google/wiki40b huggingface dataset:
MIRC

mIRC (קרי נפוץ בעברית: מירק) הוא לקוח IRC עבור מערכת ההפעלה חלונות שפותח על ידי ח'אלד מרדם-ביי, אך קיימת בו תמיכה גם בפרוטוקולי עזר ל-IRC:‏ DCC ו-CTCP, שהתקשורת בהם היא ישירה, ללא שרת מתווך.
התוכנה פותחה בשלהי שנת 1994, וגרסתה הרשמית הראשונה, גרסה 2.1, הוצאה לאור ב-28 בפברואר 1995.
נכון להיום, mIRC היא לקוח ה־IRC הפופולרי בעולם עבור משתמשי חלונות.
התוכנה מופצת ברישיון "שיתופי" (Shareware), ויש לקנות אותה אחרי 30 ימי ניסיון.

טייארק וונק

טייארק וונק (Tjerk Vonck) פתח את ערוץ ה-IRC הרשמי הראשון של מירק, עיצב את האתר הרשמי של התוכנה, והיה מעורב בפיתוחה מאז שחרור הגרסה הראשונה.
הוא גר בהולנד ומשמש כמפתח עלון השאלות הנפוצות של מירק וכבודק גרסאות בטה של התוכנה.
וונק מספר בעמוד האינטרנט שלו:
"אל תשאלו אותי למה, אך התאהבתי במירק מהרגע הראשון שראיתי את התוכנה. היא הייתה פשוטה להפעלה, בעלת תכונות טובות ושימושיות, ועשתה בדיוק מה שהייתה אמורה לעשות: לאפשר לי לדבר ב-IRC בכיף."
חנן פרידמן

ביוגרפיה

פרידמן גדל בבית דתי לאומי בפתח תקווה, ולמד במדרשיית נעם בפרדס חנה. בצה"ל שירת בתפקיד מנהלתי בסיירת מטכ"ל.
לאחר הצבא סיים תואר בוגר ומוסמך בהצטיינות במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, וב-1999 החל לעבוד כעורך דין במשרד "ליפא מאיר" עד 2005.
לאחר מכן עבר לקבוצת הראל והתקדם עד למשרת המשנה למנכ"ל והיועץ המשפטי הראשי של החברה, ונחשב מקורב מאוד ליו"ר הראל יאיר המבורגר.
בספטמבר 2014 עבר לבנק לאומי ביוזמת מנכ"לית הבנק, רקפת רוסק עמינח. הוא מונה ליועץ המשפטי של הבנק וסומן על ידיה כמנכ"ל הבנק הבא, דבר אשר גרם להרחבת תפקידיו וסמכויותו במהלך השנים.
ביוני 2017 החל לשמש כראש חטיבת אסטרטגיה וחדשנות וכאחראי הרגולציה והייעוץ המשפטי בבנק והוביל את הפרדת לאומי קארד מהבנק ומכירתה לקבוצת ורבורג פינקוס.
בתפקידו כיועץ המשפטי של הבנק היה מעורב גם בליווי תהליך החקירה מול האמריקאים בפרשת העלמת המס, פרשה שנסגרה על ידי עו"ד דליה טל בתשלום קנס. ניהל את איסוף הנתונים, שעל בסיסם הכין את טיעוני הבנק לוועדת החקירה להסדרי אשראי בראשות איתן כבל. ניהל לצד רוסק־עמינח את הקמת האפליקציה פפר. בנוסף הדריך את רוסק־עמינח לעדותה בפרשת "באים לבנקאים".
בתחילת 2019, סירב להצעה משלמה אליהו לכהן כמנכ"ל חברת מגדל.
באוגוסט 2019, כחודשיים לאחר שרוסק עמינח ביקשה לסיים את תפקידה, קיבל דירקטוריון בנק לאומי את המלצת ועדת האיתור, בראשות היו"ר, סאמר חאג' יחיא, למינויו של פרידמן למנכ"ל. על פי הסיכום, פרידמן ייכנס לתפקיד בסוף שנת 2019.

חיים אישיים

פרידמן נשוי לריקי, עורכת דין העוסקת בנדל"ן ולהם 4 ילדים. הוא מקיים אורח חיים דתי.
האימפריה הבלגית

המדינה החופשית של קונגו

עד 1830 לא הייתה בלגיה מדינה עצמאית, אלא חבל ארץ הנתון לשלטון זר (בתקופות שונות נשלטה על ידי ספרד, צרפת, הולנד, אוסטריה,
כחלק מבית הבסבורג). אף כי למדינה העצמאית לא הייתה יכולת כלכלית להקים אימפריה (כפי שהייתה לבריטניה וצרפת), החליט המלך לאופולד השני שהיה מעוניין בייסוד אימפריה לייסד קולוניה פרטית.
הנרי מורטון סטנלי חזר באותו הזמן ממסע לחקר נהר הקונגו וניסה לעניין את בריטניה ביישוב האזור, אך הסביבה הייתה עוינת לאירופאים, וכיבוש האזור היה יקר מדי. לאופולד שלח את סטנלי לחקור את עומקו של הנהר ולהחתים ראשי שבטים מקומיים על חוזים ובריתות. מצויד במידע זה, ועם כמות של כוח אדם שתבטיח את הפסקתו של הסחר בעבדים, הוא שכנע את ועדת ברלין של 1884-5 למסור לידיו את קונגו ולהקים בה ישות עצמאית שנקראה המדינה החופשית של קונגו, כשהוא בעל המניות היחיד.
לאופולד השני ניצל את מאגרי הגומי הטבעי של קונגו, שנתגלו כמצרך יקר ערך. שלטונו בקונגו פעל כמושבת עבודות כפייה, ולעיתים קרובות נענשו כפריים שלא אספו את כמות הגומי הנדרשת בעינויים או במוות. מיליוני קונגולזים נהרגו באותה תקופה.
למרות שהמדינה החופשית של קונגו לא הייתה קולוניה בלגית, בלגיה נהנתה משליטה במסחר שלה, מעבודתם של תושביה, ומעושרה שאותו ניצל לאופולד לבניית מספר רב של מבנים ציבוריים ברחבי בריסל, אוסטנדה ואנטוורפן, מה שהקנה לו את הכינוי "המלך-הבנאי".

קונגו הבלגית

ב-1908, כדי למנוע מחאה עולמית נגד המדינה החופשית של קונגו, הממשלה הבלגית הסכימה לספח אותה כקולוניה, שנקראה קונגו הבלגית.
קונגו הבלגית קיבלה עצמאות ב-30 ביוני 1960, ונקראה בשם הרפובליקה של קונגו.

אזור הזיכיון טיאנצין

ביחד עם מספר כוחות אחרים באירופה ועם ארצות הברית, כתוצאה של מרד הבוקסרים, קיבלה בלגיה אזור זיכיון, כשני קילומטרים רבועים בעיר טיאנצין (כיום טיאנג'ין), נמל סחר סיני. במהותו הוא היה נקודת מסחר ולא קולוניה, ולבסוף הוחזר לסין ב-1930.

רואנדה-אורונדי

במהלך החזית המזרח אפריקאית במלחמת העולם הראשונה, נכבש החלק הצפון מערבי של מזרח אפריקה הגרמנית, רואנדה-אורונדי, על ידי כוחות בלגים וקונגולזיים ב-1916 ונשאר בשליטתם עד סוף המלחמה ב-1918. כחלק מחוזה ורסאי עבר החלק העיקרי של מזרח אפריקה הגרמנית לשליטת בריטניה, אך רואנדה-אורונדי, כפולה בשטחה מבלגיה עצמה, עברה לשליטת בלגיה כמנדט מחבר הלאומים ב-1924. לאזור הוענקה עצמאות ב-1962 כשתי מדינות נפרדות, רואנדה ובורונדי, מה שהביא לסופה של האימפריה הבלגית.
דאפי (זמר)

תחילת דרכו

דאפי נולד וגדל ברובע קמדן שבצפון לונדון. הוא גודל על ידי אביו ביירון קונטוסטבלוס שהיה מוזיקאי בהרכב המוכר Mungo Jerry. ב-12 באפריל 2007 ביירון נפטר. 

בגיל 15 נזרק דאפי מבית הספר, אך הוא לא וויתר על לימודיו וחזר לבת הספר ואף קיבל ציון מצוין באנגלית וטוב מאוד בתעודה כללית של חינוך על יסודי במוזיקה.

כאשר אביו נפטר קיעקע דאפי על צווארו את הכיתוב "RIP dad" מבלי לציין את שם אביו, מאחר שדאפי לא מוכן לכנות את אביו בשמו לכן קורא לו "B" או "Uncle B". בזמן הוצאת אלבומם הראשון של ההרכב N-Dubz שבו דאפי נכלל ביחד עם 
בת דודתו טוליסה וחברם ריצ'רד רואסון או בכינויו פייזר, הוחלט לשנות את שם האלבום מ gainst All Odds לUncle B במחווה לאביו של דאפי, לאחר כשנה בהוצאת אלבומם השני נקרא האלבום gainst All Odds.

האלבום הראשון-Bad Intentions

אלבום הסולו הראשון של דאפי יצא בשנת 2012 וכלל בתוכו את להיטיו הגדולים Rockstar בשיתוף הפעולה עם בריאן מיי, Good Intentions וNo Regrets.

חיים אישיים

דאפי נעצר לאחר שנאשם בהתעללות בחברתו מימי התיכון ואימם של 2 בניו גינו ומיילו.
וולטר יוסטון

ביוגרפיה

יוסטון נולד בטורונטו, בנם של אליזבת ורוברט מור יוסטון, חוואי שהקים חברת בנייה.
בנעוריו עבד יוסטון בבנייה ובשעות הפנאי למד משחק ב"בית ספר למשחק שואו". הוא החל לשחק במחזות בתיאטרון בראשית המאה ה-20 אך נאלץ לוותר על קריירה מקצוענית לטובת רווחת משפחתו. בהגיעו לארצות הברית עבד כמנהל תחנות חשמל בנבדה.

קריירת משחק

יוסטון החל את דרכו כשחקן בתעשיית הסרטים בשנת 1929 במערבון של ויקטור פלמינג "הוירג'ינאי" בתפקיד ראשי לצידו של הכוכב גרי קופר.
בתחילת שנות ה-30 התגלה כשחקן ראשי בזכות תפקידו בתור הנשיא אברהם לינקולן בדרמה הביוגרפית של ד. וו. גריפית' "אברהם לינקולן" ובזכות תפקידיו בתור הסוהר מארק בריידי בסרט הפשע "הקוד הקרימינלי" של הווארד הוקס, התובע המחוזי ויטלוק בסרט הפשע "העד הכוכב" של ויליאם ולמן ובזכות משחקו בסרטים "החטא המוסרי" סרטו השני של ג'ורג' קיוקור ו"שיגעון אמריקאי" של פרנק קפרה.
יוסטון הגיע לראשונה למעמד של כוכב בהוליווד בשנת 1936 בזכת משחקו בדרמה של ויליאם ויילר "דודוורת'", על תפקיד יצרן המכוניות סם דודסוורת' הועמד יוסטון לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בראשית שנות ה-40 המשיך יוסטון לבסס את מעמדו ככוכב דומיננטי בזכות הופעות מרשימות בפנטזיה של ויליאם דייטרל "השטן ודניאל וובסטר" בתפקיד השטן מר סטראץ' בעבורו הועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר לתפקיד הראשי ובדרמה המוזיקלית "יאנקי דודל דנדי" של מייקל קורטיז בתפקיד ג'רי קוהאן עליו היה מועמד יוסטון לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
יוסטון השתתף בעשור זה בסרטים משפיעים רבים, מהם בדרמות "כוכב הצפון" של לואיס מיילסטון בתפקיד הרופא הרוסי המפורסם ד"ר פאבל קורין, "מחוות שנחאי" של יוזף פון שטרנברג בתור סר גיא צ'ארטריס, "זרע הדרקון" בתפקיד לינג חמה של ג'ייד טאן (קתרין הפבורן), "דרגונוויק" של ג'וזף ל. מנקייביץ', במערבונים "האקדוחנים" של האוורד יוז בתפקיד המהמר דוק הולידיי ו"דו-קרב בשמש" של קינג וידור בתפקיד המטיף ג'ובל קרייב ובמותחן של רנה קלייר "עשרה כושים קטנים" בתור ד"ר אדווארד ארמסטרונג.
יוסטון זכה בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1948 על הופעתו בתפקיד הפרוספקטור המבוגר האוורד בדרמה של בנו ג'ון יוסטון "האוצר מסיירה מדרה".
את תפקידו האחרון כשחקן עשה יוסטון בשנת 1950 במערבון של אנתוני מאן "הזועמים".

חיים אישיים

יוסטון היה אב לבן אחד, במאי הקולנוע ההוליוודי ג'ון יוסטון מנישואיו הראשונים לריאה גור. יוסטון היה לסבם של כוכבת הקולנוע אנג'ליקה יוסטון והשחקן דני יוסטון והסבא רבא של השחקן האנגלי ג'ק יוסטון.
יוסטון נפטר ב-7 באפריל 1950 מסיבוכים שהתגלו אצלו במפרצת אבי העורקים, יומיים לאחר יום הולדתו ה-67. גופתו נשרפה ואפרו נקבר ב"פארק הזיכרון בלמונט" שבקליפורניה. 
על שמו של יוסטון הונצח כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
חברים בלי מזל

עלילה

הסרט מתחיל בחופשה של בחורה צעירה ויפה בשם מארי (קורין שארבי) במקסיקו. בזמן שהיא מדברת עם אביה בטלפון היא נחטפת. האב, איש עסקים עשיר מצרפת שוכר את שירותיו של קאמפאנה, חוקר פרטי (ז'ראר דפארדיה). לאחר מספר שבועות של חיפושים החוקר חוזר ללא תוצאות והאב אובד עצות. פסיכולוג שעובד בחברת האב מציע רעיון. לפי התאוריה שלו ישנם אנשים ללא מזל בחיים, שקורות להם כל הזמן תאונות, ומארי היא אחת כזאת. הוא מסביר שבחברה עובד אדם, פרנסואה פאראן (פייר רישאר), גם הוא ללא מזל שקורות לו תאונות, ויכול להיות שאם יצטרף אל החוקר למקסיקו, הם יצליחו דרך התאונות שלו למצוא את מארי, כיוון שמה שקרה לה יכול לקרות גם לו. וכך יוצאים החוקר הפרטי והאיש שאינו יודע מה הסיבה שצירפו אותו למסע לאקפולקו. כבר במטוס מתחילות התאונות הקטנות והמצחיקות לקרות וכשמגיעים למקסיקו זה רק מחמיר. השניים יוצאים להרפתקאה כאשר הם מסתבכים עם פושעים מקומיים, שוטרים מושחתים ואף רבים ביניהם. בסופו של הסרט הם מוצאים את מארי בבית חולים בג'ונגל אליו הגיע פרנסואה לאחר שנפצע. השניים מתאהבים. בסצנת הסיום השניים עומדים על מזח שנופל לתוך הנהר.
אילון (דמות מקראית)

אֵילֹן הַחִתִּי, לפי המקרא הוא חותנו של עשיו.
שמו מוזכר פעמיים, כאשר פעם אחת הוא אביה של בשמת - "וַיְהִי עֵשָׂו בֶּן אַרְבָּעִים שָׁנָה וַיִּקַּח אִשָּׁה אֶת יְהוּדִית בַּת בְּאֵרִי הַחִתִּי וְאֶת בָּשְׂמַת בַּת אֵילֹן הַחִתִי" (בראשית כ"ו, 34). בפעם השנייה הוא מוזכר בבראשית ל"ו בתור אביה של עדה ואילו אביה של בשמת הוא ישמעאל - "עֵשָׂו לָקַח אֶת נָשָׁיו מִבְּנוֹת כְּנָעַן אֶת עָדָה בַּת אֵילוֹן הַחִתִּי" (בראשית לו, 2).
לפי תרגום השבעים, מוצאו של אילון איננו חתי כי אם חוי. יש חוקרים הסבורים כי גם חתי וגם חוי הן טעויות העתקה ומוצאו של אילון אינו אלא חרי וזאת לאור קשרי משפחת עשיו עם העם הזה.
מקור השם אילון שנוי במחלוקת בקרב החוקרים. לרוב שם זה מתפרש כקשור לעץ האלון. לפי סיומת השם xון, ניתן לפרש את השם כקשור לאייל ודומה לעגלון מבחינת המשקל. אפשרות שלישית היא שהשם קשור לשם האכדי "אִלָנׁם" שמשמעותו איש האלוהים או האל הקטן. לשיטת אלה הגורסים שמוצאו של אילון הוא דווקא חרי, מסתדר שם זה עם מוספית xון בחורית הנפוצה אצל כמה דמויות בספר בראשית המופיעים בפרק לו.
עמק הנופלים

היסטוריה

ב-1 באפריל 1940 במלאת שנה לניצחונו הודיע הגנרל פרנסיסקו פרנקו על כוונתו להקים אתר הנצחה לחללי המלחמה. המקום שנבחר היה במקום בולט ברכס הרי גואדאראמה, כ-50 ק"מ צפונית-מערבית לבירה מדריד.
אלפי אסירים פוליטיים משורות הרפובליקנים גויסו לעבודת כפייה זו. העבודה נעשתה בתנאים פרימיטיביים ונמשכה 18 שנים. עשרות נהרגו ונפצעו במהלך העבודה שעיקרה הייתה חציבת הבזיליקה הארוכה בעולם בסלע ההר. האתר נחנך ב-1 באפריל 1959 במלאת 20 שנה לסיום המלחמה.

האתר

אורך הבזיליקה הוא 262 מטר (זו של בזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן הוא "רק" 182 מטר). קוטרה של כיפת הבזיליקה הוא 42 מטר ובה פסיפס המתאר את הגיבורים הספרדים החוסים בצילם של ישו ומריה.
למרגלות המזבח נמצאות מצבות הקבר של מייסד הפלנחות חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה שהוצא להורג ב-1936, ושל הגנרל פרנקו עצמו. במקום ארונות קבורה של 40,000 חיילים ואזרחים משני עברי המתרס, וזאת עקב רצונו של פרנקו שהמקום ישמש גם אתר לפיוס האומה הספרדית. אל הצלב המתנשא לגובה 152 מטר ונשקף למרחק רב, מוביל פוניקולר.
המקום הוא אתר תיירות פופולרי. מדי שנה ב-20 בנובמבר נערך לפרנקו טקס אזכרה על ידי חסידיו.
באוגוסט 2018, הוציאה הממשלה הספרדית הסוציאליסטית צו להעברת שרידי גופתו של הגנרל פרנקו מהמקום. הצו אושר בפרלמנט בספטמבר.
אברם קנטור

ביוגרפיה

קנטור נולד ב-1950 בחיפה, אולם התחנך כילד חוץ בקיבוץ מזרע, שאליו עבר ממניעים אידאולוגיים בגיל 14 מתוך אמונה בערכים שספג בתנועת "השומר הצעיר". הוא נמנע ממסלול של הוראה וחיכה במשך שש שנים של עבודה בפרדס עד שניתן לו ללמוד ספרות כחפצו. למד ספרות כללית ולשון עברית באוניברסיטת חיפה, ולימודים אלו הביאו אותו להשלים גם גרמנית (בה הוא עוסק לעיתים בתרגום) במכון גתה באוניברסיטת קונסטנץ ובתל אביב, וכן השתלם בהוצאה לאור בגרמניה.
ערך את כתב העת "הדים", ושימש שנים אחדות כעורך מדור הפרוזה של ספרית פועלים. ערך ספרים רבים ותרגם אחדים מאנגלית ומגרמנית. 
היה עורך ראשי ומנכ"ל הוצאת ספרית פועלים ומשמש כסמנכ"ל לענייני מערכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים.
אליזבת שוורצקופף

חייה

היא הוטבלה בשם אולגה מריה אליזבת פרדריקה שוורצקופף, ביארוצ'ין שבפרוסיה (כיום חלק מפולין). שוורצקופף גילתה עניין במוזיקה משחר ילדותה. היא הופיעה באופרה הראשונה שלה בשנת 1928, בתפקיד אאורידיקה בהפקה בית ספרית של "אורפיאו ואאורידיקה" של גלוק במגדבורג, גרמניה. בשנת 1934 החלה בלימודי מוזיקה בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. היא התחילה את הכשרתה כמצו-סופרן, אך אמה התנגדה ואליזבת עברה אל מורה, שהכשיר אותה כסופרן קולורטורה.
שוורצקופף הופיעה לראשונה כזמרת מקצועית על בימת האופרה של ברלין, ב-15 באפריל 1938, בתפקיד נערת הפרחים השנייה (בקבוצה הראשונה) במערכה השנייה של "פרסיפל" מאת ריכרד וגנר. היא שרה בברלין במשך ארבע שנים, במהלכן הצטרפה כחברה למפלגה הנאצית, החלטה שבעטיה הוחרמה לאחר מכן בארצות הברית ובקול ישראל למשך שנים אחדות, אם כי התקבלה בזרועות פתוחות וזכתה לתהילה ביתר ארצות העולם.
אחרי המלחמה, הצטרפה לאופרה של וינה, שם כללו תפקידיה את מימי ב"לה בוהם" של ג'אקומו פוצ'יני וויולטה בלה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי. משנת 1947 עד 1948 ערכה שוורצקופף סיור באירופה עם האופרה של וינה, שם הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-16 בספטמבר 1947 בתפקיד דונה אלווירה בדון ג'ובאני של מוצרט ובלה סקאלה ב-28 בדצמבר 1948, בתפקיד המרשלין ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, שהיה לאחד התפקידים המסמלים אותה.
בהמשך ערכה שוורצקופף את הופעת הבכורה הרשמית שלה בבית האופרה המלכותית ב-16 בינואר 1948, בתפקיד פאמינה בחליל הקסם של מוצרט ובלה סקאלה ב-29 ביוני 1950 ב"מיסה סולמניס" של בטהובן. ב-11 בספטמבר 1951 הופיעה בתפקיד אן טרולוב בהצגת הבכורה של "התקדמותו של הולל" מאת איגור סטרווינסקי. ב-13 באוקטובר 1964 הופיעה שוורצקופף לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, כמרשלין ב"אביר הוורד".
במרץ 1946 הוזמנה למבחן קול אצל וולטר לג, מפיק מוזיקה קלאסית. היא שרה את שירו של הוגו וולף Wer rief dich denn, ולג חתם איתה על חוזה בלעדי עם EMI. הם החלו שותפות קרובה ובהמשך היה לג למנהל העסקים של שוורצקופף ולבן לווייתה. הם נישאו ב-19 באוקטובר 1953, באפסום, אנגליה. עד סוף הקריירה שלה חילקה שוורצקופף את זמנה בין רסיטלים של לידר לבין הפקות אופרה.
בשנות ה-60, התרכזה שוורצקופף באופן בלעדי כמעט בחמישה תפקידים אופראיים: דונה אלווירה ב"דון ג'ובאני", הרוזנת אלמויוה בנישואי פיגארו, הרוזנת מדליין ב"קפריצ'יו" של שטראוס, והמרשלין. היא הצליחה גם בתפקיד אליס פורד ב"פלסטף" של ורדי. עם חברת EMI, לעומת זאת, הקליטה כמה "אופרטות שמפניה" כמו "האלמנה העליזה" ו"ברון הצוענים".
הופעתה האחרונה של שוורצקופף באופרה הייתה בתפקיד המרשאלין ב"אביר הוורד", ב-31 בדצמבר 1971, בבריסל. במשך השנים הבאות הקדישה את עצמה אך ורק לשירת לידר ברסיטלים, רבים מהם בליווי הפסנתרן ג'רלד מור, שהיה גם המלווה הקבוע של דיטריך פישר-דיסקאו.
ב-17 במרץ 1979 עבר לג התקף לב חמור. הוא התעלם מהוראות הרופא לנוח והלך לרסיטל האחרון של שוורצקופף, שהתקיים יומיים לאחר מכן בציריך. הוא מת כעבור שלושה ימים.
מאז פרישתה, לימדה שוורצקופף והגישה כיתות אמן. היא הייתה ידועה כמורה תובענית וקפדנית ביותר. היו שהגדירו את שיטותיה קשוחות ללא צורך. אחרי שנים רבות של חיים בשווייץ, היא עברה להתגורר בפורארלברג, אוסטריה.
במהלך הקריירה שלה זכתה שוורצקופף להערצה בשל יופייה, שלא הושפע מחלוף השנים, אך חלק מן המבקרים מוצאים את גינוני הנימוס המעושה בשירתה ואת משחקה העוגבני מייגעים.
אליזבת שוורצקופף מתה בשנתה, בגיל 90, בשרונקס, אוסטריה.
מארק ברטרה

ברצלונה

ברטרה נולד בסנט ז'אומה, טרגונה, קטלוניה. בגיל 11 הצטרף ל"לה מאסיה", מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה. קודם לכן שיחק במחלקת הנוער של היריבה העירונית אספניול. בשנת 2009 ברטרה קודם לקבוצת המילואים ברצלונה ב'.
ב-14 בפברואר 2010, כחודש לאחר יום הולדתו ה-19, ברטרה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-30 במקום ז'פרן סוארס, בהפסד 2:1 לאתלטיקו מדריד בויסנטה קלדרון. הוא פתח בהרכב לראשונה במשחק לה ליגה כשנה לאחר מכן, במשחק התיקו 0:0 עם דפורטיבו לה קורוניה.
ב-21 במאי 2011 ברטרה כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, בניצחון 1:3 על מלאגה, במחזור הסיום של הליגה הספרדית לעונת 2010/2011. בעונת 2012/2013 ברטרה קודם לסגל הקבוצה הבוגרת. למרות זאת, הוא לא קיבל הזדמנויות רבות לשחק ממאמן הקבוצה טיטו וילאנובה, שהעדיף את הקשרים הגנתיים חאבייר מסצ'ראנו ואלכס סונג, ואף את המגן אדריאנו בעמדת הבלם על פני ברטרה. באותה עונה הופיע בסך הכל ב-16 משחקים בכל המסגרות.
ב-18 במרץ 2014 ברטרה חתם על חוזה חדש בברצלונה, ל-3 שנים. ב-16 באפריל הוא פתח בהרכב ברצלונה בגמר גביע המלך, במשחק הקלאסיקו נגד ריאל מדריד. במשחק הוא כבש את שער השוויון בנגיחה מבעיטת קרן, אך מנגד איפשר לגארת' בייל לכבוש את שער הניצחון, לאחר שהאחרון רץ עם הכדור לאורך חצי מגרש.

בורוסיה דורטמונד

ב-3 ביוני 2016 נמכר ברטרה לבורוסיה דורטמונד, לאחר שזו הפעילה את סעיף השחרור שלו בסך 8 מיליון אירו.
ב-11 באפריל 2017, כשעה לפני משחק במסגרת ליגת האלופות נגד מונקו, אירע פיצוץ בסמוך לאוטובוס של הקבוצה. ברטרה נפצע בכף ידו, והמשחק נדחה למחרת והסתיים בתוצאה 2–3 למונקו, במשחק בו ברטרה לא נטל חלק.

ריאל בטיס

ב-30 בינואר 2018 חתם ברטרה בריאל בטיס.

נבחרת לאומית

ברטרה שיחק בנבחרות ספרד הצעירות, ועם נבחרת ספרד עד גיל 21 זכה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2011 וב-2013. בטורניר בשנת 2013, שנערך בישראל, נכלל בנבחרת הטורניר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הבוגרת ב-16 בנובמבר 2013, במשחק ידידות מול גינאה המשוונית, שהסתיים בניצחון ספרד 1–2.
ארשקוואדקרט

יהודי ארשקוואדקרט

יהודים ראשונים הגיעו ליישוב בתחילת המאה ה-19 וברובם היו סוחרים אמידים, הקהילה הייתה כפופה לבלשג'רמט, ומלבד הימצאות בית קברות יהודי בו לא ידוע מידע נוסף על הקהילה.
המעפילים

המעפילים הוא שיר מאת לוין קיפניס. חובר בשנת תרע"ט 1919.
 השיר נסב על עלייה ועל טיולים ברחבי ארץ ישראל, ההררית ברובה; ובמובן המטאפורי על המאבק היהודי הלאומי בארץ ישראל. המלחין חנינא קרצ'בסקי חיבר לו לחן; ובמנגינתו הושר על ידי מקהלות וזמרים. עיבד את השיר גיל אלדמע. השיר נעשה אהוד ונפוץ, ובעקבות תנועת ההעפלה לארץ ישראל, כיוונו רבים במילותיו אליה.

פרקי השיר ותכניו

השיר המחורז, בגוף ראשון רבים, וכולל ארבעה בתים ופזמון.
 מילות הפזמון מעודדות את העולים, המשוטטים, המטפסים והמטיילים בארץ באמצעות חזרה קצובה:
"הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ!

אֶל רֹאשׁ הָהָר הַעְפִּילוּ!

הַעְפִּילוּ! הַעְפִּילוּ!

אֶל רֹאשׁ הָהָר הַעְפִּילוּ!"
הבית הראשון מתאר את השאיפה להגיע אל ארץ ישראל - " אֶרֶץ צֶבִי" - ולשוטט בה:
 "אֶל רֹאשׁ הָהָר! אֶל רֹאשׁ הָהָר!

הַדֶּרֶךְ מִי יַחְסֹם לִפְדוּיֵי שֶׁבִי?

מֵעֵבֶר הַר הֵן זֶה מִכְּבָר

רוֹמֶזֶת לָנוּ אֶרֶץ צֶבִי."
 שתי המילים האחרונות משוחחות עם דברי חכמים על ארץ ישראל, הקרויה "ארץ צבי".
הבית השני מדרבן את קהל היעד של העולים, לבל יפחדו ממעשה העלייה אל הארץ והשיטוט בה, למשל במילים: "לֵב מִי יֵרַךְ יֵחַת מֵאֶבֶן נָגֶף?"; המשוחחות עם מילות הפסוק בספר דברים: מִי־הָאִ֤ישׁ הַיָּרֵא֙ וְרַ֣ךְ הַלֵּבָ֔ב ".
בבית השלישי מתעצמת ומתעמקת חוויית העלייה; המשורר מתאר בו את חוויית ההתעלות הקיבוצית והנפשית העשויות להכלל בעלייה אל הארץ והשיטוט בה מחד, ואת הסכנות והאבדות העלולות להתרחש בעטיה:
"נָהִין לָרוֹם! נָהִין לָרוֹם!

... 

אֶחָד פִּתְאוֹם נָפַל לִתְהוֹם – 

קָרְבָּן רִאשׁוֹן אַךְ לֹא אַחֲרוֹן הוּא."
הבית הרביעי ממשיך לתאר את האפשרויות המקטבות הגלומות ב"העפלה" - הפסגה ו"השיא", והנפילה לתהומות. אבל הדוברים סבורים, כי רוחם של הנופלים נשארת צרורה בהוויה ובזיכרון הקיבוצי של הכלל: "אֶחָד נָפַל. הֲאֵין רוּחוֹ חַי בָּנוּ?"; והדוברים מבטיחים למאזיניהם: "נַעְפִּיל, הַנִּצָּחוֹן אִתָּנוּ.".
תחיה ליברזון

תחיה ליברזון (1886 דווינסק, רוסיה – 9 באוקטובר 1974 דגניה א') הייתה מחלוצי העלייה השנייה. ממתיישבי "קבוצת הכיבוש" באום ג'וני וממייסדי נהלל.

תולדותיה

ליברזון נולדה ב-1888 בשם חיינה ליברזון בעיר דווינסק שברוסיה לשמואל ושרה רבקה ליברזון והייתה ילדה שנייה במשפחה של 3 בנים ו 3 בנות. בנעוריה הייתה פעילה ציונית ועלתה לארץ ישראל ב-1905, בראשית תקופת העלייה השנייה. עבדה כפועלת חקלאית בפתח תקווה ובחוות כנרת. הצטרפה אל "קבוצת הכיבוש" באום ג'וני, באתר שבו הוקמה אחר כך קבוצת דגניה א'. עברה לחוות מגדל ואחר כך חזרה אל כנרת אל חוות העלמות בניהולה של חנה מייזל. ליברזון הייתה ממייסדות מושב נהלל שם הקימה משק חקלאי עצמאי וניהלה אותו בכוחות עצמה בשנים 1922–1932. בשל קשיים, עברה לירושלים, עבדה כ-20 שנה בתנובה והתגוררה בעיר עד 1955.
 בשנת 1970 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלה, "פרקי חיים".

מורשתה

ליברזון השתלבה במאבקן של נשות העליות הראשונות (במיוחד העלייה השנייה) להתקבל על ידי החלוצים הגברים כשוות בין שווים. אותן נשים ניסו לשנות את התפיסה הא-שיוויונית כלפי הנשים, שהביאו העולים מארצות מוצאם, לפיה תפקידן לבשל, לתפור ולתמוך בגברים. במאבקה על מעמדה כעובדת אדמה עצמאית בעלת משק חקלאי תרמה ליברזון לביסוס מקומן המרכזי של הנשים בחברה החלוצית
הקניתי, בלא יודעים, לעליה השניה את שאיפת השוויון בעבודה בין הגבר והאשה והוכחתי שהאשה מסוגלתלעבודה במשק ובשדה בדיוק כמו הגבר
— תחיה ליברזון, "פרקי חיים", עמוד 39
רמת השניים

רמת השניים או עמק השניים הוא חלק מנחל השופט שברמות מנשה.
המקום נקרא לזכר השומרים יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי שנרצחו על ידי ערבים מהאזור במאורעות המרד הערבי הגדול ב-1936, ביום 2 באוגוסט 1936, בעת שמירה על מטעי המושבה יקנעם.
ליד עין פרור צומח עץ ערבה גדול, שטופח על ידי אנשי עמק השלום. מולו, בתוך שדה תורמוסים, צומחים שני ברושים שניטעו לזכרם של שני השומרים. 
לאחר הרצח, הוקמה במקום נקודת התיישבות בשם "רמת השניים", אך המקום ננטש כעבור זמן קצר.
זמן קצר לאחר הרצח נולדו תאומים במושבה יקנעם. אחד נקרא יצחק והשני יואש. על כך כתב המשורר דוד שמעוני בלדה שהייתה מפורסמת באותם הימים:
בהר אפרים ביקנעם,

יצאו שני רעים לעזרת העם,

יואש ויצחק, בחורים אמיצים,

...
יואש בחיוך ליצחק ילחש:

אם אפול-לבנך תקרא יואש

רעו לקראתו באופל יצחק:

ובנפלי תקרא לבנך יצחק.

...
על שדות ישראל שני רעים צעירים

נפלו חללים-שומרים צעירים...
...בהר אפרים, ביקנעם

נולדו שני אחים לעזרת העם

יואש ויצחק-בחורים כהלכה,

גדלו מהרה, יואשים, יצחקים!

שדות ישראל לכם מחכים.
על חלק מאדמות רמת השנים הוקם בשנות ה-60 עמק השלום בו שוכנת היום לטם.
אלטא פייגא טייטלבוים

הרבנית אלטא פייגא טייטלבוים (ל' בניסן ה'תרע"ב, 17 באפריל 1912 - י"א בסיוון תשס"א, 2 ביוני 2001) הייתה אשתו השנייה של האדמו"ר יואל טייטלבוים מסאטמר. נולדה לרב אביגדור שפירא, האדמו"ר מצ'נסטוחוב שבפולין, נצר למשפחת המגיד מקוז'ניץ, ולגיטל, צאצאית של האדמו"ר קלונימוס קלמן הלוי מקרקא.
אלטא נישאה לאדמו"ר בי"ג אלול תרצ"ז (20 באוגוסט 1937), כשנה וחצי לאחר פטירת אשתו הראשונה בה' בשבט תרצ"ו (29 בינואר 1936). טקס הנישואין התקיים בעיר טשעבין שבגליציה. הפרש הגילאים הגבוה בינה לבין בעלה והיותה גדולה מבתו חיה רייזל בכעשר שנים בלבד, גרמו למתיחות בין השתיים. כשצורף בעלה האדמו"ר לרכבת קסטנר, הוכנסה אף היא לרשימה וניצלה עם נוסעי הרכבת.
נודעה כאישה חזקה, ולאחר השואה השפיעה רבות על החסידות ומוסדותיה. היא נטלה חלק פעיל בהקמתם, ביסוסם וגיוס כספים למענם. לאחר פטירתו של בעלה התנגדה למינויו של אחיינו רבי משה טייטלבוים לאדמו"ר. פינתה את ביתה הצמוד לבית המדרש של החסידות בקריית יואל שבעיירה מונרו עבור בית מדרש של פורשי החסידות המכנים עצמם בני יואל, שהיו קשורים אליה.
טייטלבוים ניהלה קרנות צדקה וחסד. כמה מוסדות תורה רבים בארצות הברית ובישראל המקורבים לחוגי העדה החרדית ונטורי קרתא קרויים על שמה.
נפטרה בי"א בסיוון תשס"א, 2 ביוני 2001, לאחר מחלה, ולא השאירה אחריה צאצאים.
חוליקאת

חוליקאת (בערבית: حليقات) היה כפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי, בצד כביש 232 (היום בין צומת גבעתי לשדרות), צפונית לחלץ של היום.
הכפר קם במאה ה-19 על חורבות יישוב צלבני בשם הליקאת. רוב התושבים חיו בעוני בחושות של בוץ ותבן. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 420 נפשות.
באזור חוליקאת שכנו שלושה כפרים עוינים לאוכלוסייה היהודית, כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), ברייר (ליד ברור חיל), וחוליקאת. בזמן המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות הטרידו הכפרים את התנועה היהודית על הכביש לנגב, וחסמו אותו בעזרת תעלות ומחסומים. מתנדבים מצריים חמושים השתכנו במבנה האבן היחיד באזור, בניין בית-הספר ששירת את הכפרים, שהיה ממוקם כחצי ק"מ צפונית מזרחית לברייר במקום בו ניצבת כיום אנדרטה לגדוד 54 של גבעתי.
במהלך מבצע ברק שנערך לפני הכרזת מדינת ישראל בציפייה לפלישת צבאות ערב, כבשו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב יישובים ערביים בדרום הארץ והניסו את תושביהם. ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד השני של חטיבת הנגב את שלושת הכפרים. ראשית נכבש מבנה בית-הספר. המתנדבים המצריים שהשתכנו בבניין הופתעו ונפגעו ברובם, תושבי הכפר נמלטו צפונה לכיוון מג'דל (אשקלון של היום) והכפר הועלה באש ונבזז. אחרי כיבוש ברייר נוצלה ההצלחה ונתפסו הכפרים חוליקאת וכאוכבה.
בגבעות ליד חוליקאת שכן עד תום המנדט הבריטי בארץ ישראל מתחם צבאי בריטי. במהלך מלחמת העצמאות ניטשו במשלטי חוליקאת הסמוכים לכפר קרבות עזים בין כוחות צה"ל לכוחות הצבא המצרי, שהסתיימו בכיבוש המשלטים על ידי צה"ל במבצע יואב.
בתום מלחמת העצמאות נהרסו מבני הכפר על ידי צה"ל, וסמוך לו הוקם מושב חלץ.