google/wiki40b huggingface dataset:
אורי גלר מחפש את היורש

פירוט כללי

התוכנית, בהנחיית אלי אילדיס ובהשתתפות ניצב בדימוס אריה עמית, שמה לה למטרה למצוא "יורש" לאורי גלר, שמעיד על עצמו כבעל כוחות על טבעיים, כחלק מתוכנית מציאות טלוויזיונית בשידור חי. בכל אחד מפרקי התוכנית התמודדו מספר אמנים, הטוענים בחלקם לכוח על-טבעי, כל אחד עם מופע משלו, וגלר עצמו הציג אפקט משלו בשיתוף הצופים. בסוף התוכנית נופה אחד המתמודדים על ידי גלר ועמית. בכל אחת מהתוכניות השתתפו ידוענים, שתפקדו כמתנדבים במשימות.
המנצח בסיום התוכנית הוא ליאור סושרד. למקום השני הגיע אהוד שגב, לשלישי אמיר לוסטיג ולרביעי שימי אטיאס.

טענות לזיופים

הטענות של המשתתפים בתוכנית וגלר בראשם כי הם ניחנו בכוחות על טבעיים גרמו למבול של חשיפות באמצעי התקשורת השונים.
בין השאר הקדיש גיא פינס תוכנית שלמה של "ערב טוב עם גיא פינס" לתחקיר בו התגלה כי מרבית הקטעים בתוכנית "היורש" התבססו על מפגש מקדים בין משתתפי התוכנית לאורחים.
במהלך המפגש המקדים התבקשו האורחים השונים לכתוב את המחשבות שלהם על דפים ופנקסים למיניהם. אותן מחשבות אשר יחשבו כביכול באופן ספונטני במהלך התוכנית. במהלך אחת התוכניות נתפס אורי גלר בשוגג מלביש מגנט על הבוהן שלו בתרגיל בו הוא מזיז כביכול בכוח המחשבה מצפן ימי.
כבר במהלך אחת התוכניות הודה גלר כי המשתתפים מעולם לא טענו לכוחות על-טבעיים. בראיון אחר טען כי ככל הנראה לא היה מצליח להתפרסם כיום כפי שהצליח בשנות ה-70. תוכנית זאת עדיין שנויה במחלוקת בין הטוענים למופע קסמים ממוצע לבין הטוענים להופעה שכל מטרתה היא להדהים ולבדר את הצופים (מבלי לטעון לכוחות על טבעיים).

בעקבות התוכנית

בעקבות התוכנית קמו קולות באגודת הקוסמים בישראל הקוראים לנידוי אותם אמנים מחברות באגודה. על פי פרסומים בעיתונות תעתועי כיפוף הכפיות שעושה גלר בתוכניתו, ובעיקר שיתוף הפעולה שהוא זוכה לו מצד אגודת הקוסמים גרמו לאחד מבכירי הקוסמים בעולם - ג'יימס רנדי - לצאת נגד חברי האגודה שהשתתפו בתוכנית. הפולמוס הרב שעוררה התוכנית תרם להד הציבורי, אך החליש את אמון הצופים בה, דבר שגרם להיחלשותה בנתוני הצפייה, עד כדי כך שנדחקה מהעשירייה הראשונה של טבלת הרייטינג.
בתחילת 2007 טען השחקן זבולון מושיאשווילי כי היו לו זכויות בתוכנית הטלוויזיה  "אורי גלר מחפש את היורש". מושיאשווילי טען שהוא זה שיזם והגה את הרעיון, פנה לאורי גלר, קיים פגישות והתכתבויות רבות בנושא, ואף טען כי חתם על הסכם עם המפיקים על מכירת זכויות התוכנית תמורת 10% מסכום המכירה לכל גורם משדר בישראל. בית המשפט הכריע כי לא הביא ראייה להסכם שנחתם בין התובעים לבינו והביא לסילוק התביעה על הסף בשל העדר עילה.
מתתיהו לזרסון

פרופ' מתתיהו לזרסון (1 בפברואר 1887 - 1 בדצמבר 1951) היה פרופסור למשפטים ממיסדי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה.

ביוגרפיה

לזרסון נולד במיטוי בלטביה. בשנת 1905 הצטרף על התנועה הסוציאליסטית. הוא סיים לימודי משפטים בהצטיינות באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשנת 1910. בשנת 1916 מונה למרצה באוניברסיטה זו. בשנת 1920 עזב את ברית המועצות וחזר ללטביה. בשנים 1922-1931 היה ציר בסיים הלטבי, בה פעל יחד עם מפלגות השמאל, ולהגנה על זכויות המיעוטים בכלל והיהודים בפרט. בין השאר הוא נאבק, ללא הצלחה, בכפיית מנוחת חובה בימי ראשון. כן הצליח לאפשר לבתי הספר היהודים ללמד בעברית בניגוד לעמדת הבונד שדרשה שילמדו רק ביידיש. לזרסון גם היה פעיל בהתאחדות של הפועל הצעיר וצעירי ציון והיה מטעמה סגן בוועד הפועל הציוני. בבחירות בנובמבר 1931 חסרו ללזרסון קולות מועטים כדי להיבחר מחדש והוא מצא עצמו מחוץ לסיים. 
במרץ 1934 הגיע לזרסון לביקור בארץ ישראל כדי להשתתף בישיבת הוועד הפועל הציוני. בעקבות ההפיכה של אולמנוס ב-15 במאי 1934, נאסר לזרסון כאיש שמאל, במקביל לביטול האוטונומיה התרבותית ליהודים. בנובמבר 1934 שוחרר לזרסון ממעצרו, לאחר שהתחייב לעזוב את לטביה. לאחר שחרורו עלה לארץ ישראל, אליה הגיע בינואר 1935.
בשנת 1935 היה ממייסדי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, בו הרצה בתורת המשפט הכללית. לאחר מכן עבר לכהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה. לזרסון נפטר ב-1 בדצמבר 1951, בניו יורק.
אריה לבנון

קורות חיים

לבנון נולד בשנת 1932 ברומניה בשם לאון וייסמן. למד נגינה בכינור, ניגן בתזמורת סימפונית ובגיל 15 החל לנצח על מקהלת בתי הספר של עיר הולדתו ומאז המשיך וניצח על מקהלות. ב-1951 עלה לישראל, תחילה לאוהל במחנה העולים בפרדס חנה ואחר כך לצריף במחנה ישראל. למד בתל אביב באקדמיה למוזיקה. בצה"ל שירת בתפקיד מדריך להקת פיקוד המרכז עד שחרורו ב-1958. היה המדריך המוזיקלי בתוכניתה הראשונה של להקת בצל ירוק ואף הלחין חלק משירי התוכנית כמו "ליפא העגלון". התפרסם כאשר זכה כמלחין וכמעבד במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון בשנת 1960 עם השיר "ערב בא". כמו כן הלחין למופעים שונים כמו "צץ וצצה" ("זמר שלוש התשובות").
כמעבד ומנהל מוזיקלי לקח חלק בכמה מהצמתים החשובים בתולדות התרבות הפופולרית הישראלית. היה מנהל מוזיקלי של הצגות ושל להקות וכתב עיבודים לרשות השידור.
כמעבד עבד רבות עם המלחין סשה ארגוב, כמו במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ובהצגה "שוק המציאות", שניהם לטקסטים של נתן אלתרמן.
ב-1960 הלחין את הפסקול לסרט "איי לייק מייק".
בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 זכה במקום הראשון השיר שעיבד "פתאום עכשיו, פתאום היום" למילים של תרצה אתר וללחן של יעקב הולנדר בביצוע של שלמה ארצי.
כיהן כמנהל מוזיקלי בכמה תוכניות של להקת הנח"ל, כמו "שמש במדבר", ותוכניות בידור אחרות כמו "השטן ואשת האיכר", שזכתה להצלחה גדולה. במשך שנים רבות עיבד עבור פסטיבל הזמר והפזמון. היה המנהל המוזיקלי הראשון של שלישיית הגשש החיוור בשתי התוכניות הראשונות שלה בבימויו של שייקה אופיר – "שמחת זקנתי" ו"תוכנית ד'". הוא גם הלחין לאותן התוכניות שירים כמו "הדייג" ו"עונות השנה", וכן את השיר שהעניק לשלישייה את שמה - "בלדה לגשש החיוור" (למילותיו של דוד אבידן).
לבנון ניהל וניצח על פסטיבל שירי הילדים, פסטיבל הזמר המזרחי ועוד. השתתף כמעבד בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות. מ-1981 הוא גם מרצה במכללת לוינסקי לחינוך.
בשנת 2012 התבקש לבנון לחבר יצירה בשם: "ארץ ארבע השפות" לשני פסנתרים בשמונה ידיים ותזמורת מיתרים עבור אנסמבל מולטיפיאנו, ולשם כך פנה למקורות המוזיקליים המוכרים והידועים של עדות ישראל השונות. מתוך השפע המוזיקלי המצוי בחר בארבעה שירים שמהווים נקודות ציון בפס הקול של מדינת ישראל. מאז נגינת הבכורה של היצירה בקיץ 2012 ניגנו חברי "מולטיפיאנו" את היצירה בניו יורק, בבייג'ינג, בשיקגו, במונטריאול, בבואנוס איירס, בסאו פאולו ובמקומות שונים. באפריל 2017 הקליטו חברי האנסמבל והמנצח דמיטרי יבלונסקי את היצירה עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון עבור חברת התקליטורים "נקסוס".
אשתו, עדה לבנון, עמדה בראש הרשות לצרכנות של ההסתדרות. בתו היא הוויולנית לילך לבנון.
ב-2014 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב יפו.
ארכיונו של לבנון שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
בשנת 2014 הוענק ללבנון פרס מטעם דירקטוריון אקו"ם על תרומתו הרבה ליצירה הישראלית. אריה לבנון הלחין עשרות רבות של יצירות ביניהן- "זמר שלוש התשובות", "ערב בא", "ליפא העגלון" ועוד. לבנון עיבד מאות רבות של יצירות ותיבל אותן בסגנונו הייחודי. ניהל וניצח על פסטיבלי זמר רבים, להקות צבאיות, הצגות ועוד. על כל אלה ועוד בחר הדירקטוריון להעניק לאריה לבנון את הפרס.
פרמאביליות

סיווג חומרים

מבחינים בין מספר סוגי חומרים:
חומרים דיאמגנטיים: חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת  (כלומר ). נכללים בהם כסף, נחושת, מים, זהב, עופרת ואבץ.

חומרים אלה מתאפיינים בכך שכאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני נוצר מומנט מגנטי מושרה המקטין במעט את השפעת השדה המגנטי. כשהשדה המגנטי החיצוני מופסק חומרים אלה אינם שומרים על המגנטיזציה שלהם.
חומרים פאראמגנטיים: חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת  (כלומר ). נכללים בהם אוויר, אלומיניום, מגנזיום, ופלטינה.

חומרים אלה מתאפיינים בכך שכאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני היונים שבתוכו מסתדרים לפי השדה החיצוני, ובכך מגדילים את השפעת השדה המגנטי. כשהשדה המגנטי החיצוני מופסק גם חומרים אלה אינם שומרים על המגנטיזציה שלהם.
חומרים פרומגנטיים: חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת  (כלומר ). נכללים בהם קובלט, ברזל וניקל.

כשחומרים אלה נמצאים בשדה מגנטי חיצוני הם מתמגנטים ונשארים ממוגנטים לפרק זמן מסוים גם לאחר שהחומר לא נמצא יותר בשדה. בדומה לחומרים פאראמגנטיים כאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני היונים שבתוכו מסתדרים לפי השדה החיצוני, ובכך מגדילים את השפעת השדה המגנטי.
יער עזרא

יער עזרא הוא יער נטוע בסמוך לקיבוץ שעלבים בעמק איילון. שטח היער הוא כמה אלפי דונם. היער נחנך בחודש אב תשס"ח אוגוסט 2008, על ידי קק"ל ו-400 חניכי תנועת "עזרא העולמי" ממדינות גרמניה, רוסיה, אנגליה וארצות הברית, ושטח היער הוקדש לפעילות תנועת הנוער עזרא.
חלקת היער שהוקדשה על ידי קק"ל לתנועת עזרא ניתנה למטרת פעילות ערכית - חוויתית - חינוכית שתהיה במקום, היער מיועד להיות לחניכי התנועה מכל העולם מעין מסלול "מאומץ", חניכי התנועה יפעלו לטיפוח היער במספר תחומים: פריצת מסלולים ושבילים להליכה, ביצוע עבודות גיזום וניכוש, נטיעת עצים ופיתוח היער, סימון ושילוט האתרים הארכאולוגיים במקום, ניקוי היער ושמירה על המתקנים. המטרה היא שהיער יחבר את בני הנוער לפעילות לפי ערכי קק"ל, לאקולוגיה, לשמירה על הסביבה, לאהבת הארץ והאדמה, מורשת ישראל ועיצוב נופה של הארץ.
בשל הקרבה שלו ליישובי עמק איילון, כביש 1 ויישובי חבל מודיעין והסביבה, ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שמסביביו, יער עזרא הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי האזור. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, ומסלולי טיול ברגל.
אנימורפס

ההשתנות

כוח ההשתנות ניתן לאנימורפס על ידי המפקד אלפנגור. הכוח פותח על ידי אנדליטים למטרות חקר, אולם האנימורפס משתמשים בו למטרות ריגול ומלחמה. הכוח נרכש על ידי נגיעה בקופסה כחולה מיוחדת, שנמצאה בבעלותו של אלפנגור.
כאשר האנימורפס רוצים להשתנות לחיה מסוימת, עליהם לגעת בה ולהתרכז בה. החיה נכנסת למעין טראנס, ונותנת להם לגעת בה בלי לתקוף אותם. תהליך זה נקרא תהליך הרכישה. לאחר שרכשו את ה-DNA של החיה, האנימורפס יכולים להשתנות אליה בכל רגע על ידי ריכוז מחשבותיהם בחיה. כשהם נמצאים בגוף החיה, הם יכולים לתקשר זה עם זה באמצעות טלפתיה.
להשתנות יש מגבלת-זמן. אם נמצאים באותו הגוף יותר משעתיים, נכלאים בגוף זה לתמיד ומאבדים את יכולת ההשתנות - כמו שקרה לטוביאס, שנתקע בגוף נץ אדום-זנב. האנדליטים מכנים את מי שנתקע במצב זה "נוטליטים". גם קאסי נתקעה, בגוף של גולם בספר מספר תשע-עשרה, אולם מכיוון שגולם משתנה באופן טבעי לפרפר, קאסי יכלה לחזור לגופה האנושי אחר כך.
במקרה בו ההשתנות היא לחיה שקטנה יותר מהמסה המקורית של האדם, החומר העודף יצוף בחלל אפס, ישנה סבירות שחללית שעוברת שם תמשוך את המסה העודפת הזו ותמשוך אותם לחלל. כמו שקרה בספר 18 ("ההחלטה").
פסוק

פסוק הוא משפט בתנ"ך או בכתבי קודש הנוצריים (הביבליה: הברית הישנה והחדשה).
הפסוק הראשון בתורה, ואולי הידוע מכולם, הוא "בְּרֵאשִׁית בָּרָא אֱלֹהִים אֵת הַשָּׁמַיִם וְאֵת הָאָרֶץ" (בראשית א', א).
הפסוק האחרון המופיע בספרי התנ"ך היהודי הוא "כֹּה אָמַר כּוֹרֶשׁ מֶלֶךְ פָּרַס: כָּל מַמְלְכוֹת הָאָרֶץ נָתַן לִי ה' אֱלֹהֵי הַשָּׁמַיִם, וְהוּא פָקַד עָלַי לִבְנוֹת לוֹ בַיִת בִּירוּשָׁלַים אֲשֶׁר בִּיהוּדָה.  מִי בָכֶם מִכָּל עַמּוֹ, ה' אֱלֹהָיו עִמּוֹ וְיָעַל" (דברים הימים ב' ל"ו, כג).
לפי המתואר במסכת קידושין, היה הבדל בין שיטת חלוקת הפסוקים בבבל ובארץ ישראל. חשיבות הפסוקים בהלכה מתבטאת בכך שאין עולה לתורה קורא פחות משלושה פסוקים, וכל פסוק שאין עליו מסורת לא יוצרים עליו מסורת חדשה של פיסוק. חלוקת הפיסוק בתוך הפסוק נעשית על ידי טעמי המקרא: חילוק הפסוק לשניים נקרא "אתנחתא", והטעם המורה על סוף הפסוק נקרא "סלוק" או "סוף פסוק" (שם שהפך לביטוי שמשמעותו סיום עניין).
נמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון

היסטוריה

שדה התעופה הוקם בשנת 1937 על קרקעות שנרכשו בחברת "Toronto Harbour Commission", הוא נפתח לראשונה באוגוסט 1938 תחת השם "נמל התעופה מולטון" (Malton Airport), ובית שהיה במקום שימש כטרמינל.
בשנות מלחמת העולם השנייה שימש הנמל כבית ספר לטיסה, כחלק מתוכנית ההדרכה האווירית של חבר העמים הבריטי.
בשנת 1949 נבנה הטרמינל השני ובו קיבולת נוסעים של 400,000 בשנה, ובהמשך נבנו המסלולים 05/23 ו-15R/33L.
בין השנים 1957 ו-1964 שופץ הטרמינל. בשנת 1972, במטרה להקל על העומס שנוצר בנמל. הפקיעה ממשלת קנדה קרקעות בעיר פיקרינג (Pickering) עליהם התכוונה לבנות נמל תעופה בינלאומי חדש. אולם התוכנית בוטלה בשל התנגדות ארגונים סביבתיים. 
בשנת 1984 נקרא הנמל ע"ש חתן פרס נובל לשלום וראש ממשלת קנדה ה-14, לסטר פירסון. 
בשנת 1996 במסגרת מדיניות התעופה הלאומית, הופרט הנמל והועבר מאחריות משרד התחבורה הקנדי (Transport Canada), לחברת "Greater Toronto Airports Authority"‏. החברה שיפצה את הטרמינלים, בנתה מסוף מטען, ושני מסלולים חדשים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, טיסות רבות הופנו מארצות הברית לקנדה במבצע שכונה "סרט צהוב" (Operation Yellow Ribbon), מתוכם נחתו 19 טיסות בנמל התעופה.

מתקני הנמל

בנמל התעופה שני בתי נתיבות: טרמינל 1, וטרמינל 3.
טרמינל 1 - משמש את הטיסות הבינלאומיות. בטרמינל שלוש זרועות: D, ו-E, בהם 38 גשרי עלייה למטוס. וזרוע F בו 23 גשרים. כל חברות התעופה החברות בברית סטאר אלייאנס פועלות מטרמינל זה. הטרמינל תוכנן על ידי האדריכלים: משה ספדיה ומשרד סקידמור. שטח הטרמינל 464,000 מ"ר, ומדורג 24 בעולם מבחינת שטח רצפה. בטרמינל אף גשרים מיוחדים המותאמים לקלוט את מטוסי האיירבוס A380.‏ הטרמינל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה אייר קנדה.
טרמינל 1 מזרח - לשעבר טרמינל 2, משמש לטיסות קצרות וטיסות לארצות הברית. בטרמינל 12 שערים.
טרמינל 3 - נבנה בסוף שנות השמונים על מנת להקל על העומס בטרמינלים 1 ו-2, ונפתח בפברואר 1991. בטרמינל 39 שערים, ומשמש את החברות בברית Oneworld, ‏SkyTeam, וחברות תעופה שאינן חברות בברית חברות תעופה. חברת אל על פועלת מטרמינל זה.
 רכבת לינק (LINK Train) - רכבת המחברת בין הטרמינלים 1 ו-2, הרכבת נגישה לנכים ופועלת 24 שעות ביממה. הרכבת נחנכה ב-6 ביולי 2006, והיא פועלת לצד מערכת האוטובוסים במקום.
מסוף המטען - בנמל התעופה שני מסופי מטען: אחד ממוקם צפונית לטרמינל 3, ואחד המשמש את חברת פדקס אקספרס וממוקם סמוך למסלול 05/23.

חברות תעופה ויעדים

יותר מ-60 חברות תעופה מפעילות טיסות סדירות לנמל. כמו כן הנמל משמש כבסיסן של החברות אייר קנדה, אייר טראנסט, אייר קנדה ג'אז, סונוויג איירליינס, ווסט ג'ט, ואייר ג'ורג'יה.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ליותר מ-170 יעדים באוקיאניה, אסיה, אפריקה, אירופה, צפון, מרכז, ודרום אמריקה.

תחבורה אל הנמל וממנו

הכבישים מהירים 427, 401, ו-409 מקשרים את נמל התעופה לשאר המדינה. מספר קווים של הרכבת התחתית של טורונטו ושל ה-"GO Transit" מגיעים לנמל. חברת האוטובוסים "טורונטו איירפורט אקספרס" מפעילה קווים סדירים בין הנמל לאונטריו ודטרויט.
בנמל פועלות מוניות ולימוזינות מורשות מטעם עירית מיסיסוגה וטורונטו בלבד.
לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים שיתקיימו בעיר ב-2015, החלו ביולי 2010 בבניית קו רכבת מהירה (Union-Pearson Rail Link), שתקשר בין נמל התעופה לתחנת יוניון שבמרכז העיר.
אברהם שלום שמשון הלפרין

תולדותיו

אביו היה מנהיג לחסידים בבוקרשט ולפני כן בגאלאץ. אמו של הרב אברהם שלום שמשון הייתה בתו של הרב יעקב שמשון קנר (הרבי מטשחויב), חתנו של רבי משה משינאווא.
למד בישיבת באר יעקב אצל הרב משה שמואל שפירא. הוא נישא לטובה, בת הרב אברהם יהושע השיל ברים, ראש ישיבת "תפארת ישראל" של חסידות בויאן בירושלים. היה ראש כולל "תומר דבורה" בבני ברק ורב בעמנואל.

האדמו"רות

בשנת ה'תשמ"ה, על-פי צוואת אביו החל לכהן כאדמו"ר מווסלוי. הוכתר לאדמו"ר על ידי האדמו"ר רבי יצחק פרידמן מבוהוש. הוא נמצא מידי שבת בתל אביב ומארח אורחים רבים על שולחנו. כמו כן פתח בית מדרש ברמת אהרן בבני ברק, ובו הוא עורך את הטישים בימי ההילולא של אבותיו.
הוא עורך התוועדות גם ביום ההילולא של האדמו"ר משטפנשט וזאת בעקבות מסורת שלפיה העביר רבי אברהם יהושע השיל פרידמן, האדמו"ר מאדז'וד-שטפנשט, את שרביט ההנהגה של חסידות שטפנשט אל האדמו"ר מוואסלוי-גאלאץ.]
אינדיאן איירליינס

תולדות החברה

לאחר הלאמת תעשיית התעופה ההודית ב-15 ביוני 1953, הוקמו שתי חברות תעופה חדשות: אייר אינדיה עבור טיסות בינלאומיות, ואינדיאן איירליינס עבור טיסות פנימיות. ב-1 באוגוסט 1953, החלה אינדיאן איירליינס לתפעל את טיסותיה הראשונות עם צי של 99 מטוסים. 
בנובמבר 1976, נמסר מטוס האיירבוס A300 לחברה והייתה לחברת התעופה הראשונה באסיה עם מטוס נוסעים מסוג זה. ביוני 1989, נמסרו לחברה 19 מטוסי איירבוס A320. 
בדצמבר 2005, עוצב לחברה לוגו חדש  תחת שם מקוצר יותר - אינדיאן, והפך לשמה הרשמי של החברה.
ב-2007, החלו שתי החברות בתהליך של מיזוג תחת קוד יאט"א משותף. צעד זה נוזם כדי ליצור חברה חזקה וחסינה, אשר תוכל להתחרות בהצלחה נגד חברות בתחרות הגוברת בענף התעופה. בפברואר 2011, התמזגו שתי החברות לחברה אחת - אייר אינדיה, תחת קוד יאט"א משותף.
ברוך קטינסקי

ברוך בּנדֶט קָטִינסקי (כ"ה באדר א' תרל"ה, מרץ 1875, רדזלובה, פלך לומז'ה, פולין – כ"ז בתמוז תשט"ו, 17 במאי 1955, תל אביב) היה סוחר, מאנשי העלייה השנייה ומראשוני תל אביב.

ביוגרפיה

ברוך בנדט קטינסקי נולד ברדזלובה, שבפלך לומז'ה בפולין, ליהודה מרדכי לֶייבּ קטינסקי ולצפורה בת משה צבי קרולבצקי. משפחת קטינסקי היא מצאצאי מנשה בן ישראל. דודנו הוא המהנדס ברוך קטינקא. 
קיבל חינוך תורני ולמד בישיבות לומז'ה, וולוז'ין וסלובודקה. לאחר סיום לימודיו התורניים, למד במשך שלוש שנים בלודז' את תעשיית האריגה. לאחר מכן עסק במסחר עצים באזור פינסק. במקביל עסק בפעילות ציונית בפינסק.
בשנת 1904 (תרס"ד) נישא לגוּטה (טובה) שרתוק, בתו של יהודה לייב שרתוק (אחותם הצעירה של יעקב וזאב שרתוק; נפטרה ב-1967). כעבור שנתיים, בשנת 1906 (תרס"ו), עלה לארץ ישראל יחד עם רעייתו ובתם דבורה, שני אחיה יעקב וזאב שרתוק ומשפחותיהם. עם הגיעם לארץ התגוררו בשכונת עג'מי ביפו. כעבור זמן התיישבו שלוש המשפחות לבית שרתוק בכפר עין סיניא הסמוך לרמאללה. מטרתן הייתה לייסד התיישבות עברית חקלאית, אך הן נותרו מתיישבים יהודים בודדים באזור. כדי שיהיה בשר כשר לשלוש המשפחות, למד קטינסקי הלכות שחיטה וקיבל סמיכה על ידי הרב קוק. בתקופת התיישבותם בעין סיניא נולדה בתו צפירה. 
בשנת 1908 עזבו שלוש המשפחות את עין סיניא אל ירושלים, וכעבור זמן קצר עברו לתל אביב והן נמנו עם המשתכנים הראשונים בשכונת אחוזת בית. קטינסקי הקים את ביתו ברחוב שיינקין. היה ממייסדי שכונת "נחלת בנימין" וחבר הנהלתה. לפרנסתו עסק במסחר בעצים וחומרי בניין והקים יחד עם גיסו זאב שרתוק ויחזקאל דנין את חברת "השחר" לקבלנות בניין, שפעלה עד שנת 1926. כמו כן עסק בתעשיית האריגים. 
קטינסקי נפטר בתל אביב בשנת 1955, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
גל דה פז

תולדות חיים וקריירה

נולדה באילת ובנעוריה למדה בקיבוץ מעגן מיכאל וברימון בית ספר למוסיקה. המוזיקה עליה גדלה ומקור השראתה הייתה בלוז, רוק, ג'אז ובעיקר שירי שנות השישים בסגנון פסטיבל וודסטוק. בגיל 16 שמעה לראשונה את ג'ניס ג'ופלין ואימצה בראשית דרכה רבים ממאפייני סגנון שירתה (אחד מהשירים הראשונים שפרסמו אותה הייתה הגרסה העברית לשירה של ג'ופלין Me and Bobby McGee אותו תרגמה לעברית ישראלית כ"אני וקובי שלי"). בגיל 20 נישאה למוזיקאי אריאל קשת, בנם של יונה אליאן וששי קשת וחבר להקת פול טראנק, שהפיק את שלושת תקליטיה הראשונים (השניים התגרשו ב-2018). בשנת 2003, בגיל 17, ניגשה להבחן לתוכנית "כוכב נולד" הראשונה והודחה בשלב האודישן.
בניגוד לתקליט הראשון, שהיה בגוון בלוז רוק ובו שרה בעברית (ונחשב בדיעבד בעיני דה פז כתקליט בוסרי ובכיוון מוזיקלי שגוי), שלושת תקליטיה הבאים היו תקליטי אינדי רוק בהם שרה באנגלית. 
תקליטה "Goldie" ראה אור ב-2013 ובו שיתפה פעולה עם מוטי לייבל (גיטרה) ואריאל קשת (קלידים והפקה מוזיקלית). לאחר הפקת התקליט יצאה לשהות של כשנה בלוס אנג'לס. ב-2014 הקימה את "דה פז בנד" בה שותפים גם הבסיסט רז בליצבלאו והמתופף אור כחלון. כל החומרים המקוריים של הלהקה חוברו על ידי דה פז. את אריאל קשת החליף יובל ברוסילובסקי. הלהקה מופיעה רבות ברחבי הארץ, בין היתר בפסטיבלים כגון פסטיבל יערות מנשה ואינדינגב ובמועדונים כגון הבארבי בתל אביב, הצוללת הצהובה בירושלים ועוד.
בשנת 2015 נבחרה גל דה פז לאשת השנה האלטרנטיבית בתחום המוזיקה בישראל.
במאי 2017 הופיעה דה פז בנד כמופע חימום לפני הופעת להקת אירוסמית' בפארק הירקון, לאחר שורה של הופעות חימום של אמנים זרים שביקרו בישראל.
בשנת 2015 הצטרפה להרכב ההיפ-הופ-פאנק (Funk) של ישגב דותן, "לוסיל קרו" (Lucille Crew) ומאז היא מחלקת את זמנה בין יצירה מקורית שלה במסגרת להקתה לבין הופעות כזמרת במסגרת ההרכב המגוון ברחבי אירופה.
בנובמבר 2018 הושק בשירות המוזיקה אייטיונס תקליטה הרביעי (והשני במסגרת ההרכב "דה פז בנד"), "Supply & Demand".
יחסי סין–סן מרינו

סקירה כללית

שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-8 במאי 1971 אך שיתופי פעולה לא היו בין שתי המדינות עד שנת 2011.
בין הרפובליקה העממית של סין לבין סן מרינו נחתם הסכם בנוגע לחילופי מידע בנוגע למיסים ומניעת כפל מס, ההסכם העניק דחיפה לשיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחום המיסוי. שתי המדינות מקיימות מדי פעם תיאום הצבעות בפורומים בינלאומיים, וסן מרינו תמכה במועמדים סינים למספר תפקידים בארגונים בינלאומיים.
מ-26 בספטמבר עד ל-28 בספטמבר 2013, נשיא אגודת העם הסיני לידידות עם מדינות זרות לי שיאוולין ביקר בסן מרינו ונפגש עם קפטני המחוז של סן מרינו אנטונלה מולרוני ודניס אמיצ'י. הנשיא לי שיאוולין ונשיא אגודת הידידות סן מרינו-סין, ג'יאנראנקו טרנזי, השתתפו במסיבת יום ההולדת ה-25 של אגודת הידידות סן מרינו-סין.
ב-27 באוקטובר באותה השנה ביקר שר החוץ הסיני וונג יי בסן מרינו. הוא נפגש עם קפטני המחוז וקיים שיחות עם שרת החוץ הסן מרינזית פסקואלה ולנטיני.
אסטריקס הגאלי

עלילה

הסיפור נפתח בתיאור רקע קצר של התרחבות האימפריה הרומית, כיבושה של ארץ "גאליה" (צרפת כיום) והניצחון על השבטים הברברים הגרמאניים.
חיילים רומיים אורבים ביער לאנשי כפר גאלי שעומד במצור. אסטריקס, לוחם גאלי אמיץ וחכם, נקלע למארב, אך יוצא ממנו בשלום תוך כדי שהוא מותיר את החיילים מוכים וחבולים. אסטריקס הולך לכהן הכפר, כהן-העץ אשפיקס, שרוקח עבור תושבי הכפר שיקוי פלא שמעניק להם כוחות על-אנושיים ומסייע בעדם להילחם ברומאים.
במחנה הרומאי הסמוך "מצבעגום" שורר כאוס. מפקד המחנה "פנימדומוס פרדיוטוס" אובד עצות ולא מבין כיצד כפר גאלי קטן עומד בפני האימפריה הרומית. בניסיון להכניע את הכפר מבקשים הרומאים להחדיר חייל רומי מחופש לתוך הכפר. "קליגולה מינוס" נבחר למשימה, לאחר שהפסיד במשחק כיסאות מוזיקליים. הרומאים עורכים מצג שווא בו הם תופסים את קליגולה ולוקחים אותו בשבי. אסטריקס וחברו אובליקס שומעים את קריאות העזרה של קליגולה ונחלצים לעזרת 'אחיהם' הגאלי.
אסטריקס ואובליקס שבים עם קליגולה לכפר, שם הוא שוהה מספר ימים שבהם הוא מתוודע לכוחות המיוחדים של הגאלים. לאחר הפצרות חוזרות ונשנות מסכים כהן העץ אשפיקס לגלות לו על קיומו של שיקוי הפלא, ואף נותן לקליגולה ליטול ממנו. קליגולה, שזכה באמונם של הגאלים, מוזמן לרקוד עימם את הריקוד הגאלי המפורסם, שכולל משיכות הדדיות בשפם. במהלך הריקוד נתלש השפם המודבק מפניו של קליגולה. הגאלים שמבינים כי מדובר בחייל רומאי מנסים לתופסו ללא הצלחה, משום שטרם חלפה השפעת שיקוי הפלא שנטל. קליגולה מצליח לשוב למחנהו ולגלות את סודם של הגאלים לרומאים.
הרומאים אורבים לכהן-העץ אשפיקס, ולוכדים אותו ביער בדרכו לאסוף צמחים לשיקויים שונים. הם מענים אותו על מנת שיגלה את המתכון לשיקוי הפלא, אך כוחותיו המאגיים מונעים ממנו את תחושת הכאב והם כושלים בניסיונותיהם. אסטריקס מתחקה אחר עקבותיו של הכהן שנעלם. עגלון גאלי מספר לו כי ראה כהן-עץ שהובל למחנה מצבעגום על ידי החיילים הרומאים. אסטריקס מתגנב בעגלת העגלון למחנה, וחודר לאוהל השמור בו מוחזק אשפיקס. השניים מתייעצים ומחליטים להתל ברומאים. אסטריקס נכנע לרומאים בכוונת תחילה, ולאחר שאלה מענים אותו על ידי דיגדוגים, מסכים אשפיקס לגלות את המתכון של שיקוי הפלא ולהכינו, בתנאי שיובאו לו כל מרכיביו.
אשפיקס דורש רכיבים נדירים שאינם מצויים באזור, ושאינם נדרשים באמת למתכון, מהם הוא רוקח שיקוי דמה שמצמיח שיער במהירות לכל השותה ממנו. החיילים שחוששים כי מדובר ברעל מכריחים את העגלון הגאלי ששוהה במחנה לשתות ממנו. העגלון שותה את שיקוי הדמה, ואסטריקס מתנדב להיות האדם שעליו יבדקו את כוחותיו החדשים כביכול של העגלון הגאלי. העגלון מכה את אסטריקס והאחרון מציג את עצמו כמעולף ממכת העגלון. החיילים מפנים לעגלון מקום מפחד, והוא נפנה לדרכו.
החיילים הרומאים שותים מן השיקוי ובחלוף זמן מה הם מבחינים בצמיחה המהירה של שערם. הם מכריחים את אשפיקס להכין שיקוי נגד. אשפיקס מכין שני שיקויים, האחד הוא השיקוי שמעניק כוחות על, אותו הוא נותן לאסטריקס לשתות, והשני הוא שיקוי דמה נוסף. לאחר שהבינו כי רומו בשנית מנסים החיילים לתפוס את אסטריקס, אבל הוא נעזר בכוחותיו ובורח מהם יחד עם אשפיקס. הסיפור תם עם בואו של יוליוס קיסר, שמעניק חופש לכפר הגאלי בתמורה לקבלת סם הנגד לצמיחת השיער.
קאפלמייסטר

קאפלמייסטר (בגרמנית: Kapellmeister או באיטלקית "מאסטרו די קאפלה") הוא תוארו של הממונה על יצירת מוזיקה. המילה היא הלחם של המילים "קאפלה" (מלטינית: מקהלה, תזמורת או, מילולית, "בית תפילה") ו"מייסטר" שמשמעו מומחה או רב-אמן. מכאן שבמקורו התייחס המונח לממונה על המוזיקה בקאפלה, או בית התפילה. מכל מקום, המונח התפתח ומשמעותו השתנתה במידה רבה בהתאם לתמורות שחלו במקצועות המוזיקה.

שימוש היסטורי

בארצות דוברות גרמנית, בתקופה שבין 1500 ל-1800 בקירוב, המילה "קאפלמייסטר" הייתה במקרים רבים תוארו של הממונה על המוזיקה בחצרו של שליט או אציל. הייתה זו משרה רמה, שהייתה כרוכה בפיקוח על מוזיקאים אחרים. יוהאן סבסטיאן באך עבד משנת 1717 עד 1723 כקאפלמייסטר בחצרו של הנסיך לאופולד מאנהלט-קטן. יוזף היידן עבד במשך שנים רבות כקאפלמייסטר של משפחת אסטרהאזי, משפחת אצולה רמת-דרג באימפריה האוסטרית. גאורג פרידריך הנדל שירת גם הוא כקאפלמייסטר בחצרו של גאורג, הנסיך הבוחר של האנובר, שהיה בהמשך לג'ורג' הראשון, מלך אנגליה.
קאפלמייסטר יכול היה להיות גם מנהל מוזיקלי בכנסייה. גאורג רויטר, למשל, היה קאפלמייסטר בקתדרלת שטפאן הקדוש בווינה, שעם זמרי מקהלת הנערים שלה נמנו הן יוזף היידן והן אחיו, מיכאל היידן. 
מינוי למשרת קאפלמייסטר נחשב להישג מכובד למוזיקאים מקצועיים בשנים ההן. לדוגמה, הביוגרף של היידן, גאורג אוגוסט גריזינגר, מספר כי יוזף היידן ציין פעם כי הוא שמח שאביו, יצרן אופני העגלות מתיאס היידן מרוראו, האריך ימים וזכה לפני מותו לראות את בנו מתמנה לקאפלמייסטר. עם התפתחות החברה ודעיכת יוקרתו של מעמד האצולה, החלו המוזיקאים להעריך יותר את חירותם, ומעמד הקאפלמייסטר איבד מיוקרתו הקודמת. לודוויג ואן בטהובן, למשל, לא עבד מעולם כקאפלמייסטר והעדיף לבנות לו קריירה של מוזיקאי עצמאי.

שימוש בימינו

המונח "קאפלמייסטר" משמש כיום לציון מנצח בבית אופרה או בתיאטרון, שאיננו המנהל המוזיקלי הכללי. בין חובותיו - הכנת הזמרים לפני עבודה עם התזמורת (קורפטיטור), החלפת המנהל המוזיקלי כשזה נעדר, ואף ניהול מוזיקלי של חלק מן ההצגות המועלות.

מקרה מוצרט

מוצרט לא היה מעולם קאפלמייסטר במובן שלעיל. בשנת 1787 קיבל משרה בשכר בחצרו של קיסר אוסטריה כ"מלחין הלשכה" (Kammercompositeur), אבל הסמכות בנושאי מוזיקה בחצר הייתה מסורה בעיקר לאנטוניו סליירי. עם זאת, בסקירות, ביומנים ובפרסומים מוזכר מוצרט בדרך כלל כ"(הר) קאפלמייסטר מוצרט". נראה שיוקרתו של מוצרט, לצד העובדה שהוא הרבה להופיע בציבור כמנצח על נגנים אחרים, הביאו לשימוש ב"קאפלמייסטר" כתואר כבוד.
באפריל 1791 פנה מוצרט בבקשה להתמנות לקאפלמייסטר בקתדרלת שטפאן הקדוש, ומועצת העיר ייעדה אותו לקבל את המשרה לאחר מותו של לאופולד הופמן, שהיה חולה. תוכנית זו לא התממשה, משום שמוצרט מת בדצמבר 1791, לפני הופמן, שהלך לעולמו ב-1793.