google/wiki40b huggingface dataset:
מארי דה מדיצ'י

ביוגרפיה

מארי נולדה בעיר פירנצה שבאיטליה לפרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (1541- 1587) וליוהנה מאוסטריה, הדוכסית הגדולה של טוסקנה (1548-1578), בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בדצמבר 1600 נישאה מארי לאנרי הרביעי מלך צרפת, לאחר שבוטלו נישואיו לאשתו הראשונה מרגרט, בתו של אנרי השני מלך צרפת, שלא ילדה לו ילדים. מארי דה מדיצ'י ילדה לאנרי הרביעי שישה ילדים, ובהם לואי, שירש אותו אחרי רציחתו ב-1610. למלך אנרי הרביעי היו גם מאהבות רבות, ובהן גבריאל ד'אסטרה, שילדה לו שלושה ילדים ומתה ב-1599. היה לו גם ילד נוסף ממאהבתו הנרייט, שהתגוררה בטירה קרובה לארמון המלכות של מארי דה מדיצ'י. המלך אנרי הרביעי גידל את כל ילדיו יחדיו, דבר שגרם למריבות בין מארי דה מדיצ'י לבין הנרייט. ב-14 במאי 1610 נרצח המלך אנרי הרביעי בפריז ושעות אחדות אחרי כן הכריז הפרלמנט של פריז על מארי דה מדיצ'י כעוצרת בשמו של בנה, לואי השלושה עשר, שהיה בן תשע שנים בלבד.
מכוח תפקידה כעוצרת, מינתה מארי דה מדיצ'י את קונצ'ינו קונצ'יני, בעלה של בת-לווייתה ליאונורה גליגאי שהיה יועצה, לשר הצבא של צרפת, ובהשפעתו פיטרה מתפקידו את הדוכס מסולי, שהיה יד ימינו של המלך אנרי הרביעי. בעזרתה של מארי דה מדיצ'י, קיוו חוגי הכנסייה הקתולית לדכא את ההוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים). היא נקטה במדיניות של התקרבות לספרד, והשיאה את בנה לואי לאן מאוסטריה, בתו של פליפה השלישי מלך ספרד, ואת בתה אליזבט לבנו בכורו של פליפה השלישי. האצולה הצרפתית האשימה את מארי דה מדיצ'י בבזבוז כספי המדינה, ודרשה את כינוסה של אספת המעמדות הצרפתית (1614-1615).
ב-1617 בנה לואי, שבינתיים הגיע לפרקו כמלך לואי השלושה עשר, הורה בסתר לרצוח את קונצ'יני. כן העמידו למשפט את גליגאי באשמת כשפים והמרת דתה ליהדות, והוציאוה להורג. כאשר מחתה מארי על הרצח, גירש אותה המלך הצעיר לארמון בלואה שעל גדות נהר הלואר. ב-1619 היא נמלטה משם, ועודדה את בנה גאסטון דוכס אנז'ו, שהיה בן אחת עשרה שנה בלבד, למרוד במלך - מרידה שכוחותיו של המלך דיכאו עד מהרה. בתיווכו של החשמן רישלייה הושגה פשרה בין המלך לואי השלושה עשר לבין אמו, והיא הורשתה לתפוס את מקומה במועצה המלכותית ב-1621. ב-1624, בהמלצת אמו, מינה המלך את רישלייה לראש ממשלתו. אך מאוחר יותר מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו של רישלייה וקשרה קשר לרוצחו. ב-12 בנובמבר 1630 נראה היה ליום אחד שמאמציה הוכתרו בהצלחה, כאשר המלך שנתן את הסכמתו לפטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי. אולם, רישלייה הצליח לשכנע את המלך לחזור בו. המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של מארי דה מדיצ'י, הגלה אותה לארמון קומפיין וציווה עליה לפרוש מן הפוליטיקה. ב-1631 היא ברחה לפלנדריה, הקימה בבריסל חצר מלכות משלה, ולא ראתה עוד את בנה. 
מארי דה מדיצ'י נפטרה בעיר קלן שבגרמניה ב-1642, קבורה בבסיליקה של סט. דניס בפריז.
חוקר פרטי (מחזה)

חוקר פרטי הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיכאל גורביץ', השזור בשירים אותם הלחין יוני רכטר. הצגת בכורה בתיאטרון החאן הירושלמי הייתה ב-24 בדצמבר 2011.

הפקה

המחזה נולד במהלך עבודת אלתור בת שמונה חודשים שערך הבמאי מיכאל גורביץ בשיתוף שחקני הלהקה. שיטה זו, של כתיבה בצורת ניסוי וטעייה תוך כדי החזרה, מאפיינת את צורת עבודתו של גורביץ' בעת כתיבת מחזות מקוריים. בחודש העבודה הראשון קראו השחקנים את "המשתה" של אפלטון בהדרכתה של פרופסור מרגלית פינקלברג (שתרגמה אותו עשור קודם לכן לעברית), מתוך כוונה להעלות הצגה שתצא מתוך תוכני "המשתה". עם זאת, במהלך החזרות לבש המחזה צורה אחרת והפך למחזה בלשי-פסיכולוגי.

עלילה

אישה מגיעה לחוקר פרטי ומבקשת ממנו למצוא את בעלה שנעדר מביתו זה חמישה ימים. די מהר מגלה החוקר, כי האישה הסתירה ממנו פרטים הדרושים לו, כדי להשלים את חקירתו. למען האמת הוא מגלה, כי הוא עצמו מסתיר פרטים הקשורים לחקירה. על כל פנים הקשר בין האנשים שהוא פוגש ורצף האירועים שהוא חושף, מוזר מכדי להיות מקרי. הבעל נעלם מביתו, הבן נכנס למיטת הוריו ואינו יוצא ממנה, ואולי רק דרך חלומותיו של הבן יוכל החוקר להתחיל להבין את פשר התעלומה.

מוזיקה

ההצגה נפתחת בשירו של גתה "שר היער", עם לחנו של שוברט, בביצוע הקלטה של זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו ונגן הפסנתרן ג'רלד מור. הומאז' נוסף המופיע בהצגה הוא לשירו של נתן זך, "המוות בא אל סוס העץ מיכאל". לאורך כל המחזה מרחף צילו של המחזה "המשתה" של אפלטון, המנסה לבחון את מושג הארוס בדרכים שונות. בהצגה משולבים שירים אותם כתב מיכאל גורביץ', והלחין יוני רכטר.

תימות וסוגיות במחזה

ההצגה מבוססת על שני מוטיבים עיקריים: ים וחלום.
על אף שההצגה נראית כדרמה בלשית, היא מתבררת כדרמה פילוסופית ופסיכולוגית וכמסע אל נפש האדם. עולות בה תימות פילוסופיות כגון מקריות מול סיבתיות. כך למשל, גברת ויצמן הפונה לחוקר שיחפש את בעלה פולטת דבר מה על כך שמדובר בצירוף מקרים, והוא עונה לה: "זה לא צירוף מקרים גברת ויצמן היקרה, זהו הערפל שאופף את התודעה הקטנה והמוגבלת שלנו. כשהתעלומה הזאת תיפתר, יתפזר הערפל".
כמו כן עוסקת ההצגה בזוגיות ובוחנת את סוגיית האהבה שמשתנה בהתאם לאידיאל שיש לנו של האהוב. כך למשל, נוהג מיכאל (שנושא את שמו של המחזאי) לצלם את תמרה חברתו בכל הזדמנות אפשרית, בעוד שיום אחד הוא נוכח לדעת שתמרה האמיתית אינה דומה לתמרה שהוא צילם.
ערבה (גאוגרפיה)

ערבה, מונח גאוגרפי-אקלימי המתאר אזור מישורי או גבעתי המכוסה בצמחייה עשבונית. ערבות מצויות באזורים המשתרעים לאורך קווי הרוחב הבינוניים של כדור הארץ, וכן בשטחים שבשולי המדבריות הסובטרופים, כגון האזור הגובל במדבר סהרה שבאפריקה. סוגים מיוחדים של ערבה הם הסוואנה, ערבה מנוקדת בעצים המשתרעת באזורי קו המשווה, והטונדרה שבקטבים ובאזורים הרריים ("טונדרה הררית").
עונות הגשמים בערבות מתרחשות בקיץ ושיאן בחודש יולי. הערבה מאופיינת בצמחייה עשבונית רבה (לעשב כושר רבייה והתחדשות גבוה מאוד) ולכן מהווה כר מרעה מצוין לבעלי חיים ובעיקר לפרסתנים כגון פריים וסוסים. השטח הרחב שלה, הנקי ממכשולים, תומך בקיום עדרים גדולים של בעלי חיים. בשל ריבוי בעלי החיים הרועים בערבות, הן מושכות גם טורפים כגון זאבים וחתולים גדולים.
לערבות מסוימות הוענקו שמות שונים: הערבה האירואסייתית מכונה סְטֶפָּה (מרוסית: степь), ואילו זו שבהונגריה מכונה הפוסטהּ. ערבות אמריקה הצפונית מכונות פרריות, הערבות הפוריות של מרכז ארגנטינה מכונות פמפס ואילו הערבות הטרופיות שבצפונה של דרום אמריקה, בשטחי ונצואלה וקולומביה, מכונות ייאנוס (llano).
Vampire Weekend (אלבום)

סינגלים

"Mansard Roof", הסינגל הראשון מהאלבום, יצא  ב-23 באוקטובר 2007, כחודש לפני שחרור האלבום. אחריו, ב-27 בפברואר 2008 יצא "A-Punk"‏, שהיה הסינגל המצליח ביותר באלבום זה. הוא הגיע למקום ה-107 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-55 במצעד הסינגלים הבריטי. אחריו, ב-26 במאי יצא "Oxford Comma" שהגיע למקום ה-38 במצעד הסינגלים הבריטי, ולבסוף, ב-18 באוגוסט 2010 יצא "Cape Cod Kwassa Kwassa".
רבוע כחול נדל"ן

הקמה

חברת רבוע כחול נדל"ן הוקמה בשנת 2005 כחלק מארגון מחדש של חברת אלון רבוע כחול במסגרתה הועברו אליה כל נכסי הנדל"ן שהיו בבעלות החברה. בשנת 2006 היא הונפקה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2009 הושלם הארגון מחדש, כשרבוע כחול נדל"ן רכשה את יתרת נכסי הנדל"ן של הקבוצה מחברת מגה קמעונאות.
כד קטן

כַּד קָטָן הוא שיר לחג החנוכה שכתב אהרן אשמן, והולחן על ידי יואל ולבה.
השיר מספר את סיפור נס פך השמן שהתרחש לאחר שחרור בית המקדש השני במרד החשמונאים, כיצד "כד קטן", פך (כלי קיבול קטן לנוזלים) של שמן טהור, שכמותו אמורה הייתה להספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד הספיק לשמונה ימים.
השיר פורסם לראשונה בשנת 1948, בתוך חוברת שירים לילדים. במשך השנים הוקלטו לו ביצועים רבים והוא הפך לאחד מסמלי חג החנוכה.
פעמים כאשר השיר מושר על ידי ילדים נשמע שיבוש במילים "שמונה ימים שמנו נתן", שתי המלים "שמנו נתן" – סמוכות מאד זו לזו מבחינה ריתמית ולא אחת הן בלתי מובנות לילדים, שמבטאים במקומם צלילים ומילים קרובות למה ששמעו כמו: "שמונה ימים שם נונתן", "שמונה ימים שם יונתן".
לודוויג פון קכל

חייו

קכל נולד בעיירה שטיין (Stein) שבקרמס, השייכת למדינת אוסטריה התחתונה. הוא למד משפטים בווינה ובמשך 15 שנה היה המחנך של ארבעת בניו של הארכידוכס קרל. הגמול לו זכה ממעבידו היה תואר אבירות וסכום כסף נאה, שאיפשר לו להקדיש את שארית חייו למחקר. הוא ביצע מחקרים מרשימים לזמנו בבוטניקה בצפון אפריקה, חצי האי האיברי, בריטניה, נורדקאפ ורוסיה.
נוסף על עיסוקו בבוטניקה, הוא גילה עניין בגאולוגיה ומינרלוגיה, אך גם אהב מוזיקה והיה חבר באוניברסיטת מוצרטיאום אשר בזלצבורג. 
בשנת 1862 פרסם את רשימת קכל - רשימה כרונולוגית-נושאית של כל יצירותיו של מוצרט. הקטלוג היה הראשון בקנה מידה שכזה ואיכותו הייתה גבוהה ושיקפה למדנות והבנה. מאז פרסומו עבר הקטלוג מספר שינויים. כיום נוהגים להתייחס ליצירותיו של מוצרט לפי המספור בקטלוג, המוכר כ"מספר קכל" (K, ראו אופוס). כך למשל, הסימפוניה מס' 41 ("יופיטר") של מוצרט היא K.551.
קכל גם ארגן את יצירותיו של מוצרט לכדי 24 קטגוריות ששימשו את בית ההוצאה לאור Breitkopf & Härtel כאשר פרסמו את המהדורה השלמה של יצירותיו של מוצרט, בין השנים 1877 עד 1905 (יוזמה שמומנה בחלקה על ידי קכל עצמו).
קכל מת מסרטן בגיל 77 בווינה.
דוד אלכסנדר וינטר

הרב דוד אלכסנדר וינטר (David Alexander Winter;‏ 23 בנובמבר 1878, מנשנגלדבך - 13 באוקטובר 1953, לונדון) היה רב גרמני, רבה האחרון של ליבק לפני מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

נולד במנשנגלדבך לאיש העסקים יוסף וינטר ולשרה לבית רוזנבאום. אמו הייתה בת נכדו של הרב מנדל רוזנבאום, שייסד ישיבה בעיר צל על המיין (גר').
למד בגימנסיה ע"ש הקייזר וילהלם בקלן עד 1898 ואחר כך במשך שנה אחת בישיבת הלברשטאדט. ב-1899 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין כשבמקביל למד בישיבה מקומית. הוא הוסמך לרבנות והשלים את לימודיו בקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה במהלך העשור הראשון של המאה ה-20.
כבר ב-1907 התמנה כרב בבית הכנסת החדש (גר') במישלוביץ בשלזיה, משרה בה החזיק עד 1912. אז עבר לכהן כרב בבאד הומבורג עד 1921. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס כרב צבאי ושירת מ-1916 בארמייה ה-12 ומ-1918 בארמייה העשירית של צבא הקיסרות הגרמנית.
עם תום המלחמה, מונה הרב וינטר כיורשם של הרב שלמה קרליבך ובנו הרב יוסף צבי קרליבך. הוא כיהן כרבה האחרון של הקהילה היהודית בליבק, מ-1921 ועד שהיגר ללונדון ב-1938 מאימת השלטון הנאצי.
עם מותו בשנת 1953 עלו אשתו וילדיו להתגורר בישראל. הוא הובא לקבורה בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
גסאן עבאס

ביוגרפיה

גסאן נולד ב-1957 באום אל-פחם. למד משחק באוניברסיטת תל אביב. 
הוא השתתף בהצגות רבות, בין היתר בתיאטרון חיפה, תיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון בית ליסין והמרכז התיאטרוני בנווה צדק, ובנוסף - כתב וביים את ההצגות: "מצבים", ו"החתונה". ב-1988 שיחק בפסטיבל עכו בהצגת היחיד "אלוהים, תציל אותי ממולדתי" שכתב דניאל הורוביץ אודות המשורר העיראקי הגולה, מודאפר א-נוואר.
ב-1981 פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את המחזה "משהד", שכתב במשותף עם עוואודה ראתב, ועוסק בהפקעת קרקעות במגזר הערבי.
גסאן השתתף בסדרת הטלוויזיה "המסעדה הגדולה" (בתפקיד המלצר עבדו), בסדרה "תמונות יפואיות" וכן בסרטי קולנוע רבים.
מאז 2001 הוא מכהן כמנכ"ל תיאטרון דיוואן אל לאג'ון שבואדי עארה.
ב-1991 נטל חלק בסרט "גמר גביע" לצד משה איבגי ומוחמד בכרי. ב-2010 השתתף בסרט הקומי "חצי טון ברונזה" ששודר ב-HOT V.O.D לצד שלמה בר אבא, מיכאל הנגבי ושמיל בן ארי.
מאז 2007 מופיע גסאן בחלק מהצגות תיאטרון "הבימה".
ב-2012 הוא גילם את הרופא עז א-דין אבו אל-עייש בהצגת היחיד "לא אשנא", שנכתבה על פי ספרו של ד"ר אבו אל-עייש על חייו, ועל הטרגדיה שפקדה אותו כששלוש מבנותיו נהרגו במהלך מבצע עופרת יצוקה בפגיעת שני פגזי טנק של צה"ל שנורו על ביתו בג'בליה.
ב-2014 סירב גסאן לקוד קידה בפני ראש עיריית אשקלון, איתמר שמעוני,  בסיום ההצגה "החייל האמיץ שוויק" מאחר ששמעוני הורה להפסיק עבודתם של ערבים ישראלים בעירו.
בשנת 2018 הוא לקח חלק בעונה ה-4 של הסדרה שנות ה-80 בה גילם את ד"ר אדוארד מנצור, רופא שיניים ערבי מחליסה. באותה השנה החל לשחק בתיאטרון בית ליסין במחזה "אוסלו".
לאופולד, הדוכס הגדול של באדן

ביוגרפיה

לאופולד נולד ב-29 באוגוסט 1790 בקרלסרוהה, לקרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן ואשתו השנייה לואיזה קרולינה פון הוכברג, בתו של לודוויג היינריך, ברון גייר פון גיירסברג. בעת לידתו לא נכלל לאופולד בסדר הירושה של באדן, כיוון שנישואי הוריו היו נישואים מורגנטים, ובעקבות כך הוא טיפח קריירה בצבא הצרפתי. אולם בשנת 1817 התברר שצאצאיו של קרל פרידריך מאשתו הראשונה, מתים בזה אחר זה, בלא שייוותר יורש אחריהם. ללא ידיעתו של לאופולד, אביו קודם חתונתו עם לואיזה קרולינה פון הוכברג, חתם יחד עם שלושת בניו על מסמך, שילדיה של לואיזה קרולינה יהיו אף הם זכאים לרשת את השלטון, לאחר צאצאיו מאשתו הראשונה. קרל פרידריך אף החשיב את הנישואים כנישואים שוויוניים, ולא כנישואים מורגנטים. בשנת 1806 עם פירוק האימפריה הרומית הקדושה, אישר קרל פרידריך שוב את זכותם של ילדיו מלואיזה קרולינה לרשת את השלטון. בשל כך, כשראה קרל, הדוכס הגדול של באדן שאין לו ילדים, ואף לדודו לודוויג אין ילדים, אישר אף הוא ב-4 באוקטובר 1817 את זכות הירושה של צאצאי לואיזה קרולינה, ואף דאג שאספת הנסיכים של באדן תאשר זאת ב-20 בנובמבר 1818, זמן קצר קודם מותו.
אולם בקונגרס וינה טענו אוסטריה ובוואריה לזכותם על חלקים מבאדן, ובנוסף מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה היה נשוי לקרולינה מבאדן, ובשל כך טען לזכות ירושה על באדן. בשל כך הוחלט בשנת 1818 לוותר על מחוז ורטהיים לממלכת בוואריה, ובנוסף התחתן לאופולד עם סופיה, נסיכת שוודיה, שהייתה נינה של אביו מאשתו הראשונה, על מנת לחזק את טענתו לכתר. ב-10 ביולי 1819 אישרו אוסטריה, צרפת, בריטניה, פרוסיה ורוסיה, את זכותו של לאופולד לרשת את השלטון בדוכסות הגדולה של באדן.
בשנת 1830 מת אחיו החורג לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ולאופולד עלה במקומו לשלטון. לאופולד תמך ברעיונות הליברלים שהתפשטו באותה תקופה, ואף העניק הקלות לאזרחים בשנת 1848. באביב 1849 פרצו הפגנות נגד לאופולד, כחלק ממהפכות אביב העמים, וב-13 במאי הוא נאלץ לברוח מקרלסרוהה. באוגוסט אותה שנה חזר לאופולד לקרלסרוהה, בסיוע הצבא הפרוסי, וחידש את שלטונו כקודם לכן. בשנים האחרונות לחייו שיתף לאופולד את בנו פרידריך, נסיך באדן בניהול השלטון.
ב-24 באפריל 1852 מת לאופולד, ובמקומו עלה לשלטון בנו לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן.
שמפניירה

שמפניירה היא אביזר בר המשמש לקירור יינות.

הצורך בשמפניירה

ליינות לבנים, מבעבעים וקינוח יש טמפרטורות הגשה הנעות בין 4–10 מעלות צלזיוס. יין בטמפרטורת הגשה שיונח על שולחן סועדים ללא קירור יגיע לטמפרטורת החדר (בהנחה שטמפרטורת החדר גבוהה יותר מטמפרטורת היין). מכיוון שטעמו של היין פחות טוב בטמפרטורות אחרות מטמפרטורת ההגשה המומלצת, מניחים את היין בשמפניירה. השמפניירה עוזרת לשמור על היין בטמפרטורה הנכונה לאורך כל הסעודה.
רוב השמפניירות מיוצרות לרוב מנירוסטה, אך ישנן גם שמפניירות ממתכות שונות ואף מפלסטיק.

אופן השימוש

מניחים את בקבוק היין בשמפניירה, ממלאים את השמפניירה בקרח ומוסיפים מעט מלח גס. לעיתים, אם אין מקום על שולחן הסעודה, ניתן להציב את השמפניירה על רגל.
בית הספר לילדי הבדואים

בית חולים בתקופה העות'מאנית

במהלך שנת 1915 שופץ הבניין מחדש, הותאם לייעודו כבית חולים של הסהר האדום והחל לקלוט חולים. רוב המאושפזים לא היו פצועי מלחמה, אלא חולים במגיפות שפרצו בצבא העות'מאנית, שהתנאים הרפואיים וההיגייניים בו היו ירודים. בחורף 1916 פרצו מגיפות קשות. חיילים הושכבו בצפיפות על הרצפה בהיעדר מספיק מיטות, והבניין התמלא בחולים עד אפס מקום. התמותה בבית החולים הייתה כה רבה, עד כי חיילים עשו ככל שביכולתם על מנת שלא להתאשפז בו.

בית הספר בתקופת המנדט

עם תום מלחמת העולם הראשונה וכיבוש באר שבע על ידי כוחות המנדט הבריטי בארץ ישראל, חזר הבניין לשמש כבית ספר לבנים ובנות. קומתו הראשונה שימשה את הבנים, שנכנסו אליו מהכניסה הראשית; הקומה השנייה שימשה את הבנות, שנכנסו אליו בכניסה מהפתח האחורי, במעלה המדרגות, ישירות לקומה השנייה.
בית הספר לילדי הבדואים פעל כבית ספר יסודי במשך כשלושים שנה. תלמידיו היו לרוב מבין משפחות הפקידות המנהלית שחייתה בבאר שבע, ומהמשפחות המיוחסות של שבטי האזור, ולכן כונה גם "בית הספר לילדי השייח'ים". למעשה, רוב ילדי הבדואים שהתגוררו באזור הנגב לא זכו ללמוד בו.
לקראת סוף תקופת המנדט למדו בבית הספר כ-300 תלמידים מקומיים ועוד כ-100 בדואים ילדי השייח'ים, בכיתות א–ז. עקב היעדר מקום הועברו הבנות ללמוד בבית המושל.
לבניין בית הספר נודעה חשיבות במהלך מלחמת העצמאות. עם כניסת הצבא המצרי לעיר בחודש מאי 1948, הוא בנה את מפקדתו בבית הספר. הבניין שימש לפגישה של נציג מצרים מחמוד ריאד ושל רמטכ"ל הצבא הישראלי החדש, יגאל ידין, ובו נקבעו הסדרי שביתת הנשק בין ישראל למצרים.

בית החייל

ביוני 1949 נחנך במבנה בית החייל. בטקס החנוכה הכריז יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק: "באר שבע תהיה באר החיים ללוחמי ישראל". הבניין שופץ, ובקומה הראשונה נבנו חדרי כושר, חדרי עיון, אולם ספורט, מועדון ומשרדים; הכיתות בקומה למעלה שופצו והיו למגורי החיילים. המבנה שימש כבית החייל וכמשרד קצין העיר במשך כשלושים שנה. בשנת 1979 הועבר בית החייל למבנה של קבע ואיתו משרד קצין העיר.
קרן התרבות אמריקה-ישראל

היסטוריה

ב-1939 הקים הפילנתרופ היהודי משיקגו, אדוארד נורמן, קרן מיוחדת בשם קרן נורמן, שנועדה לסייע ליהודים פליטי גרמניה להתיישב בארץ ישראל, וכן לסייע לתזמורת הפילהרמונית שהוקמה ב-1936 בתל אביב.
לאחר קום המדינה החלה הקרן לסייע גם לתיאטרון הבימה ולאקדמיה למוזיקה בירושלים. שמה הוחלף ל"קרן התרבות אמריקה-ישראל". נשיאה אז, סמואל רובין, פעל להרחיב את ייעודה של הקרן למגוון רחב יותר של פעילויות אמנותיות, ובעיקר לסייע לאמנים בראשית דרכם. בשנת 1955 סוכם עם שר החינוך והתרבות דאז, זלמן ארן, כי הקרן תצטרף כשותפה מרכזית למפעל אמנות לעם, ותהיה הכתובת לטיפול ולתמיכה בפרויקטים חדשים וניסיוניים.
מספר המוסדות שנהנו מתמיכתה עלה בהתמדה והגיע בשנות ה-70 לכ-90 מוסדות בשנה.
ביוזמת הקרן נערכו סיורים של גופים אמנותיים ישראליים בחו"ל, ביניהם: להקת המחול ענבל, התזמורת הפילהרמונית, תזמורת הגדנ"ע, האנסמבל הקאמרי הישראלי - לימים התזמורת הקאמרית הישראלית, מקהלת רינת ועוד. באמצעות הקרן הועברו יצירות אמנות למוזיאונים בארץ, לפני שלאלה היו אגודות ידידים עצמאיות שעסקו בפעילות כזאת. כמו כן ארגנה הקרן תערוכות ישראליות בארצות הברית ותצוגות של אמנים אמריקאים בישראל.
הקרן תרמה גם לגיוס המשאבים לבנייתם של מבני תרבות רבים בארץ כגון: בניין הבימה, היכל התרבות, האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין, בית העם ע"ש שרייבר בבאר שבע, בית סוקולוב (בית העיתונאים) בתל אביב-יפו, ואחרים.
במרוצת השנים גברה השפעתה וניכרה בכל תחום אמנותי מוכר ואלפי אמנים ויוצרים עשו דרכם לקריירה אמנותית בסיועה של הקרן.

מפעל המלגות ע"ש שרת

הקרן מקיימת מפעל מלגות שמיועד לסיוע בטיפוח כישרונות בתחומי המוזיקה, המחול, האמנות החזותית, הקולנוע והתיאטרון. לצד הסיוע הכלכלי מעניק המפעל לכישרונות צעירים אלה הדרכה והכוונה. מעבר לסיוע הכספי, זכייה במלגות הקרן נחשבת ליוקרתית ומהווה תעודת הערכה ליכולתו האמנותית וסיכויים של האמן הצעיר. קרוב ל-18,000 תלמידים נהנו ממלגות הקרן מיום הקמתו של מפעל המלגות ע"ש שרת בשנת 1955.
בין מקבלי מלגות הקרן בעבר: הכנרים יצחק פרלמן, שלמה מינץ, מרים פריד, פנחס צוקרמן וגיל שחם, המנצחים אילן וולקוב, ישי שטקלר ודן אטינגר, הפסנתרן והמנצח דניאל ברנבוים והפסנתרן יפים ברונפמן, ורוב חברי התזמורות המובילות בישראל ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הזמרים שלומי שבת, ריטה, מיקי גבריאלוב, שם-טוב לוי, אנשי הקולנוע איתן פוקס, דובר קוסאשווילי ורענן אלכסנדרוביץ, שחקני התיאטרון עודד קוטלר, שרה פון שוורצה ואיתי טיראן, האמנים מנשה קדישמן, סיגלית לנדאו, מיכל רובנר, פסי גירש, יאיר ברק, יוסף גטניו וטוביה כץ, עמיקם בר גרמא, הכוריאוגרפים אוהד נהרין, עידו תדמור, רמי באר ורבים אחרים.

פרשת מיידוף והשפעתה על הקרן

בדצמבר 2008 התברר כי הקרן נפגעה קשות בהונאת הענק של ברנרד מיידוף. הקרן איבדה את כל כספה אשר הושקע אצל מיידוף לפני למעלה מחמש עשרה שנה. בעקבות חשיפת ההונאה והפסד כספה נאלצה הקרן להקפיא באופן זמני את חלוקת המלגות והפרסים ואת שאר פעילותה.
לאחר מכן התאוששה הקרן ושבה לפעול, אם כי בהיקף קטן יותר. מאז 2008 העניקה הקרן יותר מ-2500 מלגות, ותמיכה של כ-8 מיליון דולר בהפקות תרבות בישראל. עם זאת, הקרן עדיין מתמודדת עם קשיי פוליטיקה פנימית וחוסר במקורות מימון.
צ'רטר מלכותי

באנגליה של ימי הביניים שימש הצ'רטר המלכותי (באנגלית: Royal charter) להכרזה רשמית על ערים, כלומר על ישויות מקומיות עם זכויות וחובות. תאריך מתן הצ'רטר נחשב לתאריך הייסוד של העיר, גם אם האתר בו היא שכנה היה מיושב קודם לכן. בעבר הענקת צ'רטר מלכותי הייתה הדרך היחידה שבה גוף מאוגד היה יכול להיווצר, וכיום משמשים לצורך זה גופים שונים כגון רשם החברות.
בין הגופים והקבוצות שהוקמו בצ'רטר מלכותי ניתן למנות את חברת הודו המזרחית הבריטית, חברת הלבנט, חברת מפרץ הדסון, חברת דרום אפריקה הבריטית והקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה. העיר באת', לדוגמה, קיבלה את הצ'רטר המלכותי שלה מהמלכה אליזבת הראשונה ב-1590, הנחשבת לשנת הקמתה, על אף שהיא הייתה מיושבת כבר בתקופה הרומית בבריטניה. צ'רטרים מלכותיים ניתנו גם על ידי המועצה המלכותית הבריטית.
Oxford Classical Texts

Oxford Classical Texts ‏ (בקיצור: OCTs), או בשמה האחר Scriptorum Classicorum Bibliotheca Oxoniensis היא סדרת ספרים אותה מפרסמת הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. היא מכילה טקסטים מהספרות היוונית העתיקה והלטינית, כמו ה"אודיסיאה" של הומרוס ו"אינאיס" של ורגיליוס, בשפתם המקורית עם אפראט מדעי. הסדרה בדרך כלל אינה כוללת כתבים במדעי הטבע ובמתמטיקה כמו "יסודות" של אוקלידס.
כיוון שהספרים מיועדים בעיקר לסטודנטים של הלימודים הקלאסיים, כתובים המבוא וההערות באופן מסורתי בלטינית (כך שהספרים נכתבים בשפות הקלאסיות מהכותרת עד לאינדקס) ואין שום תרגום או הסבר בשפה מודרנית. כמה מהכרכים האחרונים, החל במהדורת 1990 של סופוקלס בעריכת יו לויד-ג'ונס ווילסון, שברו מסורת זו והם כוללים מבוא שנכתב בשפה האנגלית (אם כי הפירוש המדעי נותר עדיין בלטינית).
Oxoniensis הוא קיצור המשמש לציין בעיקר כרך בודד בסדרה (נכתב באופן מלא: editio Oxoniensis), ואינו מתייחס בדרך כלל לסדרה כולה, Teubneriana מתייחס ל-Bibliotheca Scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana, סדרה דומה ל-OCTs. אלו שמעוניינים בעזרה בקריאת המקורות הקלאסיים יוכלו להשתמש ב-Loeb Classical Library, הכוללת תרגום לאנגלית, או ב-Collection Budé, הכולל תרגום לצרפתית.
אן רו

ביוגרפיה

אן רו, שנהגה להשתמש בשם נעוריה "רו" כשם משפחה, קיבלה את תואר הדוקטור בשנת 1933 באוניברסיטת קולומביה. מ-1959 עבדה כמרצה וחוקרת באוניברסיטת הרווארד, וב-1967 עברה לאוניברסיטת אריזונה, שם לימדה בפקולטה לפסיכולוגיה עד פרישתה ב-1984.
במחקריה עסקה בפסיכולוגיה של אנשים בעלי אינטליגנציה גבוהה, אלכוהוליזם והשפעתו על יצירתיות, ויצירתיות במדע. כן פיתחה תאוריה לגבי התפתחות קריירה בהתאם למאפייני אישיות ומקצועות שונים. רו כתבה יותר ממאה מאמרים וספרים, הידוע בהם הוא ספרה "The Making of a Scientist", שפורסם ב-1952.
רו נישאה לג'ורג' גיילורד סימפסון, מדען במקצועו, שמת ב-1984. היו לה שלוש בנות חורגות.
רו מתה בגיל 87 בביתה בטוסון שבאריזונה.
הר ברוסטר (אלברטה)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי תום וילסון (Tom Wilson) בשנת 1929. ההר נקרא על שם ג'ון ברוסטר, שהיה אבי משפחת ברוסטר מהעיר באנף.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו ה. וו. גרינהאם (H. W. Greenham) וד. פיליי (D. Pilley) בשנת 1926.
פרקולטור

פרקולטור (מאנגלית: percolator - "חלחולן") הוא כלי להכנת קפה. הקפה נחלט בצורת חלחול דרך מסנן הממצה את השמנים הארומטיים שבפולי הקפה ולבסוף מתקבל קפה ללא שאריות אבקת קפה.

היסטוריה

קנקן הפרקולטור הומצא על ידי מדען אמריקני ומלח בשם בנג'מין ת'ומפסון (1753–1814). בנג'מין המציא את קנקן הפרקולטור בעקבות עבודתו בצבא בוואריה שם שיפר את תזונת החיילים ואת המדים שלהם. בעקבות סלידתו מאלכוהול וחוסר חיבתו לתה הוא קידם את הקפה בשל יתרונותיו. בעקבות מאמציו זכה בשנת 1791 לתואר אצולה - רוזן האימפריה הרומית הקדושה ושמו נקרא פון רומפורד.
הפטנט הראשון לפרקולטור הונפק לג'יימס מייסון מפרנקלין, מסצ'וסטס בשנת 1865.
הקרדיט להמצאת קנקן הפרקולטור שפועל על תנור מוענק בדרך כלל לחוואי מאילינוי בשם הנסון גודריך]. הפטנט של גודריך יכול היה להפוך כל קנקן לקנקן פרקולטור.
תומאש ואצ'ליק

קריירה

ואצ'ליק התחיל את הקריירה שלו בויטקוביצה בליגה השנייה בצ'כיה. בקיץ 2010 חתם בבוויקטוריה ז'יז'קוב עימה עלה לליגת העל הצ'כית ומשך את תשומת לבם של מספר מועדונים. בקיץ 2011 סיכם בדה חראפסחאפ ההולנדית, אך לא צלח את הבדיקות הרפואיות והמעבר לא יצא לפועל. במהלך חלון ההעברות של ינואר 2012 חתם בספרטה פראג ל-4 וחצי שנים תמורת 8.25 מיליון קורונה. במאי 2014 חתם בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית ל-4 שנים כמחליפו של יאן סומר. ב-19 ביולי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 1-2 נגד פ.צ. אראו. ב-4 ביולי 2018 חתם בסביליה לארבע שנים.
ואצ'ליק שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צ'כיה כאשר בכולן שימש שוער ראשון. בשנת 2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד סלובקיה.
פעילות ביולוגית

בפרמקולוגיה, פעילות ביולוגית או פעילות פרמקולוגית, מתארת את השפעות הסמים על אורגניזמים.
כאשר סם מורכב מתערובת מסובכת, הפעילות הביולוגית נקבעת על פי המרכיב הפעיל או על ידי הפרמקופוריה של החומר, אך היא יכולה להשתנות על ידי השפעת התרכובות השונות בתערובת. פרמטר נוסף הקובע את פעילותו הביולוגית של החומר הוא המינון. נפוץ למדי שההשפעה של הסם משתנה בהתאם למינון, ולכן פעמים רבות ההשפעות יכולות להפוך מעוזרות להרסניות בלקיחת מינונים שונים.
הפעילות הביולוגית תלויה באופן קריטי בספיגה, בהובלה, במטבוליזם ובפליטה (בראשי תיבות ADME).
בעוד שהחומר נחשב פעיל ביולוגית כל עוד מבצע אינטראקציה או משפיע על רקמת התאים בגוף האדם, חומר הנחשב פעיל פרמקולוגית בדרך כלל מתאר חומר בעל השפעות חיוביות. הפעילות הביולוגית הנפוצה ביותר בטבע היא רעילות של חומר.
בתחום הביומינרליזציה, המונח "פעילות ביולוגית" לרוב מתאר יצירה של מאגרי סידן פוספט על שטח הפנים של אובייקטים הממוקמים בתמיסה המדמה נוזלי גוף (בופר עם ריכוז יונים הדומה לדם).