google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי וייטנאם–יוון

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1975. השגרירות היוונית בהאנוי נפתחה בשנת 2007 בניגוד לשגרירות הוייטנאמית שנפתחה בשנת 2011. היחסים בין המדינות התפתחו באופן משמעותי במהלך העשור האחרון. המדינות החלו לפתח את הקשרים הכלכליים ביניהם והביקורים בין המדינות גדלו באופן משמעותי. אולם, יש מעט יוונים המתגוררים בוייטנאם.
ספרות אימה

ספרות אֵימָה היא סוגה ספרותית שנכתבת מתוך מגמה לעורר אימה אצל הקורא או לספר על מקרי אימה שהתרחשו. הסוגה משתמשת באלמנטים על-טבעיים כגון כישוף, רוחות רפאים, מתים מהלכים, ערפדים וכיוצא באלה. כל ספרות בדיונית בעלת אלמנטים מורבידיים, מקאבריים, סוריאליסטיים, או מפחידים יכולה להיות מסווגת כ"ספרות אימה". ספרות זו משלבת לעיתים אלמנטים מתחום המדע הבדיוני והפנטזיה.
גיבורים בדיוניים מצאו עצמם במצבי אימה מתחילת ימי הספרות. מיתוסים ואגדות רבים מציגים מצבים ודמויות שנוכסו לאחר מכן לספרות האימה. הסופרים הראשונים שכתבו בסוגה זו המכונים "סופרים גותים". הרומן של הוראס וולפול משנת 1765, "טירת אוטרנטו", נחשב לנקודת מפנה בשורשי ספרות האימה, כשהפך סיפורי זוועות לספרות מקובלת. סופרים במאה ה-19, כבראם סטוקר יוצרו של הערפד דרקולה, ומרי וולסטונקרפט שלי יוצרתו של פרנקנשטיין (הנחשב אף ליצירת מדע בדיוני מוקדמת), המשיכו להעמיד את עמודי התווך עליהם תקום סוגת האימה בהמשך.
כחלוצי ספרות האימה המודרנית נחשבים א.ת.א. הופמן, ואבי הספרות הבלשית, הסופר והמשורר אדגר אלן פו, שיצר שילוב מעניין בסוגה זו של סיפורים בלשיים עם סיפורי אימה - שפעלו במאה ה-19. לדוגמה סיפורו של אדגר אלן פו, "הרציחות ברחוב מורג'". הסיפור הקצר "כפת הקוף" אשר נכתב על ידי הסופר האנגלי ו. ו. ג'ייקובס (W. W. Jacobs), בשנת 1902 כחלק מקובץ "The Lady of the Barge" הוא אחד מסיפורי האימה המוקדמים הנודעים והמשפיעים ביותר. כן ידוע הסופר האמריקאי הווארד פיליפס לאבקרפט שפעל בשנות ה-30 של המאה ה-20. הסופר בן זמננו הידוע ביותר בסוגה זאת הוא האמריקאי סטיבן קינג. סופר בן זמננו המשלב ספרות אימה עם ספרות בלשית הוא הסופר היהודי-אמריקאי איירה לוין, מחבר "תינוקה של רוזמרי".
בישראל בולט בסוגה זו "לילה אדום" של גל אמיר, וכן "אמא הייתה זוחלת" של לימור נחמיאס ו"הלב הקבור" של שמעון אדף שכוללים מרכיבים חזקים של סוגת האימה. אדף טען ב-2007 כי בישראל לא נוצרה סוגה של ספרות אימה באופן מובהק.
פרוטוס

הפרוטוס (Protoss), הוא גזע בדיוני עתיק של מיסטיקנים המופיע במשחק סטארקראפט. הפרוטוס נוצרו על ידי שימוש בהנדסה גנטית בידי הזל-נאגא - גזע עתיק שנכחד מזה שנות דור. הפרוטוס הם גזע מפותח טכנולוגית המסתמך על שימוש בכוחות מנטליים.

בריאת הפרוטוס

הפרוטוס נוצרו על ידי הזל-נאגא (Xel-Naga), גזע חייזרים תבוני עתיק שהתעסק בהנדסה גנטית וחיפש אחר צורת החיים המושלמת. הזל-נאגא חיפשו אחר "שלמות הצורה" ומשיצרו את הפרוטוס  החליטו לקרוא לגזע החדש שיצרו פרוטוס, שפירושו "הבכור", על מנת לסמל את כניסתו של הגזע למסדר הגלקסיה. במהלך השנים הרבות שחלפו, גזע הפרוטוס נעשה לחכם ומשכיל יותר. על פי המסורת הפרוטוס היו גזע רודף שלום ונדיב. הם ניחנו בכושר הסתגלות מפליא לתנאי קיום ואקלים קשים.

התנתקות הפרוטוס מהזל-נאגא

עם השנים, גדל מספרם של הפרוטוס והם השתלטו על כוכבים רבים. כך נוצרו שבטי פרוטוס רבים אשר לעיתים נלחמו בינם ובין עצמם. יוצרי הפרוטוס, הזל-נאגא, החלו להשתלב בתוך חברת הפרוטוס שהם עצמם יצרו. תשוקת הפרוטוס וסקרנותם דחפה אותם לתגליות והמצאות טכנולוגיות רבות. כאשר המודעות העצמית של הפרוטוס גברה החלו הגזעים להתרחק אחד מהשני ברחבי בחלל. בשל כך הגיעו הזל-נאגא למסקנה כי נכשלו במעשיהם וכי קצב התקדמותם של הפרוטוס היה מהיר מדי. אכן, רבים מן הפרוטוס החלו לחמוק ממוריהם הזל-נאגא, ואצל השבטים החלו להתפתח שמועות על בוגדנותם של המורים. אט אט, החלו להיעלם הקשרים הטלפתיים שבין קבוצות הפרוטוס השונות. הזל-נאגא החליטו להתנתק לחלוטין מהפרוטוס, ומשהפרוטוס שמעו על דבר זה הם החלו בהפצצות על הספינה הראשית של הזל-נאגא. שבטי הפרוטוס שנותרו מבולבלים נלחמו קשות בינם לבין עצמם, והמלחמה שפרצה נחשבה למלחמת האזרחים הקשה ביותר בכל תולדות הגלקסיה.

במשחק סטארקראפט

המשחק סטארקראפט נפתח בהשמדת תושבי הכוכב צ'או סארה (Chou-Sara) על ידי הפרוטוס, ותנועתם לעבר הכוכב מאר סארה (Mar-Sara) מתוך כוונה להשמיד גם אותו. הסיבות לתוקפנות זו מתבררות במהלך המשחק.

הפרוטוס במשחק סטארקרפט

הפרוטוס במשחק סטארקרפט מתבססים על "צבא קטן וחכם" - יחידות הפרוטוס חזקות וקטלניות אך יקרות מאוד, דבר שמשפיע על הכמות שניתן לייצר. כתוצאה מכך, הפרוטוס זקוקים למשאבים רבים על מנת להתפתח ולבנות צבא חזק.
הפרוטוס מתפתחים על ידי שיגור המבנים מכוכב הבית שלהם. רכבי הבנייה שלהם, הגשושים (Probe) מכינים את התשתית לשיגור כאשר הם מסמנים את מקום היעד. עקב מגבלות אנרגטיות, יש לבנות עמודי גביש (Pylons) שמאפשרים את השיגור עד רדיוס מסוים מהעמוד ומספקים כוח למבנים שסביבם. העמודים גם מספקים כוח עבור יחידות הפרוטוס וכמות היחידות שאפשר לבנות תלויה במספר עמודי הגביש. מבני ההגנה של הפרוטוס הם תותחי פלזמה (Plasma Cannons) נגד כוחות אוויר, קרקע ויחידות ממוסכות.
הגנת הפרוטוס מתבססת על שריון חדש וכן מגינים המורכבים משדה-כוח מנטלי-Psi. מבנים ויחידות פגועים אינם ניתנים לתיקון אך המגינים שלהם מתחדשים עם הזמן.
תיאום עין-יד

תיאום עין-יד היא היכולת ליצור קואורדינציה בין תנועת שרירי היד לבין תנועת שרירי העין בהתאם למידע החזותי שמתקבל ממנה (ראייה). לשם כך נדרשים יכולת תפיסה חזותית-מרחבית לצד יכולת שליטה מוטורית ביד ובכף היד.

שימושים

ישנן מיומנויות רבות המתבססות על תיאום עין-יד. למשל, רוב השימוש בכלים ובמכונות מצריך יכולת כלשהי של תיאום עין-יד (כמו גזירה במספריים, נהיגה ועוד), וכך גם השימוש בכלי כתיבה לצורך יצירת כתב יד. כל פעולה המערבת עיבוד מידע חזותי המנחה פעילות מוטורית בידיים, החל מהושטת היד לתפיסת עצם שהאדם רואה ורוצה לקחתו, ועד לפעולות מורכבות כגון נגינה על פי תווים ושימוש במחשב, מצריכה תיאום תקין בין העין ליד.

התפתחות

היכולת לתיאום עין-יד מתפתחת כחלק מהתפתחות גוף האדם והיא מתחילה במהלך הינקות.
תיאום עין-יד משפיע על התפתחות יכולות מוטוריקה גסה ועדינה בקרב ילדים, וכן על ההיבטים הגרפיים בהתפתחות ציורי ילדים ובכתיבה. בהתאם לכך, פעילויות רבות במסגרת גני הילדים מכוונות לפיתוח תיאום עין-יד לקראת בית ספר יסודי. אחת הפעילויות המאפשרת פיתוח של תיאום עין יד בגילאים אלו היא שימוש בספר צביעה.
המשחק מעודד את הילד לאמן ולתרגל מיומנויות גופניות, תוך שיפור השליטה המוטורית והקואורדינציה. 
משחקים רבים יכולים לפתח תיאום עין-יד, כגון משחקי ספורט, משחקי כדור, "חמש אבנים", משחק ידיים, "סבתא סורגת" ועוד.
כמו כן, ישנם צעצועים שמטרתם לפתח תיאום עין-יד, כגון הך פטיש.

פגיעה בתיאום עין-יד

ישנם מספר מצבים והפרעות קליניים בהם אחד התסמינים הוא פגיעה בתיאום עין-יד. למשל, מיומנות זו יורדת מבחינת מהירות הביצוע שלה ככל שהאדם מזדקן יותר, וזאת בשל התנוונות הדרגתית של הצרבלום במוח האדם המתרחשת בגיל מבוגר ומשפיעה על יכולתו לעבד מידע חזותי ולקשר אותו לתנועה של היד. קושי משמעותי בתיאום עין-יד ניכר במחלות כמו פרקינסון וסינדרום באלינט ומצבי אטקסיה ויזואלית.

טיפול

במקרים בהם עולה קושי בתיאום עין-יד אשר עשוי להפריע לאדם בתפקודים שונים בחיי היום יום, במערכת החינוך או בשוק העבודה, מופנה האדם לטיפול באמצעות ריפוי בעיסוק. טיפול זה מסייע בשיפור התיאום באמצעות תרגילים מגוונים לשיפור התפיסה החזותית והתכנון המוטורי בהתאם למידע חזותי.
ואסל טאהא

ביוגרפיה

לקראת הבחירות לכנסת ה-14 שובץ כנציג בל"ד במקום השישי ברשימת חד"ש-בל"ד לכנסת ה-14, אך לא נכנס לכנסת.
בכנסת ה-17 כיהן טאהא כחבר בוועדה לקידום מעמד האישה, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובשדולה המוניציפלית בכנסת.
ביולי 2006 עורר שערורייה בעקבות התבטאותו בצ'אט שקיים באינטרנט, בו ענה לשאלות גולשים, ואמר כי "פגיעה באזרחים היא אופציה קלה. האפשרות השנייה היא האופציה הצבאית, שבמסגרתה מוקמת יחידה צבאית מההתנגדות כדי לפרוץ למחנה צבאי, להתעמת עם החיילים, להילחם עמם ולקחת את החיילים ואת הכיבוש בשבי". בעקבות דברים אלו הגיש חבר הכנסת אפי איתם תלונה במשטרה על בגידה כנגד טאהא. טאהא טען כי דבריו הוצאו מהקשרם וכי לא היה בהם משום קריאה לפגיעה בצה"ל. עם זאת, הוא לא חזר בו מעמדתו כי פעולות נגד מטרות צבאיות הן לגיטימיות במסגרת המאבק הפלסטיני.
במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון בחוק ביטוח בריאות ממלכתי המעגן את זכאותם של ילדים אוטיסטים לקבלת טיפולים מידי פיזיותרפיסט, קלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק. כן היה בין יוזמי החוקים שביטלו את איחודי הרשויות בשגור ובעיר הכרמל. 
ב-13 בדצמבר 2008, סמוך לבחירות לכנסת השמונה עשרה, הודיע טאהא על פרישתו מהכנסת כדי לאפשר לאחרים לומר את דברם. מעט מאוחר יותר, ב-17 בדצמבר, בחרה מפלגת בל"ד בטאהא ליו"ר המפלגה, המנהיג הראשון שנבחר למפלגה לאחר שמייסד המפלגה עזמי בשארה עזב את ישראל. בבחירות עצמן הוצב במקום ה-119 הסמלי ברשימת בל"ד לכנסת.
טאהא הוא תושב כפר כנא, נשוי ואב לארבעה. הוא בעל תואר ראשון במדעי המזרח תיכון מאוניברסיטת חיפה. בטרם היבחרו לכנסת כיהן כראש המועצה המקומית בכפרו.
הירוגליף

הִירוֹגְלִיף הוא מונח המתייחס לתווים או סימנים גרפיים שיוצרים דמויות מצוירות, בעיקר ציורי חיות או חפצים. תווים אלה שימשו בסיס לכתב קדום אשר היה מותאם לחריטה על חרס, אבן או עץ.
ההירוגליפים הקדומים התגלו במסופוטמיה באלף הרביעי לפנה"ס באזור שומר או עילם. הם שימשו בתחילה לתיעוד הייצור החקלאי ובהמשך הובילו עבודות מלאכת היד של התושבים ליצירת כתב היתדות, שהיה בשימוש נרחב לאחר מכן על ידי השומרים, האשורים, האכדים והבבלים. אזור נוסף בו תועדה התפתחות של כתב הירוגליפי הוא מצרים העתיקה, הכתב ההירוגליפי באזור זה החל להתפתח באלף השלישי לפנה"ס. כתב זה שונה מהכתב שהתפתח במסופוטמיה, והיה מבוסס על ציורים של גרמי שמים, תופעות טבע, חיות, צמחים, אלים, בני אדם וצורות מגורים. הכתב המצרי העתיק היה בשימוש לאורך כ-3,000 שנה.
המונח הירוגליף מקורו ביוון העתיקה ומשמעותו כתבי הקודש וזאת על שום תפקידו העיקרי שהתבטא בעבודת האלים במקדשים; המונח הירוגליף שימש במקור לתיאור כתב החרטומים המצרי, אולם הוא הורחב והוא מתייחס עתה לכל כתב שמבוסס על ציורים.
כתב הירוגליפי התפתח גם במרכז אמריקה בתרבות המאיה, שהתקיימה באזור המדינות מקסיקו וגואטמלה של היום. הכתב החל להתפתח במאה השלישית לספירה והיה בשימוש עד למאה ה-16 זמן קצר לאחר הכיבוש הספרדי.
אורי כוכבא

תולדות חייו

כוכבא נולד בשם ואלטר קוֹך (Walter Koch) בעיר ליסא (Lissa) שבגרמניה. למד ארכיטקטורה בשטוטגרט. היה פעיל בתנועה הציונית, ועלה לארץ ישראל בשנות ה-30. ב-1934 הצטרף לקיבוץ נען, והיה חבר בו עד יום מותו. ב-1938 נשלח להולנד כדי להכשיר בני נוער לעלייה לארץ במסגרת תנועת החלוץ. עם פלישת הגרמנים להולנד במהלך מלחמת העולם השנייה נעצר כנתין מדינת אויב (פלשתינה-א"י) ונשלח למחנה מעצר. בסיום המלחמה במאי 1945 שוחרר ונישא לעדינה לבית ון-קובורדן, שאותה הכיר בעת פעילותם בתנועה הציונית. בשנת 1957 יצא שוב לגרמניה המערבית להדריך בני נוער יהודי. לאחר חזרתו היה פעיל בקיבוץ וב-1976 החל לעבוד בסמינר אפעל של הקיבוץ המאוחד והיה מנהל ארכיון יד טבנקין.
כוכבא נפטר בקיבוצו ב-23 בנובמבר 2001.

משפחתו

כוכבא היה אחיהם של שמעון אבידן (1911–1994), מייסד ומפקד חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות ורכז הביטחון של הקיבוץ הארצי ושל חנה. הוא היה גיסו של יהודה שמעוני (לואי ון-קובורדן), מבכירי חברת אל על וקצין המבצעים שלה, שהיה מאלו שסייעו לצוות המוסד שלכד את אייכמן. אשתו עדינה (1917–2008) הייתה אלמנתו של יואכים סימון (שושו) (1919–1943), לוחם המחתרת היהודית שהתאבד לאחר שנאסר על ידי הנאצים ועונה קשות. אורי ועדינה השאירו אחריהם שלושה בנים: יכין, קברניט באל על ואמן מוערך; יוסף, איש היי-טק בכיר; ובן מאומץ - אפרים, שהוריו נספו בשואה - חבר קיבוץ נען; נכדים ונינים.

אמנותו


כוכבא היה אמן מוערך. מירב פעילותו השקיע בציור ובנגינה (קלרינט בעיקר). את פעילותו כצייר החל בעת היותו עצור במחנות בגרמניה, ואכן רוב יצירותיו תרם לבית לוחמי הגיטאות. גם לאחר שחרורו המשיך באמנות הציור בסטודיו בקיבוץ. בנו יכין ממשיך את מסורתו.
STS-27

המשימה

מעבורת החלל אטלנטיס, שהייתה הצעירה ביותר בצי מעבורות החלל של נאס"א, ביצעה את משימתה השלישית לחלל. משימה זו הייתה סודית בשביל משרד ההגנה האמריקאי. במקור, תוכנן השיגור ל-1 בדצמבר 1988, אבל נדחה בגלל עננות כבדה ורוחות עזות. השיגור התבצע במרכז החלל קנדי בכן שיגור 39-B ב-2 בדצמבר (למחרת) בשעה 9:30, לפי שעון מזרח ארצות הברית. המעבורת נחתה ב-6 בדצמבר 1988 על מסלול נחיתה 17 בבסיס חיל האוויר האמריקאי, קליפורניה. סה"כ המשימה נמשכה 4 ימים ו-9 שעות.
לאחר המשימה, אריחי מגן החום של המעבורת נמצאו פגומים יותר מהמצב הנורמלי, לאחר הכניסה לאטמוספירה. בנוסף, הטורבו פרופ של המנועים הראשיים נמצא מחורץ אחרי המשימה.
עדי עדואן

ביוגרפיה

עדי עדואן נולד בכפר דלית אל-כרמל בשנת 1978, סיים את לימודיו היסודיים בכפר, למד שנתיים בבית ספר נזירות נצרת בחיפה, וגם בתיכון דבלין שבמדינת ג'ורג'יה, ארצות הברית. ב-2006 סיים את לימודיו במכללת תל חי במגמת קולנוע וטלוויזיה, ובמהלך לימודיו השתלב בתעשיית הקולנוע הישראלי. בין אנשי הקולנוע ששיתף עימם פעולה, היו המפיק צלם איתן ח'ריס והבמאי עלי נסאר. עד שנת 2009 יצר מספר סרטים קצרים לטלוויזיה ולימד בבתי ספר את מקצועות הטלוויזיה. באותה שנה יצא סרטו התיעודי הראשון בשם "ואנא וחדי" (בערבית: وأنا وحدي) בהפקת ערוץ אלג'זירה. ב-2010 יצר סרט דוקומנטרי נוסף עבור אלג'זירה והשתתף כמאמן דיאלוגים בסרטו של הבמאי יהונתן סגל בשם "אודם". בשנת 2011 יצר סדרה דוקומנטרית בשם "זהות והיסטוריה" עבור הטלוויזיה הפלסטינית.
עדי עדואן התנסה גם בתחום התיאטרון, על אף שאינו בעל השכלה פורמלית בנושא. בשנת 2009 כתב וביים את הצגת הילדים "לילא וקשקוש". בשנת 2010 זכה בציון לשבח בפסטיבל מסרחיד שבעכו על ההצגה "שמות" שנכתבה על ידי רועי רשקס. בשנת 2011 זכה בפרס ציון לשבח ובפרס המחזה הנועז על "לא בא לי", שעוסק בתופעת ההומו-לסבי הערבי וכך היה לראשון מבין היוצרים הערבים בארץ שעסק במה שמוגדר כטאבו בחברה הערבית.

ערבאני

"ערבאני", הפיצ'ר הישראלי הראשון העוסק בדרוזים, מספר על גבר דרוזי המגיע לכפר הולדתו לאחר נתק של 17 שנים עם בנו ובתו שנולדו לו מאשה יהודייה, שממנה הספיק להתגרש. כוונתו להשתקע מחדש בכפר הדרוזי הקטן יוצרת התנגשויות בין החברה הדרוזית הסגורה והשמרנית לבינו. היחידה שמתייצבת לצדו היא אמו, האוספת את בנה ואת נכדיה לחיקה. הסרט בהפקת איתי תמיר-לילה סרטים, צילום זיו ברקוביץ', עריכה אור בן דוד, עיצוב פסקול מיכאל גורביץ', מוזיקה מקורית אסיף צחר.
שחקנים: איאד שיתי, לוסי אהריש, מחמוד אבו ג'אזי, זוהיירה סבאג', שאדי מרעי, דניאלה נידם, תום קלריך.
בחודש מאי 2012 הסתיימו צילומי הסרט "ערבאני", ובכך הפך ליוצר הדרוזי הראשון בארץ שביים סרט קולנוע. הסרט פתח בחודש יוני 2013 את פסטיבל הסרטים קולנוע דרום ה-12.
מועדון פועלי הרכבת

מועדון פועלי הרכבת (ברוסית: Дом культуры имени И.В.Русакова (рабочий клуб)‎) הוא בניין הנמצא בעיר מוסקבה, תוכנן על ידי האדריכל קונסטנטין מלניקוב בין השנים 1927–1929 והוא אחד הסמלים המובהקים לאדריכלות קונסטרוקטיביסטית.
עליית תלמידי הגר"א

גלי העלייה

הגל הראשון של העולים, היה קבוצה בראשותו של הרב מנחם מנדל משקלוב הגיע לחיפה ביום ח' באלול תקס"ח (1808). משך כחודשיים התגוררו בטבריה ומשם עברו להשתקע בצפת, על מנת להימנע ממחלוקות עם החסידים שהגיעו ארצה כ-30 שנה קודם לכן והתגוררו בטבריה. אך גם בצפת לא הצליחו להשתלב בקהילה האשכנזית המקומית, שהייתה ברובה חסידית.
בעקבות כך נוצר הצורך בהקמת קהילה אשכנזית נוספת, ולשם כך זירזו את עלייתם של מתכנני עלייה. ואז בגל השני בתחילת הקיץ של שנת תקס"ט (1809) הגיעה שיירה נוספת בראשות הרב סעדיה משקלוב. השיירה השלישית שהגיעה לארץ בתשרי ה'תק"ע (1809), הייתה בראשותם של הרב חיים כ"ץ והרב ישראל משקלוב, הצטרפה לקהילה החדשה בצפת. ר' חיים כיהן בפועל כרב הקהילה, ור' ישראל משקלוב הפך לאחד ממנהיגיה הבולטים.
בשנת תקע"ו (1815) לאחר תכנון של מספר שנים, עזב הרב מנחם מנדל משקלוב יחד עם קבוצה מהעולים את צפת ועלה לירושלים, שם ייסד מחדש את הקהילה האשכנזית. בתחילה נמנעו אנשי הקהילה מלהזדהות בגלוי כאשכנזים, בין השאר, בשל החובות שהשאירו אנשי עליית רבי יהודה החסיד, בשנת 1700. הם נאלצו לשנות את מלבושיהם וגינוניהם כלפי חוץ כבני העדה הספרדית. חלקם אף שינו את שם משפחתם, כדוגמת משפחת בסן ("באשע'ס" במקור). רק לאחר עשר שנים חלה התיישנות ובוטל החוב, בין היתר בזכות שתדלנות הקהילה הספרדית, והותר להם לשבת בעיר. הפרושים, תלמידיו של הגאון מווילנה ייסדו את הכולל האשכנזי הראשון בירושלים, "כולל הפרושים", שכונה גם "כולל וילנא".
במהלך העשורים הבאים של המאה ה-19 המשיכו לעלות משפחות רבות מליטא והצטרפו לקהילות האשכנזים בצפת וירושלים.

הישגי העולים

למרות הקשיים העצומים לקחו העולים חלק במפעלות הישגים רבים בירושלים ובארץ ישראל.
הם לקחו חלק בהקמת יישוב יהודי גדול בעיר העתיקה בירושלים, וכן בהקמת השכונות שמחוץ לחומות בעיר החדשה, בהקמת בית החולים ביקור חולים (1857), מוסדות חינוך (כמו תלמוד תורה עץ חיים). 
הפרושים וצאצאיהם השתתפו בקניית אדמות נבי סמואל, ופתח תקווה (1877), והקמת המושבות גיא אוני, מוצא ופתח תקווה.
וייליצ'קה

תולדות היישוב

וייליצ'קה נזכרת בתעודות מהמאה ה-13, ונודעה בעיקר בשל מכרות המלח שלידה, שהוכרזו ב-1978 כאתר מורשת עולמית. בשנת 1289 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בשטחי אוסטריה, ובתחילת המאה ה-19 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית.

יהודי וייליצ'קה

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,100 יהודים, כ-15% מתושביה. בתקופה זו פעלו בעיר חוגים ציוניים, וכן בתי ספר עבריים. הם התפרנסו מתעשייה, בעיקר בענפי המזון וההלבשה, והיו בהם בעלי מפעלים, בעיקר בענפי המלח, המזון והעור. היהודים בה הסתייעו באיגודים מקצועיים, בבנק סוחרים ובקופת גמ"ח בעיירה פעלו ארגוני סעד וצדקה מסורתיים. הסניף המקומי של ארגון צנטוס דאג לילדים נזקקים. בתי ספר עבריים של רשתות החינוך "תרבות", "תחכמוני" ו"יבנה" וכן תלמוד תורה בפיקוח אגודת ישראל העניקו חינוך יהודי. כמו כן פעלו בעיירה חוג דרמה וקורסים ללימוד עברית, והיו שתי ספריות יהודיות ואגודת ספורט. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, ועשרות מחבריהן השתתפו בקיבוצי הכשרה. 
בשנים 1918 ו-1919 נערכו ביהודי העיר פרעות בידי איכרים פולנים. ב-1933 הוקמה בווייליצ'קה "חזית הנוער האנטי-נאצי", וכל המפלגות היהודיות הצטרפו אליה. בין היתר אסף הארגון כספים למען פליטים יהודים מגרמניה.
בתחילת ספטמבר 1939 נכנסו לעיר הגרמנים, ותוך מספר ימים רצחו 32 גברים יהודים מהעיר ביער סמוך. בד בבד, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת השתחוות לגרמנים, ויהודים מהעיר נחטפו לעבודות כפייה, ובין היתר, נשלחו למחנה העבודה פוסטקוב. משנת 1940 החלו להגיע לעיר אלפי פליטים יהודים מקרקוב.
במאי 1941 רוכזו כ-7,000 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, אליו הועברו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה.
ב-25 באוגוסט 1942 פשטו חיילים גרמנים ושוטרים פולנים על הגטו, תוך רצח יהודים ברחובותיו, ורצח 113 החולים וכ-40 הרופאים והאחיות ששהו בבית החולים שבגטו. על יהודי הגטו הוטל לשלם סכום כופר, ולמחרת, גורשו כ-8,000 עד 9,000 יושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח כ-700 קשישים בסמוך לעיר.
עד סוף אוגוסט 1942 נלקחו מאות היהודים האחרונים שהושארו בגטו למחנה פלשוב ולמחנה רוזבדוב, תוך עריכת מצוד אחר יהודים מסתתרים.
תודה (שיר של דיקלה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיקלה לבדה, הולחן על דיקלה ועדי רותם והופק על ידי דיקלה, רותם ורוני בראון. מאקו אמרו על השיר כי: "בשונה משירים אחרים שהוציאה על שיברון לב, בחדש דיקלה מראה שהיא נמצאת במקום מתקדם יותר ושהיא מוכנה לסלוח לאהוב שלה על שנטש אותה".
בנוסף לכך, הודיעה דיקלה ברשתות החברתיות כי השיר יהיה הסינגל השני מתוך אלבומה השישי. מרגע צאתו של השיר נכתב המשפט המסמל אותו "תודה אהובי שהלכת ממני." על שלל מקומות וחפצים ביניהם; ספסלים, קירות וכולי. את התמונות העלתה דיקלה לאינסטגרם שלה.

וידאו קליפ

בסמוך ליציאתו של השיר כסינגל, העלתה דיקלה לערוץ היוטיוב הרשמי שלה קליפ אנימציה, המציג בתוכו דמות אישה מצוירת אשר הולכת ברחוב שומם, משם היא ממשיכה ללכת למקומות שונים בהם ניתן לראות כרזות אשר בתוכם כתובים משפטים שונים הקשורים למילות השיר ואת עטיפתו של הסינגל.
בסוף הקליפ, ניתן לראות את אותה האישה פוגשת לאחר מסעה הארוך בחור מסתורי אשר לובש חולצה בצבע אדום. צבע החולצה מסמל אהבה.
קהילת המודיעין הרוסית

היסטוריה

המודיעין הרוסי התגבש כאיגוד של ארגוני מודיעין עם פירוק ברית המועצות, ב-1990. אף שסוכנויות ביון אזרחיות ברוסיה הוקמו עוד בתחילת המאה העשרים, ב-1913. סוכנות המודיעין הצבאית ברוסיה היא אחת הוותיקות בעולם והיא יורשת סוכנויות ביון קודמות שמקורן עוד מ-1717 ושנת 1815.
בתקופת ברית המועצות קהילת המודיעין הסובייטית הורכבה ממבנה ברור של שני סוגי מודיעין: מודיעין אזרחי - הקג"ב ומודיעין צבאי - הגר"ו. שאר תפקידי הביון הוטלו על הקג"ב והייתה חלוקת תפקידים ברורה ומשום כך היריבות בין שני הגופים הללו הייתה אפילו גדולה יותר מהיריבות בין ה-CIA וה-FBI האמריקני.
ב-1991 מבנה קהילת המודיעין ברוסיה החל להתפצל לעשרות, אם לא מאות ארגונים שונים, שכל אחד מהם נטל לעצמו תפקיד באיסוף מודיעין. לצד המודיעין האזרחי, הסו"ר הרוסי והמודיעין הצבאי, גר"ו, התקיים גם ארגון מודיעין פנימי, שלמרות שמותיו הרבים התפרסם החל מ-1995 בשם פס"ב. בשנות ה-90, המודיעין האלקטרוני הוטל על פאפס"י, תפקיד שהוטל בעבר על קג"ב. ואולם החל מאמצע שנות התשעים מסתעפת מאוד עבודת המודיעין ברוסיה וכיום קשה מאוד, אף למומחי ביון רוסיים, להגדיר את עבודתם הברורה של כל אחת מסוכנויות הביון הרוסיות.
שנות ה-90 התאפיינו בתחרות סמויה וגלויה בין שירותי הביון הרוסיים בעיקר, בין זרועות ביטחון הפנים (פס"ק ואחר כך פס"ב) והמודיעין הצבאי (גר"ו) והמשטרה (אם.וה.דה). התחרותיות הביאה אף לעיתים למעצרים מוגזמים של זרים שנחשדו בריגול. כך למשל, נעצר נציג המוסד במוסקבה, בשנות ה-90 ונחשד באיסוף מידע חשאי, זאת מאחר שניסה לרכוש צילומי לוויין של חברת סובאינפורמספוטניק, חברה מסחרית של הגר"ו העוסקת בסחר בצילומי לוויין בעלי עניין. למרות מעורבות פעילה של המודיעין הצבאי הרוסי בעניין, החליט הפס"ק לגרשו מהמדינה ולהאשימו בריגול.
ב-2003, הנשיא ולדימיר פוטין, ערך ארגון מחודש במבנה קהילת המודיעין הרוסית והוקמו סוכנויות אכיפה ומודיעין ללוחמה בסמים, ארגונים אחרים הוכפפו לשירות הביטחון הפדרלי ונערך שינוי מבני במערך המודיעין המשטרתי. לפיצול המבלבל הזה בקהילת המודיעין הרוסית, הוסיף גם דמיטרי מדבדב, יורשו של פוטין. בסוף שנת 2008 הוא הקים שירות מיוחד ללוחמה באלכוהול (השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול) והפרידו מהשירות הפדרלי למלחמה בסמים. בספטמבר 2008 מדבדב פירק את המחלקה למלחמה בטרור ובפשע המאורגן והקים במקומה את המחלקה למלחמה בקיצוניות, בצעד שזכה לביקורת נוקבת מצד מומחים למודיעין פלילי שטענו כי זה פוגע ביכולות האכיפה. ב-2010 הנשיא קידם מהלך לרפורמה משטרתית כוללת גם במערך המודיעיני. בינואר 2011 הוקם ארגון אכיפת חוק ומודיעין חדש בשם ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית, שהוא ארגון חקירות פדרלי רב-עוצמה.
אף שהתחרותיות בין זרועות הביון ברוסיה הייתה לסמויה יותר במהלך שנות שלטונו של פוטין, ב-2006 נעצר נציג נתיב ברוסיה בחשד לריגול וגורש מהמדינה. ב-2011 שוב נעצר נציג ישראלי במוסקבה באשמת ריגול, הפעם נספח צה"ל במוסקבה, אל"ם ואדים ליידרמן, שנחשד בריגול, זאת לאחר שככל הנראה ביצע התקשרויות עם התעשיות הביטחוניות ברוסיה מטעם התעשיות הצבאיות בישראל.
בשנת 2016 נערך שינוי ארגוני נוסף כאשר השירות הפדרלי למלחמה בסמים ושירות ההגירה הפדרלי מוזגו אל תוך משרד הפנים, בנוסף כל הכוחות המיוחדים המשטרתיים הוצאו מאחריות משרד הפנים והועברו לאחריות המשמר הלאומי שאך זה הוקם והופקד על שמירת הסדר, ביצוע מבצעים מיוחדים, אכיפת חוקי סחר בנשק לא חוקי ותגבור כוחות עבור כוחות המשטרה.
יוסף סרצ'וק

ביוגרפיה

לאחר הכיבוש הגרמני, נשלח יוסף סרצ'וק ואחיו דוד לעבודות כפיה במחנה סקרז'יסקו קמיינה ולאחר מכן הועברו לעבודות כפיה בעיר חלם. 
ב-1941 נודע להם שאביהם וחלק מבני משפחתם נרצחו בגטו וכי אימם ואחותם הועברו לגטו ולודבה. בניסיון להציל את בני משפחתם, ברחו האחים לולודבה, אך כמעט מיד לאחר שהצליחו להגיע ולמצוא את הבית בו שהו בני משפחתם, פשט הגסטפו על הגטו ושלח, בין היתר, את כל בני משפחת סרצ'וק למחנה סוביבור ברגל, מרחק של כ-10 קילומטרים. בהגיעם לסוביבור, נשלחו הנשים לתאי הגזים, בעוד הגברים נשלחו לעבודות כפיה. לאחר יום אחד במחנה, נמלט יוסף יחד עם אחיו ליער קרוב ויחד עם בורחים נוספים הוא ייסד שם גרעין של קבוצת פרטיזנים. במהלך המלחמה, הקבוצה בהנהגתו קלטה יהודים שברחו מהגטאות שבסביבה וממחנה סוביבור. בין חברי הקבוצה היה גם הסופר דב פרייברג.
לאחר השחרור הסובייטי ב-1945 התגייס דוד לצבא הפולני, והתקדם במהירות בדרגות הקצונה. ב-1948 הוא נרצח באכזריות בלובלין בידי נאו-נאצים פולנים.
עם סיום המלחמה לקח יוסף חלק בפעילות לאיתור פושעי מלחמה נאצים נמלטים באירופה, ושימש כעד במשפטי נירנברג. לאחר מכן חזר לפולין והגיש בקשה להגר לישראל, אך נענה בסירוב.
ב-1950 קיבל דרכון ועלה לישראל. מיד עם הגיעו ארצה התגייס כלוחם בצה"ל. בתום השירות נישא, התיישב ביד אליהו שבתל אביב ועסק בתעשייה וביזמות.
במהלך השנים יצא סרצ'וק לאירופה מספר פעמים כדי להעיד במשפטיהם של פושעי מלחמה נאצים. באחד מהם, משפטו של אוברשרפיהרר הוגו ראשנדורפר, הוא שימש כעד התביעה, יחד עם חיים פדר וחיים פוברוז׳ניק. לאחר שראשנדורפר הורשע ונידון למאסר עולם, הוענק לסרצ'וק אות הוקרה מיוחד ממחלקת חקירות פשעי הנאצים של משטרת ישראל.
בשנת 1967 העניק לו ראש ממשלת ישראל לוי אשכול את אות הלוחם בנאצים, ובשנת 1968 קיבל בנוסף את עיטור לוחמי המדינה.
ראה בהקמת וחיזוק צה"ל ומדינת ישראל והגברת הילודה היהודית - את נקמתו בנאצים שטבחו את כל משפחתו המורחבת.
סרצ'וק נפטר בשנת 1993 בתל אביב בגיל 74. היה נשוי, והשאיר אחריו תשעה ילדים ויותר ממאה נכדים ונינים.
חדקן רוסי

ביולוגיה

נמצא בעיקר ליד החוף. בדרך כלל חי בגפו ומתלהק לצורך שנת חורף או בזמן הנדידה לצורך רבייה. ניזון מרכיכות, מסרטנים ומדגים קטנים (אנשובי, שפרוט וגובי). עונת הרבייה היא ממאי עד יוני. 
נחשב למין בסכנת הכחדה לפי הרשימה של IUCN (ראשי תיבות של- International Union for the Conservation of Nature and Nature Resources).

גידול בישראל

החדקן הרוסי מגודל בחוות דגי הדן בקיבוץ דן בגליל העליון. בתחילה הפיקו מדג זה רק בשר, שנחשב למעדן, אולם בשנת 2005 הוחלט לשנות אסטרטגיה ולהפיק מביצי הדג קוויאר. הקוויאר הוא מהסוג "אוסטרה", השני באיכותו רק ל"בלוגה", ומיועד לייצוא ולא לשיווק בארץ, מפני שדגי החדקן וביציהם אינם כשרים.
חינוך לגיל הרך

חינוך לגיל הרך (באנגלית: Early childhood education) הוא החינוך הקוגניטיבי והחברתי שניתן לאדם לפני מסגרות חינוך חובה, כלומר עד גיל 5 או 6 ברוב המדינות. מוסדות המציעים חינוך לגיל הרך הם גני ילדים ופעוטונים.
חינוך לגיל הרך התפתח כתחום לימוד בעידן הנאורות, ובמיוחד במדינות אירופה בהם היו שיעורי אוריינות גבוהים. תחום החינוך לגיל הרך המשיך להתפתח במאה ה-19, כאשר נטילת חלק במערכות החינוך היסודי הפכה לנורמה בעולם המערבי.
השנים הראשונות לחייו של הילד בעלות השפעה ניכרת על ההתפתחות הפיזית, הנפשית והחברתית של הילד. משום כך, חשוב לטפח את החושים של הילד עוד בשלב מוקד,ם ולאפשר לילד לרכוש ניסיון, הבעה ותקשורת. על בסיסים עקרונות אלה פותח תחום החינוך לגיל הרך, אשר במסגרתו פועלים להכווין את הילד, כך שירכוש מיומנויות, ערכים, וידע חיוני. כאשר ילדים לוקחים חלק במוסדות לגיל הרך, הדבר מהווה גם תקופת הכנה למעבר הפיזי מחיי המשפחה למוסדות לימוד, תוך מתן הזדמנות לאבחן הפרעות נפשיות או פיזיות בפיתוח של הילד, שכן הילדים מטופלים בקלות רבה יותר כאשר הם מאובחנים בשלב מוקדם.
בנימין רביץ

בנימין (בני) רביץ-קסטל (24 באפריל 1946  - 29 באוגוסט 2006) היה פסנתרן ישראלי.