ורדה רזיאל-ז'קונט

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב בשם ורדה זילברמן, הילדה האמצעית בין שני אחים. הוריה עלו לארץ ישראל בשנת 1930 מן העיירה ידלינסק הסמוכה לעיר ראדום שבפולין. בנערותה אמה ואביה, שעבדו כתופרת וכנגר, עברתו את שם משפחתם ל"רזיאל". היא למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב ועשתה את שירותה בצה"ל במסגרת הנח"ל בקיבוצים איילת השחר ויפעת.
ב-1964 סיימה את לימודיה בחוגים לספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. תוך כדי לימודיה, עבדה בשנת 1962 כמורה לאנגלית בקיבוץ נען. בשנים 1965–1966 חיה עם משפחתה בלונדון ועבדה כמורה לתלמידי בית ספר יסודי. ב-1967 החלה בלימודי פסיכולוגיה שבסיומם קיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה, ובהמשך תואר מוסמך בפסיכולוגיה חברתית ותואר מוסמך נוסף בפסיכולוגיה קלינית. רזיאל-ז'קונט רשומה בפנקס הפסיכולוגים.
משנת 1969 הייתה עוזרת-הוראה בחוג לפסיכולוגיה ולימדה בקורס מבוא לפסיכולוגיה למדעי החברה. עבודת המוסמך שלה, שהוגשה ב-1974 לאוניברסיטת תל אביב, נושאת את השם: "הערכת פעילות ממניעים אלטרואיסטיים כאינטרינזית או אקסטרינזית על ידי גברים ונשים".
בשנות השבעים העבירה חוגי הורים מטעם נעמת ונשלחה להרצות בפני מטפלות ילדים בתנועה הקיבוצית. ב-1976 פרסמה את ספרה המקצועי הראשון "אני, אתה, אנחנו" שנכתב בהזמנת משרד החינוך כחוברות תרגילים למחנכים. בנוסף העבירה סדנאות בתחום יחסי אנוש בהזמנת צה"ל, שירות המדינה וחברות שונות. בשנים 1979–1986 הייתה אזרחית עובדת צה"ל בחיל האוויר הישראלי והעבירה סדנאות למפקדים בנושא מיומנויות פיקוד ויחסי אנוש.
רזיאל-ז'קונט תומכת בשיטתו של מרטין סליגמן המבוססת על מחקרים המעידים כי אנשים יכולים להתפתח במשך כל מהלך חייהם ולא בהכרח להמשיך לחיות בצל טראומות ילדות.
פעלה גם כפסנתרנית מוזיקה קלאסית והופיעה בקונצרטים. בין היתר ניגנה כסולנית את החלק הראשון מתוך הקונצ'רטו לפסנתר בלה מינור של שומאן עם תזמורת הקמפוס בניצוחה של טליה אילן. היא הופיעה גם לצד אחיה אריה רזיאל בנגינת שירים של להקת "החיפושיות".

קריירת תקשורת

בתקופת לימודיה באוניברסיטה החלה רזיאל בכתיבת מאמרים וטורים בעיתונות. בשנת 1961 למדה בקורס לכתיבת תסכיתים לרדיו בהנחיית אמנון אחי נעמי, ולאחר מכן כתבה תסכיתים עבור "קול ישראל לנוער". בשנים 1960–1961 הייתה כתבת בעיתון "עולם האישה" (של גרשום קומרוב). ב-1972 החלה לכתוב רשימות עבור מגזין "את". במקביל, בשנת 1974 כתבה לעיתון "במחנה". ב-1979 החלה לכתוב טור קבוע בעיתון "ידיעות אחרונות". ב-1988 עברה לכתוב טור במוסף "סגול" של עיתון "חדשות", עד שהעיתון שנסגר. בהמשך, כתבה טור בעיתון "מעריב", ובשנת 1993 חזרה לכתוב במוסף "זמנים מודרניים" של ידיעות אחרונות. בשנים 1995–1996 כתבה רשימות לירחון אגודת הסופרים "מאזניים".
בתקופת לימודיה לתואר שני, ערכה את העיתון "אינטראקציה" של החוג לפסיכולוגיה.
מ-1972 ועד 1978 השתתפה במסגרת "גלי צה"ל" בצוות שענה על שאלות מאזינים בתחומי זוגיות ויחסי מין.
בשנות השמונים הגישה בטלוויזיה החינוכית את "פינת ספר" - המלצות על ספרים חדשים.
בשנת 1992 הנחתה, עם בן זוגה אמנון ז'קונט שיחות לילה דו שבועיות עם מאזינים ברשת ב' של קול ישראל עם עופר נחשון על נושאים כמו אהבה, יופי ופרידות.
בתחילת שנות התשעים הגישה ברשת א' של קול ישראל "פינת ספר" - שיחה על ספרים ישנים שראוי להיזכר בהם. במשך השנים כתבה ביקורות ספרות ב"ידיעות אחרונות", "עיתון 99", "מעריב", אתר "גיבור תרבות", מוסף ספרים של "הארץ" ועוד.
החל מ-1999 מגישה רזיאל-ז'קונט תוכנית רדיו במשך שישה ימים בשבוע, שבה היא משוחחת עם מאזינים ומייעצת להם בבעיות. התוכנית שודרה תחילה ב"רדיו ללא הפסקה" וב-2008 עברה ל"רדיו 99". בצהרי יום שישי שידרה עם בעלה תוכנית המבוססת על שיחות ביניהם ועם מאזינים. באוקטובר 2008 נקלע "רדיו 99" לקשיים כספיים ועקב רכישת התחנה על ידי "רדיו ללא הפסקה", תוכניתה של רזיאל-ז'קונט ירדה מלוח השידורים, אולם הוחזרה ב-2010.
בעקבות תוכנית הרדיו, החלה בהגשת תוכנית טלוויזיה בעלת תכנים דומים עם בן זוגה. בהמשך, השניים הנחו תוכנית נוספת בשם "סיפור הצלחה", במסגרתה אירחו אנשים שזכו להצלחה בולטת בתחומם וניסו לעמוד על שורשה של ההצלחה והמחיר שמשלמים עבורה.
לאור נוכחותה התקשורתית, זכתה רזיאל-ז'קונט לחיקויים ברדיו ובטלוויזיה והופיעה בתוכניות הומור וסאטירה בדמותה שלה. כך היה למשל בתוכניות "פרפר לילה", "שוטטות", "המתנחל", "מועדון לילה", "רק בישראל" ו"ארץ נהדרת".
בשנת 2016 הצטרפה בתפקיד ראשי קבוע לתוכנית ההומור הטלוויזיונית "חנוך דאום מחשב מסלול מחדש", בשידורי HOT.‏
החל מ-1976 פרסמה ספרי פרוזה ורשימות בתחום הפסיכולוגיה הפופולרית. ב-2003 התפרסם ספרה "מדברים עם ורדה", המתעד שיחות שקיימה עם מאזינים בתוכנית הרדיו.

חיים אישיים

ב-1961, בהיותה בת 21, נישאה למשורר מאיר ויזלטיר. השניים התגרשו ב-1967 ולהם בת אחת. בשנת 1982 פגשה בסופר אמנון ז'קונט והשניים נישאו כעבור כשמונה שנים.

מודל ייעוצי

לרזיאל-ז'קונט שיטת ייעוץ ייחודית, אשר החלה בפיתוחה במהלך לימודיה באוניברסיטה בשנות השבעים של המאה העשרים. רזיאל-ז'קונט הייתה מחלוצות המבקרים הגלויים של הטיפול והפרשנות הפסיכולוגית שהייתה נהוגה בשנים אלו, בשל מה שהיא מכנה "מידה גדולה של יומרה חסרת כסוי שהפכה להיות חלק מן המקצוע והעוסקים בו". שיטת עבודתה מבוססת על "מודל הייעוץ המיידי, הממוקד, והמעורב" במסגרתו ניתן להגיע לייעוץ בהתראות מאד קצרות, לפגישות חד פעמיות או קבועות, ואינה דומה למודל הטיפול של "הפסיכולוג השותק" הנמנע ממתן עצות, והמתרכז בהעמקה הכרחית אל תוך העבר. לטענתה, אין טעם להשקיע זמן, מאמץ ומשאבים מיותרים בחקירות של העבר אשר לעיתים אינן תורמות לפתרון בעיות בהווה. מתנגדי תוכניות הייעוץ ברדיו אותן משדרת עשרות שנים מכנים אותה "פסיכולוגית אינסטנט". רזיאל ז'קונט, מצידה, טוענת כי היא אינה נותנת טיפול פסיכולוגי ברדיו, אלא משוחחת עם מאזינים ועונה על מכתבים מתוך הבנה ששום מאזין לא לוקח את דבריה כפשוטם ומיישם. במאה ה-21 הצטמצם הפער בין גישתה של רזיאל ז'קונט לבין גישות מקובלות של הפסיכולוגיה הממוסדת.

מחלוקות ציבוריות

סגנונה הבוטה של ז'קונט ואופי עצותיה, כפי שהם באים לביטוי בתוכנית הרדיו שלה, שנויים במחלוקת. אוהדיה רואים בהם השתקפות של כנות ויושרה, דיבור בגובה העיניים בלשון צבעונית ורהוטה. לעומתם, מבקריה טוענים, בין השאר, שהיא תוקפנית ואלימה מדי כלפי המתקשרים אליה לייעוץ; שהיא נחפזת מדי לייעץ לאנשים להיפרד מבני זוגם ("תזרקי אותו!" הוא הציטוט שבו היא נודעת בקרבם לרעה וגם כביטוי פולחן); ושהיא מייעצת לאנשים להשתמש בתרופות פסיכיאטריות גם כשאין בכך צורך לדעת המבקרים.
האגודה לסיינטולוגיה ניהלה נגדה מערכה, שכללה תלונות לרדיו ללא הפסקה ולרשות השנייה. הוגשו נגדה תלונות להסתדרות הפסיכולוגים.
בשני מקרים הושעתה תוכנית הרדיו שלה. בפברואר 2006, לאחר הליך בדיקה שקיימה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בעקבות שידור שנערך בנובמבר 2005 ובו יעצה להורה שבנו הקטן נושך ילדים שלומדים איתו בגן, לנשוך אותו בחזרה, על מנת להמחיש לו את הכאב שהוא גורם. כשמונה שנים לאחר מכן, באוקטובר 2013 החליטה הנהלת רדיו ללא הפסקה על השעיית התוכנית למשך שבועיים עקב שלושה מקרים: האחד - המלצה שסיפקה למאזינה המעודדת התנסות בריבוי חוויות מיניות כדי להשתחרר מטראומה; באותו מקרה, בעקבות דרישת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, בדצמבר 2012, התנצלה רזיאל-ז'קונט על הייעוץ הפוגעני שנתנה, במסגרתו טענה שאותה מאזינה "מגזימה" בתלונתה על טראומה בעקבות נסיון של ידיד לכפות את עצמו עליה; האירוע השני - הסבר לפיו ישנם מצבים קיצוניים ובלתי הפיכים שבהם התאבדות היא מוצא לגיטימי; האירוע השלישי - התבטאות שהתפרשה כמתן לגיטימציה מצדה להכאת ילדים, רזיאל-ז'קונט עצמה הכחישה בכל תוקף פרשנות זאת שניתנה לדבריה.

ספריה

רזיאל-ז'קונט כתבה ספרים בנושאים שונים. העמדות שהיא מביעה ביצירותיה על פי רוב כרוכות בחשיפה עצמית, ליברליות מבחינה מינית, תומכות בהעצמתן של נשים בישראל וביציאתן לעצמאות, אם כי מתנגדות לאג'נדה פמיניסטית רדיקלית. בספרי הסיפורת נמנעת מדידקטיות והעברת מסרים - הסיפור נמצא במרכז.