google/wiki40b huggingface dataset:
האחדות

"האחדות" היה ביטאון מפלגת פועלי ציון, אשר יצא כשבועון מיוני 1910 ועד ינואר 1915, עת נסגר בצו השלטון העות'מאני. 
עורכיו הראשיים של הביטאון היו יצחק בן צבי, רחל ינאית בן צבי, דוד בן-גוריון ויעקב זרובבל; עוד השתתפו בעריכה יוסף חיים ברנר, יוסף נחמני, יצחק אחדותי ואהרן ראובני. מערכת העיתון הייתה ממוקמת בירושלים, ליד הקומונה שליד בית הספר לאמנות בצלאל, שנקראה "ירושלים החדשה", והעיתון יצא בדפוס אחדות, שהיה קואופרטיב שעובדיו גיבשו גם את תוכני העיתון והחלטות נוספות. "האחדות" היה המשך ישיר לשני גליונות "דער אַנפֿאַנג" ("התחלה") שיצאו ביידיש. 
יחד עם עובדי הדפוס עבדו [העורכים] כמשפחה אחת בהתייעצות חברית לא רק על תוכנו ועל צורתו של כל גיליון וגיליון, אלא גם על כל השאלות האדמיניסטרטיביות הכספיות והטכניות הכרוכות בהוצאתו.
— יצחק בן צבי
 
העיתון היה בעל קו סוציאליסטי-מהפכני כוונתו המוצהרת הייתה "לאחדות המעמד, לאחדות הציבור העובד, הפועל היהודי והאומה". עורכיו, שכתבו את המאמרים העיקריים, היו גם ראשי מפלגת "פועלי ציון" שראתה בעצמה את המובילה הראשית של ציבור הפועלים היהודי. העיתון המתחרה היה "הפועל הצעיר" של מפלגת הפועל הצעיר.

בדצמבר 1914, עקב כניסת האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה, הורה השלטון העות'מאני לגרש מארץ ישראל את כל היהודים שלא הייתה בידם אזרחות עות'מאנית. בגיליון "האחדות" שהופיע מיד לאחר מכן נכתב מאמר בגנות ההוראה השלטונית. מיד עם צאת הגיליון לאור פרץ כוח משטרה אל בית הדפוס ואסר את יעקב זרובבל, העורך האחראי, ואת זאב אשור, אשר ייצג כלפי השלטונות את בית הדפוס כמו"ל. זרובבל הצליח לקנות לו את דרכו לחופשי מבלי לרצות עונש מאסר שהושת עליו ועל אשור הוטל קנס של 15 לירות זהב, אך לעיתון ולכל עיתוני הפועלים, הוצא צו סגירה מיידי.
בשנת 1911 פרסם דוד בן-גוריון 2 מחזות ב"האחדות" : "אבן מקיר תזעק", ו-"חג העבודה".
הלל כהן

ביוגרפיה

הלל כהן נולד בירושלים למשפחה מעורבת ממוצא מזרחי ואשכנזי. למד זמן קצר בישיבה מקצועית ובישיבה תיכונית; אחרי שעזב את הלימודים בגיל 15, החל לשוטט בכפרים באזור ירושלים ויהודה, בהם לן כאורח, תוך שהוא לומד את השפה הערבית. היה מראשוני ישיבת בית אל ב' אך העדיף לשהות בכפרים הפלסטינים שבסביבה ובמחנה הפליטים ג'לזון הסמוך. לאחר שירותו הצבאי השתתף בקורס ריצוף מטעם משרד העבודה ועבד כשלוש שנים בשיפוצים ובבניין בירושלים (לרוב לצד פועלים מהר חברון), ובינתיים השלים תעודת בגרות. בעת לימודיו לתואר ראשון שימש מדריך לנוער במצוקה. בהמשך, בזכות קשריו הטובים וידיעת השפה הערבית, עבד ככתב השטחים בשבועון "כל העיר".
את התואר השני כתב על העקורים הפלסטינים החיים בתוך ישראל והתפרסם כספר: "הנפקדים הנוכחים: הפליטים הפלסטינים בישראל" (2000). עבודת הדוקטורט שלו, שנעשתה בהנחיית משה מעוז, דנה בנושא משתפי הפעולה בחברה הפלסטינית עם היישוב העברי בזמן המנדט הבריטי ויצאה לאור כספר בשם "צבא הצללים: משת"פים פלסטינים בשירות הציונות 1948-1917". 
ספרו "ערבים טובים" (ירושלים, 2006) עוסק בחדירה העמוקה של גורמי המודיעין הישראלים לקהילות הערביות בישראל, ובהשפעה של החדירה הזו על חיי היומיום ועל המערך הפוליטי של הערבים בישראל. 
ספרו "כיכר השוק ריקה: עלייתה ונפילתה של ירושלים הערבית" שיצא לאור ב-2007 סוקר ומנתח את התהליכים שעברו על החברה הפלסטינית בירושלים מאז 1967, ובעיקר מאז שנת 2000, בין היתר את היווצרותה של זהות פלסטינית-ירושלמית ייחודית, את הפאסיביות הפוליטית המאפיינת את החברה הפלסטינית בעיר, ואת דרכי התמודדותה עם הניגוד בין שאיפותיה הלאומיות לבין מציאות החיים תחת שלטון ישראל. 
הספר "תרפ"ט: שנת האפס בסכסוך היהודי-ערבי" עורר פולמוס מסוים בשל הצגתו את מהלך האירועים מזוויות מבט שונות - כולל מתן מקום נרחב לנקודת המבט הערבית על המאורעות והתהליכים שקדמו להן, ובשל התייחסותו הנרחבת למעשי לינץ' שבוצעו על ידי יהודים במהלך המאורעות באופן שאינו מקובל בהיסטוריוגרפיה הישראלית. ספר זה תורגם לאנגלית ויצא לאור בשנת 2016 בהוצאת אוניברסיטת ברנדייס. 
ספריו תורגמו לאנגלית ולערבית. 
ספרו "צבא הצללים"  זכה בפרס יצחק רבין לחקר ישראל. 
ספרו "תרפ"ט" זכה בפרס יצחק בן צבי לחקר ארץ ישראל לשנת תשע"ה. 
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה היה פעיל בתנועת תעאיוש ובקבוצת "בני אברהם", חבורת פעילים פוליטיים בחברון, של דתיים ודתיים-לשעבר.
שלי גפני

ביוגרפיה

גפני גדלה ברמת אביב ולה אחות אחת ולמדה עיצוב אופנה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצ"ו צרפת בתל אביב. היא החלה את קריירת הדוגמנות בגיל 14, לאחר שהשתתפה בתחרות "נערת השנה" של מעריב לנוער, וזכתה במקום הראשון. היא יצאה לפריז לדגמן עבור סוכנות הדוגמנות עלית. גפני צולמה לקטלוגי וצילומי אופנה, ומגזינים (כגון "ווג" ו"אל").
כשהייתה בכיתה י"ב, חלתה אמה במחלת הסרטן ונפטרה. בשל מצבה המשפחתי לא התגייסה, ויצאה לדגמן בניו יורק.
לתחום האיפור הגיעה במקרה. בתקופה בה דיגמנה, נהגו הדוגמניות לאפר את עצמן על סט הצילומים. במהלך שהות בגרמניה, תוך שהיא מאפרת את עצמה, ביקשו דוגמניות נוספות שתאפר גם אותן. הכשרה נוספת בתחום רכשה כאסיסטנטית למאפרים בניו יורק.
לאחר שבע שנים בחו"ל, שבה לישראל והפכה לזכיינית של חברת האיפור האיטלקית מאדינה מילאנו, יחד עם בעלה, גיסה וגיסתה. לאחר מספר שנים הפכה הזכיינית לרשת חנויות בישראל ועד היום משמשת גפני כדוגמנית הבית של החברה ובין השנים 2001–2006 השתתפה כמאפרת בתוכנית "המהפך" עם אורנה דץ, ב-2008 הופיעה בתפקיד עצמה בטלנובלה "בובות", ב-2010 התראיינה לתוכנית התיעודית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ועסקה במאחורי הקלעים של עולם הדוגמנות.
גפני מדגמנת לקמפיינים שונים בארץ עבור חברות כדוגמת: סטיב מאדן ופלאפון. בשנים 2008–2009 הובילה את הקמפיין של חברת האופנה "גולברי" ובשנים 2011–2012 שימשה פרזנטורית לחברת "דיסקרט".
מאז חורף 2014–2015 משמשת גפני כפרזנטורית של רשת האופנה "אריסטו שמט".
גפני מעבירה הרצאות בתחום האיפור והעצמה נשית.

חיים פרטיים

גפני נישאה בשנת 1996 לאיש העסקים אופק קאירי, לאחר שכבר הייתה דוגמנית מוכרת, ולהם שלושה בנים. מתגוררת בתל אביב.
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן

ביוגרפיה

יוהאן נולד ב-8 במאי 1550 במייזנהיים, לוולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ולאנה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1569 נהרג אביו וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, במהלך מלחמות הדת בצרפת. לאחר מותו חילקו בניו את נחלותיו ביניהם: פיליפ לודוויג קיבל את פפאלץ-נויבורג, יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, אוטו היינריך קיבל את פפאלץ-זולצבאך, פרידריך קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-ווהנשטראוס-פארקשטיין וקרל קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד. בשנת 1588 החליף יוהאן את דת המדינה, מלותרניזם לקלוויניזם. ב-12 באוגוסט 1604 מת יוהאן, ובניו חילקו את נחלותיו: יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, פרידריך קזימיר קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-לנדסברג, ואילו יוהאן קזימיר קיבל את פפאלץ-קלבורג.
Friend of Dorothy

בסלנג להט"בי בשפה האנגלית, Friend of Dorothy (חבר של דורותי; בראשי תיבות: FOD) הוא כינוי לגבר הומוסקסואל. המונח מוכר עוד מתקופת מלחמת העולם השנייה, כשאקטים הומוסקסואליים היו מחוץ לחוק בארצות הברית. השאלה או האמירה כי אדם מסוים הוא "friend of Dorothy" היוו לשון נקייה לדיון בנטייה מינית מבלי שאנשים אחרים יבינו את כוונת הביטוי. מקור הביטוי אינו ידוע, ותאוריות רבות מנסות לספק לו הסבר. במחצית הראשונה של המאה ה-20 נעשה באנגליה שימוש במונח דומה: "friend of Mrs. King" – 'חבר של גב' מלך', כלומר: מלכה.
הקישור החזק ביותר הוא בין ביטוי זה לבין הסרט "הקוסם מארץ עוץ", היות שג'ודי גארלנד, שכיכבה בסרט כדמות הראשית דורותי, היא אייקון הומוסקסואלי. בסרט, דורותי היא דמות המקבלת את השונה. לדוגמה, האריה העדין שחי בשקר: "אני חושש שלא ניתן להכחיש זאת, אני בסך-הכל אריה גנדרן".
זוהי התאוריה הנפוצה ביותר באשר למקור הביטוי, והיא התחזקה ככל שהסרט צבר פופולריות. אף על פי כן, קיים מקור אפשרי אחר, בדמות לוחמת זכויות האדם והאזרח הניו-יורקרית דורותי פרקר, שהייתה גם סופרת, משוררת, עיתונאית, תסריטאית ומבקרת תיאטרון מפורסמת. פרקר, שהפופולריות הרבה שלה הייתה מוגבלת בעיקרה לעיר ניו-יורק, הקדימה את הסרט בעשור אחד לפחות, ופעלה בתקופה שבה גברים הומוסקסואלים היו חייבים לשמור על חשאיות גבוהה, ולהשתמש בביטוי שמשמעותו האמיתית אינה מובנת בקלות. ייתכן שהביטוי נולד בתקופתה של פרקר, והמשיך להוות לשון נקייה לגברים הומוסקסואלים, תוך שינוי האטימולוגיה המובנת הרווחת שלו מפרקר אל הסרט הידוע ואל כוכבתו המפורסמת.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 ערך שירות החקירות של הצי האמריקני (NIS) חקירה במטרה לגלות אנשי צי הומוסקסואלים המוצבים באזור שיקגו. סוכניו גילו כי חלק מהגברים ההומוסקסואלים כינו עצמם "חברים של דורותי". הסוכנים, שלא היו מודעים למשמעות ההיסטורית של הביטוי, האמינו כי קיימת אשה בשם דורותי העומדת במרכזו של מעגל הומוסקסואליות נרחב של חיילים הומוסקסואלים, והחלו בחיפוש נרחב אחריה, בתקווה שתסגיר לידיהם רשימת שמות של אנשי צי הומוסקסואלים.

השימוש בביטוי כיום

החל משנות השמונים המאוחרות, נוסעים הומוסקסואלים על סיפונן של ספינות רבות ביקשו מאנשי הצוות לפרסם התאספויות של גברים הומוסקסואלים כחלק מלוח הפעילויות המוצעות היומי במשך השיט. חברות הספנות היססו לפרסם את המפגשים כהתאספויות הומוסקסואליות באופן מפורש, והעדיפו לרושמן כ"פגישות של החברים של דורותי". פגישות כאלה הפכו להיות יותר ויותר נפוצות וצברו פופולריות במשך השנים. כיום, חברות ספנות רבות מקיימות אירועי "FOD" רבים, לעיתים אף בכל לילות ההפלגה.
הפדרציה הבינלאומית לכדורעף

היסטוריה

בסוף שנות ה-40, פדרציות אירופאיות התחילו לחשוב איך אפשר לקדם את תהליך הכדורעף וליצור לו פדרציה בינלאומית. שיחות רבות בסופו של דבר הביאו להקמת הפדרציה הבינלאומית לכדורעף בשנת 1947 בפריז. 14 פדרציות שונות מאירופה נפגשו ויצרו את FIVB. הנשיא הראשון של FIVB היה פול ליבאד.
בשנת 1984 פרש פול ליבאד ותפס את מקומו רובין אקוסטה, ומשרדי הפדרציה עברו מפריז ללוזאן.
הפדרציה מיוצגת בישראל על ידי איגוד הכדורעף בישראל אשר חבר בה במסגרת מרכז אירופה MEVZA.
ריקרדו סמלר

ריקרדו סמלר (בפורטוגזית: Ricardo Semler; נולד ב-1959 בסאו פאולו) הוא איש עסקים ברזילאי.
סמלר הוא המנכ"ל ובעל השליטה של חברת סמקו ס.א. הידועה בשיטותיה הקיצוניות של דמוקרטיה במקום העבודה ושִׁנְדּוּס (הנדוס מחדש, באנגלית re-engineering). הכנסות החברה עלו, תחת הנהגתו, מ 4 מיליון דולר ב-1982 ל 212 מיליון ב-2003. שיטות הניהול החדשניות שלו משכו תשומת לב בעולם כולו]. טיים מגזין כלל אותו בין 100 המנהיגים הצעירים הבולטים ב-1994. ספרו הראשון מ-1990 "Virando a Própria Mesa" ("להפוך את השולחן של עצמך") הפך לרב המכר, שאינו סיפורת, הנמכר ביותר בהיסטוריה של ברזיל. מאז הוא כתב שני ספרים נוספים באנגלית העוסקים בשינוי שעברה סמקו ועל תהליך השינדוס שלה: "Maverick" ב-1993 ו-"Seven Day Weekend" ב-2003.

סמקו

בסוף שנות ה-70 סמלר החל לעבוד בחברה של אביו בסאו פאולו, אך השניים התנגשו מספר פעמים בשל העדפות הניהול השונות שלהם. אביו, אנטוניו, העדיף את שיטת הניהול המסורתית אוטוקרטית, ואילו ריקרדו הצעיר העדיף סגנון מבוזר הכולל את שיתוף העובדים. בשנת 1980 עזב אביו את תפקיד המנכ"ל והעביר לסמלר בן ה-21 את שרביט הניהול. בעקבות משבר ההיפר-אינפלציה בברזיל ב-1990, נאלצו חברות רבות להכריז על פשיטת רגל. עובדי סמקו הסכימו לשאת בקיצוצים, בתמורה להגדלת נתחם ברווחי החברה ב-39%. ההנהלה קיצצה את הוצאותיה ב-40% והעניקה לעובדים את הזכות לאשר כל הוצאה כספית. הענקה של מספר תפקידים נוספים לעובדים בזמן המשבר איפשרה להם להתמצא טוב יותר בתפעול העסק ולהציע הצעות שיפור רבות. הרפורמות שבוצעו במהלך התקופה הקטינו ב-65% את רשימת המצאי, קצרו את זמני האספקה, צמצמו את כמות הפגמים במוצר לפחות מ-1%. כאשר השתפר המצב הכלכלי ההכנסות והרווח של סמקו זינקו. ב-2003 הכנסותיה של סמקו הגיעו ל 212 מיליון דולר מ-4 מיליון בשנת 1982, עם גידול שנתי של-40%.
ניקולאי לביצ'ב

ניקולאי ולדימירוביץ' לביצ'ב (ברוסית: Николай Владимирович Левичев; נולד ב--23 במאי 1953 בפושקין, לנינגרד) הוא מדינאי רוסי, לשעבר מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת מאז ה-16 באפריל 2011 ועד 2013. 
בשנים 2007–2012 הוא עמד בראש סיעת המפלגה בדומה הממלכתית, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי.

ביוגרפיה

למד בבית הספר בעיר לנינגרד באותה כיתה עם סרגיי מירונוב. ב-1976 סיים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת לנינגרד. הוא המשיך ללימודי הדוקטורת אך לא סיים ולא קיבל את התואר. לביצ'ב למד גם באקדמיה למדעי החברה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ולאחר מכן עבר הכשרה באקדמיה של פקידי המדינה. עבד במנגנון של קומסומול ובהסתדרות העובדים של ברית המועצות. 
בשנת 1991, לאחר פירוק ברית המועצות היה צורך לשנות את מיקום העבודה. הוא הקים והיה מנכ"ל ההוצאה לפועל "קליוץ'-ס." והיה שותף בהקמת המפלגה הרוסית לחיים. בשנת 2004 לביצ'ב היה ראש מטה קמפיין הבחירות של סרגיי מירונוב במרוץ הנשיאותי. הוא היה סגנו של מירונוב, ומאז 2007 הוא עומד בראש סיעת רוסיה הוגנת בבית התחתון של הפרלמנט הרוסי.
ב-16 באפריל 2011 התמנה לראש המפלגה, לאחר התפטרות של מייסד המפלגה סרגיי מירונוב. בשנת 2011, לאחר הבחירות לדומה התמנה לסגן ראש נציגות המפלגה בדומה. בדצמבר 2011 התמנה לסגן יושב ראש הדומה. באביב 2012 השתתף בהפגנות נגד זיוף הבחירות באסטרחן והיה לחבר דומה בכיר ראשון שנפגע בהפגנות. בשנת 2013 מירונוב מונה מחדש לראש המפלגה ולביצ'ב הודח. הוא התמודד לתפקיד ראש עיריית מוסקבה, אך הפסיד.
לביצ'ב קיבל את מדליית שיתוף הפעולה של משרד התובע הכללי הרוסי כמי שסייע לפתח את מערכת התביעה וחיזוק שלטון החוק. באוקטובר 2009, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לו את תעודת הכבוד הנשיאותית, תעודת הוקרה שהוענקה לו על פעילותו החברתית ומאמציו ביישומי חקיקה.

משפחתו

הוא נשוי לולנטינה פיודורובנה לביצ'בה. לזוג אין ילדים.
טובי קבל

ביוגרפיה

קבל נולד בעיירה פונטפרק שבמערב יורקשייר וגדל בנוטינגהאמשייר שבמזרח אנגליה.
נשר מלימודיו בגיל 15 ועבד כצייר ומעצב, בגיל 17 הצטרף אל סדנת הנוער לטלוויזיה שבנוטינגהאם.
הבמאי והתסריטאי האנגלי שיין מדווס הגיע אל הסדנה וגילה עניין בכישרונו של קבל. הוא ליהק אותו בשנת 2004 לתפקיד הפריצה של קבל בדרמת הפשע "בנעלי המת" בתור אנטוני, צעיר  מוגבל עליו מגונן אחיו הגדול ריצ'רד לאחר כשהוא חוזר משירותו הצבאי.
באותה שנה השתתף קבל גם בפרויקט ההוליוודי הראשון שלו, אפוס המלחמה ההיסטורי של אוליבר סטון "אלכסנדר" בתפקיד פאוסניאס, שומר ראשו האישי של המלך פיליפוס השני (ואל קילמר).
את התפקיד הקטן שלו לסרט "נקודת מפגש" של וודי אלן קיבל ללא אודישן, הופיע בנוסף בסרט האימה "השממה".
ב-2007 קיבל את פרס שחקן המשנה הטוב ביותר של טקס הסרטים הבריטיים העצמאיים, על הופעתו בדרמה המוזיקלית של אנטון קורביין "קונטרול". בסרט שיחק קבל בתפקיד רוב גרטון, האמרגן של להקת הרוק "ג'וי דיוויז'ן".
ב-2008 שיחק בסרט הפשע של גיא ריצ'י "רוקנרולה" בתור המוזיקאי ג'וני קוויד, בנו החורג של בוס המאפיה הלונדוני לני קול (טום וילקינסון).
קבל התפרסם בעולם בשוברי הקופות הקיציים של שנת 2010 "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" בתור גארסיב בנו של שליט האימפריה הפרסית שארמן ו"שוליית המכשף" בתור הקוסם דרייק סטון החובר אל הקוסם הרשע מקסים הארוות' (אלפרד מולינה).
ב-2011 יצא הסרט "ותיק המלחמה" ("The Veteran") ‏, בו מגלם קבל את התפקיד הראשי, כשלצדו בתפקיד הנשי הראשי, השחקנית הישראלית עדי בילסקי.
כמו כן, שיחק בתפקיד שחקן התיאטרון ג'ון וילקס בות', רוצח הנשיא אברהם לינקולן בסרטו של רוברט רדפורד "הקונספירטור".
ב-2014 הוא גילם את דמות האנטגוניסט הראשי קובה בסרט "כוכב הקופים: השחר".
ב-2015 גילם את דמות הנבל דוקטור דום, אויבם של ארבעת המופלאים, בסרט "ארבעה מופלאים".
ב-2016 גילם את דמותו של מסאלה, חבר הילדות ויריבו של בן חור בגרסה מחודשת לדרמה ההיסטורית "בן חור", שביים טימור בקממבטוב, בו משחקת גם השחקנית הישראלית איילת זורר. ב-2017 השתתף בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג. באותה שנה שיחק בסרט הדרמה "מכורים לזהב", לצד מתיו מקונוהיי, ברייס דאלאס הווארד ואדגר רמירס.
ננה (כדורסלן)

ואסקו דה גאמה

ננה החל את קריירת הכדורסל שלו בשנת 1999, בקבוצת ואסקו דה גאמה מליגת העל הברזילאית. בעונות 2000 ו-2001 זכה עמה באליפות הליגה.

דנוור נאגטס

הוא נרשם לדראפט ה-NBA‏ 2002 ונבחר במקום השביעי על ידי ניו יורק ניקס שהעבירו אותו מיד לדנוור נאגטס. הוא החל את עונת 2002/2003 כשחקן ספסל, אך סיים אותה כשחקן חמישייה קבוע, הוא קלע 10.5 נקודות, הוריד 6.1 ריבאונדים וחטף 1.6 פעמים בממוצע למשחק ונבחר לנבחרת הרוקיז של העונה.
ב-1 בנובמבר 2005, במשחק נגד סן אנטוניו ספרס, ננה נפצע באופן רציני לאחר נפילה לא נכונה שגרמה לפציעה ברצועה צולבת קדמית וקרע במניסקוס ברגלו הימנית, מה שגרם לו להיעדר עד למשחקי הפלייאוף.
בעונת 2008/2009 הפך ננה לשחקן מרכזי בקבוצה ופתח ב-76 מ-77 המשחקים בהם שותף בעונה הסדירה. גם יכולתו השתפרה בצורה משמעותית, הוא קלע 14.6 נקודות, הוריד 7.8 ריבאונדים וחסם 1.3 פעמים בממוצע למשחק וסייע לקבוצתו להגיע לגמר המערב בפלייאוף.
בדצמבר 2011 חתם על הארכת חוזה בדנוור ל-5 עונות נוספות, עבור כ-67 מיליון דולר.

וושינגטון ויזארדס

במרץ 2012 עבר בטרייד בין שלוש קבוצות לוושינגטון ויזארדס. במהלך תקופתו עם הוויזארדס הפך לשחקן ספסל, כמחליפו של מרצ'ין גורטאט. ב-4 וחצי עונותיו בקבוצה העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.

יוסטון רוקטס

לקראת עונת 2016/2017 חתם על חוזה ביוסטון רוקטס, ושנה לאחר מכן חתם בקבוצה על חוזה ל-3 עונות נוספות.
אודיון איגהלו

קריירה

איגהלו נולד בשכונה קשה בלאגוס שבניגריה, הצעיר מבין שבעה אחים. בשכונה בה גדל לא היה חשמל ומים זורמים לכל אורך השנה. על פי עדותו עבריינים וסוחרי סמים נהגו לשבת על יד מגרש "המרקנה" בו נהג לשחק בקבוצתו הראשונה 'אולודי ווריורס'. לעיתים היה מתפתח ביניהם לבין המשטרה קרב יריות אשר היה עוצר את המשחק. בגיל 11 החל לשחק במחלקת הנוער של פריים. ב-16 בספטמבר 2007 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרים, בו כבש את שערו הראשון בניצחון 2-0 על וייקינג. לאחר שנה עבר ליוליוס ברגר ובהמשך חזר לנורווגיה ללין.
ב-30 ביולי 2008 איגהלו חתם באודינזה האיטלקית על חוזה לחמש שנים. ב-30 בנובמבר 2008 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1-0 לקייבו ורונה. ב-31 במאי 2009 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 6-2 על קליארי.
בקיץ 2009 הושאל איגהלו לגרנדה שם כבש 16 שערים בעונת הבכורה שלו בקבוצה. איגהלו המשיך לשחק עם גרנדה בשנים הבאות, אבל עדיין הוא היה מושאל. ב-27 באוגוסט 2011 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0-1 לריאל בטיס.
ב-24 ביולי 2014 הושאל איגהלו לווטפורד. ב-12 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון על סטיבנאייג' בגביע הליגה. ב-30 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 2-0 על ברנטפורד. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 20 שערים וסייע לווטפורד להעפיל לפרמייר ליג לאחר 8 עונות. בעונתו הראשונה בפרמייר ליג הבקיע 15 שערים וסייע לקבוצה להישאר בליגה. 
ב-31 בינואר 2017 חתם בצ'נצ'ום יטאי הסינית. חלק ממשכורתו השקיע איגהלו בבניית בית יתומים בשכונה בה גדל בלאגוס. ב-14 בפברואר 2019 חתם בשאנגחאי שנחווה.

נבחרת ניגריה

ב-2009 שחק איגהלו בנבחרת ניגריה עד גיל 20, 3 הופעות ובהם לא כבש שער.
איגהלו זומן לראשונה לנבחרת ניגריה ב-2015, שנה בה ערך 9 הופעות וכבש 2 שערים. השער הראשון שלו היה מול צ'אד שנגמר 2-0 במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017 ב-13 ביוני 2015. השער השני שלו היה מול קמרון שנגמר 3-0 במשחק ידידות ב-11 באוקטובר 2015.
קייזר צ'יפס (להקה)

דיסקוגרפיה

אלבומה הראשון של הלהקה - "Employment" - יצא לאור בשנת 2005. האלבום זכה להצלחה בינלאומית ונמכר ביותר משלושה מיליון עותקים. חברי הלהקה הצהירו כי המוזיקה באלבום הושפעה בעיקר משירי פאנק-רוק של שנות ה-70 המאוחרות. אלבומה השני יצא בשנת 2007 ונקרא "Yours Truly, Angry Mob", מתוכו הסינגל "Ruby" זכה להצלחה באנגליה. בשנת 2008 הלהקה הוציאה אלבום שלישי שנקרא "Off with Their Heads". ומתוכו הסינגל "Never Miss a Beat".
מוחי א-דין א-שריף

ביוגרפיה

נולד בשנת 1966 בבית חנינא שבאזור ירושלים. למד הנדסת אלקטרוניקה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אל-קודס שבמזרח ירושלים.

פעילותו

נעצר בשנת 1991 באשמת חברות בזרוע הצבאית של חמאס. לאחר מכן היה בן טיפוחו של יחיא עיאש, שהיה אז ראש הזרוע הצבאית של חמאס בגדה המערבית. כשעיאש חוסל, א-שריף הפך להיות מהנדס החבלה של חמאס. הוא סיפק את מטעני החבלה לפיגועי ההתאבדות שבאו כנקמה על חיסולו של יחיא עיאש ב-6 בינואר 1996.
היה אחראי על פיגועים בהם נהרגו 64 אזרחים ונפצעו 373 אזרחים. בין השאר היה אחראי על הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים (1996) ופיגוע בטרמפיאדה ליד אשקלון.

מותו

אלמונים שמו קץ לחייו של א-שריף ב-29 במרץ 1998 במכוניתו בפתח מעבדת נפץ ברמאללה, ולא ברור מי האחראי לכך. על פי אחת הגרסאות, שהופיעה בהצהרות חמאס, החיסול נעשה על ידי השב"כ. הוא נמצא ירוי בתוך מכונית שעלתה באש.
על פי גרסה אחרת, מנגנון הביטחון המסכל של ג'יבריל רג'וב עצר את א-שריף בסוף מרץ, חקרו אותו בעינויים, ירו בו (לפי הדו"ח  הפתולוגי), וכדי לטשטש את העקבות ביימו את פיצוץ המכונית במוסך ברמאללה. כתמיכה לגרסה זאת נטען שביום הפיצוץ ברמאללה עצר המנגנון המסכל פעילי חמאס, שנטען שא-שריף הסגיר בחקירתו, כבר ביום הפיצוץ. גם גרסה זאת הופיעה בהצהרות חמאס. 
בישראל התקבל האירוע בברכה, וראש השב"כ אף גמל ליאסר ערפאת בתודה פומבית על עזרתו בסיכול פיגועים. בתגובה לגל החשדות, הצהיר רג'וב שא-שריף נרצח על ידי האחים עוודאללה, מפקדי גדודי עז א-דין אל-קסאם בגדה, בעקבות סכסוכי כוח על השליטה בארגון ואף הציג הודאה כתובה של רסאן עדאסי - אחד מעצורי יום הפיצוץ.
אלי דוקומון

אלי דוקומון (בצרפתית: Élie Ducommun;‏ 19 בפברואר 1833 - 7 בדצמבר 1906) היה עיתונאי שווייצרי ופעיל שלום. זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1902, יחד עם עורך הדין צ'ארלס אלברט גובאט.
דקומון נולד בז'נבה ועבד למחייתו כמתרגל, מורה לשפות, עיתונאי ועורך. משרתו הראשונה, לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בגיל 17, הייתה כמורה פרטי במשפחה עשירה בחבל סקסוניה בגרמניה, שם רכש שליטה בשפה הגרמנית. הוא שימש כמתורגמן של הנשיאות הפדרלית של שווייץ בין השנים 1873-1869. בשנת 1867 הוא נמנה עם מייסדי 'הליגה לשלום ולחירות' (בצרפתית: Ligue de la paix et de la liberté), אף שהמשיך לעבוד לפרנסתו ואף שימש כמזכיר חברת הפלדה יורה-סימפלון בין השנים 1891-1873. 
בשנת 1891 התמנה למנהלה הראשון של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ, אשר הייתה לארגון השלום הראשון שאינו ממשלתי. הוא סירב לקבל שכר עבור עבודתו בארגון וטען כי הוא מבקש לנהלו אך ורק מסיבות אידאולוגיות. כישוריו הארגוניים תרמו להצלחת הארגון. בשנת 1902 הוענק לו פרס נובל לשלום והוא המשיך לשרת כמנהל הארגון עד למותו בשנת 1906.
קיק אס

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ביקורות והכנסות

רוב הביקורות על הסרט היו חיוביות, אך נמתחה ביקורת על האלימות הפיזית והמילולית בסרט, ובמיוחד על דמותה של "היט גרל" שהוצגה כילדה קטנה ההורגת בני אדם. הסרט הגיע למקום הראשון של שוברי הקופות בארצות הברית. נכון ל-24 ביולי 2010 הסרט הכניס כ-48,071,303 דולר בארצות הברית וכ-47,960,570 דולר בחו"ל. בנוסף הכנסות הסרט ממכירות ה-DVD היו כ-17.6 מיליון דולר מה שמסכם את הכנסותיו בכ-113,643,570 דולר.
מועדון פריז

מועדון פריז (בצרפתית: Club de Paris) הוא ארגון לא רשמי של כלכלנים מ-22 המדינות העשירות בעולם.
בארגון מספקים שירותים פיננסיים כמו גיוס חובות, הקלת חובות וביטול חובות למדינות החייבות ולמדינות המספקות את האשראי. המדינות החייבות מומלצות בדרך כלל לקרן המטבע הבינלאומית לאחר שפתרונות חלופיים נכשלו.
הארגון מתכנס אחת לשישה שבועות במשרדי האוצר הכלכלה והתעשייה של צרפת בפריז.

החברות הקבועות בארגון הן: אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, ברזיל, דרום קוריאה, קנדה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, יפן, ישראל, הולנד, נורווגיה, רוסיה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית. 
יש בארגון גם חברים שלא מן המנין (associate member), כמו מקסיקו, דרום אפריקה, פורטוגל, ניו זילנד וכיוצא באלה.
ישראל הצטרפה לארגון בחודש יוני 2014.
אנדראס גרנקוויסט

קריירת מועדונים

גרנקוויסט, יליד פוארפ, החל לשחק בגיל צעיר בקבוצה המקומית פוארפ GIF. בשנת 2004 עבר להלסינגבורג, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית באותה שנה. שנתיים מאוחר יותר, בגיל 21 בלבד, מונה גרנקוויסט לקפטן הקבוצה, והוביל אותה לזכייה בגביע השוודי. בינואר 2007 הושאל לקבוצת ויגאן את'לטיק האנגלית, עם אופציה לרכישה. ביוני 2007 חתם גרנקוויסט בויגאן על חוזה לשנתיים. במרץ 2008, לאחר שלא הרשים במדי ויגאן, הושאל לקבוצתו הקודמת.
ב-9 ביולי 2008 חתם גרנקוויסט על חוזה ל-4 עונות בחרונינגן ההולנדית, ששילמה עבורו 600 אלף פאונד. חודשיים לאחר המעבר להולנד, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2 - 0 על אוטרכט, כאשר רץ מרחק של 65 מטרים, תוך מעבר של שחקני היריבה. גרנקוויסט כבש שער דומה במשחק האחרון של העונה הסדירה של 2008/2009, בניצחון 1 - 0 על נאק ברדה. ב-3 עונות בחרונינגן שיחק גרנקוויסט ב-104 משחקים, וכבש 24 שערים בכל המסגרות.
ב-15 ביוני 2011 עבר גרנקוויסט למועדון האיטלקי גנואה, בעסקה ששוויה 2 מיליון אירו. לאחר 2 עונות, בהן היה שחקן קבע בסגל גנואה, נמכר לקרסנודאר מליגת העל הרוסית. ב-5 עונות ברוסיה הופיע גרנקוויסט ב-191 משחקים בכל המסגרות, בהם כבש 7 שערים.
ב-28 בינואר 2018 הוכרז כי גרנקוויסט יעבור למועדון בו החל את הקריירה המקצוענית שלו, הלסינגבורג, לאחר מונדיאל 2018. הוא יחתום על חוזה ל-3 וחצי עונות, עם אפשרות לחוזה כמאמן ספורטיבי בקבוצה, עם תום חוזהו כשחקן בקבוצה.

נבחרת לאומית

ב-23 בינואר 2006 ערך גרנקוויסט את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה, בתיקו המאופס, במשחק הידידות מול ירדן. גרנקוויסט זומן לסגל נבחרתו ליורו 2008, אולם לא ערך הופעות בטורניר זה.
ביורו 2012 פתח גרנקוויסט בשלושת משחקי נבחרתו, שהודחה בשלב הבתים. ביורו 2016 שיחק 90 דקות בכל משחקיה של שוודיה, שהודחה פעם נוספת בשלב הבתים. לאחר הטורניר מונה גרנקוויסט לקפטן הנבחרת, לאחר פרישת הקפטן הקודם, זלאטן איברהימוביץ'.
במשחק הראשון של שוודיה במונדיאל 2018, מול דרום קוריאה, הוביל גרנקוויסט את נבחרתו לניצחון, כאשר כבש בדקה ה-65 בפנדל את השער היחיד במשחק. בסיום המשחק נבחר לאיש המשחק. במשחק השלישי של שלב הבתים, כבש גרנקוויסט פעם נוספת בפנדל, בניצחון 3 - 0 על מקסיקו, וסייע להעפלתה של שוודיה לשלב שמינית הגמר.
יחסי סן מרינו–שוודיה

אגדת המלחמה

בשוודיה נפוצה אגדה אורבנית שקובעת כי החל משנת 1648 (שלום וסטפליה) ועד שנת 1996 הייתה באופן רשמי מלחמה בין שוודיה לבין סן מרינו. האגדה הופרכה עקב חוסר אסמכתאות וחוסר עקבות לחוזה השלום המדובר של שנת 1996.

יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לשוודיה סחורה בסך 962,000 דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר מכונות שטיפה, סירות, ומסוק אחד. באותה השנה ייבאה סן מרינו משוודיה סחורה בסך 3.17 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר חליפות לגברים, נייר קרפט, נייר רגיל וטכנולוגיה לייצור טקסטיל.
כנופיית באדר מיינהוף (סרט)

סקירה כללית

נושא הסרט עוסק בסיעת הצבא האדום אשר כונתה בשם "כנופיית באדר-מיינהוף" שהייתה ארגון טרור שמאלני רדיקלי בגרמניה שפעל משנות השבעים ועד 1998.
עלילת הסרט התבססה על רב המכר "תסביך באדר-מיינהוף", ספרו של העיתונאי והסופר הגרמני שטפן אאוסט משנת 1985.
סרט זה היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, בשנת 2008.

הפקת הסרט

הפקת סרט זה החלה באוגוסט 2007, אתרי הצילומים מוקמו במספר מקומות בעולם כגון ברלין, מינכן, בית הכלא שטמהיים, רומא ומרוקו. עלות הסרט סובסדה על ידי כמה קרנות מימון סרטים בסכום של 6.5 מיליון יורו.