ויליאם בייטסון

ילדות וצעירות

ויליאם בייטסון נולד בשנת 1861 בוויטבי על חוף יורקשייר כבנו של ויליאם הנרי בייטסון (1812–1881), פרופסור בסנט ג'ונ'ס קולג' בקיימברידג', ושל אנה אייקין, מייסדת (יחד עם מיליסנט פוסט) האיגוד הסופרג'יסטי של קיימברידג'. הוא היה אחיהן של העיתונאית מרגרט הייטלנד ושל ההיסטוריונית מרי בייטסון. 
ויליאם בייטסון למד בבית הספר רוגבי ובקולג' סנט ג'ון בקיימברידג', בו סיים בשנת 1883 את התואר השני במדעי הטבע.

מחקריו הראשונים

בשנת 1896 התחתן עם ביאטריס דרהם. באותה תקופה התעניין באמבריולוגיה ונסע לארצות הברית כדי לחקור את התפתחות  הבלנוגלוסוס. בלנוגלוסוס הוא  אנטרופנאוסט הידוע כ"תולע - אצטרובל" והוא משתייך למיתרני-הפה (hemichordata). יצור זה משך את סקרנותו של בייטסון לגבי מוצאם של  בעלי החוליות.
בשנים 1883–1884 עבד בייטסון במעבדתו של ויליאם קיית' ברוקס במסגרת המעבדה הזואולוגית צ'סאפיק שבהמפטון, וירג'יניה.
מתחום המורפולוגיה עבר בייטסון לחקר האבולוציה והשיטות שלה.  בשובו לאנגליה היה לחבר בקולג' סנט ג'ון.
מאוחר יותר, על מנת לחקור את המגוון הגנטי והתורשה, ערך בייטסון מסע לחלק המערבי של מרכז אסיה.

חוקי מנדל

בערך באותה תקופה התחילו גם הוגו דה וריס  (de Vries) וקארל אריך קורנס (Correns) בעריכת ניסויים דומים בצמחים. אולם, להבדיל מבייטסון הם כבר התוועדו לניסויי הרבייה המקיפים בצמחים שערך בשנות ה-60 של המאה ה-19 גרגור מנדל והם לא ציטטו את עבודותיו של בייטסון. ביולי 1899 נכח דה וריס בהרצאה בחברה הבריטית להורטיקולטורה, שבה הציג בייטסון את מחקריו על המגוון הבלתי רציף, ההצלבות הניסוייות שערך ועל משמעות מחקרים אלה להבנת התורשה.  בייטסון האיץ בעמיתיו לערוך  מחקרים בהיקף רחב, מתוכננים בקפידה ומנותחים סטטיסטית, מן הסוג שבלי ידיעתו, כבר נערכו על ידי מנדל ו"נתגלו" מחדש על ידי דה וריס וקורנס חצי שנה קודם לכן.

מדע הגנטיקה

בייטסון תרם להפצת רעיונותיו של גרגור מנדל בעולם האנגלו-סאקסי. נתקל בהתנגדותו של מורו לשעבר, הזואולוג וולטר פרנק רפאל ולדון, וכן של המתמטיקאי קרל פירסון (1857–1936), שפיתחו את הביומטריה.
התקיים פולמוס שתמקד גם בניגוד בין תורת הקפיצות האבולציוניות המהירות (saltationism), שגם בייטסון דגל בה מול האבולוציה האיטית, ההדרגתית, בה דגל דרווין. 
מאוחר יותר, רונלד פישר וג'ון הלדיין הראו שמוטציות דיסקרטיות אינן בסתירה עם אבולוציה הדרגתית  ועזר להביא לסנתזה באבולוציוניזם המודרני.
בשנים 1900–1910 ניהל בייטסון בקיימברידג' מעין בית ספר בלתי פורמלי לגנטיקה. תלמידיו היו בעיקר תלמידות הקשורות לקולג' ניונהם וכללו, בין השאר, את אשתו, ביאטריס, ואת אחותה, פלורנס מרגרט דרהם, שהייתה לגנטיקאית. הן עזרו לו בתוכנית המחקר שלו בתקופה שהמנדליזם לא הוכר עדיין כתחום מחקר לגיטימי. 
חוקרות כמו הביוכימיאית מוריאל ולדייל (לימים אונסלו) ביצעו בשנים 1902–1910 סדרות ניסויי רבייה במינים שונים של צמחים ובעלי חיים. ממצאיהן תמכו והרחיבו את חוקי התורשה של מנדל. הילדה בלאנש קילבי שיימה את בקולג' ניונהם עזרה לבייטסון לשחזר את ההרבייה המוצלבת שערך מנדל באפונים. היא ערכה ניסויי רבייה עצמאיים גם ארנבים ובעופות בנטם.
בייטסון היה הראשון שהציע את השם "גנטיקה" (מהמילה היוונית "גנו" γεννώ = להוליד) עבור חקר התורשה ומדע המגוון הביולוגי, זאת במכתב שכתב ב-18 באפריל 1905 לזואולוג אדם סדג'וויק (1854–1913) מקיימברידג'.
בפומבי השתמש בייטסון לראשונה במונח "גנטיקה" בכנס הבינלאומי השלישי לרביית כלאיים הצמחים שהתקיים בלונדון ב-1906. זה קרה שלוש שנים לפני שווילהלם יוהנסן השתמש במונח "גן" כדי לתאר את יחידות המידע התורשתי. 
דה וריס השתמש למעשה באותו מונח בשנת 1889, אך כינה אותו "פאנגן" והייתה בו הקבלה למושג "פאנגנסיס" של דרווין.  
כמתרגם של כתבי מנדל לאנגלית, בייטסון טבע יחד עם אדית סונדרס את המילה "אללומורף" (allelomorph - צורה אחרת, מיוונית) שקוצר בהמשך ל"אלל" (allele) עבור גורמים שנתגלו על ידי מנדל. הוא הנהיג גם את המונחים "הומוזיגוטי"  ו"הטרוזיגוטי".
יחד עם רג'ינלד פונט (Punnet)  גילה בייטסון מחדש את התאחיזה והקים בשנת 1910 את ה"ג'ורנל לגנטיקה" (Journal of Genetics).
הוא גם טבע את המונח "אפיסטזה" המתאר אינטראקציה גנטית בין שני מיקומית עצמאיים על הגן. 
בשנת 1907 לימד בייטסון בייל, אחר כך בקיימברידג' בשנים 1908–1909. בשנים 1910–1929 ניהל את המכון ג'ון אינס להורטיקולטורה במרטון פארק במחוז סארי ועבר לגור שם עם משפחתו. נשאר בתפקיד עד יום מותו בפברואר 1926.
בזמן שעבד במכון התעניין בתורה הכרומוזומית של התורשה וקידם את המחקרים הציטולוגיים על ידי מינוים של ו.ס.פ.ניוטון וסיריל דין דרלינגטון.
בשנותיו האחרונות התיידד עם ארווין באור והתכבתב איתן הרבה בנושא באאוגניקה.

חייו הפרטיים

ויליאם בייטסון היה אתאיסט מושבע.
ויליאם בייטסון היה נשוי משנת 1896 לביאטרס דרהם, אם שלושת ילדיו - מרטין, ג'ון, וגרגורי שנודע כאנתרופולוג וקיברנטיקאי.