אנני (מחזמר)

מערכה ראשונה

בניו יורק שנת 1933, אנני בת ה-11 נמצאת בבית יתומות עירוני, שם היא חולקת חדר שינה יחד עם מולי (בת ה-6), קייט (בת ה-7), טסי (בת ה-10), פפר (בת ה-12), יולי ודאפי (בנות 13). כאשר מולי מתעוררת מחלום רע, פפר, דאפי ויולי מתעוררות ומתחילות לריב זו עם זו. אנני מתעוררת ואומרת לכולם לחזור לישון. מולי מבקשת מאנני להקריא לה את הפתק שהוריה כתבו, כאשר עזבו אותה בבית היתומות כאשר הייתה תינוקת. אנני מקווה שיבוא יום והוריה יחזרו לקחת אותה מבית היתומות ("Maybe"). אנני מחליטה להימלט כדי למצוא את הוריה, אבל נתפסת על ידי מיס האניגן, מנהלת בית היתומות, שכועסת על כך ומאלצת את כל הבנות לנקות את בית היתומות ("It's the Hard Knock Life").
זמן קצר לאחר מכן, אנני מנסה שוב לברוח, והפעם מצליחה ופוגשת בכלב תועה שנמלט מלוכד כלבים עירוני. היא מאמצת את הכלב, מעניקה לו את השם סנדי ומנחמת אותו ("Tomorrow"). אנני מגיעה להוברוויל, שכונת אוהלים בה התקרבצו אנשים שנותרו ללא קורת גג בשל השפל הגדול ("We'd Like to Thank You, Herbert Hoover"). שוטר שנשלח על ידי מיס האניגן תופס את אנני, ומחזיר אותה לבית היתומות. אל בית היתומות מגיעה גרייס פארל, עוזרת אישית של המיליארדר אוליבר וורבאקס, שמעוניין לארח יתום בביתו בחג המולד. גרייס מבחינה באנני, מבקשת לקחת אותה ומיס האניגן מסכימה, בחוסר רצון. לאחר שהן עוזבות, מיס האניגן מתפרצת על שאר הבנות ("Little Girls").
בבית האחוזה המפואר של וורבאקס, הצוות מברך את אנני בזרועות פתוחות ("I Think I'm Gonna Like It Here"). אבל כאשר אוליבר וורבאקס חוזר, הוא מאוד מצוברח ולא מרוצה מכך שיש בביתו ילדה יתומה. הוא מבקש מגרייס לקחת את אנני לסרט קולנוע, והיא משכנעת אותו לבוא איתן. וורבאקס ואנני מתחילים להחבב זה על זו, והשלושה נהנים מבילוי לילי משותף בניו יורק (".N.Y.C"). בחזרה בבית היתומות, אחיה של מיס האניגן, רוסטר, מגיע לביקור ביחד עם חברתו לילי. מיס האניגן מספרת להם שאנני מתארחת בביתו של מיליארדר, והשלושה זוממים לנצל את המצב הזה לטובתם, אם כי הם עדיין לא יודעים כיצד ("Easy Street").
וורבאקס מבחין בתליון הישן שסביב הצוואר של אנני, וקונה לה אחד חדש בטיפאני ושות'. הוא מציע לה שייקח אותה תחת חסותו, ומעניק לה את התליון שקנה לה ("?Why Should I Change a Thing"). להפתעתו, היא פורצת בבכי, ומספרת לו שזה היה הדבר היחיד שנותר מהוריה, שהיא מאמינה שהם עדיין בחיים, ומסרבת לקבל אחד חדש. גרייס והצוות מתחייבים למצוא את הוריה של אנני, לא משנה מה ("You Won't Be an Orphan for Long").

מערכה שנייה

אנני מופיעה בתוכנית רדיו, בה וורבאקס מודיע כי הוא מציע פרס של 50,000 $ לזוג שיוכיחו שהם ההורים של אנני. כאשר התוכנית יוצאת להפסקת פרסומות, נשמע השיר "You're Never Fully Dressed Without a Smile". בחזרה בבית היתומות, הבנות מקשיבות לשיר ומתרגשות לשמוע את חברתן ברדיו. כאשר מיס האניגן מגיעה להשקיט את המהומה, הבנות מספרות לה שאנני הייתה ברדיו, וכי יש פרס של 50,000 $ עבור הוריה. זמן קצר לאחר מכן, מגיעים לבית היתומות ראלף ושירלי מאדג', שמספרים שהשאירו שם ילדה קטנה לפני 11 שנה, וכעת הם רוצים אותה בחזרה. מיס האניגן מזועזעת, והזוג חושף את עצמו כרוסטר ולילי, לבושים בתחפושת. הם מסבירים למיס האניגן את מזימתם - להתחזות להוריה של אנני על מנת לקבל את הפרס. הם מבקשים ממנה מידע אודות אנני, תמורת שליש מהפרס. היא דורש חצי, ומספרת להם על הפתק ועל התליון ("Easy Street").
וורבאקס לוקח איתו את אנני לוושינגטון, שם היא נפגשת עם פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, ומעודדת את רוחו ("Tomorrow"). השניים שבים הביתה, שם וורבאקס מגלה לאנני עד כמה הוא אוהב אותה ("Something Was Missing"), ומאחר והוריה לא נמצאו, הוא מעוניין לאמץ אותה ("I Don't Need Anything But You"). הם מחליטים לערוך מסיבה לכבוד חג המולד, ואנני מבקשת להזמין למסיבה את מיס האניגן ואת שאר היתומות. תוך כדי ההכנות, הצוות מביעה את שמחתו מכניסתה של אנני לחייה ("Annie").
השופט לואי ברנדייס מתחיל את הליכי האימוץ, אבל הוא נקטע כאשר מר וגב' מודג' (רוסטר ולילי בתחפושת) מגיעים, על מנת לאסוף את אנני, ומגלים שהם יודעים על הפתק ועל התליון. וורבאקס מסרב להאמין שאלו הם הוריה האמיתיים של אנני, ומבקש שהיא תישאר עוד לילה אחד, למסיבת חג המולד, ואז הם יוכלו לקחת אותה איתם, לחוות החזירים שלהם בניו ג'רזי. למחרת, אנני מגלה שהיא מעדיפה הייתה להיות מאומצת על ידי וורבאקס, ולא להישלח עם "הוריה" לחווה ("Maybe"). וורבאקס זוכה לביקור הפתעה מרוזוולט, המלווה באנשי השירות החשאי. רוזוולט מגלה להם כי ההורים של אנני הם למעשה דייוויד ומרגרט בנט, שמתו כשהייתה תינוקת. וורבאקס מבין כי מר וגב' מאדג' הם מתחזים, שבאו לקחת את כספי הפרס. יחד עם מיס האניגן, הם נעצרים על ידי השירות החשאי. כל שאר הנוכחים מביעים את שביעות רצונם מהניו דיל של רוזוולט ("A New Deal for Christmas" /‏ "Tomorrow ").

היסטוריה

מרטין צ'רנין פנה לראשונה ב-1972 אל תומאס מיהן על מנת שיכתוב מחזה עובר מחזמר המבוסס על דמותה של אנני. מיהן ערך תחקיר על הדמות, על פי חוברות הקומיקס, אך לא הצליח למצוא די חומר לסיפור, מלבד אודות הדמויות של אנני, אוליבר וורבאקס וסנדי, ועל כן החליט לכתוב סיפור מקורי משל עצמו. בהיות כל השלושה (מיהן, צ'רנין וצ'ארלס סטרוז) מניו יורק, ועל רקע הלך הרוח בציבור בעידן ריצ'רד ניקסון ומלחמת וייטנאם, הוא החליט למקם את העלילה בניו יורק בתקופת השפל הגדול. מיהן ראה את דמותה של אנני כגרסה נשית אמריקאית מהמאה ה-20 של דמויות יתומות קלאסיות שנוצרו על ידי צ'ארלס דיקנס ביצירות כמו אוליבר טוויסט ודייוויד קופרפילד, בעלות מסתורין בעקבות נטישה מצד הורים שזהותם לא ידועה. הסיפור של מיהן התקבל בחיוב על ידי צ'רנין וסטרוז, אך היה צריך לקצר חלקים רבים ממנו עבור המחזה (חומרים שמיהאן השתמש בהם מאוחר יותר, בכותבו רומן).
אנני הוצגה לראשונה בבכורה עולמית ב-10 באוגוסט 1976 בבית האופרה Goodspeed שבמזרח הדאם, קונטיקט בבימויו של מייקל פ. פרייס. קריסטן ויגארד הייתה השחקנית הראשונה ששיחקה את התפקיד הראשי. עם זאת, מהר מאוד המפיקים הגיעו למסקנה כי הפרשנות המתוקה מדי של ויגארד לדמותה של אנני איננה מספיק טובה עבור ילדת הרחוב היתומה והקשוחה. אחרי שבוע של הופעות, ויגארד הוחלפה באנדריאה מקארדל, ששיחקה קודם לכן את אחת היתומות האחרות, פפר. בהמשך, ויגארד שימשה כשחקנית המחליפה של מקראדל בהפקת ברודוויי המקורית של המחזמר.

הפקת ברודוויי המקורית (1977)

הפקת ברודוויי המקורית של אנני עלתה בתיאטרון אלווין ב-21 באפריל 1977 בכיכובם אנדראה מקרדלה (אנני), ריד שלטון (דאדי וורבאקס), דורות'י לודון (מיס האניגן) וסנדי פייסון (גרייס פארל). דניאל בריסבויס גילמה את אחת היתומות. המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני וזכה בשבעה, לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר, הלחן הטוב ביותר והמחזה הטוב ביותר. בין השחקניות שגילמו את דמותה של אנני בהפקה זו: שלי ברוס, שרה ג'סיקה פרקר, אליסון סמית' ואליסון קירק. בין השחקניות שגילמו את דמותה של מיס האניגן בהפקה זו: אליס גוסטלי, דולורס וילסון, בטי האטון, מרשה לואיס וג'ון האבוק. אן אונגר שימשה כשחקנית-מחליפה של לודון, גוסטלי ווילסון בתפקיד מיס האניגן. ההפקה ירדה ב-2 בינואר 1983, לאחר 2,377 הופעות בסך הכל, ובכך שברה את שיא מספר ההופעות הרב ביותר להפקה אחת בתיאטרון אלווין (כיום תיאטרון ניל סיימון), שיא שנשבר רק בשנת 2008 על ידי היירספריי.

הפקת לונדון המקורית (1978)

המחזמר הוצג לראשונה בוסט אנד של לונדון בתיאטרון ויקטוריה פאלאס ב-3 במאי 1978. אנדראה מקרדלה, שגילמה במקור את אנני בברודוויי, גילמה גם בהפקה זו את התפקיד הראשי, במשך 40 הופעות. אן-מארי גוואטקין, שחקנית בריטית בת 12, לוהקה גם כן לתפקיד הראשי, ולקחה חלק בהקלטת אלבום שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של לונדון, שכלל את הילדות קלייר הוד, ג'יין קולינס, דון נפייר, אנט מייסון, הלן סטפנסון, ג'קי אקרס ולינדה ברויס. במקור, את דמותה של מיס האניגן גילמה שילה הנקוק. מאוחר יותר גילמו את הדמות הזו גם מריה צ'ארלס וסטלה מוריי; את דאדי וורבאקס גילם במקור סטרטפורד ג'ונס ומאוחר יותר צ'ארלס ווסט. דבורה קלארק גילמה את דמותה של פפר במהלך השנה הראשונה, ומלאני גרנט גילמה את דמותה של מולי.
אחרי 1,485 הופעות, הפקת לונדון של אנני ירדה, ב-28 בנובמבר 1981.

הפקות בינלאומיות

בעקבות הצלחתו של המחזמר בברודוויי שבניו יורק ובוסט אנד שבלונדון, הפקות מקומיות מקצועיות של אנני הועלו במדינות רבות ברחבי העולם, לרבות באוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות (דובאי), איטליה, אירלנד, ארגנטינה, בלגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, הממלכה המאוחדת, זימבבואה, יפן, ישראל, מקסיקו, סינגפור, ספרד, פולין, פוארטו ריקו, פורטוגל, פיליפינים, פרו, קולומביה, רוסיה, קוריאה הדרומית, הונג קונג, שוודיה.

הצגות המשך

הניסיון הראשון להפקת מחזמר המשך, אנני 2: נקמתה של מיס האניגן, הועלה במרכז ג'ון קנדי לאמנויות הבמה בוושינגטון די. סי. בדצמבר 1989 וזכה לביקורות שליליות מקיר לקיר. שיכתובים נרחבים של המחזה, כמו גם עיבודים חדשים לשירים, התגלו כחסרי תועלת, והפרויקט הסתיים בטרם זכה להגיע לברודוויי.
בשנת 1993 נעשה ניסיון ליצור המשך נוסף (עם עלילה דומה), בשם אנני וורבאקס. מחזמר זה, שבויים על ידי מייקל פ. פרייס, פותח במסגרת "בית האופרה גודספיד", בו המחזמר המקורי הועלה לראשונה בשנת 1976. בהמשך, המחזמר לאוף ברודוויי, שם הוצג 200 פעמים במספר אולמות תיאטרון שונים.

הקלטות

הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של ברודוויי שוחררה בשנת 1977. תקליטור ובו קטעי בונוס שוחרר ב-15 בספטמבר 1998 על ידי סוני. בשנת 1995 שוחררה הקלטת אולפן שהופקה בלונדון בליווי התזמורת הסימפונית הלאומית, בביצוע כוכבים שרה פרנץ' בתפקיד אנני, קים קריסוול בתפקיד מיס האניגן ורון ריינס בתפקיד דדי וורבאקס.
בשנת 2008, לציון 30 שנה למחזמר, הוצא לאור אלבום הקלטה נוסף, בביצוע שחקני עבר שכיכבו במחזמר לאורך השנים, בהם קרול ברנט, סאלי סטראתרס, קאתי לי גיפורד, אנדריאה מק'ארדל, ג'ון סק, הארווי פרסנל, גארי ביץ' ואמנדה ביילון; צוות שחקנים של סיבוב ההופעות לציון 30 שנה למחזמר גם לקחו חלק בהקלטה. האלבום הופץ על גבי תקליטור כפול, שכלל את המחזמר כולו על גבי הדיסק הראשון, וכן שירים מתוך מחזמר ההמשך - "אנני 2: נקמתה של מיס האניגן" - על גבי הדיסק השני, כמו גם שירים שנחתכו מהמחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי. ההקלטה כללה גם שיר מתוך מופכ מיוחד של אנני משנת 1977 לכבוד חג המולד. לאלבום מצורפים רישומים מקוריים של פילון ברנהרט, שיצר את אריאל ואת אורסולה מהסרט "בת הים הקטנה", והוא מעוצב כחוברת קומיקס.

הפקות ילדים

Annie Jr. וAnnie KIDS הן שתי גרסאות מקוצרות של המחזמר "אנני" שנועדו להיות מבוצע על ידי בני-נוער וילדים בבתי ספר, מחנות קיץ ועוד. מספר שירים מהמחזמר המקורי קוצרו או הוסרו לחלוטין בגרסאות אלו.

תרבות פופולרית

הפופולריות של המחזמר אנני באה לידי ביטוי באזכורים רבים בתרבות הפופולרית. דוגמאות לאזכורים כאלו ניתן למצוא בסרטי קולנוע כמו "אוסטין פאוורס - גולדממבר", "אמא סדרתית" ו-"ריפר מדנס" ובסדרות טלוויזיה כמו "תיקים באפלה", "החיים על פי נד", "זואי 101", "צער גידול בנות", "איש משפחה", "דירת המצוירים", "בוסטון ליגל", "סאות' פארק", "רוק 30", "חברים" ,
"Glee" , "Joker" ועוד..
השיר "Tomorrow" בפרט זכה למספר רב של ביצועים באמצעי מדיה שונים, ובהם בסרטי הקולנוע "דייב", "החיים על פי משפחת אדמס", "יש לך הודעה", "שחק אותה כמו מייקל", "שרק 2" ו-"שרק לנצח", בסדרות הטלוויזיה
"אלי מקביל", "בטי", "המופע של דרו קארי" ו-"רוזאן", בפרסומות, בסרט הקצר "קשה להיות חרק!" (המוקרן במתקן שעשועים שבפארק השעשועים ממלכת החיות של דיסני של דיסניוורלד באורלנדו) ועוד. השיר נכלל גם בפרסומת ששודרה במהלך הסופרבול XXXVIII‏ ובמונולוג הפתיחה של הקומיקאי זאק גאליפנאקיס, כאשר הנחה את התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-2011.