ליילה דג'נסי

תחילת דרכה

אביה של דג'נסי היה טייס ואמה קצינת סיעוד. היא גדלה בהודו וגאנה. למרות משחק וכתיבה היו התחביבים שלה, הקריירה שלה. בנערותה היא ראתה משחק וכתיבה כתחביבים, ושאיפתה הייתה ללמוד רפואה: תחילה התעניינה ברפואת נשים, ואחר כך ברפואה משפטית. אך כאשר פגשה את השחקן הגנאי סאם אודוי, הוא שכנע אותה לכתוב תסריט עבורו. דג'ני הייתה בת 19 כאשר התסריט הראשון שלה הופק לכדי סרט, Babina, על ידי המפיק אקווטי קאני.

חינוך

היא למדה עד התיכון בבתי ספר בהו, באזור הוולטה שבגאנה.
היא החלה את השכלתה הקולנועית בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה, אך עד מהרה נסעה לארצות הברית בעזרת מלגת לימודים, והמשיכה את לימודיה במכללת סוואנה לאמנות ועיצוב.

קריירה

עבודתה הראשונה בתעשייה הייתה כתסריטאית/עוזרת הפקה בחברת Movie Africa Productions  של סוקרטס סאפו. בתקופה זו, היא כתבה את התסריט הראשון שלה בנושא להט"ב לסרט The Sisterhood (אחוות נשים), בו כיכבה השחקנית הגנאית המנוחה סוזי ויליאמס. לאחר מכן, דג'נסי עבדה עם חברת ההפקה הממשלתית Gama Film Company, אז היא כתבה והפיקה את הסרט Legacy of love (מורשת אהבה).
בארצות הברית, היא הקימה את Turning Point Pictures, חברת הפקה עצמאית, במטרה לייצר סרטים בעלי משמעות חברתית.

סרטים והכרה

הסרט הקצר הראשון שביימה דג'נסי, Grass Between My Lips, זכה ב-2009 בפרס WorldFest Platinum. הסרט הוא סיפור על מילת נשים ונישואים מוקדמים, ומתרחש בכפר בצפון גאנה.ב-2010, סרט הבכורה העלילתי שלה, I Sing of a Well (אני שרה על באר), היה מועמד ל-11 פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית. הסרט זכה ב-3 פרסים: הקול הטוב ביותר, התלבושות הטובות ביותר, ופרס חבר השופטים המיוחד לסרט הטוב ביותר באופן כללי.
ב-2011, דג'נסי זכתה גם בפרס באפט"א.
סרטה הבא של דג'נסי, Sinking Sands (חולות שוקעים), ב-2011, זכה ב-10 מועמדויות לפרסי האקדמיה האפריקאית, ואמה ק. אבברסה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט, ודג'נסי זכתה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר. בטקס הראשון של פרסי הקולנוע של גאנה, בשנת 2011, סרטה של דג'נסי זכה בפרסים לארט דירקשן, תלבושות, והסרט המערב-אפריקאי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד ב-14 קטגוריות סך הכל.
הסרט השלישי שביימה דג'נסי היה Ties That Bind (קשרים שמחייבים) היה מועמד לפרס Black Reel ב-2012. הסרט גם זכה בפרס סרט התפוצות הטוב יותר בפסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו.
ב-2016, יצא סרטה מכוון Like Cotton Twines, אשר חקר את מנהג ה"טרוקוסי" (Trokosi) בגאנה. על פי מנהג זה, משעבדים אחרים, בעיקר ילדות צעירות לשיעבוד מיני, כתשלום על חוב או כדי לכבר על עוול אישי או דתי. הסרט היה מועמד לסרט העולם העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס.
התרומה של עבודתה של דג'נסי לתעשיית הסטרים של גאנה הוכרה על ידי UNiFEM גאנה, הקרן האפריקאית לפיתוח נשים, על ידי אגודת המוזיקאים של גאנה, וקהילות אחרות הפועלות לשינוי חברתי.

סוגיות נשים

עבודתה של דג'נסי סובבת הרבה נושאים הקשורים לזכויות ומעמד של נשים וילדות בגאנה ובאזור. בין הנושאים שהיא בוחנת כלולים נישואי ילדות, נערות ונשים בכפייה; מילת נשים וילדות; שיעבוד של ילדות ונשים בשם הדת; וכן נישואים באופן כללי. בעבודתה המוקדמת היא גם בחנה אהבה בין נשים והיחס לכך מצד הסביבה. בחייה האישיים, דגנסי התמודדה עם הציפיות החברתיות לגבי מקומן של נשים מספר פעמים, לדוגמה, עם מות הוריה. דג'נסי מספרת שהגברים במשפחה השתלטו על כל התוכנית, הדיבורים, וההחלטות, והביאו לדג'נסי ובנות משפחתה רק את החשבונות לתשלום. כשהיא התקוממה נגד מנהג זה, נוצר קרע משפחתי. פעמים אחרות שדג'נסי באה תחת מתקפה בשל התייחסותה לזכויות נשים באו בעקבות אמירות שלה לגבי נישואים, וחוסר היכולת של נשים בארצה להחליט אם, מתי או עם מי להתחתן. התקשורת בגאנה תקפה אותה, וגברים מפורסמים, כדוגמת הזמר קוואמה אסארה אובנג (A Plus) ששלח אותה "לקבל טיפול פסיכיאטרי", בטענה שכל אישה מאוהבת תבכר לבשל ולשרת את בעלה מאשר לקבל את חירותה.
דג'אני היא אחת מאישיויות הרשת עם מספר העוקבים הגדול ביותר מגאנה, ולכן דבריה נוטים לעורר תגובות לא רק מאנשי תקשורת אלא גם מפוליטיקאים, אנשי עסקים, ומובילים אחרים בחברה. הקשר שלה לארצות הברית, מחד, מאפשר לה מבט מבחוץ, מקור השוואה, וחופש ביטוי אחר, אך מאידך, לדבריה, הקשר שלה עם גאנה - התרבותי, המשפחתי והאחר - אינו ניתן לפרימה ולכן היא תשוב ותמשיך לעבוד שם, על אף הסערות שלעיתים מתחוללות סביבה בשל התבטאותיה נגד פגיעה בנשים וילדות.