google/wiki40b huggingface dataset:
קסם של הורים

עלילה

טימי טרנר, ילד ממוצע וחסר מזל, בן 10 בתחילת הסדרה (הגיל עולה עם המשך העלילה), סובל משמרטפית בת 16, ויקי, שנוהגת להתעלל בו על ידי העבדתו, בטיפולו של כינויו בכינויי גנאי וכפייה עליו לבצע את מטלותיה. כדי לעזור לטימי להתמודד עם המצב, הוא מקבל סנדקי פיות (בדיסני הם נקראים "הורי פיות") הנקראים וונדה וקוזמו. השניים מסוגלים להגשים לטימי כל משאלה שהוא יבקש, זאת בהתאם לכתוב בספר החוקים של הפיות שבו חוקים נוקשים לגבי שימוש הוגן בקסם הפיות ובפיות עצמן כסנדקיות.
ברוב הפרקים טימי מביע משאלה, שבהמשך מסבכת אותו בצרות ומביאות אותו לידי בקשות ותחינות לביטול המשאלה. בעונה השישית ביקש טימי מוונדה וקוזמו "אח פיות", ובכך גרם לקוזמו ללדת לו אח פיות בשם פוף (Poof), שבנוסף לתפקיד האח הקטן של טימי הוא גם סנדק הפיה השלישי שלו. החל מהעונה התשיעית נוסף לטימי גם כלב סנדקאות פייתי וקסום בשם ספארקי, שבניגוד לקוזמו, וונדה ופוף, הוריו של טימי יודעים על קיומו. בעונה העשירית הגיעה לעיר ילדה בשם קלואי קרמייקל, אשר חולקת עם טימי את הפיות בגלל מחסור בסנדקי פיות.

באנסן הוא מפלצת

בפרק "חגיגות בחברות" (הפרק אצל באנסן), התגלה שלקוזמו יש חבר מפלצת בשם באנסן (שניפגשו בכנס). בפרק זה, דנזל קרוקר ואמנדה קילמן (אויבתו של באנסן) החליטו ביחד ליזם מזימה לקוזמו ולבאנסן כי לשניהם יש אובססיה מטריפה.

ניקטונס יוניטי!

ניקטונס יוניטי! (באנגלית: Nicktoons Unite!) הוא משחק פלטפרומה שהופץ בשנת 2005 על ידי THQ. המשחק משולב עם ארבע סדרות שהיו בניקטונס: בובספוג מכנסמרובע, ג'ימי ניוטרון, דני פנטום וקסם של הורים. המשחק הופק על ידי מארה צ'אפה, טרבור גימון וצוות ניקלודיאון.
שאלתיאל חן

רבי שאלתיאל בן שלמה (גרסיאן) חן היה רב מתקופת הראשונים במאה ה-14, בסוף תור הזהב של יהודי ספרד, צאצא למשפחת ראשי הגולה בבבל. כיהן כרבן הראשי של הערים אלקוליעא וברצלונה.

קורות חייו

אביו, שלמה, היה דור תשיעי לשאלתיאל ראש הגולה בנו של חזקיה בן דוד ראש הגולה. במאה שלפני כן, נמנה עם משפחתו בברצלונה רבי זרחיה חן.
היה תלמידו של הר"ן רבה של ברצלונה, וחברו של הריב"ש. נשא את בתו של יוסף רימוך מחשובי העיר פראגה (עיר באראגון), והתגורר זמן מה בעיר זו. בשנת ה'קכ"ט (1369) ביקשוהו בני העיר אלקוליעא ("אלקוליה דה סינקה", עיר סמוכה באראגון), שישבע להם כי יכהן כרב בעירם, הרב חן נענה ונשבע. 
בהמשך התחרט על החלטתו, כנראה כי חפץ לכהן כרב בברצלונה, ופנה לריב"ש בשאלה האם מותר לו להתיר שבועתו שלא בפני בני הקהילה, בתשובה ארוכה פרש הריב"ש לפניו את דעתו שאין בית דין יכול להתיר לו נדר זה שלא בפני הקהילה והוא יאלץ לקיים את שבועתו. הוא מציין שאף הציע בשמו את השאלה בפני הר"ן שסירב להשיב בדבר. פרטי הדיון ביניהם נכתבו בשו"ת הריב"ש.
הרב חן אכן כיהן כרבה של אלקוליעא כ-6 שנים. בה'קל"ה (1375) התיר לו מהר"ם חלאווה להפסיק את רבנותו מפני ששבועתו אינה מחייבת אותו לתמיד, והוא נבחר לכהן כרבה של ברצלונה, כממלא מקומו של הר"ן שכיהן בתפקיד ונפטר באותה שנה. הוא חיבר פירוש על התורה והרבה להתכתב עם רבני דורו.
במהלך גזירות קנ"א נחרב ביתו של אביו שלמה, ושניהם ברחו מהעיר עם הגולים. כשנתיים לאחר מכן, בי"ג בתשרי ה'קנ"ג (1392) התיר חואן הראשון מלך אראגון לשלמה ושאלתיאל לשוב לברצלונה, אך בד' באלול באותה שנה דרש המלך מהמלכה לצוות על הממונה על הכנסות המלך לאסור את הרב שאלתיאל חן ה"חשוד בעוונות חמורים". גזירה זו כנראה לא התקיימה בחומרה, מפני שבה'קנ"ה (1935) פטר אותו המלך מתשלומי מיסים וארנונות מיוחדים למשך שנה. 
שניים מבניו שהו אז במצרים, ובהמשך עברה משפחת גרסיאן-חן לליבורנו, משם לוונציה, לקונסטנטינופול ומשם לקנדיאה, למשך כ-100 שנה. מזכרת היסטורית שנותרה ממשפחתו מברצלונה ומקנדיאה היא הגדת שאלתיאל. 
מצאצאיו בפזורת אירופה במאות המאוחרות יותר ידועים ארנסט בוריס צ'יין, דוד אביו הרב פרץ חן, וצאצאיו, שרבים מהם היו מפורסמים ורבנים.
ברבי מרמדיה: בת הים

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת זמן קצר לאחר אירועי הסרט "ברבי בארץ הפיות". בסרט, אלינה הפיה הולכת לארץ בנות הים כדי להציל את חברה נאלו, נסיך בנות הים, אשר נחטף על ידי עוזרה של לברנה שתוכניותיו היו להשתמש בו כדי לחזק את לברנה על מנת שתהפוך לפיה החזקה ביותר בעיירת הפיות. מפני שאלינה לא יכול להציל את נאלו הנסיך לבד, היא נאלצת להזדקק בעזרתו של נורי, בן ים שלא סומך על אנשים ואינו רוצה קשר לאלינה. לשכנע את נורי זה לא אתגר קל, אך זה לא האתגר היחיד שעומד מפני אלינה שצריכה להקריב את חייה ואת כנפיה. בסרט רואים איך אלינה עומדת במשימה, ואיך היא מצליחה להציל את עיירת הפיות מליפול לידיה של לברנה המרושעת.
מערות מוגאו

בניית המערות

לפי כתבי יד שהתגלו במקום, הנזירים הבודהיסטים החלו לחצוב את המערות בשנת 366, ואילו המדינה הכירה בבודהיזם כדת רק בשנת 444. רוב התאים והמקדשים נבנו החל מהמאה ה-5 ועד למאה ה-14, ולאחר מכן הבנייה נעצרה בעקבות דעיכה במעמדו של האזור. במקביל לכך קירות המערות נצבעו בציורי קיר על ידי עולים לרגל שעברו באזור. ציורי המערות והאדריכלות היו חלק מהגורמים שסייעו למדיטציה, כאמצעי לייצוג המסע לחיפוש ההארה, כמכשירים לשיפור הזיכרון, וככלי למידה להעברת מידע על האמונות והסיפורים הבודהיסטיים לסינים שאינם יודעים קרוא וכתוב.
חלק מהחפצים שנמצאו במערות (פסלי ענק של בודהה ופרסקאות המתארים דוקטרינות) תואמים לתקופה במאה ה-7 שבה שושלת טאנג הצליחה לחזק את שליטתה בדרך המשי. הטנטרות הקדומות ביותר מתוארכות לתקופה שבין 790 ל-851, כאשר דונחואנג הייתה נתונה לשלטון כיבוש טיבטי. לאחר שהטנגוטים כבשו את גאנסו ב-1036 הוגדל מספר הטנטרות, בעיקר בעידודה של שושלת שיה המערבית.
ציורי הקיר משתרעים על פני שטח של 42,000 מטרים רבועים. בתקופה מסוימת לאחר המאה ה-11 המערות הוקפו בחומה, לאחר שהן הפכו למאגר של כתבי קודש חשובים, פגועים ומשומשים, וכן חפצים אישיים.

גילוי המערות

טאואיסט סיני בשם ואנג יואנלו מינה את עצמו לשומר של חלק מהמקדשים בתחילת המאה ה-20. ואנג גילה אזור מוקף חומה מאחורי צד אחד של המסדרות המוביל אל המערה הראשית. מאחורי החומה הייתה מערה קטנה שמולאה בכמות רבה מאוד של כתבי יד המתוארכים לתקופה שבין 406 ל-1002. כתבי היד הללו כללו מגילות קנבוס שנכתבו בסינית ובשפות אחרות, ציורים על קנבוס, משי או נייר, ובנוסף נמצאו במערה פסלונים וחפצי קודש אחרים הקשורים לבודהה. המגילות שהתגלו עסקו בנושאים רבים, ומלבד עבודות קנוניות בודהיסטיות היו בהן גם פרשנויות מקוריות, עבודות הקשורות לספרים חיצוניים לבודהיזם, חוברות עבודה, ספרי תפילות, עבודות קונפוציוניות, עבודות טאואיסטיות, עבודות נסטוריאניות, מסמכים של הממשלה הסינית, מסמכים מנהליים, אנתולוגיות, מילונים, ועבודות קליגרפיה. רוב החפצים הללו נמכרו לאורל סטיין תמורת 220 פאונד בלבד, ובשל כך שמו נודע לרעה מאז.
ב-1910 הגיעו לאזור מספר משלחות אירופאיות בעקבות השמועות על גילוי המערות. בין המשלחות ניתן למנות את הקבוצה הבריטית-הודית של הארכאולוג וחוקר הארצות אורל שטיין (Aurel Stein‏; 1943-1862), בריטי יליד הונגריה ממוצא יהודי, שלקח מאות עותקים של סוטרת היהלום כיוון שלא ידע לקרוא סינית, ומשלחת צרפתית בראשותו של פול פליו. פליו התעניין בכתבי היד יוצאי הדופן של ואנג, כגון אלו שעסקו בניהול ומימון המנזרים. אחת הסיבות העיקריות שכתבי היד הללו שרדו הייתה שהם היו סוג של פלימפססט שבו הכתבים הבודהיסטיים נכתבו על הצד הנגדי של הנייר. שאר כתבי היד הסיניים נשלחו לספרייה הלאומית של סין בבייג'ינג בהוראתה של הממשלה הסינית, וכתבי היד הטיבטיים נותרו במקום. ואנג החל במסע שיקום וחידוש של המקדשים, שזכה למימון חלקי מהערים השכנות, ולמימון חלקי מטעם שטיין ופליו.
טוינה

שיטת הטיפול

הטוינה מבוססת על מניפולציות על גוף המטופל. כל מניפולציה היא קבועה, בעלת עוצמה, רצופה, רכה, עמוקה ויסודית. הכוונה בקבועה היא שהמניפולציה לא משתנה בצורתה ובקצבה. הכוונה ברצופה היא שהמניפולציה היא בעלת קצב אחיד ולחץ שווה כל הזמן. רכה – מידת מה של קלילות - אך לא שטחי, כבדות - אך לא עצור, לא גס וקשה, והתנועה טבעית וחלקה. עמוק ויסודי – מתכוון לכך שהמניפולציה תהיה עם כיוון ספציפי של העוצמה. 
ההגדרות הנ"ל נכונות לכל המניפולציות, עם שינויים בהדגש. לדוגמה: דחיפה עם אצבע אחת וגלגול דורשים "רכות" עם עוצמה, כאשר הדגש הוא על הרכות. טפיחה עם האצבע דורש דיוק, מהירות ועוצמה במכה ביחד עם רכות, כאשר הדגש הוא על העוצמה. 
הפרמטרים של המניפולציה, כמו פרק הזמן בו היא מבוצעת ועוצמתה נבחרים על ידי המטפל בהתאם למצב הבריאותי של המטופל וגילו. 
הטוינה משלבת, לטענת העוסקים בה, "עבודה פיזית ואנרגטית" (אין קשר למושג הפיזיקלי אנרגיה) על נקודות דיקור ועל רקמות הגוף השונות, ובנוסף שימוש בשמנים, משחות, מיצויי צמחים, קומפרסים, כוסות רוח ומוקסה. 
משך הטיפול הוא קצר בהשוואה לטיפולים אחרים (20–30 דקות), מה שמאפשר שילוב עם טכניקות טיפול נוספות כדוגמת הדיקור. מהלך הטיפול משולב בשימוש בשיטת צ'י גונג (תרגילים "אנרגטיים" לשיפור מצבם הפיזי ו"האנרגטי" של המטפל והמטופל) – תרגולים אלה מאפשרים טיפול במספר רב של מטופלים. 
התאוריה מאחורי הטוינה היא שיש בגוף האדם צ'י ה"זורם" לאורך ולרוחב הגוף ב"ערוצי אנרגיה" הנקראים מרידיאנים. על פי תאוריה זו, מחלות נגרמות כאשר יש "חסימה" במרידיאנים והטוינה נועד לשחרר את החסימה, במיוחד בהקשר של מחלות כרוניות ואקוטיות. אין כל עדות מדעית לקיומם של "ערוצי אנרגיה" אלה, וממילא לא ל"חסימה" בהם.

טוינה ילדים

הרפואה הסינית מפרידה בין טיפולי טוינה המיועדים למבוגרים לבין טיפולים המיועדים לילדים ותינוקות. על פי הרפואה הסינית המסורתית, לילדים נקודות גירוי אשר הולכות ונחלשות עם תהליך ההתבגרות, וטיפולי טוינה בנקודות אלו מביאות לתוצאות מהירות ויעילות, אף יותר מאשר בטוינה למבוגרים. גם שיטת האבחון שונה במהותה ומסתמכת יותר על צפייה במטופל, ופחות על תשאול, משום שילדים ובעיקר תינוקות, מתקשים או אינם יכולים להסביר את שהם חשים.

אסכולות שונות בטוינה

הטוינה התפתחה בתקופות שונות ובאזורים שונים בסין. עד היום ניתן למצוא אסכולות שונות לטיפול זה אשר כל אחת מהן שמה דגש על מימד מסוים או טכניקה מסוימת של שיטה זו.
במערב התוודעו לשיטת טיפול זו רק בשנים האחרונות והיא ממותגת כ"פיזיותרפיה סינית", זאת על אף שברפואה הסינית היא נחשבת כבעלת השפעות רבות גם על איברים פנימיים ותהליכים נפשיים.

היסטוריה

הטוינה הופיעה לראשונה בראשית המאה ה-18. בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביקשה ממשלת סין לבטל את השימוש בטוינה כיוון שלא היה לה כל ביסוס מדעי. אולם דבקותם של המטפלים הסיניים בטוינה מנעה את ביטולה, וכיום היא מקובלת מאד בסין.
חיה ותן למות

עלילה

בסרט, ברון סמים מהארלם בשם מיסטר ביג מתכנן להפיץ שתי טונות של הרואין על מנת להביא לפשיטת רגל של ברוני סמים מתחרים. במהלך הסרט מתגלה כי מיסטר ביג הוא למעשה דמות שאליו מתחזה ד"ר קננגה (יפת קוטו), עריץ ששולט בסן מוניק, אי בדוי בקריביים שעליו מגדלים את צמחי הפרג לשם ייצור ההרואין. בונד חוקר את מותם של שלושה סוכנים בריטיים; החקירה מובילה אותו אל קננגה. הוא נקלע לעולם של גנגסטרים ווודו והוא נלחם כדי לשים סוף למזימתו של קננגה. במהלך החקירה בונד פוגש בקוראת בקלפים בשם סוליטייר (ג'יין סימור).

הפקה

בזמן צילומי הסרט הקודם בסדרה, יהלומים לנצח, הוחלט כי הסרט הבא יעובד על פי ספרו של איאן פלמינג "חיה ותן למות". גאי המילטון נבחר שוב לביים את הסרט. מפיק הסרט, אלברט ברוקולי ניסה לשכנע את שון קונרי לשחק בסרט, אך הוא סירב. היה גם ניסיון לשכנע את קלינט איסטווד (שהיה בשיא תהילתו אחרי צאת הסרט הארי המזוהם) לשחק בסרט, אך גם הוא דחה את ההצעה, בטענה שבונד צריך להיות מגולם בידי אנגלי. בין השאר נבחנו השחקנים ויליאם גונט וג'וליאן גלובר. לבסוף, הוחלט כי השחקן האנגלי רוג'ר מור יגלם את בונד. רוג'ר מור ניסה להתקבל לסדרה לפני הפקת ד"ר נו ובשרות הוד מלכותה, אך הוא נדחה על הסף בשני המקרים.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 1972 בלואיזיאנה, ארצות הברית. לאחר מכן הצילומים התרחשו בניו יורק ובג'מייקה.
ג'ון בארי, שכתב את המוזיקה לחמשת הסרטים הקודמים בסדרה, לא היה זמין במהלך ההפקה. שיר הנושא של הסרט, הנקרא באותו שם, נכתב על ידי פול מקרטני ואשתו לינדה, ובוצע על ידי מקרטני ולהקתו Wings. השיר הפך ללהיט ידוע באותה השנה ואף היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. ג'ורג' מרטין הלחין את המוזיקה בסרט.

שחרור הסרט וקבלתו

הקרנת הבכורה התקיימה ב-27 ביוני 1973 בניו יורק. לאחר שבוע וחצי, החלה הפצת הסרט בבריטניה. הסרט השיג רווחים של כ-161.8 מיליון דולר (873 מיליון דולר בשנת 2016).
הסרט קיבל ציון כ-66% באתר Rotten Tomatoes.
טחול

מחזור הדם בטחול

עורק הטחול (A. Lienalis) מביא את הדם לשער הטחול, ושם הוא מסתעף לענפים קטנים החודרים עם הכפסיסים לעומק עמוק, שבו הם מוקפים על ידי קשרי לימפה. כל קשריר לימפה מוחדר ומוזן על ידי ענף עורקי קטן. הדם היוצא מן הקשריר בנימיות, נשפך למערכת הסינוסואידית-ורידית.

תפקידי הטחול

בעובר, הטחול מייצר תאי דם לבנים. אולם, תהליך זה נפסק לקראת הטרימסטר השלישי להריון, ואצל האדם הבוגר עיקר ייצור תאי הדם הלבנים נעשה במח העצם.
הטחול הוא איבר השייך למערכת הלימפה. בתור שכזה, יש לטחול תפקיד חשוב כמקום מפגש בין תאי הדם הלבנים השונים (לימפוציטים ומקרופאג'ים). קרבה פיזית זו מאפשרת אינטראקציה בין התאים, התורמת הן לתגובה החיסונית הנרכשת (בין היתר יצירת נוגדנים) והן לתגובה החיסונית המולדת כמו פירוק חיידקים.
למקרופאג'ים השוכנים בטחול תפקיד גם בפירוק תאי דם אדומים פגומים או מתים ומחזור הברזל המצוי בהם, ובפירוק טסיות הדם. שתי פעולות אלה מבוצעות גם על ידי הכבד.

מחלות הטחול

בטחול יכולות להתפתח מחלות שונות כגון זיהומים, שאתות וכו'. המחלות הללו יכולות להיות מחלות בפני עצמן, או סימפטום של מחלה. טחול מוגדל היה תוצאה ידועה של מחלת המלריה. כמו כן, הטחול עלול להתפוצץ כתוצאה ממאמץ יתר, בעיקר כאשר הגוף חולה במחלת הנשיקה ובמחלות אוטואימוניות נוספות, ואז יש להוציאו בניתוח. גם בעת העתיקה היה נהוג לנתח ספורטאים ולוחמים ולהוציא את הטחול, כדי שלא יתפוצץ ממאמץ יתר.
ילדים קטנים חסרי טחול רגישים מאוד לזיהומים על ידי חיידקים. לעומת זאת, אצל מבוגרים חסרי טחול לא נמצאה עלייה ברגישות לגבי זיהומים אך לעיתים חוסר טחול יכול לגרום לסיבוכים אחרים.
המכון למסים וליעוץ כלכלי

המכון למסים וליעוץ כלכלי בע"מ הוא הוצאה לאור של ספרות מקצועית בתחום המסים, הביטוח הלאומי ודיני העבודה. כמו כן, המכון למיסים עוסק בהעברת השתלמויות וקורסים במסגרות המכון, במסגרת משרדי ממשלה, לשכות וארגונים אחרים מאז 1978. 
בראש המערך המקצועי של המכון למיסים עומד מנחם כהן, עו"ד (רו"ח), כלכלן ומוסמך למנהל עסקים. 
בספרי המכון נכללים אוגדני החקיקה "חיקוקי מיסים", "ביטוח לאומי", אוגדן הפרשנות "דיני מיסים" ואוגדנים נוספים.
ג'ף ואן גנדי

נעורים ומכללות

ואן גנדי נולד בעיר המט שבמחוז ריברסייד, קליפורניה, וגדל בעיר מרטינז שבמרכז קליפורניה. בין השנים 1985-1983 שיחק כרכז עבור קבוצת הכדורסל של נצרת קולג' - מכללה פרטית השוכנת בעיר רוצ'סטר, ניו יורק.

השנים הראשונות

בשנת 1985, עם סיום לימודיו האקדמיים, החל ואן גנדי לאמן את קבוצת הכדורסל של "תיכון מקווייד" שברוצ'סטר, ובשנת 1986 מונה לעוזר מאמן בקבוצת פרובידנס קולג' תחת המאמן הראשי ריק פיטינו. בעונתו הראשונה בפרובידנס הגיעה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לחצי גמר אליפות המכללות, בהובלת כוכב הקבוצה בילי דונובן. בעונת 1988/1989 שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי.

ניו יורק ניקס

לקראת עונת 1989/1990 מונה ואן גנדי כעוזר מאמן בניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, ונשאר בתפקיד ב-6 וחצי העונות הבאות. לאורך תקופה זו שימש כעוזר של המאמנים הראשיים סטו ג'קסון (1990-1989), ג'ון מקלאוד (1991-1990), פט ריילי (1995-1991) ודון נלסון (1996-1995). בפלייאוף 1993 הגיעו הניקס לשלב גמר המזרח, ובפלייאוף 1994 העפילו לגמר ה-NBA, בו הפסידו ליוסטון רוקטס בתוצאה 4-3.
במרץ 1996, לקראת סוף עונת 1995/1996, החליף את נלסון בתפקיד המאמן הראשי בניקס והדריך את הקבוצה לשלב הפלייאוף בכל 6 העונות הבאות. תחת ואן גנדי הציגו הניקס סגנון משחק הגנתי ואגרסיבי, בהובלת פטריק יואינג, צ'ארלס אוקלי, לארי ג'ונסון, לטרל ספריוול, אלן יוסטון וג'ון סטארקס. אחד הרגעים הזכורים מקריירת האימון שלו אירע בפלייאוף 1998, כאשר ניסה להפריד בין לארי ג'ונסון לסנטר מיאמי היט, אלונזו מורנינג, בעת קטטה שהתפתחה ביניהם. במהלך האירוע נפל ואן גנדי ונאחז ברגלו של מורנינג, שהמשיך להשתולל ולהכות את שחקני הניקס מבלי לשים לב לוואן גנדי שנשאר תלוי על רגלו.
הישג השיא של ואן גנדי כמאמן היה העפלת הניקס לגמר ה-NBA בעונת 1998/1999 המקוצרת, על אף שסיימה את העונה הסדירה במקום השמיני בלבד במזרח. בסיבוב הראשון הפתיעו הניקס את המדורגת ראשונה, מיאמי היט, בתוצאה 3-2, ובהמשך גברו גם על אטלנטה הוקס (4-0) ואינדיאנה פייסרס (4-2) בדרך למפגש עם סן אנטוניו ספרס בגמר הליגה. בסדרת הגמר התקשו הניקס להתמודד עם כוכב הספרס, טים דאנקן, שקלע 27.4 נקודות בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו לניצחון 4-1 בסדרה, ולאליפות ה-NBA.
כחודש לאחר תחילת עונת 2001/2002 פוטר ואן גנדי מתפקיד מאמן הניקס, והוחלף על ידי דון צ'ייני. בתקופתו כמאמן הראשי רשמו הניקס מאזן כולל של 248 ניצחונות ו-172 הפסדים (57.5%), ובכל 12 עונותיו בניקס - כעוזר מאמן וכמאמן ראשי - העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA.

יוסטון רוקטס

לפני עונת 2003/2004 מונה למאמן קבוצת יוסטון רוקטס, כמחליפו של רודי טומג'נוביץ', והמשיך להחזיק בתפקיד ב-4 העונות הבאות. פציעות שונות של שני כוכבי הקבוצה, טרייסי מקגריידי ויאו מינג, הגבילו את הישגי הקבוצה תחת ואן גנדי ל-3 העפלות לפלייאוף, מבלי לנצח באף סדרת סיבוב ראשון. במאי 2007, לאחר הדחה נוספת משלב הפלייאוף הראשון (על ידי יוטה ג'אז, בתוצאה 4-3) פוטר ואן גנדי מאימון הקבוצה.

קריירה כפרשן

מיד עם ההדחה של הרוקטס מפלייאוף 2007 החל ואן גנדי לפרשן משחקי NBA ברשת הטלוויזיה ESPN. לרוב, חוברים אליו השדרן מייק ברין והפרשן מארק ג'קסון, ששיחק תחתיו בניו יורק ניקס.
סימפוניות מס' 90–92 של היידן

הסימפוניות של יוזף היידן שמוספרו 90-92, נכתבו בין השנים 1788-1789. לאחר הצלחתן של שתי הסימפוניות הקודמות שהיידן הלחין, ואשר הושמעו בפריז, הזמין ב-1788 הרוזן מאוניי (Comte d'Ogny), שעמד בראש "האגודה של התא האולימפי", מהיידן, שלוש סימפוניות. אותה אגודה פריזאית הזמינה מהיידן גם את סדרת הסימפוניות אשר ידועה כ"סימפוניות פריז" (82-87). היידן למעשה לא היסס למכור את אותן הסימפוניות לשני גופים שונים, והוא מכר את הסימפוניות הללו גם למזמינים מבוואריה.

סימפוניה מספר 90 בדו מז'ור {1788}

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

סימפוניה מספר 91 במי-במול מז'ור (1788)

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות וכלי קשת. זו הסימפוניה האחרונה של היידן אשר אינה כוללת חצוצרות וטימפני.

סימפוניה מספר 92 בסול מז'ור ("אוקספורד" 1789)

הסימפוניה בסול מז'ור היא מן היותר ידועות בסדרה זאתה, וניתן לה הכינוי "אוקספורד" משום שהיידן ניצח על השמעת הבכורה שלה בשנת 1791, בטקס אשר בו הוענק לו תואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת אוקספורד.התואר עצמו הוענק כבר שנה קודם, אך היידן לא יכול היה להיות נוכח באותה העת בבריטניה. מלכתחילה הסימפוניה יועדה לביצוע בפריז לאחר כתיבתה, בשנת 1789.
גאליוט

גאליוט (באנגלית: galiot בצרפתית: galiote, בהולנדית: Galjoot) הוא שמם של שלושה סוגי ספינות מלחמה שהיו בשימוש בים התיכון ובים הצפוני ושל סוג ארבת-נהר שטוחת-תחתית מצרפת.
עקצן צהוב

תפוצה ואזורי מחיה

עקצן צהוב נפוץ בישראל, ירדן, סוריה ולבנון בניגוד למין Leiurus quinquestriatus המצוי בכל צפון אפריקה.
פרוש שמו המדעי של המין מלטינית הוא "חמש רכסים חלק זנב". התוספת לשמו של תת-המין החי בישראל, hebraeus משמעה עברי. 
במשך היום העקרב הצהוב שוהה במשכן קבוע מתחת לאבנים שטוחות או בין גדרות אבן. לרוב יחפור מאורה קטנה הגדולה אך מעט מממדי גופו. העקצן הצהוב נוהג לנקות ולהחליק את מאורתו, לעיתים יחפור מאורה אלכסונית עד עומק של כ-20 ס"מ. כרוב העקרבים הוא פעיל לילה ובזמן זה ישוטט בתורו אחר טרף. העקרב הצהוב ניזון מפרוקי רגליים זעירים, עד בעלי חיים בגודלו שלו. לקראת הבוקר הוא יחזור למקום מסתורו. העקרב הצהוב מיטיב לטפס על גדרות אבן וקירות, ומסוגל לחדור לבתים, בעיקר לקומות הקרקע. מצוי בכל ישראל למעט בכרמל, חולות שפלת החוף ובאזורי אדמה כבדה.

תיאור

צבעו צהוב בהיר, הגב ופרק הבטן האחורית האחרון כהים מיתר הפרקים וצבתותיו דקות. הפרק האחרון של הבטן, שנמצא לפני שלפוחית הארס, הוא בדרך כלל כהה מיתר פרקי הזנב ומעט יותר מפרקי הגב, עם זאת - זה איננו מאפיין ייחודי של המין ולכן לא יכול לשמש כסימן זיהוי ודאי בשדה. אורך גופו יכול להגיע עד 9–11.5 סנטימטרים (3.5–4.5 אינץ'). לעיתים מתבלבלים בינו לבין בותוס ישראלי, חד-צלע חלק וקטלן עברי. מכוון שישנם עקרבים ישראליים נוספים שעשויים להציג פרק אחרון כהה (לדוגמה חד-צלע צעיר). סימן הזיהוי המוחלט היחיד של העקצן הוא חמשת הרכסים שעל גבו, מהם גם מקבל את שמו הלטיני.

חיזור ורבייה

בזמן החיזור הזכר יתייצב אל מול הנקבה וינסה לתפוס את צבתותיה בשלו כאשר ירטיט את גופו, אם הנקבה אינה נכונה לקבלו היא תניף את צבתותיה מעלה ואף עלולה לעקוץ את הזכר. אם הנקבה נענית לזכר שניהם יחלו ב"ריקוד העקרבים" תנועות מעגליות כאשר הזכר אוחז בצבתותיה של הנקבה. הזכר יפריש מפתח המין שלו נרתיק דק וגלילי שידבק במהרה על המשטח, ויכוון את גוף הנקבה אל נרתיק זה כדי לנעוץ את הנרתיק לפתח המין של הנקבה. תהליך זה יכול להתארך שעות. בתום החיזור הזכר ימלט מפני הנקבה. לאחר כחודשיים, בדרך כלל בחודשי הקיץ, הנקבה תשריץ במחילתה בין 10 עד 25 ולדות שמיד יחפשו מקלט על גבה של האם. האם תשמור על לחות הוולדות ותגן על עורם הרך עד להשלה הראשונה שלהם, ולהתקשות סופית של שכבת העור החדש. כעבור כשבועיים הוולדות יהפכו לעצמאיים ויפנו כל אחד לדרכו.

מיון וטקסונומיה

בעבר סווג העקצן הצהוב כתת-מין Leiurus quinquestriatus hebraeus. מחקר מדעי שפורסם ב-2014  קבע שמדובר למעשה במין נפרד ולא בתת-מין גרידא והגדיר אותו כמין חדש בשם Leiurus hebraeus.‏
פסטיבל יערות מנשה

פסטיבל יערות מנשה הוא אירוע אמנותי רב משתתפים, המתקיים מדי שנה בחודשי האביב במרחב הביוספרי רמת מנשה. מדובר באחד מאירועי המוזיקה העצמאית הגדולים בישראל.

היסטוריה

ראשיתו של הפסטיבל ביוזמה מקומית של תושבי מועצה אזורית מגידו, שבשנת 2009 החליטו לקיים אירוע תרבות אזורי ביער, אליו יוזמנו תושבי האזור, כמו גם אורחים מבחוץ. האירוע התקיים במשך יומיים, ובשנים שלאחר מכן הורחב לשלושה ימים. עם השנים גדל הפסטיבל בהתמדה, ונכון לשנת 2016 עוברים בו כ-10,000 איש מדי שנה. רוב אורחי הפסטיבל לנים בשטח, מה שמהווה את אחד מאתרי הקמפינג הגדולים בישראל.
בתשע השנים הראשונות לקיומו נערך הפסטיבל ביער הקיבוצים. החל מהפסטיבל ה-6 בשנת 2014, השדה הסמוך לפסטיבל כבר לא הספיק לחנית הרכבים הפרטיים - והוקם חניון סמוך לכביש, ממנו הוסעו המבקרים באוטובוסים ומיניבוסים ("שאטלים") לאתר הפסטיבל.
ב-2018 - שנתו העשירית - הועבר מקום הפסטיבל מעט מזרחה, ליער מגידו, כך שהתאפשרה נגישות נוחה מכיוון צומת מגידו ללא צורך בהסעות. הדבר כנראה נבע מעיכובים ממושכים בשנה הקודמת, שגרם להמתנה בתורים של מעל שעה בכניסה לפסטיבל.

סגנונות אומנותיים

הפסטיבל מגדיר את עצמו כאירוע רב-תחומי, על אף שרוב המופעים בו הם של הרכבי מוזיקת אינדי (בדומה לפסטיבל אינדינגב הדומה לו). בפסטיבל מקפידים לשתף גם מופעי מחול, תיאטרון, קרקס, מופעי חוצות, שירה וסדנאות שונות.
החל משנת 2016 נוסדה מתוך הפסטיבל יוזמת "חיבורים במרחב", שמשלבת אמנות אדמה (אמנות מחומרים טבעיים בלבד) עם מפגש ודיאלוג רב-תרבותי.
מסדר אבירות

מסדר אבירות הוא מוסד אירופי הקיים החל מהמאה ה-14. המסדרים הוקמו על ידי מונרכים, כחיקוי למסדרים הצבאיים שהוקמו בימי מסעות הצלב. מטרתם העיקרית הייתה ליצור קבוצה של אצילים שתהיה נאמנה לשליט, ולשמור על גיבושה ונאמנותה. לפי דברי החוקר יוהאן הויזינחה שעה ששקעו מסדרי האבירים שהשתתפו בפועל במסעי הצלב הועתקו תפקידיהם מן המישור המעשי למישור הסמלי והמשחקי.
החל במאה ה-16, הפכו המסדרים למוסדות המאפשרים למלכים, ואחרי כן לממשלות, לגמול לנתינים על שירותים או לציין אותם על הצטיינותם בתחומים שונים. במובן זה, מסדרי אבירות ממשיכים להתקיים כיום במדינות שונות באירופה ובחלקים אחרים של העולם.
המונח אביר, שבימי הביניים התייחס ללוחם רכוב על סוס, מתאר לפיכך בימינו את מעמדו של מי שקיבל תואר "אביר".
שחף כהה

תיאור המין

השחף הכהה בא ממשפחת השחפים והוא בינוני בגודלו. הוא דומה מאוד לשחף לבן עין, אך כבד יותר ממנו. אורך גופו הוא 42–45 ס"מ. מוטת כנפיו עשוי להגיע ל-105 עד 113 ס"מ. רוב הצבע שלו הוא חום בחלק העליון של הגוף וחלק התחתון של גופו נע בגוון של אפרפר לבן. צבע מקורו צהוב בדומה לשאר השחפים, אך בקצה המקור צבעו אדום, כך שאם מסתכלים מקרוב אפשר להבדיל בינו לבין שחף "לבן עין". צבע רגליו ירוק זית ואם מביטים ממרחק גדול יש קושי להבדיל בינו לבין חמסן.

תפוצה ומגמות אוכלוסין

רוב אוכלוסיית השחפים הכהים נמצאת באזור האוקיינוס ההודי בחופי איחוד האמירויות הערביות, בחופי ים סוף וחלק קטן מהם במפרץ עומאן ובמפרץ הפרסי. לעיתים רחוקות ניתן למצוא אותו גם בישראל. הוא נצפה חמש פעמים בארץ, מתוכן ארבע פעמים במפרץ אילת.
השחף הכהה אינו נמצא סכנת ההכחדה למרות הירידה במגמת האוכלוסין של השחפים. מרחב המחיה של השחפים הכהים הוא 7,050,000 קמ"ר, חלקו בים וחלקו ביבשה. השחף מתגורר בשני אזורים אלה אבל בעיקר סמוך לחופי ים ומפרצים.
עורק מתלה המעי התחתון

עוֹרֵק מִתְלֵה הַמְּעִי הַתַּחְתּוֹן (TA: arteria mesenterica inferior), הנקרא גם בראשי התיבות באנגלית IMA, הוא עורק בבטן היוצא מאבי העורקים הבטני ומספק דם לחלקו המרוחק של המעי הגס ולחלקה העליון של החלחולת.

אנטומיה

ראשיתו של העורק במוצאו מאבי העורקים הבטני בגובה החוליה המותנית השלישית, מתחת לנקודת ההסתעפות של עורק הכליה ומעל להתפצלות אבי העורקים לעורקי הכסל המשותפים.

סעיפים

מעורק מתלה המעי התחתון מסתעפים עורק המעי הגס השמאלי, המספק את המעי הגס היורד ומתחבר עם עורק המעי הגס השולי, ענפי המעי העקול אל המעי העקול ועורק החלחולת העליון, שמספק את החלחולת והוא למעשה סופו של עורק מתלה המעי התחתון. כל אחד הסעיפים האלה מתפצל לקשתות המספקות דם למעי הגס במרווחים שווים.

מבנים סמוכים

עורק מתלה המעי התחתון מלווה לאורך מהלכו בווריד מתלה המעי התחתון, המתנקז אל וריד הטחול.

התפתחות עוברית

עורק מתלה המעי התחתון מספק דם למבנים שהתפתחו בעובר מהמעי האחורי.

היבטים קליניים

עורק מתלה המעי התחתון או סעיפיו נכרתים בעת כריתה של חצי המעי הגס השמאלי.
כליית פרסה, מום נפוץ של הכליות, תהיה ממוקמת מתחת לעורק.
בניה ברבי

ביוגרפיה

ברבי נולד בטבריה, בה למד מספר שנים נגינה על סקסופון, גיטרה ואורגן בקונסרבטוריון המקומי, ניגן ושר בלהקת העיר, ובטקסי בית הספר.
בצבא שירת כקצין ביחידת המעברים של המשטרה הצבאית. לאחר השחרור מצה"ל למד בבית ספר "רימון", שם השתתף בפרויקטים מיוחדים כמו "האני האחר" – שיתוף פעולה בין מוזיקאים למתמודדים עם אתגרים ונבחר ל"חביב הקהל" בגמר תחרות "שירימון" והיה גם לשיר השבוע ברשת ג' במסגרת תחרות זו.
השתתף בפרויקט "עולים לאוויר", פרויקט בין גלצ עם יואב קוטנר לבין אנסמבל רימון בניהולה המוזיקלי של רעות יהודאי. שם ביצע עיבודים ודואטים עם אמנים כמו: אהוד בנאי, דודו טסה, עמיר בניון, עידן רייכל, לאה שבת ועוד. אלבום בכורה "חלקים מהניגון" – הושק בפסטיבל הפסנתר. מתוכו יצאו שלושה סינגלים; "אמונה", "מהכפר אל העיר" ו"מיתרי הלב".
בשנת 2016 השתתף ברבי בעונה הרביעית של "The Voice ישראל" בלווי של המנטור אברהם טל. הודח בשלב ההופעות החיות.
ב-11 ביולי 2017 הוציא את השיר "אל תשאלי" ביחד עם גיל ויין. ב-12 במרץ 2018 הוציא את הסינגל "מישהו איתי כאן" אותו כתב והלחין ביחד עם אליעד נחום ודודי בר דוד. שירים אלו זכו הגיעו למקום ה-11 וה-14 בהתאמה במצעד השנתי של גלגלצ ושל אתר ynet.
ב-7 באוקטובר 2018 הוציא ברבי את השיר "תפסת לי מקום". שזכה לשהות בראש המצעד של גלגלצ במשך שבעה שבועות רצופים.
ב-11 באפריל 2019 השתתף ברבי בסינגל של הזמר אייל גולן שנקרא "ממה את מפחדת".
בחודש מאי 2019 השתתף בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, ביום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
ב-12 ביוני 2019 זכה בניה בפרס אקו"ם על תגלית השנה.

חייו האישיים

ברבי מתגורר כיום בתל מונד. בעבר התגורר בכפר הרא"ה.