google/wiki40b huggingface dataset:
האימפריה הדנית

הודו

דנמרק החזיקה במספר מושבות קטנות ועמדות מסחר לאורך תת-היבשת ההודית מהמאה ה-17 עד למאה ה-19. מושבות אלו נמכרו בסופו של דבר לאימפריה הבריטית, שהפכה לכוח המרכזי באזור. מושבת טרנקובאר (כיום טהאראנגמבאדי ) השתייכה לדנמרק במשך 225 שנה עד שנמכרה לבריטניה ב-1845. ב-1755 דנמרק רכשה את העיירה סרמפור, ומאוחר יותר את אחנה ופירפור. ב-1829 הוקמה אוניברסיטה דנית בסרמפור, וזו קיימת עד היום. ערים אלו נמכרו גם הן לבריטניה ב-1845. עוד ניסיון דני לקולוניזציה היה באיי ניקובר.

האיים הקריבים

דנמרק יישבה את האיים סנט תומאס וסנט ג'ון, ורכשה את סנט קרואה מצרפת ב-1773. כלכלת האיים נתבססה בעיקרה על קני סוכר. האיים נודעו כאיי הודו המערבית הדנים ולבסוף נמכרו לארצות הברית ב-1917 במחיר של 25 מיליון דולר. הדנים רצו להיפטר מהאיים בשל התדרדרות הכלכלה בהם. ארצות הברית קיוותה להשתמש באיים כבסיס ימי. מ-1917 האיים נודעו כאיי הבתולה האמריקאים.

אפריקה

דנמרק החזיקה במספר נקודות מסחר ובארבעה מבצרים לאורך חוף הזהב במערב אפריקה, באזור גאנה של היום. שלוש נקודות המסחר היו מבצר פרדניקסבורג, מבצר כריסטיאנבורג שנכבש משוודיה ופרדריקסבורג שהיה לבסיס הכוחות הדנים באפריקה ושימש כמרכז לסחר בעבדים לטובת איי הודו המערביים הדנים. המבצרים היו מבצר פרינסטנסן שנבנה בשנת 1784, מבצר אגוסטבורג מ-1787, מבצר פריאדנסבורג ומבצר קונגנסטן. דנמרק מכרה את המבצרים לבריטניה בשנת 1850. כיום נותרו ממבצרים אלו רק הריסות, למעט מבצר כריסטיאנבורג המשמש כיום כמבנה מגורים.
ישראל גרוסמן

הרב ישראל גרוסמן (ה' בחשון ה'תרפ"ג, אוקטובר 1922 - כ"ג באדר ה'תשס"ז, 13 במרץ 2007) היה ראש ישיבה בישיבות קרלין, ישיבת תומכי תמימים כפר חב"ד וישיבת פינסק-קרלין. קודם לכן היה פעיל במערכות של הציבור החרדי לאחר קום המדינה.

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בילדותו שהה אביו ממושכות בחו"ל והוא למד בישיבות "תפארת ישראל" בחיפה ו"תפארת ציון" בבני ברק. כשחזר אביו ארצה, חזר לירושלים ולמד בת"ת חיי עולם ובישיבת "בית יוסף צבי" של הרב יוסף צבי דושינסקי, ובישיבת קמניץ אצל הרב משה ברנשטיין, היה מראשוני התלמידים ויד ימינו של ראש הישיבה. היה פעיל ציבור מנעוריו, לאחר קום המדינה היה פעיל במסגרת המאבק החרדי נגד שירות לאומי וגיוס בנות לצה"ל. היה מתגנב למחנות העולים כדי לרשום ילדים לחינוך העצמאי. פרסם כרוז בחתימת הרבנים צבי פסח פרנק, זליג ראובן בנגיס ואיסר זלמן מלצר הכוללת קריאה לבנות להימנע בכל מחיר מהתייצבות לגיוס לשירות לאומי וכרוז נוסף תחת הכותרת "אינקוויזיציה". בעקבות זאת הוא נעצר והואשם בקשירת קשר להכשלת החוק והמרדה. הוא נידון למאסר של שלושה חודשים דבר שהביא לביקורת ציבורית מצד יהודים חרדים בעולם. בערעור הומר עונש המאסר בקנס כספי].
בשנת תש"ח בגיל 25 מונה על ידי רבי יוחנן פרלוב מקרלין לעמוד בראש ישיבת קרלין בירושלים. בתמוז תשי"ח מונה לראש ישיבת תומכי תמימים בלוד, במקומו של הרב ברוך שמעון שניאורסון, והמשיך לשמש בתפקיד גם לאחר שעברה הישיבה לכפר חב"ד שם היה ראש ישיבה במשך עשרים שנה. משהוקמה בסוף שנות ה-80 חסידות פינסק-קרלין כחצר נפרדת, הוצב הרב גרוסמן בראשות הישיבה של החסידות. הוא היה חבר בגרעין ההקמה של ישיבת חב"ד במגדל העמק ושימש שם כראש ישיבה במשך כחצי שנה, במסגרתה הקים מאוחר יותר בנו, הרב יצחק דוד את מוסדות מגדל אור.
בכמה מקרים שימש כשליח של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק ושל הרב זליג ראובן בנגיס גאב"ד העדה החרדית בירושלים. באוקטובר 1952, יומיים לפני פגישת החזון איש עם דוד בן-גוריון, שלחו אותו שני הרבנים אל החזון איש עם מכתב ובו בקשה שלא יתפשר על גיוס בנות.
כיהן כדיין בבית הדין של אגודת ישראל בירושלים ושימש כבורר. היה חבר בנשיאות מפעל הש"ס.
לאחר פטירת רבו רבי יוחנן מקרלין, הצטרף לקבוצת החסידים שקיבלו את מרותו של האדמו"ר מלעלוב, רבי משה מרדכי בידרמן. לאחר שנפטר קיימו החסידים בחירות לבחירת מנהיג חדש. הרב גרוסמן היה אחד המועמדים, אולם בבחירות גבר רבי אהרן הכהן רוזנפלד.
בשנת תשס"ג 2003 מנע מבנו הרב יצחק דוד, רבה של מגדל העמק, להציג מועמדות לתפקיד הרב הראשי לישראל, עקב קשריו ההדוקים עם מנהיגי העדה החרדית, המתנגדים למוסדות הרבנות הראשית.

משפחתו

הרב גרוסמן היה נשוי לפערל, בת הרב יוסף גוטפרב מירושלים (נפטרה בי' באדר תשע"ב). יש לו שישה בנים וארבע בנות. מבניו: הרב יצחק דוד גרוסמן - רבה של מגדל העמק וראש מוסדות 'מגדל אור', הרב בן ציון, משפיע בקהילת חב"ד במגדל העמק, והרב אליעזר יחזקאל - ראש ישיבת 'מגדל אור' ומו"צ בקהילת סערט ויז'ניץ. בין חתניו הם: הרב נפתלי נוסבוים - ראש ישיבת 'חיי משה', דיין בירושלים, הרב שמואל צבי פריד - חבר בית הדין הרבני באשדוד, הרב בן ציון ליבוביץ', מנהל חינוכי של מוסדות ויז'ניץ בירושלים, הרב ברוך לוריא דיין בירושלים וראש כולל טעפליק בעיר.
טוני קאקו

חייו

קאקו נולד בעיר קמי שבפינלנד. הקים את להקת סונטה ארקטיקה בשנת 1996 בשם Tricky Means, לאחר שלמד לנגן על קלידים במשך כשנתיים בפסטיבלים מקומיים.
קאקו כתב והלחין את כל שירי הלהקה עד כה, מלבד את השיר My Selene שנכתב והולחן על ידי גיטריסט הלהקה לשעבר, יאני לימטאיינן. הלהקות קווין, סטראטובריוס, צ'ילדרן אוף בודום ונייטוויש לטענתו הן המשפיעות הרבות ביותר על יצירותיו המוזיקליות.
קאקו חבר גם בלהקת northern kings, בה חברים זמרים שכבר התפרסמו בלהקתם קודם לכן.
רשת (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α ברשת הוא ענק צהוב במרחק של כ-160 שנות אור עם בהירות מדרגה 3.3. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β ברשת היא מערכת הכוללת לפחות שלושה כוכבים כתומים במרחק של כ-100 שנות אור עם בהירות כוללת מדרגה 3.8.
γ ברשת הוא ענק אדום במרחק של כ-490 שנות אור שבהירותו משתנה באופן סדיר למחצה בין דרגות 4.4 ו-4.6 במחזוריות של כ-25 יום.
δ ברשת הוא ענק אדום נוסף במרחק של כ-530 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.6.
ε ברשת הוא כוכב זוגי במרחק של כ-60 שנות אור המורכב מכוכב כתום עם בהירות מדרגה 4.4 ובן זוג ננס לבן עמום עם בהירות מדרגה 12, אותו ניתן לראות רק בטלסקופ גדול. בשנת 2000 התגלה כוכב לכת דמוי צדק המקיף את הכוכב הבהיר מבין השניים.
ζ ברשת הוא כוכב זוגי במרחק של כ-40 שנות אור המורכב משני כוכבים צהובים דומים לשמש המקיפים זה את זה במרחק גדול של כ-9,000 יחידות אסטרונומיות (כ-0.14 שנות אור או 51 ימי אור) בזמן מחזור של כ-מיליון שנים. דרגות הבהירות של הכוכבים הן 5.2 ו-5.5 ובשל קרבתם למערכת השמש והמרחק היחסי הגדול ביניהם, ניתן להבחין בשניהם ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מייטביים או בעזרת משקפת. ζ ברשת זכתה לפרסום בעקבות התאמתה לסקיצה שצוירה בהיפנוזה על ידי בטי היל כ"ביתם" של חוטפיה החוצנים. על פי חובבי תאוריות קונספירציה כוכב זה מהווה כוכב הבית של החייזרים האפורים.
ידז'יי מורצ'בסקי

ידז'יי מורצ'בסקי (1879–1944) היה פוליטיקאי פולני ואחד מבכירי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית.

ראש ממשלת פולין

לאחר כניעתה של גרמניה, בתום מלחמת העולם הראשונה, בחודש נובמבר 1918, נשלטו חלקים שונים מפולין בידי גורמים מקומיים שונים. ב־6 בנובמבר 1918 הכריזו הקומוניסטים בלובלין שבפולין על הקמת רפובליקה, ובאותו יום הכריזו סוציאליסטים בראשות איגנצי דשינסקי על הקמתה של רפובליקה נוספת. ב-11 בנובמבר הצליח יוזף פילסודסקי לאחד את כל הפלגים, ולהתמנות למפקד עליון על הצבא הפולני. ב-14 בנובמבר פיזרה מועצת העוצרים את עצמה, והעבירה את סמכויותיה לפילסודסקי שהוכרז כ"ראש המדינה". פילסודסקי מינה לתפקיד ראש הממשלה את מורצ'בסקי שהיה אחד מחבריו בתקופת חברותו במפלגה הסוציאליסטית הפולנית. בכך קמה הרפובליקה הפולנית השנייה. 
ממשלתו של מורצ'בסקי הייתה ממשלת מעבר, שלא האריכה ימים, וחשיבותה הייתה בכך שסימנה את תחילת שלטונו המעורער, המלווה בחילופי שלטון תכופים, של פילסודסקי. מורצ'בסקי עצמו כיהן בתפקיד ראש הממשלה במשך זמן קצר, הופל על ידי רומן דמובסקי, ובמקומו מונה לתפקיד הפסנתרן בעל השם הבינלאומי איגנצי ין פדרבסקי.
קאובוי של חצות

עלילה

ג'ו באק הוא צעיר כפרי קל-דעת מעיירה קטנה בטקסס, שבה הוא עובד כשוטף כלים. הוא מחליט לנצל את מראהו החיצוני הנאה והביטחון העצמי הרב שלו לעשיית כסף, ולעבור למנהטן שבניו יורק כדי לעבוד כנער ליווי בשירות הגברות העשירות של העיר. כאשר הוא מגיע לניו יורק, הוא מגלה בתמימותו שהחיים שם אינם פשוטים וניסיונותיו לפיתוי גברות בעיר נוחלים כישלון. לאחר שהוא נופל קורבן להונאה מצד אישה איתה הוא שוכב, ואינו מקבל את הכסף מגבר נוסף איתו הוא מקיים יחסי מין מתוך ייאוש, כספו מתחיל לאזול והוא שוקע בבדידות ועצב.
במהלך הסרט שזורות סצנות מעברו של ג'ו המציגות את ילדותו בצל סבתו אשר נוהגת להתהולל עם גברים שונים, וכן סצנות פוסט-טראומתיות המתארות את בת-זוגו לשעבר וכן אונס קבוצתי שעברה על ידי חבורת פושעים, בעוד הוא נאלץ לצפות מהצד ללא אפשרות לסייע לה.
באק פוגש בבר את ריקו "ראטסו" ריזי, שמציע לו סיוע בעולם הזנות של מנהטן. באק התמים משלם לו עבור הסיוע ונופל קורבן למעשה הונאה נוסף. ראטסו הוא נכה חולה וחסר בית שנוהג להתחזות ולבצע מעשי הונאה ושוד קטנים למחייתו, ומפנטז על מעבר מניו יורק למיאמי החמה שבפלורידה. לאחר שבאק מוצא את ריקו ומתעמת איתו, הם מיישרים את ההדורים ביניהם ובאק עובר לגור עם ריקו בסקוואט המוזנח בו הוא חי, והם מפתחים יחסי חברות קרובים. בזמן שבריאותו של ריקו מידרדרת מתחיל ג'ו למצוא את מקומו בעיר ולהרוויח כסף, אותו הוא מנצל לרוב כדי לסייע לחברו אשר מתחיל לפתח אהבה כלפיו ולחלום על חייהם המשותפים כבני-זוג במיאמי, דבר שחומק מעיניו של ג'ו שלא מודע לכך שריקו הומוסקסואל, ומתייחס אליו אך ורק כאל חבר קרוב.
לאחר שהוא מכה קשות גבר שביקש להשתמש בשירותיו כנער ליווי וגונב את כספו, רוכש ג'ו כרטיסי נסיעה למיאמי עבורו ועבור ריקו. הוא נפטר מהבגדים שאפיינו אותו בניו יורק ורוכש בגדים חדשים לו ולריקו, אשר בשלב זה בריאותו של ריקו כבר במצב רע מאוד. בעוד ג'ו חולם על החיים החדשים שיתחיל בפלורידה, נפטר ריקו במהלך הנסיעה, עוד לפני שהספיק לשתף את ג'ו ברגשות כלפיו.

המחלוקת סביב הסרט

סצנות הסקס בסרט נחשבו לשעורייתיות בעת יציאתו לאקרנים בשנת 1969, למרות שרק חזה וישבן הוצגו חשופים וגם זאת לזמן קצר, והסרט לא הציג עירום גברי או סקס הומוסקסואלי באופן מפורש. ארגון ה-MPAA אשר מדרג את הסרטים על-פי קהל צפייה התכוון לדרגו בדירוג R (לצפייה מגיל 21 ומעלה או מגיל 17 בלווית מבוגר), אך ביונייטד ארטיסטס התעקשו לדרגו בדירוג X המשמש לסיווג סרטים המציגים תוכן פורנוגרפי למבוגרים בלבד, שימוש בסמים, אלימות קשה וניבולי פה - ואף צירפו לדרישתם חוות דעת של פסיכיאטר. הדירוג הפך את הסרט לסרט היחיד שמדורג X שזכה באוסקר. בשנת 1971 שינתה יונייטד ארטיסטס את דירוג הסרט ל- R כפי שתוכנן במקור, וזאת כדי לאפשר את הצגתו בבתי קולנוע שלא הקרינו סרטים בסיווג X, ופרסומו בעיתונים שלא הסכימו להציב מודעות עבור סרטים אלה.
בטקס האוסקר ה-78 שנערך ב-2005 והשתתף בו הסרט "הר ברוקבק", התבדח מנחה הטקס ג'ון סטיוארט על הנושא ואמר: "מזה שלושים וחמש שנים אנשים צופים ב"קאובוי של חצות" ושואלים "על מה לעזאזל זה היה?", ובכן, מעתה אנו מקבלים זאת כז'אנר קולנועי חדש – מערבון הומוסקסואלי!"
עובר ושב (תוכנית טלוויזיה)

היסטוריה

בעקבות פיצול ערוץ 2 ומעבר ערוץ 10 לאפיק 14, בערוץ רצו לקבל נתוני רייטינג גבוהים ברצועת הבוקר, כדי ליצור תחרות ברצועה.
בעקבות כך החליטו לבטל את פורמט הכותרות של אורלי וגיא וליצור תוכנית חדשה בשם "עובר ושב". סיון קלינגבייל וסמי פרץ נבחרו להגיש יחדיו את התוכנית.
התוכנית הראשונה שודרה ב-23 באוקטובר 2017 וזכתה לנתון מדורג נאה לרצועת בוקר מקדימה.
ב-31 במאי 2018 הופסקה התוכנית עקב החזרת פורמט הכותרות של אורלי וגיא. החלטה זאת התקבלה בעקבות ירידה בנתוני המדרוג של התוכנית אורלי וגיא, ובעקבות כך בערוץ הוחלט להחזיר לאורלי וגיא את הרצועה המקדימה בתקווה שישפרו את נתוני המדרוג.

מבנה התוכנית

התוכנית שודרה בשידור חי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 6:15 - 6:45. התוכנית בוצעו ראיונות בנושאי כלכלה עם אורחים ומומחים באולפן.

רייטינג

נתוני הרייטינג של התוכנית היו נאים יחסית לשעת שידורה.
התוכנית הראשונה הניבה 2.3%, כאשר התוכנית השנייה הניבה נתון גבוהה יותר של 3%. יום לפני פיצול ערוץ 2 התוכנית הניבה נתון של 2.8%. ביום הראשון אחרי הפיצול התוכנית הניבה 2.2%, וביום השני התוכנית ירדה כבר לנתון של 1.8%.
לקראת סוף שנת 2017 הניבה התוכנית נתון נמוך מיוחד של 0.7%.
בתחילת שנת 2018 הניבה התוכנית 1.2%.
חודש לפני ירידתה מהאוויר, התוכנית הניבה 1.3%.
אונור אייר

תולדות החברה

אונור אייר הוקמה ב-14 באפריל 1992 וחודש לאחר מכן החלה להפעיל טיסות לנמל התעופה הבינלאומי ארג'ן ליד לפקושה ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין באמצעות מטוס איירבוס A320 שכור. תוך 11 חודשים נוספו לחברה עוד כ-3 מטוסים ועד סוף שנת 1995 הפעילה תשעה מטוסים. בין השנים 1996-1999 פקדו קשיים כלכליים את החברה ומספר המטוסים צומצם. לאחר מכאן גדל צי החברה שוב, וכיום הוא מונה 30 מטוסים.

פעילות החברה בישראל

החברה מבצעת 17 טיסות שכר שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מטורקיה מבוצעות במטוסי האיירבוס A321 והאיירובוס A330 של החברה.
גד אלמלח

חייו

גד אלמלח נולד בקזבלנקה, מרוקו ושם גדל והתחנך. למד בבית ספר יהודי ולאחר מכן בישיבה, אך לא הצטיין כתלמיד. הוא דובר ערבית מרוקאית, עברית, אנגלית וצרפתית. אביו היה פנטומימאי, ואלמלח רצה החל מגיל צעיר להיות שחקן. בגיל 17 עזב את מרוקו לטובת מונטריאול, קנדה. שהה במונטריאול במשך כארבע שנים בהן למד מדע המדינה כסטודנט במשך שנה, עבד ברדיו, כתב סיפורים הומוריסטים והופיע במועדוני לילה.
בשנת 1992 עבר לפריז, שם למד במשך כשנתיים וחצי בבית הספר למשחק לה קור פלורה (Le Cours Florent). בשנת 1995 החל לראשונה להופיע בהופעת יחיד בשם Décalages. בשנת 1996 כיכב לראשונה בסרט קולנוע בשם Salut cousin!‎. מאז ועד היום (2007) הופיע בשלוש הופעות יחיד ובעשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה, בין הבולטים בהם: Olé!‎ עם ז'ראר דפארדיה, La Doublure (שודר בישראל בשם "מאהב בהשאלה") ו-Hors de prix ("בחורה זהב").
נכון ל-2007, הוא נחשב לאחד הקומיקאים המובילים בצרפת. במרץ 2006 קיבל תואר אבירות במסדר האמנות והספרות של הרפובליקה הצרפתית. בינואר 2007 נבחר לאיש המצחיק ביותר בצרפת בתחרות מול 49 קומיקאים אחרים. אלמלח הופיע גם מחוץ לצרפת, בעיקר בארצות דוברות צרפתית כגון קנדה, בלגיה, שווייץ ומרוקו וגם בארצות הברית ובישראל. הנחה את טקס פרסי הסזאר (המקבילה הצרפתית לאוסקר). בשנת 2010 הופיע בסרט הדרמה ההיסטורי נקודת איסוף המתאר את פרשת גירוש היהודים מפריז.
בשנת 2019 החל לככב בתפקיד עצמו בסדרת הטלוויזיה "גדול בצרפת", שהוא עצמו יצר לרשת נטפליקס העולמית.

חיים אישיים

לגד אלמלח אח בשם אריה, שאף הוא קומיקאי. בשנת 2001 התחתן עם השחקנית אן ברושה (Anne Brochet) ולשניים נולד בן בשם נח (Noé). בהמשך נפרדו בני הזוג.
מ-2011 היה אלמלח במערכת יחסים עם שארלוט קסיראגי, בתה של קרוליין, נסיכת הנובר, ונסיכת מונקו. ב-17 בדצמבר 2013 נולד לזוג בן משותף, רפאל. הם נפרדו ב-2015.
Windows Store

חנות מיקרוסופט (במהדורות חלונות בשפה האנגלית נקרא Microsoft Store) היא יישום של מיקרוסופט המשמש בתור חנות יישומים. השימוש בה החל ב-Windows Server 2012, ו-Windows 8. חנות זו היא המערכת הראשית להפצת יישומי פלטפורמת חלונות כלליים. ביישום קימים גם יישומים חינמיים, וגם כאלו הניתנים לרכישה, אשר מחירם נע בין 0.99$ ל-$999.99. לראשונה הופיע היישום לקבלת משוב מהציבור ב-29 בפברואר 2012, ובהמשך בשנת 2015 שולבו היישומים  Windows Phone Store‏, Xbox Video, ו-Xbox Music, ביישום עצמו.
כמו פלטפורמות אחרות כגון Mac App Store ו-Google Play, היישומים שבחנות עוברים בדיקות תאימות ותוכן. מיקרוסופט מקבלת 30% מסך כל ההכנסות ממכירות דרך החנות. על פי מיקרוסופט נכון ל-28 בספטמבר 2015 היו בחנות למעלה מ-669,000 יישומים זמינים להורדה, אשר כללו יישומים התואמים ל-Windows NT, ו-Windows Phone, ויישומים כלליים. הקטגוריות בעלות מספר היישומים הגדול ביותר הן: משחקים, בידור, ספרות, והשכלה. רוב מפתחי היישומים בעלים ליישום אחד בלבד.
רוברטו צוקו

רוברטו צוקו (בצרפתית: ROBERTO ZUCCO) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס, המונה חמש עשרה תמונות.

תקציר העלילה

רוברטו צוקו נמלט מבית הסוהר, בו נכלא אחרי שחנק את אביו וזרק את גופתו מהחלון. הוא שב לבית הוריו, חונק את אימו, לובש את מדי הצבא שלו ועוזב את הבית. 
הילדה נעלמה מהבית, משפחתה דואגת, אחיה ואחותה יוצאים לחפש אותה. אחותה מוצאת אותה ליד גדר של אחד הבתים ומביאה אותה הבייתה. רוברטו צוקו נכנס מהחלון, מספר לילדה שהוא סוכן חשאי שמסתובב בעולם ואונס אותה. הוא משכיר חדר במלון הזונות ברובע "שיקגו הקטנה", אליו מגיע מפקח המשטרה ומשוחח עם בעלת המלון. כשהמפקח עוזב את המקום, צוקו עוקב אחריו, ומבלי שהמפקח מרגיש צוקו תוקע לו סכין בגב. המפקח מתמוטט, צוקו לוקח ממנו את האקדח ועוזב את המקום. 
האח נכנס לחדר האחות ואומר לה שעכשיו משהיא איבדה את בתוליה, הוא לא צריך לשמור עליה יותר, היא כבר לא יכולה להתחתן ולהקים משפחה. היא יכולה להתרועע עם גברים, לעבוד בזנות ולהיות עצמאית ולאף אחד לא יהיה אכפת ממנה. האחות משוחחת עם הילדה, הילדה רוצה ללכת ל"שיקגו הקטנה" כדי למצוא את רוברטו צוקו. האחות נחרדת, אומרת שהילדה היא הטעם לחייה ושאחיה ישמור עליה. האח מוכר את אחותו לסרסור כדי שהיא תעבוד בזנות. 
רוברטו צוקו נכנס למועדון לילה, מתקוטט עם "סטאר", שמשליך אותו מהמועדון. 
צוקו מגיע לגן ציבורי ופוגש אישה הדורה יושבת על ספסל. הוא רוצח ביריה את בנה בן ה-14 וחוטף אותה. כל זאת לעיני עוברים ושבים ולעיני שוטרים. צוקו והגברת מגיעים לתחנת רכבת והוא עוזב אותה. 
השוטרים משוטטים עם הילדה ברובע "שיקגו הקטנה". לפתע עובר במקום רוברטו צוקו. הילדה מזהה אותו, רצה אליו ומחבקת אותו. השוטרים מזהים אותו ועוצרים אותו.
צוקו נכלא בבית הסוהר. הוא מטפס על גג הכלא ונופל ממנו.

הרקע למחזה

"רוברטו צוקו" הוא המחזה האחרון שכתב קולטס. הוא סיים את כתיבתו בסתיו 1988, הצגת הבכורה שלו הייתה בשאוביהנה בברלין, בבימויו של פטר שטיין, באפריל 1990. בשנה שלאחר מכן התקיימו שבע עשרה הפקות שונות של המחזה בגרמניה. הבכורה צרפתית התקיימה בתיאטרון הלאומי העממי בווילורבאן. הבכורה הצרפתית של המחזה עוררה פולמוס, שבו הואשם המחבר בהאדרת דמות של רוצח. ב-1995 הועלה "רוברטו צוקו" בלונדון.

המחזה מבוסס על סיפורו אמיתי של רוברטו זוקו, שרצח את אביו ואימו והוכנס לכלא. כעבור חמש שנים הוא ברח מבית הסוהר, אנס ורצח, נתפש, והוכנס שוב לבית הסוהר. הוא נפל מגג הכלא במהלך ניסיון בריחה ואחר-כך התאבד. 
קולטס כתב את המחזה בהשראת המקרה לאחר שראה מודעה של המשטרה בתחנת רכבת. לפי סיפור הרוצח "רוברטו זוקו" (Roberto Succo), יצר קולטס את הגיבור בעל אותו השם ובכתיב קצת שונה - "רוברטו צוקו" (Roberto Zucco).
NetBSD

השם

NetBSD היא אחת ממספר מערכות הפעלה אשר מבוססות על הקוד של BSD אשר פותח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לקראת סוף שנות השמונים החלו בברקלי לפתח גרסה אשר לא משתמשת קוד קנייני של יוניקס מחברת AT&T. מסיבות היסטוריות המאמצים הללו החלו מהקוד של מחסנית התוכנה של התמיכה ברשת (ובפרט: התמיכה ב-TCP/IP. לכן הגרסה החופשית כונתה BSD/Net. מכאן הפכה המילה "Net", שבמקור היא קיצור למילה "רשת", כבעלת משמעות של חופשי].
קפה לורנץ

קפה לורנץ היה בית קפה שפעל עד אמצע המאה ה-20 ברחוב אילת מספר 57 פינת רחוב שלוש בפאתי שכונת נווה צדק והמושבה הגרמנית ביפו.
כיום פועל במבנה נווה שכטר, מרכז לתרבות יהודית ישראלית עכשווית ובית כנסת של הקהילה המסורתית נווה צדק.

היסטוריה

הבית הוקם ב-1886, על בסיס בית קדום יותר, בידי פרנץ לורנץ, שנמנה עם הטמפלרים שהתיישבו ב-1870 במושבה האמריקאית הנטושה. המבנה נבנה מאבני כורכר מקומיות, בתוספת רעפים מיובאים. לאחר מותו של פרנץ לורנץ ב-1909, הוסיף לו בנו קורט קומה נוספת, בה התקיים אולם אירועים והתקין גנרטור שסיפק לו חשמל. באולם התקיימו מופעים שונים, סרטי ראינוע, מסיבות פורים, אסיפות עסקיות וחתונות.
בקומת הקרקע פתח גוטהילף וגנר בית קפה ובית מרזח. בית הקפה היה פופולרי בקרב הטמפלרים, אך גם בריטים ויהודים נהגו לפקוד אותו, ובהם ש"י עגנון, שהזכיר אותו בספרו "תמול שלשום": "ולכשדעתו של אורגלברנד רחבה עליו מזמין הוא את יצחק לבית הקהוה של לורנץ, שאורגלברנד אינו נכנס לבית הקהוה חרמון, שכל הבריות משיחים שם במנהל, אבל נכנס אצל לורנץ, שרוב הבאים לשם גרמנים ואין להם עסק באפ"ק, ואף ליהודים שבאים לשם מבקשים נופש מעניינים של עסק". במקום הייתה גם מאפיית עוגות.
מיקומו של בית הקפה באמצע הדרך בין תל אביב היהודית ויפו הערבית ובעלותו הגרמנית הזרה, הביאה אותו למעמד של אזור נייטרלי. מיקומו של בית הקפה היווה נקודת ציון בתל אביב של ימי המנדט ועסקים רבים פרסמו את כתובתם כ"על ידי קפה לורנץ". עם פרוץ המרד הערבי הגדול, היווה קפה לורנץ נקודת ציון לגבול בין תל אביב היהודית ויפו הערבית.
בית הקפה שימש גם כאולם ראינוע ("ראינוע קסם"), עד שב-1925 הוסבה לשם כך הקומה השנייה. את הראינוע ניהל ירושלים סגל. כן נערכו בו מופעי תיאטרון ואירועים שונים. בית הקפה נוהל  רוב הזמן על ידי משפחת לורנץ בשיתוף עם מסעדנים יהודים. עם גירוש הטמפלרים מהארץ בפרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך להפעיל את בית הקפה המסעדן מקס רפופורט, אשר שילם עד 1948 את דמי השכירות לנאמן של משפחת לורנץ.
לאחר הקמת מדינת ישראל, נמסר בית הקפה לוועד למען החייל, שהקים בו, ב-1951, מועדון לחיילים שנקרא "פינת החייל". במועדון פעלו גם מסעדה ואולם חתונות. לאחר הקמתו של בית החייל ברחוב ויצמן ב-1965 הצטמצמה הפעילות במועדון, והוא נסגר ב-1975. לאחר מכן ננטש המבנה ועמד בפני סכנת קריסה. בשנת 2010 מכון שכטר למדעי היהדות יחד עם משרד האדריכלים קימל אשכולות, החלו בתהליך של שיפוץ, שימור ושיחזור של המבנה, אשר נחנך בשנת 2012 בשם נווה שכטר, מרכז לתרבות יהודית ישראלית עכשווית בו מתקיימים לאורך השנה מגוון הרצאות, סיורים, סדרות, הופעות ואירועים מיוחדים. בנוסף, בנווה שכטר  פועל בית קפה ובית כנסת של הקהילה המסורתית נווה צדק.
מנוצ'הר מותכי

ביוגרפיה

מותכי גדל ולמד בבנדר גז. לאחר שסיים את לימודיו התגייס לצבא והצטרף לתוכנית לחינוך הציבור שנערכה על ידי הממשלה. הוא הגיע למחוז ח'וראסאן, הקים שם בית ספר לעניים ולימד בו. לאחר שירותו הצבאי החליט לצאת לחו"ל לחוויה ולימוד. היות שהודו שימשה יעד פופולרי לצעירים איראנים, נסע מותכי להודו; היה זה מספר שנים לפני המהפכה האיראנית.
לאחר המהפכה נבחר למג'לס (הפרלמנט האיראני) על ידי תושבי עירו והערים הסמוכות. הוא שימש כיושב ראש הוועדה לביטחון לאומי ולמדיניות החוץ. בהמשך השנים כיהן בתפקידים שונים במשרד החוץ, בהם ראש הלשכה המדינית של משרד החוץ (1984), שגריר איראן בטורקיה (1985), המזכ"ל לענייני אירופה המערבית (1989), סגן שר החוץ (1989), שגריר איראן ביפן (1994), יועץ שר החוץ (1999), סגן יו"ר ארגון התרבות והתקשורת האסלאמית העולמית (2001) וראש ועדת יחסי החוץ של המג'לס לביטחון לאומי ומדיניות החוץ. לאחר 24 שנים במשרד החוץ מונה על ידי הנשיא אחמדינז'אד לשר החוץ. בדצמבר 2010 הוא פוטר על ידי הנשיא, ובמקומו מונה עלי אכבר סאלחי.
מותכי בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טהראן ותואר ראשון מאוניברסיטת בנגאלור בהודו.
בית הקברות מירוגוי

היסטוריה

ב-1872 רכשה הרשות המקומית זאגרב חלקת אדמה אשר הייתה בבעלותו של ליודביט גאי לצורך הקמת בית עלמין עירוני מרכזי. האדריכל הרמן בולה (בגרמנית: Hermann Bollé) תכנן את המבנה והמבואה המרכזיים וב-6 בנובמבר 1876 נחנך בית העלמין. ביצוע הארקדות והקמת הכנסייה החלו ב-1879 אך בשל בעיות מימון הושלמו רק ב-1929. בית העלמין הוא בבעלות עירונית ועל כן הוקצו חלקות קבורה לבני כל הדתות.
ארגמון קהה קוצים

תפוצה

הארגמון נפוץ בעיקר בחופי הים התיכון והים השחור, וכן במערב האוקיינוס האטלנטי (בעיקר בספרד, פורטוגל, מרוקו, האיים הקנריים והאיים האזוריים). הארגמון נפוץ במים רדודים בחופים מוגנים (כגון נמלים ומפרצים).

צורת הקונכייה

לקונכיית הארגמון צורת חרוט רחב ואורכה בין 4 ל-10 ס"מ גודל ממוצע 8 ס"מ, ויש לה צריח גבוה עם 7 פתולים (בפרטים צעירים ישנם פחות) כשהסיבוב האחרון רחב יותר. לרוחב הקונכייה יש פסים כהים המשתנים בצורה ובצבע בקונכיות שונות. לעיתים גדלים מעין קוצים על דפנות הקונכייה ומשווים לה מראה מחוספס.

תזונה

הארגמון ניזון מרכיכות, חלזונות, צדפות, דגי גרם ודגי סחוס מתים, מסרטני נזיר וממגוון של בשר ממקורות ימיים או יבשתיים. תזונה זו מסבירה את תפוצתו הנרחבת בנמלי דיג ומעגנים שבהם נזרקות למים שאריות מהדיג. הארגמון משתק את טרפו באמצעות נוזל המיוצר בבלוטה תת-זימית המכילה מורקסין (אותו נוזל משמש לייצור צבע התכלת). כדי לאכול חלזונות הוא קודח חור בקונכייתם בעזרת המגרדת (משננת) וחומר שהוא מפריש שמרכך את הקונכייה, בשביל להפריד קשוות של צדפות הוא משתמש בשרירי הרגל.
פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, כותב שהיו צדים את הארגמון על ידי הורדת רשת מלאת רכיכות למים, הארגמון היה מריח את הרכיכות ונצמד לרשת.
אוניברסיטה ציבורית

אוסטרליה

באוסטרליה יש 38 אוניברסיטאות ציבוריות וארבע אוניברסיטאות פרטיות. ארבע האוניברסיטאות הפרטיות הן: אוניברסיטת הבונד, אוניברסיטת צפון אוסטרליה, הסניף האוסטרלי של אוניברסיטת קרנגי מלון האמריקאית והסניף האוסטרלי של אוניברסיטת קרנפילד הבריטית.

גרמניה

מרבית המוסדות להשכלה גבוהה הם ציבוריים ומופעלים על ידי מדינות גרמניה. כל המרצים הקבועים הם עובדי ציבור. באופן כללי, האוניברסיטאות הציבוריות זוכות למוניטין גבוה יותר מאשר מוסדות פרטיים. בין השנים 1972 - 1998 הלימודים באוניברסיטאות ציבוריות היו פטורים משכר לימוד; אולם מאז, מספר מדינות הנהיגו שכר לימוד נמוך יחסית, בעיקר לתארים מתקדמים.

סין

בסין האוניברסיטאות הן ציבוריות ומנוהלות על ידי הממשלה המחוזית המקומית באזור שלהן. יש מספר קטן של מוסדות להשכלה גבוהה של מהנדסים בבעלות פרטית, אך הן אינן רשאיות בדרך כלל לתת תואר ראשון.

פינלנד

בפינלנד כל האוניברסיטאות הן ציבוריות וללא תשלום שכר לימוד כלל.

צרפת

בצרפת רוב האוניברסיטאות הן ציבוריות ובתשלום שכר לימוד נמוך. יוצא דופן מיוחד הם בתי הספר למנהל עסקים.

קנדה

בקנדה האוניברסיטאות הן באחריות המחוז שבו הן נמצאות. רוב כמעט מוחלט של האוניברסיטאות הן ציבוריות מחוזיות.