google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק מדורא

רבי יצחק בן רבי מאיר הלוי מדורא (דירן (גר')) שבגרמניה, היה מרבני אשכנז במאה הראשונה לאלף השישי (המאה ה-13-14). לספרו שערי דורא נודעה השפעה רבה על פסיקת ההלכה בנושאי כשרות המזון (איסור והיתר).

זמנו

חוקרי תולדותיו חלוקים בשאלה האם היה בתחילת המאה הראשונה לאלף השישי (אמצע המאה ה-13) או בסופה (אמצע המאה ה-14).
ישנן מספר ראיות להקדמת זמנו לאמצע המאה ה-13: בשו"ת תרומת הדשן ('פסקים וכתבים' סימן רטו), קיימת מובאה המגדירה את המהר"ם מרוטנברג והרא"ש כ"בתראי" (=מאוחרים) ביחס לרבי יצחק מדורא.
כמו כן, נמצא כתב יד ובו עדות בנו, רבי אלכסנדרי, על כך שאביו למד בצעירותו בישיבת בירונא שבבורגון בפני רבי טוביה בן רבי אליהו מוייאנה (צר') שבצרפת. הבן מספר שאביו נוכח בעת ביקורו של רבי יחיאל מפריז בישיבת בירונא, כנראה בדרך מסעו לארץ ישראל בשנים 1240- 1260, ומכאן שרבי יצחק נולד בסביבות 1220-1240.
בנוסף לכך, מהר"ח אור זרוע, שחי במחצית השנייה של המאה ה-13, מתייחס לספרו של רבי יצחק, השערי דורא, ומכאן שהיה בן דורו.
רבי יצחק היה בקשר עם הרא"ש, ולעיתים הוא חתום יחד עמו על תשובות שכתבו במשותף.
מתלמידיו: רבי אלכסנדרי זוסלין הכהן, בעל ספר האגודה, רבי שמשון בן צדוק (בעל התשב"ץ קטן).

משפחתו

נשא לאשה את פורא בת רבי יקר הלוי בר שמואל מקלן ("קלוניא"). ידוע גם על בן בשם רבי אלכסנדרי, שעדותו אודות אביו היא המקור להיותו לוי ולפרטים נוספים אודותיו.
דורי ספיבק

ביוגרפיה

ספיבק הוא יליד פתח תקווה, עורך דין וכלכלן בהכשרתו, בוגר החוג לכלכלה ובוגר בהצטיינות של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. בעל תואר שני מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בה קיבל גם מינוי כעמית מחקר בתוכנית לזכויות אדם. עבודת המאסטר שלו עסקה בנושא ייצוג אנשים עם מוגבלות נפשית. בשנת 1996 החל ללמד בקליניקה לזכויות אדם שבפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת פעילות הקליניקה ייצג ספיבק באופן שוטף ארגונים ויחידים הנזקקים לסעד משפטי. החל משנת 2000 ועד שנת 2011 שימש גם בתפקיד סגן מנהלת התוכניות הקליניות שבפקולטה, אותן מנהלת פרופ' נטע זיו.
לפני מינויו לשיפוט, היה ספיבק מהבולטים בקהילת זכויות האדם בישראל. בתפקידיו השונים הוביל הליכים משפטיים במגוון נושאים הקשורים לזכויות האדם והאזרח במדינת ישראל, כגון הזכות לבריאות (חיזוק סל התרופות), חובת ייצוג משפטי לחולי נפש בוועדות פסיכיאטריות, זכויות אסירים ועצירים (מיטה לכל אסיר), סלקציה ואפליה בקבלה ליישובים, זכויות עובדים זרים, ועוד.
במשך מספר שנים היה חבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל, וב-2007 נבחר על ידיה לתפקיד יו"ר ההנהלה, תפקיד בו כיהן עד יוני 2010.
לאורך השנים התבלט עו"ד ספיבק בפעילות מיוחדת למען זכויות ההומואים והלסביות (ראו את הערך "מעמד ההומוסקסואלים בישראל"). הוא כיהן כיועץ המשפטי של אגודת הלהט"ב, ולאחר שהקים את הוועדה לזכויות ההומואים והלסביות בלשכת עורכי הדין בישראל, הוא עמד בראשה. ספיבק ניהל תיקים משפטיים רבים ועקרוניים בעניין זכויות הלהט"ב כגון בג"ץ קלפים פתוחים, שביטל את החלטת שר החינוך שלא לשדר תוכנית העוסקת בבני נוער הומואים ולסביות בישראל, ופסק דין חלוצי שניתן על ידי בית המשפט המחוזי בנצרת ב-2004, שקבע שבן זוג בן אותו מין זכאי ככל ידוע בציבור לרשת את דירת בן זוגו זה 40 שנים, אף אם בן הזוג נפטר בלא שהותיר אחריו צוואה.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה ספיבק להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
מתגורר בתל אביב. בן זוגו מזה שנים רבות הוא פרופסור ישי בלנק מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
מעצמות המרכז

מעצמות המרכז הוא כינוי שניתן למספר מעצמות בתקופת מלחמת העולם הראשונה. מעצמות המרכז כללו תחילה את האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית, שכרתו ברית ביניהן עוד ב-7 באוקטובר 1879 וצירפו לברית הזאת את איטליה ב-20 במאי 1882, במה שכונה "הברית המשולשת". האימפריה העות'מאנית הצטרפה למעצמות המרכז באוקטובר-נובמבר 1914. בולגריה הצטרפה באוקטובר 1915. השם "מעצמות המרכז" משקף את העובדה שמדינות אלה נמצאו במרכז אזור הלחימה, בין יריבותיהן: האימפריה הרוסית במזרח וצרפת ובריטניה במערב.
כנגד מעצמות המרכז נלחמו מדינות ההסכמה, שכללו 24 מדינות, ובראשן בריטניה, צרפת, האימפריה הרוסית ובהמשך גם ארצות הברית והאימפריה היפנית.
איטליה, שהייתה מאז 1882 בעלת ברית לאימפריה הגרמנית והאוסטרו-הונגרית, כרתה ברית סודית, עם צרפת, בשנת 1902, ברית שבה התחייבה שלא לכבד את התחיבויותיה לפי הברית עם גרמניה ואוסטרו-הונגריה. לאיטליה היו תוכניות משלה כנגד שטחים אוסטרים בדרום טירול, איסטריה ודלמטיה, לכן הצטרפה למדינות ההסכמה במאי 1915, והכריזה מלחמה כנגד גרמניה 15 חודשים לאחר מכן.
בסיום מלחמת העולם הראשונה הובסו מעצמות המרכז, נחתם חוזה ורסאי שהטיל הגבלות רבות על גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית התפרקה לשתי המדינות אוסטריה והונגריה, חלקים מהונגריה הועברו לרומניה (טרנסילבניה), צ'כיה ואוקראינה, מה שהביא לכך שלהונגריה, אין כיום גישה לים. שטחי האימפריה העות'מאנית חולקו בין המדינות צרפת, בריטניה, יוון ואיטליה.
הפוכי מטרתא

הפוכי מטרתא למה לי היא סברא במשפט העברי ובהלכה על פיה במקום לבצע שתי פעולות שתוצאתן תהיה זהה למצב בטרם נעשתה הפעולה - אין לבצען כלל.

הכלל

תרגומן של המילים "הפוכי מטרתא" הוא הפיכת שתי חתיכות עור.
הדוגמה נלקחה ממקרה בו אדם אוחז בשתי ידיו שתי חתיכות עור גדולות וכבדות במידה שווה ורוצה להקל על אחת מידיו. אם יחליף בין שתי חתיכות העור, את זו שהייתה עד עכשיו בידו הימנית יעביר ליד השמאלית, ואת זו שהייתה בידו השמאלית יעביר ליד הימנית. יבצע פעולה חסרת תועלת, שכן בסופו של דבר המשא המוטל על שתי ידיו, הוא שווה.
על פי סברה זו, נפסקת ההלכה במשפט העברי, כי שני אנשים החייבים כסף זה לזה, אין טעם שיפרעו זה לזה את כספו של השני, אלא כל אחד יחזיק לעצמו את הכסף שברשותו בשווי הכסף שהשני חייב לשלם לו, ורק את העודף ישלם מי שעליו להשלים את התשלום.

הריני כאילו התקבלתי

במסכת נדרים מובא דיון באדם שאסר על חברו ליהנות מנכסיו עד שיתן לו סכום מסוים. לאחר מכן אמר האוסר:, "הריני כאילו התקבלתי", כלומר מבחינתי - אני מוותר על כך שאדם זה יתן לי סכום מכספו, ואני מרוצה כאילו כבר התקבלתי ממנו כסף. הרשב"א מסביר, כי גם אמירה זו, פועלת לפי הסברא של "הפוכי מטרתא", שכן איסור הקונם שאסר האדם על חבירו, לא מתנתק עד שהשני יקיים את התנאי להפרת האיסור, אלא שבכך שהאוסר אומר "כאילו התקבלתי", כי מכיוון שגם אם היה אדם זה מביא לו את הכסף הוא היה יכול להחזיר לו, הוא יכול לומר כי מבחינתו נחשב הדבר כאילו קיבל ממנו את הכסף והחזיר לו.

אי שתקת שתקת

הכלל "אי שתקת שתקת ואי לא מהדרנא שטרא למרא" הוא כלל במשפט העברי, כי אם לאדם יש כוח משפטי לסלק את בעל דינו בפעולה עוקפת, יכול הוא להכריחו להסכים לכך גם ללא הפעולה. דעת הרשב"א והמאירי שמדובר בטענה משפטית שמועלת תמיד. לשון הרשב"א: "דכל היכא דמצי למיהדר דינא כאילו אהדר", לשון המאירי: "כל מה שבידו לעשותו אף הוא מכריחו לקבלו עד שלא נעשה כן". רבי נחום פרצוביץ מסביר כי מדובר בדין דומה להפוכי מטרתא
אקי קאוריסמקי

קריירה

אחרי שסיים לימודי תקשורת באוניברסיטת טמפרה, החל לביים קאוריסמקי ביחד עם אחיו מיקה קאוריסמקי. שני האחים הקימו חברת הפקה והפצת סרטים. הם אחראים לחמישית מכלל היצירה הקולנועית בפינלנד מתחילת שנות השמונים. אקי קאוריסמקי ביים 23 סרטים במסגרת חברת ההפקה שלו, בחלקם הוא גם שיחק.
הפריצה שלו כבמאי עצמאי הייתה בשנת 1983 בסרטו "החטא ועונשו", עיבוד ליצירת המופת של דוסטויבסקי, אותה התאים הבמאי להלסינקי של תקופתו.
בשנת 1989 סרטו "לנינגרד קאובויס יוצאים לאמריקה" זיכה אותו בהכרה עולמית.

סגנון קולנועי

סגנונו הקולנועי הושפע מהבמאים הצרפתיים ז'אן-פייר מלוויל ורובר ברסון, ומבקרי הקולנוע זיהו בו גם השפעה מהבמאי הגרמני ריינר ורנר פאסבינדר, אולם קאוריסמקי טוען שלא צפה באף סרט של פאסבינדר.
רוב סרטיו של קאוריסמקי עוסקים במעמד הפועלים בהלסינקי של שנות השמונים. גיבורי סרטיו חיים בשולי החברה, שותים למכביר ומתקשרים ביניהם בלקוניות גמורה. לשם העברת מסריו הוא מסתמך על משחק מינימליסטי ואמצעי מבע פשוטים וכן במינימום תנועות מצלמה. קאוריסמקי טען כי "ייתכן שסרטיי אינם יצירות מופת, אבל הם מתעדים את תקופתם. די לי בכך. איני יכול ליצור יצירות מופת, אף על פי שאני מנסה".
קאוריסמקי תופס את הלסינקי כעיר קרה, מנוכרת ונטולת רומנטיות, ולא פעם הדמויות בסרטיו מדברות על רצונן לעזוב אותה. 
בסרטים שלו יש פן הומוריסטי יבש ונטול עוקץ שכמותו ניתן למצוא גם בסרטים של ג'ים ג'ארמוש, שאף משחק תפקיד קטן בסרטו של קאוריסמקי "לנינגרד קאובויס יוצאים לאמריקה". ג'ארמוש גם השתמש בחלק מהשחקנים הקבועים של קאוריסמקי בסרטו "מונית לילה", שחלקו מתרחש בהלסינקי.

פרסים ומחאות

סרטו המצליח ביותר, "איש ללא עבר" (2002), זכה בפרס ה"גרנד פרי" ובפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן בשנת 2002, ובשנת 2003 היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. קאורסמקי סירב להגיע לטקס האוסקר בטענה שהוא לא מסוגל לחגוג במדינה שנמצאת במצב מלחמה.
סרטו "אורות בין הערביים" (2006) היה אף הוא מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר, אך קאוריסמקי סירב שוב להשתתף בטקס וביטל את מועמדותו כצעד מחאתי כנגד הנשיא ג'ורג' בוש.
סרטו "הצד האחר של התקווה" (2017) זכה בפרס דוב הכסף (לבמאי הטוב ביותר) בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (ה-67 במספר). באותו פסטיבל הודיע כי אין בכוונתו להמשיך ולביים סרטים וכי זה יהיה הסרט האחרון שלו כבמאי.
ב-2012 חתם על עצומה התומכת ב-BDS וקוראת להטיל אמברגו על ישראל בעקבות פעולותיה במבצע עמוד ענן.
אלפרד ג'ורג' א-נקאש

אלפרד ג'ורג' א-נקאש (בערבית: ألفرد جورج النقاش; 1887–1978) היה מדינאי לבנוני נוצרי-מארוני שכיהן כראש ממשלת לבנון וכנשיא המדינה בזמן המנדט הצרפתי על לבנון. 
הוא התמנה לנשיאות על ידי השלטונות הצרפתיים לאחר התפטרותו של אמיל אדה באפריל 1941, ולפני שהושבע לתפקיד כיהן פייר ג'ורג' ארלאבוס כנשיא זמני במשך 6 ימים. הוא כיהן בתפקיד עד 18 במרץ 1943. בבחירות בשנת 1943 התמודד לפרלמנט במחוז ביירות. 
כיום קרוי אחד הרחובות המרכזיים בביירות על שמו.
גלימפיריד

יעילות טיפולית

גלימפיריד יכול להינתן כטיפול יחידני (מונותרפיה) או בשילוב עם תרופות אחרות לטיפול בסוכרת כגון מטפורמין, אינסולין, מעכבי האנזים Dipeptidyl Peptidase IV ו-מעכבי SGLT2. טווחי המינונים של גלימפיריד הם 1-8 מ"ג ליום, אך יחד עם זאת מתן מינון של 8 מ"ג איננו שונה ממתן של 4 מ"ג מבחינת איזון הסוכרת ולכן המינון המקסימלי המרבי המומלץ הוא בדרך כלל 4 מ"ג ליום. על פי קווי המנחה של איגוד הסוכרת האמריקאי (American Diabetic Association, ADA) גלימפיריד מהווה קו שני לטיפול בסוכרת מסוג 2 בנוסף לטיפול במטפורמין. היתרון של גלימפיריד בהשוואה לתרופות אחרות ממשפחת הסולפוניל-אוראה הוא מידה פחותה יותר של היפוגליקמיה. אך יחד עם זאת המתן שלו גם כרוך בעלייה במשקל בדומה לתרופות אחרות ממשפחה זאת. היעילות של התרופה היא בהורדת רמות גלוקוז בדם בצום, רמות גולוקז בדם לאחר הארוחה והמוגלובין מסוכרר. גלימפיריד גם בטוח בחולים עם מחלות לב וכלי הדם ואין לו השפעה מזיקה על מחלות איסכמיות. יתרונות נוספים של גלימפיריד הם ספיגה מלאה ומהירה ממערכת העיכול ועלות כספית נמוכה למטופל (תרופה זולה).

התוויות נגד ואזהרות

אין לתת גלימפיריד למטופלים שיש להם רגישות יתר לתרופה או למרכיבים אחרים בתכשיר המכיל את התרופה. אין לתת את התרופה למטופלים שסובלים מחמצת קטוטית סכרתית.
יש להיזהר במתן של גלימפיריד לחולים קשישים (שרגישים יותר לתופעות הלוואי וכנראה ידרשו גם מינונים נמוכים יותר) ובחולים עם בעיות בתפקוד הכלייתי והכבדי.
מאחר שתרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה עלולות לגרום להיפוגליקמיה, גם בטיפול עם גלימפיריד יש להיזהר ולעקוב אחרי סימנים של היפוגליקמיה. ההיפוגליקמיה עלולה להיות מהותית יותר אצל קשישים, מטופלים עם הפרעה בתפקוד הכלייתי או הכבדי.
רוסברי

גאוגרפיה

רוסברי מצוי 6 ק"מ דרומית ממרכז העסקים הראשי של סידני, והוא הפרוור הדרומי ביותר באזור השיפוט של עיריית סידני, והפרוור הצפוני ביותר באזור השיפוט של עיריית בוטאני ביי. מצפון הוא גובל בזטלנד, במערב באלכסנדריה ובדרום במסקוט, השייך לאזור הפרוורים המזרחיים. הרחובות הראשיים העוברים בו הם דרך בוטאני ודרך רוטשילד (מצפון לדרום), ודרך גרדנרס ממערב למזרח.

היסטוריה

רוסברי נחנכה בשנת 1883 לרגל ביקורו של ארצ'יבלד פיליפ פרימרוז, רוזן רוסברי החמישי, באוסטרליה. פרימרוז המשיך בקריירה פוליטית וקיבל את תפקיד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בשנים 1894-95.
בשנת 1905 נפתח ברוסברי מסלול מרוץ הסוסים רוסברי, שהתמחה בתחילת דרכו במרוצי פונים. עד שנות העשרים הצליח המסלול לפתח פופולריות שהעיבה על זו של המסלול המתחרה ברנדוויק. במהלך מלחמת העולם השנייה הפך מסלול המרוץ למחנה צבאי.
ב-1961 חולק הפרוור לאזור תעשייתי ואזור מגורים צפוף. אזור דרך גרדנרס פותחה על ידי ריצ'רד סטנטון, שעבודתו נתנה לפרוור מוניטין של "פרוור גנים". 
החל משנת 1902 ועד 1957, נסע קו חשמלית דרך רוסברי, ומשם לזטלנד. קו זה עבר ברחובות רדפרן, אליזבת' וצ'למרס. הקו הפסיק את שירותו יחד עם פרוורים רבים אחרים בסידני, שהחליפו את שירות החשמליות בקווי אוטובוסים.

תרבות

ברוסברי מצוי פארק טורוול, בין שדירת הרקורט ודרך הייז, כמו גם גנים קטנים רבים. תחרויות גינון נערכו בפרוור מדי שנה החל משנות השישים ועד שנות התשעים. 
מרבית בתי המגורים בפרוור הם בסגנון בונגלו, בארכיטקטורה קליפורנית ופדריישן אוסטרלית. חלק מאוכלוסיית רוסברי היא מהגרים ובני מהגרים, רובם מארצות המזרח התיכון, בעיקר יוון ואיטליה.
יונאגוני

היסטוריה

בעידן הקרח האחרון היה יונאגוני חלק מיבשת אסיה גופא.
במאה ה-12 נכלל האי בשטחי ממלכת ריוקיו. עם הפלישה היפנית במאה ה-17 עבר האי לתחומי האן סצומה, ובתקופת מייג'י, בשנת 1879, הוא שולב רשמית תחת שלטון האימפריה היפנית. לאחר מלחמת העולם השנייה היה יונאגוני תחת כיבוש אמריקאי, ובשנת 1972 הוא הוחזר ליפן, מאז הוא משתייך מנהלית למחוז אוקינאווה. 
ב-4 במאי 1998 פקדה את האי רעידת אדמה תת-ימית שזרעה בו הרס

גאוגרפיה

שטחו של יונאגוני הוא 28.91 קמ"ר, ובתחומו שוכנת העיירה יונאגוני, שנחלקת לשלושה אזורים: סונאי, קובורה והיגאווה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת באי היא 23.9°C וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 3,000 מ"מ. אורכו של קו החוף באי הוא 27.5 ק"מ.
כף איריזאקי בקצהו המערבי היא הנקודה המערבית ביותר ביפן. בנקודה זו ניצב מגדלור ושלט המורה על היותה של הנקודה מערבית ביותר. מנקודה זו ניתן לראות את חופי טאיוואן ביום בהיר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 גילו צוללנים מבנה סלעי מרשים מתחת למים לאורך חופו הדרומי של האי – מדרגות אבן בעלות פנים שטוחות ופינות חדות אשר נחשבות בקרב רוב החוקרים למישק טבעי.

בעלי חיים

האי הוא בית הגידול הטבעי היחיד בעולם של גזע הסוס יונאגוני. כמו כן, האי הוא מקור משיכה לצוללנים בשל דגי הפטיש המתקבצים באזור בחורף.

תרבות

המשקה הנזאקה, אוואמורי (משקה חריף המזוקק מאורז) המכיל 60% אלכוהול בנפח, מיוצר באופן בלעדי באי.
אנטון שבאטס

קריירת מועדונים

שבאטס נולד בהניצ'סק לאב אוקראיני ואם גאורגית. בגיל צעיר עבר עם משפחתו לגאורגיה והתחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של דינמו טביליסי. בגיל 10 עבר עם משפחתו לרוסיה. ברוסיה שיחק בקבוצות הילדים של צסק"א מוסקבה, ספרטק מוסקבה, טרודוייה רזרווי מוסקבה. בשנת 2010 נבחן באקדמיה של ריאל סרגוסה, אך לא היה יכול להצטרף אליה בגלל גילו הצעיר. שנה לאחר מכן, הצטרף לקבוצה.
בעונת 2011/2012 שבאטס הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-23 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בהפסד 1-0 לדפורטיבו לה קורוניה.
ב-19 ביוני 2014 הצטרף לויאריאל ב' מהליגה הספרדית השלישית.
ב-1 ביולי 2017 חתם לארבע עונות באחמט גרוזני מליגת העל הרוסית.

קריירה בינלאומית

במרץ 2013 זומן לסגל הנבחרת הצעירה של גאורגיה, אך סירב להצעה כיוון ששאף לייצג את רוסיה.
ב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה בהפסד 3-1 לצרפת.
CrossOver

CrossOver היא תוכנת התאמה ל-Windows של מיקרוסופט, עבור מערכות ההפעלה הכוללות הפצות שונות של לינוקס ו-OS X. גרסת הלינוקס נקראת "CrossOver Linux" וגרסת ה-Mac נקראת "CrossOver Mac". גרסת שרת עבור סולאריס ולינוקס הייתה קיימת אך אינה נתמכת מאז 2007.
התוכנה מפותחת על ידי חברת CodeWeavers על בסיס Wine, פלטפורמת תאימות קוד פתוח של Windows. הפיתוח של CodeWeavers כולל קינפוג, עדכוני תוכנה ידידותיים למשתמש. החברה מעסיקה כמה ממפתחי ה-Wine ותורמת לקוד הפתוח של הפרויקט תחת הרישיון LGPL.

CrossOver Linux

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

CrossOver Mac

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יוהו (נהר)

מהלך הנהר

מוצאו של הנהר בקרחון יוהו, בקצהו הצפונית של הפארק הלאומי יוהו, והוא זורם דרומה עד שהוא נשפך אל נהר קיקינג הורס, צפונית מזרחית לעיירה פילד. ב-5.8 הקילומטרים הראשונים של מהלכו זורמים אל נהר יוהו היובלים: נחל וייבס (Waves Creek), נחל טווין פולז (Twin Falls Creek - נחל המפלים התאומים), נחל פיירי (Fairy Creek) ונהר יוהו הקטן. נהר יוהו זורם דרומה 4.4 קילומטרים ואז מתאחד עם הנחל הזורם ממפלי טאקאקו. ממפגש זה זורם נהר יוהו דרומה 7.8 קילומטרים נוספים, ונשפך אל נהר קיקינג הורס, בנקודה שגובהה 1,325 מטרים מעל פני הים; נקודה זו נקראת "נקודת מפגש הנהרות".
סדרת המשחתות זומוואלט

חמקנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מכ"ם

במקור תוכננה המשחתת להצטייד במכ"ם מסוג SPY-4 אולם ביוני 2010 הודיע הפנטגון כי הוא לא ישולב במשחתת הראשונה, DDG-1000 כדי להפחית עלויות. לאור זאת נעשו שינויים במכ"ם SPY-3 כדי להתאימו כדי שיוכל לבצע חיפוש נפח. במכ"ם החיפוש הרוחבי מוגבל, אולם הוא עדיין נותן מענה לצורכי הגנה אווירית מקומית. מערכת כזו אמורה לתת ביצועים מעולים לגילוי ולנטירול חסימות במיוחד בשימוש עם CEC ‏(Cooperative Engagement Capability).
בוסתן ספרדי

הרקע לכתיבת המחזה

לדברי נבון, גרעיני הרעיון לכתיבת המחזה הגיע ממופע שירי קודש וחול ספרדיים בשם רומנסרו ספרדי שיצרו יהורם ובני גאון בשנת 1969. יהורם, שביים את המופע הזה, פנה לנבון בבקשה שיכתוב לו טקסטים וקטעי קישור לשירים שליקט יצחק לוי.
על מופע זה סיפר נבון בראיון לאלי אשד: "עשינו שם שילוב של שני אלמנטים: מסלול החיים של האדם ועונות השנה. היו שם סיפורים ודיאלוגים, למשל חכם אפרים וחכם מנשה שגילמו יוסי בנאי ויהורם גאון; ודיבור על העולם, ועל ספרדים ואשכנזים, ונישואין מעורבים, ועל המנהגים של אלה ואלה - כשהמסר היה: "כשמתחתנים מעורב - הסלטים המעורבים טעימים בסוף". זאת הייתה פריצה, הפעם הראשונה שהעלו על הבמה משהו מתרבות יהודי ספרד". יהורם גאון, שבאותה תקופה כיכב במחזמר "קזבלן", סיפר: "אני זוכר שחשבנו שקצת נקעה הנפש מזה שעדות המזרח בכלל - והספרדים בפרט, נתפשו כמין עדה שמאופיינת על ידי עליבות, עילגות ומאכלים פיקנטיים. לכן פנינו ליצחק נבון וביקשנו לזקוף את קומת העדה הזו...כמו כן רצינו להוציא מהבית את המנגינות הנפלאות האלה, שיראו וישמעו אותן גם אחרים וילמדו כמה הן נפלאות ונהדרות...ואני זוכר את התגובות: אנשים הגיעו בהמוניהם אל הרומנסרו. אבל לא ב"קזבלן" ולא ב"רומנסרו", לא היה רצון "להוכיח לאנשים", או משהו כזה. היה רצון לשתף".
בעקבות המופע "רומנסרו ספרדי", ביקש יעקב אגמון (שהעלה באותה תקופה בתיאטרון בימות את ההצגה "איש חסיד היה") מיצחק נבון שיכתוב מחזה הנוגע בתרבות יהדות ספרד, ואף העמיד לרשותו את דירתו בכפר האמנים עין הוד כדי שנבון יוכל לעסוק ברוגע בכתיבת המחזה. על כך סיפר נבון: "לא הלך לי קל עם (כתיבת) המחזה. מניין שאדע איך עושים את זה? לכל היותר, כשהייתי מורה בבית-ספר, העליתי הצגות עם התלמידים. זה לא היה מחזה. אז מניין תבוא הישועה? (במהלך שיחה עם נתן אלתרמן) סיפרתי לו שאני עוסק בכתיבת מחזה וביקשתי ממנו עצה של מומחה איך יודעים בסופו של דבר שמחזה הוא טוב. 'קראתי כמה סיפורים שכתבת והם טובים', אמר לי אלתרמן...לפי הסיפורים שלך שקראתי, אין סיבה שמה שתכתוב במחזה, לא יהיה טוב'. זו הייתה כביכול אמירה פשוטה, אבל היא הייתה קולעת ונסכה בי אומץ".
ברנרדו או'היגינס

חייו

או'היגינס, יליד צ'ייאן, צ'ילה, היה בנם הבלתי חוקי של אמברוסיו או'היגינס, אירי בשירות האימפריה הספרדית שהיה האינטנדנט הראשון של האינטנדנסיה של קונספסיון, מושל צ'ילה והמשנה למלך של מלכות המשנה של פרו ונערה מקומית. גדל בספר הדרומי של צ'ילה הקולוניאלית, היה קצין במיליציה הקולוניאלית ואיש ציבור מקומי. עם פרוץ המאבק לעצמאות הפך לאחד המנהיגים הבולטים בצ'ילה, הצטיין בזירת הקרב וניסה לתווך בין המחנות הניצים בקרב תומכי העצמאות. עם הכיבוש מחדש של "המולדת הישנה" בידי כוחות מלכות המשנה של פרו, חצה את הרי האנדים מזרחה ומצא מקלט, יחד עם גולים רבים, בפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה. שם הצטרף לצבא האנדים, שרת תחת פיקודו של חוסה דה סן מרטין, והיה אחד המפקדים הבכירים בכיבוש צ'ילה.
לאחר שהצהיר על עצמאות צ'ילה (1817) התמנה לראש המדינה הצעירה, בתור "דירקטור" (Director Supremo התואר שהיה מקובל בפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה - ארגנטינה דאז - למנהיג). לאור ביקורת הולכת וגוברת על שלטונו התפטר מרצונו בשנת 1823 על מנת למנוע מלחמת אזרחים ויצא לגלות מרצון בפרו. מגלותו בפרו השקיף על הטלטלות שעברה צ'ילה מולדתו וסירב לקריאות חוזרות ונשנות לשוב לפוליטיקה המקומית. או'היגינס נפטר בלימה בשנת 1842, כעשרים שנה לאחר שעזב את צ'ילה.
על שמו קרוי הפארק הלאומי ברנרדו או'היגינס שבדרום צ'ילה.
ברנאר אמסלם

ברנאר אמסלם (שם מלא בצרפתית: Bernard Amsalem;‏ נולד ב-18 בנובמבר 1951) הוא איש ציבור ומנהל ספורט יהודי צרפתי. מכהן כיום כנשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. בעבר כיהן כסגן נשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה בשנים 2001-1997, כסגן נשיא הוועד האולימפי הצרפתי בשנים 2001–2009 והיה גם ראש המשלחת הצרפתית לאולימפיאדת 2012. 
אמסלם נולד וגדל בסעידה שבאלג'יריה. בגיל 15 היגר עם משפחתו לצרפת. 
הוא המייסד ונשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. היה חבר במועצת המנהלים של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מאז 2011. הוא שימש גם כנשיא ישיבות Areva בסן דני, צרפת בשנת 2008. 
חבר במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, בין היתר כיהן גם כראש העיר של ואל-דה-רויל משנת 1997 - 1981. 
הוא הועלה לדרגת קצין של לגיון הכבוד הצרפתי ביום ה-31 בדצמבר 2012.
נחל רמון

מסלול הנחל

ראשיתו של נחל רמון במעלה ערוד, שבפינתו הדרומית - מערבית של המכתש. הוא זורם דרך ערוץ שטוח לאורך קרקעית המכתש, כשהוא עובר בין גבעות הבזלת של קרני רמון להר ערוד. במורד זרימתו אוסף הנחל מאות ערוצים קצרים ותלולים היורדים מן המצוק הצפוני והדרומי של המכתש. סמוך לדרך קו צינור הנפט פונה הנחל דרומה וממשיך בפיתולים אל שער רמון, אשר משמש כפרצה טבעית בקיר הדרומי של המכתש. דרך הפרצה הטבעית יוצא נחל רמון אל נחל נקרות שמחוץ למכתש, ומכאן נובע באפיק הנחל, המעיין עין סהרונים. סמוך למעיין בנוי ח'אן סהרונים הנבטי, שעל דרך הבשמים.
טוס-על-חוט

טוס־על־חוט (באנגלית: Fly-By-Wire) הוא סוג של מערכת בקרת טיסה שבה אמצעי ההיגוי של המטוס (מאזנות, הגה כיוון וכו') אינם נשלטים ישירות על ידי הטייס, אלא על ידי מערכת ממוחשבת המתווכת בין הטייס למטוס. במערכות אלו פקודות הטייס מומרות לאותות אלקטרוניים, ומחשב בקרת הטיסה קובע מהי הדרך הטובה ביותר להניע את משטחי ההיגוי כדי לספק את התגובה הרצויה מהמטוס.

רקע

במטוסים בעלי מערכות בקרת טיסה ישנות כדוגמת המיראז' 3 נדרש היה הרבה ניסיון ותשומת לב מהטייס כדי להגיע למצב ירי. זה נבע מכך שהטייס היה צריך להתחשב בנתונים כמו מהירות, עומס (כוח ג'י) וזווית התקפה בעוד הוא מנסה לאתר מטוס אויב, לנתח את המצב שלו ולהחליט איך לתקוף אותו. מערכת טוס־על־חוט מחשבת את כל הנתונים הנחוצים להטסת המטוס בעצמה, ומטיסה את המטוס בהתאם לפקודת הטייס ומגבלות הביצועים של המטוס, כך שהטייס חופשי להתרכז במשימתו.
אף על פי שהיו בעבר מערכות טוס־על־חוט אנלוגיות, הן היו גרסאות מאוד מוקדמות ומעטות במספר, שכן מערכות דיגיטליות החליפו אותן במהרה והפכו לחלק מההגדרה של מערכות טוס־על־חוט. הדוגמה הבודדה למטוס אזרחי בעל מערכת טוס־על־חוט אנלוגית הוא הקונקורד.

ישימות בכלי טיס

לא כל המטוסים המודרניים משתמשים במערכות טוס־על־חוט, וזאת מפני שהמערכת דורשת זמן ומחיר גדולים לפיתוח ויצור. המערכת אינה מתאימה למשל למטוסים קלים, בהם הטמעת מערכת טוס־על־חוט תגדיל את משקלו ואת מחירו של המטוס בצורה משמעותית. מערכות טוס־על־חוט מתאימות בעיקר למטוסים צבאיים, בין אם מטוסי קרב, תובלה או הפצצה, ולמטוסים אזרחיים שבהם יש כדאיות כלכלית ומעשית להטמעת המערכת, כגון מטוסי מנהלים יוקרתיים, ומטוסי נוסעים גדולים.
ישנה גם מגמה של הטמעת מערכות טוס־על־חוט במסוקי סער כדי להגדיל את בטיחות הטיסה בתנאים הקשים בהם נאלצים המסוקים לטוס.
קהת קליגר

קהת קליגר (ביידיש: קעהאס קליגער; 4 ביולי 1908 - 20 באפריל 1985) היה משורר ומתרגם יידיש יהודי-ארגנטינאי.

ביוגרפיה

נולד ב-1908 בעיר לודמיר (וולדימיר וולינסקי) בקיסרות הרוסית (כיום אוקראינה). הוא השתייך למשפחה של חזנים שמקורה בעיר לוצק הקרובה. אביו, דוד, היה חזן הקהילה בבית הכנסת הגדול בלודמיר והלחין מוזיקה ליטורגית.
קליגר למד בחדר, בישיבה ובתיכון פולני. ב-1924 החל לפרסם ביידיש בכתבי עת שונים שהתפרסמו בווהלין, בפולסיה ובוורשה (בין השאר, בעיתונים "די ליטערארישע בלעטער","וואכנשריפט פאר ליטעראטור" ו-"פאלקסצייטונג").
ב-1919 עברה לודמיר להיות חלק מפולין וב-1934, עם חתימת הסכם אי התקיפה בין פולין לגרמניה, החלו השלטונות רודפים אחרי אישים אשר הציגו דעות סוצייאליסטיות בפומבי. קליגר, אשר כתביו אופינו ברוח סוציאליסטית ואשר נתפס בעיני השלטונות כדמות פוליטית נאלץ לברוח בגפו מארץ מולדתו. בהמשך אותה שנה קליגר היגר לארגנטינה. כל משפחתו נשארה בעיר הולדתו והקשר עימם נותק במהלך השואה.
קליגר השתלב בקהילה היהודית בבואנוס איירס אשר הייתה מרכז תרבותי ליהודים דוברי יידיש וכללה בתי ספר יהודיים ביידיש ובעברית, עיתונות יומית ביידיש ותיאטרון יהודי. בשלב מאוחר יותר החל לכתוב בעיתון "די פרעסע" - יומון ביידיש, בו תרגם את החדשות המקומיות, ערך את מדור הילדים ופרסם שירים.
קליגר כתב בכתבי עת שונים בארגנטינה, ביניהם כתב העת דווקא, כתב עת יידי חשוב שהופיע בבואנוס אירס, לאורך כשלושים שנה.
בהמשך פרסם ספרים אשר איגדו את שיריו במהלך השנים.
קליגר תרגם ליידיש את האפוס הארגנטינאי "מרטין פיירו" של חוסה הרננדס.
בשנות החמישים קליגר הגיע לישראל. רשמיו מביקור במדינת ישראל הצעירה מצאו את ביטוים בספר השירים "פייזאזשן פון ישראל".
ב-1958 התחתן קליגר עם פרלה רזניצקי, אותה הכיר בבית הספר "שלום עליכם", בו עבדו שניהם. נולדו לו שתי בנות, דליה ולאונור, החיות היום בישראל.
קליגר נפטר ב-20 באפריל 1985, ל' בניסן ה׳תשמ״ה, ונקבר בבואנוס איירס.

יצירתו

לאורך חייו דבק קליגר בלשון היידיש, אף ששלט בעברית, בספרדית ובאנגלית. במהלך חייו פרסם קליגר אחד עשר ספרי שירה ביידיש, חלקם עטורי פרסים בינלאומיים. לצד עיסוקו בשירה, תרגם ליידיש יצירות שנכתבו בספרדית ובאנגלית, בין השאר משירתם של וולט וויטמן ופבלו נרודה.
קליגר הרבה לבטא בשירתו את החמלה ואת ההזדהות עם הסובלים, בד בבד עם ההתפעלות מהיופי ומהייחוד של טבע האדם (לדוגמה, בספרו "די בארוועסע ואך", השבוע היחף). בנוסף, נודע מקום רב בשירתו לחייו כאברך בעיירה היהודית ולעולם המושגים של התפילה וחיי הדת (למשל, בספרו "מיינע ליבע בריוועלך צו פרומעטן", אגרות האהבה הקטנות שלי לפרומע). השואה, בה איבד את כל קרוביו ומשפחתו באירופה, היוותה קו שבר ביצירתו. אחרי היוודעות ממדי החורבן שלט בכתיבתו קו של אבל על אובדן העולם שהיה, ואף התרסה כלפי שמיא. בהמשך, הנישואין וחיי המשפחה היוו משב רוח רענן בחייו של קליגר. מעמדו החדש התבטא בשירתו, אשר לבשה שוב נימה אופטימית. 
בנוסף לשיריו ביידיש, עסק קליגר במפעל ענק: תרגום האפוס הארגנטינאי מרטין פיירו (Martin Fierro) של המשורר חוסה הרנאנדס. האפוס מגולל בלשון אנשי השדה את תולדותיו של הגאוצ'ו מרטין פיירו. האפוס פורסם ב"די פרעסע".
שירו "א בריוועלע צו גאט" נכלל במבחר משירת השואה שערכה המשוררת קדיה מולדובסקי ב-1962, "לידער פון חורבן"
אחד משיריו הרבים, "איגרת קטנה לאלוהים", תורגם על ידי בני מר והתפרסם בעיתון הארץ ב-2005.
שניים משיריו מובאים בתרגומם של אריה מקל ושל ד"ר הלל רזניצקי, ברשימתו של אריה מקל בעיתון הארץ מ-2017.