google/wiki40b huggingface dataset:
סימן מים

סימן מים המוטבע בשטרות כסף, ניירות ערך ובבולים שימש ומשמש כאמצעי לזיהוי זיופים על ידי יצירת סימון שלא רואים אותו ממבט ראשון ויצירתו מצריכה טיפול בנייר לפני הדפסתו.
סימני המים דומים במראה שלהם לעבודות אמנות של צורפים העובדים עם חוטים דקים מאוד של מתכת יקרה, עבודות הנושאות את השם פיליגרן ומשום כך דבק השם פיליגרן גם בסימני המים המוטבעים בנייר.
סימני מים בנייר נוצרו לראשונה בבולוניה, ב-1242. קיימים שני סוגים של סימני מים, סימני מים המוטבעים במהלך ייצור הנייר ומכונים "סימני מים אמיתיים" וסימני מים המוטבעים בנייר לאחר שתהליך ייצורו הושלם ומכונים "סימני מים מלאכותיים". סימני המים האמיתיים נוצרים על ידי הפעלת לחץ על נקודות מסוימות בעיסת הנייר לפני התיבשותה (ומכאן מקור השם סימן מים). אחרי התיבשות הנייר המקומות שנלחצו הם דקים יותר, לכן מאפשרים חדירה טובה יותר לקרני האור. את סימני המים המלאכותיים יוצרים על ידי צביעת הנייר בצבע לבן או לקה מבריקה - את סימני המים המלאכותיים רואים רק בצד אחד של הנייר, בניגוד לסימני המים האמיתיים, שאפשר להבחין בהם משני צדדי הנייר.
בהשאלה, בשנות האלפיים, המונח "סימן מים" משמש גם כמונח המתייחס לכיתוב ובו פרטי הצלם, שחלק מהצלמים המקצועיים נוהגים לשבץ על גבי תמונה דיגיטלית, על-פיו רוב בתחתיתה, כדי לוודא שהקובץ שיצרו יישאר מקושר אליהם.
פבלוס, מלך יוון

בצעירותו

פבלוס נולד ב-14 בדצמבר 1901 באתונה, לקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.
בצעירותו שירת פבלוס בצבא יוון, ובהמשך נשלח ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, שבה היה קצין ברגימנט משמר קולדסטרים.
בין השנים 1917–1920 היה פבלוס בגלות עם אביו קוסטנטינוס הראשון בבריטניה, ושוב בין השנים 1923–1935 היה פבלוס בגלות יחד עם אחיו גאורגיוס השני, שבמהלכה אף עבד בבית חרושת למטוסים תחת שם בדוי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941–1946, בזמן שיוון הייתה תחת שלטון גרמניה הנאצית, שהה פבלוס יחד עם הממשלה הגולה בלונדון ובקהיר, ועודד משם את תנועת ההתנגדות לנאצים.

שלטונו

ב-1 באפריל 1947 באמצע מלחמת האזרחים היוונית, מת אחיו גאורגיוס השני, מלך יוון ללא ילדים, ופבלוס עלה לשלטון במקומו. ב-20 בנובמבר 1947 התחתן בן דודו של פבלוס פיליפ עם אליזבת, הנסיכה מויילס, ופבלוס נסע לבריטניה להשתתף בשמחה.
בשנת 1949 עם סיום מלחמת האזרחים, לקח פבלוס על עצמו את המשימה של הבנייה מחדש של צפון המדינה.
בשנת 1950 החלה יוון להתאושש מבחינה כלכלית ודיפלומטית, וניהול קשרי הסחר חוזקו על ידי הביקורים הממלכתיים של פבלוס בחו"ל, ובין השאר הוא הפך למונרך היווני הראשון שנפגש עם הנשיא הטורקי. עם זאת, הקשרים עם בריטניה הפכו למתוחים עקב בעיית קפריסין, שם רוב האוכלוסייה היוונית העדיפה להתאחד עם יוון, אך בריטניה, התנגדה לכך. בסופו של דבר, קפריסין הפכה למדינה עצמאית בשנת 1960.
בשנת 1959 עבר פבלוס ניתוח להסרת קטרקט, ובשנת 1963 עבר ניתוח חירום להסרת התוספתן. בסוף פברואר 1964, עבר פבלוס ניתוח נוסף לטיפול בסרטן הקיבה, ומת כעבור שבוע ב-6 במרץ באתונה, ובנו קונסטנטינוס השני עלה לשלטון במקומו.
מיל רוק

היסטוריה

בשנת 1701 בנה ג'ון מארש (John Marsh) טחנת קמח על האי (באנגלית: "מיל" - mill), על שמה קרוי האי - שהיה באותה עת שני איים - האי מיל הגדול והאי מיל הקטן. מאוחר יותר שימש האי כחווה של סנדי גיבסון (Sandy Gibson) אשר השתלט על האי בלי אישור. במלחמת 1812 היה באי מוצב אמריקאי כחלק ממוצבים שנבנו להגן על נמל ניו יורק מפני הצי הבריטי. מוצב זה כלל שני תותחים והגן על המעבר למפרץ לונג איילנד.
בשנת 1885 פוצץ חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית 136,000 ק"ג של חומר נפץ על הסלעים בקרבת האי - הפיצוץ החזק ביותר בהיסטוריה של האזור (פיצוץ שהורגש עד פרינסטון בניו ג'רזי) במטרה להרחיב את המעבר לספינות באזור. בשרידי הפיצוץ נעשה שימוש על מנת למלא את המצר הימי בין האיים וכיום שניהם יחד מהווים את האי מיל רוק.
כיום מהווה האי פארק, בבעלות ובאחזקת מחלקת הפארקים והנופש של עיריית ניו יורק. בחופו הדרומי של האי ישנו מעגן, אולם האי אינו פתוח לציבור במטרה לשקם את צמחיית הבר של האי.
צ'ארקי

צ'ארקי (מקצ'ואה: בשר מיובש ומלוח, בספרדית: Charqui) הוא מאכל העשוי בשר מיובש ומומלח. 
המאכל אופייני לאזור האנדים ומיוצר בפרו, בוליביה, ארגנטינה וצ'ילה מבשר אלפקה, למה או הכלאה של שניהם.
תהליך הייצור של הצ'ארקי כולל את המלחת הבשר ויבושו בשמש. ישנם אזורים (אגם טיטיקקה, למשל) בהם הבשר נפרס לרצועות לפני יבושו, ובאזורים אחרים, כגון בקוסקו, הבשר מיובש בנתחים שלמים כולל העצם. בספרדית נקראים נתחים אלה "צארקי קומפלטו" (charqui completo).
מקור הצ'ארקי הוא בתרבות האינקה, אשר ניצלה את האוויר הקר והיבש ואור השמש העז של הרי האנדים לשימור בשר. האינקה השתמשו בצ'אנקי לאספקת מזון בתחנות הדרכים (בקצ'ואה: טנפו) שפרסו לאורך מערכת הדרכים ששימשה את האימפריה.
פרו היא היצרנית הגדולה עם 450 טון צ'ארקי בשנה. בברזיל מיוצר הצ'ארקי מבשר בקר. בארצות הברית קיים מאכל המבוסס על הצ'ארקי ומיוצר מבשר בקר או חזיר שנקרא ג'רקי.
צ'ארקי מסחרי נקרא "צ'ארקואדס" (charqueadas), ובארגנטינה ואורוגוואי גם "סלדרוס" (saladeros).
תסמונת גירוי יתר שחלתי

פתוגנזה

במהלך טיפולי פריון המיועדים להיפר-סטימולציה של רמות הזקיקים בשחלה (לצורך הגדלת סיכויי הביוץ והגדלת הסיכוי להשרשת עובר ברחם) ניתנים הורמונים כגון GNRH אגוניסט, LH, FSH ו- HCG במסגרת פרוטוקולים לביוץ.
באופן נורמלי, במחזור חודשי רגיל, יש ביוץ של ביצית אחת במרבית המקרים. בגירוי הורמונלי נוצרים מספר רב יותר של זקיקים דומיננטיים (באופן נורמלי- בין 10-13). כל זקיק כאמור מפריש אסטרוגן (תורם כ־150-200 פיקוגרם). במידה ויש אינדוקציה של זקיקים רבים מדי, רמות האסטרוגן בדם הן גבוהות מאד, כאשר מעל רמה של 3500 קיימת סכנה להיווצרות התסמונת.
על מנת להשרות ביוץ, ניתן HCG (בדרך כלל אוביטרל או פרגניל) המחקה את פעולת ההורמון האנדוגני LH. זריקת HCG ניתנת 36 שעות טרם שאיבת הביציות (בקירוב), כאשר נמצא כי מתן HCG מביא לשחרור חומרים ואזואקטיביים, עליה בפקטורי קרישה (וגורם למצב של יתר קרישתיות) ועליה בחדירות של כלי דם המביאה לאובדן נוזל לחלל הבטן ולאזורים נוספים.
לאחר הביוץ אשר הושרה על ידי מתן HCG, קיימת כמות גדולה של זקיקים אשר עוברים לוטאניזציה (הופכים לגופיף צהוב) ומייצרים VEGF (גורם גידול וסקולרי אנדותלי). הגופיפים הצהובים גם מגבירים את החדירות של הנימים וגורמים לדליפה של נוזל החוצה. הקליניקה למעשה תהיה של מיימת והצטברות נוזלים בחללים נוספים כמו בחלל הפלאורלי (של הריאות) אולם האישה תהיה במצב של היפו-וולמיה (התייבשות).

בדיקות מעבדה והדמיה

בבדיקות מעבדה ניתן לראות המו-קונסטרציה (ההמטוקריט הוא גבוה יותר, יש אובדן של נוזל וריכוז של הדם), הפרעות באלקטרוליטים כגון היפונתרמיה והיפרקלמיה, הפרעה בתפקודי כבד בגלל גודש כבדי, והפרעות בתפקודי כליה.
בגאודים

בָּגָאוּדים (bagaudae או bacaudae) הוא שם של קבוצות לוחמים המופיע פעמיים במהלך ההיסטוריה של גאליה, במאה השלישית ובמאה החמישית לספירה. במקור היה זה שמה של קבוצת איכרים מורדים בתקופת משבר המאה השלישית בגאליה תחת שלטון האימפריה הרומית. פירוש השם היה ככל הנראה "לוחמים". לפי ניקסון‏ היו הבגאודים "כנופיות של פורעי חוק באזורי הכפר שעסקו בביזה ובשוד", אך לפי וייטמן‏ מדובר היה בבעלי אדמות גאלים מקומיים שמרדו והפכו ל"טיראנים". הם מופיעים בכתובים כתופעה בשנת 284 וכוחם נמחץ על ידי הקיסרים מקסימיאנוס וקראוסיוס שפעלו למען הקיסר-אוגוסטוס דיוקלטיאנוס.
על פי התיאור ב"פנקגיריק של מקסימיאנוס" משנת 289, המיוחס לקלאודיוס ממרטינוס, מתוארים הבגאודים כ"איכרים לא מנוסים שאחזו בכלי נשק; אנשי המחרשה חיקו את החיילים, הרועים את הפרשים, אנשי הדיש היו האויב הברברי". ככל הנראה, מוציא תיאור זה מכלל חשבון את ההשערה שמדובר היה במרידה נוצרית, וייתכן והיו למורדים שורשים או קשרים להרולים הגרמאנים.
המונח בגאודים מופיע שוב בתחילת המאה החמישית, כאשר מוזכרים אלו כשולטים בחלקים מגאליה ועמק האברו ולוחמים בצבאות ששלח כנגדם הגנרל פלביוס אאטיוס. עם נפילת האימפריה הרומית ועליית הממלכות הגרמאניות נעלמים הבגאודים מהתיעוד ההיסטורי.
היסטוריונים בסקים רבים רואים בבגאודים מיליציות בסקיות לוחמות. השליטה הרומית בשטחי הבסקים בתקופה הרומית הייתה רופפת למדי בתקופת האימפריה הרומית והשבטים הבסקים נהנו משלטון עצמי משני עברי הפירנאים.
מאז אמצע המאה הרביעית ישנם מטבעות בסקים רבים המתעדים קיום מחנות צבא רבים, שכן בתקופה זו שימשו מטבעות בעיקר כדי לשלם לחיילים. טביעת המטבעות מעידה ככל הנראה ששטח הבסקים היה עצמאי כאשר הפולשים הגרמאנים הגיעו למקום בתחילת המאה החמישית.
הבסקים נלחמו תחת פיקוד רומי בשנת 407 כדי להדוף פלישות של שוואבים, ונדלים ואלאנים. שנתיים אחרי כן חצו שבטים גרמאנים אלו את הפירנאים בלא בעיות, אך עברו לשטחים העשירים יותר של היספניה ולא נותרו בשטח הבסקים. מאוחר יותר, ידוע כי הויזיגותים ואחריהם הפרנקים ניסו להכניע את הבסקים בלי הצלחה מרובה. בשנת 711 עדיין נלחם המלך הוויזיגותי רודריק כנגד הבסקים כאשר הפולשים המוסלמים הגיעו לממלכה מדרום. על–פי ההיסטוריונים הבסקים, רק ההשערה שמרידת הבגאודים הצליחה באופן מלא בשטח הבסקי יכולה להסביר מדוע נותרו אלו עצמאיים בתקופת הפלישות הגרמאניות ולא הכירו כלל את המבנה הסוציו-אקונומי הפיאודליסטי אפילו בסוף ימי הביניים, למרות השפעתו הרבה על שכניהם.
צביה ולדן

ביוגרפיה

ולדן נולדה בתל אביב. היא בתם הבכורה של שמעון וסוניה פרס, אחות ליוני פרס ולחמי פרס. היא סיימה לימודים להוראת צרפתית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1981 סיימה לימודי דוקטורט בפסיכו-בלשנות באוניברסיטת הרווארד. היא מתמחה בתחומים שונים של בלשנות ושל אוריינות, בהם רכישת שפה, רכישת קריאה וכתיבה, אוריינות ושימושי מחשב וחקר טקסטים מן המקורות היהודים.
ולדן נשואה לפרופ' רפאל ולדן, רופא כירורג כלי דם ולשעבר סגן מנהל בית החולים שיבא, ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים בכפר אז"ר. בתם הבכורה היא העיתונאית והשחקנית מיקה אלמוג. בנם אסף נפטר בגיל 35.

עבודתה המקצועית

ולדן ייסדה את כתב העת "מחשבות כתובות". ב-1984 הקימה את המרכז לטיפוח הלשון במכללת בית ברל (מל"ל) וב-1996 את מיש"ם – מכון יזמות, שפה ומחשבים. היא עסקה בפיתוח תוכנות לימודיות בחברת "לוגל". כמו כן ייסדה את עמותת התקשוב לפיתוח משחקים ותוכנות לטיפוח האוריינות ושימשה מנהלת הפיתוח של העמותה.

טלוויזיה

בשנות ה-70 וה-80 שימשה ולדן יועצת לסדרות של הטלוויזיה החינוכית הישראלית, בהן "דגש קל", "זה לא עסק", "עברית בסימן טוב" ו"קשר משפחתי". בשנת 2009 יזמה את הפקת הסדרה לונדון פינת בן יהודה על השפה העברית בערוץ 10 והייתה יועצת לסדרה.
ולדן כתבה והגישה את סדרת ההרצאות המצולמות "לוח ולדן" בנושא רכישת שפה.

כתיבה ותרגום

ב-1999 כתבה ולדן את ספר הילדים "ציפורפוח" (לפי איורים שפרסם הכותב והמאייר בריאן וילדסמית ב-1983). ב-2014 כתבה עם חנה צימרמן את "פרקי אבות על ברכי גננות". כמו כן, היא עוסקת בתרגום ובעריכה של ספרי ילדים מצרפתית, מאיטלקית ומאנגלית.

"השפה כמכלול"

ולדן הייתה בין המקדמים של גישת "השפה כמכלול" ללימוד קריאה וכתיבה בבתי-הספר היסודיים. שיטת הלימוד שהתבססה על הגישה הזאת ספגה ביקורת עקב תוצאות נמוכות במבחני אוריינות שנערכו לתלמידים והוחלפה בשיטה אחרת. במכתב ל"הארץ" בתגובה על הביקורת כתבה ולדן ש"'השפה כמכלול' היא פילוסופיה חינוכית ולא שיטה להוראת הקריאה" ולא נגזרת ממנה שיטת הוראה מסוימת.

עיסוקים אחרים

ולדן מעורבת בנושאים חברתיים כמו קידום זכויות אדם ותהליך השלום. בבחירות לכנסת ה-20 הוצבה במקום ה-99 ברשימת מרצ. היא מכהנת (או כיהנה בעבר) כחברה בוועד המנהל של העמותות: בינ"ה (בית מדרש חילוני פלורליסטי), המכון למורשת בן-גוריון, יד בן-גוריון, ידידי בית חם (לנוער מוּדר במצבי סיכון), יוזמת ז'נבה, מרכז פרס לשלום, פרלמנט נשים ו"קולות" (בית מדרש פלורליסטי).
על "האני מאמין" של ולדן בזהות יהודית פלורליסטית, שתתקיים ביחד לצד הזהות היהודית הדתית המבקשת לנכס לעצמה בלבד את היהדות, כתבה ולדן מאמר שנתנה לו את הכותרת "שתיים אוחזות - הטלית והחופה"; היא מסבירה את הכותרת המשונה הזו כך: " במקום לריב על הטלית, אני מעוניינת לפרוש חופה מעל לראשינו. החופה - ובמקור (בגמרא) הטלית - משולה ליהדות, והיא של כולנו. ההבדל העיקרי בין שני חלקי היהדות הוא בכך שיש הבוחרים להתעכב על מילוי המצוות ביהדות, בעוד שאחרים מקדשים את הערכים האוניברסליים שלה".
ולדן ובן זוגה הם חברי התנועה ליהדות מתקדמת, פעילים ב"בית דניאל" בתל אביב, וחברי המועצה הציבורית של התנועה. בטקס הלוויית שמעון פרס אמרה ולדן תפילת קדיש על אביה ביחד עם אחיה, בנוסח הרפורמי. 
היא חברה במועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
אולה רמר

תולדות חייו

רמר נולד ב-25 בספטמבר 1644 בעיר אורהוס, לסוחר וחובל בשם כריסטיאן פדרסן ולאנה אלופסדאטר סטורם, בתו של חבר במועצת-העירייה. אביו, כריסטיאן פדרסן, המיר את שם משפחתו לרמר, על-מנת להנציח את עיר מוצאו - רמו אשר באיסלנד, וכדי לבדל עצמו מאנשים אחרים שנשאו את אותו השם. פרטים מועטים בלבד ידועים על חייו של אולה רמר עד לקבלת תעודת הגמר מאוניברסיטת קופנהגן. מדריכו היה ראסמוס בארטולין, אשר פרסם ברבים את תגליתו בדבר השבירה הכפולה של קרני האור העוברת דרך קלציט, בשנת 1668. רמר התגורר בצל קורתו בעת התגלית ופרסומה. כעבור-זמן, זכה רמר להזדמנות פז, ללמוד מתמטיקה ואסטרונומיה עקב עיסוקו בתצפיותיו של טיכו ברהה, לאחר שמשימת הכנתם לפרסום הוטלה על כתפי בארטולין.
מאוחר יותר, הועסק רמר על ידי ממשלת צרפת, כשהתמנה על ידי לואי הארבעה-עשר למורה של יורש-העצר, ואף זכה ליטול חלק במלאכת בניין המזרקות של ארמון ורסאי.
בשנת 1681, שב רמר לדנמרק ונתמנה למשרת פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת קופנהגן. במרוצת אותה השנה נשא לאישה את אן מארי בארטולין, בתו של ראסמוס בארטולין. הוא הוסיף לקיים תצפיות במצפה הכוכבים של אוניברסיטת רונדטרן ובמצפה האישי שהקים בביתו, בו נעזר במכשירים משופרים פרי עמל-ידיו. תצפיותיו לא האריכו ימים: הן אבדו בשרפה הגדולה של קופנהגן בשנת 1728. ברם, אחד מעוזריו (ולאחר מכן אסטרונום בזכות עצמו), פדר הורבאו, כתב באדיקות על תצפיותיו של רמר ותיארן בפרוטרוט.
רמר מונה למתמטיקאי מלכותי, והציג את השיטה הלאומית הראשונה למדידת משקל ואורך בדנמרק, ב-1 במאי 1683. מידת אורך שהייתה מבוססת על הרגל בתחילה שופרה ואומצה בשנת 1698. מדידות מאוחרות יותר של מידות אחרות לאורך ולכמות שנעשו, העידו על רמות דיוק גבוהות למדי. מטרת עבודתו של רמר הייתה השגת הכרה במידות המוגדרות על ידי קבועים אסטרונומיים, באמצעות מטוטלת. יעד זה הוגשם אך לאחר מותו, הואיל ומכשולים טכניים לא אפשרו מדידה מדויקת בימי חייו. הישג נוסף הנזקף לזכותו הוא הגדרתו של המייל הדני החדש. יחידת מידה זו הקלה רבות על פעולת הניווט.
בשנת 1700 שכנע רמר את המלך להכריז על לוח השנה הגרגוריאני בדנמרק ובנורווגיה – דבר שטיכו ברהה השתוקק אליו מאה שנים קודם לכן.
רמר נמנה עם הראשונים שפיתחו סקאלה למדידת טמפרטורה. פרנהייט ביקר אצלו בשנת 1708 ושיפר את הסקאלה שיצר, והתוצאה הייתה מעלות פרנהייט, שעדיין משמשות במספר מדינות.
רמר יסד מספר בתי ספר לניווט בערים רבות בדנמרק.
בשנת 1705, מונה להיות ראש המשטרה השני של קופנהגן, עמדה בה החזיק עד למותו בשנת 1710. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה פיטורים של כל הכוח המשטרתי, מפני שהיה משוכנע שהמורל של הצוות היה נמוך באופן מדאיג. הוא היה הממציא של מנורות הרחוב הראשונות (מנורות שמן) בקופנהגן, ועבד במרץ כדי להשתלט על קבצנים, אנשים עניים, מובטלים וזונות בעיר. הייתה זו תחילתה של רפורמה חברתית. רמר קבע כללים לבניית בתים חדשים, הסדיר את פעולתן של מערכות המים והביוב של העיר, וידא שמחלקת מכבי האש של העיר תקבל ציוד חדש ומשופר, והיה הכוח המניע מאחורי התכנון וההקמה של מדרכות חדשות ברחובות ובכיכרות העיר.

המצאות

בנוסף להמצאת מנורות הרחוב הראשונות בקופנהגן, רמר המציא גם את המעגל המרידיאני, רמר גם המציא את מעלות רמר ומתקן לכיוון של טלסקופ.

המוזיאון על שמו

מוזיאון אולה רמר נמצא בעיריית הויה-טאסטרופ, דנמרק. מצפה הכוכבים שנמצא שם פעל עד לשנת 1716, שבה הכלים שנותרו בו הועברו לרונדטרן שבקופנהגן. ישנו אוסף גדול של מכשור אסטרונומי עתיק וחדיש ויותר מוצג במוזיאון. מאז שנת 2002 תצוגה זה מהווה חלק ממוזיאון קרופדל הנמצא בסמוך אליו.
פנסיון

פֶּנסיון הוא סוג של בית הארחה או חדר נופש. המונח מצוי בשימוש בעיקר בארצות אירופה הקונטיננטלית, וכן באזורים בצפון אפריקה ובמזרח התיכון (לרבות ישראל) אשר קלטו אוכלוסייה אירופית, ובמדינות מסוימות באמריקה הדרומית (כגון ברזיל ופרגוואי) ובמזרח ודרום-מזרח אסיה (קוריאה הדרומית, יפן והפיליפינים).
בניגוד לאירוח מסוג bed and breakfast‏ (B&B), פנסיונים על פי רוב מציעים לא רק ארוחת בוקר, אלא גם ארוחת צהריים וארוחת ערב ולעיתים אף ארוחת מנחה. במקום לשלם בנפרד עבור החדר ועבור כל ארוחה, האורחים משלמים תשלום אחד עבור לינה וארוחות בוקר, צהריים וערב ("פנסיון מלא"; באנגלית: full board) או עבור לינה וארוחות בוקר וערב בלבד ("חצי פנסיון"; half board או demi-pension). בישראל נהוג להשתמש במונח פנסיון לכלבים, ביחס למקומות שמארחים כלבים.  
דוגמאות לפנסיונים היסטוריים בישראל: פנסיון שמידט, פנסיון דורה שוורץ.
פדריקו ואלוורדה

קריירת מועדונים

ואלוורדה בילה את רוב תחילת הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל פניארול שבאורוגוואי, שם הוא הראה יכולת מצוינת והרשים במהירות. ואלוורדה ערך את הופעת הבכורה שלו במעודון במהלך עונת 2015–2016, במשחק ליגה מול סרו.
בהמשך ואלוורדה הפך לחלק מקבוצות הנוער של אורוגוואי ומשך את צומת הלב ממועדונים גדולים כמו ארסנל, ברצלונה, צ'לסי וריאל מדריד.
ביולי 2016, עבר ואלוורדה לקבוצת המילואים של ריאל מדריד, ריאל מדריד קסטיליה. ואלוורדה ערך את הופעתו הראשונה בקסטיליה במשחק ליגה מול ריאל יוניון, בסופו קבוצות נחלה הפסד.
כבר בעונת הבכורה שלו במועדון ואלוורדה הפך לשחקן הרכב בקבוצה. בדצמבר 2016, כבש ואלוורדה את שערו הראשון במועדון.
ב-22 ביוני 2017 הושאל לדפורטיבו לה קורוניה לתקופה של עונה אחת. ב-10 בספטמבר אותה שנה, ערך ואלוורדה את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד הביתי של קבוצתו לריאל סוסיאדד במסגרת הלה ליגה.
ואלוורדה ערך באותה עונה 24 הופעות אך לא הצליח למנוע את ירידת הליגה של קבוצתו.
כאשר שב ואלוורדה מן ההשאלה בדפורטיבו לה קורוניה, הוא הרשים את מאמן ריאל מדריד דאז, יולן לופטגי במשחקי ההכנה, מה שעזר לו לקבל את המקום בסגל הבכיר של ריאל מדריד, במקום מתאו קובאצ'יץ' שעזב.
ואלוורדה ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בריאל מדריד ב-24 באוקטובר 2018 במשחק הבית של קבוצתו נגד ויקטוריה פלזן במסגרת ליגת האלופות, כאשר עלה כמחליף במקום איסקו בדקה ה-54. 
ב-13 בינואר 2019 פתח ואלוורדה לראשונה בהרכב במשחק של ריאל מדריד נגד ריאל בטיס.

נבחרות

פדריקו ואלוורדה זומן לראשונה לנבחרת אורוגוואי במהלך הטורניר, אליפות העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערכה ב2017. ואלוורדה זכה בסוף הטורניר בכדור הכסף למרות שנבחרתו, סיימה במקום הרביעי בטורניר.
ב-5 בספטמבר 2017, ערך ואלוורדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של אורוגוואי, ואלוורדה אף כבש את שערו הראשון כבר בהופעת הבכורה שלו מול נבחרת פרגוואי.
במאי 2018, זומן ואלוורדה על ידי מאמנו לסגל מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה. ואלוורדה אף זומן לקופה אמריקה 2019, שנערך בברזיל.
מבצע רודוס

מבצע רודוס הידוע גם כמבצע שדואן הוא מבצע צה"לי שהתרחש ב-22 בינואר 1970, במהלך מלחמת ההתשה באי שדואן (شدوان), אי אלמוגים בים סוף, דרומית-מערבית לשארם א-שייח. 
מטרות המבצע היו לקיחת שבויים מצריים כ"קלפי מיקוח" והמשך התשת הצבא המצרי.

ההכנות למבצע

במבצע השתתפו לוחמי גדוד 202 של הצנחנים, סיירת צנחנים וחיל האוויר. על סיירת צנחנים ובראשה מפקדה, מוטי פז, הוטלה המשימה להשתלט על המגדלור באי וכן לשמש עתודה ללוחמי גדוד 202, שלוחמיו היו אמורים להשתלט על מגורי החיילים המצריים ולשבות אותם, וכן להשתלט על המכ"ם שבאי. חיל האוויר היה אמור למסך את האי ולהנחית את הכוחות.
על המבצע פיקדו הרמטכ"ל רא"ל חיים בר-לב, מג"ד 202 יעקב חסדאי ומפקד סיירת צנחנים סרן מוטי פז.

המבצע

הלוחמים התאמנו לקראת המבצע בשארם א-שייח' משם הוטסו במסוקים מסוג סופר פרלון ("צרעה"), השתלטו על האי ושהו בו 36 שעות. לצה"ל היו שלושה הרוגים ושבעה פצועים. לחיל המצב המצרי באי היו שלושים הרוגים ו-62 שבויים.
שתי טרפדות מצריות שהתקרבו לאי נתקפו ע״י מטוסי עייט וסמב״ד והוטבעו. בכך נגרמו למצרים הרוגים נוספים. אחד מהם היה מוקדם (סא"ל) חוסני חמאד, ששרת בחטיבת ספינות הטורפדו שפעלה בים האדום, ונהרג כשהוא על אחת הספינות שנפגעו. הנ"ל השתתף בכוח הימי שחסם את מיצר טיראן ב-1967 בפני השיט הישראלי. כן נפגעו במהלך הקרב גם מספר ספינות דיג אזרחיות שפעלו באזור, ואנשיהן נהרגו.

פינוי ואסון

יומיים לאחר המבצע, ב-24 בינואר, התרחש באילת אסון משאית התחמושת. משאית שנשאה מוקשים שפונו מהאי שדואן במבצע, נתקעה כשירדה מדלת הנחתת אח"י בת שבע. חיילים מיחידות שונות, אנשי צוות הנחתת ופועלי מספנת חיל הים באילת נקראו לדחוף את המשאית. תוך כדי דחיפה אירע הפיצוץ שגרם למותם של 24 חיילים ואזרחים עובדי צה"ל ולפציעתם של רבים.
שאמאץ

היסטוריה

היישוב נוסד ב-1862, עת נשלט האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בוסנסקי שאמאץ בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה ביצעו בעיר מיליציות סרביות טיהור אתני של בוסניאקים ומוסלמים.

הקהילה היהודית

יהודים הגיעו לבוסנסקי שאמאץ בשלהי המאה ה-19 או בראשית המאה ה-20. הקהילה מנתה כמה עשרות נפשות. ב-1906 הוקם בית עלמין לקהילה. הקבורה האחרונה בבית העלמין הייתה ב-1941. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון משטר האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ואיש לא ניצל. ב-1948 נבנה קו מסילת ברזל שחצה את בית העלמין. נכון ל-2009 ניתן היה לאתר את שרידיו. האתר שימש כמטמנה.
אלסי דריגס

ילדות ונעורים

אלסי דריגס נולדה בהרטפורד, קונטיקט בשנת 1898, ועברה יחד עם משפחתה לניו רושל, ניו יורק בשנת 1906. שני הוריה התעניינו בתחום האמנות; אמה, רוברטה, שמעה הרצאות רבות במוזיאון המטרופוליטן, ואביה, לואיס, הפך לאספן אמנות בשלב מאוחר יותר בחייו. התעסקותם של הוריה באמנות היוותה את אחת הסיבות לקשר החזק בין אלסי דריגס לאמנות.
כשהגיעה לתיכון, בחרה דריגס ללמוד אמנות ואף הייתה מציירת בחופשת הקיץ בדובר פליינס, ניו יורק. בזמן מלחמת העולם הראשונה, למדה דריגס רפואה אך החליטה שציור מתאים לה יותר. היא השתתפה בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק בין השנים 1918–1922 בהדרכת ג'ון סלואן, רוברט אנרי וג'ורג' לוקס. סלואן עזר להצית את התעניינותה של דריגס בסזאן וב'מומחים' הישנים, אשר היו משמעותיים מאוד בקריירה שלה לאחר מכן. באותה התקופה, ביקרה דריגס בגלריית דניאל, שם נחשפה למספר לא מועט של ציורים אמריקאים מתחום האמנות המודרנית.

קריירה אמנותית

בשנת 1922, נסעה אלסי דריגס לרומא שבאיטליה, שם למדה יחד עם המודרניסט מוריס סטרן. ברומא הכירה דריגס גם את ליאו שטיין, שהציג בפניה את עבודותיהם של פיירו דלה פרנצ'סקה והתנועה הפוטוריסטית האיטלקית. עם שובה לארצות הברית, שימשה דריגס כעוזרת במחלקת ההרצאות במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, שם המשיכה ללמוד ולשאוב השראה מגדולי האמנים. בשנות העשרים, הפכה אלסי דריגס לאחת הנשים הבודדות בתנועת הפרסיסיוניזם, שיצרו בעידן המכונה וביקשו למצוא יופי בהתקדמותו.
אלסי דריגס ידועה בעיקר בזכות ציורים כגון "פיטסבורג" (1928) ו"גשר קווינסבורו" (1927) המתארים צורות תעשייתיות רומנטיות משולבות בעשן ובאובך. היא מצאה השראה ל"פיטסבורג" בזכרונותיה ממפעל הפלדה שבו עבד אביה, שהיה מהנדס, כשהייתה ילדה. בשנת 1930 היא נכללה בתערוכת הפתיחה "35 תחת 35" במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, וזכתה להכרה כציירת מובילה.
"פיטסבורג", אשר מוצב באופן קבוע במוזיאון ויטני, היא העבודה המפורסמת ביותר של דריגס. היא ניצבת, לצד "הסיפון העליון" של שילר, כייצוג שאין לו עוררין על הנוף הפיזי, כמו גם על הנוף הפוליטי של ארצות הברית בשנות העשרים. "פיטסבורג" לוכדת הן את היופי הבלתי צפוי והן את החושך המאיים של המפעל ושל התעשייה בכלל.
בשנות השלושים, החלה אלסי דריגס להתרחק מהסגנון הפרסיסיוניסטי. היא קיבלה מלגה לציור דרך קרן "Yadoo" בסאראטוגה ספרינגס. את עבודותיה הציגה דריגס בגלריה של הסוחר שלה, פרנק רן.

משפחה

בשנת 1935, נישאה דריגס לצייר לי גץ', ויחד הם עברו ללמברטוויל, ניו ג'רזי. את בתם, מרימן, ילדה דריגס בשנת 1938. את רוב חיי הנישואים שלה בילתה דריגס בתמיכה בקריירה של בעלה, והקדישה מעט זמן לעצמה. בשנת 1945 הפכה למורה, ובשנות השישים חזרה לציור תוך שימוש במדיה מעורבת ובנושאים פיגורטיביים. היא הוכיחה את עצמה כאחת הפרסיסיוניסטים הוותיקים והפוריים ביותר, ועבדה עד למותה בניו יורק בשנים-עשר ביולי, שנת 1992.
מערכת מידע לבית קברות

מערכת מידע לבית קברות מיועדת לאפשר לציבור למצוא מידע אודות נפטרים ואיתור מקום קברם בבתי העלמין, ולסייע לגופים המנהלים את בתי העלמין בשמירת המידע על נפטרים.

מערכת מידע ממוחשבת

עם התפתחות המחשוב הוקמו מערכות מידע ממוחשבות גם לנושא זה. מערכת ממוחשבת בסיסית מחליפה את ספר הנפטרים ואת כרטסת הנפטרים, ומספקת שירות דומה לזה שמספקים כלים ידניים אלה, יחד עם שיטות נוספות לאיתור נפטרים.
שילוב מערכת מידע גאוגרפית, שבה מפה של בית העלמין, מאפשר, לאחר איתור כתובת הקבר, הצגת מפה מדויקת של בית הקברות ומקום הקבר בו, וקבלת מסלול הליכה. המערכת מאפשרת גם לסייר באופן גרפי במפה הממוחשבת של בית העלמין, להצביע באמצעות הסמן על קבר, ולקבל את הפרטים אודות הנפטר הטמון בו.
קיוסק מידע, המוצב בחלק מבתי הקברות, מאפשר לעולים לקבר את מציאת המידע על הנפטר ללא הזדקקות לשירותיו של פקיד מודיעין. הצגת המידע באתר אינטרנט של בית הקברות מאפשרת לקבל מידע זה גם קודם להגעה לבית הקברות.
לעיתים משולבים במערכת המידע שירותים נוספים, כגון הדלקת נר נשמה וירטואלי לזכר הנפטר, בקשה לתזכורות אוטומטיות באמצעות דואר אלקטרוני על מועדי אזכרה, הוספת מסמכים אודות נפטר, הוספת תצלום של נפטר, הוספת תצלום של קבר, ועוד.