google/wiki40b huggingface dataset:
קבוצת אופניים

קבוצת אופניים היא מסגרת שתפקידה לתמוך ברוכבים הנמנים עליה, על מנת שיוכלו להתאמן ולהתחרות כראוי. קבוצת אופניים חשובה במיוחד במרוץ אופני כביש שכן זהו ספורט קבוצתי. ענף אופני ההרים הוא ספורט אישי יותר, אך גם בו חשובה קבוצת הרכיבה.

רוכבים

בקבוצה מקצוענית יהיו לרוב רשומים בין 20 ל-30 רוכבים, מהם, עבור כל מרוץ, יבחר המנהל הספורטיבי את התשעה המתאימים ביותר עבור המרוץ. לעיתים, עשוי להיווצר מצב כי קבוצה מסוימת משתתפת במספר מרוצים במקביל (מרוצים מרמות שונות).
בדומה לקבוצות ספורט אחרות, לרוכבים מסוימים ישנה התמחות מסוימת: ישנם ספרינטרים, ששומרים כוחות למאוצים קצרים, לניצחון במרוץ יומי או בקטע קצר; מטפסים, שהתמחותם היא בשמירה על קצב קבוע או הכתבת קצב גבוה בקטעים הררים; ישנם רוכבים המתמחים במרוצים נגד השעון.
לא כל הרוכבים שווים במעמדם: בכל קבוצה יש מספר רוכבים מובילים, כשבדרך כלל, במרוץ נתון, רק אחד מהם נמצא בסגל הקבוצה והוא נחשב לרוכב המרכזי בקבוצה ובעל הסיכויים הטובים ביותר לנצח. לרוב, כל מאמצי הקבוצה מושקעים בהבאת הרוכב המוביל לנקודה בה הוא יוכל לנצח. הרוכבים האחרים מקבוצתו הקרויים פועלים (domestiques), מטרתם לעזור למוביל במספר תחומים: הבאת מזון או מים מרכב הקבוצה, רכיבה לפני המוביל על מנת ליצור לו מחסה מפני הרוח ואף מתן גלגל או החלפת האופניים עמו במקרה של תקלה באופני הרוכב המוביל.
לעיתים, באישור המנהל הספורטיבי, יינתן אישור לפועל לנסות ולנצח במרוץ, אך המטרה המרכזית של הקבוצה היא לעזור לרוכב המוביל לנצח. לדוגמה, בטור דה פראנס של 2005, אישר יוהאן ברויינל לג'ורג' הינקאפי, פועל של לאנס ארמסטרונג, להצטרף לבריחה שהסתיימה בניצחונו של הינקאפי בקטע היומי.
בדרך כלל, לפני כל מרוץ, ממונה אחד מרוכבי הקבוצה ל"קפטן על הכביש". לרוב מדובר ברוכב הוותיק בקבוצה שתפקידו לדאוג לתיאום בין רוכבי הקבוצה ובין המנהל הספורטיבי ולחלוקת תפקידים בתוך הקבוצה בשעת המרוץ.
תפקוד הקבוצה תלוי בהחלטות המנהל הספורטיבי וצרכי הקבוצה. לדוגמה, בקבוצת רשות הדואר האמריקני, במהלך הטור דה פראנס, היו מרוכזים המאמצים אך ורק בניצחונו של לאנס ארמסטרונג בעוד שבאותו מרוץ, בקבוצת ראבובנק ההולנדית המטרה הייתה השגת ניצחונות בקטעים רבים ככל האפשר.
בטור דה פראנס של 2004 היו קבוצות רשות הדואר האמריקני וקבוצת טי מובייל מרוכזות בניצחון הכללי, בעוד שקבוצת קוויק סטפ התרכזה בהשגת החולצה המנוקדת עבור רישאר ויראנק וקבוצת דוויטאמון לוטו התרכזה בכך שרובי מק'יואן ילבש את החולצה הירוקה.
בקבוצות האופניים המקצועניות מקובל כי הפרסים הכספיים, בהם זוכים חלק מרוכבי הקבוצה עבור ניצחונותיהם, מתחלקים באופן שווה בין כל רוכבי הקבוצה שנטלו חלק באותו מרוץ.

סבבי הפרו טור והוורלד טור

סבב הפרו טור שהתקיים בשנים 2008-2005, וסבב הוורלד טור שהחליף אותו, הם אוסף מרוצים מפורסמים המתקיימים לאורך כל עונת המרוצים ומהווים את המרוצים החשובים ביותר בעולם אופני הכביש. בסבב משתתפות באופן קבוע 18 הקבוצות הבכירות בעולם. עבור המרוצים מהדרג הבכיר מקבלות הקבוצות הזמנה למרוץ. לדוגמה, לטור דה פראנס מוזמנות לרוב כל קבוצות הדרג הבכיר וארבע קבוצות מדרג זוטר יותר, על מנת ליצור כמות גבוהה של רוכבים מקצוענים, לתת במה לקבוצות נוספות, ומשיקולים כלכליים.
לודוויג היונקר מהסן

ביוגרפיה

לודוויג נולד בשנת 1305, לאוטו הראשון, רוזן הסן ולאדלהייד מרבנסבורג, בתו של אוטו השלישי, רוזן רבנסבורג. בשנת 1326 ביקרו אוטו הראשון ואשתו את האפיפיור יוחנן העשרים ושניים באביניון עם ליווי גדול. במהלך הביקור, הבטיח האפיפיור כי לודוויג יקבל משרה כנסייתית, אולם, לודוויג סירב להישאר רווק, וויתר על הקריירה הכנסייתית שלו.
בשנת 1328 מת אביו, ואחיו הבכור היינריך השני, רוזן הסן, ירש את רוזנות הסן, בעוד לודוויג קיבל את טירת גרבנשטיין.
לודוויג נפטר ב-2 בפברואר 1345. אחיו היינריך השני החליט בשנת 1367, אחרי מות בנו אוטו הצעיר מהסן, לאמץ את בנו של לודוויג - הרמן השני, רוזן הסן כיורשו.
בית גוברין (עיר קדומה)

היסטוריה

ימיו של המלך הורדוס (37 עד 4 לפנה"ס) ירשה בית גוברין את העיר מרשה כבירת חבל אדומיאה (חבל אדום, השתרע מדרום הר חברון ושפלת יהודה עד בקעת באר שבע וערד). בשנות המרד הגדול (66 עד 70 לספירה) היה במקום ישוב יהודי שנהרס במסע הכיבוש של אספסיאנוס. אספסיאנוס הרג כ-10,000 איש מתושבי המקום ושבה כ-1,000. לאחר הכיבוש הרומי נותר בעיר חיל מצב, בזכות תנאי המקום הנוחים לחניית כוחות. 
בימי המשנה והתלמוד הייתה בה קהילה יהודית גדולה, שהעמידה תנאים ואמוראים נודעים.במהלך הזמן פחת שיעורם של היהודים ביישוב, והכפר היהודי הפך ליישוב רומי בעל אוכלוסייה מעורבת. העיר נכללה בתקנתו של רבי יהודה הנשיא הפוטרת תושבי ערים מעורבות מתרומות ומעשרות.באמצע המאה השנייה הוקם בעיר אמפיתיאטרון ובהמשך הוקמו אמות מים - האחת מגיעה מהר חברון, השנייה הוקמה לאורך הדרך המובילה מהשפלה לירושלים. 
בשנת 200 העלה הקיסר ספטימיוס סוורוס את מעמדה של העיר לעיר פוליס, ושינה את שמה ל"אלאותרופוליס" - עיר בני החורין. אז עלה מעמדה של העיר והיא שלטה על מחוז רחב. 
עם תחילתה של התקופה הביזנטית (324 עד 638) מעמדה של אלווטרפוליס נעשה חשוב עוד יותר, והיא שלטה על שטחים נרחבים - מבקעת באר שבע ועד עמק האלה בצפון, ומים המלח במזרח עד מישור החוף במערב. בעיר הוקמו כנסיות ומנזרים, והיא אף מופיעה במפת מידבא כעיר גדולה מוקפת חומה, ובה מבני ציבור ומספר כנסיות. 
בתקופה הערבית הקדומה יורדה אלאותרופוליס מגדולתה, ושמה הפך ל"בית ג'וברין", בהיגוי ערבי. במהלך המאות ה 8-9 נחצבו מערות הפעמון הגדולות של בית גוברין ושל לוזית, וע"פ חוקרים מסוימים חומר הגלם שימש לבניית העיר רמלה. 
בשנת 1099 כבשו הצלבנים את א"י, ונאלצו להתמודד עם המצרים הפאטימים שגורשו מירושלים ונמלטו לאשקלון. סביב אשקלון, שאותה לא הצליחו הצלבנים לכבוש בשנותיהם הראשונות בא"י, הקימו מספר מצודות, אחת מהן היא מצודת גיבלין בבית גוברין שב-1136 הועברה יחד עם רכושה למסדר ההוספיטלרים. המתיישבים הפרנקים החלו להתגורר בסמוך למצודה לפני 1170. על פי בנימין מטודלה התגוררו בתקופה זו 3 משפחות יהודיות. ב-1173 התרחב מאוד היישוב במקום, והוא כלל פרנקים, נוצרים סורים ונוצרים יוונים. עוד ידוע כי התקיים מנזר יווני על שם ג'ורג' הקדוש בתקופה זו.
לאחר כיבושה של אשקלון בשנת 1153 התיישבו במצודה בבית גוברין נזירים ממסדר ההוספיטלרים, שסולקו בעת הכיבוש המוסלמי (1187). 
בתקופה העות'מאנית התקיים במקום יישוב ערבי - הכפר בית ג'יבריל / בית ג'יברין. הכפר נכבש במלחמת העצמאות, וכל בתיו נהרסו לבד מבית המוכתר. קיבוץ בית גוברין עלה לקרקע ביום ה' סיוון תש"ט, 2 ביוני בשנת 1949, ממערב לבית גוברין הקדומה; ברחבת חדר האוכל של הקיבוץ מוצג כיום חלק מקורת גג מעוטרת (אפריז) של אכסניה מהמאה ה-4 עם הכיתוב: " בימיו של סלאוויס קינטיאנוס והקומס והדוכס המזהיר ביותר נבנתה האכסניה מהיסוד".
כריש גלאפגוס

מאפיינים

לכריש גלאפגוס מבנה גוף וסנפירים כמו לרוב הכרישים שמובלט בעיקר בסנפיר הגב המעוגל בקצה. כריש זה נחשב לציד חברתי שאוכל בעיקר דגים קטנים, אבל יש לו מוניטין של חיה תוקפנית שעלולה לטרוף אנשים, אף שאינם טורפים אנשים כלל.
הכריש חי ומתרבה בשוניות באיים שונים, בין השאר באיי גלאפגוס, אליהם הוא מגיע הרבה ומכאן שמו.
אורכו 3-3.7 מטר, ומשקלו עד 195 ק"ג. כריש גלאפגוס ניזון בעיקר מדגי קרקעית ומדיונונים. לעיתים הפרטים הגדולים יצודו גם איגואנות ים, אריות ים, כרישים קטנים יותר ואפילו אשפה. הם צדים בעיקר בקבוצות בשונית בלילה, אז רב הדגים נחים.
הטורפים העיקריים שלהם הם האורקה וקרחה לבנה, אך שניהם אינם נפוצים באיים מרוחקים. עם זאת האויב העיקרי שלו הוא האדם שצד את הכרישים ומזהם את הימים והשוניות הנדירות.
הצהרת העצמאות של הסייברספייס

"הצהרת העצמאות של הסייברספייס" (באנגלית: "A Declaration of the Independence of Cyberspace") היא מסמך שפרסם המשורר והפעיל הפוליטי האמריקני ג'ון פרי בארלו ב־8 בפברואר 1996. ההצהרה, אחד המסמכים הראשונים שעסקו באופן ישיר ביחסי הגומלין בין ממשלות באשר הן לרשת האינטרנט, זכתה לתהודה רבה וצוטטה במאמרים משפטיים ומקצועיים וביותר מ-40,000 אתרי אינטרנט.

רקע

בארלו, פעיל פוליטי ותיק ואחד מכותבי השירים של להקת הגרייטפול דד, נמנה עם מייסדי קרן החזית האלקטרונית, עמותה ללא מטרת רווח ששמה לה למטרה להגן על חופש הפרט באינטרנט. לפני פרסום ההצהרה כתב רבות על האינטרנט כתופעה חברתית ומשפטית, ונודע במיוחד במאמר 'כלכלת הרעיונות' שהתפרסם במגזין Wired וכלל מספר רעיונות ששולבו מאוחר יותר בהצהרה. 

ההצהרה התפרסמה בתגובה ל'חוק הטלקומוניקציה של 1996', שכלל סדרה של שינויים רגולטוריים בתחום התקשורת והאינטרנט, ועבר בקונגרס באותה שנה. במסגרת הרפורמה ניסו רשויות החוק בארצות הברית להגביל את חופש המידע באינטרנט.

נוסח ההצהרה

ההצהרה כוללת 16 פסקאות קצרות, ונפתחת במלים:
ממשלות העולם התעשייתי, ענקיות הבשר והפלדה, באתי מן הסייברספייס, משכנה החדש של הרוח. בשם העתיד, אני קורא לכן, נציגות העבר, להניח לנו. אינכן רצויות בקרבנו. אין לכן ריבונות במקומות בהם אנו מתכנסים...
ההצהרה שוללת את זכותן של ממשלות באשר הן, ובפרט ממשלת ארצות הברית, לחוקק חוקים המגבילים את חרויות הפרט באינטרנט. היא קובעת שבאינטרנט לא נהנית ממשלת ארצות הברית מהסכמת הנשלטים, כי הרשת נמשכת מעבר לגבולות המדינה, ולכן אין הממשל רשאי להחיל על הרשת את חוקי ארצות הברית. בארלו מציע כי במקום לכפוף את עצמה לחוקים חיצוניים, על האינטרנט להתנהל בהתאם לאמנות חברתיות שיתפתחו במרחב הקיברנטי על בסיס עיקרון ואהבת לרעך כמוך. סגנון הכתיבה מזכיר את הצהרת העצמאות של ארצות הברית, ומשתמש בפרפרזות על ציטוטים מתוך הכרזת העצמאות בפסקאות האחרונות. אף כי מוקד ההצהרה הוא ההתנגדות ל'חוק הטלקומוניקציה', המוזכר בה במפורש, היא מאשימה גם מדינות נוספות, ובהן איטליה, גרמניה וסין, בדיכוי זכויות הפרט באינטרנט.

תגובות וביקורות

לאחר פרסומה צוטטה ההצהרה באתרי אינטרנט רבים; תשעה חודשים לאחר פרסומה הועתקה ההצהרה בלמעלה מ־40,000 אתרים. במסגרת ניסיון ליישם את עקרונות ההצהרה, יזם בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו־קנט תוכנית של 'שופטים וירטואליים', שהיו אמורים ליישב מחלוקות מקוונות. בהמשך צוטטה ההצהרה במאמרים משפטיים וסוציולוגיים העוסקים באינטרנט.
התגובות מחוץ לאינטרנט היו נלהבות פחות, ולארי אירבינג, סגן שר המסחר האמריקני, ציין כי הסרת המגבלות על האינטרנט תאט את קצב הפריחה הכלכלית שהרשת עשויה הייתה לספק ליצרנים ולצרכנים. ב־2004 הסתייג אף בארלו עצמו מהאופטימיות המובעת בהצהרה, ואמר כי "כולנו מתבגרים ולומדים מהניסיון".
ז'ראר למאן

תחילת הקריירה

למאן היה בנו של קצין ארטילריה שהיה גם מרצה באקדמיה הצבאית École Militaire. למאן הגיע לאקדמיה הצבאית בבריסל וב-1869 סיים את לימודיו עם מוניטין של גאון צבאי. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה (1870-1871) שימש כאחד המשקיפים בכוח הבלגי.

ב-1882 התחיל להרצות באקדמיה הצבאית École Militaire ולאחר מספר שנים הפך אף למנהל האקדמיה. במהלך תקופתו כמנהל הוא היה האחראי לחינוכו הצבאי של מי שהפך מאוחר יותר למלך בלגיה אלברט הראשון.
יו נסבו

שנותיו המוקדמות

נסבו נולד באוסלו וגדל במולדה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה בבית הספר הנורווגי לכלכלה ומנהל עסקים בברגן. נסבו עבד כעיתונאי וסוכן בורסה בטרם החל בקריירת הכתיבה.

קריירה

ב-1997 פרסם ספר ראשון בשם "העטלף" שהציג לעולם את דמותו של הבלש הארי הולה, שוטר קשוח מאוסלו, המתמודד עם רוצחים, שודדים וגנבים, כמו גם עם שחיתות בממסד, ועם פרשיות אפלות בעברה של נורווגיה, כגון שיתוף הפעולה של חלק מן הנורווגים עם הנאצים במלחמת העולם השנייה המתואר בספר "אדום החזה". הספר השני בסדרה נקרא "המקקים" ויצא לאור בשנת 1998.
הספר השלישי בסדרת "הארי הולה", "אדום החזה", זכה בשנת 2000 בפרסי הספרות הנורווגים "פרס בוקהנדלר" ו"פרס ריברסון", ובשנת 2004 נבחר על ידי רשות השידור של נורווגיה כספר המתח הנורווגי הטוב בכל הזמנים. הספר תורגם לעברית בשנת 2010 על ידי דנה כספי ויצא בהוצאת בבל. בשנת 2010 היה נסבו מועמד לפרס אדגר היוקרתי, המוענק לסופרי מתח, על ספרו "נמסיס". גם ספר זה תורגם לעברית על ידי דנה כספי ויצא בהוצאת בבל ב-2011. ספרו "כוכב השטן" תורגם לעברית על ידי רות שפירא וראה אור בהוצאות בבל וידיעות אחרונות בשנת 2012.
משנת 2007 הוציא לאור מספר ספרי ילדים בסדרת "דוקטור פרוקטור" העוסקת בממציא מזדקן בשם דוקטור פרוקטור, והרפתקאותיו. ספר בסדרה, פטנט הפוקים של דוקטור פרוקטור, יצא לאור בהוצאת כנרת, זמורה, דביר, בתרגום דנה כספי בשנת 2011.

חיים אישיים

משנת 1992 משמש נסבו גם כזמר וכותב המילים בלהקת הרוק הנורווגית "די דרה" (Di Derre).
אייל אדלר

פעילותו כמלחין

יצירותיו התזמורתיות והקאמריות של איל אדלר מנוגנות דרך קבע בישראל וברחבי העולם. יצירתו Resonating Sounds נכתבה עבור דניאל בארנבוים ותזמורת דיוואן מזרח-מערב. היא נוגנה בבכורה עולמית בקיץ 2014 במסגרת הסיור הבין- לאומי של התזמורת במקומות הבאים: פסטיבל הפרומס באלברט הול לונדון; פסטיבל לוצרן; פסטיבל זלצבורג ובתיאטרו קולון בבואנוס איירס. היצירה הוקדשה לדניאל בארנבוים ותזמורת דיוואן מזרח-מערב.
יצירתו "קרסיטליזציה" לתזמורת גדולה נוגנה ב -2012 על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה. יצירתו "השער האפל" נוגנה ב-2012 בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, והיצירה "צבעי העפר" נוגנה בבכורה -2013 בפסטיבל למוזיקה קאמרית בירושלים, בברלין ובירושלים, בהזמנת הפסטיבל. יצירותיו נבחרו לפסטיבלים הבין לאומיים ACL בקוריאה, ו - ISCM בקרואטיה. שלושה קונצ'רטי חדשים שלו נוגנו לאחרונה בבכורות : קונצ'רטו כפול לגיטריסט יחיד, בניצוח פרדריק שאזלן והתזמורת הסימפונית ירושלים; קונצ'רטו למנדולינה ותזמורת מיתרים בניצוח עומר מאיר ולבר, וקונצ'רטו לכינור ותזמורת מיתרים שבוצע לאחרונה בבכורה בצ'כיה. בישראל - מבוצעות יצירותיו בין היתר על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, סימפונט רעננה, אנסמבל המאה ה-20, אנסמבל מיתר, הרביעייה העכשווית, אנסמבל מוזיקה נובה ועוד. איל אדלר כיהן כמלחין הבית של אנסמבל מיתר בשנים 2006-2012, וכיום הוא יועץ האנסמבל. נבחר כמלחין הבית של התזמורת הסימפונית והקאמרית של אוניברסיטת מקגיל (1999-2001). בקיץ 2011 הוזמן לויסבי, שוודיה (ISCM) כמלחין אורח. יצירותיו מוקלטות ומושמעות ברדיו בישראל ובחו"ל, בין היתר על ידיBBC Radio; Radio France; Radio Swiss ועוד. תקליטורים שונים מיצירותיו יצאו לאור בשנים האחרונות. יצירותיו יוצאות לאור באופן קבוע מטעם המכון למוזיקה ישראלית והמרכז למוזיקה ישראלית.

לימודיו האקדמיים

למד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בירושלים, בפקולטה לקומפוזיציה ותאוריה לתואר ראשון ולתואר אמן בכתת פרופ. מרק קופיטמן. סיים בהצטיינות.
בשנים 1997-2001 למד לתואר דוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. סיים בהצטיינות.

פעילותו בתחום ההוראה

החל משנת 2001 הצטרף אדלר לסגל האקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים, ומשמש כמרצה בכיר בקומפוזיציה ותאוריה. כיהן כדיקן הסטודנטים באקדמיה וכראש מחלקת יצירה רב -תחומית . ד"ר אדלר הוא חבר הנהלת איגוד הקומפוזיטורים בישראל, וכן נמנה עם חבר הנאמנים
לפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
להתבגר

"להתבגר" היא סדרה המיועדת לבני נוער פרי עטה של גלילה רון פדר-עמית.                         
הסדרה כוללת כ-20 ספרים עד כה, שהופיעו בהוצאה לאור "מודן".
ספרה הראשון: "להיות אני" (סיפורה של נעמה) יצא לאור בשנת 2005, בעקבותיו יצאו הספרים הבאים המבוססים על הדמויות המופיעות בסיפור של נעמה. ספרה האחרון יצא בשנת 2019.

תקציר העלילה

בסדרה מופיעים מקרים שונים אותם חווים בני נוער בגיל משמעותי כל כך, כל פעם מזווית ראייה של דמות אחרת. במשך העלילה הגיבור עובר תהליך, לומד על עצמו ומתגבר על הבעיות השונות בהן הוא נתקל. 
בספרים 1-8 מתוארת שנת הלימודים בחטיבה בכיתה ט', בספרים 9-18 מתוארת שנת הלימודים בתיכון בכיתה י' עם דמויות חדשות, והחל מספר 19 מתוארת שנת הלימודים בכיתה י' עם הדמויות משנת הלימודים הקודמת.
מאסאשי טאשירו

תחילת דרכו

מאסאשי טאשירו נולד במחוז סאגה ב-31 באוגוסט 1956. הוריו של טאשירו התגרשו בילדותו לאחר שאביו, מנהל רשת קברט, ברח מביתו יחד עם אישה אחרת. כתוצאה מכך, גדל טאשירו בשנותיו הראשונות עם אימו בלבד. בשנת 1961, כאשר טאשירו היה בן שש, הוא ואימו עברו לטוקיו, שם למד בגן ילדים מיסיונרי. בשנת 1963, החל את לימודיו בבית ספר יסודי בשינג'וקו. בגיל 13, כאשר היה תלמיד בחטיבת ביניים, אימו נישאה מחדש והוא בחר להשתלב בכיתה גבוהה יותר בבית ספר תיכון ולחיות עם אביו כדי לא להיות תלוי כלכלית בבעל החדש של אימו.
בשנת 1972, החל ללמוד מכונאות במכון הטכנולוגי של תיכון שיבאורה לאחר שסיים את לימודיו בחטיבת הביניים נאקסה בחודש מרץ של אותה שנה. בשיבאורה, הכיר את מאסיוקי סוזוקי. מאוחר יותר הקימו את הלהקה The Chanels. באותה תקופה, השניים נודעו כעברייני נוער.
טאשירו היה מעורב לכאורה בקטטות, כנופיות אופנוענים (בוסוזוקו) ו"ציד-בנות" (נאנפה) במסיבות דיסקו בכל יום במהלך שהותו בבית הספר. הוא נעצר על ידי המשטרה בחשד לתקיפה. את אשתו הנוכחית, שכעת הוא פרוד ממנה בעקבות מספר שערוריות ומאסר, פגש בסוף השנה הראשונה ללימודים בתיכון.
במרץ 1975, סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של תיכון שיבאורה. באותה עת החל לנהוג במכוניות. מכוניתו הראשונה הייתה של חברת ניסאן סאני. מכוניותיו הבאות היו ניסאן גלוריה, שברולט קמארו, פורד, הונדה פרלוד ומרצדס-בנץ. העיסוק במכוניות נהיה עבורו לאובססיה.
לאחר סיום הלימודים ב-1975, הקים מאסאיוקי סוזוקי את להקת הדו-וופ The Chanels יחד עם טאשירו, נובויושי קוואנו ואחרים באותה שנה. סוזוקי היה הסולן הראשי, קוואנו היה חצוצרן וטאשירו היה בריטון.
ביוני 1975, ברח טאשירו מביתו לאחר שהתקוטט עם אביו. מאוחר יותר, הועסק על ידי חבר הלהקה הירויוקי קובוקי ועבד אצלו כפקיד בתחנת דלק. הוא גר בחדר השנה של החברה במשך שנתיים. לאחר מכן, נהיה נהג משאית והועסק על ידי הנשיא של חברת משאיות, שהיה לקוח בתחנת הדלק של קובוקי בשנת 1978. למרות שהקים את הלהקה, הוא המשיך לכאורה לעבוד כנהג משאית מכיוון שחשב כי "עולם הבידור מפחיד".

The Chanels ו-Rats & Star

להקת The Chanels נוסדה בשנת 1975 והחלה להופיע כלהקת חובבים בשנת 1976. הם נבחרו להיות "להקה מספר אחת" בתוכנית טלוויזיה יפנית בשם "Ginza Now" (ギンザNOW) וזכו בפרס בתחרות מוזיקלית תחת חסותה של חברת ימאהה.
הופעת הבכורה של טאשירו בלהקה הייתה בשנת 1980. מאז הצטרפותו, נודעה הלהקה בשל סגנון הרית'ם אנד בלוז. ארבעת הסולנים של הלהקה, בתוכם טאשירו, השחירו בהופעות את פניהם באמצעות משחת נעליים ונהיו מפורסמים ופופולריים. הסינגל הראשון שלהם, "Runaway", מכר מעל למיליון עותקים. הסינגל של הלהקה משנת 1981, "Hurricane", זכה לגרסת כיסוי על ידי הצמד פאפי. בשנת 1983, שינתה את הלהקה את שמה ל-Rats & Stars עקב הדמיון למותג הצרפתי Chanel.
לאחר התפרקות הלהקה בפועל בשנת 1986, שיחרר טאשירו אריך-נגן בשם "The Legend of Niijima" (新島の伝説 Niijima no densetsu) כאומן סולו.
במרץ 1996, התאחדו חברי הלהקה Rats & Star למשך שישה חודשים והכינו גירסת כיסוי לשיר "If I Could Meet You in a Dream" (夢で逢えたら Yume de Aetara)" של הזמר אליצ'י אוטאקי מלהקת Happy End באפריל של אותה שנה. הם הופיעו בסילבסטר של אותה שנה.
מתיאס זאמר

קריירה

זאמר החל לשחק במועדון המקומי של עיר הולדתו, דינמו דרזדן כבר כנער, ושיחק בקבוצת הבוגרים של הקבוצה בין השנים 1985 ל-1990. אביו, קלאוס זאמר, שיחק גם הוא בדינמו דרזדן בצעירותו, ואף תיפקד פעמיים כמאמן הקבוצה. מתיאס היה אחד הכדורגלנים המזרח גרמנים הנחשבים הראשונים שהצטרפו למועדוני כדורגל מערב גרמנים, אחרי שגרמניה אוחדה מחדש, לאחר שהצטרף לשטוטגרט ב-1990. אחרי שנתיים של משחק בשטוטגרט, זאמר הצטרף למועדון האיטלקי אינטר מילאן ב-1992, שם שיחק עונה אחת בלבד. ב-1993, חזר זאמר לשחק בגרמניה, לאחר שחתם בבורוסיה דורטמונד בה שיחק עד שנת 1998. הוא זכה בשתי אליפויות ליגת העל המזרח גרמנית עם דינמו דרזדן (1989, 1990), ושלוש פעמים באליפות הבונדסליגה (1992 עם שטוטגרט, 1995 ו-1996 עם בורוסיה דורטמונד). כששיחק בדורטמונד זכה זאמר גם בליגת האלופות בשנת 1997. הוא גם השחקן המזרח גרמני האחרון שכבש שער עבור נבחרת מזרח גרמניה, לפני איחוד גרמניה והנבחרות.
אחרי פציעה רצינית בברך, הוא נאלץ לפרוש בשנת 1998. זאמר מונה להיות מאמנה של בורוסיה דורטמונד בשנת 2000 והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות גרמניה, בשנת 2002. הוא הוליך את הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א באותה העונה, בו הפסידה דורטמונד 3:2 לפיינורד ההולנדית. זאמר אימן את שטוטגרט בעונת 2004-2005, אבל כבר בסוף העונה הראשונה שלו בקבוצה עזב אותה.
ב-1 באפריל 2006, הוא מונה להיות המנהל הטכני של התאחדות הכדורגל הגרמנית, לתקופה של 5 שנים. בין היתר במסגרת תפקידו, הוא אחראי על נבחרות הנוער של גרמניה, במטרה למצוא את הכישרונות הגדולים של המדינה בין הגילאים 11-18, ובנוסף לזה אחראי על מחקרים מדעיים שונים בנושא הספורט. ב-2 ביולי 2012, עזב זאמר את הנבחרת כדי לשמש בתפקיד המנהל הטכני בבאיירן מינכן.
ג'לואיט

תחבורה

באטול קיים מנחת, מרובד חצץ, באורך כ-1500 מטר. את המנחת משרתת חברת התעופה של איי מרשל.

אמנת ראמסאר

ב-13 ביולי 2004 נקבעה ג'לואיט כאתר מים בעל חשיבות בינלאומית במסגרת אמנת ראמסאר.
חדר כושר

חדר כושר הוא אולם המכיל מכשירים לשיפור ושימור כושר גופני. לרוב נכלל כחלק אינטגרלי ממכון כושר, אך קיימים חדרי כושר בבתי מלון, בבתים פרטיים ובבתי ספר.
חדר כושר מיועד לשיפור אלמנטים מסוימים של כושר גופני: סיבולת לב ריאה, גמישות וכוח. ניתן לשמר אלמנטים כגון מהירות וזריזות גם בתנאי חדר כושר, אך לרוב אימונים אלו מתבצעים מחוצה לו. בין המתקנים הנפוצים בחדרי כושר נכללים מסילות כושר, אליפטיקלים, אופניים נייחים, ספסלי משקולות (חופשיות ומוט), מתקן מתח ומזרנים. חדרי כושר רבים כוללים מגוון וכמות מתקנים גדולה יותר.

מאפיינים

חדרי כושר התפתחו עם השנים, וכיום רובם כוללים מספר חלקים:

שטח מתיחות

אזור מוגדר, לרוב עם מזרנים על רצפתו, המיועד לאימוני גמישות ואימוני בטן, הדורשים בין השאר שכיבה או ישיבה על הרצפה. לעיתים שטח המתיחות יהיה סמוך לקיר ועליו סולם שוודי, כעזר למתיחות בעמידה. בשנים האחרונות נוספו לשטח זה כלי עזר רבים, כגון כדורי פיטבול וכדורי כוח לאימון שיווי משקל, מכשירים המסייעים לאימון בטן ועוד.

שטח אימון מכשירי כוח

אזור המכיל מכשירים ומתקנים אשר מיועדים לאימוני כוח אשר יש בהם מספר משקולות אשר המתאמן יכול לבחור את כמות המשקל שהוא מעוניין להשתמש בו בזמן פעולתו במכשיר.

התפתחות חדרי כושר

חדרי הכושר הראשונים הוקמו בגרמניה במאה ה-19, כדרך לאמן ספורטאים כאשר מזג האוויר לא אפשר אימון באוויר הפתוח. את חדר הכושר הראשון הקים ככל הנראה אדולף שפיץ בהסה שבגרמניה, בשנת 1852. תנועות גרמניות הפיצו את בשורת חדרי הכושר גם בארצות הברית, שם הוקמו חדרי כושר באמצע המאה ה-19 בסינסינטי, בסנט לואיס ובניו יורק. אותם מרכזים היו לא יותר משטח מקורה לאימון ספורט מגוון, בדומה לאולם ספורט המוכר לנו כיום, והכילו פעמים רבות מגרשים למשחק כדור ואף מסלולים לריצה.
עם התקדמות הטכנולוגיה הוחלפו מסלולי הריצה במסילות כושר ממונעות, עלה משקלם של מתקני הכוח וחדרי הכושר קטנו והפכו יותר נפוצים. הכנסת המכשירים השונים אפשרה ליותר מתאמנים להתאמן בחלל קטן יחסית, והפרידה לבסוף בין ספורט קבוצתי לבין אימון אישי. כיום אלמנטים רבים שהיו קיימים בחדרי כושר במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עדיין קיימים במכוני כושר, אולמות ספורט ומרכזי בריאות, ואילו חדר הכושר הצטמצם והתמקד בעיקר על אימון אירובי ואימון משקולות על בסיס אישי.

בציבור שומר המצוות

עקב ביקוש גובר והולך, נוסדו ב-20 שנה האחרונות חדרי כושר נפרדים לגברים ונשים, לאלו שמטעמי דת מעדיפים לא להתאמן במעורב.
שמעון שוקן

ביוגרפיה

נולד בצהלה לגדעון שוקן, אלוף בצה"ל, ודבורה שוקן, דמות בולטת בעולם האמנות בישראל ונכד ללילי ושלמה זלמן שוקן. למד בבית ספר תיכון חדש בתל אביב. את שירותו הצבאי (1972 - 1977) עשה כחייל בסיירת אגוז וכמפקד פלוגה בצנחנים בדרגת סרן.
לאחר לימודי כלכלה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים סיים דוקטוראט (1985) בבית ספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה וזכה בפרס הדיסרטציה המצטיינת של ICIS]. לאחר מכן היה פרופסור-חבר באוניברסיטת ניו יורק (1985–1995). בשנת 1995 חזר מארה״ב לישראל והצטרף לצוות המייסדים של המרכז הבינתחומי הרצליה, שם הקים את הפקולטה למדעי המחשב ועמד בראשה כדיקן עשר שנים (1996–2006). כמו כן היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד (2005) וסטנפורד (2012), וכיהן כיו"ר ועדת מקצוע מדעי המחשב במשרד החינוך.
שוקן מתמחה בפיתוח קורסים חדשנים וכלי תכנה להוראת מדעי המחשב ומתמטיקה. עבודותיו מתוארות בין היתר בהרצאות באתר TED ובספר "The Elements of Computing Systems: Building a Modern Computer from First Principles".
יחד עם פרופסור נעם ניסן מהאוניברסיטה העברית, פיתח את הקורס "Nand to Tetris", שמועבר כיום בלמעלה ממאה אוניברסיטאות ברחבי העולם, וכן כקורס בקורסרה.
מייסד-שותף של חברת "Matific", שפיתחה מערך משחקים להוראת ולימוד מתמטיקה מגן ילדים עד כתה ו׳ (מופץ בישראל תחת המותג "עשר אצבעות").
שוקן הוא רוכב אופני הרים, נושא עליו הוא כתב את הספר "ארץ זבת חלב ודווש", בשיתוף עם רפי רבינוביץ. הוא מוביל תוכנית טיפולית המבוססת על רכיבת אופניים לנערים בסיכון.
מתגורר ברעננה עם אשתו איריס, פסיכותרפיסטית ומטפלת משפחתית.
אורט ספיר ירוחם

בית ספר תיכון קהילתי מדעי וטכנולוגי דרכא ספיר על-שם ש' ספיר בירוחם, הוא בית ספר שש שנתי (כיתות ז'-י"ב).
בבית הספר לומדים כ-360 תלמידים (נכון לשנת 2015) והוא התיכון הממלכתי היחיד בירוחם.
מגמות הלימוד העיקריות בבית הספר: פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, תיאטרון, מחשבת ישראל, תקשורת, חינוך וחשמל.
בשנת 2002 זכה בית הספר בפרס חינוך של רשת אורט.
בשנים 2013 ו-2014 נכלל בית הספר ברשימת מקבלי פרס "בית הספר הערכי" מטעם משרד החינוך.
בשנת 2018 נכלל בית הספר במקום הראשון ברשימת בתי הספר המצטיינים של משרד החינוך.

היסטוריה

בית הספר המקיף ע"ש שושנה ספיר הוקם בשנת 1975. עד אז לא היה בירוחם תיכון ממלכתי, והתלמידים יצאו ללמוד בתיכונים בסביבה.
בית הספר נקרא על שם שושנה ספיר, אשתו של פנחס ספיר, שהיה שר האוצר, ונפטרה בשנת 1971.
בשנת 1984 הצטרף בית הספר לרשת אורט.
בעבר נלמדו בבית הספר מגמות מקצועיות כגון: נגרות, ספרות, פקידות, חשבונאות, כלכלת בית, מטפלות,
מסגרות וצנרת מבנים.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20, היה אחוז הזכאים לתעודת בגרות נמוכים מאד. אולם בשנת 1996 התחיל בבית הספר פרויקט "כל אחד יכול", מהלך שהוביל לזינוק משמעותי מאוד באחוז הזכאים לבגרות. בשנת 2013 היה מספר הזכאים 72%.
בשנת 2018 עזב בית הספר את רשת ״אורט״ ועבר לזכינית ״דרכא״

מסלולי לימוד מיוחדים

בשנים 2007–2010 פעלה בבית הספר כיתת שוחרים, במסגרת בתי הספר הטכניים של חיל האוויר.
בשנים 2004–2005 נפתחה בבית הספר כיתה דתית, אך מסלול זה לא המשיך.
בשנה"ל תשע"ה (2015) לומדת בבית הספר כיתת גמלאים, המופעלת בשיתוף פעולה עם המשרד לאזרחים ותיקים.
ג'רי סטילר

סטילר כסופר

סטילר כתב את ההמשך לספר "Festivus: The Holiday for the Rest of Us" (בתרגום חופשי, פסטיבוס: החג לכל השאר) של הסופר אלן סלקין. ספרו יצא לאור ב-26 באוקטובר 2005.
יוליה פישר

ביוגרפיה

יוליה פישר נולדה במינכן, גרמניה לאם גרמנייה, שהיגרה לגרמניה מקושיצה שבסלובקיה ב-1972, ולאב גרמני שבאותה השנה היגר מסקסוניה שבמזרח גרמניה למערבה.
יוליה התחילה ללמוד לנגן בכינור עוד לפני שהייתה בת ארבע. חודשים ספורים לאחר מכן החלה ללמוד פסנתר מאמה. פישר מעידה כי אחיה וגם אמה ניגנו בפסנתר, והיא רצתה להביא כלי נוסף למשפחה. היא החלה ללמוד במוסד רשמי לנגינה - לאופרד מוצרט באוגסבורג. בגיל תשע החלה ללמוד באקדמיה למוזיקה במינכן. פישר זכתה בפרסים יוקרתיים רבים - ביניהם, התחרות הבינלאומית יהודי מנוחין לכינור, בה בחן אותה יהודי מנוחין בכבודו ובעצמו. היא זכתה בפרס הראשון של ביצוע סולו של באך ב-1995, ובתחרות האירוויזיון השמינית לנגנים צעירים ב-1996. 
בסתיו 2004 הוציאה את הדיסק הראשון שלה: קונצ'רטי רוסיים לכינור עם יעקוב קרייצברג והתזמורת הרוסית.
הרפרטואר שלה (מבאך ועד פנדרצקי, מוויולדי ועד שוסטקוביץ) כולל יותר מארבעים יצירות עם תזמורת ועוד כשישים יצירות של מוזיקה קמרית.
יוליה מנגנת על כינור גואדניני משנת 1742. ויש ברשותה כינור סטרדיוואריוס שכינויו "בוטן" (Bootn) משנת 1716,