יונה (סוג)

אטימולוגיה

פירוש מקור השם המדעי של היונה (Columba) הוא "שחייה". כך מתאר המחזאי היווני אריסטופאנס את היונה כשהיא נראית כ'שוחה' באוויר, ומכאן נלקח באופן מטאפורי השם האנגלי 'dove' שפירושו בגרמנית - 'צלילה',  קולומבריום ('columbarium') מלטינית - מערות לגידול יונים, כיום ניתן למצוא כמה מממערות אלה במקומות שונים בארץ בעיקר באזור בית גוברין, מערות אלה קיימות מהתקופה ההלניסטית.

מאפיינים

ישנם כ-318 מינים של יונים. היונים מונוגמיות, ומחליפות בני זוג רק במקרה של מות אחד מבני הזוג. ברגע שהקן מוכן, הנקבה תטיל ביצה אחת וברוב המקרים תטיל ביצה נוספת לאחר יום. כל אחד מבני הזוג מאכיל גוזל אחד מחלב יונים אשר נוצר בגרונם. זמן הדגירה על הביצים הוא עד 20 ימים בקיץ או עד 25 ימים בחורף. הגוזלים מוכנים לתעופה כעבור ששה שבועות מבקיעתם.
היונים חיות בממוצע כ-5 שנים בטבע, אם כי בשבי נצפו יונים שחיו כ-15 שנים.
היונים החיות בערים הן שייכות למין יונת סלעים, ובדרך כלל אינן עפות יותר מ-20 ק"מ ביום.
היונים ידועות כנשאיות ומפיצות של מחלות בקרב בעלי חיים ובני אדם. מרבית המחלות המופצות על ידי יונים מועברות על ידי הלשלשת שלהן. מספר מחלות המועברות על ידי הלשלשת הן: אורניתוזיס, דלקת המוח, דלקת ריאות, סלמונלה וטוקסופלזמוזיס. היונים נעקצות על ידי מספר סוגים של טפילים (וקטורים) כגון פרעושים, כינים, קרדיות, קרציות, יתושים, עכבישים, וחרקים עוקצים נוספים. מחלות נוספות המופצות על ידי יונים הן מחלות תלויות וקטור כגון קדחת מערב הנילוס.
היונים מהוות לעיתים מטרד לבני-האדם. הן מתגודדות בקבוצות גדולות שמייצרות כמות פסולת רבה באזור מגוריהן. לעיתים קרובות הן מתמקמות בקרבת מגורי האדם במקומות כגון מסתורי כביסה, גגות, מרפסות וכו' וגורמות ללכלוך, ריח רע, והעברת מחלות; הלשלשת יכולה להווה מצע גידול נוח לטפילים; לשלשת היונים חומצית ובעלת תכונות קורוזיביות, כך שהיא גורמת להרס של מתכות מגולוונות כמו מרזבים ושלדי מתכת.

היונה בתרבות העולם

במסופוטמיה היו היונים סמל האלה איננה - אישתר אלת האהבה המיניות,והמלחמה. כבר בתחילת האלף השלישי לפנה"ס ניתן להבחין ביונים המעטרות חפצי נוי. מטבעות שנמצאו בתחום השפעת ההתרבות המינואית מופיעה אפרודיטה בדמות יונה, 
וצלמיות בדמות יונים נתגלו במקדש אשתר באשור תוארכו למאה ה-13 לפנה"ס המראה הנשקף מן ה פרסקו המצוי במארי חושף צלמית יונה ענקית המגיחה מתוך ענפי עץ הדקל צלמית זו עשויה להעיד על האמונה העממית בדבר האלה אשתר העוטה לעיתים  בדמות יונה.
היונה היא סמלה של האלה הפיניקית – תנית, ובתקופה הפרסית - במצרים וסוריה, שימשו היונים והתורים שליחים של האלים באופן כמעט בלעדי.
בעלילות גילגמש לאחר שגילה אודות הסופה שעתידה להחריב את העולם משחרר אותנפישתים  סנונית,יונה,ועורב בכדי למצוא אדמה ,אולם בסיפור זה העורב הוא זה ש'מסמן' לגיבור כי זעם האל שכח  במעופו והתעכבותו מעל הגופות הצפות על פני מפלס  המים היורד .
באזור הלבנט הקדום שמשה היונה כסמל האלה הכנענית אשרה ,ייתכן שהמילה היוונית העתיקה 'peristera' נגזרת מהביטוי השמי : ציפור-אשתר,היונים נחשבו קדושות גם לאלה היוונית אפרודיטה ובאזור יוון הקדומה בולטת נוכחותה על גבי כלי חרס מעוטרים בציורי יונים ,המופיעות גם במקדש אפרודיטה באתונה.
במהלך הפסטיבל המרכזי שנערך לכבוד אפרודיטה היה מקדשה מטוהר באמצעות דם יונה שהוקרבה עבורה, מאוחר יותר  השפעתם התרבותית של היונים נדדה גם לאלה ונוס פורטונה .
בקרב המנדעים היה נהוג להקריב לפני טקס קבורה יונה - המסמלת חיי-נצח, רוח הקודש נזכרת במקומות רבים בברית החדשה. אחד האזכורים החשובים של רוח הקודש, מתייחס לטבילת ישו בידי יוחנן המטביל, שם היא מתוארת כיונה.
היונה מופיעה לעיתים בציורים בנושאים נוצריים כמוטיב המציין את רוח הקודש ומקורה בבשורה על פי מתי ג,16 .
דיודורוס סיקולוס  מוסר שסמירמיס המלכה האשורית הפכה ליונה ומאז נוהגים האשורים לסגוד ליונה המסמלת את האלה סמירמיס   ובהזדמנות אחרת מוסר דיודורוס  אודות הסורים הסוגדים ליונה.
בתרבות המוסלמית היוניים מקודשות עד היום, וקיים נוהג לשמור על היונים המקננות בערים, ובמיוחד ביונים המקננות במסגדים או בסמוך להם.
במיתולוגיה היפנית היונה נחשבת לרוחו של האל המגן של יפן (האצ'ימן)

היונה ביהדות

אחת הסיבות לנתק בן היהודים לשומרונים בימי בית המקדש השני היא כי הם מנסכים ליונה  
וסוגדים לאל הפרסי אשימא שהובא לתחומי צפון ממלכת ישראל על ידי המתיישבים האשוריים.
"וְאַנְשֵׁי חֲמָת עָשׂוּ אֶת-אֲשִׁימָא"(מלכים ב יז,ל).
הפילוסוף היהודי הלניסטי פילון האלכסנדרוני תיאר את היונה כסמל החוכמה (סופיה) בכתביו מתוארת היונה כלוגוס או כנואוס וכאלגוריה לרוח האל.
דמות היונה שמשה גם לעיטור בבתי כנסת קדומים  למשל בבית הכנסת בחפציבה ובבית הכנסת בבית אלפא. בתקופת בית שני נהגו לגדל יונים לשם הקרבת קורבנות  בבית המקדש.
חז"ל אסרו לקנות ביצי יונים מעובדי כוכבים ומזלות, בגלל הדמיון של ביצת היונה לביצי הכחל, כי לדעתם הכחל הוא ממיני העורב שביציו היו אסורות באכילה.
בספר הזוהר היונה שלא חזרה לנוח אמורה לחזור ביום מן הימים כשבמקורה כתר המשיח  .
בתרגומי מגילת אסתר לארמית כס שלמה המלך מתואר כמקושט בעיטורי זהב בדמות יונה.
יונת השלום: בתרבויות רבות, היונה, ובמיוחד יונה לבנה מסמלת שלום. מקורו של סמל זה בספר בראשית, בסיפור המבול, כאשר היונה היא זו שהביאה לנח עלה זית, ובכך בישרה לו כי יש יבשה בחוץ ובא שלום לעולם ההרוס.
בתרבויות רבות מיוחס ליונים אורח חיים מונוגמי והרמוני, ובשפה העברית הביטוי "זוג יונים" מתאר בני זוג החיים בהרמוניה ומאוהבים זה בזה. לדימוי זה יש בסיס מוצק במציאות, מפני שיונים הן מונוגומיות כמו עופות אחרים כגון תורים.

אזכורים בתנ"ך

בתנ"ך מוזכרת היונה 32 פעמים. בסיפור בו שלח אותה נח לבדוק אם פסק המבול (בראשית, ח', ח'-י"ב). כמו כן בהקשר של הקרבת קורבנות בויקרא, א', י"ד; ובישעיה, ל"ח, י"ד; בבקשה להיות בעל כנף לנדוד למרחק (תהילים, נ"ה, ז')
וכן ככינוי חיבה לאהובה: "רעיתי יונתי תמתי" (שיר השירים, ה', ב'); ובהקשר זה גם מופיע מקום קינונה "יונתי בחגוי הסלע בסתר המדרגה" (שיר השירים, ב', י"ד).