009, לורד פיליפס, היה לנשיאו הראשון של בית המשפט העליון, וסגנו בוועדת המשפט של בית הלורדים, ארתור דוד הוופ (Arthur David Hope) היה לסגנו בבית המשפט העליון.

מבנה בית המשפט

מבנה בית המשפט העליון ממוקם בבית הגילדות של מידלסקס שאותו הוא חולק עם הוועדה המשפטית של מועצת המלכה. הבניין נמצא בסיטי של ווסטמינסטר, לונדון.
חוק הרפורמה החוקתית 2005 הקצה זמן למציאת בניין מתאים לבית המשפט טרם עברו לורדי המשפט מבניין הפרלמנט שבו הם השתמשו במספר חדרים בארמון ווסטמינסטר.
לאחר שבדקה מספר אתרים אפשריים, הודיעה הממשלה הבריטית כי בחרה בבית הגילדות של מידלסקס ברובע הפרלמנט בווסטמינסטר. ארגון בריטי שמרני בשם "הצילו את מורשת בריטניה" ערער על ההחלטה אך הערעור נדחה.
ורדה זקהיים

ורדה זקהיים (נולדה ב­–24 בנובמבר 1932) היא פעילה חברתית ישראלית, המכהנת כיושבת ראש עמותת ליל"ך לסיוע במגזרים חלשים בקהילה. לאורך חייה התנדבה זקהיים בפעילויות רבות למען חיילים, נוער בסיכון, עולים חדשים, אסירים משוחררים וקשישים. בשנת 2006 קיבלה זקהיים את אות יקירת העיר תל אביב-יפו.

ביוגרפיה

זקהיים נולדה בתל אביב להורים שעלו לארץ ישראל מרוסיה בשנת 1919, באונייה "רוסלאן". אביה, משה פרנקל, היה מנהל מחלקת הגבייה הראשון של עיריית תל אביב, וממייסדי מגן דוד אדום בישראל. זקהיים למדה בבית הספר העממי "הכרמל" (כיום "גבריאלי") ואחר כך בגימנסיה העברית "הרצליה". בהמשך למדה בסמינר לוינסקי, וסיימה כגננת מוסמכת. 
זקהיים החלה להתנדב במגן דוד אדום בעודה תלמידת בית ספר תיכון. ב-1967 הקימה קבוצה שפעלה למען חיילים, בשם "קרן התנדבות לביטחון". בשנות השבעים ארגנה פעילות למען נוער משוטט ברחוב. הפעילות למען הנוער הובילה להקמת עמותה שהושיטה עזרה לעולים מברית המועצות בתקופת גל העלייה הגדול של שנות השבעים. בשנות השמונים הקימה זקהיים את "קשב לקשיש", עמותה בתל אביב שהושיטה עזרה נפשית לקשישים במצוקה. 
בשנת 1996 החלה זקהיים לעמוד בראש עמותת ליל"ך, והיא ממשיכה עד היום בתפקיד זה.
זקהיים הייתה יושבת ראש ועדת הרווחה בעיריית תל אביב-יפו במשך שתי קדנציות. בנוסף היא חברה בדירקטוריון עירוני "גחלת", חיסכון ללימודים להשכלה גבוהה. היא נוטלת חלק פעיל בעמותות נוספות, בהן העמותה לשיקום האסיר, ו"עינבר", עמותה ישראלית לנפגעים במחלות ראומטיות. 
בשנת 1998 קיבלה זקהיים את אות המתנדב מטעם שר העבודה והרווחה; היא קיבלה את האות יחד עם בתה אסתי זקהיים ואביה המנוח משה פרנקל. בשנת 2002 קיבלה את אות הנשיא למתנדב, על פעילותה למען רווחת הפרט. בשנת 2006 קיבלה את אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
ברווז עצים

תיאור

גודלו של ברווז מבוגר ממוצע 47-54 ס"מ עם מוטת כנפיים באורך של 66-73 ס"מ. הוא חולק גנים עם מנדרין סיני.
לזכר בוגר נוצות ייחודיות וססגוניות וצבע עיניים אדום, והחלקה לבנה במורד הצוואר. הנקבה צבעונית פחות, היא בעלת עיניים לבנות וגרון לבן.
כאשר הם שוחים, מזיזים ברווזי העצים את ראשם קדימה ואחורה בתנועת טלטול, מה שהופך אותם לקלים לזיהוי.

התנהגות

אזור הרבייה ובית הגידול שלהם הוא ביצות מיוערות, אגמים רדודים, בריכות טבעיות ונחלים במזרח צפון אמריקה, בחוף המערבי של ארצות הברית ובמערב מקסיקו. בדרך כלל הם מקננים בחללים שבעצים הקרובים למים. הנקבות מרפדות את הקן בנוצות וחומרים רכים אחרים, ומרכיבים אותו בראש העץ כדי לספק הגנה מטורפים. בניגוד לברווזים אחרים, לברווז העצים יש טפרים חדים על מנת לאפשר התיישבות על עצים.
גודל התטולה נע בין 7 ל-15 ביצים, עליהבן דוגרת הנקבה במשך כשלושים ימים. עם זאת, אם תיבות הקינון ממוקמות קרובות זו לזו, היא עשויה להטיל ביצים בקנים שכנים. כתוצאה מכך, עשויים הקנים להכיל 30 ביצים, ולהוביל לדגירה כושלת (התנהגות זו מכונה "הטלת קן").
לאחר הבקיעה, ברווזונים קופצים מהקן שבעץ, ועושים את דרכם אל המים. הקן יכול להיות עד 140 מטר מקו החוף.
הם ניזונים בעיקר מפירות יער, בלוטים, זרעים, וגם חרקים, מה שהופך אותם לאוכלי כל.

תפוצה

ברווזי העצים בכל ימות השנה נפוצים במגוון מקומות בדרום אמריקה, אבל רוב האוכלוסייה נודדת לצפון לקראת החורף. הם נודדים בחורף מעל דרום אמריקה מעל האוקיינוס האטלנטי. 75% מהברווזים שבאוקיינוס השקט לא נודדים.

שימור

בסוף המאה ה-19 קטנה משמעותית אוכלוסיית ברווזי העצים כתוצאה של אובדן בתי גידול, ומציד שלהם לשימוש כמזון ולשימוש בנוצות לשוק כובעי הנשים באירופה. בתחילת המאה ה-20 אוכלוסיית ברווזי העצים נעלמה כמעט לחלוטין, ולא ניתן כמעט למצוא ברווזי עצים כמו בעבר. בתגובה לכך נחתמה ב-1916 אמנת הציפורים הנודדות, וב-1918, חוקק חוק נגד ציד ברווזי עצים. אוכלוסיית ברווזי העצים החלה להתאושש באיטיות רק בשנת 1920. פיתוח תיבות הקינון המלאכותיות בשנת 1930, סייע להתפתחות אוכלוסיית ברווזי העצים.
בעלי קרקע, כגון מנהלי פארקים ושמורות  טבע יכלו לעודד רביית ברווזי עצים על ידי בניית תיבות קינון ליד אגמים, ביצות, בריכות ונחלים. העיר פולדה שבמינסוטה אימצה את ברווז העצים כקמע רשמי, ולכן ניתן למצוא תיבות קינון רבות באזור.
הגידול באוכלוסיית הבונה בצפון אמריקה לאורך כל טווח סייע גם כבית גידול אידיאלי וביצה עבור ברווזי העצים.
אוכלוסיית ברווזי העצים גדלה במידה רבה בשנים האחרונות כתוצאה מהגדלת כמות תיבות הקינון וההגבלות על הציד. ברווז העצים הפך להיות הברווז השני הנפוץ ביותר בצפון אמריקה, אחרי ברכייה.
יאסנוגורסק

דמוגרפיה

בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 היו ביאסנוגורסק קרוב ל-22,000 תושבים. עד 2010 ירד מספרם ל-16,804.

היסטוריה

העיר הוזכרה לראשונה ב-1578 ככפר בשם לאפטבו (Лаптево). הכפר החל לגדול ולהתפתח במהירות כשנסללה דרכו, ב-1867, מסילת הברזל ממוסקבה לקורסק. הקמת מפעל לציוד חקלאי סייעה רבות להתפתחותו. ב-1938 הפך לאפטבו לכפר פועלים, וב-1958 הפך לעיר. השם "יאסנוגורסק" ניתן לעיר ב-1965.
פיתוח העיר היה סביב מפעל לבניית מכונות למכרות פחם. מפעל זה הוקם לפני מלחמת העולם השנייה וגדל במהירות. בתחילת שנות ה-90 עבדו בו כ-7,000 פועלים. עם פירוק ברית המועצות המפעל איבד את רוב לקוחותיו באוקראינה ובקזחסטן. מספר המועסקים צנח לכ-800 ובשנת 2009 המפעל הכריז על פשיטת רגל. בריחת התושבים לערים סמוכות היא תוצאה ישירה של קשיי המפעל.
קלייר הולינגוורת'

ביוגרפיה

באוגוסט 1939 מונתה הולינגוורת לכתבת של העיתון הבריטי "דיילי טלגרף". כמה ימים לאחר מכן היא יצאה מהעיר קטוביץ שבפולין במכונית דיפלומטית עם דגל בריטניה שקיבלה מהשגרירות בעיר, ונסעה לעבר הגבול הגרמני. היא הבחינה בכוחות הגרמניים הרבים שהתקבצו על הגבול. ב"דיילי טלגרף" דיווחו כי הגרמנים מרכזים כוחות בגבול, ומלחמה עומדת לפרוץ בכל רגע. כעבור כמה ימים, ב-1 בספטמבר, פלשה גרמניה הנאצית לפולין. באותו בוקר דיווחה הולינגוורת לשגרירות בריטניה בוורשה על הפלישה. כדי לשכנע את אנשי השגרירות הספקנים, היא הוציאה את הטלפון אל מחוץ לחלון חדרה, כדי שהם ישמעו את הקולות של תנועת הכוחות הנאציים.
היא המשיכה בקריירה ככתבת צבאית וסיקרה זירות רבות, בהן אלג'יריה, סין, וייטנאם ועדן. 
היא הייתה כתבת צבאית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, והייתה בין הניצולים מן הפיצוץ במלון המלך דוד שביצעו כוחות האצ"ל ביולי 1946. 
הולינגוורת' סייעה לאלפי אנשים להיחלץ מהנאצים באמצעות ארגון אשרות כניסה לבריטניה.
הולינגוורת' נישאה פעמיים. בשנת 1936 נישאה לוונדלר רובינסון, והם התגרשו בשנת 1951. היא נישאה בשנית לג'פרי הואר בשנת 1952, ונשארה נשואה לו עד מותו בשנת 1966. יש לה בת מאומצת מנישואיה השניים.
בתחילת שנות השמונים עברה להתגורר בהונג קונג. בשנת 2006 תבעה את טד תומאס, איש עסקים, בטענה שמעל בכספיה בסך 300,000 דולר.
היא נפטרה ב-10 בינואר 2017.
אונטראר (קרחון)

מחקר

במאה ה-18 ובמאה ה-19 היה הקרחון אחד הראשונים בו התפתח חקר הקרחונים.
הר נורת'ווסט (אנטארקטיקה)

גאוגרפיה

ההר נמצא מצפון-מזרח להר ביהייב, וצפונית לחלקו העליון של קרחון טיילור.
גובהו של ההר 2,286 מטרים מעל פני הים.

גילוי ההר ומקור שמו

שמו של ההר מופיע לראשונה במפות של משלחת טרה נובה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913; המשלחת ככל הנראה נתנה להר את שמו.
יוסף חיים בלוי

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב אברהם ברוך בלוי, אחיהם של הרבנים משה ועמרם בלוי. למד בסלובודקה בבני ברק ובישיבת מיר וזכה לקרבתו של ראש הישיבה הרב חיים שמואלביץ. נישא לאודל הדסה רוזין, בתו של הרב אליהו חיים רוזין ראש ישיבת ברסלב. שנים ספורות לאחר נישואיו החל לשמש כר"מ בישיבת אשקלון, ולאחר חמש שנים עבר לגור בעיר.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 עם יציאת רבה של אשקלון, משה דב ולנר לגמלאות, נבחר לכהן כרבה הראשי האשכנזי של העיר.
הוא נפטר בכ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015, חודש בלבד לאחר פטירת אשתו, ונקבר לצדה בבית הקברות בהר הזיתים.
אוניברסיטת סן-ז'וזף

הקמת האוניברסיטה

הישועים שיחקו תפקיד חשוב בפיתוח ההשכלה בלבנון ובכלל ברנסאנס הערבי שהתפתח בסוף המאה ה-19. בשנת 1839 אנשי המסדר הגיעו לראשונה לביירות והקימו שם בית ספר צנוע. בשנת 1855 הוקם בית ספר נוסף בע'זיר שהועבר לביירות בשנת 1875. הרשויות העניקו לבית הספר החדש את התואר "אוניברסיטה", מה שהקנה לו את הזכות להעניק תארים, בעיקר תוארי דוקטור בפילוסופיה ובתאולוגיה. במשך השנים הבאות נפתחו עוד ועוד פקולטות ובתי ספר. למשל הפקולטה לרפואה הוקמה בשנת 1883 בתור "הפקולטה לרפואה ולרוקחות". קליניקה לרפואת נשים נפתחה ב-1896, בית הספר למזרחנות נפתח ב-1902, בית ספר למשפט צרפתי ב-1913, שהפך לפקולטה למשפטים בשנת 1946. בית הספר להנדסה נפתח ב-1913 והפך בשנת 1948 למוסד הגבוה להנדסה.

כיום

האוניברסיטה בעלת 5 קמפוסים בביירות ובנוסף 3 קמפוסים אזוריים: בצידון (דרום), בזחלה (בקאע) ובטריפולי (צפון). בנוסף, האוניברסיטה מפעילה 12 מתקנים ו-22 מוסדות מקצועיים. כיום לומדים באוניברסיטה ושלוחותיה 10,000 סטודנטים.
דרור בר-נור

קריירת משחק

בר-נור הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב בגיל 10, אך בגיל 14 עזב בשל לימודיו בפנימייה הצבאית. בגיל 17 חזר ישירות לקבוצה הבוגרת, וכבר במשחקו הראשון כבש שלושער בניצחון 0–4 על שמשון תל אביב. בר-נור כבש את שער הניצחון במהלך תוספת הזמן במשחק גמר ליגת האלופות האסיאתית ב-1969 נגד קבוצת יאנגצ'י הדרום קוריאנית. ב-1971 היה שותף בזכייה השנייה של מכבי בליגת האלופות האסיאתית.
במהלך התקופה שלו במכבי תל אביב כבש בליגה הראשונה 84 שערים, והוא ממוקם במקום השביעי בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים של המועדון.
לזכותו 5 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק ידידות נגד נבחרת נורווגיה ב-23 בפברואר 1972 באצטדיון בלומפילד, בה כבש צמד שערים.

מאמן

בשנות השמונים עסק דרור בר-נור באימון. בין השנים 1983–1986 אימן את הפועל פתח תקווה, בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר. ב-1986 אימן את הפועל באר שבע וב-1987–1988 אימן את מכבי תל אביב, גם כן בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר.
ברנום בראון

מחקריו

בראון נתמך על ידי המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע (AMNH) ובאמצעות תמיכה זו עסק הן בחפירת מאובנים והן בקניית מאובנים שהתגלו בחפירות של אחרים. בראון לא רק אסף מאובני דינוזאורים אלא כל פריט בעל מדעי כלשהו. לעיתים קרובות אף שילם כדי שמאובנים ישלחו למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, וכל גילוי מין חדש לווה בהחלפת מכתבים בין בראון למגלה.
לאחר שעבד מספר משמעותי של שנים בויומינג עבור המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19, בראון הוביל משלחת מחקר לתצורת הל קריק בדרום-מזרח מונטנה. שם, ב-1902, חפר וגילה את השרידים המתועדים הראשונים של טירנוזאורוס רקס. תצורת הל קריק הניבה מספר רב של מאובנים שיכלו למלא בקלות קרון רכבת שלם. הצוות של בראון נהג אף הוא לפוצץ שכבות סלע כבדות שהסתירו מאובנים באמצעות דינמיט כפי שהיה נהוג אז. המאובנים שנתגלו הובלו באמצעות עגלה רתומה לסוסים וסבלים שנעזרו במנופי עץ וגלגלות בהרמת המאובנים. רק לעיתים קרובות תועד גם אזור גילוי המאובנים. 
אחרי עשור במונטנה בראון עבר לאלברטה בקנדה וחיפש מאובנים בנהר רד דיר שליד דרומהלר. באזור זה בילו בראון וצוותו במהלך אמצע העשור השני של המאה ה-20. הם שטו בנהר בסירה בעל תחתית שטוחה (flatboat) ועצרו מדי פעם לחפש מאובנים באזורים מבטיחים. מתחריהם היו בני משפחת שטרנברג אך למרות היריבות המדעית הם ובראון היו ידידים.
אחת מתגליותיו החשובות של בראון הייתה רגליים אחוריות של אלברטוזאורוס שנתגלו ב-Dry Island Buffalo Jump Provincial Park בשנת 1910. מאובנים אלה נשכחו ושכבו במשך שנים במחסן של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק. מאוחר יותר ד"ר פיל קרי, שהיה ראש מחלקת מחקר הדינוזאורים במוזיאון טירל המלכותי בשנות ה-90 של המאה ה-20, איתר מחדש את האתר בו נמצאו העצמות בעזרת תצלום ישן ששימש כמדריך, ופתח את האתר לחפירות ב-1998. 
בראון חי בסוף עידן של תגליות מדעיות חסרות תקדים והיה אחד מהמדענים המרתקים וה"צבעוניים" של התקופה. הוא נקרא בחיבה "Mr. Bones" ("מר עצמות") על ידי מעריציו. באתרי חפירות בקנדה בראון צולם לעיתים קרובות לובש מעיל פרווה גדול. מאוחר יותר, בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, הוא עבד כ"נכס מודיעיני". במהלך מסעותיו הרבים מחוץ לארצות הברית שימש כמרגל תעשייתי עבור חברות נפט תמורת תשלום.
אשתו השנייה של בראון, ליליאן בראון, כתב ספר זכרונות I Married a Dinosaur (הוצאת Dodd Mead,‏ 1950 ) המתאר את המשלחות שהשתתפה בהם יחד עם בעלה, ברנום בראון.
בראון נקבר באוקספורד, ניו יורק, העיר שבה גדלה אשתו הראשונה.
סרט ה-IMAX מ-1998: טי-רקס: בחזרה לקרטיקון ערך מחווה לבראון, שגולם על ידי לורי מרדוק.
הבריחה מניו יורק

עלילת הסרט

הסרט מתרחש במנהטן שבניו יורק בשנת 1997 (העתיד הלא רחוק במועד יציאתו של הסרט לאקרנים). בעולם העתידני ארצות הברית מוכת פשע ומנהטן הופכת למתקן כליאה שמור ביותר. האי מוקף חומה בגובה 50 רגל. כל האסירים במקום נדונו למאסר עולם והם מתארגנים בכנופיות הנאבקות על שליטה באי. בדרך לוועידת פסגה בין ארצות הברית לברית המועצות וסין נחטף מטוסו של נשיא ארצות הברית, אייר פורס 1, על ידי טרוריסטים מתנגדי משטר. החוטפים גורמים להתרסקות המטוס במנהטן, אך הנשיא שורד את ההתרסקות ונלכד על ידי אסירים במקום.
מפקד המשטרה בוב הוק (לי ואן-קליף) מציע עסקה לאסיר חדש, סנייק פליסקן (קורט ראסל), לוחם לשעבר בכוחות המיוחדים שביצע מעשי שוד. על פי תנאי העסקה נדרש פליסקן להציל את הנשיא ולהשיב קלטת המכילה מידע חשוב על היתוך גרעיני בתמורה לחנינה מלאה. את המשימה היה עליו להשלים לפני כינוסה של הוועידה הבינלאומית כעבור 24 שעות. לאחר שפליסקן הסכים לעסקה ועל מנת למנוע את בריחתו הזריק לו הוק חומרי-נפץ מיקרוסקופיים שנועדו להתפוצץ בתוך 24 שעות ואשר רק הוק עצמו היה יכול לנטרלם כ-15 דקות לפני הפיצוץ.
פליסקן נוחת באמצעות דאון על גג מגדלי התאומים ומאתר את שרידי המטוס החטוף, אך הנשיא אינו נמצא במקום. הוא עוקב אחר האות המשודר על ידי צמיד האיתור של הנשיא אל מרתף של תיאטרון נטוש, אך מוצא שאת הצמיד עונד עתה בטלן שיכור. הוא פוגש אסיר ידידותי בשם קבי (ארנסט בורגנין) שמציע לסייע לו. קבי מפגיש את פליסקן עם "המוח" (הארי דין סטנטון), אסיר משכיל ורב תושיה אשר הפך את הספרייה הציבורית של ניו יורק למבצרו הפרטי. המוח, המכיר את פליסקן ממעשי שוד משותפים שביצעו בעבר, מספר לו כי הנשיא מוחזק על ידי מנהיג כנופיה הקרוי (בפי עצמו) "הדוכס של ניו יורק" (אייזק הייז), וכי אותו עבריין מתכנן בריחה המונית ממנהטן דרך גשר קווינסבורו (ברחוב 69) תוך שימוש בנשיא כמגן-אנושי. סנייק מאלץ עת המוח ואת חברתו מגי להובילו למחבואו של הדוכס. הוא אמנם מוצא הנשיא אך ניסיון החילוץ נכשל וסנייק נלכד.
בשעה שמאלצים את סנייק להילחם עם בריון גדול ממדים המוח ומגי מגיעים אל הנשיא, הורגים את שומריו ונמלטים אל הדאון של סנייק. באופן מפתיע סנייק מביס את יריבו הענק לקול תשואות הקהל. כאשר הדוכס מגלה שהנשיא נמלט עם המוח הוא מכנס את כנופייתו כדי לרדוף אחריהם. סנייק נמלט אף הוא ומצטרף למוח, למגי ולנשיא. אולם במהלך ניסיון הבריחה קבוצת אסירים דוחפת את הדאון מראש הבניין. זמן מה לאחר מכן הם פוגשים את קבי ונוסעים ברכבו לעבר הגשר. קבי מגלה להם כי הוא מחזיק בקלטת החשובה. הנשיא דורש את הקלטת אך סנייק לוקח אותה.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב במאי הסרט ג'ון קרפנטר ביחד עם המוזיקאי והמלחין אלן הווארת'.
הרפס

הרפס סימפלקס 1 ו-2

הרפס סימפלקס 1 הוא הגורם העיקרי לשלפוחיות האופייניות למחלה באזור השפתיים. הוא גם נרכש יותר בקלות, משום מיקומו הגלוי. שלפוחיותיו של הרפס סימפלקס 2 מתבטאות בעיקר באזור איברי המין, והוא מוכר כמחלת מין. מחלת ההרפס סימפלקס לרוב אינה קטלנית. היא עשויה להוות סכנת חיים אצל תינוקות, בכל הגילאים במקרה בו הנגיף חודר למוח וגורם לאנצפליטיס ובחולים עם דיכוי של מערכת החיסון.

הידבקות

ההרפס סימפלקס היא מחלה מידבקת מאוד, העוברת בדרך כלל דרך מגע עור בעור, או לעיתים דרך חפץ משותף (שפתון, נרגילה וכו'). הווירוס עובר דרך סדקים זעירים מאוד בעור, אך הוא אינו מסוגל לחדור מבעד לפיסת עור בריאה לחלוטין. החומר התורשתי של הוירוס נשמר כאפיזום (דנ"א מעגלי) בתאי העצב בגנגיליונים של מערכת העצבים הסימפתטית ומתפרץ מהם חזרה אל שטח העור מדי פעם ולפעמים גורם כך למחלות. אחוזים גבוהים באוכלוסייה נשאים בווירוס, אם כי אצל רבים הסימפטומים מתבטאים לעיתים רחוקות, אם בכלל.

מהלך המחלה

החל מרגע ההידבקות, וירוס ההרפס שוכן בגוף החולה באופן כרוני. תדירות ההתפרצויות משתנה מאדם לאדם, ונעה בין מספר שבועות למספר חודשים. באנשים מסוימים המחלה לא תתפרץ בעתיד מעבר להתפרצות הראשונית שחלה עם ההידבקות במחלה. באנשים בהם הישנות המחלה תכופה, ממליצים על טיפול באמצעות כדורים, המונע את ההתפרצויות. אולם לרוב, הטיפול ניתן רק באופן חיצוני בשעת הצורך בצורת משחה.

הרפס והריון

נשים הרות היודעות שיש להן הרפס גניטאלי, או שחוששות שנדבקו במהלך ההיריון, צריכות לשתף את הרופא המטפל בעובדה זו, כדי שהתינוק יטופל בהתאם.

מניעה

נשים בהריון צריכות להימנע מקיום יחסי מין עם בני זוג הסובלים מהרפס גניטאלי פעיל, בייחוד בשלבים המתקדמים של ההיריון, או להשתמש בקונדום בכל קיום של יחסי מין. הידבקות בהרפס גניטאלי במהלך הטרימסטר (השליש) השלישי להריון מעמידה את העובר בסיכון גבוה יותר להדבקה, משום שגוף האם לא הספיק ליצור נוגדנים שיש בכוחם להגן על העובר.

העברת הנגיף לעובר

מקרים של העברת הנגיף מהאם לתינוק במהלך הריון הם נדירים. כ-20% מהנשים ההרות נושאות את נגיף ההרפס מסוג 2 אשר גורם להרפס גניטאלי, ויחד עם זאת פחות מ-0.1% מהיילודים נדבקים במהלך ההיריון או הלידה. האם הנגועה מעבירה לתינוק נוגדנים המגנים עליו מפני הנגיף במהלך ההיריון. הסיכון של העברת הנגיף לעובר או לתינוק על ידי נשים שנדבקו בו לפני הכניסה להריון נמוך.
מרבית האמהות הנושאות הרפס גניטאלי יולדות ללא בעיות מיוחדות. לפני הלידה מבצעים בדיקה האם יש סימפטומים וגינאליים להתפרצות הרפס. במידה שקיימים סימנים כאלו נשקל ביצוע ניתוח קיסרי. אישה הרה הסובלת מהתפרצות של הרפס גניטאלי בעת הלידה, עלולה להעביר את הנגיף לתינוק. אם הלידה מתרחשת במהלך ההתפרצות הראשונה של הנגיף עלול התינוק לסבול מנזק חמור, כיוון שבהתפרצות הראשונה עדיין אין לאם נוגדנים נגד הנגיף להעביר לו.
במידה שהוולד נדבק בהרפס במהלך הלידה, הסימפטומים יופיעו אצלו במהלך 2-3 השבועות שלאחריה. הרפס עלול להוות מחלה מסכנת חיים עבור תינוק בשבועות הראשונים לחייו. טיפול תרופתי עשוי לצמצם או למנוע נזק משמעותי לתינוק.

תינוקות

תינוקות עלולים להידבק בנגיף ההרפס מסוג 1 במקרה שהאם או אחד מהמטפלים בבית החולים סובל משלפוחיות הרפס בידיים או על השפתיים. תינוקות שעוברים מציצת דם במילה עלולים להידבק בהרפס במידה והמוהל נשא של הרפס השפתיים. מכיוון שכך הרבנות הראשית הכניסה נוהל מיוחד לפיו על המוהל להשתמש בקשית מזכוכית לביצוע המציצה כדי להימנע מאפשרות להדבקת התינוק. אם כי כיום קיימת מודעות רבה לנושא, ורבים מהמוהלים עוברים בדיקות והדרכה מתאימה, לעיתים כחלק מתהליך ההסמכה.