google/wiki40b huggingface dataset:
אמיר כוכבי

ביוגרפיה

בילדותו למד בתיכון "הדרים" שבהוד השרון.
כוכבי סרן במיל', תפקידו האחרון היה סגן מפקד פלוגת הניסוי של פרויקט המרכבה סימן 4.
כוכבי בעל תואר ראשון בפוליטיקה וממשל ומזרח תיכון מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בממשל ומינהל ציבורי עם התמחות בשלטון המקומי מהמרכז הבינתחומי הרצליה.

קריירה פוליטית

בשנת 2008 הקים כוכבי את סיעת קצב – תנועה עירונית חברתית במסגרתה נבחר למועצת העיר בשתי מערכות בחירות. בין 2008–2018 כיהן כיו"ר הסיעה, כסגן ראש העיר וכחבר מועצת העיר.
בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל בסיבוב הראשון תמיכה של 29.5% מהקולות, ועלה לסיבוב שני מול חברת-הכנסת לשעבר יפעת קריב, שזכתה ב-18.9% תמיכה. לקראת הסיבוב השני הסירה מפלגת העבודה את תמיכתה בקריב, עקב מתקפה שלה על כוכבי על רקע היותו איש שמאל. בסיבוב השני נבחר כוכבי לראשות העירייה ברוב של 69.7% תמיכה, מול 30.3% בלבד לקריב.

חיים אישיים

כוכבי נשוי למיטל מועלם, איתה הקים את סיעתו למועצת העירייה. אב לשתי בנות.
יאיר קריידמן

ביוגרפיה

קריידמן למד לשחק שחמט בגיל 11 מאחיו הבוגר. בשנת 1950, בגיל 18, השתתף באליפות ישראל לנוער וחלק את המקום הראשון, אך לאחר התרת שוויון נקודות סיים במקום השני לאחר רפי פרסיץ. לאחר שרותו בצה"ל התחיל לעבוד בהנהלת חשבונות ובמקביל לשחק במועדון שחמט החיפאי.
בשנת 1957 קריידמן עבר לתל אביב והתחיל לשחק במועדון שחמט המקומי. הוא השתתף בקביעות באליפויות ישראל בשחמט החל משנת 1957 והישגו הטוב ביותר היה המקום השני .
היה חבר נבחרת ישראל בין השנים 1958–1976. בשנות ה-60 של המאה ה-20 קריידמן החל לשחק בתחרויות בינלאומיות ובשנת 1964 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי. בשנת 1976 הפך לרב אמן.
עבד שנים רבות במשרד האוצר ובשנת 1995 היה הממונה על הביטוח.
בשנת 2004 הוא היה חבר בנבחרת ישראל (יחד עם מארק צייטלין, יעקב מוריי וידעאל סטפק), שזכתה באליפות העולם לקבוצות סניורים.
שימש בתפקידים מגוונים בהאיגוד הישראלי לשחמט.
נכון לאפריל 2018, בקרב גילאי 85 ומעלה קריידמן מדורג ראשון בעולם, לפי מד כושר והוא רב-האמן הוותיק ביותר בישראל.
בייק אוף ישראל

בעונה השנייה

התחרות היא בין יחידים, ולא בין צוותים. 
באודישנים יש שני שלבים. השלב הראשון, טעימה עיוורת, שבו כל מתמודד מביא מנה שהכין בביתו. שלושת השופטים טועמים את המנות בלי לדעת מי הכין אותן, ומחליטים אם מי שהכין את המנה עובר לשלב השני, אודישן אפייה, שבו כל מתמודד מכין מנה תוך שעתיים ומגיש בעצמו את המנה שהכין לשלושת שופטים.
הרכס העצבי

הרֶכס העצבי (Neural crest), הוא שם שניתן לקבוצת תאים עובריים שמקורה מהאקטודרם. לאחר סגירת צינור העצבים בתהליך הנוירולציה (יצירת צינור העצבים), תאי הרכס העצבי האפיתליאלים ממוקמים זמנית בקצה העליון (הגבי) של צינור העצבים, אך לאחר מכן הופכים למזנמכימלים על ידי תהליך של EMT - Epithelial to mesenchimal transition ומתחילים לנדוד למקומות שונים בעובר, ולתת מוצא למגוון סוגי תאים ממוינים.  
עקב חשיבותו הרבה, לעיתים מתייחסים לרכס העצבי כאל שכבת נבט רביעית. תאי הרכס העצבי מתפתחים לא רק לתאי עצב אלא למגוון תאים, ביניהם:
תאי עצב ותאי גלייה של מערכת העצבים האוטונומית, חלקי השלד הקדמיים של הפנים, גידים ושרירים חלקים, כונדרוציטים (בסחוס), אוסתיאוציטים (בעצמות), מלנוציטים (בעור), תאי כרופאמין ועוד.
תאליה

תאליה (יוונית: Θαλία; מילולית - עליזות) הייתה אחת מתשע המוזות שהוליד זאוס, ראש האלים, למנמוסינה, אלת הזיכרון. תאליה הייתה המוזה של הקומדיה ושירת הרועים הפסטורלית. 
תאליה נחשבה לאלה כפרית, ובדרך כלל תוארה אוחזת במסכת תיאטרון קומית ובמקל רועים. 
שמה של תאליה, בדומה לשמות שאר המוזות, ניתן לאסטרואיד 23 תאליה, שנתגלה בשנת 1852. 
תאליה היה גם שמה של אחת משלוש הגראציות, אלות החן ומלוותיה של אפרודיטה, אלת היופי והאהבה. הייתה גם נימפה בשם זה, שהרתה לזאוס ולהם נולדו תאומים.
תומאס סאס

חייו

תומאס סאס נולד בבודפשט, הונגריה, ב-15 באפריל 1920, להורים יוליוס ולילי סאס (שלזינגר), ממוצא יהודי. בשנת 1938, על רקע דאגות גוברות בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתו לארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סינסינטי והמשיך בלימודי רפואה, אותם סיים בשנת 1944. באותה שנה אף התאזרח בארצות הברית.
סאס סיים התמחות בבית החולים הכללי בסינסינטי ועבד במכון שיקגו לפסיכואנליזה בין השנים 1951–1956. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסירקיוז, שם היה עד לפרישתו. לסאס הוענק תואר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה בה לימד.
סאס החל במאבקו נגד הפסיכיאטריה המודרנית כבר בשנת 1969, בטוענו שזכויות אדם נרמסות תחת טיפולים שגויים הנובעים מתפיסה בסיסית שגויה של הפסיכיאטריה את התנהגות האדם.
ב-1973 העניקה לו האגודה ההומניסטית האמריקנית את התואר "הומניסט השנה".

עמדותיו

במאמרו "המיתוס של מחלת הנפש" (1961) ובכתביו האחרים, בין השאר בספרו המאוחר יותר "כפייה כריפוי: היסטוריה ביקורתית של הפסיכיאטרית" (2007), טען סאס שהמונח "מחלת נפש" אינו יותר ממטאפורה לא מוצלחת של התנהגות לא רצויה כמחלה. לדבריו, אין דבר כזה "מחלת נפש", מכיוון שהתנהגות שמתוארת כמחלת נפש איננה מחלה אורגנית. סאס גרס כי פסיכיאטרים טוענים שמחלת נפש היא תמיד פגם מוחי כתוצאה מחוסר איזון כימי במוח, אולם הם לא מסוגלים להוכיח את טענתם.
סאס נודע בציטוט: "אם אתה מדבר עם אלוהים זו תפילה, אם הוא עונה לך זו סכיזופרניה".
לורן גרהאם

ביוגרפיה

גרהאם נולדה בהונולולו שבהוואי. כשהייתה בת חמש הוריה התגרשו ואמה עברה ללונדון כדי להצטרף ללהקת רוקנרול. גרהאם נשארה עם אביה והם עברו להתגורר בוושינגטון די. סי.. גרהאם גילתה את עולם המשחק כבר בבית הספר היסודי. בתיכון הצטרפה לקבוצת מעודדות ששילבה ריקוד בהופעותיה. גרהאם החלה לשחק בתיאטרון הקהילתי והשתתפה בהפקות נוספות שקיבלו אותה לשורותיהן. היא למדה בניו יורק לתואר ראשון באנגלית ובטקסס לתואר שני במשחק. לאחר שהשלימה את לימודיה, שבה לניו יורק, התפרנסה ממלצרות והחלה לפתח קריירת משחק. ב-1995 פנתה גרהאם לכיוון הוליווד.

קריירה

בלוס אנג'לס הקריירה שלה החלה לתפוס תאוצה; גרהאם הופיעה בתפקידים קטנים, בסרטים ובסדרות טלוויזיה שונות, בהן "סיינפלד". גרהאם קיבלה שלושה תפקידי מפתח בשלוש קומדיות חדשות. כולן נכשלו. בשנת 2000 נבחרה לגלם את דמותה של לורליי גילמור, תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "בנות גילמור", אותו היא גילמה במשך שבע עונות לצד השחקנית אלקסיס בלדל, עד סיומה של הסדרה בשנת 2007. גרהאם בנוסף, הפיקה 11 פרקים מתוך הסדרה. לאחר הסדרה וגם במקביל אליה, גראהם לקחה חלק בהפקות רבות נוספות, ביניהן סרטי קולנוע וסרטי סטודנטים.
ב- 9 באוקטובר 2009, הוכרז שגרהאם תחליף את מאורה טיארני, בסדרת הטלוויזיה "הורים במשרה מלאה", בתור אם חד הורית, שרה ברוומן. 
טיארני עזבה את התוכנית כדי לטפל במחלת הסרטן שלה. ב-2011 החלה העונה השלישית של הסדרה.
בשנת 2014 שיחקה למספר פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.  
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקומי "חטיבת ביניים: השנים הגרועות של חיי" בתפקיד ג'ולס, ושבה לגלם את דמותה של לורליי גילמור בסדרת הספין-אוף "בנות גילמור: שנה בחיים" למשך 4 מיני-סרטים. 
בשנת 2017 התארחה בעונה השמינית של הקומדיה "תרגיע" בכיכובו של לארי דייוויד.
טרימו

טרימו (Trumeau) הוא עמוד באמצע שער דו-דלתי הניצב בין הדלתות ותומך במשקוף השער. הטרימו היה נפוץ באדריכלות רומנסקית ובאדריכלות גותית. בדרך כלל עיטר אותו פסל-עמוד מפואר עם חופה ותחתית.
גביהא בן פסיסא

גביהא בן פסיסא היה חכם יהודי מתקופת בית המקדש השני, בזמנו של שמעון הצדיק. לפי המסופר בתלמוד הבבלי, השתתף, כנציג היהודים, בוויכוח עם בני אפריקה ועם בני ישמעאל, שנערך לפני המלך אלכסנדר מוקדון. בבראשית רבה הוא מוזכר בשם גביעה בן קוסם. בספר הערוך (ערך גביע) מסביר שנקרא בשם "גביעה" על שם שהיה אדם גיבן, עובדה שהוזכרה בחלק מן הוויכוחים על ידי יריביו.

מוצא משפחתו ותפקידו

לפי המובא בסדר הדורות, גביהא נמנה בין הכהנים בני אהרן, ואף פעל כשומר בית המקדש (באחד משלשה מקומות בהם שומרים הכהנים).

האגדות בתלמוד הבבלי

גביהא בן פסיסא מוזכר במספר מקורות אגדה יהודיים כמי שהשתתף בוויכוחים מול הגויים בנושא הבעלות על ארץ ישראל, בית המקדש ותחיית המתים.
חכמי ישראל העריכו את גביהא ואמרו לו: עליך הכתוב אומר (משלי כג, כה): "ישמח אביך ואמך ותגל יולדתך". וכתוב (משלי כז, יא): "חכם בני ושמח לבי ואשיבה חורפי דבר".

כניסה לבית המקדש

במגילת תענית מסופר, שאלכסנדר מוקדון עלה לירושלים, ורצה להיכנס להר הבית. אמרו לו כותיים: שרי יהודה אין מניחין אותך ליכנס לבית קדשי הקדשים שלהם, מפני שאתה ערל. מה עשה גביהא בן פסיסא? עשה נעלי זהב ונתן בהם שתי אבנים טובות, והלך ללוות את המלך בביקורו. כשהגיע להר הבית אמר לו: אדוני המלך, אתיר מנעליך ואנעלך הנעליים הללו, שהרצפה חלקה. כשהגיע לקודש הקודשים אמר לו גביהא: מכאן ולפנים אי אפשר ליכנס. אמר לו אלכסנדר: אני נכנס, וכשאצא אשווה לך גביהתך, איישר את גבנוניתך. אמר לו: אם אתה עושה כן - רופא אומן תיקרא, ושכר הרבה תיטול. מסופר, שהכיש נחש את אלכסנדר מוקדון, וחזר בו מכוונתו להיכנס לקודש הקודשים.
דייוויד רוס (שחקן)

ביוגרפיה

רוס נולד בבלקברן שבלנקשייר.
תפקידיו הידועים ביותר הם בדמות קרייטן ואחר כך בדמות Talkie Toaster בסדרת המדע בדיוני "ננס אדום", אלגין ספארוהוק בסיטקום של ה-BBC "הדשא ירוק יותר", ומר סדלי בעיבוד של ה-BBC לרומן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי משנת 1998. עוד שיחק בתפקיד מר שרווין בסרט "בזיל", בעל סוכנות הימורים רמאי בסדרת הטלוויזיה "Goodnight Sweetheart". הוא גילם את בזיל טיילר, נהג מונית ודוור טוב לב בסדרת הדרמה הקומית של ג'ון סאליבן "רוג'ר רוג'ר", ושיחק בתפקיד דונלד מוס בסדרת הדרמה "Boys from the Blackstuff" של אלן בליסדייל. ב-1991 הופיע רוס בסדרה נוספת של בליסדייל " G.B.H." רוס שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "דוק מרטין", וב-2010 הופיע בסדרה הקומית הוותיקה "בערוב ימי היין".
בתיאטרון כיכב רוס במחזה "Having a Ball". ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה אבל נחלה כישלון בקופות באוסטרליה שם הועלתה על ידי ג'ון מק'קלום. במחזה כיכבו לצדו ג'קי ויבר ומגי דנס.
ב-2015 הופיע רוס במותחן הפשע "Monochrome". ב-2017 חזר לגלם את Talkie Toaster בפרק "Mechocracy" בעונה ה-12 של הסדרה "ננס אדום".
הלל בן יעקב פרחי

ד"ר הלל בן יעקב פַרחִי (בערבית: هلال فارحى, הִלָאל פַרחִי; 1868 – יולי 1940) היה מלומד ומתרגם יהודי, חוקר התרבות העברית והערבית, יליד דמשק שפעל במצרים, רופא במקצועו. פרסם ספרים בערבית בנושאי יהדות, תרגם מן ה"רֻבּעיאת" לעומר ח'יאם. נודע בעיקר בתרגומו לערבית של הסידור – "סידור פרחי" (1917), שהיה התרגום הראשון של התפילות העבריות לערבית ספרותית (ולא לערבית יהודית).

קורות חיים

פרחי נולד בשנת 1868 בדמשק שבסוריה, האימפריה העות'מאנית. בילדותו למד בתלמוד תורה מקומי, לאחר מכן למד בישיבה בעיר וכן בבית ספר חילוני. הוא רכש שליטה בערבית, טורקית, צרפתית, אנגלית ואיטלקית.
לאחר סיום לימודיו, בגיל 18 בלבד, מונה לתפקיד המזכיר הכללי של המחוז העות'מאני וִלַאיַת רַשַאיַא אלְוַאדִי (מזרח לבנון של ימינו), וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים.
בהגיעו לגיל 21 נסע לביירות שבלבנון והחל ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקאית, ולאחר סיום לימודיו עבר ללונדון, בה התמחה ברפואה במשך ארבע שנים, ולמד ב"מכללת ניו יורק".
בשל מחלת השחפת שממנה סבל, עבר לחלואן שבמצרים, ולאחר מכן עבד כרופא באסואן במשך 27 שנים. הודות למסירותו, קיבל אותות כבוד רבים.
במצרים ייסד חברה בשם "צדקה ומרפא" שמטרתה סיוע לחולים עניים.
ג'נט אסימוב

חינוך וקריירה

ג'פסון קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת סטנפורד, תואר MD מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק, והתמחתה בפסיכיאטריה בבית החולים בלוויו. ב-1960 היא סיימה את לימודיה במכון ויליאם אלנסון ווייט לפסיכואנליזה, שם המשיכה לעבוד עד 1986. לאחר נישואיה לאייזק אסימוב, היא המשיכה לעבוד כפסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית בשם ג'נט או. ג'פסון, ופרסמה מאמרים רפואיים בשם זה.

כתיבה

הסיפור הראשון שפרסמה ג'נט אסימוב היה סיפור מסתורין קצר שנמכר להנס סטפן סנטססון במגזין סנט מיסטרי, שהופיע בגיליון מאי 1966.
הרומן הראשון שלה היה הניסוי השני בשנת 1974; במהלך הקריירה הספרותית שלה, אסימוב כתבה בעיקר ספרי מדע בדיוני לילדים. כיוון שהייתה פסיכיאטרית, שילבה אסימוב היבטים של פסיכואנליזה, זהות אנושית ורעיונות נוספים הקשורים לפסיכיאטריה בכתיבתה. לפי אייזק אסימוב, הספרים שג'נט אסימוב כתבה אתו היו 90% של ג'אנט, והמוציא לאור ביקש את שמו שלו על עטיפות הספרים לצורך "שיפור המכירות". אחרי מותו של אייזק, היא קיבלה על עצמה להמשיך את כתיבת הטור הפופולרי שלו במדור המדעי של הלוס אנג'לס טיימס.

אייזק אסימוב

ג'נט ג'פסון החלה לצאת עם אייזק אסימוב ב-1970 מיד לאחר שנפרד מגרטרוד בלוגרמן. הם נישאו ב-30 בנובמבר 1973, שבועיים לאחר גירושיו של אסימוב מבלוגרמן. אף על פי שג'פסון גדלה תחת השפעה מורמונית,
את נישואיהם חגגו בעזרת מנהיג מזרם התרבות האתית, שג'נט הצטרפה אליה מאוחר יותר. נישואיהם נמשכו עד מותו של אייזק ב-1992 מסיבוכים הקשורים ל-HIV; הוא נדבק בנגיף בעקבות עירוי דם שקיבל ב-1983 במהלך ניתוח מעקפים. ג'נט נועצה בטקסטים רפואיים לאחר שאייזק החל להציג תסמינים, והיא ביקשה לבצע בדיקת HIV. הרופאים שלו התעקשו שהיא טועה וביצעו את הבדיקה לגילוי הנגיף רק לאחר שכבר חלה קשות. היא רצתה שהמידע יפורסם, אבל הרופאים התעקשו שלא לחשוף אותו, אפילו אחרי מותו של אייזק. לאחר מותם של אותם הרופאים שתבעו שתיקה, ג'נט אסימוב פרסמה את העניין בציבור.
נפטרה ב-25 בפברואר 2019.
מורדי

תולדות היישוב

מורדי נזכרת לראשונה בשנת 1408, ובאמצע המאה ה-16 הפכה לרכושה של משפחת רדזיוויל, שימשה כמרכז אריאניות, וקיבלה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרסה הטירה שהוקמה בעיירה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטלו ממורדי זכויותיה העירונית, ואלה הושבו לה בשנת 1919.

יהודי מורדי

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנת 1920 נערך בעיירה פוגרום בידי חיילים פולנים, בו נרצחו מספר יהודים.
בספטמבר 1939 כבשו את העיירה הגרמנים, ואלו מינו בה יודנרט, בראשות משה גרשון לבנברג, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדים יהודים לעבודות כפייה.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים רבים מיישובי הסביבה. מעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים שנתפסו מבריחים מזון לגטו.
ב-22 באוגוסט 1942 גורשו כ-4,500 יושבי גטו מורדי לשדליץ, ומשם שולחו עם יתר יהודי הסביבה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
דיי גרין

ביוגרפיה

גרין נולד בכפר קטן פלינפואל שליד לנלי שבדרום מערב ויילס. בילדותו שיחק כדורגל אך פרש בגיל 16 והמשיך להתאמן באתלטיקה. בגיל 17, אובחן כחולה אפילפסיה. לאחר מכן עבר לקרדיף על מנת להתאמן בהדרכתו של בנק בלומקוויסט. לאחר שמאמנו חזר למולדתו שוודיה עקב סיבות אישיות, משנת 2009 החל להתאמן בהדרכתו של מלקולם ארנולד באוניברסיטת באת'. 
באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בקובנה, ליטא בשנת 2005 זכה גרין במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 51.14 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיים גרין במקום 11 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.66 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה, עד גיל 23, שנערכה בדברצן, הונגריה ביולי 2007 זכה גרין מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.58 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה גרין במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.68 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 48.27 שניות ועלה מהמקום השלישי.

אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכה גרין במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.12 שניות, לפני בן ארצו רייס ויליאמס (48.96 שניות) וסטניסלב מלינקוב מאוקראינה (49.09 שניות). חודש ושבוע לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו בתחילת אוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 48.52 שניות, לפני לואיס ג'ייקוב ואן זיל מדרום אפריקה (48.63 שניות) ורייס ויליאמס (49.19 שניות).

אלוף העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה גרין במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.26 שניות, לפני חאווייר קולסון מפוארטו ריקו (48.44 שניות) ולואיס ג'ייקוב ואן זיל (48.80 שניות).
במסגרת ליגת היהלום בתחרות שנערכה בפריז, צרפת ב-6 ביולי 2012 וכהכנה לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים גרין שני בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 47.84 שניות, אחרי חאווייר קולסון שקבע את תוצאת השנה בעולם 47.78 שניות. 
גרין ניבחר לשמש כקפטן נבחרת האתלטיקה של בריטניה במשחקים האולימפיים.
Charlie Brown (קולדפליי)

רקע

"Charlie Brown" היה השיר הראשון שהוקלט במהלך העבודה על האלבום ובתחילה נקראה "Cartoon Heart". שם השיר, אשר מבוסס על שמו של הגיבור הראשי בסדרת הקומיקס "פינאטס", ניתן לו בשל כך שמילות השיר נכתבו בהשראת הקומיקס "פינאטס".

וידאו קליפים

ב-6 בדצמבר 2011 קולדפליי העלו לחשבון היוטיוב שלהם וידאו קליפ לא רשמי לשיר אשר הכיל אוסף של קטעי וידאו שצולמו במהלך סבב ההופעות של הלהקה משנת 2011. הווידאו קליפ הלא רשמי בוים על ידי מאט ווייטקרוס ומארק רובוטהאם.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר, אשר צולם בין נובמבר 2011 עד ינואר 2012, פורסם לראשונה ב-3 בפברואר 2012 ביוטיוב, VEVO, פייסבוק, טוויטר, גוגל+ ובאתר האינטרנט של קולדפליי ב-3 בפברואר 2012. במהלך 24 השעות הראשונות לאחר השקתו צפו בו באתר יוטיוב מעל 700,000 משתמשים.
ישיבת מקור חיים (ירושלים)

ישיבת מקור חיים היא ישיבה שהתקיימה בשכונת מקור חיים בירושלים בין השנים ת"ש (1940) - תשכ"ב (1962), אז הפכה לכולל אברכים. הישיבה נוסדה על ידי רב השכונה רבי ברוך יצחק לוין, יחד עם גיסו רבי משה טיקוצ'ינסקי.

יסוד הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת ת"ש. באוגוסט 1944 הונחה אבן פינה לפנימיית הישיבה בהשתתפות הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הרצוג, הרב מלצר והרב זלמן סורוצקין ובאפריל 1945 נחנכה הפנימייה.
רבי משה טיקוצ'ינסקי כיהן בראשות הישיבה עד שעבר בשנת תש"ז לכהן כמנהל רוחני בישיבת סלובודקה בבני ברק. כמשגיח בישיבה כיהן רבי גדליה אייזמן, שהיה אז בחור.
בתקופה זו למדו בישיבה בין היתר הרב אפרים גרינבלאט, הרב יעקב חיים סרנא, הרב ישראל בן שלום מראשי ישיבת פוניבז' לצעירים והרב יצחק זילברשטיין.
בשנת תש"ח התפזרה הישיבה עקב קרבת השכונה לאזורי הקרבות.

ישיבה לבני עדות המזרח

עקב העלייה הגדולה של בני עדות המזרח לארץ עם קום המדינה והמחסור במקומות לימוד תורניים עבורם, פתחו ראשי הישיבה את שעריה עבור בחורים אלה. חלקם ברחו או והוברחו לשם כך ממחנות עליית הנוער, מה שגרם למעצרו של ראש הישיבה רבי ברוך יצחק לוין. הישיבה הספרדית הייתה ישיבה גבוהה, ונקראה גם בשם בית מדרש גבוה לבני עדות המזרח. במקביל התקיימה גם ישיבה לבחורים צעירים יותר מעולי תימן.
באותה עת הצטרפו לצוות הישיבה רבי משה שמעון וינטרוב, רבי עזרא ברזל, רבי שלום שבדרון, ורבי יוסף קרביץ. תקופה מסוימת לימד בישיבה רבי עובדיה יוסף.
בתקופה זו למדו בישיבה הרב שלמה קורח; הרב צבי סימן טוב - רב העדה האפגנית והרב יוסף בר שלום - הרב הראשי של בת ים.

כולל אברכים

בשנת תשכ"ב הפכה הישיבה לכולל אברכים, שבו למדו בין היתר הרב חיים וולקין - מנהל רוחני בישיבת עטרת ישראל והרב שמואל יעקב בורנשטיין - ראש ישיבת חברון-גאולה וישיבת קריית מלך.
כיום הישיבה שוכנת ברחוב חיי אדם בירושלים. בראשה עומד הרב אברהם דב לוין, אב"ד בירושלים ובנו של הרב ברוך יצחק לוין.
מסגד אל-ג'רינה

מבנה המסגד

המסגד מורכב ממספר מבנים הבנויים סביב חצר פנימית גדולה מרוצפת בצורת מרובע. בחלק הצפוני של רצף המבנים נמצא אולם תפילה מלבני המשתרע בכיוון מזרח-מערב. המחראב פונה למזרח. עד שנת 1948 כלל המסגד מינרט קטן שממנו קרא המואזין למאמינים להתפלל. מינרט זה נהרס.
בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט הבריטי שימשה הרחבה שבחזית המסגד מרכז החיים המסחריים והציבוריים של תושבי חיפה הערבים מוסלמים. סביבה נמצאו חנויות רבות. בין המסגד וכיכר חמרה שבמערבו עבר רחוב השוק, שהיה הרחוב הראשי. בשנת 1958  בוצע שיפוץ במסגד בעלות של מעל 25,000 ל"י. טקס הסרת הלוט מעל לוח הזיכרון לציון שיפוץ המסגד נערך ב-21 באפריל 1958 בנוכחות נכבדים. בשנת 1964 תכננה עיריית חיפה להפוך את המסגד למרכז תרבותי בו יפעלו ספרייה ומועדון, זאת בנוסף להיותו מקום תפילה.
מזרקה

מִזרקה היא מתקן נוי מעשה ידי אדם העושה שימוש במים זורמים. המים זורמים בדרך כלל לתוך אגן היקוות המנוקז כך שכמות המים בו נשמרת. קיימות מזרקות הבנויות כחלק מקיר, וכן מזרקות עומדות. כחלק מעיצוב המזרקה משתמשים לעיתים במסכי מים הנופלים על פני משטחי אבן, בטון או מתכת. מזרקות רבות מוצבות בתוך בריכות נוי, כך שמימיהן נופלים לתוך הבריכה. במקרים רבים משולבים פסלים בעיצוב המזרקה. 
שכיח לראות מזרקות שבהן זרימת המים היא בצורה של סילון, כאשר לחץ המים גורם להתזתם אל מעל לגובה המזרקה. דוגמה מפורסמת למזרקה כזאת היא "מזרקת סילון המים" המתיזה את מימי אגם ז'נבה לגובה של 140 מטר. המזרקה שמימיה ניתזים לגובה הרב ביותר היא מזרקת המלך פהד שבג'דה, ערב הסעודית שמימיה מגיעים לגובה של 260 מטר.  
שנייה מדורגת מזרקת הגביע העולמי בסיאול, דרום קוריאה, המגיעה לגובה של 202 מטר. 
שלישית מדורגת מזרקת גייזר גייטווי באילינוי שבארצות הברית, המגיעה לגובה של 192 מטרים.
בלטינית מסמנת המילה 'fons', אשר ממנה נובע שמה הלועזי של המזרקה (Fountain) את מקור הנביעה של המים.

היסטוריה

לפני המצאת המשאבה, הופעלו המזרקות על ידי כוח הכובד, והיה צורך לחבר את המזרקה למאגר מים שהיה גבוה ממנה. כמקורות מים שמשו מעיינות או אמות מים.
מהנדסי מים יוונים הפגינו כושר המצאה ומקוריות רבים בעיצוב מזרקות שכללו חלקים נעים. הרומאים נקטו גישה מעשית ונהגו לבנות את קצה אמת המים המובילה מים לעיר כמזרקה ציבורית. המזרקה המפורסמת פונטנה די טרווי ברומא הייתה מוזנת מאמת המים של העיר בגילגוליה הקודמים.
כבר במאה ה-16 התקיימו מערכות מורכבות של מזרקות כאלמנט קישוט בגנים של האצולה האיטלקית וכן בהודו.

מזרקות רחצה

מזרקות רחצה הן מזרקות המתוכננות כך שעוברים ושבים יכולים להרטיב עצמם במימיהן. מזרקות רבות משמשות לרחצה למרות שלא נועדו לכך מראש, אולם מזרקות רחצה ייעודיות מתוכננות כך שהגישה אליהן קלה, כולל ציפוי הרצפה במשטחים מונעי החלקה, כדי לאפשר לציבור לקרר עצמו בימים חמים.
חלק ממזרקות הרחצה המודרניות אינן כוללות אגן היקוות נראה לעין, והמים מתנקזים מיד דרך הרצפה. עיצוב זה מונע סכנת טביעה ומאפשר בטיחות מקסימלית בשימוש במזרקה, למשל על ידי ילדים. המים במזרקות רחצה מטופלים בדומה למים של בריכת שחיה כדי למנוע מחלות. 
חלק ממזרקות הרחצה עושות שימוש בתרסיס מים במקום בסילון, ומהוות במקומות מסוימים תחליף לבריכות שחיה.

מזרקות מודרניות

מזרקות מודרניות משלבות בקרה אלקטרונית כדי ליצור אפקטים מעניינים. זרימת המים מופסקת ומחודשת בפרקי זמן קצרים (חלקי שנייה) כך שהמים נפרדים ואינם נראים כסילון יחיד. ניתן ליצור על ידי שילוב התזה ממספר מקורות תופעות של פיזור המים הרחק מהמזרקה.

מבנה

כיום רוב המזרקות מופעלות בלחץ הנוצר על ידי משאבה, ולא במים הזורמים מכוח הכובד. המים נשאבים בדרך כלל במעגל סגור, כך שאין צורך להוסיף מים למזרקה באופן רצוף, אלא רק מדי פעם כדי לפצות על המים המתאדים. 
במזרקות שאינן גדולות מאוד נפוץ השימוש בתאים סולאריים המספקים את החשמל למנוע המשאבה. 
מקובל להשתמש במסנן מים על מנת לשמור על מים נקיים ולמנוע נזקים למערכת השאיבה וסכנה לבריאות. 
במזרקות רבות נפוץ השימוש בתאורה, לעיתים תת-מימית, המעצימה את האפקט החזותי בשעות החשיכה.

מזרקת כספית

בתערוכה הבינלאומית של ברצלונה שנערכה בשנת 1937 הציג אלכסנדר קלדר מזרקה שהתיזה כספית במקום מים. המזרקה מנציחה את הכורים שנהרגו במכרות הכספית באָלַמַאדֶן.
חנה מוריאל סטבון

ביוגרפיה

חנה מוריאל סטבון נולדה בירושלים לסילבי ומרק סטבון, עולים מצרפת. היא למדה לשלושה תארים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיימה בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה ומשפטים ותואר שני בהצטיינות בכלכלה ומנהל עסקים, אף הוא בהצטיינות. את הדוקטורט בתחום הכלכלה היא השלימה ב-2008 בהדרכתו של פרופ' איתן ששינסקי בנושא: "Issues in Private Equity and Venture Capital". במהלך לימודי הדוקטורט שימשה כעוזרת מחקר בבית הספר למנהל עסקים וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 2007 הצטרפה סטבון לזרוע הירוקה של החברה לישראל, בשנת 2008 מונתה כסמנכ"ל כספים ופיתוח עסקי של חברת פטרוטק שנרכשה על ידי החברה לישראל ועוסקת בתחום הביו דיזל, תפקיד ממנו פרשה באוקטובר 2009. בשנת 2010 הקימה את חברת אקודה פאואר המפתחת ומממנת תחנות כוח סולאריות ברחבי העולם, ובשנת 2011 מונתה לסמנכ"לית פיתוח עסקי ומימון של קבוצת האנרגיה פ.ק.
בשנת 2012 מונתה סטבון לכהן כדירקטורית חיצונית בתעשייה האווירית לישראל, שם היא מכהנת כיו"ר ועדת כספים השקעות ודוחות כספיים. בשנת 2015 הקימה את חברת גרין אקטר, העוסקת בפיתוח וייעוץ להקמת פרויקטים ותשתיות אנרגיה במדינות מתפתחות, והיא משמשת כמנכ"לית החברה.
ד"ר סטבון עוסקת בנושא ייזום, מימון והקמה של פרויקטים בינלאומיים, ניהול סיכונים בהשקעות בתשתיות ובפרויקטים ארוכי טווח, ובעבודה מול הבנק העולמי ובנקים לפיתוח,ומוזמנת להרצות בכנסים בעולם בתחומים של אנרגיה, תשתיות והשקעות.
בשנים האחרונות, ד"ד סטבון משקיעה, ומובילה פיתוח ויישום טכנולוגיות חדשניות בפרויקטי תשתית – במדינות מתפתחות במודל עסקי-כלכלי-חברתי חדשני. הטכנולוגיות פותחו והותאמו במיוחד לתנאים ולאתגרים הייחודים במדינות מתפתחות, באופן שהטמעתן תקדם גם אג'נדה חברתית של קידום אוכלוסיות חלשות, ובפרט העצמת נשים, והרחבת השכלה בקרב קהילות שוליים (Inclusive Development), זאת במקביל לתרומתן הייחודית של הטכנולוגיות לבניית התשתיות הנדרשות לצורך הבטחת צמיחה כלכלית ברת קיימא (Sustainable Development).
ג'יג'יגה

היסטוריה

העיר הוזכרה לראשונה במקורות אירופיים בשנת 1842. לפי משלחת בריטית שעברה בסביבה בשנת 1893, פעל באזור מבצר עם כ-25 גברים. העיר עצמה הוקמה באופן מאורגן בשנת 1916. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה (1935-1936), שימשה העיר כמפקדה של הצבא האתיופי. כוח איטלקי כבש את העיר ב-5 במאי 1936. ב-17 במרץ 1941, במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי בעלות הברית. זאת לאחר שהכוחות האיטלקיים כבר כבשו את העיר.
לאחר המלחמה, העיר הוחזרה בהדרגתיות לאתיופים. רק לאחר לחץ מצד היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, החלו הצדדים לדון בהחזרת העיר לשלטון אתיופיה ולפינוי הבריטים. בסוף שנות ה-70 הייתה העיר לזירת קרבות במלחמת אוגדן. ב-28 במאי 2008 התרחשו בעיר כמספר פיגועים כנגד מטרות אזרחיות ושלטוניות. לפחות 16 בני אדם נהרגו ו -67 נפצעו. ממשלת אתיופיה האשימה בפיגועים את החזית לשחרור לאומי של אוגאדן.
בוראן (להקה)

להקת בוראן  היא להקה ישראלית, המשלבת בנגינתה מוזיקה אירית וסקוטית עם מוזיקה ים תיכונית.
הלהקה נוסדה בשנת 2000. בין חבריה שלושה בני משפחת  קורנברג - האב  ישראל  המנגן על כלי הקשה ובהם על תוף הבוראן האירי (שעל שמו נקראת הלהקה) והבנים  טל, המנגן בחליליות איריות ובחמת חלילים אירית וחמת חלילים סקוטית ו אסף  המנגן בתופים. חברים נוספים בלהקה (נכון לשנת 2007):  מעיין כרמלי  - כינור,  יעקב חוטר  - גיטרה אקוסטית וחשמלית,  דתו שלום  - גיטרה בס ומרסי שראייר  - חליל צד  ושירה.
בהופעות הלהקה משתתף גם  הרקדן  יאיר ורדיגר  מלהקת טריקוטרה הרוקד בסגנון אירי מסורתי ועכשווי. במופע  אש קלטית  משנת 2007  משולבים גם אלמנטים ים-תיכוניים, הן במוזיקה והן בריקודי הבטן של הרקדנית  אביגיל קליין .  
הלהקה אירחה במסגרת הופעותיה את הרקדן האירי  קולין ראיין  מריוורדאנס.