google/wiki40b huggingface dataset:
קילמס אתלטיקו קלוב

היסטוריה

תחילתו של המועדון היא בייסוד "מועדון קילמס ופולו" על ידי מהגרים אנגלים ב-1880. ב-1887 שינה המועדון את שמו ל"מועדון האתלטיקה של מהגרי קילמס" (Quilmes Rovers Athlétic Club) והוא כלל קבוצת כדורגל שהורכבה כולה מאנגלים. הקבוצה השתתפה במשחקי הליגה הראשונה בעונת 1893. ב-5 בנובמבר 1897 יזם הכומר סטיבנסון את הקמת מועדון הקריקט של קילמס, שהפך לקבוצה העיקרית של המועדון. 
ב-1900 שינה המועדון את שמו ל"קילמס אתלטיק קלאב" (באנגלית) ובשנה שאחריה הצטרפה להתאחדות הכדורגל של ארגנטינה. בתגובה לאופי האנגלי של הקבוצה, נוסדה בעיר קבוצת כדורגל מתחרה בשם ארחנטינו דה קילמס ובה שיחקו בעיקר ארגנטינאים. ב-1901 הייתה לקבוצה הראשונה ששיחקה נגד הקבוצה ההיסטורית אלומני, ששלטה בכדורגל הארנטינאי בשנותיו הראשונות. ב-1908 זכתה הקבוצה בגביע הלאומי "קופה דה אונור".
ב-1912, כאשר ליגת העל הארגנטינאית הייתה עוד ליגה חובבנית, זכתה קילמס באליפות הראשונה שלה, לאחר שאלומני התפרקה ורבים משחקניה האנגלים עברו לקילמס. הקבוצה המשיכה לשחק בליגה הראשונה עד שנת 1937, אז ירדה לפרימרה B, אז ליגת המשנה הארגנטינאית.
ב-1949 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה חזרה לליגת הראשונה. ב-1950 שינה המועדון את שמו לצורתו הנוכחית, בספרדית. ב-1951 ירדה הקבוצה ליגה פעם נוספת. ב-1961 סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה ולא הייתה אמורה לעלות, אל שהתגלה שניואל'ס אולד בויס שסיימה במקום הראשון שיחדה קבוצה אחרת שתנצח את קילמס. בעקבות זאת נשללה העלייה מניואל'ס וקילמס עלתה במקומה. אולם היא שרדה רק עונה אחת בליגה הראשונה ואחריה ירדה שוב למשך שלוש עונות לליגה השנייה. ב-1970 ירדה לליגה השנייה, הפעם לחמש שנים.
ב-1978 זכתה הקבוצה באליפות היחידה שלה בעידן המקצועני בעונת ה"מטרופוליטנו". ב-1979 שיחקה בגביע ליברטדורס, אך הודחה כבר בסיבוב המוקדמות השני.
ב-1980 ירדה הקבוצה ליגה לעונה אחת, אך לאחר ששיחקה ב-1981 בליגת העל, ירדה שוב ליגה. ב-1986 נעשתה רפורמה במבנה הליגות ופרימרה B הפכה לליגה השלישית. קילמס לא הצליחה להעפיל לליגת פרימרה B נסיונל שהפכה לליגת המשנה ושיחקה בליגה השלישית עד סוף העונה. בסיום עונת 1986/87 עלתה לליגה השנייה ואז החלו העבודות לבניית אצטדיון הקבוצה. ב-1991 חזרה לליגה הראשונה לעונה אחת. ב-1995 חנכה את אצטדיון סנטנאריו.
בסיום עונת 2002/03 עלתה הקבוצה חזרה לליגה הראשונה וב-2005 העפילה לגביע ליברטדורס, אך שוב לא עברה את הסיבוב השני. בסיום עונת 2006/07 ירדה הקבוצה לליגה השנייה ועלתה שוב ב-2009/10. לאחר עונה אחת חזרה הקבוצה לליגה השנייה עד 2012.

כינוי

הכינוי הידוע ביותר שלה הוא "מבשלי הבירה" (בספרדית El Cervecero) על שם מבשלת הבירה קילמס שנמצאת בעיר ומשמשת כספונסרית של הקבוצה.

ענפים אחרים

קבוצת ההוקי שדה של הקבוצה נחשבת למצליחה אף היא. היא משחקת באצטדיון הנסיונל ובו 6,000 מקומות וזכתה ב-17 אליפויות בקבוצת הנשים ו-16 בגברים.
פליכס זולמן

פליכס גד זוּלְמן (Felix Gad Sulman;‏ 30 במרץ 1907, ברלין – 20 בספטמבר 1986, ירושלים) היה פרופסור לפרמקולוגיה ומנהל המחלקה לפרמקולוגיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים. היה ממייסדי פסטיבל אבו גוש למוזיקה.

קורות חיים

זולמן נולד בשנת 1907 נולד בברלין בירת גרמניה. למד באוניברסיטת ברלין; בשנת 1930 קיבל ממנה תואר דוקטור לווטרינריה (DVM) ובשנת 1933 תואר דוקטור לרפואה. בנוסף, למד נגינה בפסנתר וגיטרה בקונסרבטוריון ברלין. הוא ניצח בברלין על מקהלה שנהגה לשיר בחגים בבתי כנסת.
בשנת 1925 ביקר לראשונה בארץ ישראל, ובשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ. טרם עלייתו, בשנים 1930–1932, שימש כאסיסטנט מחקר במכון למחקר היגיינה ואימונולוגיה בדאהלם שבברלין. בשנת 1934 שימש כאסיסטנט במעבדת מחקר להורמונים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1944 מונה בה למרצה, בשנת 1954 מונה למרצה בכיר, בשנת 1959 לפרופסור חבר ובשנת 1969 לפרופסור מן המניין. בשנת 1976 פרש לגמלאות.
בסוף שנות השלושים החל זולמן לארגן את מקהלת ירושלים. בשנת 1949 החל לקחת את המקהלה לשיר בכנסייה באבו גוש. הופעות אלה צברו פופולריות והיוו את הבסיס לפסטיבל אבו גוש. בשנת 1956/7 העביר את ניהול הפסטיבל לידי זיגי שטדרמן.
זולמן שימש כעורך של כתב העת "רפואה וטרינרית". בשנת תשכ"ב הוציאה את הספר "הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם" בהוצאת ספריית השדה.
היה נשוי לאדית ואב לשניים.
על שמו מוענק פרס לתלמידי מוסמך או דוקטורט מצטיינים בבית הספר לרוקחות באוניברסיטה העברית.
ציר (הנדסה)

בהנדסה, ציר הוא חלק ממנגנון שבאמצעותו סובב חלק אחר של המנגנון. הציר יכול לקבע את החלק הנע לחלק יציב (באמצעות מסבים ואמצעים אחרים), או לחברו לחלקים נעים אחרים, ובכך לאפשר לו תנועה לכיוונים מסוימים. צירים הם חלקים בסיסיים במכונות רבות.
לדוגמה, גלגלים מחוברים זה לזה ולמכונית באמצעות צירים המקובעים למוט, המתנגד לכוח הכפיפה ומאפשרים לגלגלים לנוע רק עם כיוון המוט. דוגמה נוספת: דלת מחוברת למשקוף קבוע באמצעות צירים, כך שהדלת תיסוב בכיוון הרצוי.
המונח ציר, במשמעות אמצעי העברת אנרגיה מחלקים שונים במכונה, קיבל לאורך השנים משמעויות והשאלות שונות, כך למשל שגריר נקרא לעיתים גם "ציר".
לואיס ארטימה

קריירת מועדונים

ארטימה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקלוב אתלטיקו אטלנטה בשנת 1959, ובהמשך עבר לריבר פלייט, בה זכה 3 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל הארגנטינאית. בשנת 1966 עבר לאינדפנדיינטה, איתה זכה באליפות ארגנטינה בנסיונל 1967. הוא היה גם מלך השערים של העונה.
בשנת 1969 עבר ארטימה לברזיל והחל לשחק בפלמיירס, אך במהרה עבר לנסיונל האורוגוואית. הקדנציה הראשונה שלו במועדון הייתה הפורה ביותר: הוא זכה ב-3 אליפויות רצופות, זכה 3 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל האורוגוואית, ואף זכה פעם אחת בגביע ליברטדורס.
בשנת 1972 ניסה ארטימה את מזלו בברזיל פעם נוספת, אך חזר לנסיונל לאחר עונה אחת בלבד בפלומיננסה. בשנת 1974 פרש ארטימה מכדורגל.

קריירה בינלאומית

ארטימה הבקיע 24 שערים ב-25 הופעות עבור נבחרת ארגנטינה, והוא המבקיע השביעי בטיבו בהיסטורית הנבחרת. הוא לקח חלק במונדיאל 1966 ובקופה אמריקה 1967, בו סיים כמלך השערים של הטורניר.
קסטרוולווה

תיאור היצירה

היצירה היא אחת מעבודותיו המוקדמות של אשר, ומתארת כפר שביקר בו באברוצי שבאיטליה. הכפר נמצא בראש מצוק תלול, הצופה בתמונה מביט לכיוון צפון מערב, כאשר בשמאל התמונה, באמצע המצוק ולרגלי הכפר ניתן לראות שביל צר היורד לעבר העמק.
בקדמת התמונה, על השביל ניתן לראות מספר פרחי בר ועשבי בר, שרכים וכן ניתן לראות חיפושיות וחרקים.
הציור מהווה למעשה משחק בפרספקטיבה כאשר בקדמת התמונה התמונה למעשה מוגדלת ביותר, ואילו במרחק ניתן לראות ערים נוספות ובהם אנוורסה דגלי אברוצי, וקאזאלה.
אף שהתמונה נראית כתמונת נוף רגילה, הפרספקטיבה אינה אפשרית במציאות בשל ההגדלה הרבה בקדמת התמונה, והמרחקים אותם ניתן לראות בתמונה.
עבודה מוקדמת זו של אשר מהווה הכנה למשחקים נוספים שביצע עם הפרספקטיבה ביצירותיו המאוחרות.

אזכורים תרבותיים

היצירה היוותה השראה לפרק "קסטרוולווה" של סדרת הטלוויזיה דוקטור הו של רשת ה-BBC. בסדרה מגיע הדוקטור לעיר קסטרוולווה הדומה לכפר שבתמונה, ובה, בשל לולאת זמן רקורסיבית חוזרים אירועים על עצמם. במסגרת הסדרה מופיעים אלמנטים מיצירות נוספות של אשר, בהם "בלוודיר", "עולים ויורדים" ו"יחסיות".
קליה (מאכל)

חליה (בגאורגית: ყალია) הוא תבשיל בשר מתובל הדומה לגולאש, שהמיוחד בו הוא תבלין נוזלי בשם צ'ו (תבלין על בסיס תמרינדי), נותן לו את המרקם המיוחד.
השריפה בקתדרלת נוטרדאם

השריפה

סיבת השריפה טרם נודעה בוודאות, אך נראה כי היא קשורה בעבודות שיפוץ בבניין. האש פרצה בסביבות 18:50, סמוך לסוף שעות הביקור בקתדרלה, כאשר הקתדרלה עמדה להיסגר לביקור תיירים, והמבקרים האחרונים יצאו מהמבנה. מיסה הייתה אמורה להתקיים בין השעות 18:15 ו-19:00, אולם עקב פרוץ השריפה נמנעה כניסת המתפללים לבניין, ובשל כך לא היו נפגעים בשריפה.
השוטרים שהגיעו פינו במהירות את איל דה לה סיטה (אי במרכז נהר הסן שעליו ניצבת הקתדרלה), וכל דרכי הגישה אליו נסגרו.
צופים רבים התכנסו על גדות הנהר כדי לצפות באירוע. עשן רב כיסה את מרכז פריז.
ארבע מאות כבאים גויסו כדי להיאבק באש. ראש שירותי החירום בפריז החליט לא להטיל מים ממטוסים שכן כובד המים יכול היה לגרום להתמוטטות המבנה.
להבות אפפו את החלק העליון של הקתדרלה, כולל את שני מגדלי הפעמון שלה (החזית המערבית של המבנה) והצריח המרכזי. לאחר כשעה של השריפה התמוטט הגג והצריח נפל לתוך הספינה המרכזית.
קצת אחרי חצות השיגו הכבאים שליטה חלקית על האש ומנעו קריסה מוחלטת של כל המבנה. למחרת, בשעה 10:00 בבוקר (שעון צרפת) כובתה השריפה, ושלד המבנה ומגדלי הפעמונים ניצלו.

חפצים קדושים במבנה

הכבאים פעלו לכבות את האש, ולנסות להציל את אוצרות האמנות והחפצים הקדושים לנצרות שבמבנה. נוצרים קתולים מאמינים כי בכנסייה מצוי חלק מהצלב שעליו נצלב ישו, חלק מנזר הקוצים  שהיה על ראשו של ישו בזמן הצליבה וכותנתו של לואי התשיעי מלך צרפת (לואי הקדוש). הכבאים הצליחו להציל את הכותונת ואת נזר הקוצים.

נזקי השריפה

לקתדרלה נגרם נזק כבד מאוד ומכבי האש של פריז הצהירו כי הרס מוחלט של המבנה נמנע בקושי רב.
כל הגג נשרף כליל וצריח המצלב, שנשרף אף הוא, קרס ונפל לתוך אולם התווך. חלק מקמרונות האבן התומכים בגג נפגעו אף הם, אך רובם שרדו את השריפה ומנעו מחלקי הגג הבוער ליפול לתוך המבנה ולהצית את אולם התווך. אילולא קמרונות האבן שרדו הנזק למבנה היה חמור בהרבה וייתכן שאף היה מסתיים בקריסתו המוחלטת. החזית המערבית ומגדלי הפעמונים שרדו אף הם את השריפה וספגו נזק קל.
בהתחלה חשבו שחלונות ויטראז' רבים נהרסו בשריפה, אך סקירת הנזק בימים שלאחר כיבוי האש מצאה שחלונות הרוזטה מהמאה ה-13 - שנחשבים ליצירות מופת של הסגנון הגותי הקורן - שרדו.

שחזור ושיקום

ב-16 באפריל 2019 התחייב נשיא צרפת עמנואל מקרון "לבנות מחדש את הקתדרלה" והכריז על קמפיין בינלאומי לגיוס כספים על מנת לשקם ולתקן את הקתדרלה ולשחזר את החלקים שנהרסו בשריפה.
לפי הערכת הרשויות שיקום הקתדרלה צפוי להימשך כ-10 שנים.
כבר למחרת האסון, עשירי צרפת (בהם בעלי מותגי האופנה לואי ויטון וגוצ'י) וחברות עסקיות תרמו ביחד סכום של 800 מיליון אירו לשיקום הקתדרלה, תוך 24 שעות. בנאום שנשא ב-16 באפריל הבטיח מקרון ש"נוטרדאם תיבנה מחדש תוך חמש שנים – ויפה אפילו עוד יותר".
הרעלת DNS

הרעלת DNS (נקראת גם: הרעלת מטמון DNS) היא מתקפת מחשב המזריקה נתונים שגויים של שמות שרתים וכתובות IP המקושרות אליהם, אל מערכת DNS, או אל זיכרון המטמון שלה. הדבר גורם להפניית בקשת דף אינטרנט מסוים אל אחר, כתוצאה מהחזרת כתובת IP שאינה משויכת לשרת המקורי.

מבט כולל על DNS

Domain Name System (בראשי תיבות: DNS) הוא פרוטוקול המאפשר גישה לבסיס נתונים מבוזר, על מנת שיחידות קצה ברשת האינטרנט יוכלו לתרגם שמות תחום (Domain name) הנוחים יותר לשימוש אנושי טבעי (ה-URL) לכתובות הנומריות האמיתיות (כתובות IP) אליהן הן יפנו בזמן ההתקשרות. באמצעות ה-DNS ניתן להציע שירותים מבוססי שם נוספים, כגון רישום של שרתי דואר.
פרוטוקול ה-DNS הומצא על מנת להקל את השימוש של אנשים ברשתות תקשורת. בני אדם זוכרים בקלות שמות, אך לא כתובות מספריות דוגמת כתובות. ה-DNS מגשר על הפער הזה על ידי ביצוע המרה בין הכתובת המילולית, אותה זוכר המשתמש, לבין כתובת ה-IP העדכנית בה למעשה משתמש המחשב על-מנת לתקשר עם היעד. כמו כן תרגום שכזה הופך את המקרה של החלפת כתובת IP (למשל על ידי החלפת שרת האירוח) בלי להחליף את שם האתר לשקוף למשתמש.

הרעלת המטמון

החולשה העיקרית של המערכת היא בכך שמחד היא מהווה תשתית קריטית בתקשורת מחשבים הן ברמת פנים הארגון והן ברמת האינטרנט כולו; ומאידך הפרוטוקול כמעט ואינו תומך באבטחה. ההתקפה הנפוצה והיחסית פשוטה היא "הרעלה" והתחזות (spoofing, poisoning) על ידי השתלת ערכים זדוניים לשמות חוקיים. דוגמה לשימוש לרעה יכולה להיות דיוג: השתלת כתובת של אתר זדוני תחת השם bank.com בשרת ה-DNS הלא מוגן דיו וכך מופנה המשתמש שעושה שימוש ב-DNS ה"מורעל" לאתר אחר, אשר נראה בדיוק כמו האתר המקורי ומוסר את סיסמתו שם.
בדרך כלל, מחשב מחובר לרשת המשתמשת בשרת DNS המסופק על ידי ארגונו של המשתמש במחשב או ספק שירותי אינטרנט (ISP). שרתי DNS פרוסים בדרך כלל ברשת של ארגון לשיפור מהירות ביצועיה בין היתר על ידי "זיכרון" במטמון של תוצאות שאילתות שהתקבלו בעבר. התקפות הרעלה בשרת DNS אחד, יכולות להשפיע על משתמשי השירות ישירות על ידי השרת שנפרץ או בעקיפין על ידי שרתי הורדת יישומים במידה וקיימים. 
כדי לבצע התקפת הרעלת מטמון, התוקף מנצל פגם בתוכנת ה-DNS. אם השרת אינו מאמת כיאות תגובות DNS על מנת להבטיח שהם ממקור מוסמך (לדוגמה על ידי שימוש ב-DNSSEC) השרת יהיה בסופו של מטמון את הערכים השגויים באופן מקומי ומגיש אותם למשתמשים אחרים שהופכים אותו לבקשה.
טכניקה זו יכולה לשמש למשתמשים ישירים של אתר לאתר אחר על פי בחירתו של התוקף. לדוגמה, פורץ המזייף את ערכי DNS או כתובת IP, של אתר המטרה בשרת DNS נתון, מחליף אותם בכתובת ה-IP של שרת שבשליטתו. לאחר מכן הוא יוצר קבצים בשרת שהוא שולט בשמות התואמים אלה בשרת היעד. קבצים אלה עלולים להכיל תוכן זדוני כגון תולעת מחשב או וירוס מחשב. משתמש מחשב שיש לו הפניה לשרת ה-DNS המורעל ילך שולל ויקבל תוכן המגיע משרת שאינם אותנטי ועלול שלא ביודעין להוריד תוכן זדוני.
מערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי

מערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי כללה בתי משפט שלום, בתי משפט מחוזיים ובית משפט לערעורים. בראש מערכת בתי המשפט עמד זקן השופטים, שהיה בריטי.

פריסה גאוגרפית

בתי משפט שלום הוקמו בתחילה בירושלים, יפו, עזה, חיפה, שכם, נצרת, טולכרם, ג'נין, בית שאן, טבריה, צפת, עכו, רמלה, בית לחם וחברון. במהלך השנים נפתחו ונסגרו בתי משפט בהתאם לצרכים. 
בתי משפט מחוזיים הוקמו בתחילה בירושלים, יפו, חיפה, שכם ונצרת. בשנת 1922 בוטל בית המשפט בנצרת והאחריות על כל הגליל הועברה לבית המשפט המחוזי בחיפה. בשנת 1937 הועברה האחריות על נפות טבריה וצפת לבית המשפט המחוזי בשכם. החלטה זאת בוטלה בסוף 1939. 
בשנת 1938 הועבר בית המשפט המחוזי של שכם לחיפה לתקופה קצרה, בעקבות המרד הערבי הגדול.
בשנת 1936, בתחילת המרד הערבי הגדול, הוקם בית דין מחוזי בתל אביב בנוסף על זה שביפו, שפעל תחילה כמושב של בית הדין ביפו עד שהוכר רשמית כמחוז נפרד.

בעלי תפקידים

בראש בתי המשפט המחוזיים עמדו בשנים 1929-1930: פרנסיס בייקר בירושלים, ויליאם ליט בחיפה, אמברוס ווב בשכם ורנדולף קופלנד ביפו. כן כיהנו שני נשיאי בתי משפט מחליפים: ג'וליאן דה-פרייטס ואוליבר פלאנקט.
רשת חכמה

הצורך ברשת חכמה

רשתות החשמל הקיימות מיושנות בעיקרן ולא חל בהן שינוי מהותי במשך עשרות שנים. ניטור ההתרחשויות ברשת המיושנות הוא מוגבל, ולא מספק נתונים מדויקים ונקודתיים אודות עומסים והתקלות הנובעות מפגעי טבע או עומסי יתר. מגבלה זו גורמת לכך שנדרש זמן רב לאיתור ותיקון תקלות ברשת החשמל וכתוצאה מכך נגרמים לתעשייה נזקים כלכליים וחוסר נוחות לצרכנים. בנוסף, הגידול המתמיד בצריכת החשמל דורש הקמת תחנות כוח חדשות אשר חלקן גורמות לזיהום ובאות בניגוד ליעדים גלובליים של הקטנת פליטה של גזי חממה.
בקרת זרימה

פקודות בקרת זרימה הן פקודות בסיסיות בשפות תכנות, המודיעות למחשב מהי הפקודה הבאה שצריך לבצע. ברירת המחדל של המחשב היא לבצע את הפקודות באופן סדרתי. פקודות בקרת זרימה מאפשרות למתכנת להתנות ביצוע של חלק מהתוכנית, לגרום לחלקים מהתוכנית להתבצע שוב ושוב, ולדלג על קטעי קוד.

פקודת GOTO

הפקודה הבסיסית ביותר בבקרת זרימה היא פקודת GOTO ("לך אל", או Branch שפירושה "הסתעף") המורה למחשב: "עבור לפקודה הבאה הנמצאת במיקום זה וזה". למעשה, כמעט כל פקודות בקרת הזרימה, למעט פסיקות תוכנה, קריאה לשגרה וחזרה ממנה, ממומשות בשפת מכונה באמצעות פקודת הסתעפות מותנית או בלתי מותנית.
בשפות התכנות הראשונות, כגון COBOL ו־FORTRAN, נעשה שימוש נרחב בפקודת GOTO, תוך ביצוע קפיצות מכל מקום לכל מקום, לפי שיקולי המתכנת. בדרך זו ניתן לחסוך שכפול קוד, ולהגיע לביצועים אופטימליים מבחינת סיבוכיות זמן ומקום. עם זאת, שימוש חסר עכבות ב-GOTO יוצר תוכנית חסרת מבנה ברור, מה שנקרא קוד ספגטי (בשל הקושי לעקוב אחר מסלול הבקרה), שכמעט בלתי אפשרי לתחזק או להרחיב אותו, ומקשה על כתיבת קוד נטול באגים.
בשנת 1968 פרסם אדסחר דייקסטרה מאמר ובו שלל את השימוש בפקודת GOTO. לטענת דייקסטרה ורבים אחרים, ניתן לכתוב כל תוכנית מחשב ללא שימוש בפקודת GOTO מפורשת בשפה עילית. בעקבות מכתב זה התפתח התכנות המובנה, המאפשר כתיבת תוכניות נטולות GOTO.
פארק הגלי

היסטוריה

הפארק נקרא על שם אחוזתו של הברון ג'ורג' ליטלטון, שהפך ליו"ר מועצת קנטרברי (מועצת האיגוד שהקים את העיר) במרץ 1850.
בפארק שטחים פתוחים רבים והוא ממוקם במרכז העיר, בין הנהר אייבון, שדרת מורהאוס (Moorhouse Avenue) ושדרת הגלי (Hagley Avenue). הפארק עצמו מחולק על ידי שדרות ל"פארק הגלי הצפוני" ול"פארק הגלי הקטן".
בשטח הפארק ממוקמים הגנים הבוטניים של כרייסטצ'רץ', וכן מוזיאון קנטרברי ומכללת כרייסט קולג'.
בשנת 1882 נערכה בפארק תערוכה עולמית: התערוכה התעשייתית הגדולה של 1882, ובשנת 1906 נערכה בפארק התערוכה הבינלאומית של ניו זלינד.
בפארק ממוקמים מגרשי ספורט ובהם מסלול גולף, מגרשי נטבול וקריקט וכן מנחת מסוקים.
מאיר קראוס

מאיר קראוס (נולד ב-27 בספטמבר 1953) היה מנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות, ולשעבר ראש מנח"י.

ביוגרפיה

קראוס נולד בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו היה ניצול שואה ומצד אימו הוא דור שמיני בארץ. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבה הגבוהה מרכז הרב, ושירת כקצין בחטיבת גולני. 

לאורך תקופת פעילותו מילא תפקידים רבים בתחום החינוך, היה שותף להובלת רפורמות במערכת החינוך בישראל ושימש כיועץ לתכנון מדיניות בתחומים לאומיים. בין השאר כיהן בתפקידים: מנהל מינהל החינוך של ירושלים (מנח"י), מנהל המינהל לשוויון הזדמנויות בחינוך, ומנהל התפעול הבינלאומי של "תגלית".

קראוס היה ממייסדי הישיבה התיכונית נווה שמואל באפרת בשנת 1983, ומנהלה הראשון. בהמשך עמד בראש מנהל חינוך ירושלים. בשנת 1994, לאחר החתימה על הסכמי אוסלו יסד קראוס יחד עם חבר הכנסת לשעבר אלכסנדר לובוצקי וחברים מהציונות הדתית את "חוג תכלת" דתיים למען הסכם שלום. בחודש נובמבר באותה שנה, בהיותו בשירות מילואים כמג"ד בחטיבת הצנחנים הדרומית ברצועת עזה, ניצל קראוס מפיגוע תופת בצומת נצרים. 

ב-2003 שימש בוועדת דוברת כמתאם מטעם משרד החינוך, ב-2007 כיהן בתפקיד מנהל התפעול הבינלאומי וסמנכ"ל פרויקט תגלית ובשנת 2009 היה חבר בצוות שמינתה ממשלת ישראל לבדיקת חיזוק הקשר בין ישראל ליהדות התפוצות.

כיהן כמנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות, תפקיד אותו סיים ב-2016, ומשמש כחבר הוועד המנהל של מרכז מציל"ה, ועמית בתוכנית מדיניות החינוך של מרכז טאוב.

קראוס מוסמך בהצטיינות בפילוסופיה יהודית ובוגר במתמטיקה ומדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית, הוא אב לשישה ילדים, נשוי בשנית לארמית וחי בירושלים.
קניבליזם (ביולוגיה)

בביולוגיה, קניבליזם (Cannibalism) הוא תופעה בה פרטים הורגים וטורפים פרטים אחרים בני מינם. קניבליזם בין בעלי חיים נפוץ במינים רבים. בעבר נהוג היה לחשוב שקניבליזם הוא נדיר בטבע (למעט במיני דגים מסוימים), ושהתופעה מתפתחת רק במצבים קיצוניים כגון שבי או מחסור חמור במזון. כיום מכירים בכך שהתופעה נפוצה, ובמינים רבים נבררה כחלק בלתי נפרד ממחזורי חייהם. לעיתים קניבליזם חשוב לשם הישרדותן של קבוצות פרטים ואף של אוכלוסיות, אם כי השפעתה של התנהגות זאת על אוכלוסיות וחברות אקולוגיות היא מורכבת.
ההגדרה הביולוגית הרווחת לקניבליזם כוללת, כאמור: א. הרג של פרט על ידי בן מינו, ב. טריפה של הקורבן. בנוסף, קניבליזם מאופיין לרוב בשתי תכונות נפוצות: קניבלים נוטים להיות גדולים יותר מקורבנותיהם, וקיימת תחרות על משאבי מזון משותפים בין הקניבלים לקורבנותיהם הפוטנציאליים, כך שפעולת הקניבליזם עשויה להנמיך את עוצמת התחרות באוכלוסייה.
קיימות גם תופעות של הרג פרטים בני אותו המין ללא אכילתם (לדוגמה קטל צאצאים, infanticide, קטל אחאים, siblicide), וכן תופעות של אכילת פרטים בני אותו המין לאחר שמתו מסיבות אחרות (necrophagy). אולם תופעות אלה לרוב נחשבות שונות מהותית מקניבליזם, מפני שהגורמים לאבולוציה שלהן וכן ההשפעות שלהן על תהליכים ברמת האוכלוסייה שונים מאלה של קניבליזם.

האבולוציה של קניבליזם

הגורמים האבולוציוניים להופעת קניבליזם בחלק מהמינים, אך לא באחרים, ולצורותיו, הם נושא המצוי במחקר עכשווי נרחב באקולוגיה התנהגותית ואבולוציונית, שהחל לצבור תאוצה בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20. הגורמים העיקריים מחולקים על פי השפעתם החיובית או שלילית על שרידתו של הפרט הקניבל ועל הצלחתו הרבייתית.

מודל אקולוגי תאורטי

מודל אקולוגי בסיסי של הדינמיקה של אוכלוסייה שצמיחתה מוגבלת על ידי קניבליזם בלבד, נתון על ידי המשוואה:
המודל מציג אוכלוסייה בגודל N, בעלת קצב גדילה בסיסי r, וקצב קניבליזם a. הרכיב של המשוואה שמתאר קניבליזם תלוי ב-  מפני שהתהליך תלוי במפגש בין שני פרטים. בכל אירוע קניבליזם, האנרגיה שהפיק הקניבל מטריפת הקרבן מתורגמת לעלייה בפוריותו הממוצעת בהתאם לפרמטר c. מכיוון שמעבר האנרגיה בטריפה אינו מושלם, הפרמטר c יכול לקבל ערכים גדולים מ-0 אך קטנים מ-1. לכן, קניבליזם במודל זה הוא גורם המגביל את גודל האוכלוסייה. אוכלוסייה היפותטית כזאת תגיע לשיווי משקל יציב בגודל
מכאן ניתן לראות שקניבליזם (a) גבוה מקטין את גודל האוכלוסייה בשיווי-משקל, .
יוליה סוארה

יוליה סוארה (Iulia Soare) ‏ (5 ביולי 1920 - 24 ביולי 1971), סופרת ומתרגמת יהודיה רומניה.
יוליה סוארה נולדה בשם לילי זוננפלד (Lilly Sonnenfeld) בגאלאץ, רומניה ונפטרה בבוקרשט.
דוד הרצוג

דוד הרצוג (בגרמנית: David Herzog;‏ 7 בנובמבר 1869 בטרנבה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית – 6 במרץ 1946 באוקספורד שבבריטניה) היה היסטוריון ורב מדינות שטיריה וקרינתיה.

קורות חייו

הרצוג היה הבכור משמונתם ילדיהם של סוחר הבדים של ליאופולד הרצוג ושל ססיליה זיס. בטרנבה, עיר הולדתו, למד מ-1876 עד 1881 בבית הספר היסודי, ובשנים 1881 עד 1889 בגימנסיה של הנסיך-ארכיבישוף. מ-1889 הוא למד באוניברסיטת ברלין בלשנות שמית, וב-4 בינואר 1894 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. ב-1896 עבר ללמוד בפריז ושנים 1899-1900 למד בווינה.
מועצת הקהילה היהודית של גראץ בחרה בו ב-20 באוקטובר 1907 כיורשו של סמואל מיזאם (Mühsam) בתור הרב החדש של שטיריה וקרינתיה, ועד 1918 גם של קרניולה. בשנת 1909 החל הרצוג את עבודתו במסגרת משרתו באוניברסיטת קרל-פרנץ גראץ ולימד עד 1938, עברית וערבית; בבתי ספר לימד היסטוריה ואת מקצועות היהדות, כך למשל לימד בגימנסיה האקדמית של גראץ (Akademisches Gymnasium). בשנת 1926 מונה הרצוג לפרופסור באוניברסיטה.
במהלך כהונתו, הקהילה היהודית בגראץ הגיעה לשיאה. כתבי עת יהודיים פורסמו בגראץ, בבית הקברות היהודי נחנך ב-1910 אולם טקסים, ובשנת 1914 נחנך בית כנסת לימות החורף בבניין משרדים של הקהילה היהודית. מספר התושבים היהודיים בעיר ב-1910 היה 1,971 איש (1.3% מכלל האוכלוסייה של גראץ). המספר ירד אחרי מלחמת העולם הראשונה, עקב הזדקנות, שיעור הילודה, עלייה לארץ ישראל, אישים שעזבו את הקהילה היהודית, שסבלבה מאנטישמיות גוברת, שהובילה להתקפות חוזרות ונשנות על עמותות ואישים יהודים.
אחרי האנשלוס של אוסטריה ב-1938, נעצר הרצוג בגל הראשון של מעצרים, ביחד עם חתן פרס נובל אוטו לוי ורבים אחרים. החוויות שנלוו ל-14 יום של מעצר וליל הבדולח הכריחו אותו ואת אשתו לעזוב את אוסטריה ב-20 בדצמבר 1938. במסע שבמהלכו עבר בווינה, בהולנד ובדובר, הוא היגר ללונדון, שם הוא גר במשך שנה בבית צנוע. ב-1940 הוא עבר לאוקספורד, שם עבד באוניברסיטה, וחידש את מחקרו המדעי.
קיבל אותות הצטיינות רבים של אוסטרו-הונגריה ושל אוסטריה. ב-1988 הוקמה באוניברסיטת גראץ "קרן דוד הרצוג", שמטרתה סיוע להבנה בין-תרבותית – במיוחד ביחס לתרבות היהודית. מאז 2005 ישנם סניפים של הקרן בכל האוניברסיטאות בשטיריה. הכיכר שמול בית הכנסת של גראץ נושאת את שמו.
ב-16 באוגוסט 2016 הניח גונטר דמניג ברחוב רדצקי 8 בגראץ אבן נגף לזכרו של הרצוג.
Les chemins de ma maison

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי רנה אנג'ליל, אדי מרנאיי ורודי פסקה. השיר "Mon ami m'a quittée", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום, זכה להצלחה חסרת תקדים בקוויבק, כאשר כבש את פסגת המצעד הרשמי של המקום למשך תשעה שבועות.
בקנדה זכה האלבום להצלחה רבה כאשר נמכר שם בלמעלה מ-100,000 עותקים, דבר אשר הקנה לו את תואר אלבום זהב.
הוועידה הביסקסואלית הבינלאומית

הועידה הביסקסואלית הבינלאומית (ICB) הייתה ועידה תקופתית של פעילים ביסקסואלים ואקדמאים מרחבי עולם. הוועידה הייתה מבוססת על מתכונת ועידת "BiCon"  הבריטית, שנוסדה בשנת 1984, וכלל סדנאות, דיונים, הרצאות, ישיבות, הופעות ואירועים חברתיים, אשר נפרשו על פני מספר ימים של הכינוס. הוועידה נוסדה בשנת 1991 על ידי חוקר המיניות פריץ קליין, והכינוס הראשון התקיים באמסטרדם. הכינוס האחרון התקיים בשנת 2010, בלונדון.
חתולה על גג פח לוהט

עלילת המחזה

המחזה מתאר את יום הולדתו ה-65 של "ביג דדי", אב משפחת חוואים עשירה בדרום האמריקאי, המנהיג את בני ביתו ביד רמה. בשל החגיגה, מתכנסת המשפחה כולה: האם הכנועה, בריק - הבן האהוב והמועדף ואשתו מגי, המכונה גם מגי החתולה, גופר - הבן הדחוי אך המצליח, אשתו וילדיהם.
על חגיגת יום ההולדת מעיב צל כפול. מחלתו של אב המשפחה, שאינו מודע לכך שימיו ספורים מחד, והתמכרותו של בריק לאלכוהול מאידך. העלילה מתמקדת בבריק שאינו מסוגל להתמודד עם ההומוסקסואליות של חברו סקיפר, שהתאבד בשל כך, ועם זו, הלטנטית, שלו עצמו. הנושא העיקרי שמעלה האב הגוסס הוא הצורך לחשוף את האמת שנמצאת מאחורי השקרים.

הפקות תיאטרון וקולנוע

המחזה בוים לראשונה על ידי איליה קאזאן, שריכך במעט את סופו והוציא מן העלילה תמות הומו-אירוטיות, למורת רוחו הרבה של ויליאמס. התייחסותו הביקורתית של ויליאמס לכך, במהדורה המודפסת של המחזה, הובילה לניתוק שיתוף הפעולה הפורה בין השניים, זאת למרות בקשותיו החוזרות ונשנות של ויליאמס מקאזאן לביים את מחזותיו.
בהפקה הקולנועית הראשונה לסרט בבימויו של ריצ'רד ברוקס שיחקה אליזבת טיילור את מגי החתולה ופול ניומן את בריק. כל השלושה היו מועמדים לאוסקר על חלקם בסרט.
המחזה תורגם לעברית מספר פעמים: בין השאר על ידי תרצה אתר, אהוד מנור ושלמה מושקוביץ.
פאוור ריינג'רס צוות הצלה

העלילה

לפני אלפי שנים ארבעה שדים איימתנים אשר איימו להשמיד את המין האנושי נכלאו בתוך קבר תת-קרקעי על ידי קוסם רב-עוצמה.
לאחר שקבוצת מטיילים פותחת במקרה את הקבר, השדים משוחררים היישר אל תוך רחובות העיר הבדיונית "מפרץ מארינר" במדינת קליפורניה. השדים אשר מונהגים על ידי השד דיאבוליקו מקווים לכבוש את העיר מחדש. בעקבות מצב החירום מתארגן צוות "הפאוור ריינג'רס צוות ההצלה" אשר מורכב מחמישה בוגרים אשר נלחמים בשדים.
כל פרק מגיע שד המאיים על העיר והריינג'רס באים להילחם בו, ישנן סצינות לחימה שבסופן הריינג'רס מנצחים את השד והוא מתפרק או צורח ומתפוצץ בפיצוץ אימתני, לאחר מכן מגיע ג'ינקסר וזורק קלף לתוך שאריות השד והופך אותו לענקי ולאחר סצינות לחימה שבסופן השד מתחיל להתפרק ואורות בוהקים יוצאים מחרכים בו ולאחר צרחה או מילים אחרונות השד נופל ומתפוצץ לחתיכות.
נילי גורן

נילי גורן (13 בספטמבר 1965 - 20 ביולי 2016) הייתה אוצרת הצילום של מוזיאון תל אביב לאמנות בין השנים 2000 - 2016.

ביוגרפיה

גורן נולדה וגדלה בירושלים. בשנים 1986 - 1990 למדה לתואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בבצלאל. בין השנים 1991 - 1994 למדה לתואר שני בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
מ–1993 עבדה כצלמת עצמאית. ב–1995 החלה לאצור את הגלריה של בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים וכעבור שנה החלה לעבוד במוזיאון תל אביב כעוזרת לאוצרת במחלקת הצילום. בשנת 2000 מונתה לאוצרת המחלקה לצילום.
גורן נפטרה מסרטן ב-2016, כשנה לאחר איבחון המחלה.