סימון דיראק

סימון דיראק (או כתיב דיראק או סימון בְּרָה-קֵט) הוא הסימון הסטנדרטי לתיאור מצבים קוונטים במכניקת הקוונטים, אף על פי שאפשר להשתמש בסימון זה לציון וקטורים במרחב וקטורי מופשט ואף פונקציונלים. שמו של הסימון הוא מעין "התחכמות לשונית" של ממציאו פול דיראק: מכפלה פנימית של שני מצבים, הנקראת באנגלית "בְּרָקֵט" (bracket) ומסומנת על ידי  מכילה למעשה חלק שמאלי , אשר נקרא "בְּרָה" (bra) וחלק ימני  הנקרא "קֵט" (ket).

מבוא אינטואיטיבי

סימון דיראק בא לתאר את הפורמליזם המתמטי של מכניקת הקוונטים בה המערכת נמצאת במצב קוונטי שהוא סופרפוזיציה קוונטית של מצבים עצמיים. לכל גודל מדיד (המיוצג על ידי אופרטור הרמיטי) מתאים סט של מצבים עצמיים המייצגים את הערכים שאפשר למדוד.
סימון דיראק מסייע לחשב מה ההסתברות למדוד ערך a של אופרטור A כאשר המערכת נמצאת במצב קוונטי . בסימון דיראק מדידה (או הטלה) מיוצגת על ידי מכפלה פנימית  כאשר ריבוע הערך המוחלט שלה נותן את ההסתברות. הערך a הוא בעצם מצב עצמי קוונטי של האופרטור A המקיים  (כאשר ה a מחוץ ל"קט" הוא כבר מספר סקלרי) ולמעשה מה שסימון דיראק אומר הוא שאת הסיכוי למדידת הערך a במצב  אפשר לחשב על ידי הטלת המצב  על המצב העצמי . נסכם, 
כאשר מטילים על בסיס המקום (או בסיס המרחב), המורכב ממצבים עצמיים  המייצגים כל אחד מהם חלקיק שפונקציית הגל שלו מרוכזת במקום מסוים , נהוג לסמן  ולקרוא לביטוי  פונקציית הגל של החלקיק. עוד על הצגת ברה-קט בבסיס המרחב ראו בהמשך המאמר.

ברה וקט

במכניקת הקוונטים, המצב של מערכת פיזיקלית מזוהה על ידי וקטור במרחב הילברט מרוכב . כל וקטור במרחב זה נקרא "קט" ונכתב בצורה: . כאשר:  מייצג קט מסוים.
לכל קט   קיים ברה דואלי אשר מצוין על ידי  שהוא למעשה פונקציונאל ליניארי מ- ל- בהתאם להגדרה הקאנונית: : לכל ה"קטים"  כאשר  מייצג את המכפלה הפנימית המוגדרת על מרחב הילברט. סימון זה מקבל את הצדקתו בזכות משפט ההצגה של ריס, הקובע כי מרחב הילברט והמרחב הדואלי שלו איזומורפיים ואיזומטריים. לפיכך, לכל ברה מתאים קט אחד בלבד ולהפך.
למעשה, סימון דיראק יכול לשמש, באופן זהה, מרחבים וקטוריים, גם אם אלו אינם מרחבי הילברט. בכל מרחב בנך אפשר לציין את הווקטורים באמצעות ברה ואת הפונקציונלים הליניארים באמצעות קט. למעשה, מעל כל מרחב וקטורי, אשר לא מוגדרת עליו טופולוגיה, אפשר לסמן את הווקטורים והפונקציונלים הליניאריים באמצעות ברה וקט. במקרים יותר כלליים אלו של מרחבים בלי מכפלה פנימית, ל"ברקט" אין את המשמעות של מכפלה פנימית.
הצמדתו של ה"ברה"  ל"קט"  מניבה מספר מרוכב, המסומן על ידי .
במכניקת הקוונטים זוכה סימון זה לפירוש כאמפליטודת ההסתברות שהמצב  יקרוס אל המצב .

הצגה במושגים של ברה וקט

במכניקת הקוונטים לעיתים קרובות נוח לעבוד עם ההטלות של מצבים וקטורים לתוך בסיס מסוים, מאשר עם הווקטורים עצמם. הסיבה לכך היא שההיטלים הם מספרים מרוכבים, אשר אפשר לנסח במונחים של משוואה דיפרנציאלית חלקית (דוגמה לכך אפשר לראות בפיתוח המצבים העצמיים של משוואת שרדינגר). 
לדוגמה, מרחב הילברט של חלקיק נקודתי בעל ספין אפס נפרש על ידי בסיס המקום  כאשר הסימון  מייצג סט של וקטורי בסיס. אם נתחיל על קט כלשהו  במרחב הילברט, אנו יכולים לאפיינו באמצעות פונקציה סקלרית של  הידועה בשם פונקציית הגל: 
תחת הצגה זאת נהוג להגדיר אופרטור ליניארי הפועל על פונקציות גל במונחים של אופרטורים ליניאריים הפועלים על קטים על ידי  
למרות שהאופרטור  הנמצא בצד שמאל של המשוואה מסומן בצורה זהה לזאת של האופרטור  בצד ימין יש להבין כי מדובר בשתי ישויות מתמטיות שונות מבחינה קונספטואלית. בעוד הראשונה פועלת על פונקציות גל, השנייה פועלת על קטים, משמע על וקטורים במרחב הילברט.
לדוגמה: אם כי לאופרטור התנע  יש, באופן תאורטי, את הצורה הבאה: 
אין זה בלתי-סביר להיתקל גם בכתיבה מהצורה: 
אפשר לומר כי שימוש זה הנו "שימוש חורג", למרות השימוש הנפוץ בו. במקרה זה יש לחשוב על האופרטור הדיפרנציאלי כאופרטור ליניארי מופשט במרחב הילברט הפועל על קטים ומקבל את משמעותו הדיפרנציאלית רק כאשר מתורגם הווקטור לפונקציית הגל בבסיס המקום.

מבוא והגדרות

כאשר יש מספר מצבים קוונטים המאפיינים את המערכת, התיאור המתמטי הפורמלי שלה הוא למעשה מכפלה טנזורית (מכפלה חיצונית) של ה-קט-ים ממרחבי הילברט. לרוב משתמשים במרחבי מכפלה כאשר יש מספר חלקיקים בבעיה.
שני מרחבי הילברט אשר נסמנם ב- ו- יכולים ליצור מרחב הילברט שלישי  בעזרת מכפלה טנזורית. במכניקת הקוונטים, מרחב זה משמש לתיאור מערכות מורכבות. אם מערכת מורכבת משתי מערכות שנסמנן ב- ו- בהתאמה, אז כל המערכת תתואר על ידי המכפלה הטנזורית של שני המרחבים (יוצא מן הכלל לכך הוא המצב בו שתי תתי-המערכות מתארות חלקיקים זהים. במקרה זה העניין מסובך יותר).
אם  הוא קט במרחב  ו- הוא קט במרחב , אזי המכפלה הטנזורית של שני הקטים תהיה הקט . נהוג לרשום ביטוי זה גם כ- או כ- או לחלופין כ-

החלפת ספין ומיקום

עבור חלקיק בעל ספין שאינו אפס, ניתן להציג את מרחב הילברט כמכפלה של מרחב מיקום  ומרחב ספין. אופרטור ההחלפה של חלקיקים יהיה, לפיכך, מכפלת ההחלפות בשני המרחבים - אם נסמן את המרחב בו פועל האופרטור באינדקס עליון, יתקיים , ובהכללה לצירופים ליניאריים.  לכן, אם יש לנו מצב ספין s ומצב מיקום , אם אנחנו מעוניינים שמכפלתם תהיה סימטרית להחלפה, צריך שגם מצב המיקום וגם מצב הספין יהיו סימטריים או ששניהם יהיו אנטי-סימטריים. אם אנחנו מעוניינים שמכפלתם תהיה אנטי-סימטרית, אז מתוך הספין והמיקום אחד צריך להיות סימטרי ואחד אינטי סימטרי.