google/wiki40b huggingface dataset:
גוסטבו וארלה

קריירת מועדונים

וארלה שיחק כנער במועדון הפאר האורוגוואי נסיונל, ובשנת 1998 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בנסיונל הפך וארלה במהרה לשחקן מפתח, וזכה עם המועדון בארבע אליפויות של ליגת העל האורוגוואית, בשנים 1998, 2000, 2001 ו-2002. בשנת 2002 חתם וארלה בשאלקה 04, בצוותא עם חברו לנבחרת אורוגוואי, דריו רודריגס. בעונתו הראשונה של וארלה בשאלקה 04, 2002-03, היה וארלה שחקן מפתח בקבוצה, והבקיע ארבעה שערי ליגה, אך בעונת 2003/04 כמעט שלא שיחק, ואף מצא את עצמו לעיתים בקבוצת המילואים. בעונת 2005/06 חזר וארלה להיות שחקן מפתח בשאלקה 04, והיה חלק מקישור איכותי שכלל את לבאן קוביאשווילי, לינקולן, פביאן ארנסט וכריסטיאן פאולסן. באותה עונה וארלה ושאלקה סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה. גם עונת 2006/07 נחשבה לעונה טובה עבור וארלה ושאלקה, שסיימו את הבונדסליגה במקום השני, מרחק שתי נקודות מהאלופה שטוטגרט. בשתי העונות הבאות, וארלה כמעט שלא שיחק, ובתום עונת 2008/09, עת פקע חוזהו, עזב וארלה את שאלקה לאחר שבע עונות, שלוו בפציעות ובחוסר עקביות ביכולתו של וארלה, שצבר 82 הופעות ליגה בלבד, וחזר לנסיונל, שם שיחק עד לשנת 2011 והוסיף זכייה נוספת באליפות, כאשר במהלך תקופה זו הושאל לזמן קצר לקילמס אתלטיקו קלוב מארגנטינה. בשנת 2011 עבר וארלה למועדון הכדורגל סרו האורוגוואי, ושיחק בו לפרקים, כאשר משחקו האחרון במועדון נערך בשנת 2014.

קריירה בינלאומית

וארלה ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אורוגוואי בשנת 2000, והשתתף עמה במונדיאל 2002, בו שיחק את מלוא הדקות בטורניר בו הודחה אורוגוואי בשלב הבתים עם שתי נקודות, ובקופה אמריקה 2004, אותה סיימה אורוגוואי במקום השלישי. בשנת 2006 ערך וארלה את הופעתו ה-26 והאחרונה במדים הלאומיים.
ליליאן אטלן

קורות חיים

ליליאן כהן נולדה בשנת 1932 בעיר מונפלייה שבצרפת במשפחה יהודית ממוצא סלוניקאי. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה במרתף עם אחותה רחל באוברן ובדרום צרפת, ובילתה את זמנה במשחקי תיאטרון. לאחר השחרור גילתה שכל משפחתה של אמה הושמדה. הוריה, שלאחר המלחמה תרו ללא לאות אחר ניצולים, וקלטו ניצולים זרים שונים, אימצו את ברנרד קוהל (Kuhl), צעיר בן 19, יוצא מחנה אושוויץ, שבו נספו הוריו. קוהל מצא אוזן קשבת אצל הילדה בת ה-13, וגולל באוזניה את כל קורותיו. הנערה הצעירה, שהתקשתה להבין מדוע היא שרדה בעוד כל כך רבים אחרים נספו, פיתחה אנורקסיה קשה, אך בסופו של דבר שרדה, בהבינה שלא נולדה עבור עצמה אלא לשם העברת האמת הנוראית של המחנות והחייאתה בעזרת כישרון הכתיבה יוצא הדופן שלה. סיפור חייה זה שימש תשתית לספר Les Passants ("העוברים והשבים"), אשר ראה אור בשנת 1989.
אטלן החלה את דרכה הספרותית בפרסום קובץ שירים בשנת 1958 בשם Les mains coupeuses de mémoire. בעשר השנים הבאות חיברה מספר מחזות לתיאטרון. בשנת 1967 הועלה לבמה המחזה "מר סליק או מחלת היבשה" (Monsieur Fugue ou le mal de terre) – תחילה בעיר סנט אטיין שבצרפת, ובשנה שלאחר מכן בפריז על ידי התיאטרון הלאומי של פריז (ה-TNP), בבימוי רולאן מוֹנוֹ (Monod). בשנת 1970 עלתה אטלן לישראל עם בעלה ושני ילדיה. בשנת 1972 תורגם "מר סליק" על ידי חיים גורי, והועלה בתיאטרון "הבימה" בהפקה של גיורא גודיק ובבימויו של דוד ברגמן. המחזה תורגם לשפות רבות והועלה במדינות רבות עשרות פעמים. הוא הועלה פעם נוספת בישראל בשנת 1993 בבית צבי בבימויו של ברגמן, וביוני 2010 הועלה שוב בבימויה של אביבית שקד באוניברסיטת תל אביב והוצג ב"צוותא".
בשנת 1973 שבה ליליאן עם משפחתה לצרפת, כור מחצבתה הספרותי. שנות השמונים הוקדשו להשלמת שתי עבודות מונומנטליות, המושתתות על חומרים ועדויות מקוריים שאספה על מחנה טרזינשטט – "אופרה לטרזין" (Un Opera pour Terezin) ועל יהדות סלוניקי במחנות – "הימים האדומים" (Les mers rouges). בשנת 1989 הועלתה "אופרה לטרזין" בהפקה של תחנת הרדיו France Culture בתוכנית שמשכה 5 שעות. במקביל חיברה אטלן שירים, חלומות, "מילון בסיסי וזמני למחלות חדשות", סיפורת ועוד.
בשנת 1994 נערכת רטרוספקטיבה של יצירתה במסגרת פסטיבל אביניון. בשנת 1999 זכתה אטלן בפרס לזכר השואה, על יצירתה, והייתה הזוכה הראשונה שאינה ניצולת המחנות. בשנת 1987 יצאו לאור 6 כותרים, שחלקם נכתבו עוד בשנות עבודתה הראשונות. יצירתה האחרונה הושלמה בשנת 2002.
ליליאן אטלן נפטרה ב-14 בפברואר 2011 בכפר סבא.
החרב באבן

עלילה

ארתור היה נער צעיר ויתום בימי הביניים, אשר שירת אדון שחצן ויהיר שהתגורר בטירה גדולה וכינהו "וורט". חייו של וורט השתנו ביום אחד כאשר הוא פגש את הקוסם מרלין, שנסע בזמן למאה העשרים וגילה את המצאות האדם. מרלין דגל בכך שהמוח גובר על הכוח. את העיקרון הזה ניסה ללמד את וורט, שעד לאותו יום דבק באמונות ימי הביניים. מרלין ניסה להחדיר זאת לוורט בעזרת תכסיסים רבים וביניהם הוא הפך את וורט לדג, סנאי וציפור. יחד עם הינשוף המשכיל של מרלין - ארכימדס - וורט למד כי המוח אכן גובר על הכוח. אך במפתיע, ללא אזהרה, הלימודים נפסקו לאחר שוורט מונה להיות נושא הכלים של קיי- בנו של אדונו השחצן של וורט - לטורניר הקרבות לשנה החדשה - שמנצחו יוכתר למלך אנגליה. מרלין מאוכזב מוורט ועוזב למאה ה-20. היום הגדול הגיע. תקלה לא צפויה - ארתור שכח את חרבו של קיי בפונדק - גורמת לכך שוורט מוציא את החרב שתקועה בבסיס האבן שבחצר הכנסייה, כדי להביא אותה לקיי. אך כשמגלים כי חרב זו היא החרב מהאבן, שמסופר כי מי שישלוף אותה מבסיס האבן יוכתר למלך אנגליה הוא מוכתר למלך. וכך וורט הפך למלך ארתור, ומרלין חזר מהמאה ה-20 וסיפר לארתור את הצפוי לקרות בעתיד, ונשאר לגור עימו בארמון כיועצו.
ג'ורג' מנדלבאום

ג'ורג' (חיים יוסף) מנדלבאום (נולד ב-1941 בפריז) הוא מומחה לכימיה פיזיקלית ומדען מחשבים ישראלי, היה ראש הסנאט של בית הספר הגבוה לטכנולוגיה - מכון לב.

ביוגרפיה

נולד בפריז למשפחה יהודית של פליטי השואה מפולין. מכל משפחותיהם הענפות הם נותרו הנצר היחיד כמעט. בילדותו למד בבית ספר צרפתי מן השורה, ולאחר מכן פנה ללימודים באוניברסיטת סורבון, בה עשה עד גיל שלושים ושלוש שני דוקטורטים, הראשון בכימיה והשני במדעי המחשב.
בשנת 67 עוד הרצה לתואר שני בכימיה פיזיקלית, ובשנת 68 ייסד קורס תואר שני על שימוש מחשבים בכימיה והרצה בו באוניברסיטת פריז VI. הסבת לימודיו מכימיה למחשבים התרחשה בעקבות מהפכת הסטודנטים הקרויה "מאי 68" ושינוי מצבת התקנים באוניברסיטה, ולאור העובדה שאת כל החישובים הדרושים לתחום הכימיה הפיזיקלית נאלצו לבצע עד אותה עת באופן ידני. בשלב זה עדיין המשיך להרצות גם בכימיה, ואף הנחה כמה דוקטורים לכימיה, בנושאי תכונות ומבנה של חומרים מזרזים מוצקים.
בהיותו בן שלושים וחמש מונה לפרופסור וראש המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת פריז. 
שימש כמדען בכיר בצבא הצרפתי, שם שילב את שני המקצועות בהם התמחה. הוא פיתח תוכנות עבור מסכות הגז של החיילים, מה שדרש התמחות הן במחשבים והן בכימיה. פיתוחיו שימשו את הצבא הצרפתי במשך חמש עשרה שנים.
בשנות השלושים לחייו החל להתקרב לשמירת המצוות באמצעות "בית רש"י" שהקים הרב יהודה ליאון אשכנזי, ולאחר מכן עסק בפיתוח הקהילה הדתית במזרח פריז בה כיהן כראש הקהילה בעזרת הרב גרשון ליבמן. היה הראשון לפתוח בפריז בית ספר יהודי להשכלה גבוהה בו משלבים לימודי תורה ומדע. מוסד זה המשיך להתקיים גם לאחר עלייתו ארצה של מנדלבאום וכבר סיים קרוב לשלושים מחזורים, כשציוני בוגריו הם מהגבוהים בפריז. 
בשנת 1984 עלה לישראל עם כל משפחתו, והחל לכהן כראש החוג לרובוטיקה במחלקה למדעי המחשב בבית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים (מכון לב). לאחר זמן כיהן כראש המחלקה (1994-2000) וייסד את המסלולים להנדסת תוכנה והנדסת תקשורת מחשבים, ותואר שני במערכות תקשוב.
לאחר מכן כיהן כראש סנאט הרבנים והפרופסורים של מכון לב (2001-2006).
גם לאחר פרישתו הוא ממשיך להורות במכון לב. לאור פעילותו הענפה במשך השנים נתקבל עם פרישתו לגמלאות אישור מהמל"ג להענקת תואר שני בתקשורת מחשבים במכון לב. במסגרת זו הוא מעביר קורס בתואר שני עד עצם היום הזה.
מנדלבאום פרסם ששים מאמרים מדעיים בתחומי מחקר מגוונים: שפות פורמליות להגדרה, תכנון וישום מערכות זמן אמת, תקשורת אוטומטית המתארגנת מאליה במערכות מבוזרות, הגדרות של מערכות זמן אמת על ידי כלים גרפים (בשפות ADA, C++, JAVA), הפעלת רובוטים על ידי שפות גרפיות ווויזואליות, מבנה מערכות מקביליות וישומים, תכונות ומבנה של חומרים מזרזים מוצקים, תכונות ספיגת גזים בפחם, ועוד.
רבנשיזם

רבנשיזם (נגזר מהמילה הצרפתית revanche שפירושה "נקמה"), מושג הקיים בפוליטיקה האירופאית מאז 1871 ומבטא שאיפות של עמים או מדינות להשיב לאחור תוצאות של מלחמות שהביאו לאבדן טריטוריות.
צרפת הובסה במלחמת צרפת פרוסיה בשנת 1871 ובהתאם לחוזה פרנקפורט איבדה את המחוזות אלזס ולורן. העם הצרפתי ראה בכך השפלה לאומית והתפתחה בו תנועה חזקה של "רבנשיסטים", צרפתים שרצו בסיבוב מלחמה נוסף, שבמהלכו, כך קיוו, יחזירו לעצמם את המחוזות האבודים. חלקים גדולים מהעם הצרפתי נשאבו אל התנועה הרבנשיסטית שהיו לה נציגים בפוליטיקה ובשלטון. לרבנשיסטים מיוחסת השפעה על כניסתה של צרפת לברית עם רוסיה, שהובילה לברית המשולשת עם אנגליה ורוסיה, למלחמת העולם הראשונה ולרצח ז'אן ז'ורס, שהתנגד למלחמה.
השבת מחוזות המחלוקת לידי צרפת, בהתאם לסעיף 51 שבחוזה ורסאי משנת 1919, היה אקורד הסיום של הרבנשיזם הצרפתי, אך פתח את הדלת לרבנשיזם חדש, הרבנשיזם הגרמני, שהיה בין הגורמים למלחמת העולם השנייה.
גם פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והקמת מדינות לאום, שכללו מיעוטים הונגריים, הביאו להופעת הרבנשיזם ההונגרי, ששאף להשיב טריטוריות אלה לניהול הונגרי. פירוק חבלים מרומניה הגדולה, בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, הביא להופעת הרבנשיזם הרומני, בעיקר כלפי צפון טרנסילבניה, שעברה לידי ההונגרים בהתאם לתכתיב וינה, אך גם כלפי ברית המועצות, שהשתלטה על בסרביה וצפון בוקובינה.
לקטופרין

לקטופרין (lactoferrin) הוא גליקופרוטאין גלובולרי, ששייך למשפחת הטרנספרינים ולו תפקידים רבים. בין היתר, החלבון קושר שני יונים של ‎Fe³⁺‎, והוא מופרש במגוון נוזלים, כגון חלב אם (ובעיקר בחלב הלידה, קולוסטרום), רוק, דמעות וריר. לקטופרין מופרש בכמות גבוהה ביותר בקולוסט אחר כך בחלב אם וכן גם בחלב פרה ובחלב כבשים.
החלבון הוא חלק ממערכת החיסון הלא-ספציפית, בשל יכולתו לדכא שגשוג חיידקים ופטריות. כמו כן, לחלבון תפקידים בהומאוסטזה של ברזל, בהגנה מפני דלקות, בגדילה ובמיון של תאים וכן נגד גידולים סרטניים.
החלבון מגיב גם עם הפארין, DNA, RNA וכן עם פוליסכרידים.
המחקרים הראשונים על החלבון המבודד החלו בשנות ה-60. במחקרים אלה נמצאה המסה של החלבון, הנקודה האיזואלקטרית שלו, ספקטרום הבליעה שלו והעובדה שכל מולקולה קושרת שני יוני ברזל. החלבון בודד מחלב פרה, והוא היה קרוב מבחינה כימית לסרום טרנספרין, חלבון שאחראי על רמות הברזל בדם. בהתאם לכך, כונה החלבון ב-1961 לקטופרין, שם שבו השתמשו גם קודם לכן, ועל אף שבהמשך התגלה שהחלבון לא נמצא רק בחלב. ב-1961 התגלתה גם הפעילות האנטיבקטריאלית שלו, וקושרה ליכולתו לקשור ברזל. בשנת 2009 דיווחו חוקרים רוסיים כי הצליחו להנדס עזים שחלבן מכיל לקטופרין אנושי.
יחסי ארצות הברית–ליטא

היסטוריה

ארצות הברית כוננה את היחסים הדיפלומטיים עם ליטא ב-28 ביולי 1922. לאחר הפלישה הסובייטית לליטא נסגרה נציגות ארצות הברית בליטא ב-5 בספטמבר 1940, אולם נציגות ליטא בארצות הברית המשיכה את פעילותה. ארצות הברית מעולם לא הכירה בסיפוח ליטא לברית המועצות, ועם קריסת ברית המועצות בשנת 1991 חידשה ארצות הברית את יחסיה עם ליטא. בשנת 2007 חגגו ארצות הברית וליטא 85 שנים של יחסים דיפלומטיים. רציפים. מאז 1992, ארצות הברית העניקה לליטא למעלה מ-100 מיליון דולר, לשיפור הכלכלה ולצרכים הומניטריים. שתי המדינות חתמו בשנת 1994 על הסכם סחר בין שתי המדינות, ועל הגנת קניין רוחני, ובשנת 1997 חתמו על הסכם השקעה דו צדדי. בשנת 1998 חתמה ארצות הברית על "אמנת השותפות" עם ליטא ושאר המדינות הבלטיות, שבה סוכם על שיפור בתחומי האבטחה, ביטחון, ונושאים כלכליים.

יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא. מאידך, ליטא מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי ו-16 קונסוליות באנקורג', אספן, אטלנטה, שיקגו, קליבלנד, דטרויט, יוסטון, לאנסינג, לאס וגאס, לוס אנג'לס, מנצ'סטר, ניו אורלינס, ניו יורק, פילדלפיה, פיניקס, פורטלנד, רוצ'סטר, סן פרנסיסקו, סיאטל, סיינט פול, סיינט פיטרסברג, ווסט פאלם ביץ'.
התקף התובנה שלי

מהדורות והישגים

הספר פורסם לראשונה בכריכה רכה בשנת 2006 על ידי הסופרת בהוצאה עצמית (לולו). לאחר מכן הוא נמכר להוצאה Viking ופורסם בכריכה קשה ובגירסת ספר אלקטרוני במאי 2008. מאוחר יותר, במאי 2009, יצאה מהדורת נוספת על ידי Plume. הספר שהה כ-13 שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ותורגם לכ-30 שפות. בפברואר 2008 טיילור העבירה הרצאה על הספר בועידת טד, אשר נכון יולי 2016 צברה מעל 19 מיליון צפיות.

ביקורת

בחוות הדעת שפורסמה ב-"New England Journal of Medicine" אותה כתב ד"ר דזמונד אוני'ל נאמר כי על אף התוכן המרתק ומלא-התובנות של הספר, הוא סובל מפרשנות צרה מדי המתמקדת בתפקודי ההמיספרה בלבד בעקבות שבץ ולא מתייחסת מספיק לשאר הגורמים הרלוונטיים. הוא מוסיף שהעיצות אותן מעניקה לנפגעי שבץ אחרים עלולים להיות לא נגישים עבורם.

בתרבות

קבוצת המחול "Cedar Lake" יצרה ריקוד בלט אמנותי המבוסס על הספר בשם "Orbo Novo". הטקסט הנשמע בדקות הראשונות של ההופעה על ידי 17 הרקדנים נלקח מהסיפור בגוף ראשון על חווייתה ופרשנותה של טיילור המוצגים בספר. הכוראוגרפיה מבוססת על רעיון יחסי הגומלין בין שני חלקי המוח בעלי התפקודים השונים: החלק השמאלי - האונה השמאלית (עיבוד לוגי) והחלק הימני - האונה הימנית (עיבוד אינטואיטיבי): "בין שליטה לחוסר שליטה, בין איזון לחוסר יציבות, בין האדם הבודד לאדם כחלק מהחברה".
מאיה רוטמן

ביוגרפיה

רוטמן נולדה וגדלה במושב משמרת שבשרון. החלה לשיר בגיל 9 במקהלת "מורן". במהלך לימודיה בבית הספר "דרור" שבמושב בני-דרור, השתתפה בלהקה הייצוגית של צעירי תל מונד (במשך 8 שנים). בגיל 13 החלה לנגן בכל סוגי הגיטרה וכבר בגיל 16 הוציאה סינגל ראשון עם הרכב משלה, בהפקה עצמית. את שירותה הצבאי החלה בלהקת הנח"ל, אך עם פירוקה, חמישה חודשים לאחר שהצטרפה אליה, עברה ללהקת חיל האוויר, בה הכירה מתמודדי "כוכב נולד" לשעבר, ביניהם שי גבסו וסשה גרישקוב. בשנת 2005, עוד במהלך שירותה הצבאי, הקימה הרכב פולק רוק משלה בשם "מאיה רוטמן", שביצע חומר מקורי (באנגלית), אותו כתבה, הלחינה וניגנה בגיטרה.
באפריל 2006, כחודשיים לאחר שחרורה מהצבא, הגיעה רוטמן למבחני הבמה לעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", לאחר שהפקת התוכנית פנתה אליה דרך הנהלת להקת חיל-האוויר. בשלבים השונים של התוכנית ביצעה בין היתר את השירים "אני גיטרה" של בני אמדורסקי,"אהבה אסורה" של זהבה בן, "גשם כבד עומד ליפול" של בוב דילן (בתרגום לעברית של יהונתן גפן), כשהיא מלווה עצמה בגיטרה ובמפוחית. השיר זכה במספר מצעדים בתואר "הביצוע האהוב ביותר בתולדות כוכב נולד". בנוסף, הדואט שלה ושל זהבית פסי לשיר "כמו צמח בר" של חוה אלברשטיין נחשב לאחד הדואטים הטובים בתולדות התוכנית. רוטמן עלתה לגמר, שנערך ב-7 בספטמבר בפארק הירקון, הגיעה למקום השני עם ביצועה ל"מה איתי" של אריק איינשטיין וג'וזי כץ (שהלחינו שלום חנוך ושמוליק קראוס), וזכתה בחוזה הקלטות לאלבום בחברת הליקון. כשבוע לפני הגמר, ב-31 באוגוסט, כחלק מהתוכנית, הוציאה את הסינגל "מוזר", אותו כתבה והלחינה כשהייתה בת 16 במסגרת לימודי ספרות, וליוותה את עצמה בגיטרה אקוסטית.
ב-13 במאי 2007 הוציאה רוטמן יחד עם ג'קו אייזנברג את הסינגל "קשה לי לא להתרגש", שנכתב והולחן על ידי אייזנברג, לרגל פתיחת העונה החמישית של התוכנית "כוכב נולד" והפך ללהיט ברחבי הארץ.
ב-20 ביוני הוציאה את הסינגל "התיקון של חיי", שיר הנושא של סרט הקולנוע הישראלי "הסודות", שנכתב והולחן על ידי דניאל סלומון.
ב-7 באוגוסט אותה שנה הוציאה את הסינגל "ליפול", אותו כתבה והלחינה, סנונית ראשונה מאלבום הבכורה, בהפקתו של אסף תלמודי ובהשתתפות אסף אמדורסקי.
ב-29 באוגוסט 2007, הופיעה בגמר התוכנית "כוכב נולד 5" וביצעה בהופעת בכורה את "ליפול" ובהופעה משותפת עם אייזנברג את "קשה לי לא להתרגש".
החל מינואר 2008 מופיעה רוטמן במופע אקוסטי בו היא מלווה את עצמה בגיטרה אקוסטית, ולעיתים לצד נגן כלי הקשה או אורגן, עם חומרים מאלבום הבכורה, שירים מקוריים בעברית ובאנגלית, אותם כתבה והלחינה, וגרסאות כיסוי לשירים של בוב דילן, ג'וני מיטשל ואלאניס מוריסט.
ב-3 במרץ 2009 הוציאה רוטמן סינגל חדש, "ממשיכים אחורה", מאלבום הבכורה בעל אותו שם שיצא בחודש ספטמבר 2009. שירי האלבום אמנם לא הושמעו הרבה ברדיו, אך הביקורות שיבחו אותו מאוד, והשיר "תרמוס עם נענע" ששרה עם יניב הורוויץ אף נכלל באוסף "שני קולות: מיטב הדואטים הישראליים" בהוצאת חברת NMC.
בדצמבר 2010 הוציאה את הסינגל "רחוק מכאן" מאלבום שעתיד לצאת בחודשים הקרובים. את הקליפ לשיר ביימה מאיה בעצמה באמצעות מצלמת אינטרנט ביתית.
רוטמן הייתה בת זוגו של איתי שגב. הם נפרדו לאחר זכייתו של שגב בגמר הישרדות באוגוסט 2012.
כיום רוטמן נשואה לדניאל מועלם, אשר גם הוא מוזיקאי.
מכת ברק

מכת ברק היא פגיעה של ברק בגוף חי או דומם. הפגיעה מתרחשת על האדמה, אך תיתכן גם פגיעה בגוף מעופף. מכת הברק היא למעשה מכת חשמל, שבה מועבר זרם חשמלי בעל מתח גבוה מאוד, מהאוויר אל הגוף שנפגע. כמות הזרם המועבר היא גבוהה ולרוב גורמת הפגיעה לנזק: שרפה, פיצוץ, פגיעה גופנית או מוות.
לאחר שהמטען מגיע לאדמה, הוא מתפרק בסביבה הקרובה. במקרים רבים עוצמת המטען מיד לאחר הפגיעה בסביבה הקרובה של הפגיעה (עד עשרות מטרים) עשויה להיות גם היא קטלנית. רוב הנפגעים מברקים נפגעים מאותה פגיעה משנית.
פגיעה של ברק בבניין גורמת לזרמים חשמליים גבוהים המתפשטים במוליכים המותקנים בו, בעיקר חוטי חשמל וחוטי טלפון, ויוצרת בהם מתח גבוה לזמן קצר. רוב הסוגים של ציוד אלקטרוני, ובמיוחד מחשבים, רגישים לשינויים פתאומיים במתח רשת החשמל, וצפויים לנזק זמני או קבוע כתוצאה ממכת ברק. קיימים התקנים המגנים מפני נזקים מסוג זה.
על מנת למנוע נזק מפגיעה ישירה של ברקים בבניינים הומצאו התקני הגנה שונים המיועדים לכליאת השפעתו המזיקה של הברק. אחד מהאמצעים הללו הוא כליא ברק. זהו מוליך חשמלי הנמצא מעל מבנה המועד לסכנה, מוארק בקצהו הנמוך, הפורק מטענים סטטיים מהעננים, וכן מושך אליו את הברקים ופורק אותם אל האדמה. בכך נמנעת פגיעה ישירה במבנה העלולה לגרום לשריפה ולנזקים אחרים. לעומת זאת, כאשר פוגע ברק במכונית הוא אינו מזיק למי שבתוכה, משום ששלדת הרכב משמשת ככלוב פאראדיי.
פגיעת של מכת ברק במטוס עלולה לשבש את פעילות מערכות המטוס ואף להביא להצתת דליקה. התרסקות טיסה 214 של פאן אם, ב-8 בדצמבר 1963, הייתה האסון הגדול ביותר שאירע בעקבות מכת ברק: מטוס בואינג 707 של חברת פאן אם נפגע ממכת ברק חזקה במיוחד, שגרמה להצתת אדי דלק באחד ממכלי המטוס. לאחר מכן נלמדו היטב ההשפעות האפשריות של מכת ברק על גוף המטוס והותקנו אמצעי הגנה כנגדה, אם כי עדיין לא ידועות ההשפעות האפשריות על מטוסים שרוב גופם אינו עשוי ממתכת, כמו בואינג 787.
פגיעת ברק היא טראומה גופנית הנגרמת על ידי מכת ברק. אף על פי שפעמים רבות פגיעות ברק גורמות למוות פתאומי או לדום לב בשל המתח הגבוה של מכת הברק, מצבם הרפואי של ניצולי פגיעות ברק הוא לרוב טוב יותר מניצולי פגיעות אחרות הנגרמות ליד מתח נמוך יותר אך זמן פגיעה ממושך יותר. מדי שנה נהרגים ברחבי העולם בין 6,000 ל-24,000 בני אדם מפגיעות ברק, ומספר דומה לזה נפצעים.
שער בנימין

אזור התעשייה שער בנימין הוקם בשנת 1998 כאזור מסחר ושירותים במזרח בנימין, בשטח שיפוט המועצה האזורית מטה בנימין. כק"מ צפונית ליישוב אדם על כביש 60, במרחק של כ-7 דקות נסיעה מירושלים, ושטחו כ-600 דונם.
במתחם קיימים חנויות מזון (בהן רשת רמי לוי שיווק השקמה), מאפייה, מועדון כושר, מרפאות, חנות רהיטים, חנויות בגדים, אופטיקה, חנויות למוצרי תינוקות וצעצועים, חנות למוצרי טיולים, חנויות לכלי בית, מרכז התפתחות למשפחה ושרותי רכב פנצ'ריה ומוסך, וכן משרדי החטיבה להתיישבות של הסוכנות היהודית, מחלקת הרווחה של המועצה האזורית ונקודת משטרה. כן יש במקום אולם אירועים. כמו כן, מוקם במקום קומפלקס אירועים על ידי חברת "אינסייט בינה", פארק טכנולוגי–תעשייתי על ידי המועצה האזורית, מרכז רפואת חירום אזורי ומתחם שיכלול את כל משרדי המועצה האזורית.  אזור המסחר נועד לספק את צורכיהם של אלפי התושבים באזור מזרח בנימין, ומשרת יהודים ופלסטינים.
אזור התעשייה הוקם על ידי המועצה האזורית "מינהלת אזורי תעשייה", והחברה הכלכלית החברה לפיתוח מטה בנימין אשר מקדמות הבאת מפעלים ופיתוח של אזור התעשייה. גם משרד התמ"ס השקיע בפיתוח האזור כ-20 מיליון ש"ח.
המקום מוגדר כאזור עדיפות לאומית א' וקיימות בו הטבות מס נרחבות, במטרה ליצור מקומות תעסוקה לתושבי היישובים היהודים והערבים באזור. אזור התעשייה משרת ערבים ויהודים כאחד, הן כמקום תעסוקה והן כמרכז קניות ושירותים, והוא צוין לחיוב כדוגמה לדו-קיום.
שטח אזור התעשייה ממוקם במעלה אגן הניקוז של שמורת הטבע נחל פרת, ולכן ישנם נהלים מחמירים ביותר בנושא זיהום קרקע. כמו כן הוקם בסמיכות מכון מתקדם לטיהור מים, ולא מתאפשרת הקמת מפעלי תעשייה מזהמים באזור זה.
בשער בנימין נמצא משכנה החדש של תחנת המשטרה בנימין.
בשנת 2013 הועברו למקום משרדיה של מחלקת הרווחה של המועצה.
בחורף 2015-2016 אירעו בשער בנימין שני אירועי דקירה שונים בהם נרצח אדם אחד ושניים נוספים נפצעו.
וגטיוס

פּוּבְּלִיוּס פְלַבְיוּס וֶגֶטְיוּס רֶנָאטוּס (Publius Flavius Vegetius Renatus) היה סופר רומאי, שכתב בסוף המאה ה-4 לספירה או בתחילת המאה ה-5 חיבור בענייני צבא ששרד לימינו. מייחסים לו גם את כתיבת הספר בענייני וטרינריה: Mulomedicina ("הטיפול בסוסים ובפרדות").
חיבורו בענייני צבא נקרא "Epitoma rei militaris" ("תמצית התורה הצבאית"), והוא הקדישו לקיסר ששלט בימיו, שהיה לסברת החוקרים תאודוסיוס הראשון או ולנטיניאנוס השלישי. החיבור נחלק ל-4 ספרים. הספר הראשון עוסק בגיוסם ובאימונם של חיילים חדשים; הספר השני - במבנה ובארגון הלגיון הרומאי; הספר השלישי - באופן ההיערכות לקרב; הספר הרביעי - בלוחמת מצור ובלוחמה ימית. וגטיוס מציין, כי מקורותיו היו כתביהם של קאטו (De re militari), קורנליוס קלסוס, פרונטינוס, פאטרנוס והקונסטיטוציות של הקיסרים אוגוסטוס, טראיאנוס ואדריאנוס.
מיחסים לו את אמרת הכנף "הרוצה בשלום ייכון למלחמה" (בלטינית si vis pacem para bellum או בדבריו המדויקים של וגטיוס Igitur qui desiderat pacem, praeparet bellum).
עיר ללא אלימות

עיר ללא אלימות היא תוכנית לאומית למאבק באלימות ברשויות המקומיות, אשר נבחרה לשמש תוכנית הדגל של ממשלת ישראל ושל המשרד לביטחון הפנים בתחום ההתמודדות עם התנהגות אנטי-חברתית, אלימות, עבריינות ופשיעה. התוכנית היא תוכנית רב-תחומית ומורכבת, המבוססת על התמודדות עירונית - מערכתית עם תופעות שונות של אלימות, בכללן אלימות וונדליזים של בני נוער, אלימות בבתי ספר ואלימות בקרב מתבגרים. הפעילות מתבצעת תוך זיהוי מכנים משותפים לאלימות, שיתוף פעולה בין גורמים מהמגזרים השונים וגיוס כל המערכות המתמודדות עם הנושא (חינוך, רווחה, אכיפה ועוד) במטרה לפתור את בעיות האלימות בעיר. 
התוכנית ממומנת בידי המשרד לביטחון הפנים והרשויות המקומיות. היא מנוהלת על ידי ועדת היגוי בראשות מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. בוועדה משתתפים נציגים של משרדי הממשלה השונים העוסקים בתחום והמטה המקצועי של התוכנית.

היסטוריה

התוכנית פותחה על ידי ד"ר אורלי אינס-קניג, ראש המטה המקצועי לתוכנית והחלה לפעול ב-2004 בעיר אילת ביוזמת ראש העיר מאיר יצחק-הלוי. על רקע הצלחת התוכנית בצמצום שיעורי האלימות והפשיעה באילת ועל רקע תופעות האלימות המתגברות בארץ, החליטה ועדת השרים למאבק באלימות ב-25 בספטמבר 2006, בראשות השר לביטחון הפנים דאז, ח"כ אבי דיכטר, לאמץ את תוכנית 'עיר ללא אלימות' כמודל ארצי-לאומי למאבק באלימות בתחומי הרשויות המקומיות. בשנת 2007 הורחבה פעילות התוכנית ל-12 רשויות מקומיות המונות את אילת, טבריה, עכו, מעלה אדומים, רהט, בת-ים, אשקלון, נתניה, חדרה, נצרת עילית, רמלה ולוד. החל מ-2010 הורחבה התוכנית ל-74 רשויות נוספות ובהמשך עוד התרחבה וכיום היא פועלת ב-151 רשויות ברחבי הארץ.

שיטת העבודה

תפיסת העבודה של 'עיר ללא אלימות' היא התמודדות מערכתית ברמה העירונית עם תופעות שונות של אלימות תוך זיהוי מכנים משותפים לאלימות ומתן פתרונות לכל אחת מהתופעות. תהליך זה מתבצע באמצעות הקמת מערך עירוני מקיף, מתואם ואפקטיבי בראשות ראש הרשות המקומית, המגייס את כל המערכות המתמודדות עם הנושא (חינוך, רווחה, אכיפה, פנאי, הקשר קהילתי) ופועל בשותפות רחבה ככל שניתן לצמצום אירועי האלימות בעיר.
התוכנית מתמקדת בחמישה תחומי פעילות מרכזיים הפועלים ברמה העירונית, ומייצרת שיתופי פעולה רוחביים ביניהם, המבוססים על ראייה הוליסטית ואינטגרטיבית של התמודדות בבעיית האלימות. אסטרטגיית הפעולה בכל אחד מהתחומים נגזרת מתהליך אבחון ולימוד יסודי של המאפיינים והצרכים הייחודיים של כל יישוב. 
תחומי הפעילות המרכזיים הם: חינוך, חינוך בלתי פורמלי (פנאי), אכיפה, רווחה ותחום הקהילה.
פעולות בתחום החינוך כוללות, בין היתר, הדרכה והכשרה של צוותי חינוך ואנשי מקצוע בבתי הספר ובגנים, הפעלת 'מדריכי מוגנות' אשר תפקידם הוא לשמור על סביבת בית הספר בטוחה ולפעמים גם מחוצה לה, במועצות אזוריות מפעילה התוכנית ליווי של התלמידים במערך ההסעות לבית הספר.  
פעולות בתחום הפנאי כוללות, בין היתר, הפעלת תוכנית 'קיץ בטוח' בזמן חופשת הקיץ, פיתוח מנהיגות נוער, הפעלת מגרשי ספורט אל תוך הלילה בתוכנית 'מגרשים מוארים' יחד עם מדריך ספורט שמקנה לנוער ערכים של סובלנות, הפעלת מדריך נוער וקיום תוכנית 'מניעת אלימות מבוססת ספורט' שמפעילה במשך כל השנה טורניר כדורגל ב-60 רשויות. 
פעולות בתחום האכיפה כוללות, בין היתר, הקמת פורום אכיפה עירוני, הצבת מצלמות באזורים חמים המועדים לאלימות ופשיעה והפעלת ניידות של שיטור משולב וסיורים של סיירות הורים.  
פעולות בתחום הקהילתי כוללות, בין היתר, הסברה, ארגון והפעלת מתנדבים בתחומים שונים בקהילה, וקידום המסר של אפס סובלנות לאלימות.
בן-ציון בחבוט

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-18 ביוני 1897 (י"ח בסיוון ה'תרנ"ז) לרב שבתי בחבוט ולמזל בת עזריה די-בוטון, שנמנה עם מייסדי השכונות עזרת ישראל ואבן ישראל בירושלים. בילדותו למד בבית הספר למל, ובגיל שמונה עבר להתגורר עם הוריו ביפו, ובתקופה זו החל למוד בגימנסיה הרצליה.
בשנת 1915 סיים את לימודיו, ותקופה לא ארוכה לאחר מכן, במלחמת העולם הראשונה, הוגלה לדמשק ומשם לחלב שבסוריה. לקראת סוף המלחמה, התנדב לצבא הבריטי, ושירת בו כסגן קצין בשירות המודיעין, לצד הקצין אלכסנדר אהרנסון.
בסיום המלחמה חזר לארץ ישראל, ובתחילת שנת 1920 נסע ללמוד פסיכולוגיה וכלכלה מדינית באוניברסיטת מנצ'סטר, ובתקופת שהותו שם פעל להפצת השפה העברית, נמנה עם מייסדי הסתדרות הספרדים בעיר, ושימש כיושב ראש "צעירי ציון" וכחבר לשכת בני ברית בעיר.
בשנת 1925 נבחר על ידי העדה הספרדית לשמש כנציגה בקונגרס הציוני, אך לבסוף לא השתתף בו בשל מחלה.
בשנת 1926 עבר להתגורר בארגנטינה, וכמומחה לתעשייה ומסחר בטקסטיל, ייסד בבואנוס איירס עסק למסחר. באותה שנה שהה בארץ ישראל למשך תקופה, ובחודש אוקטובר מסר הרצאה בנושא הפסיכולוגיה של התעשייה בפני אנשי ועד העיר ליהודי ירושלים.
לצד עיסוקו במסחר, החל להשתתף בפעילות ציבורית וציונית בקהילה היהודית, ונמנה עם מייסדי לשכת בני ברית בארגנטינה. בזו האחרונה אף שימש במשך יותר מ-20 שנה כעורך כתב העת הספרותי שלה, והגיע בה לדרגת סגן נשיא. בנוסף שימש כאח בלשכת הבונים החופשיים, כחבר הוועד הפועל של הפדרציה הציונית בארגנטינה, כחבר הוועד של המרכז הציוני ושל לשכת קרן קיימת לישראל וההסתדרות העברית בעיר, וכחבר וועד אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית.
בשנת 1929 נישא לעליזה בת הרב אליהו דנן.
בשנת 1951 ביקר בישראל, במטרה למלא את צוואת אביו, שביקש להעביר את עצמותיו מביירות שבלבנון לקבורה בירושלים, וכדי להשלים הכנות לקראת עלייה ארצה. בסיום ביקורו שב לבואנוס איירס.
לבסוף לא זכה לעלות ארצה, והלך לעולמו בבואנוס איירס ב-25 בפברואר 1956 (י"ג באדר ה'תשט"ז).
בנו, שבתי-מרסל בחבוט שימש כמזכיר הראשי של תנועת החלוץ בארגנטינה.

חיבוריו

בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, פרסם מאמרים בנושא ציונות ויהדות בעיתון דואר היום ובהמשך בעיתונים יהודיים בארגנטינה. כן כתב ספר בספרדית על תולדות מנורת המקדש כסמל של מדינת ישראל.