google/wiki40b huggingface dataset:
גידול

שבטיות

גידולים הם לעיתים קרובות הטרוגניים, כלומר מכילים יותר מסוג אחד של תאים, אבל יצירתם וגדילתם תלויות בדרך כלל באוכלוסייה אחידה של תאים. תאים אלה מכונים חד-שבטיים – כלומר, הם נוצרו מאותו תא, וכולם נושא את אותו שינוי גנטי או אפיגנטי חריג המגדיר את ה'שבט'. בגידולים לימפואידיים כמו לימפומה ולוקמיות לימפוציטיות, הוכחה שבטיות על ידי זיהוי 'סידור מחדש של גן' (רקומבינצית V(D)J) ייחודי. זוהי הרקומבינציה המגדירה נוגדן (עבור סרטני תאי B) או קולטן תא T (עבור סרטני תאי T). הדגמה של חד-שבטיות נחשבת כיום כהכרחית לאבחנה של נגע עם תאי לימפה כנגע שהוא גידול (להבדיל מתגובה דלקתית - כמו בלימפאדנופתיה או לימפוציטוזיס). עם זאת, לא תמיד ניתן להוכיח חד שבטיות בגידולים ממאירים אחרים.

הגורמים

נאופלזיה נגרמת מחלוקה בלתי מבוקרת של רקמות כתוצאה ממוטציה גנטית.
נגרמת גבששת עקב ניפוץ לא נורמלי לרקמות הגוף. ובדרך כלל הסיבה היא השתנות תורשתיות. שלרוב הפעמים נהפכת הגבששת לגידול שנקבע סוגו אחרי עשיית בדיקות לרקמות.
פיזיות:-קרני שמש וחומר מקרין.
כימיות:-טבק, סולר, כלור, ניקל.
תזונתיות:-אוכל לא בריא מכיל הרבה שומנים, בשר מעושן, וכל מיני אוכל בעל רמה גבוהה בקלוריות בנוסף לשתיית אלכוהול מוגזמת.
יש גם גורמים אחרים כמו עודף משקל ,חוסר פעילות גופנית, דלקת כבד.

הבדל בין גידול שפיר לבין גידול ממאיר

בעוד הסרטן הוא על ידי הגדרה ממארת, גידול ניופלאסמטי יכול להיות שפיר, טרום-סרטני, או ממאיר.
המונחים "מסה" ו-"גולה" משמשים לעיתים קרובות כמילה נרדפת עם "גידול". באופן כללי, לעומת זאת, המונח "גידול" משמש באופן כללי, ללא התייחסות לגודל הפיזי של הנגע באופן ספציפי יותר, "המסה" המונח משמשת לעיתים קרובות כאשר לגידול יש קוטר מקסימלי של לפחות 20 מילימטרים (מ"מ) בכיוון הגדול ביותר, ואילו "גולה" המונח משמש בדרך כלל כאשר את גודל הנגע הוא פחות מ -20 מ"מ בממד הגדול ביותר שלה .
גידול שפיר משמעותו שהמסה גדלה באזור אחד עד שמגיעה לגודל מסוים ונעצרת אחר כך, היא לא מתפשטת באיברים אחרים ובדרך כלל לא מיחסים תשומת לב רבה ואפשר לכרות את הגידול דרך ניתוח.
גידול ממאיר דומה לגידול שפיר במראה ושונה בתרכיבי התאים, כך שהתאים מתפשטים וחודרים למקומות שונים ומגורמות נזק לאיברי הגוף.

הגנה

אפשר למנוע פריצת גידול באמצעות הימנעות מגורמים שנזכרו למעלה, חוץ מגורמים תורשתיים.
נשים צריכות ללמוד ולרכוש טכניקת לימוד עצמי כדי לגלות כמה שאפשר מוקדם תסמיני הגידול.
גברים מעל גיל 50 צריכים לבקר רופא ולברר אם הם מתקשים במתן שתן, ובמצבים של שלשול שחוזר כמה פעמים ונלווה בדם כי לרוב הפעמים החולה חייב לבדיקת קולון.
אשכול (הוצאה לאור)

היסטוריה

נוסד בעיר סאנוק שבפולין, שם הוקם בית דפוס מקומי בניהולו של הרב דוד יואל ויינפלד.
בשנת תרצ"ו עלה לארץ בנו, הרב יעקב שאול ויינפלד (מחבר הספר "משנת יעקב"), והביא עמו באוניה מספר מכונות דפוס מבית הדפוס של אביו. ויינפלד התיישב בירושלים, ופתח בה הוצאת ספרים בשם "אשכול" מתוך מטרה להוציא לאור ספרי יסוד יהודיים בדפוס מחודש, באותיות מאירות עיניים, יחד עם הקפדה על כל כללי הדקדוק. על הספר הראשון שנדפס בשנת ה'תרצ"ח מופיע השם 'דפוס וינפלד'.
הוצאת אשכול הדפיסה במשך השנים ספרי-יסוד בתחום היהדות שהוגהו נערכו ובדרך כלל גם נוקדו, בידי תלמידי חכמים ודקדקנים. הקדמת הרמב"ם למשניות במהדורת "אשכול", הוגהה בידי הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב עזרא ציון מלמד תיקן וערך את מהדורת ספר החינוך, הרב מאיר מאזוז ניקד את הסליחות, והרב קלמן כהנא חיבר את הקונטרס "קיצור המצוות התלויות בארץ" שהודפס כנספח למהדורת קיצור שולחן ערוך.

אשכול

כמה מדברי הדפוס שבהוצאת "אשכול" זכו לתפוצה רחבה: סידור "תפילת כל פה" ומחזורי התפילה "מחזור רבא" נפוצו במשך השנים בכל רחבי העולם היהודי. פרויקטים בולטים אחרים היו: ששה סדרי משנה מנוקדים, ופירוש יסוד מלכות שאותו חיבר הרב יוסף שלום וינפלד, לספרי יסוד רבים, תהילים תנ"ך שחידושו העיקרי הוא הנגשה גרפית של פירוש מילולי של הטקסט הקדום באמצעות הצמדת הפירוש מילה-מול-מילה, שורה תחת שורה. הפרוש הולך ומתרחב לעוד ועוד ספרים

שי למורא

סדור תפלות לימי השנה על פי נוסח האריז"ל, עם פירוש שי למורא, 2 כרכים. חמשה חמשי תורה, עם פירוש שי למורא בשלוש מהדורת, 5 כרכים תשע"א.
ספר תהילים, עם פירוש רש"י ופירוש שי למורא.

שי למורא

בשנת תשמ"ט נפטר מייסד הוצאת 'אשכול', הרב יעקב שאול ויינפלד, ובניו חילקו ביניהם את זכויות ההוצאה לאור של הספרים שבהוצאת אביהם. חלק גדול מספרי ההוצאה לאור, הועברו לבנו הרב שמואל יהודה ויינפלד שפתח הוצאת ספרים בשם "שי למורא" מתוך הפסוק "כל סביביו יובילו שי למורא", כשהוא רומז את שמו הפרטי (שמואל יהודה) בראשי תיבות, ותחת שם ההוצאה לאור המקורית - "אשכול" המשיך אחיו הרב יוסף שלום ויינפלד.
ש. פרידמן בע"מ

תנור פרידמן

תנורי החימום "פרידמן", שכונו "פיירסייד", היו מותג ישראלי שנפוץ כמעט בכל בית בישראל בשנות ה-60 וה-70. גוף החימום של התנור היה פתילה שבערה מאספקה של נפט במכל קבוע, ונתונה בתוך גליל קטן מכוסה בכיפת רשת מתכתית, שהתלהטה מחום הבעירה. לוח מתכת קעור ומבריק שימש רפלקטור לאש והפיץ את החום בחדר.
תנור פרידמן הונצח ב"שיר הפטנטים" המפורסם של חיים חפר משנות ה-60 כאחת ההמצאות הישראליות המייחדות את הארץ (חפר החליף את השם "פרידמן" בכינוי "זלמן"): "כי זלמן הוא זלמן מה יש לדבר, כי זלמן תמיד הוא הטוב ביותר".
קלמנס ונצל פון מטרניך

ביוגרפיה

משימתו החשובה ביותר הייתה לדאוג להרגעת היחסים עם צרפת, ובמסגרתה הוא מסר את מארי לואיז, בתו של פרנץ השני, קיסר אוסטריה לנפוליאון בונפרטה כדי שתהיה לו לאישה. לאחר מכן, אוסטריה נכנסה לקואליציה האנטי-צרפתית השישית ומטרניך היה ממנסחי הסכם הכניעה שהגלה את נפוליאון. לאחר מכן מטרניך הנהיג את המשלחת האוסטרית אל קונגרס וינה שחילק את אירופה שלאחר מלחמות נפולאון בין המעצמות. באוקטובר 1813 מונה לנסיך. הוא יצר מאזן כוחות שנאכף בקונגרסים בינלאומיים במשך עשור, וחתם על ברית עם רוסיה ופרוסיה. תקופתו נחשבה לשיא הדיפלומטיה האוסטרית. מ-1821 עד 1848 כיהן כקאנצלר, תחת פרנץ השני ובנו, פרדיננד הראשון. לאחר גלות קצרה עד 1851, הוא חזר אל וינה כדי לייעץ לאחיינו של פרדיננד, פרנץ יוזף. מטרניך מת בגיל 86 בשנת 1859.
כמנהיג מחנה השמרנים, מטרניך היה נחוש לשמור על מאזן הכוחות באירופה, בעיקר באמצעות בלימת רצון הרוסים להתפשט אל מרכז אירופה ואל האימפריה העות'מאנית. הוא התנגד נחרצות לליברליזם וחיסל מרידות לאומיות בצפון איטליה האוסטרית ובמדינות הגרמניות, שאיימו על שלמות האימפריה. בתוך האימפריה, הוא השתמש באותה המדיניות שכללה צנזורה חזקה על העיתונות וברשת מרגלים. במסגרת המלחמה בליברליזם הוביל להתקנת תקנות קרלסבאד.
מדיניותו של מטרניך, הידועה בכינויה "שיטת מטרניך", זכתה לשבחים ולביקורות. שיטה זו שימרה את ההגמוניה של אצולה מול הבורגנות ופרולטריון; את ההגמוניה של השלטון המונרכי מול ליברלים, דמוקרטים, סוציאליסטים והלאומנים ואת ההגמוניה של בעלי אדמות מול סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים. שיטת מטרניך הייתה מבוססת על קיום מרכז כוח באוסטריה - בית הבסבורג, והכפפת כל הגרורות באמצעות שלטון רופף של נסיכים ואצילים שונים בעלי קשר לשושלת ההבסבורגית. תומכיו טוענים שמדיניותו מנעה מלחמות באירופה, ושהיה דיפלומט מוכשר. הוא התנגד לאימפריאליזם הרוסי. מתנגדיו טענו שהוא כפה ערכים שמרניים בשם האצולה. ניסיונו לבצע רפורמה מנהלית ב-1817 נכשלה, והתנגדותו ללאומיות הגרמנית גרמה לכך שפרוסיה, ולא אוסטריה, איחדה את גרמניה.
בעת תהליך איחוד איטליה במהלך המאה ה-19 מטרניך טען כי איטליה איננה שמה של אומה אלא מושג גאוגרפי בלבד.
יחסי אנטיגואה וברבודה–צ'ילה

היסטוריה

היחסים המתקיימים בין אנטיגואה וברבודה לרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים מלאים. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגונים מולטילטרליים שונים בהם הן נוהגות לשתף פעולה, כגון: הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, האומות המאוחדות וארגון מדינות אמריקה. היחסים שבין צ'ילה לאנטיגואה וברבודה ממוקדים בעיקר בשיתוף הפעולה הכללי שבין הקהילייה הקריבית לצ'ילה.
בשנת 2014 נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ביקרה בברזיל לצורך השתתפות בוועידת ארגון BRICS אליה הוזמנה כאורחת. גם ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה גסטון בראון הגיע לוועידה כאורח והנשיאה נפגשה עמו בשולי הוועידה. שני הצדדים שוחחו על היחסים בין המדינות ועל אסטרטגיה אזורית.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה קטן, אך לא זניח (מספר מיליוני דולרים בכל שנה).
הקורפוס ה-21 (ארצות הברית)

היסטוריה

ב-2 בדצמבר 1943 הוקם הקורפוס ה-21, והועמד תחת פיקודו של פרנק מילבורן.
הקורפוס שנכלל במסגרת הארמייה השביעית של אלכסנדר פאץ' שהייתה חלק מקבוצת הארמיות השישית של ג'ייקוב דיוורס השתתף במבצע דרגון, אשר במסגרתו נחתו בעלות הברית בדרום צרפת, ולאחר מכן התקדם עם הארמייה עד אלזס. ב-19 בינואר 1945, הפקיע דיוורס את הקורפוס מידיו של פאץ', והעביר אותו תחת הארמייה הראשונה הצרפתית בפיקודו של ז'אן דה לאטר דה טסיני. לאטר היה, לפיכך, הגנרל הלא אמריקני היחיד שפיקד על כוחות אמריקניים גדולים במלחמת העולם השנייה, אך בד בבד הארמייה שלו הייתה כפופה לקבוצת הארמיות של הגנרל דיוורס, ובכך הייתה הכוח הצרפתי הגדול ביותר בהיסטוריה שלחם תחת פיקוד זר. בינואר 1945 השתתף הקורפוס בבלימת המתקפה הגרמנית באלזס, ובפברואר היה לקורפוס חלק מכריע בחיסולו של כיס קולמר.
ב-15 במרץ 1945 פתח הקורפוס במתקפה גדולה לעבר גרמניה, יחד עם הקורפוס ה-6 והקורפוס ה-15. ב-20 במרץ פרץ הקורפוס דרך קו זיגפריד, וכבש את זארבריקן, וב-26 במרץ חצה את נהר הריין. ב-5 באפריל כבש הקורפוס את וירצבורג, וב-12 באפריל כבש את שוויינפורט. ב-18 באפריל כבש הקורפוס את אנסבך וב-22 באפריל הקים גשר על הדנובה באזור דילינגן על הדנובה. ב-28 באפריל כבש הקורפוס את אוגסבורג, וב-1 במאי כבש את באד טלץ ושבה את גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט. ב-3 במאי נכנס הקורפוס לאוסטריה, ולמחרת נפגשו כוחות הקורפוס עם רגימנט הרגלים ה-409 מהדיוויזיה ה-103 מצפון-מזרח לאינסברוק. ב-6 במאי נכנעו כל הכוחות הגרמניים באזור, וב-8 במאי נכנסו כוחות הדיוויזיה המוטסת ה-101 שהשתייכו לקורפוס לברכטסגאדן.
לאחר המלחמה שהה הקורפוס בגרמניה, וב-30 בספטמבר פורק הקורפוס. בספטמבר 1957 הוקם הקורפוס מחדש, וביוני 1970 פורק הקורפוס באופן סופי.
צ'יק פילה

היסטוריה

מקור הרשת במסעדת "Dwarf Grill" שפתחו ב-1946 סמואל טרוט ק'תי ואחיו בפרבר של אטלנטה. הצלחת כריך בשר העוף הביאה את קת'י לפתוח ב-1967 מסעדה מזון מהיר המבוססת על הכריך. למסעדה קרא "Chick-fil-A" כשה-A נועדה לייצג את איכות העוף. מאז פתיחתה קבע קת'י כלל כי המסעדה וכן שאר המסעדות שנפתחו עם על ידי החברה ועם על ידי זכיינים יהיו סגורות בימי ראשון. תחילה התמקדה הרשת בהקמת מסעדות בקניונים, בעיקר בג'ורג'יה ובמדינות סמוכות בדרום ארצות הברית. ב-1986 נפתחה המסעדה הראשונה מחוץ לקניון. בתקנון החברה שהוסכם גם על יורשיו של קת'י נקבע כלל יסוד שהחברה תשאר פרטית ומניותיה לא יונפקו לציבור, וכן שכלל המסעדות לא יפעלו בימי ראשון.
לווייתן (ספר)

תוכני הספר

הספר עוסק במבנה החברה והלגיטימיות של הממשל, ונחשב לאחת הדוגמאות המוקדמות והמשפיעות ביותר להסבר עלייתו של השלטון המרכזי, הסבר שבניגוד לעבר לא הסתמך על דת או פילוסופיה מופשטת, אלא על רציונליות. 
בספר, שנכתב במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, טוען הובס לצורך בקיומה של אמנה בין האזרחים לבין השליט כדי למנוע מצב של מלחמת הכול בכול. המדינה נועדה להגן על היחידים בתוכה מפני מצב הטבע. הובס טען  ששליט אבסולוטי וחזק מסוגל להשליט סדר ולמנוע כאוס חברתי. טענה זו של הובס בנוגע לטבע האדם באה לידי ביטוי ביצירות מאוחרות יותר בנות זמננו כמו  לדוגמה בספר תהליך התירבות מאת אליאס והמלאכים הטובים של טבענו מאת פינקר.

איור הכריכה

את כריכת הספר אייר האמן הצרפתי אברהם בּוֹס (Abraham Bosse; ) והוא נעשה לפי בקשתו של הובס. האיור ממחיש בצורה גרפית את הרעיונות המוצגים בספר. במרכז האיור ניצב הריבון כמי שמורכב מהמוני אנשים אשר גבם מופנה כלפי המתבונן. האנשים הם מי שהסכימו לכונן ביניהם ברית לכדי מדינה. הריבון אוחז בידיו הן את החרב (הכוח הצבאי) והן את השרביט (הכוח הכנסייתי) - משמע הוא שולט באופן אבסולוטי בכל מוסדות החיים. בחלק התחתון של התמונה מוצגים הכלים והאמצעים שבשליטת הריבון: כלי האלימות וההגנה (משמאל) וכלי השכנוע והחינוך הקשורים בכנסייה ובאוניברסיטאות (מימין).
גרגור פישר

ביוגרפיה

פישר נולד במנטסטרי בקלקמננשייר שבסקוטלנד. אחרי מות אימו גדל באדינבורו, בלנגהולם ובינלסטון, ולמד בבית הספר התיכון בארהד. הוא למד משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה בגלאזגו, אבל לא סיים את לימודיו.
פישר עבד עם הקומיקאי הסקוטי ריקי פולטון בתוכנית המערכונים שלו "Scotch and Wry" (ששודרה בערוץ BBC One Scotland בלבד). קומיקאי סקוטי נוסף שעבד איתו היה הקטור ניקול בדרמה "Just a Boys' Game" של ה-BBC משנת 1979.
בהמשך הופיע פישר בסרטו של מייקל רדפורד "1984" וגילם את פרסונס, השכן של ויסטון סמית'. ב-1988 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הדוקומנטרית "Silent Mouse" על על תהליך היצירה של מזמור חג המולד "לילה שקט, לילה קדוש". באותה שנה הופיע בתפקיד קמע (בדמות שוטר מהתקופה הוויקטוריאנית) בסרט "תעלומה ללא רמז" בכיכובם של מייקל קיין ובן קינגסלי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות ראב סי נסביט בסיטקום באותו שם, שהוא ספין-אוף של תוכנית המערכונים "Naked Video" של ערוץ BBC2, שבה הופיעה במקור הדמות של נסביט.
בשנים 1994 ו-1995 שיחק פישר בתפקיד הראשי בסדרה "The Tales of Para Handy" של ה-BBC, בה התאחד שוב עם ריקי פולטון. ב-1999 הופיע פישר בסיטקום "Brotherly Love" וב-2002 שיחק בסיטקום "Snoddy". עוד הופיע יחד עם איאן גלן בסרט הטלוויזיה "Kidnapped".
בשנת 2000 הופיע פישר בעיבוד של ה-BBC לסדרת הרומנים "גורמנגאסט". ב-2006 כיכב בתפקיד ראשי בדרמה "Missing" בהפקת SMG Productions. אם כי המותחן שודר רק בנובמבר 2008. בנובמבר 2006 כיכב בתפקיד סבא פוטס במחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" בהפקה שרצה שלושה חודשים באדינבורו. ב-2007 גילם את מר באמבל בעיבוד של ה-BBC לרומן "אוליבר טוויסט".
ב-2003 שיחק פישר בסרט הקומדיה הרומנטית "אהבה זה כל הסיפור" וגילם את דמותו של האמרגן של אגדת הרוקנרול המזדקן בילי מאק (ביל ניי). ב-2004 שיחק בתפקיד סולניו בסרטו של מייקל רדפורד "הסוחר מוונציה".
ב-28 בפברואר 2008 עלתה לשידור בערוץ BBC2 הסדרה הקומית "Empty" בכיכובו של פישר. ב-23 בדצמבר 2008 גילם שוב את דמות של ראב סי נסביט בפרק ספיישל לחג המולד.
ב-2015 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של פישר "The Boy from Nowhere". במקביל עם פרסום הספר שודרה בערוץ BBC One Scotland תוכנית תיעודית בשם "In Search of Gregor Fisher", שעקבה אחרי פישר וסופרת הצללים שלו מלאני ריד במהלך התחקיר שלהם עבור הספר.
קוראט

הקוראט הוא גזע של חתול הבית.

היסטוריה של הגזע

מוצאו של חתול הקוראט הוא בסיאם, תאילנד של היום. בארץ מוצאו הוא נחשב כסמל למזל טוב, האמינו כי הוא מביא גשם בגלל צבעו הכסוף של ענני הגשם. אף היה נהוג לתת במתנה זוג חתולי קוראט לכלה כאות למזל טוב.
אחד התיעודים הראשונים של הגזע, מוזכר בספר שירה על חתולים "The cat book Poem" שיצא לאור בין השנים 1350–1767, עותק של הספר ניתן למצוא היום במוזיאון הלאומי של בנגקוק. הספר מציג שבעה עשר חתולים מביאי מזל כאשר ביניהם נמנה הקוראט.
את שמו, קיבל הקוראט מהמלך ראמה ה-5 שהתפעל מיופיו של החתול ואמר את המלה "קוראט". במולדתו נקרא הקוראט, "סי-סוואט" (Si-Sawat) בגלל צבעו הכסוף. ישנן אמונות תאילנדיות ומסורות רבות הקשורות בחתול הקוראט.
להבדיל מגזעי חתולים אחרים שהושבחו על ידי האדם הקוראט הושבח באופן טבעי ללא התערבות האדם.
את הקוראט הביאו לראשונה מתאילנד לארצות הברית בשנות ה -50 של המאה ה-20 ולבריטניה הובאו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום זהו חתול המשתתף בתערוכות חתולים בעולם בהצלחה.
עד היום הגזע הוצג בישראל במידה מועטה וידועים מגדלים אחדים בלבד של הגזע בארץ.

מבנה כללי

הקוראט אינו חתול גדול, הוא חתול בינוני וקומפקטי. בעל מבנה גוף רזה ואלגנטי. לקוראט אזניים גדולות ממוקמות גבוה על הראש ואף קצר, מה שמעניק לראשו צורה של לב. עיניים גדולות בצבע ירוק בוהק. הפרווה קצרה בצבע כחול כסוף, מרגע לידתו.

צבעים מוכרים

לקוראט צבע אחד מוכר - כחול. לעיתים נולדים גם קוראטים בצבע לילך אך מרבית ארגוני החתולים בעולם לא מכירים בהם לתצוגה ותחרות.

אופי

לקוראט מזג מיוחד מאוד. זהו חתול הנאמן מאוד לבעליו, קולני וסקרן ומסתדר טוב מאוד עם משפחה וילדים. יחד עם זאת זהו חתול עדין מאוד.
קריוס ובקטוס

העלילה

קריוס ובקטוס הם שני טרולים של שיניים החיים בתוך חורים בשיניים של ילד בשם עוזי (במקור היה שמו ינס). יש להם חיים טובים מאוד, במיוחד כאשר הוא אוכל חלה עם ריבה ולא מצחצח את שיניו לאחר מכן. הבתים שלהם לבסוף מושמדים על ידי רופא שיניים והם נשטפים מפיו של עוזי לאחר טיפול הולם בשיניו.

הצגה בישראל

הסיפור הוצג בישראל בתוכנית "מה פתאום?!" ולאחר מכן עובד למחזה לילדים על ידי אבירמה גולן, אשר גם כתבה תשעה שירים עבור המחזה. שירים אלו הולחנו על ידי מישה בלכרוביץ. המחזה הועלה החל משנת 1982 על ידי דובי גל וזכה להצלחה גדולה. עד שנת 1988 הועלו 300 הצגות ובהמשך הועלה עוד מאות פעמים. לטענת גל, מבקרים הכתירו את ההצגה כנכס צאן ברזל של התרבות הישראלית.
מחנה מחפשי נפט הר אבנון

מחנה מחפשי נפט הר אבנון הוא אתר מגורים שהקימה חברת הנפט העיראקית (IPC) ב-1941 עבור עובדיה שעסקו בחיפוש נפט במכתש הגדול.

רקע

חברת הנפט העיראקית הייתה פעילה בחיפוש וניצול משאבי נפט במזרח התיכון ובין השאר שאפה לפעול גם בפלשתינה. ב-1938 פרסם השלטון המנדטורי את "הפקודה לכריית שמן" וב-1939 חילקו השלטונות 31 רישיונות לפיתוח תשתית להפקת נפט (11 רישיונות ל"חברת הנפט העיראקית", 18 רישיונות ל"החברה לפיתוח הנפט בארץ ישראל" ו 2 רישיונות לתאגיד "הירדן"). בעקבות היתר זה ביצעה "החברה לפיתוח הנפט בארץ ישראל" (שהייתה חברת בת של חברת הנפט העיראקית) סקרים גאולוגים בארץ בשנות ה-30 וה-40 ובין השאר העריכה שיש סיכויים טובים להמצאות נפט לכוד מעל מי התהום שברכס חתירה בו שוכן המכתש הגדול. בעקבות כך הוחלט בחברה לקדוח בתחתית המכתש תוך ניצול העובדה שהמכתש עצמו הוא מעין "קידוח טבעי" ענק המקרב את פני הקרקע אל מרבצי הנפט.

עבודות בשטח

על מנת להגיע לאתר הקידוח סללו הבריטים כביש (שנקרא אז כביש הנפט) מצומת הנגב למכתש. הכביש נבנה כדרך סולינג שחצתה את המכתש. כ-2 ק"מ מדרום לכביש זה יצקו מהנדסי החברה משטח בטון עליו אמור היה לעמוד מגדל הקידוח. מחוץ למכתש, למרגלות הר אבנון, בנתה החברה מחנה מגורים עבור עובדי הכביש והקידוח. המחנה נחלק למחנה הצפוני ובו כ-6 מבנים בגדלים שונים והמחנה הדרומי (בקרבת המצוק) ובו 2 מבנים גדולים.
תוכניות הקידוח של הבריטים לא יצאו לפועל עקב התערערות המצב הביטחוני ופריצת מלחמת העצמאות והם נטשו את האתר. עם הקמת המדינה חידשו חברות נפט את הניסיונות להפקת נפט במכתש אך בסופו של דבר לא נמצא נפט והקידוחים ננטשו.

מצב המחנה כיום

כל הבנינים במחנה המגורים נהרסו ונותרו רק מספר קירות עומדים. משטח הבטון עבור מגדל הקידוח עדיין קיים בתחתית המכתש. דרך הסולינג מצומת הנגב זופתה והוארכה עד קרבת עין ירקעם. מספר קילומטרים ממזרח למחנה הוקמה ב-1951 העיירה ירוחם.
מוריס לוי

מוריס לוי (23 ביולי 1925 - 28 במרץ 2006) היה רופא ישראלי, מבכירי מנתחי הלב בישראל. לוי התפרסם בשנות ה-60, בעת שהיה מנהל מחלקת ניתוחי לב וחזה בבית החולים בילינסון וביצע, לראשונה בישראל, ניתוח השתלת כליה בדצמבר 1964 וניתוח השתלת לב בדצמבר 1968.

ביוגרפיה

מוריס לוי נולד ברוסה שבצפון בולגריה. התחנך חינוך עברי ברוסה ואת חינוכו העל-יסודי עשה בסופיה. לאחר מכן למד רפואה בבית ספר לרפואה בסופיה ובמקביל היה חבר בתנועת "מכבי" ובאיגוד הסטודנטים היהודים. ב-1949 נישא לסילביה לבית לוי, וב-1950 הוסמך בכירורגיה ועלה לישראל. לאחר עלייתו התקבל לבית החולים תל השומר ועד 1959 עבד בו והתמחה באורולוגיה, כירורגיה וניתוחי חזה אצל פרופ' יהודה פאוזנר. בשנים 1954-1953 שירת כרופא בצה"ל.
ב-1960 נסע לארצות הברית ועבד במשך שנה במחיצתו של פרופ' רוברט גרוס  מאוניברסיטת הרווארד והתמחה בניתוחי לב בילדים. לאחר מכן השלים את התמחותו בתחום ניתוחי לב למבוגרים באוניברסיטת מיניאפוליס.
ב-1963 התמנה כפרופסור עוזר בכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת מינסוטה, שנחשב כמרכזי בתחום ניתוחי הלב, ועבד במחיצת פרופ' וולטון ליליהיי . 
 
ב-1964 שב לישראל והתמנה כמנהל מחלקת ניתוחי לב וחזה בבית החולים בילינסון. הוא פיתח במחלקה את תחום ניתוחי הלב הפתוח ואת ניתוחי ההשתלות. בדצמבר 1964  ביצע, לראשונה בישראל, ניתוח השתלת כליה, 10 שנים לאחר שניתוח זה בוצע לראשונה בארצות הברית. בהשתלה הועברה כליה של אם, נזירה לוי, לבנה. בדצמבר 1968 ביצע את השתלת הלב הראשונה בישראל, כשנה בלבד לאחר שניתוח זה בוצע לראשונה בעולם על ידי פרופ' כריסטיאן ברנארד בדרום אפריקה. 
לצורך ביצוע השתלה זו, נלקח, ללא ידיעת ואישור המשפחה, ליבו של אברהם סדגת והושתל בגופו של יצחק סולם. למרות שההשתלה הצליחה, מת המושתל כעבור כשבוע בשל זיהום בכתבה של ערוץ 10 ב-2019 נטען כי סדגת עבר אירוע מוחי וכי לבו נקצר בעודו בחיים ללא ידיעת וללא הסכמת משפחתו, וכי גם משפחת הנתרם לא הייתה מודעת ולא אישרה את ההשתלה פורצת הדרך. באותה כתבה נאמר, כי בספרו האוטוביוגרפי, "סיפור חיי", טען מוריס לוי כי מנהלי בית החולים בילינסון ניסו לעצרו בחדר הניתוח לפני תחילתם המקבילה של הניתוחים (בתורם ובנתרם), בטענה שיש לקבל את אישור המשפחות. לדבריו, אמר להם לוי כי סדגת נמצא במצב של מוות מוחי וכי מותו הצפוי של סולם יהיה על אחריותם. על פי גרסת לוי, לאחר התייעצות של מספר דקות אישרו לו מנהלי בית החולים לבצע את הניתוח.
לוי כיהן כמנהל המחלקה במשך 26 שנים, עד 1990. בשנות ה-70 היה לוי הרופא היחיד בבתי חולים של קופת חולים כללית שקיבל היתר להעניק שר"פ, במסגרת הסכמתו לעבוד בבית החולים בילינסון.
ב-1965 התמנה כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
במשך השנים פרסם לוי מעל ל-300 מאמרים בעיתונות הרפואית. ב-1980 העניקה לו החברה הקרדיולוגית הבינלאומית מדליית זהב על הישגיו בתחום כירורגיית הלב. לוי אף כיהן במשך שנים רבות כראש קרן מחקר בתחום הלב באוניברסיטת תל אביב.
בין תלמידיו הרבים: פרופ' אריה שכנר, פרופ' ג'ק סלומון, פרופ' ברנרדו וידנה.
בשנות ה-90 שימש לוי כיועץ בכיר בבית החולים של האקדמיה הצבאית של בולגריה בנושא כירורגיית הלב.
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון

הנהרות התת-קרקעיים של לונדון הם יובלי נהר התמזה הנמצאים מתחת לעיר לונדון. רוב נהרות אלה זורמים כיום במנהרות ותעלות ביוב מתחת לעיר.
הנהרות התת-קרקעיים כוסו במאה ה-18, וכיום לא ידוע נתיבם. נהרות אלה מזינים את האגמים השונים בפארקים המלכותיים של לונדון כגון האגם בפארק סנט ג'יימס, או אגם הסרפנטיין בהייד פארק. אולם מאז שכוסו הנהרות לא ברור איזה נהר מזין איזה אגם. נהר הווסטבורן לדוגמה, זורם מעל אחד מקווי הרכבת התחתית של לונדון וניתן לראות את הצינורות בהם הוא זורם באחת מתחנות הרכבת.
כיום מתנהלים מספר מיזמים העוסקים בגילויים של נהרות אלה, העלאתם מעל פני הקרקע ושיקומם.
הרץ פרנק

קורות חיים

הרץ פרנק נולד בשנת 1926 בעיירה לוּדזה שבלטביה, בנו של צלם ובעל סטודיו לצילום. השפה בביתו הייתה יידיש, והוא התחנך בבית ספר וגימנסיה יהודיים. לאחר מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא האדום. לאחר לימודי משפטים במוסקבה, עסק, החל משנת 1952, בעיתונאות ובפרסום. בשנת 1959 החל לעבוד באולפני הצילום של ריגה. בתחילה כצלם סטילס ואחר כך כבמאי וכצלם קולנוע. בשנת 1992 עלה לישראל והתיישב בירושלים, ומאז התגורר לסירוגין בישראל ובאירופה.

יצירתו

פרנק היה ממייסדי "אסכולת הקולנוע התיעודי הפואטי של ריגה". יצירותיו הקולנועיות, שצולמו בסרטי ששחור-לבן, הדגישו את מגוון הרגשות האנושיים, תוך הדגשת קיומה של המצלמה החושפת אותם. בין סרטיו הידועים: "10 דקות מבוגר יותר" (Par desmit minutem vecaks,‏ 1978), "יום הדין האחרון" (1987) ו"היה היו פעם 7 סֶמיוֹנים" (Reiz dzivoja septini Simeoni,‏ 1989). סרטו האחרון, "אל סף הפחד" (2014), העוסק ביגאל עמיר, הושלם לאחר מותו בידי שותפתו לבימוי מריה קרבצ'נקו.

השכלה

1947-1945 לימודי משפטים, מוסקבה, ברית המועצות.
לימודי נשים

היסטוריה

לימודי נשים הפכו לתחום אקדמי נפרד לראשונה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, במהלך הגל השני של הפמיניזם, כאשר מרצים וסטודנטים אקטיביסטים בתחום זה החלו להשפיע יותר ויותר על האקדמיה. הקורס הראשון בלימודי נשים התקיים באוניברסיטת קורנל ב-1969,. התוכניות האקדמיות המלאות הראשונות בתחום זה החלה באוניברסיטת המדינה בסן דייגו ובאוניברסיטת באפלו ב-1970, לאחר פעילות אינטנסיבית של קבוצות נשים אקטיביסטיות להעלאת מודעות לתחום זה. בסן דייגו הקימו את התוכנית הסטודנטית קרול רוול קאונסיל (Carol Rowell Council) והמרצה לספרות ד"ר ג'ויס נוור (Joyce Nower); בבפאלו פעלה לכך המרצה ללימודי ארצות הברית אליזבת לפובסקי קנדי (Elizabeth Lapovsky Kennedy). תוכנית התואר השני הראשונה בלימודי נשים התקיימה ב-1972 בקולג' שרה לורנס במדינת ניו יורק.
מאז פתחו אוניברסיטאות רבות בארצות הברית וברחבי העולם תוכניות ללימודי נשים. כיום מתקיימים קורסים ותוכניות כאלו ביותר מ-600 מוסדות אקדמיים בארצות הברית, מתוכם 15 מהמוסדות מציעים לימודי דוקטורט בתחום זה.

תכנים ושיטות לימוד

תוכניות לימודי נשים משתמשות לעיתים קרובות, מעבר לשיטות הלימוד והמחקר המקובלות באקדמיה, גם בפעילויות הכוללות דיונים ערים על החומר הנלמד. התוכניות מעודדות חשיבה, קריאה וכתיבה ביקורתית. 
תוכני הלימוד כוללים תאוריות ביקורתיות, פמיניסטיות וקוויריות. התוכניות מציגות גישה פמיניסטית ופוסט-מודרניסטית על הבנת נושא המגדר ואופן השפעתו המשולבת עם גורמים נוספים (גזע, גיל, תרבות, מעמד חברתי וכו') על שוויון ואי-שוויון חברתי. תוכניות הלימוד מעודדות פעילות למען צדק חברתי ואקטיביזם לשם הוצאה לפועל של רעיונות מתוך התאוריות הנלמדות ויישומם בחברה. חלק מהתוכניות מציעות תקופת פרקטיקום או התמחות במרכזים קהילתיים בהם יכולים התלמידים להיות עדים למצבי אפליה מינית מגוונים ולפעול לשינוי המצב, בהתאם לתכני הלימוד בתוכנית. עם זאת, חלק ממוסדות הלימוד מתנגדים לפן זה של התוכנית, בטענה כי הדבר מבטא העדפה של פוליטיקה על פי חינוך ולימוד. כן הובעה התנגדות לנטייה לביצוע מחקרים בתוכניות אלו בשיטות מחקר איכותניות ופחות בשיטות כמותיות.

בישראל

בישראל מתקיימים לימודי נשים לתואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה וכן במספר מכללות ברחבי הארץ.