תלונת שווא

האשמת שווא על פגיעה גופנית ו/או מינית בקטין

האשמת שווא בפגיעה מינית בקטין היא האשמה לפיה אדם ביצע מעשה או מעשים של פגיעה מינית בקטין כאשר במציאות המואשם לא ביצע כל מעשה כאמור. האשמות כאלו יכולות להיות מועלות על ידי הקרבן (אמיתי או מדומה), או על ידי אדם אחר שמעלה את ההאשמות, לכאורה בשמו של הקרבן (אמיתי או מדומה). מחקרים ביחס להאשמות לגבי פגיעה בקטינים מצביעים על שיעור כולל של האשמות שווא שנמוך מ 10% בהתבסס על מספר מחקרים. מתוכם, רק חלק קטן מההאשמות הכוזבות נבעו מהקטין, בעוד שמרבית האשמות השווא נבעו ממבוגר שהעלה את ההאשמות הללו מטעמו של הקטין. מתוך מקרים אלו, רוב משמעותי מהתלונות הועלו במסגרת מאבקי גירושין או מאבקים על משמורת ילדים.
ממחקרים בעולם עולה כי בין 12%-28% מכלל התלונות המוגשות בגין פגיעה בילדים כחלק מהליך הגירושין הן תלונות שווא המוגשות ככאלה במכוון .
החשש לפיו תלונות שווא ביחס לאלימות כנגד הילדים במסגרת סכסוכי גירושין היא תופעה משמעותית,  הביאה להקמת ועדה בלשכת עורכי הדין שעוסקת בתלונות שווא. בתגובה פרסם פורום מעמד האישה וקידום עורכת הדין בלשכה הסתייגות מהקמת הוועדה האמורה. בכנס שערכה הוועדה בנושא תלונות שווא במשפחה אמר סגן נשיא לענייני משפחה בבית משפט השלום בנצרת כי בערך ב-10% מהבקשות לצו הגנה נגד גברים שנידונו בפניו, הוא שלח את הצדדים לבדיקת פוליגרף, וכי מתוך המקרים האלה, "ב-99 אחוזים מהמקרים, האישה יצאה דוברת שקר". מאוחר יותר השופט הגיב, באמצעות דוברות בתי המשפט: “מן הציטוט בשאילתה עולה כאילו מדובר בנתונים סטטיסטיים המתייחסים לכלל בתי המשפט למשפחה בארץ בעוד שלא כך הוא. למעשה, מדובר על הערכה אישית של השופט, שאינה מתבססת על סטטיסטיקה או פילוח אלא על תיקים שנדונו בפניו בלבד."

פרשת אורי דניאל

בפרשת אורי דניאל בו קבע בית המשפט העליון כי כמה נשים הגישו תלונות שווא במשטרה ותביעות אזרחיות שקריות בטענה כי נאנסו על ידי עו"ד אורי דניאל – ונעזרו ביחצ"ן מוטי מורל ועורכת-הדין רוני אלוני-סדובניק. מורל בנה תוכנית להכפישו בניסיון לא לשלם לו פיצויים. עוד קבע בית המשפט כי הנשים יפצו את עו"ד דניאל. השופט עמית ציין בפסק דינו כי "כמעט כל פרט בפרשה מלמד על 'תפירה' של תלונות יש מאין".
ברק-ארז, שופטת דעת המיעוט בפסק הדין, שסברה ש"לא הוכח באופן פוזיטיבי כי התלונות היו כוזבות", ציינה בתור אמרת אגב שלדעתה ישנו פרדוקס בתחולתן של הגנות התיישנות בחוק בישראל: "מי שנפגעה מעבירת מין ותבחר לחשוף את הדברים בזירה הציבורית עלולה להיתבע בגין הוצאת לשון הרע, ואז נטל הוכחת האמת יהיה מוטל עליה. ככל שהדבר נעשה לאחר חלוף שנים רבות, הקושי הכרוך בכך הוא ברור".
פסק הדין בפרשה זו היווה נקודה משמעותית בשיח הציבורי הביקורתי ביחס להנחיה 2.5 של פרקליטות המדינה, בשל הטענה שהנחיה זו שמבקשת למנוע הרתעה של נשים מפני תלונות בגין פגיעה מינית או אונס אינה מאוזנת דיה, שכן היא דה-פקטו שוללת את האפשרות שמגיש/ת תלונת שווא תועמד לדין בגין תלונתה, גם אם זו נעשתה בזדון. הביקורת הציבורית הביאה לעדכון ההנחיה, אף על פי שגם לפני התיקון לא הייתה מניעה כזו בפועל וניתן היה להגיש כתבי אישום.

המלצות של חכמי משפט לצמצום תלונות שווא

עו"ד אדם פיש ז"ל הביע עמדתו כי ההגדרה המרחיבה לגבי "הטרדה מינית" גורמת לפיתוי רב לתלונות שווא ולכן ייתכן שנמצא הליכים מתנהלים מסיבות של נקמנות ורצון לשפר עמדות בסכסוך משפטי. לגישתו, אדם שמוצא את עצמו מול תלונת סרק, הסיכוי שבסוף התהליך יימצא עצמו זכאי הוא סיכוי קטן, כי מדובר בסיטואציה של מילה מול מילה ובפן הפלילי -  אחוזי ההרשעה בישראל גבוהים ביותר. המלצתו היא, שגם באינטראקציות שנראות טריוויאליות כגון, באקדמיה, מפגש בין מנחה למונחה או בין מרצה לסטודנט שלא לקיים שום אינטראקציה בארבע עיניים, ולשמור על דלתות פתוחות.
ד"ר אורית קמיר, בין מנסחות החוק למניעת הטרדה מינית, הקדישה בספרה פרק ל"דרכים להימנע מלהטריד, מאי הבנות ומתלונות שווא" (הערה 17, עמ' 144). בין היתר: 
1.מן הרגע שמתעורר החשש (למשל, בשל אי היענות להצעות אינטימיות של אישה או שגבר סיים קשר שהיא מעוניינת להמשיכו) יש להימנע ככל האפשר מהשארת דברים עמומים ולא מפורשים ולהבהיר בדיוק, מוקדם ככל האפשר היכן הדברים עומדים משום שמצבים עמומים ולא ברורים פותחים פתח לתסכול, למרירות ואף לשאיפת נקם.
2.מן הרגע שמתעורר החשש, רצוי להימנע מפגישות או משיחות בארבע עיניים. עדיף לא לאפשר שיחות או מפגשים שאין להם עדים, וכדאי מאוד לדאוג שכל אינטראקציה תהיה בנוכחותם של אנשים אמינים. כדאי להסביר לעדים מראש את המצב ואת החשש כדי שיהיו עירניים וישתדלו לזכור את פרטי האינטראקציה. להימנע מלסגור את הדלת בנוכחות האדל מעורר החשש ואם מתקיימות עמו שיחות, רצוי שתהיינה בקול רם ולא בלחישות שעלולות ליצור רושם של אינטימיות מרחיקת זרים. 
3.מן הרגע שמתעורר החשש, יש להקפיד לתעד. רצוי לנהל תרשומת ולתעד כל מפגש וכל שיחה: מתי והיכן בדיוק התרחשו ומה נאמר בהם ומה לא נאמר. אם ניתן – רצוי להקליט שיחות ומפגשים כדי שאפשר יהיה להוכיח בדיוק מה נאמר בהם ומה לא. תיעוד מדויק מונע תלי תלים של התנצחויות בשאלות עובדתיות פשוטות. 
4.מן הרגע שמתעורר החשש, כדאי לשתף בבעיה אדם אמין או אף יותר מאדם אחד. אם המצב קשור למקום העבודה, ייתכן שיש מקום לשתף גם אדם ממקום העבודה. ייתכן שכדאי לקבוע פגישה עם הממונה עלייך ולהבהיר לו את חששותייך. ייתכן שכדאי לפנות אל האחראית על החוק למניעת הטרדה מינית במקום העבודה ולדווח לה על המתרחש. שיחה מקדימה כזו עשויה למנוע הסתבכות אם אכן חששותיי מוצדקים ואם הצד השני ייבחר בסופו של דבר להתלונן עלייך או לנסות לפגוע בך בכל דרך אחרת.