google/wiki40b huggingface dataset:
מאטי יארווינן

ביוגרפיה

מאטי יארווינן נולד וגדל בטמפרה. הוא ואחיו הספורטאים המצטיינים, התאמנו בהדרכת אביהם, ורנר שהיה אלוף אולימפי בזריקת דיסקוס יווני (אתונה 1906). שני אחיו, אקילס בעל שתי מדליות כסף אולימפיות (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) ושיאן עולם בקרב עשר והאח הבכור קלה, מקום 9 באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932) ושיאן אירופה בהדיפת כדור ברזל.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בויבורג ב-8 באוגוסט 1930 קבע יארווינן בהטלת כידון שיא עולם חדש של 71.57 מטר, שיאו העולמי הראשון.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה יארווינן במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 72.71 מטר, לפני חבריו לנבחרת מאטי סיפלה (69.80 מטר) ואינו פנטילה (68.70 מטר).

אלוף אירופה

באליפות אירופה הראשונה באתלטיקה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1934 זכה יארווינן במדליית זהב בשיא עולם חדש של 76.66 מטר, שיא העולם היחידי באליפות, לפני בן ארצו מאטי סיפלה (69.97 מטר) וגוסטב סול מאסטוניה (69.31 מטר).
באולימפיאדת ברלין (1936) לא הצליח יארווינן להגן על תוארו בשל פציעה בגבו וסיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 69.18 מטר. 
באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1938 הגן יארווינן על תוארו בהטלת כידון בתוצאה של 76.87 מטר, לפני בן ארצו שיאן העולם הטרי (שבוע ימים) איריו ניקנן (75.00 מטר) ויוז'ף וארסגי מהונגריה (72.78 מטר).
בשנת 1939, שירת יארווינן במלחמת החורף במצר הקרלי (קו מנרהיים) ושם אימן חיילים בזריקת רימוני יד ביחד עם חברו איריו ניקנן. לאחר המלחמה עבד כיועץ כלכלי.
בשנת 1945, בסיום הקריירה הספורטיבית שלו, משרד הדואר של פינלנד כיבד אותו בהוצאת בולים בדמותו.
תומאס המפסון

קרן המפסון

בשנת 2003 ייסד תומאס המפסון את "קרן המפסון" שמטרתה לקדם את השיר האמנותי באמריקה. הקרן תומכת בחקר התחום ובאמנים צעירים באמצעות מיזמי מחקר, סימפוזיונים, כיתות אמן, הופעות בכורה והרצאות קדם-קונצרטים.
פירוק שולסקי

באלגברה ליניארית פירוק שולסקי (לפעמים חולסקי או צ'ולסקי) על שם המתמטיקאי אנדרה-לואי שולסקי , אומר שלכל מטריצה  הרמיטית מוגדרת חיובית קיים פירוק למכפלה של מטריצה  משולשית תחתונה במטריצה הצמודה לה:
.
קיים אלגוריתם יציב ויעיל למציאת הפירוק .
הפירוק דומה לפירוק LU, אך כאשר ניתן להפעיל אותו (במידה ומדובר במטריצה הרמיטית מוגדרת חיובית) הוא יעיל יותר.
חיים שלי (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי. קלימי אף ביצע את השיר בעצמו. גרסתו הועלתה ליוטיוב וצברה למעלה מ-1.8 מיליון צפיות. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית בו עדן בן זקן מדברת על אהבתה העזה כלפי החתן שלה.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-5 ביוני 2018. הקליפ מציג בתוכו קטעים מתוך החתונה של בן זקן. בתחילתו, ניתן לראות את בן זקן נכנסת אל האולם, לבושה ככלה ולאחר מכן אותה ואת בעלה שוקי ביטון.
הקליפ זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר צבר למעלה מ-36.9 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מן הקליפים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
אנדי סלבה

קריירה

סלבה נחשב לאחד מטובי הכדורגלנים הסן מרינזים בהיסטוריה (ביחד עם מירקו ג'נארי ומאסימו בוניני). במדי הנבחרת הופיע 62 פעמים בהם כבש שמונה שערים, והוא מלך השערים של נבחרתו. אחד מהשערים של סלבה נכבש במשחק ידידות מול נבחרת ליכטנשטיין, שהסתיים בתוצאה 0-1 לטובת סן מרינו, והיה לניצחון הראשון של הנבחרת. 
סלבה שיחק בקבוצות מהליגות הנמוכות של איטליה לאורך כל הקריירה שלו, והיה אחד מהשחקנים המרכזיים שסייעו לססואולו להעפיל לסרייה ב' לראשונה בתולדותיה. לאחר מכן עבר לשחק בהלאס ורונה.
דורון שנער

ביוגרפיה

דורון שנער נולד בתל אביב. גדל בקיבוץ כילד חוץ. בתור ילד שימש כתב נוער במעריב לנוער, וקודם לכן פרסם בהארץ שלנו ומשמר לילדים. בנעוריו שהה בלונדון. שירת בצה"ל כחייל קרבי, השתחרר בדרגת רס"ן.
למד בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב ובמקביל השלים את בחינות הבגרות. בתקופת שירותו הצבאי ולימודיו הסטודנטיאליים כתב במוסף "חותם" של על המשמר, בעריכתו של רוביק רוזנטל, בו היה לו טור בשם "רשימות שחורות" של סיפורים פסאודו-אקטואליים.
בשנת 1994 פרש משותפותו במשרד חיים צדוק ושות' והקים משרד עורכי דין שנער, שחור, וייסברגר. בשנת 2008 התמזג במשרד איתן-מהולל ופרש מעיסוק מלא בעריכת דין. כעורך דין עסק במשפט מסחרי, עם התמחות בתחומי מימון, שוק ההון ודיני תאגידים. דירקטור בחברת יוניטרוניקס ובחברות פרטיות אחדות.
בעבר כיהן כיו"ר כלל חתמים ודירקטור בקבוצת לאומי ושות' וקבוצת נץ.
בשנת 2016 יצא לאור ספרו "חלונות נמוכים", בעריכת יעל שכנאי, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. בשנת 2017 יצא לאור ספרו "אפרוחים סופרים בסתיו", בעריכת חיה לנדא, בהוצאת אריה ניר והוצאת מודן. באותה שנה פרסם סיפורים קצרים באסופת "צלילים" בהוצאת פטל בעריכת אביבית משמרי,
, באסופת "תן", סיפורי מסע ושוטטות, בעריכת נועה לקס. 
 פרסומים עצמאיים בהוצאה עצמית, סיפור קצר במסגרת אסופת סיפורים קצרים "תן" 3. ובאסופת פטל 7. בשנת 2018 יצא לאור ספרו "ההיסטוריה העלובה של משפחת פסטרנק", בעריכת תמר ביאליק, בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר.
מתגורר בתל אביב, נשוי לרות פלאטו-שנער, פרופסור למשפטים, ואב לשתי בנות.
דוד אסאו

ביוגרפיה

נולד באיסטנבול שבאימפריה העות'מאנית בשנת 1914 ליצחק אסאו, בן למשפחה ספרדית שאבותיה הגיעו לטורקיה לאחר גירוש ספרד. בילדותו למד בתלמוד תורה "תפארת ישראל", ומשם המשיך לבית ספר של חברת כל ישראל חברים ברובע חאסקוי בעיר. בסיום לימודיו המשיך לישיבה ברובע, שבה למד אצל הרב יצחק אריאל, שהיה אב בית הדין של קושטא.
בחודש יולי 1928 נשלח על ידי לשכת בני ברית באיסטנבול לבית המדרש לרבנים באי רודוס שביוון. בשנת 1933 סיים את לימודיו לאחר שהוסמך שם להוראה, וכן לשמש כמורה לעברית וליהדות. עם סיום לימודיו, החל להיות פעיל במוסדות החינוך היהודיים באיסטנבול. באותה שנה החל לשמש בין היתר כמורה לעברית בבית ספר תיכון יהודי בעיר.
עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1936, החל לשמש כחבר בבית הדין הרבני המקומי, ולאחר מכן שימש כמזכיר בית הדין וכמזכירו של החכם באשי של טורקיה, הרב רפאל סבאן. הרב סבאן קירבו, הסמיכו לרבנות ומינה אותו לחבר במועצת הרבנות המקומית.
בשנת 1950 מונה לשמש כרבה הראשי של הקהילה היהודית-איטלקית באיסטנבול. בשנת 1955 מונה לשמש כמנהל בית המדרש לרבנים באיסטנבול.
לאחר פטירת הרב רפאל סבאן בשנת 1960, נבחר הרב אסאו ב-9 בדצמבר 1961 לשמש תחתיו כחכם באשי וכרבה הראשי של טורקיה. ביום הכתרתו, קושט בית הכנסת הגדול המקומי "נוה שלום", ובמעמד ההכתרה השתתפו מושל טורקיה, רפיק טולגה, נציגי הפטריארך היווני, הפטריארך הארמני, הפטריארך הקתולי והפטריארך האורתודוקסי, נציג האפיפיור מרומא, הפטריארך של הכנסייה הביזנטית, וראשי הדת המוסלמית והנוצרית.
בחודש מרץ 1965, ביקר בישראל, לאחר ששב מועידת רבנים בלונדון. יחד עם רעייתו, ביקר בביתו של הרב איסר יהודה אונטרמן, שם נערכה לו קבלת פנים על ידי הרב אונטרמן ושר הדתות זרח ורהפטיג, יחד עם שרים וחברי כנסת נוספים. בחודש אפריל של אותה השנה ערך ביקור בביתו של נשיא המדינה זלמן שזר, ונפגש עמו.
בחודש יולי 1966 ביקר הרב יצחק נסים בטורקיה כאורחו של הרב אסאו, שערך עבורו קבלת פנים וסעודה גדולה.
ב-28 בנובמבר 1979 נפגש עם האפיפיור, במסגרת פגישה של מנהיגי דת עמו.
בחודש ספטמבר 1980 נזרקה פצצה לעבר בניין הרבנות, שבו שכן משרדו של הרב, ומשרדי הקהילה היהודית, כ"תגובה" לחוקים שהעבירה ממשלת ישראל בנוגע לירושלים. הבניין ניזוק מעט, אולם לא היו נפגעים.
בחודש יולי 1984 נפגש עם סגן שר החוץ של ארצות הברית, אליוט אברמס, ודן עמו בנוגע למצב הקהילה היהודית בטורקיה.
בשנת 1986, בתקופה שבה כיהן גם כרב בית הכנסת הגדול "נוה שלום" באיסטנבול, התרחש בו "הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול", שבו נרצחו 22 יהודים. בראש ההלווייה שנערכה לנרצחים, צעדו הרב אסאו והרב מרדכי אליהו.
במשך שנות כהונתו, שמר על קשר עם אישי דת מוסלמים, קתולים-איטלקים, יוונים וארמנים, וכן עם אישים בכירים בממשלת טורקיה, בהם שרים ומנהיגי מפלגות פוליטיות.
שימש במשך כ-41 שנים כמנהיג הקהילה היהודית במדינה, ועד לפטירתו, היה הרב שכיהן במשך התקופה הכי ארוכה כרב ראשי במדינה באירופה.
שלט בשש שפות, בהן צרפתית, יוונית, איטלקית, לאדינו ועברית.
בשנים האחרונות לחייו מונה הרב יצחק חליבה לשמש כסגנו, בשל גילו המתקדם, שמנע ממנו לבצע את כלל התפקידים המוטלים על החכם באשי.
הלך לעולמו באיסטנבול ב-14 ביולי 2002 (ה' באב ה'תשס"ב), ונקבר בבית הקברות היהודי הספרדי "אולוס" בעיר. הלווייתו יצאה מבית הכנסת הגדול "נוה שלום" באיסטנבול. ספדו לו נשיא טורקיה, אחמד נשדט סזר, וראש הממשלה, בולנט אצ'וויט.
השאיר אחריו שתי בנות ושני נכדים. סגנו, הרב יצחק חליבה, מונה לשמש תחתיו כחכם באשי וכרבה הראשי של טורקיה.
ניל שיקוף

קריירה מוקדמת

שיקוף נולד בברוקלין שבניו יורק לאביו החזן סידני שיקוף. הוא החל את דרכו כחזן בבית כנסת רפורמי, אך עד מהרה עבר לשיר אופרה.  הוא למד שירה זמן קצר מאביו שנפטר בגיל צעיר, ואחר כך בבית הספר ג'וליארד בין היתר אצל הטנור הנודע פרנקו קורלי. עוד קודם ללימודיו בבית הספר, כבר שר תפקידים שונים בתיאטרונים קטנים ובהפקות זולות, בין היתר את תפקיד דון חוזה באופרה כרמן בחברת האופרה "אמאטו". בבית הספר שיחק בתפקידי משנה, וכן שימש כמתלמד באופרה של סנטה פה. הופעתו הראשונה כזמר ראשי בהפקה של בית אופרה מכובד, הייתה בשנת 1975 בתפקיד ארנאני תחת ניצוחו של ג'יימס לוין בסינסינטי.
בשנת 1976, הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד רינוצ'ו באופרה ג'אני סקיקי של פוצ'יני. שיקוף הוחתם אז להופיע בתפקידים ראשיים של ריגולטו, לה בוהם, רוזנקוואליר ווורתר. עד מהרה החל שיקוף להופיע בהצלחה בבתי אופרה ברחבי ארצות הברית ואירופה. שיקוף סבל מפחד קהל זמן רב בקריירה שלו, ואף ביטל בעקבות כך כמה הופעות. הוא נודע כפרפקציוניסט שעובד הרבה בהכנת כל תפקיד, הן מבחינה קולית והן מבחינה דרמטית.
בשנת 1978, נשא לאישה את זמרת הסופרן ג'ודית האדון, אף היא בוגרת ג'וליארד. בשנת 1984, לאחר מות אימו, סבל שיקוף מבעיות רגשיות שהשפיעו על טכניקת השירה ואיכות קולו, ופחד הבמה שלו חזר. הוא ביטל מספר רב של הופעות, וערער את מעמדו כאשר נחשב כזמר שלא ניתן לסמוך עליו. לאחר פרידה מתוקשרת וכואבת מאשתו בשנת 1989 סבל מהתמוטטות עצבים באמצע הופעה של וורתר במטרופוליטן.

קריירה מאוחרת

שיקוף המשיך במטרופוליטן במשך שנתיים לאחר המקרה, אך בשנת 1991 עזב את ארצות הברית, בהותירו מאחור את הלחצים שנגרמו מהפרשיות והשערוריות הבלתי נגמרות של גירושיו והמלחמה על המשמורת על ביתו עליזה. תחילה התגורר בברלין 3 שנים, ולאחר מכן בציריך. הוא הופיע בכל רחבי אירופה, כשהוא בונה את המוניטין שלו מחדש. הוא הופיע באופרה של וינה, לה סקאלה, קובנט גארדן, האופרה של פריז, בדויטשה אופר ברלין, האופרה הממלכתית של בוואריה ועוד בתי אופרה ואולמות קונצרטים רבים ברחבי אירופה.
בשנת 1997, השיגו שיקוף והאדון הסכם גירושים. כעת יכל שיקוף להנשא בשנית לסופרן דון קוטוסקי, עימה חי מאז 1993, וכן לחדש את הקשר עם ביתו. באותה שנה חזר שיקוף להופיע במטרופוליטן בתפקיד לנסקי ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי. הופעתו המחודשת נזכתה לביקורות טובות, ומאז הופיע מעל ל-200 הופעות במטרופוליטן ב-20 תפקידים שונים.

שיקוף בישראל

שיקוף הופיע בהפקות של האופרה הישראלית. תחילה בכרמן בעונת 2009, ולאחר מכן בהיהודיה ב-2010.
LZ 61

השמדתה של LZ 61

ב-27 בנובמבר 1916, הספינה החלה במתקפה האחרונה שלה על אנגליה, בליווי 9 צפלינים אחרים. לאחר שהפציצה מספר כפרים באנגליה, ה-LZ 61 נתקלה בשלושה טייסים של שירות האוויר של הצי המלכותי שהטיסו מטוסי B.E.2. לאחר חילופי אש ספינת האוויר עלתה בלהבות והתרסקה בים, כ-13 קילומטרים מזרחה ללואוסטופט. לא היו ניצולים.
דוד יוסף (רב)

ביוגרפיה

בנם התשיעי של מרגלית והרב עובדיה יוסף. למד בישיבת אור ישראל לצעירים, שנה בישיבת פוניבז' ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. בתקופת לימודיו בישיבת חברון הכיר את אריה דרעי ובין השניים נקשרה ידידות רבת שנים.
הרב יוסף עומד בראש בית המדרש "יחוה דעת", המכשיר רבנים המשמשים בישראל ובמדינות אחרות, מיום הקמתו.
מפעלו הספרותי העיקרי, שהחל בשנת תשנ"ט, הוא סדרת ספרי ההלכה הלכה ברורה, שזכתה בפרס לספרות תורנית בירושלים].
הרב יוסף התפרסם בתמיכתו באריה דרעי במאבק הפנימי בש"ס, ובמלחמה על לבו של אביו למען השבתו של דרעי לתפקיד יו"ר התנועה. בינו לבין אחיו הרב משה יוסף נתגלעו חילוקי דעות על הובלת חצר אביהם, הרב עובדיה יוסף.
הרב יוסף מוסר את השיעור שאביו נהג למסור במשך עשרות שנים בבית מדרשו יחוה דעת ביום ראשון.
בעצרת הזיכרון לאביו במלאת השבעה הכריז הרב שלום כהן על צירופו של הרב דוד יוסף למועצת החכמים של ש"ס.
נשוי לצופיה, אחותו של שר הפנים לשעבר אליהו סוויסה. מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. אב לתשעה.
אולגה צינקר

ביוגרפיה

צינקר התאמנה בקבוצת ירושלים רבתי בהדרכתם של ברי אבנר ומנו מאי. בהמדך היא למדה באוניברסיטת מערב וירג'יניה.

אלופה ושיאנית ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בתחילת אוגוסט 2000 זכתה צינקר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 33.65 שניות, שיפור לשיא הטרי בן ה-6 חודשים של מירב שיקלר (34.21 שניות). שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי מונה ירון (33.62 שניות).

אלופת המכביה

בתחרות השחייה של המכביה השש-עשרה שנערכו ביולי 2001 זכתה צינקר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.70 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה צינקר במדלייתזה ב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 35.19 שניות.

2002

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2002 זכתה צינקר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 35.32 שניות, אחרי מירב שיקלר (35.11 שניות) ולפני שרון בר סלע (35.80 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.29 דקות, אחרי מירב שיקלר (1:16.62 דקות) וגילי צוקרמן מהפועל גוש זבולון (1:17.96 דקות).
התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית

התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא ראלי (קרוליינה הצפונית), בתזמורת 69 נגנים קבועים במשרה מלאה. היא מופיעה באולם הקונצרטים מיימאנדי ומנגנת מדי פעם עם להקת הבלט של קרוליינה ועם להקת האופרה של צפון קרוליינה. ב-2007 חגג הארגון 75 שנה לייסודו. כן מתקיימות סדרות קונצרטים בערים שונות בצפון קרוליינה.

תולדות התזמורת

בשנת 1932 איחד לאמאר סטרינגפילד קבוצת מתנדבים ליצירת התזמורת הסימפונית של צפון קרוליינה. הופעתם הראשונה הייתה באולם היל באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ב-14 במאי 1932. הנגנים המקוריים של התזמורת היו מוזיקאים מקומיים, שניגנו ללא שכר. עד שנת 1935 כבר הופיעה התזמורת ביותר מחמישים ערים בצפון קרוליינה, ביותר מ-140 קונצרטים. ד"ר בנג'מין סוולין, מנהל מוזיקלי מ-1939 עד 1972, המשיך במימוש שליחותה של התזמורת, להגיע אל מספר רב ככל האפשר של תושבי צפון קרוליינה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה הסימפונית שת צפון קרוליינה לתזמורת הראשונה שקיבלה מימון רצוף מן המדינה. החקיקה המאפשרת מתן מענקי מדינה לתזמורות התקבלה בבית המחוקקים של צפון קרוליינה במרץ 1943 והתזמורת ממשיכה לקבל את המימון הקבוע גם כיום. בשנת 1942 התחילה התזמורת להתמקד בחינוך; היא מביאה ילדים וסטודנטים אל אולם הקונצרטים להציג שאלות ולהאזין לנגנים ומתאמת עם מערכת החינוך פעולות האזנה למוזיקה סימפונית והדרכה מוזיקלית בבתי ספר יסודיים.
לתזמורת צפון קרוליינה נודעת בנגינת סוגות וטיפוסי מוזיקה רבים חוץ מקונצרטים קלאסיים. ב-2007 סיירה התזמורת בחלקה המערבי של צפון קרוליינה עם תוכנית של מוזיקת עם מסורתית לצפון קרוליינה; חלילן צ'רוקי, כנרים עממיים, נגני בנג'ו ורקדנים בנעלי-עץ הופיעו עם התזמורת.
מאז 2004, גרנט לואלין הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת. החוזה הראשוני שלו היה לארבע שנים, ובנובמבר 2006 הוארך החוזה עד 2012. גרהרדט צימרמן, המנהל המוזיקלי בשנים 1982 עד 2003, הוא מנצח הכבוד של התזמורת.

פעילויות

התזמורת הוציאה חמישה תקליטים, האחרון בהם "רישומים: 2004-05", הקלטה המביאה חיבורים של נגן טרומבון הבס של התזמורת, טרי מיזסקו. דייוויד הרטמן, בעבר מנחה תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה" של רשת ABC, הוא מגיש שידורי הרדיו של תזמורת צפון קרוליינה.
כחלק מן תוכנית החינוכית של התזמורת, כ-50 מ-180 הופעותיה השנתיות של התזמורת מוקדשות לסטודנטים מרחבי צפון קרוליינה. נוסף לכך, התזמורת מקיימת תחרות קונצ'רטו לנוער, נותנת מימון ל"פילהרמונית המשולש הצעירה" ומזמינה סטודנטים לצפות בחזרות.
לשכת החקירות המרכזית של הודו

לשכת החקירות המרכזית של הודו (בהינדית:  केंद्रीय अन्वेषण ब्यूरो, בתעתיק אנגלי: Kendriya Anveshan Byuro) היא ארגון חקירות עיקרי בהודו, האחראי לענייני ביטחון לאומי ולוחמה בפשיעה. הארגון הוקם ב-1 באפריל 1963 כיורש מוסד המשטרה המיוחד (בהינדית: विशेष पुलिस संस्थापन) מ-1941.
מייסד הארגון הוא קוהלי, שעמד בראש הארגון מיום הקמתו ועד 31 במאי 1968. קודם לכן הוא כיהן כמפכ"ל המשטרה, מוסד המשטרה המיוחד שקדם ללשכה. בדומה למקביליו במדינות השונות, הארגון עוסק במלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן.
יושב ראש הלשכה הוא חבר במועצה למודיעין כלכלי.
מוסא א-צדר

סייד מוסא א-צדר (בערבית: سید موسى الصدر, נהגה: "מוסָא-סְסָדר"; נולד ב-4 ביוני 1928, נעלם בשנת 1978) היה מנהיג שיעי בלבנון.
אלחנן אדלר

קורות חייו

אדלר נולד בבוסטון ב-1942. למד לימודי תואר ראשון ושני בספרות עברית, בלשנות וספרנות בישיבה יוניברסיטי. כמו כן סיים שם לימודי הסמכה לרבנות. כבר בארצות הברית עבד כספרן בישיבה יוניברסיטי ובמחלקה ליהדות בספריית אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1968 עלה לישראל והחל לעבוד בספריית אוניברסיטת חיפה, שם עבד עד 1997.
במסגרת עבודתו היה אחראי בשנת 1976 על פיתוחו של מפתח חיפה למאות אלפי מאמרים בעברית. בשנת 1998 הקים את הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל בו מאוגדות כל הספריות האוניברסיטאיות בארץ, רבות מספריות המכללות ואף כמה ספריות ציבוריות כמו ספריית שער ציון. בשנות ה-90 הקים אדלר את מלמ"ד, מרכז למקורות מידע דיגיטליים, שאותו ניהל עד סוף שנת 2003.
בין השנים 2010-2004 שימש בספרייה הלאומית בתפקיד סגן מנהל הספרייה לטכנולוגיות מידע. במסגרת עבודתו עמד בראש מפעלי הדיגיטציה של הספרייה הלאומית. בין הפרויקטים שנעשו היו: מאגר הכתובות העולמי, פרויקט העיתונות העברית ההיסטורית, כתבי יד של התלמוד, מפות ארץ הקודש, מפות ירושלים, דיגיטציה של הקלטות מארכיון הצליל הלאומי ודיגיטציה של ספרים, רובם נדירים, מאוסף הספרייה הלאומית.
בשנת 2010 פרש אדלר מהספרייה הלאומית והתמנה לעמוד בראש התוכנית ללימודי מידע במכללת דוד ילין. במקביל, מונה ב-2010, לראש התוכנית לתואר שני (.M.Ed) במידענות-ספרנות במערכות חינוך, במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. הוא ממשיך ליעץ לספרייה הלאומית ולמוסדות אחרים בכל הקשור לטכנולוגיות מידע.
אדלר לימד במהלך השנים בבתי הספר לספרנות באוניברסיטת חיפה, בר-אילן ובאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא מהווה סמכות מקצועית בישראל ומחוצה לה בתחומי לימודי מידע, דיגיטציה, קיטלוג ועוד.
פוטין (סגסוגת)

פוטין (בצרפתית Potin) היא סגסוגת עתיקה, בדרך כלל בצבע אפור של נחושת עם בדיל, עופרת או לפעמים אבץ עם תערובות מתכות נוספות.
היא הייתה בשימוש למטבעות שיוצרו במצרים, בהודו ובצרפת. רוב המטבעות מן הסגסוגת נוצרו בשיטת יציקה ולא במטבעה.

שנות שימוש

הסגסוגת שימשה את העמים הקלטיים לכלי בית ותכשיטים בתקופה שאחרי שנת 150 לפנה"ס.
דוד שלוש (מרקש)

הרב דוד שלוש (ה'תקס"ג 1803 בערך, ריסאני – י"ג בכסלו ה'תרנ"ג, 2 בדצמבר 1892, מרקש) היה ראש ישיבה גדולה וממנהיגי הקהילה היהודית במרקש במאה התשע עשרה. היה אחד מהרבנים המרכזיים בדרום מרוקו, אשר העמיד אלפי תלמידים שרבים מהם כיהנו כרבנים באזור. כונה בהערכה "המלך דוד".

חייו

לא הרבה ידוע אודותיו. נולד בריסאני שבמחוז תאפילאלת, כנראה באזור שנת ה'תקס"ג לאביו ר' יחיא בן-שלוש. משם עבר למרקש. במרקש ייסד, בסיוע ראשי הקהילות היהודיות באזור, ישיבה גדולה, אשר חולקה לכיתות לימוד לפי גילאים. הוא עמד בראשות הישיבה ולימד בה. לישיבתו הגיעו תלמידים ממרקש עצמה ומכל הכפרים והעיירות הסמוכים ומהרי האטלס, והיא הפכה להיות המרכז התורני האזורי. הרב יוסף בן נאים מתאר כי בישיבתו למדו מאות תלמידים בבת אחת. הוא גם דאג לצרכיהם החומריים, ובעצמו כיתת רגליו בין אנשי הקהילה על מנת למצוא לתלמידיו מקום לאכול וללון. תלמידיו מספרים שזכה לגילוי אליהו, ומופתים רבים מסופרים אודותיו. כמו כן, נודע בחריפותו הלמדנית, ומסופר עליו שכאשר בא שד"ר אשכנזי והקשה לו קושיה חריפה בגמרא, תרץ אותה בחצי שעה. ר' דוד לא קיבל משכורת מסודרת, ובמקום זאת התלמידים היו מניחים לו מטבעות כסף מתחת לשטיח שבביתו, ורעייתו הייתה אוספת אותם ומשתמשת בהם לצורכי המשפחה. 
נפטר בי"ג בכסלו ה'תרנ"ג בגיל 90 בערך, ונקבר בבית הקברות היהודי במרקש. 
על שמו בית הכנסת "זכור לדוד" בנתניה. 
נינו הרב יוסף יצחק שלוש קיבץ מעט דברי תורה שנכתבו בשמו בספרי תלמידיו, והדפיסם בתחילת הספר "אמת לדוד", ה'תשע"ז. מעט דברי תורה משמו הודפסו גם  בקובץ "אעלה בתמר".

משפחתו

כל בניו מאשתו הראשונה מתו בעודם תינוקות, ובהיותו כבן שמונים נשא את סולטנה, ממנה נולדו שני בנים נוספים שנפטרו בינקותם, ושני ילדים ששרדו: הרב יוסף שלוש שכיהן כראב"ד העדה המערבית בירושלים, שנולד שנתיים וחצי לפני פטירת אביו ובת בשם דדא, שנולדה לאחר פטירתו (אשת הרב יעיש נגר). רעייתו עלתה לארץ ישראל יחד עם בנם, ונפטרה בירושלים בשנת ה'תרצ"ו. נכדיו הם הרבנים דוד שלוש (הקרוי על שמו), שכיהן כרבה של נתניה, ואברהם שלוש, רבה של כפר סבא. נכדתו אביגיל (בת הרב יוסף שלוש) נישאה לרב נסים דוד עזראן, ובתם היא הרבנית צביה אליהו, אשת הרב מרדכי אליהו.
משרד הפנים והביטחון של רוסיה

היסטוריה

המשרד הוקם ב-19 בדצמבר 1991 על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 289 ממיזוג משרד הפנים של הפדרציה הרוסית עם סוכנות הביטחון הפדרלית. בתחומי המשרד היו גם מחלקות שהועברו ממשרד הפנים הסובייטי שפורק ושירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות. טיוטת הצו הוכנה על ידי משרד הפנים של ברית המועצות ולא נבחנה על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית.
באותו יום מונה לשר הביטחון והפנים, איש הקג"ב ויקטור בראניקוב,שכיהן קודם כשר הפנים של ברית המועצות. תוכנן לבצע שורת מינויים ורפורמות מינהליות, אך נערכו רק 2 מינויים לאורך כל תקופת קיומו של המשרד.
ב-26 בדצמבר 1991 מונה לסגן הראשון של השר — הגנרל יירין (שקודם כיהן גם כסגן שר הפנים הסובייטי) וא. אולייניקוב (שאף הוא כיהן קודם כסגן ראש שירות הביטחון הבין-רפובליקני).
יצירת המשרד גרמה למחאה בסובייט העליון, קבוצת חברים בפרלמנט אף הגישו מחאה רשמית לבית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית, על הפרה חוקתית. ב-14 בינואר 1992, בית המשפט החוקתי הכריז כי הצו להקמת המשרד לא תואם את החוקה, בהקשר זה הנשיא הוציא צו רשמי לפירוק המשרד ולפיטוריהם של ו. איוואננקו (מתפקיד מנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית), א. דונאייב (מתפקיד שר הפנים) ו. בקאטין (מתפקיד שירות הביטחון). בראניקוב התמנה לתפקיד מנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית, בעוד סגנו יירין — לתפקיד שר הפנים של הפדרציה הרוסית.
Mdm2

גילוי

האונקוגן שמקדד את החלבון MDM2 שובט לראשונה, ביחד עם הגנים MDM1 ו-MDM3, משורת התאים העכבריים 3T3-DM. ביטוי יתר שלו, יחד עם Ras האונקוגני מניע התמרה של פיברובלסטים עכבריים, וביטוי של MDM2 גורם ליצירת גידולים בעכברים ערומים. לחלבון זה קיים הומולוג אנושי שלפעמים נקרא HDM2. אישוש לכך של-MDM2 יש חלק בהתפתחות גידולים, חוקרים מצאו רמות מוגברות של החלבון בסוגי סרטן מסוימים. MDM4, שלפעמים נקרא MDMX, הוא באותה משפחה של MDM2, וגם לו יש תפקיד כרגולטור שלילי של p53.

אינטראקציות

המחקר הראה ש- MDM2 פועל ביחד עם HDAC1, RPL26, FKBP3, CCNG1, HTATIP, GNL3, Death associated protein 6, PSME3, Insulin-like growth factor 1 receptor, RRM2B, FOXO4, Ribosomal protein L5, ABL, RYBP, HIF1A, PCAF, TATA binding protein, P73, CTBP2, NUMB, P53, P16, PSMD10, EP300, CTBP1, MDM4, RPL11, Promyelocytic leukemia protein, Dihydrofolate reductase, Arrestin beta 2, Arrestin beta 1 ו- Ubiquitin C.
אריה ליפשיץ

אריה ליפשיץ (ח' בכסלו תרס"ב 19 בנובמבר 1901 – אוגוסט 1986) היה חלוץ וחבר בגדוד העבודה, סופר, מסאי ועורך עברי.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ליפשיץ נולד בעיר קרקוב שבגליציה, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בפולין). עלה לארץ ישראל ב-1920, בתקופת העלייה השלישית. הוא היה חלוץ, חבר בגדוד העבודה, ועבד בחקלאות, בניין ובסלילת כבישים. 
ליפשיץ החל לפרסם מיצירתו בשנת 1928 בעיתון "דבר", ואחר כך במבחר כתבי עת ועיתונים. הוא היה עורך ומייסד השבועון "ספרות צעירה", והמוסף הספרותי של העיתון "זמנים". במרכז יצירתו הספרותית עמדה החוויה המכוננת שלו כאדם צעיר בשנות העלייה השלישית וראשית המנדט הבריטי בארץ ישראל; בתקופת שנים ייחודית זו עבור רבים ביישוב היהודי, הושמע בפרהסיה ללא תקדים והוכר בקהילה הבינלאומית מנעד התקוות הציוני על תקומת עם ישראל בארצו, והונח היסוד להתיישבות יהודית חדשה בדמותם של העיר תל אביב, הקיבוצים והמושבים.  
רוב שנותיו התגורר  אריה ליפשיץ בירושלים. בעבודתו במזכירות מחלקת עליית הנוער של הסוכנות היהודית החל בשנת 1939.
משנת 1923 היה נשוי לרבקה לבית הורביץ. היה אב ליאיר יָלִיף ולאילנה ניר.
בשנת 1976 זכה לאות יקיר ירושלים.
נפטר בקיץ 1986, בשנה ה-85 לחייו. נקבר בבית הקברות גבעת שאול בירושלים.
דין קיין

חייו

קיין נולד לשחקנית שרון תומאס ולרוג'ר טנקה (מוצא יפני), ששירת בצבא ארצות הברית. הוריו התגרשו זמן קצר לפני לידתו. ב-1969 נישאה אמו לבמאי הקולנוע כריסטופר קיין, שאימץ את דין ואת אחיו. המשפחה עברה למליבו שבקליפורניה. מאוחר יותר נולדה לשרון ולכריסטופר בת בשם כריסינדה, העובדת גם כן כשחקנית.
בשנת 2000 שיחק בסרט מועדון הלבבות השבורים: קומדיה רומנטית לצד טימותי אוליפנט. באותה שנה החל לשמש גם כמנחה תוכנית הטלוויזיה האמינו או לא של ריפלי, תפקיד אותו מילא עד 2003. שנה לאחר מכן, ב-2001 כיכב בסרט הפעולה "מלכודת אש" לצידה של לורי פטי. 
בשנת 2008 שיחק בקומדיה 5 דולר ליום בכיכובה של שרון סטון.
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד ראשי של פיט בסדרת הדרמה "על המגרש" ברשת VH1, למשך 3 עונות עד 2016. 
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של ג'רמיה דנברס, אביה המאמץ של סופרגירל (בת דודתו של סופרמן), בסדרת הטלוויזיה הנושאת את שמה. בשנת 2016 שיחק בתפקיד משני בסדרה "ליידי דינמייט".

חיים אישיים

לקיין יש בן אחד מחברתו לשעבר סמנתה טורס, שעבדה כדוגמנית פלייבוי. קיין קרא לבנו כריסטופר על שם אביו החורג. בשלהי שנות ה-90 הוא היה מאורס לזמרת הקאנטרי מינדי מגריידי.