google/wiki40b huggingface dataset:
כאן (שיר)

רקע ומילות השיר

השיר הוצע במקור לירדנה ארזי עבור קדם האירוויזיון ב-1988, בו אמור היה להיבחר שיר שתבצע בתחרות, אך ארזי דחתה את ההצעה.
בניסיונם של אורנה ומשה דץ לנצח בקדם-אירוויזיון 1991, זכה הצמד עם השיר "כאן" במקום הראשון והעפיל לאירוויזיון ברומא. זוהי הייתה השתתפותם השנייה של הצמד בתחרות הקדם-אירוויזיון, כאשר הניסיון הראשון היה בקדם-אירוויזיון 1987, בו הם שרו את השיר "קופידון" וזכו במקום הרביעי ולבסוף נבחר "שיר הבטלנים" של דטנר וקושניר.
מייד עם בחירתו בקדם-אירוויזיון, זכה השיר "כאן" לאהדה רבה בארץ ודורג במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ן - ה'תשנ"ט). כמו כן, הוא השתתף במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' במהלך 1991 וזכה בחלקם במקום הראשון.
האירוויזיון התקיים זמן קצר לאחר סיום מלחמת המפרץ. הבית היחיד שנפגע ישירות מסקאד במהלך המלחמה הוא בית ילדותו של חיטמן. בעקבות כך הגיע חיטמן בלב כבד לתחרות האירוויזיון והדצים החליטו להקדיש לו את ביצוע השיר, שמילותיו מתקשרות לאירוע - "כאן ביתי פה אני נולדתי", "כאן נולדתי" "ואין לי שום מקום אחר בעולם"
בתחרות האירוויזיון, השיר הוביל את טבלת הניקוד לאורך רוב הערב, אך לבסוף סיים במקום השלישי עם 139 נקודות, 7 נקודות פחות משוודיה וצרפת. גם בישראל זכה השיר להצלחה רבה, ודורג במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ן - ה'תשנ"ט).

לאחר האירוויזיון

ב-1994, הגיע לחנויות אלבום האוסף הראשון של אורנה ומשה דץ, "האוסף וכל מה שקדם". הוא כלל שירים מכל אלבומיהם הקודמים, ולראשונה נכלל באחד מאלבומיהם השיר "כאן" (אשר קודם לכן צורף כבונוס בלבד ל"בדרכי האהבה"). בנוסף, באלבום נכללה כבונוס גרסת הרמיקס לשיר "כאן".
במהלך חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, שנערכו בשנת 2018, התאחדו אורנה ומשה דץ, שהתגרשו 12 שנה קודם לכן, על מנת לשיר יחד את השיר "כאן" בטקס הדלקת המשואות. באותה שנה גם זכה השיר לאחד מ-70 השירים הטובים ביותר על ידי מאזיני תחנת הרדיו "103FM".
אנדרטת קציני הדת היהודים

הקמה

האנדרטה היא אחת מקבוצה של ארבע אנדרטאות הניצבת בגבעת קציני הדת (Chaplains Hill) שבבית הקברות. הן הוקמו לכבוד קציני דת בכוחות המזוינים של ארצות הברית, שנפלו במלחמותיה, החל ממלחמת העולם הראשונה ואילך. שמות 255 קציני דת, רובם קתולים ופרוטסטנטים, מונצחים באנדרטאות אלו, שהוקמו בהדרגה החל משנת 1926.
אנדרטת קציני הדת היהודים מעוצבת בדומה לאנדרטאות השכנות לה. היא לוח גרניט זקוף שאל פניו הוצמדה טבלת ארד. הטבלה נושאת בראשה איור של מגן דוד ולוחות הברית - סמלם של הרבנים הצבאיים האמריקאים - וגורי אריה יהודה משני צידיהם. על גביה מובאת כתובת הקדשה ומצוינים שמות 14 הרבנים שנפלו. בתחתיתה מובא באנגלית פסוק מקינת דוד: "מִנְּשָׁרִים קַלּוּ מֵאֲרָיוֹת גָּבֵרוּ" (שמואל ב, א, כג).
הראשון ברשימת הנופלים שעל גבי האנדרטה הוא הרב אלכסנדר גוד, שנהרג ב-3 בפברואר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה אחד מארבעת קציני הדת שהקריבו את חייהם למען הצלת חיילים אחרים לאחר שאונייתם טורפדה על ידי צוללת גרמנית באוקיינוס האטלנטי.
האנדרטה עוצבה על ידי דברה ג'קסון (Deborah Jackson) מניו יורק ומומנה מכספי תרומות פרטיות. היא הוקמה לאחר קבלת אישור הקונגרס והייתה האחרונה שהוצבה בגבעת קציני הדת. היא נחנכה ב-24 באוקטובר 2011.
גיורא פישר (משורר)

גיורא פישר (נולד ב-1951) הוא משורר, מורה לתנ"ך ורפתן ישראלי.

ביוגרפיה

פישר נולד וגדל במושב אביגדור, שם הוא מתגורר עד היום עם אשתו ובניו. הוא בעל תואר שני במקרא, ושימש כמורה לתנ"ך בבית הספר התיכון בבאר טוביה. במקביל לכך החזיק ברפת גדולה.
כילד וכנער כתב שירים ופזמונים אך בבגרותו זנח את הכתיבה, ושב אליה לאחר שבנו מרום פישר נפל בשנת 2002 בעת פעילות צה"ל בג'נין.
שיריו של פישר התפרסמו בהליקון ובמוספי הספרות של הארץ וידיעות אחרונות. ספרו הראשון, "אחרי זה", יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת עם עובד וזכה לשבחי המבקרים.
ספרו השני "צירי חיים" יצא לאור בשנת 2014 בהוצאת קשב לשירה.
כמו כן זכה פישר בפרס רמת גן לשירת ביכורים לשנת תשע"א - 2011.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו השלישי של פישר "מה למדת מהסיפור" בהוצאת עם עובד ובעריכתה של אגי משעול.
אברהם אביאל

אברהם אביאל (ליפקונסקי) (נולד ב-20 בינואר 1929) הוא סופר, מנהל סוכנות להפצת ספרים בשם "בית עלים" ועד במשפט אייכמן.
יודנסוואנה

יודנסוואנה (Jodensavanne, בהולנדית: "סוואנת היהודים") היה ניסיון להקים טריטוריה יהודית בסורינאם.
יודנסוואנה ממוקמת במחוז פארה, כ-50 קילומטר מבירת סורינאם פרמריבו, על נהר סורינאם.
בשנת 1639 התירה הממשלה הבריטית ליהודים ספרדים מהולנד, פורטוגל ואיטליה ליישב את האזור, והם באו והתגוררו בעיר הבירה טוראריקה. גל התיישבות נוסף הגיע לאזור בשנת 1652 תחת הנהגת הלורד ווילובי. קבוצת יהודים שגורשו מברזיל ומגיאנה הצרפתית יישבו את האזור בשנת 1664 בהנהגת דוד כהן נשיא.
הקהילה היהודית ביודנסוואנה זכתה לאוטונומיה, והקימה כלכלה מבוססת עבדות לגידול קני סוכר. הקהילה שגשגה ופרחה במשך תקופה של כ-100 שנים, דבר שתרם להפוך את סורינאם לאחת מהמושבות העשירות ביותר ביבשת אמריקה. בית הכנסת הראשון של הקהילה היהודית, "ברכה ושלום", נבנה ב-1685. הקהילה תמכה כלכלית בין היתר בקהילת שארית ישראל שבמנהטן, ניו יורק. ב-1694 מנתה הקהילה כ-600 יהודים, החזיקה ב-40 מטעים ו-9,000 עבדים.
בשנת 1730 היו בכל סורינאם כ-400 מטעי סוכר בהם התקיימה עבדות, 115 מתוכם היו בבעלות יהודים. היהודים הקימו מערך הגנה ומיליציה אזרחית בשביל לשמר את העבדות, אך התקשו להתמודד עם מתקפות נקמה ומארבים של עבדים נמלטים. תופעות כמו מרד עבדים והתנקשויות בבעלי מטעים הלכו והתרבו.
במהלך המאה ה-18 סדרה של אירועים הובילו לפגיעה משמעותית בקהילת יודנסוואנה. בשנת 1712 פלשו לסורינאם שודדי ים צרפתים ושדדו בעיקר את היהודים, כתוצאה מכך הקהילה איבדה את מרבית הונה. ב-1773 קרס Dietz, אשר שימש כמרכז סחר-חליפין מרכזי לקני סוכר. מרבית בעלי המטעים לא הצליחו להשתקם מזה כלכלית. כל זאת ועוד, בנוסף לירידה בערך קני סוכר בעקבות הפקת סוכר מסלק סוכר והפגיעה בביטחון של אזרחי יודנסוואנה בשל התקפות חוזרות ונשנות מצד עבדים נמלטים, הובילו למצב שרוב האוכלוסייה עזבה את האזור לבירה פאראמריבו.
חברי הקהילה ניסו לשמר את האזור למרות שעזבו, אך האזור נשרף כליל בספטמבר 1832 ביחד עם בית הכנסת 'ברכה ושלום' שהיה בן-147 שנים. לאחר מכן, המקום שימש כמחנה לאסירים פוליטיים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1970 המקום הוכרז כאתר מורשת עולמי, מאז החלו מאמצים רבים לשקם את ההריסות ולהפוך את האזור לאתר תיירות היסטורי.
אולטימו

גאוגרפיה

אולטימו מצוי 2 ק"מ דרום-מערבית ממרכז העסקים הראשי של סידני, גובל בצדו המערבי בגליב, בצפון בפירמונט, במזרח בהיימרקט ובדרום בצ'יפנדייל.

היסטוריה

אולטימו היה שם האחוזה של ד"ר ג'ון הריס (John Harris), שהשתרעה על פני 140,000 מ"ר וניתנה לו מידי המושל קינג ב-1803. שם האחוזה נבחר בזכות טעות פקיד בכתב אישום שהוגש כנגד הד"ר במהלך שירותו: בכתב האישום נאמר כי העבירה היא אולטימו (כלומר אירעה בחודש שעבר ונשפטה באיחור) ולא אינסטנט (כלומר אירעה באותו חודש בו התרחש המשפט ונגעה לעבירה מיידית). טעות זו גרמה לביטולו של משפט שדה כנגד הד"ר, ולאות הוקרה הוא קרא לאחוזתו על שמה.
רחוב הריס באולטימו נקרא על שם אותו בעלים ראשון. ב-1859 האחוזה חולקה ונבנה המתווה לרחובות השונים של אולטימו, וב-1880 תנופת פיתוח של בתים פרטיים בשטח הביאה את האוכלוסייה ל-30,000 תושבים רשומים, באזור שהוא כעת פירמונט ואולטימו. במהלך המאה ה-20 הפך אולטימו לאזור תעשייה ואחסון, ומאות בתים נהרסו כדי לפנות מקום לבתי חרושת. בהדרגה הצטמצמו בעלי הבתים הפרטיים בשטח עד שהאוכלוסייה ב-1978 מנתה פחות מ-2,000 איש.
תעשיית הצמר הייתה בין הגדולות באולטימו, עם למעלה מ-15 בתי מסחר שעסקו בתחום. בסוף המאה ה-20 שינויים במרכז העסקים המרכזי של סידני משכו עסקים לעבור מהפרוור, ורק מעטים מהם נותרו בתום המאה. אחד מהעסקים שנותרו שם הוא קואופרטיב חקלאי החלב (Dairy Farmers Cooperative) שנותר במקום מאז הקמתו ב-1912.
ב-1830 יובשה הביצה בחלקו המערבי של אולטימו, במפגש עם הגליב, ונבנה שם פארק ונתוורת', ששימש ביתה של נבחרת הראגבי של הגליב בתחילת המאה ה-20.

תרבות

באולטימו מצויים אולפני שידורי הטלוויזיה והרדיו של רשת ABC (ר"ת של Australian Broadcasting Corporation), ברחוב הריס. כמו כן מצויים בפרוור מספר אולפני הקלטה ואולפני טלוויזיה ציבורית. באולטימו מצוי מוזיאון אחד, הפאוורהאוס מוזאום (Powerhouse Museum), מוזיאון מדע גדול.
כמחצית מהדרים באולטימו הם ילידי חו"ל, שהיגרו לאוסטרליה. רבים מהם ילידי סין או מדינות הקרובות לסין, וייתכן שבחרו להתגורר במקום בעקבות קרבתו לצ'יינהטאון.
המאה ה-6

אישים בולטים ביהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
Naughty Dog

Naughty Dog (בעברית: כלב שובב) היא חברת משחקי וידאו אמריקנית הממוקמת בסנטה מוניקה, קליפורניה. החברה הוקמה על ידי אנדי גאווין וג'ייסון רובין בשנת 1985 בשם 'Jam Software' (ושמה שונה בשנת 1989), ונרכשה על ידי Sony Computer Entertainment בשנת 2001.
עד לשנת 1994 החברה פיתחה משחקים בעלי תקציב מוגבל לקונסולות שונות, אך בשנת 1995 היא החלה לפתח את סדרת המשחקים קראש בנדיקוט, ולאחר הצגת המשחק הראשון לסוני, החברה הוציאה את המשחק לאור בשנת 1996; המשחק זכה לביקורות חיוביות והיה להצלחה כלכלית ולאחד ממשחקי הפלייסטיישן הנמכרים ביותר. לאחר הפצת המשחק, החלה חברת נאוטי דוג לעבוד תחת חברת סוני והוציאה לאור שלושה משחקים נוספים לזיכיון, כולם זכו לשבחים אצל מבקרי המשחקים. לאחר ההוצאה לאור של קראש טים רייסינג, הסתיים החוזה של נאוטי דוג עם בעלי הזיכיון (שהעבירו את פיתוח הזיכיון לחברות אחרות).
נאוטי דוג החלה לעבוד תחת סוני לאחר שסוני רכשה אותה בשנת 2001. בסופה של אותה שנה הוציאה נאוטי דוג לאור את המשחק ג'ק ודקסטר: מורשת הקדמונים לקונסולת הפלייסטיישן 2, אשר זכה לשבחים רבים והחל זיכיון חדש. בדומה לזיכיון הקודם עליו עבדה, נאוטי דוג הוציאה לאור שלושה משחקים נוספים לזיכיון לפני שעברה לפרויקט הבא שלה. לעומת קראש בנדיקוט, ג'ק ודקסטר נותר זיכיון של סוני, שהעבירה את הפיתוח לחברות בבעלותה, או חברות צד-שלישי.
לאחר צאת הפלייסטיישן 3 בשנת 2006, פנתה נאוטי דוג לריאליזם במשחקיה, ובשנת 2007 הוציאה את המשחק אנצ'רטד: עושרו של דרייק השייך לסוגת משחקי ההרפתקאות דוגמת משחקי לארה קרופט, שזכה לביקורות חיוביות. בין השנים 2009–2011 הוציאה נאוטי דוג שני משחקי המשך, כאשר השני מבין שלישיית המשחקים, אנצ'רטד 2: בין גנבים, הפך לאחד מהמשחקים בעלי הדירוג הגבוה ביותר לדור הקונסולות השביעי, עם ממוצע של 96/100. חברת-בת, סוני בנד, שחררה את המשחק אנצ'רטד: תהום מוזהבת לקונסולה הניידת של סוני באותו הזמן, פלייסטיישן ויטה, בשנת 2011, ככותר השקה.
עד אז נאוטי דוג הייתה ידועה בכך שהיא הייתה מפתחת לא רק משחק אחד בכל פעם, אלא רק זיכיון אחד לכל דור קונסולות, דבר שגרר ביקורת מצד מעריצים ומבקרים כאחד. עם זאת, בדצמבר 2011 הכריזה החברה על פרויקט חדש לפלייסטיישן 3, האחרון מבינינו; למרות רגשות מעורבים מצד מבקרים בנוגע לחשיפת הכותר, האחרון מביננו זכה לקבלת פנים משבחת ביותר כאשר יצא בשנת 2013, כולל מספר פרסי 'משחק השנה'.
בסוף שנת 2013 נאוטי דוג וסוני הכריזו על כותר חדש לסדרת האנצ'רטד בשם Uncharted 4: A Thief's End (בעברית: "סופו של גנב") לקונסולת הפלייסטיישן 4.
התוכנית למאבק באנטישמיות ברשת

רקע על התוכנית

התוכנית למאבק באנטישמיות היא בעלת מספר הסטודנטים הגדול בעולם ופועלת בהיקף הרחב ביותר של שפות ורשתות חברתיות. לכן, היא נחשבת למובילה בתחומה בארץ ובעולם ומקיימת שיתוף פעולה עם ארגוני זכויות אדם ואזרח דוגמת מכון יד ושם, מרכז קנטור, הליגה נגד השמצה ועוד. התוכנית היא החברה הישראלית היחידה בפורום זכויות האדם INACH הבינלאומי העוסק במניעת הפצת גזענות ושנאה באינטרנט. במסגרת שיתופי הפעולה של התוכנית עם ארגונים שונים, נציגיה משתתפים דרך קבע בוועדות בכנסת ובכנסים ברחבי העולם. בשנת 2018 ראש התוכנית השתתף בפאנל מיוחד בכנס הבינלאומי למאבק באנטישמיות שנערך בישראל בהובלת משרד החוץ ומשרד התפוצות.

פעילויות התוכנית

בתוכנית משתתפים מדי שנה עשרות סטודנטים ממגוון המוסדות האקדמיים בישראל שמנטרים תכנים אנטישמיים ברשתות החברתיות הפופולריות כגון פייסבוק, אינסטגרם, יוטוב, טוויטר וכן רשתות מקומיות בשפות זרות, כגון VK ברוסית וקוורה בספרדית.
מדי חודש הסטודנטים בתוכנית מנטרים תכנים אנטישמיים ברשתות החברתיות המרכזיות והפעילות ביותר בעולם ב-12 שפות שונות. הסטודנטים מדווחים על מאות תכנים אשר רבים מהם מוסרים מהרשת בעוד שאחרים אינם מוסרים, וזאת בהתאם לכללי הקהילה של כל רשת. התכנים האנטישמים המנוטרים בתוכנית נבדלים זה מזה מבחינות רבות. חלקם גרפיים ובוטים ומכונים "אנטישמיות מוסוות"מועלים על ידי ימנים קיצוניים או שמאלנים קיצוניים ועוד. הדבר משתנה ממדינה למדינה או מאזור גאוגרפי אחד לאחר.
התוכנית דיווחה בשנת 2017 על יותר 15,000 תכנים אנטישמיים שפורסמו בכלל הרשתות החברתיות, אשר לדברי ראש התוכנית תומר אלדובי מהווים טיפה בים. התכנים כוללים פוסטים, קריקטורות, סרטונים וציוצים בטוויטר בעלי אופי אנטישמי, שפורסמו ב-15 שפות שונות.
DNA זבל

DNA זבל (באנגלית: Junk DNA) הוא מונח פופולרי לחלק מן הגנום של יצורים איקריוטיים, שאין לו תפקוד מועיל לאורגניזם, ונראה כי הוא נוצר וממשיך לעבור שכפול כתוצאה מתאונות אקראיות.
DNA זבל מורכב בעיקר מטרנספוזונים ורטרוטרנספוזונים, כגון רצפי Alu, מהם כאלו שעדיין משועתקים ל-RNA ובחזרה, ומהם שאינם משועתקים עוד אך עדיין משוכפלים עם שאר הגנום. מונח רשמי יותר בתחום הגנטיקה הוא "DNA בלתי-תפקודי" (אנגלית: non-functional DNA). יש שאינם מבחינים בין DNA זבל ל-DNA לא-מקודד (אנגלית: non-coding DNA ובכינוי מקוצר ncDNA). ואולם DNA בלתי מקודד כולל גם רצפים בעלי תפקידים חשובים מאוד בבקרת גנים אף על פי שאינם מתורגמים לחלבון.
חלקו של DNA זבל בגנום האדם עדיין נתון במחלוקת עזה בתחום הגנטיקה, ומרבית ההערכות נעות בין 20% ל-90%.

תולדות המונח ומשמעותו

גנטיקאים עשו שימוש בלתי-רשמי במונח כבר משנות ה-60, אך הוא נטבע לראשונה בפרסום מדעי רשמי על ידי הגנטיקאי היפני סוסומו אונו בשנת 1972. בתחום הגנטיקה כיום המונח ניתן לתיאור כרשמי-למחצה - גנטיקאים רבים מעדיפים בפרסומים מדעיים את המונח המדעי הנייטרלי יותר "DNA בלתי-תפקודי" (אנגלית: non-functional DNA). ואולם השימוש הפופולרי במונח "DNA זבל" נפוץ גם בקרב מדענים וגם בציבור הרחב.
כמה ממתנגדי המונח טוענים שהמונח הנכון הוא "DNA בלתי-מקודד", כלומר DNA שאינו עובר תרגום לחלבון. ואולם DNA כזה עשוי להיות בעל תפקידים חשובים מאוד בבקרת גנים, בעוד שההגדרה הנכונה של DNA זבל היא חוסר תפקוד כלשהו, אפילו כזה שאיננו תרגום. טענה קרובה היא שהכינוי "DNA זבל" ניתן על ידי גנטיקאים לרצפי DNA בלתי-מקודד רק משום שעדיין לא הצליחו למצוא להם תפקוד כלשהו, ולכן ההגדרה משקפת כשל לוגי מטיפוס "לא ראינו - אינה ראייה". ואולם כבר במאמרו המקורי של אונו הוצגו ראיות כבדות משקל שחלק ניכר מן הגנום של איקריוטים הוא אכן חסר תפקוד, כגון תעלומת ערך C או העובדה שחלקים רבים בגנום עוברים מוטציות בקצב שהיה אמור להוציא אותם מכלל פעולה אילו היה להם תפקוד התלוי ברצף.
מבין התומכים בחשיבותו של DNA זבל כמרכיב עיקרי בגנום של יצורים איקריוטים ובכללם האדם, יש הכוללים תחת המונח רצפים בעלי תפקוד "אנוכיי" אשר אינו מועיל לאורגניזם עצמו. לעומתם יש המעדיפים לכלול תחת המונח רק רצפים "מקולקלים" אשר אין להם אפילו תפקוד אנוכיי, ואינם עוברים תהליך כלשהו פרט לשכפול.
בשנת 2012 החריפה המחלוקת בנושא כתוצאה מפרסום תוצאות של פרויקט ENCODE לקיטלוג רצפי גנום האדם העוברים שיעתוק. מאמר מדעי של ראשי הפרויקט תיאר את תוצאותיו, ביניהן ש-80% מן הגנום הוא בעל "תפקוד ביוכימי" (אנגלית: biochemical function) כלשהו. בתקשורת ובציבור הרחב פורשה אמירה זו כראיה נגד קיומו של DNA זבל. כמה מראשי פרויקט ENCODE גם הביעו דעות, בראיונות וכתבות שלא עברו ביקורת עמיתים, נגד קיומו של DNA זבל. ואולם במהרה התפרסמו ביקורות מדעיות נוקבות נגד המאמר, אשר הצביעו על כך ש"תפקוד ביוכימי" הוגדר בו באופן כללי ביותר, והראיות כבדות המשקל לקיומו של DNA זבל לא נידונו בו כלל. אף כי הפרסומים בתקשורת יצרו בציבור הרחב רושם ש"DNA זבל הוא מיתוס שהופרך", המחלוקת בנוגע לחלקו בגנום האדם עדיין חיה וקיימת בתחום הגנטיקה. הביולוג המולקולרי הישראלי דן גראור, הוא בין המבקרים החריפים של פרויקט ENCODE.
ישראל הדני

קורות חיים

ישראל הדני נולד ב-1941 להוריו רחל ויחיאל בקיבוץ בית-השיטה. בשנים 1957-1959 לומד ציור במכון אבני בתל אביב. בשנים 1965-1967 הוא מסיים לימודים מתקדמים בשילוב אמנות באדריכלות, בלונדון, ושב ארצה. בשנת 1969 הוא מתחיל להורות עיצוב ופיסול באקדמיה בצלאל בירושלים, ובאותה שנה מציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו 'הפסלים הגאומטריים' בגלריה מבט בתל אביב. ב-1975 הוא עובד עם משרד האדריכלים של ריקרדו בופיל בברצלונה. ב-1988 מוזמן כאמן אורח למרכז וירג'יניה לאמנות יוצרת. ב-1995 מייצג את ישראל בחילופי תרבות הודו-ישראל. בשנת 2005 מוענק לו על ידי אוניברסיטת מונמוס בניו ג'רזי, תואר דוקטור לשם כבוד באמנות. בשנת 2011 יוצא לאור בהוצאת 'גוונים' ספר שיריו 'מחוזות געגוע'
ישראל הדני חי ויוצר בירושלים.

מעבודותיו

בשנת 1972 מייצג הדני את ישראל בביאנאלה ה-36 בוונציה. בין השנים 1973-1974 הוא יוצר את סדרת פסלי המים שהוצגה בגלריה 'שרה גילת' בירושלים, בגלריה גולדמן בחיפה, וביריד הבינלאומי בבזל, שווייץ. בשנת 1978 מוקם בויליאמספורט פנסילבניה פסל הדרכים " הדני ארץ' ". הפסל עשוי פלדת קורטן ומתנשא לגובה של שלושים מטר, זה הפסל המונומנטלי ביותר שיצר האמן ואחד הגדולים בארצות הברית. ב-1980 עוסק הדני בנושא 'המבנים המדבריים', סדרת רעיונות לפסלים השואבים את השראתם מהמדבר הפסלים מוצגים בשנת 1980 ב'בית האמנים' בירושלים וב- 1981 ב'גלריה אסקולי' בתל אביב. בשנת 1984 מוצגת בגלריה של בסדנאות האמנים בירושלים 'המערכת השחורה' קבוצת פסלים הקשורים ביניהם בקשר מערכתי, על-פי עקרונות 'תורת הארטונומיה', כפי שהוגדרו על ידי פרופ' ציון אביטל. במהלך השנים עובד הדני בשיתוף פעולה הדוק עם אדריכלים שונים דוגמאות לשיתוף פעולה כזה הן: התחרות ל'גן-הזיכרון לנופלים באשדוד', עם אורי מילר וצבי דקל. תחרות 'תכנון המרכז הים-תיכוני בדרום צרפת, עם האדריכלים אריה וסלמה רחמימוב, ותכנון בנין 'בצלאל' ההיסטורי, עם האדריכל פטר קינן. בשנת 1987 מה שהחל כשעשוע, הופך למסע מלהיב אל התחום שבין הפיסול לתכשיטנות, מעבר מפיסול מונומנטלי, לפיסול זעיר בר שינויי הנישא על גוף האדם. בין השנים 1997-2002 הדני עובד על קבוצת הפסלים 'זיכרונות ויזואליים' המוצגת בשנים 2003-2004, במוזיאונים הפתוחים: תפן ועומר. בשנת 2010 מוצגת תערוכתו 'בחיפוש אחר הקדוש' בבית אבי חי בירושלים. 
הדני השתתף בסמפוזיונים בינלאומיים שונים ביניהם: ב-1983 הסימפוזיון הבינלאומי לפיסול חוצות ביורקשייר, אנגליה, ב-1989 הסימפוזיון לפיסול באבן, אורנסק, פולין, ב-2001 הסימפוזיון הבינלאומי ה-14 בקרארה, וב-2010 הסימפוזיון הבינלאומי לפיסול באבן שחורה בבוריאנג קוריאה הדרומית.
כאסח

הפקה

את התסריט לסרט כתב העיתונאי אהרן בכר. בסרט משתתפים בתור עצמם זמרים מוכרים בזמר המזרחי ביניהם חופני כהן, זהר ארגוב, אביהו מדינה, שימי תבורי, ג'קי מקייטן, חיים משה, משה גיאת ודקלון. לצדם משתתפים בסרט השחקנים אריה אליאס, אילן דר, יונה אליאן, מכרם ח'ורי, אייל גפן, ורדינה כהן ופנינה רוזנבלום.
בסרט בא לידי ביטוי היחס המזלזל של החברה האשכנזית-אליטיסטית למוזיקה המזרחית החווה הצלחה תוך התעלמות והתנשאות מצד ההגמוניה התקשורתית בישראל.

עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של זמר קסטות (חופני כהן) גרוש עם ילד המתאהב באשת חברה גבוהה (פנינה רוזנבלום). הסרט צולם באולמי מחולות תימן ששכנו ברחוב המסגר בתל אביב שהיה מפורסם בתקופה זו בזכות מועדוני לילה ואולמות אירועים שפעלו ברחוב זה בתקופת שנות ה-70 ושנות ה-80.
לואיס קלארק

ביוגרפיה

קלארק נולד בסטייטסוויל שבקרוליינה הצפונית למשפחה יהודית. הוא למד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 1922 זכה קלארק באליפות ארצות הברית לנוער בריצת 220 יארד.
באליפות המכללות שנערכה בשיקגו ב-16 ביוני 1923 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 יארד, בתוצאה של 9.9 שניות. 
בפברואר 1924 קבע קלארק בריצת 100 יארד באולם שיא עולם חדש של 9.8 שניות.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה קלארק במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר כשהשוו את השיא העולמי שקבעו בשלב חצי הגמר 41.0 שניות, לפני בריטניה (41.2 שניות) והולנד (41.8 שניות). בשלב המוקדמות הוא וחבריו קבעו שיא עולם חדש של 41.2 שניות.
קלארק נפטר בגיל 75 בפישקיל שבניו יורק.
אסף ליפשיץ

ביוגרפיה

אסף ליפשיץ נולד ב-1942 בקיבוץ מעוז חיים לישראל (שרוליק) וללאה ליפשיץ לבית שרשבסקי. הוא למד בבית הספר בקיבוץ מעוז חיים ובצה"ל שירת כטנקיסט בשריון. אסף הוא בן למשפחה שרבים מבניה עוסקים באמנות הפיסול, הציור, העיצוב וכדומה. הוא בן דודו של הצייר אורי ליפשיץ. אחותו של אסף ליפשיץ (מצד אמו לאה) היא הסופרת דבורה עומר. אסף ליפשיץ עבד כמסגר בקיבוץ מעוז חיים ומפסל מנעוריו. הוא אוטודידאקט ומעולם לא למד אמנות בבית ספר מוכר לאמנות .
תנטולוגיה

תָנָטולוגיה (Thanatology) היא מדע במדעי החברה העוסק באובדן, בשכול ובאבל והשפעתם על האדם. או בלשונו של רוברט קסטנבאום " מדע החיים שהמוות הושאר בתוכם". מקור השם תנטולוגיה הוא בתנטוס (Thanatos)' דמות המוות במיתולוגיה היוונית. לפי הארגון העולמי לחינוך וייעוץ בנושאי מוות (Association for Death Education and Counseling ADEC) עוסק בחקר האקדמי והמדעי של מות יצורי אנוש: היא עוסקת בנסיבות למוות, בחוויית האבל ובעמדות החברה כלפי מוות, וטקסי זיכרון והנצחה ועוד מגוון של נושאים הקשורים למוות והעלאת המודעות למוות כשלב טבעי בחיי כל אדם.

דוגמאות לתחומי ידע קרובים שאינם שייכים ישירות לתנטולוגיה

פסיכו-אונקולוגיה, - תחום ידע זה עוסק בהשפעות הפסיכולוגיות של התחלואה בסרטן על האדם, לרבות קבלת הבשורה על המחלה וכדומה.
חקר אובדנות: תחום ידע זה כולל קשת רחבה של התנהגויות הקשורות להתאבדות החל מחשיבה אובדנית (Suicide Idiation) דרך מחוות התאבדות (Suicide Gestures) ועד להתאבדות וניסיונות התאבדות.
חקר מחלות סופניות כמו אלצהיימר: תחום זה כולל מחקר רפואי רב שאינו נוגע דווקא להתמודדות עם המוות הקרב.
חקר אירועי אסון והשפעתם על החברה: כולל התמודדות של יחידים וקהילות עם מצבי משבר ואסון, תוך התייחסות לחוסן אישי וקהילתי.
התמודדות עם אירועים טראומטיים: אירועים טראומטיים לפי הגדרתם הם אירועים שיש בהם איום ממשי על החיים או שלמות הגוף. בנוסף,
פתולוגיה: פתולוג בעבודתו עשוי להידרש למיומנות מתחום התנטולוגיה. עם זאת נתיחת גופות וקביעת הסיבה למוות נמצאת בסמכותם של רופאים (פתולוגים), לא של תנטולוגים.

תארים אקדמיים

נכון להיום עדיין אין תוכנית ללימודי תואר שני בתנטולוגיה בישראל. עם זאת ישנה כוונה לייסד תוכנית כזו בישראל בעתיד. במוסדות אקדמיים שונים בישראל, בהם אוניברסיטת חיפה, המרכז האקדמי רופין, אוניברסיטת אריאל ועוד מתקיימים קורסים אקדמיים העוסקים במוות בנסיבות שונות, באבל ובאובדן. תואר שני בתנטולוגיה ניתן ללמוד בארצות הברית, ב Hood Collage במרילנד ארצות הברית, וב- ברייר סטייט יוניברסיטי (Breyer State University) בארצות הברית.

לימודי תעודה

נכון להיום ישנם מספר מוסדות אקדמיים בישראל המציעים לימודי תנטולוגיה, דרך היחידה ללימודי חוץ/ לימודי המשך במוסד הלימודים: אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית תל חי לימודים אלה מיועדים כלימודי המשך למי שמגיעים ממקצועות טיפוליים או מקצועות ייעוץ נפשי, כלומר עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, גרונטולוגים אנשי מקצועות רפואיים וכדומה. לימודי תעודה אלה הם בהיקף של כ-60 שעות. בסוף הלימודים יכולים התלמידים שסיימו את הלימודים בהצלחה לגשת למבחן המקוון של ה ADEC. מבחן זה נערך באנגלית והמצליחים בו יקבלו תעודת Certified Thanatology (מוסמך בתנטולוגיה). מחוץ לישראל ניתן ללמוד לתואר Certified In Thanatology ב Hood Collage במרילנד .

לימודי הסמכה מקצועית

אוניברסיטת ברייר סטייט (Breyer State University) מקיימת לימודי הסמכה מקצועיים ליועצי אבל (Grieg Counseling).
אורה הרצוג

ביוגרפיה

נולדה במצרים למשפחה יהודית ממוצא רוסי ופולני. הוריה היו לאה (בתו של יחיאל מיכל שטיינברג, איש מוצא), ושמחה אמב"ש (ראשי תיבות: אני מאמין באמונה שלמה) מהנדס במקצועו. להוריה היו ארבעה ילדים. אחותה סוזי (שושנה), נישאה לימים לדיפלומט הישראלי אבא אבן.
הוריה הגיעו למצרים מיפו. היא התחנכה בבתי הספר הצרפתיים באסמאעיליה וסיימה תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה מאוניברסיטת ויטווטרסטראנד שבדרום אפריקה.
באוקטובר 1946, בתום לימודיה, עלתה לארץ ישראל. באותה שנה נבחרה להשתתף במחזור הראשון של בית הספר לדיפלומטים שהקימה הסוכנות היהודית. בשנים אלו הייתה חברת ההגנה. בשנת 1947 נישאה לחיים הרצוג, וליוותה אותו בתפקידיו בצה"ל ובחיים הציבוריים.
במהלך מלחמת העצמאות ב-11 במרץ 1948 נפצעה בפיגוע בבית המוסדות הלאומיים. שירתה במלחמה זו כקצינה בחיל המדע - מח' המודיעין – ש.מ. 2.
בשנים 1954–1950 ובשנית בין 1978–1975 חייתה הרצוג עם משפחתה בארצות הברית, לרגל תפקידי בעלה כנספח צבאי וכשגריר באו"ם.
אורה הרצוג כיהנה כמזכ"ל הוועדה לאירועי שנות העשור למדינה (1958) וביוזמתה נוסד חידון התנ"ך. לאחר מכן שימשה חברה במועצה לתרבות ולאמנות (1968–1959) ובשנת 1969 ייסדה את "המועצה לישראל יפה".
בשנת 1971 התפרסם ספרה "סודות האירוח" ללימוד נימוסים והליכות.
בשנים 1993–1983 כיהן חיים הרצוג כנשיא מדינת ישראל. אורה הרצוג המשיכה לשאת בתפקידים ציבוריים ובתקופה זו הייתה ״המועצה לישראל יפה״ לארגון מוביל בתחום איכות הסביבה. בשנת הארבעים למדינה (1988) היא עמדה בראש מבצע "ישראל לובשת ניקיון".
לאחר תום כהונתו של בעלה כנשיא המדינה היא נשאה בתפקידים שונים, ובהם: יו"ר הוועדה הציבורית לאירועי שנת החמישים (1998), חברת מליאת רשות השידור, חברת המועצה הציבורית המייעצת למפעל הפיס, חברת חבר-הנאמנים של מוזיאון תל אביב, ויו"ר אגודת הידידים של בית החולים שניידר.
הרצוג ממשיכה כיום (2019) לעמוד בראש ״המועצה לישראל יפה״ כנשיאה הבינלאומית, אמריטה, של הארגון.
פרומפטואריום איקונום אינסיגניאורום

פרומפטואריום איקונום אינסיגניאורום (בלטינית: Promptuarium Iconum Insigniorum: השם המלא: Prima pars Promptuarii iconum insigniorum à seculo hominum, subiectis eorum vitis, per compendium ex probatissimis autoribus desumptis) הוא ספר באיקונוגרפיה שנכתב על ידי גיום רוייה (Guillaume Rouillé). הוא פורסם בליון שבצרפת ב־1553. היצירה כוללת פורטרטים שעוצבו כמדליות וביוגרפיות קצרות של דמויות בולטות רבות. אף על פי שג'וליאן שרמן (Julian Sharman), מחבר הספר "הספרייה של מרי מלכת הסקוטים", סבר שאין בספר עניין נומיסמטי, הוא מציין ש"יצירה זו הוכרזה כאחת הפלאים של תחריטי עץ מוקדמים". הספר כולל, בסך הכול, 950 פורטרטים בחיתוכי עץ. רבות מן הדמויות הן ממוצא אנגלי. הדמויות מתחילות באדם וחוה. בהקדמה משבח המו"ל את היצירה.