ריפוי גני

ריפוי גני (באנגלית: Gene therapy) הוא החדרת גן לתוך תאים או רקמות של חולה על מנת לרפאו. התקווה העיקרית לגבי טיפול גני הוא היכולת התאורטית שלו כמזור נגד מחלות תורשתיות, הקשות לטיפול בכלים הרפואיים הקיימים כיום. המטרה הבסיסית של ריפוי גני היא להוסיף אלל תקין על מנת שיפצה על אללים פגומים, שעברו מוטציה שפגעה בתפקודם או עברו בתורשה מההורים. בחלק ניכר מן המחלות התורשתיות נוכחות שני עותקים פגומים של גן בודד פוגעת בתפקודו והיא הגורם היחיד למחלה. מטרת הריפוי הגני היא לרפא את החולה באמצעות החדרת עותק תקין של הגן לכרומוזום או לחלופין לשחלף את המקטע הפגום עם מקטע תקין.
ריפוי גני הוא תחום חדש מאוד ברפואה ונרשמו בו עד היום מספר הצלחות חשובות בד בבד עם מספר כשלונות צורבים. צורת ריפוי חדשה נוספת ריפוי אנטיסנס קשורה קשר הדוק לריפוי גנטי, אך אינה נכללת בו. חיסון DNA הוא טיפול חיסוני עתידני שהותנע אף הוא בזכות הכשלונות הראשוניים בריפוי גני.
עד תחילת 2007 התבצעו למעלה מאלף מחקרים בריפוי גני, רובם בארצות הברית. שישה מחקרים מסוג זה נעשו בישראל.
ב-2012 נטען כי "Glybera"-טיפול לחוסר באנזים ליפאז כתוצאה ממוטציה בגן המקודד לאנזים זה, הוא הטיפול הגני הראשון שאושר לשימוש קליני באירופה ובארצות הברית. עם זאת, לפי חברת התרופות נוברטיס וה-BBC, שיטת הריפוי שהמציא פרופ' קארל ג'ון, HIV נגד לוקמיה, שאושרה ב-30 באוגוסט 2017 היא הריפוי הגני הראשון שאושר אי פעם על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי.

כיוונים ראשוניים של ריפוי גני

בשנות ה-80, התפתחות הביולוגיה המולקולרית הביאה לשיטות יעילות לריצוף ולשכפול גנים. התפתחות זו הובילה לרעיונות של החדרת גנים אנושיים לתוך תאי מיקרואורגניזמים, על-מנת לסנתז בהם חלבונים הנעדרים במחלות גנטיות שונות, כדוגמת חלבון האינסולין במחלת הסוכרת. לאחר סינתזה של החלבון בחיידק התקווה הייתה שניתן יהיה להזריק חלבון זה לאדם חולה ולרפאו.
הדגש בניסיונות אלה הושם מהתחלה על מחלות נוספות שידוע שנובעות מפגם בגן בודד - סיסטיק פיברוזיס, המופיליה, ניוון שרירים ואנמיה חרמשית. הבעיה העיקרית הייתה בכך שבניגוד להחדרות של מקטעי DNA קצרים, אותם ניתן לבצע בצורה יחסית יעילה לחיידק באמצעות פלזמידים, החדרת מקטעים ארוכים יותר הייתה בלתי נגישה למדענים. כיום עוסק הריפוי הגני יותר בניסיונות להחדיר גנים לתוך תאי אדם, בעיקר תוך שימוש בוירוסים בלתי מזיקים.
התרופה הראשונה שמבוססת על עיקרון זה אושרה בסין בשנת 2003. החברה הישראלית וסקולר ביוג'ניקס בשנת 2019 נמצאת בשלב השלישי לקראת קבלת אישור בארצות הברית של תרופה שהיא פיתחה.

סוגי ריפוי גני

ברמה התאורטית ניתן לבצע טרנספורמציה גנטית לתאים סומטיים או לקו גזע (Germline) (כגון תאי זרע או ביציות). כל נסיוניות הריפוי הגני עד היום התמקדו בתאים סומנטיים ונושא הנדסת תאי גזע נשאר שנוי במחלוקת בשל האספקטים האתיים הקשים הכרוכים בו. על מנת לבצע טרנספורמציה לתא סומטי יש לדאוג לכך שהוקטור הגנטי יוחדר לתא ולאחר מכן יעבור שחלוף (רקומבינציה) ויכנס לתוך אחד הכרומוזומים בתא.

Ex vivo

בשיטה זו תאי המטרה מוצאים מהגוף, עוברים טרנספורמציה מחוצה לו, ולאחר מכן מוחדרים חזרה. הניסיונות הראשונים לריפוי גנים בשיטה זו נעשו ב-1990, במטרה לטפל בילדים עם כשל חיסוני נורש ובמבוגרים עם אחוזי כולסטרול גבוהים בסרום. שיטת Ex vivo יעילה בעיקר כאשר התאים המיועדים לטיפול ניתנים להוצאה מהגוף בקלות יחסית, כמו בתאי דם ותאי כבד.

נושאים אתיים בריפוי גני

בכל הנוגע לבטיחות האתית של ריפוי גני, מחסום וייסמן הוא כלל האצבע בחשיבה הנוכחית. המחסום הוא העקרון שמידע גני זורם מהגנים בתאי המין אל התאים הסומטיים, אך לעולם לא בכיוון ההפוך. כך הריפוי הגני אינו יכול להשפיע על הגנטיקה של האוכלוסייה. אולם, יש עדויות שקיימים מקרים מסוימים שבהם המחסום עשוי להישבר.