מי שפיר

ספיגת מי השפיר

המנגנון העיקרי בו נספגים מי השפיר הוא בבליעה עוברית, החל משבוע 18. קרוב למועד הלידה, העובר בולע בין 200-500 סמ"ק ביום של מי שפיר. דרכים נוספות לספיגת מי השפיר הן ספיגה דרך השליה לדם האימהי ולכלי הדם העובריים.

הערכת כמות המים

הערכת כמות מי השפיר יכולה להיעשות במספר דרכים. 
הערכה על ידי בדיקה פיזיקלית: במישוש הבטן ניתן להעריך האם קיים ריבוי מי שפיר, במצב כזה יהיה קושי במישוש רגליים והראש למשל. במיעוט מי שפיר תהיה בטן קטנה יחסית למועד ההיריון. עם זאת, בדיקה בטנית אינה כל כך מדויקת בהערכת כמות מי השפיר. 
בדיקת נפח מי השפיר (או AFI): בדיקה בה משתמשים באולטראסאונד, מחלקים את הבטן ל-4 רביעים דמיוניים לפי היחס לטבור, ובודקים את הכיס הגדול ביותר של מי שפיר בכל רביע. סוכמים את כל הכיסים ומתקבל מספר בס"מ, כאשר מספר הנמוך מ-5 ס"מ מעיד על מיעוט מי שפיר ומספר הגדול מ-24-25 ס"מ מעיד על ריבוי מי שפיר. למעשה, ערך AFI בשבוע 20 הוא 14.1 (אחזון 50), בשבוע 30 – 14.5, ובשבוע 40 – 12.3

סיבוכים הקשורים למי השפיר

מיעוט מי שפיר או ריבוי מי שפיר עלולים להוות אינדיקציה למחלה או לבעיה אצל העובר והאם. בחלק גדול מן המקרים ההריונות מתקדמים באופן נורמלי והעובר נולד בריא, אולם ישנם מצבים בהם אין זה כך ועלולות להיות מחלות קשות המקושרות לריבוי או למיעוט מי השפיר. 
בשלבי ההריון הראשונים נפח מי השפיר רב יחסית לנפח העובר . יש לשים לב לכך ולא לאבחן בטעות ריבוי מי שפיר. וההפך קרוב למועד הלידה, כאשר נפח מי השפיר יחסית נמוך לנפח העובר וניתן לראות רק כיסי מים בודדים בתמונת האולטרהסאונד. כך גם בנשים במשקל גבוה, נוצר רושם בתמונת האולטרהסאונד שקיים מיעוט מי שפיר [טעות טכנית בהדמיה].    
במצבי מיעוט מי שפיר נפח מי השפיר במחצית השנייה של ההריון קטנה מ 300-500 סמק
על פי הערכת AFI   באולטרהסאונד ערך המדידה קטן מ 5.     
מצבים בהם קיים מיעוט  מי שפיר קשורים בהפרעה בתפקוד מערכת השתן העוברית, במצבים של פיגור בגדילה תוך רחמי או ירידת מים מוקדמת. כאשר קיים מיעוט קיצוני או חוסר במי שפיר בשק ההריון ללא פקיעת קרומים סביר להניח שקיים כשל כלייתי בעובר, חוסר כליות {תסמונת פוטר}, חסימה בצינורות השתן  , אי-ספיקה שלייתית חמורה המתבטאת בפיגור קשה בגדילת העובר, במצב של הריון עודף, ואף מות עוברי.  
פקיעת קרומים מוקדמת (ירידת מים מוקדמת, premature rupture of membranes, או PROM), המהווה מצב שבו קרום מי השפיר נקרע טרם התחלת תהליך הלידה, כאשר בחלק מן המקרים פקיעת הקרומים תהיה בשבוע מוקדם יחסית של ההיריון. הסיבות לכך יכולות להיות רבות, וכוללות זיהום או בעיה כלשהי של השק, הרחם או צוואר הרחם. במרבית המקרים של פקיעת מים מוקדמת, תתפתח לידה תוך זמן קצר ולכן קיימת חשיבות לשבוע ההיריון, סיבת פקיעת הקרומים, וניהול הטיפול בהריון (לידה או טיפול שמרני הכולל טיפול אנטיביוטי ומתן סטרואידים להבשלת ריאות העובר). 
ריבוי מי שפיר מוגדר כעודף מי שפיר בשק ההריון בכמות שבין 1500-2000 סמק.  מדידת AFI תהיה מעל 24סמ.    
מצבים של ריבוי מי שפיר קשורים בסיבוכי הריון לאם ולעובר. ריבוי מי שפיר יכול להופיע בסוכרת הריונית, אך גם במקרים של הפרעות בבליעת מי שפיר כתוצאה מפגיעה במערכת העצבים המרכזית, בעמוד השדרה, וכן חסימות במערכת הבליעה כולל לוע, ושט, ועד לאזור המעי הדק. כמו כן דווח על מומי לב, פגיעה בדופן הבטן של העובר, חסימות בדרכי השתן, והפרעות בשלד ובשריר. גם תסמונות כרומוזומליות יכולות לגרום לריבוי מי שפיר. מצב זה  יכול לגרום לירידת מים מוקדמת, לצירים מוקדמים ואף ללידה טרם המועד בשעור הנע בין 11.1%-29.4%
קיימת חשיבות גם לצבע מי השפיר עצמם: מי שפיר ירוקים יעידו על תוכן מקוניאלי (העלולים לגרום לתסמונת שאיפת מקוניום), מי שפיר צהובים יעידו על מחלה המוליטית ומי שפיר חומים לעיתים מרמזים על זיהום תוך רחמי.