תקופת ג'ומון

תיארוך

תקופת ג'מון ארוכה במיוחד, ולפי הערכות מסוימות משך התקופה מתקרב לעד 14,000 שנים, ולכן נוטים לחלקה למספר תקופות:התחלתית, מוקדמת, תיכונה, ומאוחרת, כאשר כול חלק קצר יותר מהקודם לו. לרוב התתי-תקופות יש הסכמה ברורה מתי הן התחילו ומתי הן הסתיימו, מלב התקופה ההתחלתית, אשר התאריכים בנוגע להתחלתה נעים בין 14,000 לפנה"ס עד ל-10,500 לפנה"ס. ישנם מספר היסטוריונים אשר חלקו את תקופת ג'מון לספר תקופות שונות בצורה ברורה, וכלל לא קראו לה תקופת ג'מון. הדבר הגיוני בהתחשב בעובדה שבין התחלת תקופת ג'מון לתקופת ג'מון התיכונה עבר פי 2 זמן מאשר מבניית הפירמידות בגיזה עד למאה ה-21.

תקופת ג'מון ההתחלתית

תיעודים לשימוש בכלי אבן ביפן מתוארכים עד ל-30,000 לפנה"ס. החלק המוקדם ביותר של תקופת ג'מון התרחש בעוד יפן הייתה מחוברת לאסיה כחצי אי. בשנת 10,000 לפנה"ס לערך הופרדה יפן מיבשת אסיה לגמרי, ונשארה קרובה מספיק בשביל להיות מושפעת מאסיה, אך רחוקה מספיק בשביל לפתח את תרבותה שלה. בסופו של עידן הקרח אשר ליווה את שלב זה, השתנתה בצורה ניכרת הצמחייה ביפן. בדרום מזרח הונשו, שיקוקו, והוקאידו, צמחים ירוקי עד בעלי עלים רחבים היו נפוצים במיוחד ביערות, ואילו עצים נשירים בעלי עלים רחבים היו נפוצים בצפון מזרח קיושו והונשו.

הקדרות הראשונה

כיום רבים טוענים כי העדויות הראשונות לקדרות נמצאות ביפן, בסביבות תחילת תקופת ג'מון. ב-1998 מספר של שרידים נמצאו ביפן, אשר תוארכו לסביבות 14,000 לפנה"ס, כאשר נמצאו עוד שרידים מתאריך דומה באזורים שונים של יפן. ג'ונקו האבו (Junko Habu) טוענת כי במקור הכדים הגיעו ממזרח אסיה, ונשארו בחלק אשר התנתק מהיבשת והפך ליפן עם הזמן. נמצאו כדים רבים מתקופת ג'מון, כאשר את כול הכדים מחלקים האריכולוגים ל70 סוגים שונים. העדויות הראשונות שנמצאו מתקופת ג'מון היו כלים קטנים, אשר ככול הנראה שמשו להרתחת מים ואולי אף לאגירת מזון. כלים אלו היו שייכים לאוכלוסיות נודדות, וככול הנראה היו קטנים מהצורך בנידות. מסיבה זאת, כלים גדולים יותר מתקופות אלו מעידים לרוב על אוכלוסיות יותר משוקעות ופחות נודדות. במהלך תקופת ג'מון עיצובם של הכלים התפתח בהדרגה, ונוצרו סוגים חדשים של כלים שונים. 
השימוש בכדים לרוב מצביע על חברות יותר משוקעות, שאין נודדות ממקום למקום. כדים הם דבר כבד, שיעילותו קטנה במיוחד לחברות ציידים-לקטים. למרות זאת, סביר כי זה לא היה המצב אצל האנשים בתקופת ג'מון, אשר מספרם הגיע לפי הערכות מסוימות ל-20,000. המזון ביפן בתקופה זאת היה שופע, וסביר כי אוכלוסיות יחסית גדולות יכלו להתקיים ממנו.

גדילת האוכלוסין

לקראת סוף תקופת ג'מון המוקדמת, בערך בשנת 8,000 לפנה"ס, אורח חיים פחות נוודי הוביל לגדילה באוכלוסייה של יפן. בתקופה זאת, מחקרים בנוקדה למיפוי גנטי מראים כי אוכלוסייה גדולה אשר מקורה ביפן התפשטה ברחבי מזרח אסיה.

תקופת ג'מון המוקדמת

תקופת ג'מון המוקדמת התרחשה בין השנים 4,000-2,500 לפנה"ס. בתקופת ג'מון המוקדמת והתיכונה התרחש תהליך של גדילה מהירה ומשמעותית באוכלוסין, דבר שמשתקף במספר ההתיישבות מתקופה זאת. שתי תקופות אלו התרחשו במהלך תקופה חמה במיוחד בכדור הארץ, תקופה החמה בכמה מעלות יותר מהיום.

תקופת ג'מון התיכונה

תקופה זאת התרחשה בין השנים 2,500-1,500 לפנה"ס. מתקופה זאת נמצאו דמויות מקושטות במיוחד, עצים מצופי לכה, וכדים מיוחדים אשר נקראים "סגנון להבה". רמת החקלאות בתקופה זאת נתונה לוויכוח, אך רובם של החוקרים מסכימים כי רמה מסוימת הייתה נמצאת כבר החל מתקופה זאת ברחבי יפן. בתקופה זאת ניתן לראות התקדמות בעיצוב הבתים, כאשר בחלק מהבתים ניתן אפילו לראות רצפות אבן.

תקופת ג'מון המאוחרת

לאחר 1,500 לפנה"ס לערך האקלים התקרר, מה שהוביל לירידה משמעותית באוכלוסין. ביחס לתקופות המוקדמות יותר של תקופת ג'מון, ניתן למצוא מספר אתרים ארכאולוגים בודדים מחלק זה של התקופה. בתקופה זאת החלו קשרים הולכים ומתחזקים עם חצי האי קוריאה, דבר המסתמן בסגנון בנייה קוריאני ביפן בתקופה זאת לקראת 900 לפנה"ס. המתיישבים הקוריאנים ביפן הביאו איתם טכנולוגיות חדשות, כגון: גידול אורז, עיבוד ברונזה ושיטות קדרות חדשות. 
את תקופת ג'מון החליפה תקופת יאיואי.