google/wiki40b huggingface dataset:
גשר המיתרים

רקע והקמה

ההחלטה על בניית גשר בצומת הכניסה לירושלים נתקבלה במסגרת תכנון הרכבת הקלה בעיר, על רקע עומסי התנועה במקום שחייבו פתרון מפלסי. לא ניתן היה לחפור מנהרה מתחת לצומת, בגלל מעבר כביש בגין מתחת לו, ועל כן הוחלט על בניית גשר במקום. במסגרת הניסיון לקדם שינוי עירוני יחד עם בניית הרכבת הקלה הוחלט לבנות גשר מיוחד שיהווה סמל ומונומנט מרשים בכניסה לעיר ירושלים.
סנטיאגו קלטרווה הוזמן לתכנן את הגשר על ידי מהנדס העיר, אורי שטרית, בברכת ראש העיר, אהוד אולמרט. עבודות ההקמה החלו בשנת 2005 בתקציב מאושר של 129 מיליון שקל, שחרג ביותר ממחצית מהתקציב הראשוני של 80 מיליון שקל. באפריל 2007, החלו בהנפת המיסעה של הגשר מעל צומת הכניסה לעיר. המיסעה מורכבת משמונה חלקי פלדה, עליהם הונחו מסילות הרכבת. אורך כל מקטע כ-20 מטר, רוחבו - 10 מטר ומשקלו כ-350 טון. ההנפה בוצעה באמצעות מנוף ענק (היחיד בישראל) המופעל בידי חברת החשמל.
במרץ 2008 התגלו סדקים לאורך הגשר, והם עיכבו את פתיחתו וייקרו את מחירו של הפרויקט. ב-25 ביוני 2008 התקיים טקס חניכה בעלות של כשני מיליון שקל, ועלות בניית הגשר הסתכמה בסופו של דבר כ-245 מיליון שקלים.
הקמת הגשר לוותה בהתנגדויות רבות. מתנגדיו טענו שהוא יקר מדי, נטע זר ומונומנט מיותר בכניסה לעיר, במיוחד בהתחשב בעובדה כי הבניינים מסביבו מסתירים אותו מזוויות רבות. המתנגדים גם טענו לקיום קרינה אלקטרו-מגנטית משמעותית מהגשר, דבר שתומכי הגשר טענו שמעולם לא הוכח. הצדדים גם חלוקים האם הגשר מוקם קרוב מדי לבתי מגורים ואם הוא מתאים כלל ועיקר לנופה ולאופיה של ירושלים.
בחודש נובמבר 2008, כחצי שנה לאחר טקס "החנוכה" של הגשר, הודיע ניר ברקת (אז ראש העיר הנבחר של ירושלים), כי הוא שוקל לבטל את פרויקט הרכבת הקלה, ובמקביל גם לפרק את גשר המיתרים, אליו התנגד במשך כל שנות בנייתו. לבסוף הוחלט לא לבטל את המיזם.

מבנה וסמליות הגשר

הגשר מיועד לרכבת הקלה בירושלים, והוא מקשר בין שדרות הרצל ורחוב יפו. אורך המיסעה 380 מטרים, משקלו 4,500 טונות ואורך הכבלים התלויים יותר מ-150 מטר. גשר המיתרים בנוי כך שבמרכזו תורן נטוי ומעוקל העשוי מפלדת אל-חלד, המתנשא לגובה של יותר מ-119 מטרים וממנו נמתחים 70 מיתרים לבסיס הגשר, כך שכל עומס משקלו של הגשר יוטל עליהם, ללא עמודי תמיכה כלשהם. בנוסף לרכבת הקלה, מאפשר הגשר גם מעבר של הולכי רגל. ניצבי הגשר בנויים מבטון מצופה באבן מסוג רמון אפור. נתיב הולכי הרגל על הגשר עשוי זכוכית שקופה למחצה. למרגלות הגשר נבנו שתי רחבות מוארות ומרוצפות אבן המכונות "גן הגשר". פרטי האבן המשמשים לחיפוי ניצבי הגשר, תוכננו במיוחד לצורך הפרויקט והם בעלי צורה מעוגלת ומשופעת, שהיא חדשנית בתחום התכנון האדריכלי. לדברי קלטרווה, אמורים מיתרי הגשר להזכיר אוהל במדבר או את כינור דוד. לאחרים הוא מזכיר יד אדם השלוחה אל הרקיע, חץ וקשת או ציפור ארוכת-צוואר.

אזכורים תרבותיים

בסצנה מרכזית מתוך סרט המוסד בבימויו של אלון גור אריה מתמוטט הגשר אחרי שטרוריסטים מפילים מיכל דלק שגורם לגשר לרעוד ולמיתרים להתנתק. העמוד התומך מתרסק על סוכן מוסד בגילומו של טל פרידמן.
טבילת עזרא

טבילת עזרא היא טבילה שתיקן עזרא הסופר למי שנטמא בטומאת קרי, ורוצה ללמוד תורה או להתפלל.
אך מדין תורה חיוב הטבילה הוא רק לצורך מעשים המחייבים את העושה אותם להיות טהור כדוגמת: אכילת קדשים, עלייה למקדש, קיום יחסי אישות לנידה ועוד.

ביטול התקנה

דעת רוב הפוסקים כי תקנת עזרא זו התבטלה זמן מה לאחר חורבן בית המקדש, משום שהציבור לא עמד בו.
יש שהסבירו את ההיתר מלטבול על פי מה שמופיע בתלמוד בשם רבי יהודה בן בתירא, שדברי תורה אינם מקבלים טומאה משום שהם נמשלו לאש ואש איננה מקבלת טומאה.
אמנם הרבה מהראשונים סוברים שאף שבטלה טבילת עזרא לתורה, מכל מקום לתפילה לא בטלה, ואסור להתפלל עד שיטבול.
הרמב"ם באחת מתשובתיו מעיד על עצמו שהוא מעולם לא ביטל לעצמו את הרחיצה מטומאת קרי:
וזה העני שאמר עלי שאיני רוחץ מקרי, שקר הוא! מעידין עלי שמים וארץ שמעולם לא עשיתי זאת אלא מחולי.
— מהדו' ר"י שילת עמ' תלז-תלח
בספר שו"ת מן השמים כתב ששאל האם הלכה כדעת האומרים שבטלה טבילת עזרא, או כדעת החולקים, וזה אשר ענו לו מן השמים:
ועבדתם את ה' אלהיכם הוי אומר זר תפלך ואפשר טמא ומקריב קרבן. ואם תאמר שאר טומאות, אינו דומה טומאה מאונס לטומאה מדעת, אינו דומה טומאה הבאה ממקום אחר לטומאה היוצאה מגופו. ועזרא כשתיקן ברוח הקודש ראה ותיקן. ועל הירושלמי דע אלו היה עמהם בבית המדרש לא מצאו ידיהם, ועוד הרי חזר בו ואמר קודם תקנת עזרא נשנית משנה זאת, ודבר זה גורם אורך הגלות, כי אם היתה תפלת ישראל כתקונה כבר נתקבלה תפלתם זה ימים רבים, אך סבלות הגלות ותלמוד תורה ומעשים טובים הם העומדים לישראל. ואחר זה השיבו: שמענו מאחורי הפרגוד לטהר כל ישראל יחד אי אפשר, אך אם יטהרו שליחי צבור בכל מקום ימהרו ביאת הגואל. ובכל מקום מוגש לשמי ומנחה טהורה אבוא אליך וברכתיך
— שו"ת מן השמים (שאלה ה)

הטבילה בזמן הזה

להלכה פסק בשולחן ערוך כדעת הרמב"ם ועוד שבימינו בטלה תקנת עזרא ומותרים בתלמוד תורה קריאת שמע ותפילה.
אף שמעיקר הדין בטלה טבילת עזרא, בכל זאת, יש הנוהגים אף בימינו, לקיים תקנה זו, וכן נהוג בחוגי החסידות, לטבול כל יום קודם תפילת שחרית.
לעניין טבילת עזרא בשבת נחלקו הפוסקים, יש מהן שהתירו ויש שאסרו. וכן נחלקו בפוסקים לעניין טבילה בתשעת הימים.

מעלת טבילת עזרא

בספרי החסידות האריכו בגודל מעלת הטובל טבילת עזרא.
הרב חיים קנייבסקי בספרו אורחות יושר כתב:
ראיתי בספר אחד (כעת איני זוכר היכן) שכל החיבורים שנתקבלו בכל ישראל הם אלו שהמחבר נזהר בטבילת עזרא.
— אורחות יושר (יא)
בספר מאור ושמש כתב אף הוא בעניין מעלת טבילת עזרא:
ובזמנים הקודמים שהיה דְבַר ה' יָקָר בַּיָּמִים הָהֵם ולא היו יודעים מיראת הרוממות כלל, זאת היה מחמת שהיו לומדים תורה ולא נזהרו בטבילה זו. והכת שבתי צבי ימח שמם שהיו אז בימים ההם, ומזה נעשו אפיקורסים - שלמדו ספרי קבלה בטומאת הגוף. והיה העולם שָׁמֵם עד שבאו שני המאורות הגדולים לעולם, הבעל שם טוב הקדוש, ואדמו"ר הרב רבינו אלימלך נשמתם בגנזי מרומים, והם פָּתְחוּ שַׁעַר לַה' צַדִּיקִים יָבוֹאוּ בּוֹ, שלא יהרהר אדם שום הרהור תורה עד שיטבול עצמו לקריו, שחכמי הגמרא לא בטלוהו אלא מפני שאין רוב הציבור יכולין לעמוד בה, אבל אותן האנשים הרוצים להשיג גופי התורה ומצות - צריכין להיות נזהר מאד בטבילה זו. ועוד זאת אנו למידין מסמיכת הכתובים והודעתם לבניך ולבני בניך וסמיך ליה יום אשר עמדת וגו', שזאת גם כן בלתי אפשר - ללמוד לתלמידים ולהכניס בלבם יראת ה', אם אינו נזהר בטבילה זו.
— מאור ושמש (ויקרא, אמור)
ניל רובינסון

ביוגרפיה

רובינסון נולד בוולטון  ליברפול, אנגליה. הצעיר מבין שבעה אחים לג'ימס ואתל. כשהיה בין שנתיים, אביו נפגע בתאונת עבודה שהותירה אותו משותק מהצוואר ומטה. בגיל חמש, עבר עם משפחתו להתגורר בצ'שייר. בשנת 1971 עבר עם משפחתו להתגורר בליברפול. בשנת 1972, בגיל 15, עזב את ספסל הלימודים.
בין השנים 1976–1979 היה שחקן קבוצת אברטון והשתתף במסגרתה ב-21 משחקים. בשנת 1979 עבר לשחק בקבוצת סוונסי סיטי. עם קבוצה זו, זכה פעמיים בגביע הוולשי ‏ בשנים 1981 ו-1982. בשנת 1984, עבר לשחק בקבוצת גרימסבי טאון וזכה בה בתואר שחקן המועדון של השנה. ביולי 1988 עבר לשחק בקבוצת דרגלינטון  בה שיחק עד לשנת 1990. לאחר פרישתו מהכדורגל, החל לעבוד בענף המחשבים.
בגיל 13, בשנת 1970, אימץ רובינסון אורח חיים צמחוני לאחר שצפה בסרט דוקומנטרי בו שבט באמזונאס שיסף גרונה של פרה כאקט פולחני. בגיל 23, בשנת 1980, אימץ אורח חיים טבעוני והיה בכך לשחקן הכדורגל המקצועני הטבעוני הראשון בעולם. רובינסון משתתף באירועים שונים לקידום אורח חיים טבעוני. בשנת 2016, הוציא לאור אלבום מוזיקה שנקרא '?Anbody Here'.
רובינסון הוא אביו של שחקן הכדורגל ניל דייוויד רובינסון .
עוזרות בית נחושות (סדרת טלוויזיה)

עונה ראשונה

פרקים 1 - 13 (13 פרקים)
הסדרה פותחת במוות לא מוסבר של המשרתת פלורה הרננדז שנעשה בבית אווילן ואדריאן פאוול בבוורלי הילס. לאחר זאת, הזוג מעסיק משרתת חדשה, את מריסול סוארז, שבעצם היא פרופסורית שמעמידה פני משרתת בשם מריסול דוארטה. מטרתה לגלות את הרצח אחר שהאשימו בו את בנה. בעונה זו מציגים את שאר המשרתות. רוז וסטמור ממקסיקו, הזמרת כרמן לונה והעוזרת זוילה דיאז.

עונה שנייה

פרקים 14 - 27 (13 פרקים)

עונה שלישית

פרקים 28 - 41 (13 פרקים)

עונה רביעית

פרקים 42 - 52 (10 פרקים)
ב-6 ביוני 2016 חודשה הסדרה לעונה נוספת ואחרונה לעת עתה בת 10 פרקים.
כוכב לכת ארצי

מקור השם

המונח הלועזי, Terrestrial Planet, מקורו במילה הלטינית "Terra", שפירושה אדמה. בגלל ההרכב הסלעי והאדמה המוצקה המאפיינת כוכבים אלה הם קיבלו שם כולל של כוכבי לכת בעלי אדמה, וזאת בניגוד לענקי הגז המאופיינים בהרכב גזים גדול. בשפה העברית, נטבע המונח מהמילה "ארץ".
אנדראה קונטי

קריירת מועדונים

קונטי נולד בעיר לקו שבמחוז לומברדיה שבאיטליה. בשנת 2002 נבחן בשורות מילאן ואף הותיר רושם טוב, אולם לא הצטרף לנוער של הקבוצה עקב ריחוק מחנה האימונים מביתו. הוא קיבל גם הצעה מהיריבה העירונית, אינטר, אך בסופו של דבר הצטרף לאקדמיית הנוער של אטלנטה.
בחודש יולי 2013 הושאל קונטי לקבוצת פרוג'ה מהליגה השלישית באיטליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה ב-4 באוגוסט בהפסד הבית 0-1 לקבוצת סבונה במסגרת הגביע האיטלקי. הופעת הבכורה שלו בליגה נרשמה חודש לאחר מכן בתיקו 2-2 נגד נוצ'רה. בעונה הבודדת שבה שיחק בשורות הקבוצה הספיק לרשום 17 הופעות ליגה, מה שעזר לקבוצתו לזכות בהעפלה לליגה השנייה בחשיבותה, הסרייה ב'.
ב-10 ביולי 2014 הושאל לוירטוס לנצ'יאנו. בקבוצה רשם 24 הופעות כשקבוצתו סיימה במקום ה-14 מתוך 22. בקיץ של שנת 2015, הוא שב לאטלנטה ונכלל בהרכב של משחקי הקבוצה.
ב-30 בספטמבר 2015 חתם על הארכת חוזה עד ליולי 2019. את הופעת הבכורה שלו באטלנטה ערך ב-2 בדצמבר בהפסד 1-3 לאודינזה במסגרת הגביע האיטלקי. את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך חודש לאחר מכן בהפסד 1-2 לאותה אודינזה. את שערו הראשון כבש ב-3 בפברואר בניצחון 2-1 על הלאס ורונה. בעונת 2016-17 כבש שמונה שערים ב-32 הופעות ליגה.
ב-7 ביולי 2017 הצטרף קונטי לשורותיה של קבוצת מילאן בסכום המשוער בכ-24 מיליון אירו. את הופעת הבכורה שלו ערך עשרים ימים לאחר מכן כאשר נכנס כמחליפו של איניאציו אבאטה במשחק הכנה לקראת העונה החדשה נגד CSU קראיובה. את הופעת הליגה הראשונה שלו רשם בניצחון 3-0 על קרוטונה. ב-15 בספטמבר נפצע ברצועה הצולבת הקדמית, זמן ההתאוששות שלו הוערך בכחצי שנה.

קריירה בינלאומית

בחודש אוגוסט 2017, זומן קונטי לראשונה על ידי מאמן הנבחרת הבוגרת, ג'יאן פיירו ונטורה, לצמד משחקים נגד נבחרת ספרד ב-2 בספטמבר ונבחרת ישראל ב-5 בספטמבר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הניצחון 1-0 על נבחרת ישראל, אך הוחלף על ידי דוידה זפאקוסטה, עקב פציעה.
VHL

היסטוריה

ליגת המשנה בהוקי הקרח הוקמה בשנת 1992 בתור הליגה הבכירה של אליפות רוסיה בהוקי קרח (ברוסית: Высшая лига чемпионата России по хоккею с шайбой) והתקיימה עד שמת 2010,עת הוחלפה בליגת VHL.
הליגה נערכה בשני שלבים: בשלב הראשון הקבוצות פוצלו לשני בתים - מזרח ומערב. בכל אחד מהם, הקבוצות נפגשות זו עם זו.
החל מעונת 2008/2009 הליגה מפוצלת לשלושה בתים: מזרח, מערב ומרכז. בעונת הבכורה של ליגת VHL השתתפו גם קבוצות הוקי קרח מקזחסטן ואוקראינה.
בעונות 1997 - 2000 נערך בשלב השני טורניר מעבר בין הקבוצות החזקות ביותר מכל בית והחלשות ביותר. לאחר מכן הטורניר הוחלף בטורניר סופי בהשתתפות קבוצות הליגה. מעונת 2000/2001 נערך טורניר בשיטת טבלת ליגה והחל מעונת 2003/2004 נערך גם בשיטת שלבי הכרעה והקבוצות הטובות ביותר בטורניר הסופי העפילו לאליפות רוסיה בהוקי קרח.
מעונת 2008 מנצחת פלייאוף בליגה זוכה בגביע פטרוב, שבשנים 2008 - 2017 נקרא גביע בראטינה.

מבנה הליגה

הליגה מורכבת מ-28 קבוצות המתמודדות בשלב הראשון בטבלת ליגה ב-52 משחקים: 2 משחקים מול כל יריבה (משחק בית ומשחק חוץ).
בשלב השני, 16 הקבוצות הראשונות בבית עולות לפלייאוף גביע בראטינה, שמורכב מסדרות משחקים בשיטת "הטוב מ-5" כאשר קבוצה מעפילה לסיבוב הבא לאחר שניצחה את הקבוצה בסיבוב הקודם 4 פעמים. בשלב שמינית גמר הקבוצות נפגשות בסדרת משחקי הכרעה על הזכייה בגביע בראטינה ועל תואר אלופת ליגת ה-VHL.
ארסן קוטסויב

ביוגרפיה

קוטסויב נולד למשפחה עניה בכפר גיזל הסמוך לולדיקווקז. הוא החל את לימודיו בבית הספר המקומי בגיל תשע, וגילה שם אוסף גדול של ספרים שהעשירו את חינוכו. לאחר שסיים את בית הספר למד קוטוסויב בסמינר האורתודוקסי בארדון, אך הוא נאלץ לפרוש מהסמינר בשל מחלה. הוא חזר לכפרו והחל לכתוב מאמרים קצרים לעיתונים של צפון הקווקז. הוא אף עבד כמורה בבית הספר המקומי.
ב-1902 נטל קוטסויב חלק במרד שפרץ בגיזל והוגלה מהאזור עקב כך. הוא בחר להתיישב בדרום אוסטיה (כיום בגאורגיה), שם המשיך לעבוד כמורה ולכתוב סיפורים ומאמרים קצרים. ב-1910 הוא החל להוציא לאור כתב־עת הקרוי "Æфсир" ("אפסיר", אוזן). כתב־העת יצא ב-14 גליונות, אך הייתה לו השפעה רבה על העיתונות והספרות האוסטית. יצירות מופת רבות של הספרות האוסטית הודפסו לראשונה ב"אפסיר".
ב-1912 עבר קוטסויב להתגורר בסנקט פטרבורג, ועבד שם במקומות רבים, ביניהם בפראבדה, עיתונו הידוע של לנין. אף שנולד באזור הכפרי של אוסטיה, ידע קוטסויב רוסית במידה כזו שיכול היה להגיה את העיתון הכתוב רוסית.
קוטסויב התפרסם לאחר מהפכת אוקטובר. הוא עבד בעיתונים וכתבי־עת שונים ועסק בחינוך. הוא מת בולאדיקווקז ונקבר בחצר המוזיאון לספרות.

עבודתו

רוב סיפוריו הקצרים של קוטסויב הם טרגיים. מרביתם מתרחשים על רקע המסורות הנוקשות של אנשי ההרים, שכללו נקמת דם, איראד (נדוניה) ואמונות טפלות. ארסן קוטסויב הרבה לכתוב על מקומו של אדם מתרבות מסורתית בעולם האירופאי, ועל גורלו של איש ההרים בעיר הגדולה. קוטסויב הרבה גם לתרגם לאוסטית, בין השאר ספורים אחדים משל פושקין.
פרגוס מור

אזכורים היסטוריים

פרגוס מור מוזכר בדיברי טיגרנאך בשנת 501 בה מצוין מסע מלחמה מדאל ריאטה לבריטניה ומותו בבריטניה. על אף שהכינויים "דאל ראיטה" ואף הכינוי "מור" מאוחרים למאה החמישית, ונכתבו אף לאחר המאה השישית - שורות אלה יצרו מיתוס לפיו פרגוס מור פלש מאירלנד לבריטניה - אף שאין כל תעוד היסטורי אחר לפלישות אלה, וייתכן שהאיזכור נכתב שנים רבות לאחר מותו של פרגוס מור.
פרגוס מור מוזכר כמלך דאל ריאטה בדואן אלבאנאך ובסנכוס פר נ-אלבן. הסנכוס מציין כי פרוגס מור כונה גם "מק ניסה מור". שני מקורות אלה מקורן במאות ה-10 וה-11, היינו כ-500 שנים לאחר מותו של פרגוס מור.
הסנכוס מציין כי אביו של מור היה ארק בן אאוכייד. בהתבסס על כרוניקות איריות המציינות את הגניאולוגיה של פרגוס מור, מתארך ההיסטוריון ג'ון מוריס את תקופת שלטונו, והוא סבור כי פרגוס החל לשלוט בממלכת דאל ריאטה כוסאל של המלך ארתור על מנת ליצור חיץ בין ממלכתו לבין ממלכות הפיקטים (פורטריו).
פרגוס ייסד למעשה את ממלכת דאל ריאטה והחל שושלת שמשלה בדאל ריאטה. אחריו מלכו נכדיו גאבראן מק דומנגארט וקומגאל מק דומנגארט ונינו אאדאן מק גאבראן.

אזכורים מאוחרים

בספרו של אנדרו מוינטאון, Orygynale Cronykil of Scotland,  מהמאה ה-15, מציין אנדרו כי פרגוס מור היה הסקוטי הראשון ששלט בסקוטלנד, וכי קנת מק אלפין היה צאצאו. כמו כן מציין אנדרו כי פרגוס הביא את אבן סקון מאירלנד לסקוטלנד, וכי אחריו מלך בנו דונגאל. ספרו של ג'ורג' ביוקנן, ה"ררום סקוטיקארום היסטוריה" שנכתב בשלהי המאה ה-16, מתבסס על ג'ון מפרדון ומציין כי בעת הכיבוש הרומי של סקוטלנד גורשו הסקוטים, ומשפחתו של פרגוס גידלה אותו בגלות בסקנדינביה, וכי נלחם גם בפרנקים בטרם שובו לסקוטלנד ושחרורה. על פי ביוקנן פרגוס נהרג בקרב נגד דורסטוס, מלך הפיקטים ומלך אחריו בנו, יוגניוס. ספר זה נכתב בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס השישי אשר האמין כי הוא צאצאו של פרגוס, וכתב לאשתו אן מדנמרק כי הוא "בן לגזע פרגוס". נכדו של ג'יימס, צ'ארלס השני האמין אף הוא שהוא צאצא של פרגוס והזמין שמונים ותשעה דיוקנאות מאת ג'ייקוב דה וט עבור הגלריה הגדולה של ארמון הולירוד בהם מצוירים מלכי סקוטלנד מאז שלטונו של פרגוס ועד כהונתו שלו.
סרט בלשי

סרט בלשי (או: סרט תעלומה, או: סרט מסתורין) הוא ז'אנר קולנועי המתמקד במאמציו של בלש משטרתי, חוקר פרטי או בלש חובב לפענח נסיבות מסתוריות של פשע כלשהו, באמצעות רמזים, חקירה, והסקת מסקנות בצורה פיקחית.

מאפייני הז'אנר

את ז'אנר סרטי הבלש מאפיינים שני סוגים עיקריים של סיפורים: סגורים ופתוחים. בסרט בלשי בעל סיפור סגור (המכונה גם: "whodunit" - 'מי עשה את זה?') - זהותו של הפושע אינה מתגלה, אלא עד לשלב מתקדם מאוד בעלילה, לקראת סופו של הסרט, אשר במהלכו נוספים עוד ועוד אלמנטים המקדמים את הבלש לחשיפת זהותו של העבריין והגורמים למתח בקרב הצופים, אשר בעצמם לא יודעים בוודאות ואינם בטוחים מי עשה את זה.
בסרט בלשי בעל סיפור פתוח, לעומת זאת, זהותו של הפושע מתגלה לצופים כבר בראשית הסרט, כאשר נדמה כי בוצע "הפשע המושלם". לאחר מכן, יצפו הצופים בגיבור, בעודו מנסה לפתור את התעלומה ולחשוף את זהותו של הפושע, בדומה לסגנון הסיפור הסגור.
בסרט בלשי שמירה על מתח גבוה היא לעיתים קרובות מרכיב עלילה חשוב מאוד. ניתן לעשות זאת באמצעות הפסקול, זוויות צילום, צללים כבדים, ותפנית מפתיעה בעלילה. אלפרד היצ'קוק נהג להשתמש בכל הטכניקות הללו, אבל לפעמים בחר לחשוף מבעוד מועד את הקהל לאיום המתקרב, ולאחר מכן היה משהה את הרגע, על מנת להעצים את האפקט הדרמטי.
ספרות בלשית הוכיחה עצמה כמדיום שקל לעבד לתוך סרט קולנועי. לרוב, הבלש הוא דמות ראשית, מובילה וחזקה והעלילה כוללת, לעיתים קרובות, אלמנטים של דרמה, מתח, התפתחויות של הדמויות, אי-וודאות ותפנית מפתיעה בעלילה. סופרים של ספרות בלשית מייצרים סדרה של ספרים, המבוססים על אותה דמות ראשית, ובכך מספקים חומר עשיר עבור סרטי המשך עתידיים לסרט בלשי מצליח.
שקופיה לוקה

גאוגרפיה

שקופיה לוקה שוכנת בצפון-מערב סלובניה, כ-26 קילומטר מעיר הבירה ליובליאנה, בגובה של 354 מטר. העיירה יושבת על מפגש הנהרות Poljane Sora ו-Selca Sora. על רמה מעל העיר ניצב מבצר לוקה שנבנה בשנת 1202 ובתוכו כיום מוזיאון.
בשנת 2013 התגוררו בעיירה כ-12,000 תושבים.

מקור השם

שקופיה לוקה הוזכרה לראשונה בשם "לונקה" על פי יישוב סמוך בשם "סטארה לוקה", ונודעה בשמות נוספים: לוקה, לאק ובישופלקה. את שמה הנוכחי קיבלה בשנת 1274. השם לוקה, פירושו הוא "אזור דשא רטוב ליד מים". מאחר שהיו קיימים מספר יישובים בשם לוקה בסלובניה, התווספה לשם התחילית "שקופיה". פירוש השם "שקופיה לוקה" הוא "כרי הדשא של הבישוף".

היסטוריה קדומה

העיר הוענקה על ידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבישופים של פרייזינג. תושבי העיר היו סלובנים וגרמנים שעסקו במלאכות שונות ובמסחר. מבצר וצריח נבנו מעל העיר למטרות הגנה והפכו מאוחר יותר למקום מושבו של המושל של הבישוף, במאה ה-11 וה-12. הקיסר אוטו השלישי העניק לבישופים את הזכות להוציא מטבע ולגבות מכסים. שקופיה לוקה תועדה לראשונה כבעלת זכויות שוק בשנת 1248, וכבעלת זכויות עיר בשנת 1274.
סביב העיר נבנתה חומה במאה ה-14. ב-1457 הדוכס יאן ויטובץ פלש בעיר והעלה אותה באש. ב-1476 הותקפה העיר על ידי העות'מאנים. בתקופה זו סבלה העיר ממגפה ודליקות.
מרידות של איכרים התרחשו בשנים 1488, 1492 ו-1515. ב-1511 נהרסה העיר ברעידת אדמה שמוקד הרעש שלה היה באזור. העיר שוקמה מחדש במהרה הודות למאמצים של הבישוף פיליפ.
בשנים 1660 ו-1698 נפגעה שקופיה לוקה קשות כתוצאה מדליקות שפרצו בה.

העת החדשה המאוחרת

לקראת סוף המאה ה-18 תושבי העיר עברו לגור מחוץ לחומות כיוון שהעיר גדלה במהרה. בשנת 1894 הוארו לראשונה רחובות העיר באמצעות נורות חשמל.

במלחמת העולם השנייה

שקופיה לוקה נכבשה על ידי כוחות איטלקיים ב-13 באפריל 1941. שלושה ימים לאחר מכן השלטון ביישוב עבר לידי גרמניה הנאצית. כחודש לאחר מכן נעצרו תושבים ראשונים במקום על ידי הגסטאפו, ולאחר מכן 26 משפחות גורשו לסרביה. במהלך המלחמה פעלו באזור יחידות של פרטיזנים כנגד הגרמנים. בפברואר 1944 ירו הכוחות הגרמנים ב-50 בני ערובה לאחר שחייל גרמני נהרג על ידי כוחות ההתנגדות. לאחר המלחמה שימש המבצר בעיירה כמחנה שבויים וכבית חולים צבאי. העיירה קיבלה בעלות על המבצר ב-1959.

לאחר מלחמת העולם השנייה

שקופיה לוקה הייתה לאחר המלחמה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-1987 הוכרזה כאתר בעל ערך תרבותי. משנת 1991 לאחר שסלובניה הכריזה על עצמאותה, שקופיה לוקה היא חלק ממדינת סלובניה.
האיגרת אל הלאודיקיאנים

האיגרת אל הלאודיקיאנים היא איגרת חיצונית, שאינה חלק מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
האיגרת משויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי) וממוענת לכנסייה הנוצרית בלאודיקיאה. האיגרת מוזכרת באיגרת אל הקולוסים המהווה חלק מספרי הברית החדשה. מספר איגרות הנושאות שם זה התקיימו בעת העתיקה, אולם כבר בעת העתיקה היה ברור שהן מאוחרות וכי לא נכתבו על ידי פאולוס.

רקע

פאולוס, המכונה "השליח אל הגויים", כתב מספר איגרות לכנסיות שונות אשר ייסד ביוון ואסיה הקטנה. מרבית איגרות אלה שרדו ומהוות חלק מהברית החדשה. באיגרת אל הקולוסים נאמר: "אחרי שמכתב זה הוקרא לכם, דאגו לכך שהוא יקרא גם בכנסייה של הלאודיקיאנים, וכי הם יקראו לכם את האיגרת נשלחה אליהם" (קולוסים ד' 16).
יש חוקרים הסבורים כי האיגרת שנשלחה אל הלאודיאינים היא למעשה האיגרת אל האפסים.

האיגרת המרקיוניסטית

מרקיון סבר כי רק השליח פאולוס הבין את תורתו של ישו ולכן כלל בקאנון של ספרי הברית החדשה שיצר רק את הבשורה על פי לוקס ואת איגרות פאולוס שאף הן נערכו והוסרו מהן פסקאות אשר לא התאימו לעמדתו. קאנון זה כלל גם את האיגרת אל הלאודיקאנים, אשר נכתבה על ידו או אשר התאימה לדעותיו.
ארננדו דה סוטו

שנותיו הראשונות

עוד בצעירותו התבלט כאיש צבא מצליח, והשתתף באופן פעיל בכיבוש מרכז אמריקה.

מסע ראשון - כיבוש פרו

ב-1532 הצטרף דה סוטו לפרנסיסקו פיסרו בכיבוש ממלכת האינקה ומונה לסגנו של פיסרו. הם הגיעו אל העיר טומבס החרבה, עקב מלחמת האזרחים שהתנהלה חודשים מספר לפני כן. ביולי 1532 הונחה אבן הפינה לעיר סן מיגל דה פּיוּרה. לאחר הקמת היישוב, יצאה משלחת בראשותו של דה סוטו אל לב פרו וחזרה כעבור ימים אחדים עם תשורות זהב ועם שליחו של אטאהואלפה, אשר הציע לספרדים להיפגש עם הקיסר בעיר המרפא קאחמרקה, ובה נשאר מיד בסיומה של מלחמת האזרחים בשל פציעה ברגלו. שנים ספורות אחר כך חזר לספרד כאיש עשיר מאוד.

חזרתו לספרד

דה סוטו חזר לספרד עם עושר רב מכיבוש אימפרית האינקה. הוא התקבל כגיבור ואף התקבל למסדר סנטיאגו. ב-1537 נשא דה סוטו לאישה את אינס דה בובדייה, בתו של הקונקיסטדור הספרדי פדראריאס אווילה, שייסד את פנמה סיטי. דה סוטו שימש באותה העת מושל קובה, וכאשר יצא למסעו בפלורידה ובדרום ארצות הברית של ימינו, מילאה דה בובדייה את מקומו, עד שהלכה לעולמה ב-1543.

1539 עד תחילת 1540 - בפלורידה

במאי 1539 נחת דה סוטו, בראש תשע אוניות, עם 620 איש ו-220 סוסים בנמל שארלוט, פלורידה. הוא קרא למקום 'אספיריטו סנטו' על שם רוח הקודש.

1540 - בג'ורג'יה, דרום קרוליינה, טנסי, אלבמה ומיסיסיפי

ארננדו דה סוטו היה האירופאי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי. על פי סברה אחרת היה זה אלונדו אלברז דה פינדה.
ישראל יוסף לאו

הרב ישראל יוסף לאו (לבוב תרמ"ח, 1888 – בלז'ץ, אלול תש"ב, 1942) – רבה האחרון של העיר קולומיאה בגליציה.

ביוגרפיה

נולד בלבוב, בנו הבכור של הרב צבי יהודה ולאה הינדה לאו (לויא). בן דודו היה הרב יהודה מאיר שפירא מלובלין. אחיו היה הרב משה חיים לאו, לימים רבה של פיוטרקוב. למד אצל סבו הרב שמואל יצחק שור, בעל ה"מנחת שי", שקירבו לחסידות צ'ורטקוב, וכן למד בבית המדרש הגדול מחוץ לעיר. נסמך לרבנות על ידי סבו החורג הרב שלום מרדכי שבדרון, הרב יצחק שמלקיש ועוד. 
נשא את נעכא, בתו של הבנקאי ר' יעקב בידוף, מחסידי ויז'ניץ בקולומיה. מאז היה מקורב מאוד לחסידות זו. לא רצה לסמוך על שלחן חותנו ולא רצה לקבל עליו את עול הרבנות. היה עוזר לחותנו בניהול עסקיו ובמקביל עסק בצורכי ציבור. היה פעיל בתנועת אגודת ישראל וצעירי אגודת ישראל ופעל להקמת בתי ספר של רשת בית יעקב בגליציה. 
מאז עזיבת רב העיר הרב גדליה שמלקיש בשנת תרס"ד לא התמנה רב לעיר, בעיקר נוכח יריבות בין המפלגות, והתנצחות לגבי זהות המועמד. בשנת תרצ"א הציעו אנשי המזרחי את הרב ישראל יוסף לאו לרב העיר, בתנאי שיפסיק את פעילותו המפלגתית. מאז כיהן הרב לאו כרב העיר. הוא התבלט בנאומיו הבהירים וכשרונו הרטורי. ייצג את הקהילה גם בפני מועצת העיר.
עם פרוץ שואת יהודי פולין בלטו פעולותיו למען קהילתו. הוא סירב לבקשות לברוח לצ'כוסלובקיה והונגריה הסמוכות. יצא עם בני קהילתו למחנה ההשמדה בלז'ץ בכז' באלול תש"ב, שם נרצח עם אשתו, שלוש בנותיו חיה, פרידה וגיטל ובנו דוד. בנו שמואל יצחק עלה לארץ ישראל בשנת 1935 והוא היחיד מבניו ששרד.
קאזה באליו

היסטוריה

המבנה הוקם בין השנים 1875-1877 ומאוחר יותר נרכש על ידי ז'וזפ באליו אי קאסנובס (Josep Batlló i Casanovas) שעל שמו הוא קרוי. בעל הבית החדש שקל בתחילה להרוס את הבניין ולהקים מבנה אחר תחתיו, אך הוא שינה את דעתו, ופנה אל האדריכל הקטלוני אנטוני גאודי על מנת שיעצבו מחדש. העבודות התקיימו בין השנים 1904–1906. המבנה עוצב בסגנון המודרניסטה, ונותר ברשותה של משפחת באליו עד שנמכר ב-1954. הוא החליף מספר ידיים ושופץ בשנים 1970 ו-1999. ב-1984 הותקנה בחזיתו של הבניין תאורה חשמלית המאירה אותו בשעות הערב, וב-1995 נפתח חלק ממנו לציבור הרחב.
טלאל חמיה

טלאל חָמִיָה (בערבית: طلال حميّة; נולד ב-1952) הוא מפקד יחידה 910 להוצאת מבצעי חוץ ופיגועים בזרוע הצבאית של חזבאללה, ששימש כסגנו של עימאד מוע'ניה עד שהלה נהרג בהתנקשות. לפי דיווח בעיתון המצרי "אל-אהראם" (ב-14 באפריל 2009, בעקבות חקירת חברי התארגנות של חזבאללה שנחשפה במצרים), חמיה מונה בידי סגן מזכ"ל חזבאללה, נעים קאסם, לראש הזרוע הצבאית של הארגון במקומו של מוע'ניה. דיווח דומה פורסם גם בשבועון הלבנוני א-שראע. 
חמיה, שמוצאו מאזור בעלבכ, היה אחראי על ביצוע פיגועי טרור מחוץ ללבנון, וכן סייע למיליציות שיעיות שלחמו נגד כוחות ארצות הברית בעיראק בעשור הראשון של המאה ה-21‏. לפי דו"ח מודיעין אמריקני היה חמיה קשור להתארגנות של חזבאללה בערב הסעודית, שלה מיוחס פיגוע נגד חיילים אמריקניים ב-1996 (בו נהרגו 19 חיילים). בעקבות הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994, הוקלט חמיה בשיחה עם מוע'ניה כשהוא מביע שמחה על הצלחת "הפרויקט שלנו בארגנטינה", ולועג למערכת הביטחון הישראלית על כך שלא הצליחה למנוע את הפיגוע.
ערוץ 10 דיווח ב-2004, לאחר שחרורו של אלחנן טננבוים משבי חזבאללה, כי טננבוים עמד בקשר עם חמיה, שלפי אותו דיווח שימש באותה תקופה כמפקד המודיעין של הארגון.
באפריל 2011 דיווח ערוץ 2 כי חמיה עומד בראש מנגנון הפיגועים בחו"ל של חזבאללה. עוד פורסם כי במנגנון פעילים אחמד אל-פאיד, המשמש כסגנו, ונאג'ם א-דין, מומחה מטענים וקצין החבלה של החזבאללה, וכי המנגנון הזה עוסק כל העת בניסיון הוצאת פיגוע נקמה על חיסול עימאד מוע'ניה.
טלאל חמיה הוא האחראי לפיגוע באוטובוס בבורגס ב-18 ביולי 2012.
ארגוני ביון רבים במערב, מעריכים שחמיה צבר ניסיון מבצעי אדיר במסגרת הלחימה של הארגון בסוריה, כמו גם שהוא האיש שמוציא לפועל את הפקת הלקחים שבעקבות מלחמת לבנון השנייה. הוא נחשב למפקד יצירתי, אולם כזה שעדיין לא הגיע לאיכות של עימאד מורנייה. באוקטובר 2017 נחשף שארצות הברית מציעה פרס של 12 מיליון דולר על מידע שיוביל ללכידתו של חמיה.