google/wiki40b huggingface dataset:
קרח יבש

קרח יבש, שם גנרי שניתן ב-1925 לפחמן דו-חמצני (CO₂) במצב מוצק.
קרח יבש דומה במראהו לקרח שנוצר ממים, אך קופא בטמפרטורה יותר נמוכה, צפיפותו כ-1.6 גרם לסמ"ק. כמודגם בדיאגרמת הפאזות, בלחץ אטמוספירי רגיל הוא אינו מותך למצב נוזלי, אלא עובר מיד למצב גזי (ומכאן שמו). תופעה זו קרויה המראה. בלחץ של אטמוספירה אחת קרח יבש ממריא בטמפרטורה של 78.5- מעלות צלזיוס וכתוצאה מכך משמש לקרור כאשר יש צורך בטמפרטורות נמוכות יותר מאלו שניתן להשיג בעזרת קרח רגיל על בסיס מים.
בנוסף בקרח יבש נעשה שימוש בייצור גלידה.
הקרח היבש אינו מצוי באופן טבעי על פני כדור הארץ, בשל הטמפרטורות הגבוהות המונעות את היווצרותו, אך הוא מצוי באזורי הקטבים של מאדים.

בטיחות

קרח יבש מצריך אמצעי זהירות מיוחדים. הוא קר מספיק כדי לגרום כוויית קור אם נוגעים בו בלי כפפות. הוא מייצר פחמן דו-חמצני גזי באופן קבוע, ולכן הוא לא יכול להישמר בתוך מכל פשוט סגור, מכיוון שהגידול בלחץ יגרום למכל להתפוצץ (פצצת קרח יבש). חייבים לאוורר את הגז שנוצר, אחרת הוא ימלא את החלל הסגור ויגרום לסכנת חנק. אנשים שמתעסקים עם קרח יבש צריכים להיות מודעים לכך שפחמן דו-חמצני יותר צפוף מאוויר והוא ישקע לרצפה.
בבטיחות טיסה קיים חשש כי כמות גדולה מדי תגרום לחנק של האנשים במטוס, לכן לפי תקנות ICAO החומר מוגדר כחומרים מסוכנים במספר או"ם UN1845 תחת קבוצת סיווג 9.
ג'ונקו טביי

ביוגרפיה

אישיבשי ג'ונקו נולדה במיהארו, פוקושימה, שביפן, הבת החמישית במשפחה בת 7 ילדים. אף על פי שנחשבה לילדה חלשה ושברירית, החלה כבר בגיל 10 לטפס על הרים בטיול להר נאסו. משפחתה לא הייתה יכולה לממן תחביב כה יקר, לכן טביי לא הייתה יכולה להמשיך ולטפס על הרים וטיפסה רק על מעט הרים בשנות לימודיה.
בין השנים 1958–1962 למדה ספרות אנגלית וחינוך באוניברסיטת שוֹוַה לנשים, שם גם הצטרפה למועדון טיפוס ההרים. כסטודנטית פגשה קבוצה של סטודנטים שהיו במועדון טיפוס הרים אלפיני, אליו קיוותה להצטרף. לאחר סיום לימודיה בשנת 1969, ייסדה טביי את מועדון הטיפוס לנשים הראשון ביפן. סיסמת המועדון הייתה (בתרגום חופשי) "בואו נצא למשלחות טיפוס ברחבי העולם בעצמנו!".
לימים, טביי ציינה שייסדה את המועדון בעקבות היחס הרע שספגה מגברים מטפסים במועדונים אחרים. גברים מסוימים סירבו לטפס איתה במשלחת, ואחרים חשבו שהיא רק מנסה למצוא חתן.
בשנים אלו היא טיפסה על הרים כגון הר פוג'י ביפן והר מטרהורן באלפים השווייצרים. בשנת 1972 זכתה להכרה ביפן כמטפסת הרים.

המשלחת לאוורסט בשנת 1975

מועדון המטפסות של טביי כלל גם קבוצה שהתכוננה לטיפוס על פסגת האוורסט (JWEE – באנגלית Japanese Women's Everest Expedition), שהונהגה על ידי אייקו היסאנו. בקבוצה היו חברות 15 נשים, רובן בעלות משרות כגון מורות, מתכנתת ויועצת נוער. שתיים מהן, בהן טביי עצמה, היו אמהות. אחרי טיפוס מוצלח על פסגת אנאפורנה 3 בנפאל ב-19 במאי 1970, החליטו טביי והיסאנו לכבוש את פסגת האוורסט.
טביי התאמצה למצוא מממנים למשלחת, אף על פי שנתקלה שוב ושוב בתגובה שנשים צריכות לשבת בבית ולגדל ילדים. בסופו של דבר הצליחה לקבל מימון מהעיתון היפני יומיורי שימבון ומתחנת הטלוויזיה ניפון TV. למרות המימון, כל אחת מחברות הקבוצה נאלצה לשלם סכום המשתווה כמעט למשכורת ממוצעת ביפן. על מנת לחסוך בעלויות, הן תפרו לעצמן אביזרים מריפודים משומשים של מכוניות. הן אף תפרו לעצמן שקי שינה, ותלמידים של המורות במשלחת אספו בשבילן צנצנות ריבה.
לאחר תקופה ארוכה של אימונים מפרכים, המשלחת יצאה לדרך בתחילת 1975. הן התחילו בקטמנדו, ובחרו באותו המסלול לפסגה בו השתמשו אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי בשנת 1953. בתחילת חודש מאי, המשלחת חנתה בגובה 6,300 מטרים, כאשר מפולת שלגים הכתה במחנה שהקימו. המשלחת והמדריכים המקומיים נקברו בשלג. טביי איבדה את הכרתה למשך כשש דקות, עד שהמדריך המקומי חילץ אותה. ב-16 במאי 1975, טביי הגיעה לפסגה והייתה האישה הראשונה שהגיעה לפסגת האוורסט.
היותה האישה הראשונה בפסגה גררה התעניינות רבה בטביי. היא קיבלה פניות ממלך נפאל ומממשלת יפן, צולמה מיני-סדרה בטלוויזיה היפנית על המשלחת, וטביי תרה את יפן עם הרצאות והופעות. עם זאת, התהילה גרמה לה לאי נוחות.

טיפוסים מאוחרים יותר

טביי המשיכה לטפס על פסגות ברחבי העולם. בשנים 1990–1991 הגיעה לפסגת הר וינסון, ההר הגבוה ביותר באנטארקטיקה. ב-28 ביוני 1992 טיפסה לפסגת פונצ'אק ג'איה, ההר הגבוה ביותר באינדונזיה. בכך השלימה את מסע שבע הפסגות.
בנוסף לטיפוס, הייתה טביי פעילה בתחום איכות הסביבה. בשנת 2000 השלימה לימודים מתקדמים בתחום בפגיעה האקולוגית שגורמים מטפסים המשאירים זבל על הר האוורסט. היא הייתה המנהלת של הקרן היפנית לשימור הרים. אחד הפרויקטים שקידמה היה פרויקט לאיסוף ושריפה של אשפה שהשאירו מטפסי הרים.

חיים אישיים

בשנת 2012 אובחנה כחולת סרטן, אך המשיכה בפעילותה. היא מתה בשנת 2016.
טביי הייתה נשואה למסנובו טביי, מטפס הרים יפני אותו הכירה בשנת 1965. לזוג נולדו בת ובן.
ב-22 בספטמבר 2019 יצרה חברת גוגל דודל מיוחד לזכרה, ביום הולדתה ה-80. לציור נוספה סיסמת מוטיבציה שהיא השתמשה בה רבות: "אל תוותר, תמשיך במסע שלך".
פרנק דה ווין

השכלה

בשנת 1979 הוא סיים את לימודיו בבית הספר בעיר ליאר.
ב-1984 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בבריסל, עם תואר שני למדעי הנדסה.

קריירה צבאית

כאשר הגיע לצבא למד תעופה בחיל האוויר הבלגי. אחרי שסיים את לימודיו בחיל האוויר הטיס מטוסי מיראז' 5 בצבא הבלגי.
בשנת 1991 סיים את מסלולו באוניברסיטה בבריסל עם הציון הגבוה ביותר של מחזורו.
בשנת 1992 קיבל את תעודתו כטייס מהבית ספר האימפריאלי לטייסים בבריטניה.
בדצמבר 1992, דה ווין היה הראש של טיסת ניסוי עבור חיל האוויר הבלגי.
מינואר 1994 ועד אפריל 1995, הוא היה אחראי על בטיחות הטיסה של אגף הקרב הראשון שפועל מבאובצ'אין.
מאפריל 1995 ועד יולי 1996, הוא הצטרף כטייס בכיר לחייל האוויר האירופאי שהשתתף בבסיס חיל האוויר של אדוארדס, קליפרוניה.
בין 1996 ל-1998 הוא שימש כטייס מבחן בכיר בחיל האוויר הבלגי, שהיה אחראי על כל תוכניות הבדיקה ועל כל רכבי הטיס.
בפברואר 1997, נתקל דה-ווין בבעיות מנוע תוך כדי טיסה במטוס F-16 מעל אזור מאוכלס בצפיפות ליד ליוברדן. אחרי שהמחשב על הסיפון נכשל, דה ווין נאלץ להתמודד עם הבחירה בין אם להתרסק או להימלט מהמטוס מעל האזור המאוכלס בצפיפות.
עם זאת, דה ווין הצליח לבצע נחיתה של המטוס הפגום בבסיס חיל האוויר ההולנדי, הישג אשר עזר לו להרוויח את פרס Joe Bill Dryden Semper Viper, והוא היה היה הראשון שזכה בפרס ולא היה אמריקאי.
באוגוסט 1998 מונה דה-ויין למפקד טייסת 349 שפועלת מקליין ברוגל, עיר בבלגיה.
הוא השלים 17 גיחות קרב. על הישגיו במבצע זה העניקה לו ממשלת הולנד את התואר של קצין מסדר אורנג '-נסא (Orange-Nassau).
דה ויין אסף מעל 2.300 שעות טיסה במיראז', F-16, טורנדו ויגואר. הוא משמש גם כיו"ר ארגון הכוחות המזוינים של צבא ההגנה הבלגית.

קריירה כאסטרונאוט

בשנת 1998 פרנק דה ווין נבחר למועמד כאסטרונאוט בסוכנות החלל האירופאית. שנתיים לאחר מכן הוא הצטרף לחיל האסטרונאוטים האירופאי של הסוכנות, שבסיסו היה מרכז האסטרונאוטים האירופאי בעיר קלן, גרמניה.
באוגוסט 2001, דה ווין עבר הכשרה בבית יורי גגארין, מרכז ההדרכה ליד מוסקבה, רוסיה. ההכשרה כללה אלמנטים רבים של הדרכה בסיסית לתחנת החלל הבינלאומית, וגם הוכשר בתור מהנדס טיסה מסוג סוויז.
ב-2002 הייתה נסיעתו הראשונה של דה ווין לתחנת החלל הבינלאומית בתור מהנדס טיסה, טיסה זו לקחה כ-11 ימים (30 באוקטובר - 10 בנובמבר). במשך שהותו בחלל, דה ווין צלח תוכנית של 23 ניסויים בתחומי החיים, מדעי הפיזיקה והחינוך.
הוא היה חבר בצוות הגיבוי של ליאופולד אייהארטס ממשלחת ה- ISS 16.
ב-20 בספטמבר 2007, הכריזה סוכנות החלל האירופאית כי בשנת 2009 דה ווין ישתתף במשימה שאורכה שישה חודשים על הסיפון של תחנת החלל הבינלאומית.
ב-21 בנובמבר 2008, הודיעה נאס"א על שינויים בתכנוני המשלחת, בניהם דה ווין שנהיה מפקד המשלחת 21.
ב-27 במאי 2009 דה ויין שוגר על הסיפון סויוז TMA-15, והפך לאסטרונאוט הראשון של סוכנות החלל האירופית שפיקד על משימת חלל.
הארמייה השלישית (איטליה)

מלחמת העולם הראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. כמפקדה מונה אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה. הארמייה כללה את הקורפוסים ה-6 ה-7 וה-11, וקיבלה את הגזרה הדרומית של חזית האיזונצו. היא השתתפה בעשרה מתוך שנים עשר קרבות האיזונצו, וזכתה לניצחונות מול צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917, לאחר הצטרפות הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, הובסו האיטלקים בקרב קפורטו. הארמייה השלישית הובסה גם כן, אולם נסוגה בצורה מוצלחת יחסית. הארמייה השתתפה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו, ופורקה בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה. הישגיה המרשימים של הארמייה במהלך המלחמה זיכו אותה בכינוי "הארמייה הבלתי מנוצחת" ("La Armata Invitta").
בפאדובה פועל כיום "מוזיאון הארמייה השלישית", המנציח את פעילות הארמייה במהלך המלחמה.

מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה פעם נוספת ב-6 ביוני 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, וכמפקדה מונה קרלו גיזולו. הארמייה הגנה על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה לפני שפורקה ב-20 בדצמבר של אותה שנה.
דרוהיצ'ין (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דרוהיצ'ין 42,948 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.1% בלארוסים, 2.1% רוסים ו-2.1% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (82.1%) ורוסית (16.0%).
יהושע יגל

ביוגרפיה

נולד בעיירה פיעסק שבאימפריה הרוסית (היום בבלרוס) לאסתר ולרב מרדכי געציל יגל, אחיו של הרב שבתי יגל, ראש ישיבת סלונים. בגיל 11 נשלח אל דודו בסלונים ולמד בישיבתו שלוש שנים. לאחר שנה נוספת בישיבת "אהל תורה" אצל הרב אלחנן וסרמן עבר ללמוד בישיבת קלצק בראשותו של הרב אהרן קוטלר, שם היה מהבחורים המבוגרים שחוזרים על שיעוריו.
בשנת תרצ"ו (1936) עלה ארצה, כדי ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים. יחד עם הרב שאר ישוב כהן שימש חברותא לרב ישעיהו משורר. שם גם הצטרף לארגון ההגנה. בתחילת שנות ה-40 עבר לתל אביב, והחל ללמד כמדריך בישיבת היישוב החדש. בשנים אלו, ת"ש-תש"ה, שימש את החזון אי"ש בביקורים שבועיים יחד עם הרב גדליה נדל שלמד איתו בחברותא באותם זמנים, ובד בבד החל ללמוד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בתקופה זו הקים ישיבת ערב בצפון תל אביב לתלמידי תיכון דתיים, ולימד את הרב דוד צבי הילמן. הרב הקפיד לשמור על קשר קרוב עם החזו"א גם לאחר מעברו לפרדס-חנה, עד לפטירתו של החזו"א.
בשנת תש"ה (1945) הוצע לו על ידי ראשי נוער מזרחי לשמש בתפקיד ראש הישיבה והמנהל החינוכי של מדרשיית נעם בפרדס חנה ("המדרשייה"). הוא עמד בראשות הישיבה מאז ועד שנותיו האחרונות. בשנותיו האחרונות כיהן כנשיא הישיבה.
בשנים תש"ה-תש"ח (1945–1948) היה המא"ז (מפקד אזור) של פרדס חנה בהגנה במקביל לתפקידו החינוכי במדרשיה.

יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ

מדרשיית נעם בהנהגתו של הרב יגל, אימצה את הגישה הדוגלת בשילוב של תורה עם דרך ארץ במשמעות של לימודים תורניים מקיפים ברמה עיונית גבוהה ועמם לימודים כלליים, כולל תעודת בגרות מלאה. גישה זו הונהגה מ"לכתחילה" בעת כינון המדרשייה, מתוך הבנה שזהו צורך השעה והתקופה - בניית הארץ והמדינה וזוהי גם דרכם הרעיונית של חברי המזרחי שבניהם נועדו להיות קהל היעד של המוסד.

משפחתו

הרב יגל היה נשוי ליוכבד, בתו של איש ירושלים הרב שמואל ניסן ברוורמן. בנו מרדכי יגל נישא לברכה קונשטט, בתו של הרב אלחנן קונשטט, שהיה מראשי ישיבת קול תורה. אחד מנכדיו של הרב יהושע יגל נישא לנכדתו של הרב ברוך רוזנברג, שהיה ראש ישיבת סלובודקה בבני ברק.
הרפתקה בפוסידון

תקציר העלילה

אוניית פאר בשם "פוסידון" שטה במסעה האחרון מניו יורק לאתונה, שם היא תפורק. קפטן הספינה דואג בגלל מצבה המכני הירוד, אך בעלי הספינה מחליט להמשיך במסע בכל זאת. במהלך המסע האונייה נקלעת לסערה, שנגרמה בעקבות רעידת אדמה תת-ימית, וגל צונאמי הופך את הסירה ולוכד את הצוות והנוסעים בה. כומר שנמצא באונייה (שמגולם על ידי ג'ין הקמן) מנסה להוביל קבוצת שורדים למקום למבטחים.

הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
האונייה שבה השתמשו לצילומי הסרט היא אונייה בריטית אמיתית ששמה "קווין מרי" שהיום מתפקדת כמלון צף.
פעלולים רבים בסרט בוצעו על ידי השחקנים ולא על ידי פעלולנים. קטע זכור מהסרט הוא הנפילה של שחקן אל תוך נברשת תאורה ענקית לאחר שהאונייה התהפכה. השחקן נפל אל תוך הנברשת שהייתה עשויה יריעת פלסטיק דמוית זכוכית. קול הזכוכית המתנפצת הוסף בעריכה כדי ליצור את האשליה של נפילה לתוך נברשת הזכוכית.
מרמורש (מחוז)

גאוגרפיה

שטחו של המחוז הוא 6,304 קילומטרים רבועים, ובכ-43% משטחו מכוסה ברכס הרי רודנה. הפסגה הגבוהה ביותר במחוז היא הר Pietrosul שמתנשא לגובה של 2,303 מטרים. שאר המחוז מורכב מגבעות, רמות, ועמקים.
המרכז היהודי במינכן

בניית המרכז

טקס הנחת אבן הפינה נערך בנובמבר 2003, בהשתתפות יוהנס ראו נשיא גרמניה. בחודש אוגוסט אותה שנה סיכלו רשויות גרמניה תוכנית של הקבוצה  הנאו-נאצית Kameradschaft Süd ("אחוות הדרום") לפוצץ מטען חבלה במהלך הטקס. מנהיג הקבוצה נידון לשבע שנות מאסר.
ביום 9 בנובמבר ב-2006, 68 שנים לאחר ליל 9 בנובמבר בה נהרס בית הכנסת אוהל יעקב הישן, נחנך בית הכנסת בטקס חגיגי בו השתתפו כאלף מיהודי ותושבי העיר, בנוכחותם של ראשי השלטון הגרמני, נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה שרלוטה קנובלוך, ואורחים נכבדים מחו"ל, ביניהם הרב הראשי של תל אביב ישראל מאיר לאו. בבוקר יום שישי יצאה תהלוכה מהמתחם בו עמד בית הכנסת הישן תוך שהם נושאים 9 ספרי תורה, בליווי נגן הקלרנית גיורא פיידמן שניגן "שלום חברים". לאבטחת האירוע הוקצו 1,500 שוטרים. 
עלויות הבנייה שהגיעו לכ-57 מיליון אירו, מומנו על ידי עיריית מינכן, מדינת בוואריה, ותרומות מהקהילה היהודית. בנוסף עמדו לרשות הקהילה 20 מיליון אירו ממכירת מתחם בית הכנסת הראשי הרפורמי לרשת הכל-בו Karstadt.

אדריכלות

לאחר תחרות אדריכלות בת שני שלבים זכו בחוזה לתכנון המרכז האדריכלים רנה וונדל הופר ווולפגנג לורך, שתכננו גם את בית הכנסת החדש בדרזדן.
כמו בתי כנסת אורתודוקסיים רבים, בית הכנסת פונה לכיוון דרום מזרח, מיקומה של ירושלים. הוא בנוי כולו כקובייה אטומה ללא חלונות, מאבני גיר גדולות. צורה זו מסמלת את אוהל המועד. מעל המבנה הקובייתי ניצבת קוביית זכוכית קטנה יותר, שמאירה את הכיכר כמגדלור בשעות הלילה, כסמל לליל הזגוגיות השבורות. שער הכניסה יוצר במיוחד בבודפשט, וחרוטים עליו עשר האותיות הראשונות של האלפבית העברי, כרמז לעשרת הדברות. אולם התפילה שמכיל 550 מקומות ישיבה, איננו מואר ישירות מבחוץ, אלא האור משתקף ברשת מתכות בצורת מגן דוד טרם חדירתו. קירות ההיכל מצופים פורניר ארז מלבנון ומעוטרים בפסוקים מספר דברים באותיות זהב.
מתחת למבנה בית הכנסת עוברת מנהרה תת-קרקעית באורך 30 מטר. המנהרה משמשת כאנדרטה שלכל אורכה מונצחים שמות 4,500 יהודי העיר שנרצחו בשואה. ההנצחה תוכננה כמעבר תת-קרקע מחשש להשחתות.
בשנת 2007 הקדיש שירות הדואר הגרמני למרכז היהודי בול בערך 55 סנט שהופץ ב-6.5 מיליון עותקים. באוקטובר בשנת 2008 זכה המרכז היהודי בפרס גרמניה לתכנון עירוני.
מאז הקמתו נמצא המרכז תחת אבטחה במשך 24 שעות ביממה ומבקרים נדרשים לעבור בכניסה דרך מגלה מתכות.
נואל ואן 'ט אנד

קריירה

בנובמבר 2013, ואן 'ט אנד זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית כסף בגראנד פרי אבו דאבי. בנובמבר 2014, הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי צ'ינגדאו לאחר שניצח בגמר את אלון ששון הישראלי. במרץ 2015 זכה במדליית הזהב השנייה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה בגראנד פרי סמסון. במאי 2015 הוא זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך באותה השנה ברבאט.
ואן 'ט אנד התחרה במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו 2016 בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג אך הודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד ללחגואסורנגין אוטגונבטאר המונגולי. באותה השנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי טביליסי כאשר ניצח בגמר את מרקוס ניימן השוודי. באליפות אירופה בשנת 2018 שנערכה בתל אביב, סיים ואן 'ט אנד במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לתאודורוס צלידיס היווני. באותה השנה הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם אוסקה היוקרתי שביפן.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה ואן 'ט אנד במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג והפך לג'ודוקא ההולנדי השישי מנבחרת הגברים שזוכה בתואר אלוף העולם והראשון מזה 10 שנים. הוא הגיע לאליפות כשהוא מדורג עשירי בדירוג העולמי והפתיע כאשר ניצח את כל 6 קרבותיו. את שלושת הקרבות הראשונים הוא ניצח באיפון וברבע הגמר הוא ניצח בניקוד ווזארי את אקסל קלרז'ה הצרפתי לאחר תרגיל סודה-צוריקומי-גושי. בחצי הגמר הוא ניצח באיפון את נמניה מאידוב הסרבי שוב לאחר תרגיל סודה-צוריקומי-גושי מוצלח במיוחד. בגמר ואן 'ט אנד התמודד מול שויצ'ירו מוקאי היפני וניצח בווזארי כאשר 35 שניות לסיום ביצע תרגיל בשם קוסוטו-גרי. באותה השנה הוא זכה גם בגראנד סלאם יקטרינבורג כשניצח בגמר את בקה גוויניאשווילי הגיאורגי.
ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו

ביוגרפיה

הוא היה בנם של צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו, ואשתו אליזבת טרבור. עד שירש את תואר דוכס מרלבורו ב-1758 הוא נשא בתואר המרקיז מבלנדפורד. הוא התחנך באיטון קולג' בין 1747 ל-1753. ב-14 ביוני 1755 הצטרף למשמר קולדסטרים בדרגת סגן, ובשנה שלאחר מכן הפך לקפטן ברגימנט הרגלים ה-20.
ב-1760, לאחר שהפך לדוכס, הוא תפס את מקומו בבית הלורדים, ובאותה שנה התמנה גם ללורד לוטננט של אוקספורדשייר. בשנה שלאחר מכן הוא נשא את שרביט אדוארד הקדוש בהכתרתו של המלך ג'ורג' השלישי. ב-1762 הוא התמנה ללורד צ'מברלין (עד 1763) ולחבר במועצה המלכותית, וב-22 בנובמבר התמנה לתפקיד הלורד שומר החותם. הוא היה אסטרונום חובב, ובנה בארמון בלנהיים מצפה כוכבים פרטי. הוא התכתב באופן קבוע עם האנס קאונט פון ברוהל, שהיה גם כן אציל חובב אסטרונומיה.
ב-12 בדצמבר 1768 הוענק לו תואר אביר במסדר הבירית, וב-25 במאי 1786 צורף כעמית החברה המלכותית.
הוא מת בארמון בלנהיים ב-29 בינואר 1817, ונקבר בקפלה של הארמון ב-7 בפברואר שלאחר מכן. הצוואה שלו אושרה ב-12 ביוני 1817.
שרית וינו-אלעד

ביוגרפיה

נולדה בשם חיה-שרה (שרית) וינוגרד. החלה דרכה המקצועית בין השנים 1986 -1989, בלהקת צעירי תל אביב. לאחר שירותה הצבאי, החלה ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי" וסיימה את לימודיה ב-1992. ההצגה "הבן של יעקוב", בבימויה זכתה ב-2009 בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
בשנים האחרונות היא מטפלת בשיטת הטיפול נשימה מעגלית.
וינו-אלעד גרושה ואם לשתי בנות ומתגוררת בהרצליה.

תיאטרון

השתתפה במחזמר "שיקגו" ב"בית צבי", בהצגות "מלך היהודים", "משרתם של שני אדונים", "זעקי ארץ אהובה", "האחיות רוזנצוויג" ו"תעלולן ספקן" בתיאטרון הבימה, "המורדים" בתיאטרון הקאמרי, "חלום ליל קיץ" ו"ים, יבשה, ים" בתיאטרון צוותא, "ארוחה עם חברים", "מה עושים עם ג'ני" ו"אבודים ביונקרס" בתיאטרון בית ליסין, והמחזה "גילי" מאת אורנה יקיר.
ב-2008 הופיעה בבימת הקאמרי במחזות הזמר "כנר על הגג" כגולדה ובמחזמר "סאלח שבתי" כפרידה בשיתוף עם תיאטרון שדרות. השתתפה גם בתפקידים ראשיים בהצגות "משפחה חמה", "סוף טוב" ו"החברות הכי טובות" מאת ענת גוב, ובהצגה "האסיר בלב העיר" מאת ניל סיימון בתיאטרון הקאמרי. ב-2012 שחקה בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין, בבימוי מוני מושונוב, בתיאטרון הקאמרי. ב-2015 החלה להשתתף בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון באר שבע.

קולנוע

בקולנוע השתתפה ב"אלינור" של קרן ידעיה ב-1993, "מסוכנת" של שמי זרחין ב-1998 לצד משה איבגי וגילה אלמגור, "אור" של קרן ידעיה בשנת 2004 ו"נודל" של איילת מנחמי בשנת 2007. ב-2012 השתתפה, בתפקיד מיכאלה, בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק", ובסרט הקולנוע "רווקה פלוס". בשנת 2015 השתתפה בסרט "ציפורי חול". בשנת 2018 השתתפה בסרט "היום שאחרי לכתי" בתפקיד סיוון ובסרט "שרוכים". בשנת 2019 השתתפה בסרט "מריונטה".

טלוויזיה

בשנת 1989 השתתפה במסגרת להקת צעירי תל אביב בסדרת הטלוויזיה "החופש האחרון". מאוחר יותר השתתפה בתוכנית ההמשך של "הקומדי סטור" "פרה פרה" כמשתתפת הנשית היחידה. כמו כן, השתתפה בתוכנית ההומור "זהו זה!" לצד מוני מושונוב וגידי גוב.
בין השנים 2003-2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" לצד רמי הויברגר וקרן מור בערוץ 2. הגישה והשתתפה לאחר מכן בתוכניות ומגזינים כמו "עושים חיים וטעים", "בעל בעל בית" ו"מת להיות". ב-2005 השתתפה ב"פיני הגדול" בביפ וב-2007 השתתפה בסדרתה של עירית לינור, "משמורת". ב-2009 השתתפה במיני סדרה "תמיד אותו חלום". בשנת 2011 השתתפה בסדרה "ילדי ראש הממשלה". בשנת 2013 הופיעה בסדרה "המשרד". ב-2015 השתתפה בסדרות "משפחה שולטת" ו"הקלמרים".
ב-2018 השתתפה בסדרה "פמת״א".
ב-2019 השתתפה בסדרה "רק להיום" של ניר ברגמן.

דיבוב ושירה

דיבבה סדרות וסרטים, ביניהם "היה היה - החיים", "עלילות טייני טון", "מסיפורי המלך בבר", "מלך האריות" בתפקיד נלה, "משפחת סופר על", "פוקהונטס" בתפקיד נאקומה ו"משפחת סופר-על 2".
ב-1999 התנסתה בשירה, כשהשתתפה באלבומו של ניר פרידמן "מסתובב בשכונה שלי". בשנת 2001 זכתה לאהדה כזמרת כששרה, לצד חני פירסטנברג, בסדרה "הבורגנים" את השיר "דרכנו", (גרסת כיסוי לשיר של דני בסן), אשר היה ללהיט גדול. כמו כן הוציאה סינגלים, ביניהם "מה שיהיה יהיה", "שוקי", "כשאתה בהיי" ו"כמו רוח". לאחר שהד ארצי החליטו בשנת 2004 לוותר על הוצאת אלבומה, המשיכה את הקלטתו באופן עצמאי והוציאה סינגל חמישי, "כל הזמן".

פעילות פוליטית

וינו-אלעד היא פעילה בולטת נגד הכיבוש. בהקשר זה סרבה ב-2013 להופיע בהיכל התרבות באריאל כשחקנית בהצגה "חברות הכי טובות". הנחתה שלוש פעמים את טקס יום השואה האלטרנטיבי בתיאטרון תמונע. וינו-אלעד חברה במפלגת מרצ.
תרפיית קרניוסקרל

תרפיית קרניוסקרל (אנגלית Craniosacral Therapy) היא שיטת "טיפול" פסאודו-מדעית ברפואה משלימה המתבצעת באמצעות מגע, שנועד ל"איזון תנודת נוזל המוח והשדרה" במטרה לחזק את "כוח הריפוי הפנימי". אין ראיות מדעיות לטענות השיטה ועקרונותיה עומדים בסתירה לידע המדעי.

פיתוח השיטה

שיטת קרניוסקרל פותחה בשנת 1930 על ידי האוסטאופת ד"ר ווילאם סטרלנד (William Garner Sutherland, ‏1873‏-1954), שטען כי בהיותו סטודנט מצא כי ניסיונו מתנגש עם מה שנלמד אז בבית הספר לרפואה שאין תנועה בין עצמות הגולגולת של האדם. סטרלנד המשיך במחקריו עד שמצא, לדבריו, כי קיימת תנועה, ותדירותה ואיכותה מעידה על המצב הבריאותי, הנפשית והפיזית, של האדם. מתוך התבוננות בצורת עצמות הגולגולת למד שיש ביניהן חפיפה מסוימת, שהזכירה לו זימי דג. סטרלנד הסיק שייתכן שהמטרה של צורה זו היא לאפשר תנועת נשימה בין העצמות. הוא הניח כי חוסר תנועה עלול לגרום לבעיות שונות.
בניסוי שערך סטרלנד על ידי שהרכיב קסדה מיוחדת, בצורות שונות שתפעיל לחץ על אזורים שונים בגולגולתו, הוא מצא, לדבריו, שהלחץ במקומות מסוימים מביא לשינויים פיזיים, ובהם הפרעות עיכול, נשימה או כאבי ראש ולשינויים מנטליים - חוסר שקט, כעס, ירידה בזיכרון, פגיעה ביכולת הדיבור ועוד. סטרלנד "גילה" כי התנועה של מערכת העצמות בגולגולת היא תנועה עדינה של התכווצות והתרחבות, אשר עובדת בתנועה מחזורית ובלתי רצונית. כל הגוף נע, כביכול, עם תנועה זו, והיא אינה תלויה בקצב הלב או הנשימה. בעקבות "ממצאיו" טבע סטרלנד את המונח "נשימת החיים", ופיתח את שיטת קרניוסקרל.
"תגליותיו" של סטרלנד אינן מגובות במחקרים מדעיים ואף עומדות בסתירה לעובדות מבוססות בביולוגיה וברפואה.

דחיית הממסד הרפואי

באוקטובר 2012 ביצע אדזרד ארנסט (Edzard Ernst) - רופא חוקר, סקירה שיטתית של ניסויים קלינים רנדומלים, שנעשו בטיפול קרניוסקרל. מסקנתו היתה, שמלבד השפעות אקראיות, שיטת הטיפול אינה מבוססת על הוכחות שעלו מניסויים קליניים קפדניים. בבלוג שלו הוא כתב, "זו הייתה דרך נימוסית ומדעית לומר, ששיטת הקרניו סקרל היא זיוף" (רוח הדברים).
בנוסף, ציין ארנסט, שחמישה מתוך ששת המחקרים שקרא, היו באיכות מחפירה.
(תורגם חלקית מאנגלית, מתוך הערך Craniosacral therapy בוויקיפדיה).
אוסקר פון קסילנדר

תחילת הקריירה

פון קסילנדר נולד ב-16 בינואר 1856 לאביו אוטו ריטר אונד אדלר פון קסילנדר ולאשתו רוזליה, במיינץ שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן. ב-1874 התגייס פון קסילנדר לצבא הבווארי והצטרף לרגימנט המשמר הבווארי ה-1. בהמשך מילא פון קסילנדר תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1903 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט המשמר הבווארי ה-1. בשנת 1906 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1907 מונה למפקד החטיבה הבווארית ה-9. בשנת 1910 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-6. בשנת 1913 הועלה פון קסילנדר לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס הבווארי ה-1.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון קסילנדר מפקד הקורפוס הבווארי ה-1 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. לאחר מכן לחם פון קסילנדר עם הקורפוס שבפיקודו בקרבות השונים, ועוטר בעיטורי צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף, הפור לה מריט, והצלב הגדול של עיטור ההצטיינות הצבאית הבווארי עם כתר וחרבות, וב-23 ביוני 1918 פרש לביתו.
פון קסילנדר נפטר במינכן ב-22 במאי 1940 והוא בן 84 שנים.
אירקוטסק (מחוז)

דמוגרפיה

כ-80% מאוכלוסיית המחוז ממוקמת בערים. הערים הגדולות - אירקוטסק (כ-625 אלף תושבים) בראטסק (כ-235 אלף תושבים) ואנגרסק (כ-230 אלף תושבים).

כלכלה

בשטח המחוז נמצאים שדות גז גדולים. כמו כן הוקמו 4 תחנות כוח הידרואלקטריות - ברטסקייה (בהספק של 4500 מגוו"ט), אוסט-אילימסקייה (בהספק של 3850 מגוו"ט). על בסיס אנרגיה זולה שמיוצרת בתחנות הכוח, הוקמו מפעלי עתירי צריכת החשמל בקרבתם (למשל מפעל לייצור אלומיניום בברטסק וכו').
ג'יימס דאן

ביוגרפיה

דאן נולד בניו יורק סיטי, בנו של סוחר מניות בוול סטריט. לפני שפנה לתחום הבידור הוא עבד עם אביו במניות במשך שלוש שנים. הוא החל את דרכו כבדרן בשנות ה-20 של המאה ה-20 במופעי וודוויל וכניצב במספר סרטים.
דאן הותיר חותם ראשוני בהוליווד כבר בתפקידו הראשון בתעשיית הסרטים בשנת 1931 בסרטו של הבמאי פרנק בורזאג'  "ילדה רעה" בתור אדי קולינס.
הוא השתתף ארבע פעמים לצד ילדת הפלא שירלי טמפל בדרמות הקומיות "עיניים מבריקות" בתפקיד ג'יימס "לופ" מריט, סנדקה של הילדה שירלי בלייק, "תינוקת השתחווי" בתור אדי אביה האסיר המשוחרר של הילדה שירלי איליסון, בקומדיה המוזיקלית "קומו והריעו!" ובדרמה "שינוי הלב".
דאן, שנאבק בחייו האישיים באלכוהוליזם, זכה בשנת 1945 בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בתור המלצר האלכוהוליסט ג'וני נולאן בסרט הביכורים של הבמאי האגדי איליה קאזאן "אילן גדל בברוקלין".
את תפקידיו האחרונים כשחקן הוליוודי עשה דאן בדרמה של מרטין ריט "Hemingway's Adventures of a Young Man" בתפקיד הטלגרפר ובסרט "האוסקר".
דאן היה נשוי שלוש פעמים במהלך חייו, לאדנה אולייר ממנה התגרש, לשחקנית פרנסיס גיפורד ממנה התגרש גם כן ולאדנה ראש שהייתה נשואה לו עד למותו בשנת 1967 מסיבוכים רפואיים במהלך ניתוח שעבר, בן 65 היה במותו.
על שמו הונצחו שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד.