BDSM

כללי בטיחות

בפעילות BDSM ישנה הסכמה הדדית על מהות מערכת היחסים, מה יכלל בה ומהו הסיכון אותו מוכנים הצדדים לקחת בזמן משחק BDSM - המכונה סֶשֵן. בתוך כך נכללים גם כללי בטיחות כדי להבטיח את הסכמת הצד ה"נשלט" למעשים שנעשים גם בהיותו בתפקיד פסיבי או דמוי קורבן בעת הסשן.
השותפים מגדירים ביניהם את אופי מערכת היחסים ואת פרק הזמן שבו מועברת השליטה לשולט. השליטה יכולה להיות מועברת לצורך הסשן ומוחזרת לנשלט בסיום המשחק, או שהנשלט יכול להעביר את המרות על חייו מעבר לסשן ולמעשה היא יכולה לכלול את כל סדר יומו. מערכת יחסים כזו נקראת 24/7, כלומר 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע.
על מנת להימנע ממעשים לא אהובים על אחד הצדדים או פוגעניים, מגדירים השותפים למערכת היחסים גבולות מראש. בנוסף לגבולות נקבעת מילת ביטחון המשמשת את השותפים לקיום תקשורת ברורה מחוץ להקשר ה-BDSM, לצורך עצירת הסשן. מילת הביטחון היא מילה שהשותפים לא משתמשים בה במהלך רגיל של סשן וכך הם יכולים להשתמש במילים המבטאות התנגדות (כמו "לא" ו-"די") מבלי לחשוש לעצירת הפעילות ועדיין לבקש עצירה מיידית של הסשן במקרה הצורך ובצורה ברורה וחד-משמעית.
בעת שימוש במחסום פה מחליפה את מילת הביטחון תנועה מוסכמת (למשל רקיעה ברגל על הרצפה).

פיזיולוגיה

מבחינה גופנית חלק מהפעילויות ב-BDSM כוללות יצירת כאב, מבלי לגרום לפגיעה גופנית חמורה. עיסוק זה משחרר אנדורפינים. תחושה זו מיוחסת למה שמתואר על ידי העוסקים ב-BDSM סאב ספייס/דום ספייס (או באדי סטרס), ויש המוצאים כי היא מענגת. הניסיון להגיע לתחושה זו היא, עבור רבים, התמריץ העיקרי לעסוק בפעילות זו, אך לא התמריץ היחיד. יש העוסקים בפעילות כהגשמה של צורך פסיכולוגי, ללא כל מרכיב של עונג גופני ויש מי שמדווחים על תחושות של "סאב ספייס/דום ספייס" גם ללא פעילויות שכוללות כאב, אלא מתוך שחרור מוחלט.

הקשרים תרבותיים

בדומה לפעילויות מיניות אחרות, גם ה-BDSM זכתה להתייחסות מסויגת מצד החברה השמרנית, ונחשבה כסטייה מינית. עם התקדמותם של החופש והמתירנות המינית בחברה המערבית, גם פעילות זו הפכה מקובלת ומוכרת יותר כנורמטיבית. אזכורים של התופעה בהקשרים תרבותיים שונים חושפים קשת של התייחסויות, מזלזול ועד תפישתה כשובבית ופיקנטית. בין האזכורים נמנים להיטה של להקת דפש מוד משנת 1984 - "Master and servant" (אדון ומשרת) העוסק במערכת יחסים של שולט ונשלט, להיטה של מדונה משנת 1991 (מפסקול הסרט דיק טרייסי), "Hanky Panky", בו נאמר בין השאר "Tie my hands behind my back and, ooo, I'm in ecstasy", הסרט "ספרות זולה" משנת 1994 והספר ״50 גוונים של אפור״ (וכן הסרט המבוסס עליו). אזכור בתרבות הישראלית ל-BDSM ניתן למצוא, בין היתר, בשירה השנוי במחלוקת של יונה וולך "תפילין", שפורסם בשנת 1982 ובו משתמשת המשוררת בתפילין, תשמיש קדושה יהודי, כאובייקט מיני למשחק BDSM.
כיום קיימים מועדונים לשוחרי הסוגה, הפועלים באופן גלוי. בישראל קיים מועדון הדאנג'ן. הלגיטימציה שמקבלת התופעה מגיעה עד כדי תפיסתה כ"אופנתית" ומסקרנת, ויש המתנסים בפעילות זו לשם ה"חוויה" והייחוד שבעניין. עם זאת, בשנת 2013 פוטרה מורה בבית ספר תיכון, לאחר שהוצגה בטלוויזיה כמארחת במועדון הדאנג'ן כשהיא לבושה בבגדי עור צמודים ומבצעת מעשים בעלי אופי מיני.

בראי הפסיכולוגיה

בעבר נחשבו פעילויות ופנטזיות סאדו-מזוכיסטיות על ידי רוב הפסיכיאטרים כתופעות פתולוגיות, אך מאז שנות ה-90 חל שינוי ביחס זה. המהדורה המעודכנת של המדריך הדיאגנוסטי-סטטיסטי של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית, ה-DSM-IV-TR, אשר יצאה לאור לראשונה בשנת 2000, קובעת כי "הפנטזיות, הדחפים המיניים וההתנהגויות" חייבים "לגרום למצוקה או מוגבלות קלינית ניכרת בשטח החברתי, התעסוקתי או שטחי תפקוד חשובים אחרים" על מנת שסאדיזם או מאזוכיזם בעלי אופי מיני ייחשבו כהפרעת אישיות. הפסיכיאטרים כיום אינם מתייחסים לתופעות אלו כהפרעה, אלא אם כן תופעות של סאדיזם או מאזוכיזם מיני מצטרפות להפרעות אישיות קיימות אחרות. אנשים העוסקים ב-BDSM אינם רואים בעיסוקם משום הפרעה נפשית.
ישנו ויכוח לגבי הצידוק לקיומן של נטיות BDSMיות במדריך ה-DSM וקיומו של פרק במדריך המוקדש לתופעות והעדפות מיניות בשל מקובלותן החברתית. גלוריה בריים (Gloria G. Brame) טוענת בספרה Different Loving שמוצאה של ההתייחסות החברתית ל-BDSM במוסריות הוויקטוריאנית, שבה קיום יחסי מין שלא למטרות רבייה היה "בלתי תרבותי".
מוסר וקליינפלאץ קיימו סמינר ב-2003 שמטרתו הוצאת הפרק המוקדש לפאראפיליות מה-DSM, בטיעון שהוא פרק שיפוטי וכי האבחנות שבו תלויות בהקשרים חברתיים וחוקיים בחברת היחוס שבה פועלים המטפל הנפשי והמטופל.
בנוסף, לטענת המתנגדים להכללת ה-BDSM במדריך ה-DSM, המדריך מתייחס בצורה לא עקבית לפעילויות BDSMיות - לחלק מהנטיות אין כלל התייחסות מצד הקהילה הפסיכיאטרית ולחלקן, כמו סאדיזם ומאזוכיזם, ישנה התייחסות הדומה לזו המאפיינת פעילויות שאינן בהסכמה הדדית (כמו פדופיליה).
ליחס דומה זכו בעבר פעילויות מיניות כגון אוננות, מין אוראלי, מין אנאלי והומוסקסואליות.