google/wiki40b huggingface dataset:
סיודאד ריאל

היסטוריה

העיר נוסדה על ידי אלפונסו העשירי במאה ה-13 כדי להילחם כנגד המסדר של קאלאטראבה. 
בימי הביניים, ארבעה קילומטרים של חומה ומאה שלושים בנייני שמירה הגנו על האוכלוסייה המקומית שהורכבה מנוצרים, יהודים ומורים. סיודאד ריאל הפכה לעיר הבירה של הפרובינציה קאסטיליה לה מאנצ'ה במאה ה-17, לאחר איחוד הממלכות האיבריות. העובדה קידמה ופיתחה את הכלכלה באזור. 
מהחומה שהקיפה את העיר, נשארו כיום רק שני חלקים.

ספורט

קבוצת הכדוריד המקומית, זכתה באליפות אירופה בשנים 200, 2008 ו-2009. הקבוצה היא אחת הטובות בעולם, ומשחקיה מתקיימים באולם הכדוריד הגדול בספרד. בעיר גם פועלות קבוצות כדורסל וכדורגל.

תחבורה ותיירות

בעיר יש נקודת עצירה של הרכבת המהירה AVE - שמקשרת את ערי ספרד מברצלונה שבצפון המדינה ועד מלאגה בדרום המדינה. כמו כן ישנו שדה תעופה שנפתח בדצמבר 2008. בנוסף בניה של מלון וקזינו סזאר פאלאס החל משנת 2007.

חינוך

בסיודאד ריאל ישנם 18 בתי ספר יסודיים, ועוד 6 בתי ספר תיכוניים.
ברונסקי ביט

היסטוריה

ברונסקי ביט הוקמה ב-1983 על ידי ג'ימי סאמרוויל, לארי סטיינבאכק (Larry Steinbachek) וסטיב ברונסקי (Steve Bronski) אשר גם נושא את שם הלהקה. הלהקה הוחתמה ב-1984 בחברת התקליטים לונדון רקורדס וזאת לאחר מספר מצומצם של הופעות. 
הסינגל הראשון של הלהקה היה "Smalltown Boy", שנכלל באלבום "The Age of Consent" שפירושו בעברית גיל ההסכמה, ומתייחס לגיל ההסכמה הנחשב חוקי ליחסי מין הומוסקסואלים. השיר, "Smalltown Boy" לו נלווה קליפ, מתאר כיצד נער נאלץ לעזוב את ביתו בשל הומופוביה וחוסר הבנה מצד סובביו ומשפחתו. הסינגל, שהפך למזוהה מאד עם הקהילה הגאה, הגיע למקום שלישי במצעד בבריטניה וזכה להצלחה גם ברחבי אירופה. שיר מצליח נוסף מן האלבום היה "Why?" העוסק בדעות קדומות נגד הומוסקסואלים. הסינגל השלישי של הלהקה הוא "It Ain't Necessarily So", גרסת כיסוי לשירו הנודע של ג'ורג' גרשווין מתוך המחזמר פורגי ובס. להקת ברונסקי ביט פעלה יחד עם סאמרוויל בין 1983 - 1985, במהלכן אף שיתפה פעולה עם מארק אלמונד כשיצרו יחד גרסת כיסוי לשיר של דונה סאמר "I Feel Love". בשנת 1984 הופיעה הלהקה באירוע התרמה של ארגון הלסביות וההומואים למען הכורים. ב-1985 החליט סאמרוויל לפרוש מן הלהקה כשזמן קצר לאחר מכן הוא ייסד את הקומיונרדס עם ידידו ריצ'רד קולז ובהמשך יצא גם לקריירת סולו עצמאית. 
על אף פרישתו של סאמרוויל, החליטו השניים הנותרים להמשיך את עשייתם המוזיקלית ולצרף לשורותיהם סולן חדש, ג'ון פוסטר ("ג'ון ג'ון"). הסינגל הראשון שלהם יחד, "Hit That Perfect Beat", שנכלל לאחר מכן באלבום "Truthdare Doubledare" מ-1986, זכה להצלחה בבריטניה ואוסטרליה. סינגל נוסף היה "C'mon C'mon". אבל הלהקה לא שיחזרה את הישגי העבר וב-1987 פוסטר אף הוא עזב את הלהקה. 
ב-1988 הצטרף סולן חדש ללהקה, ג'ונתן הלייר (Jonathan Hellyer). הגם שלא זכו להצלחה כבעבר, ברונסקי ביט המשיכו לפעול ובשנת 1995 אף שחררו את תקליט האולפן השלישי של הלהקה, Rainbow Naition.
טוטופאקה

המסורת שבעל-פה

על פי המסורת באזור העיירה קנדרבה, טוטופאקה נחשב הר "רע", בעוד שיוקמנה נחשב כהר "טוב". שוני זה משקף אולי את העובדה שהר טוטופאקה התפרץ במאות השנים האחרונות, בעוד שהר יוקמנה רדום ככל הנראה מאז המאה ה-14.

גאולוגיה וגיאומורפולוגיה

טוטפאקה נמצא 25–30 קילומטרים (16–19 miles) מצפון לעיירה קנדרבה באזור טכנה בפרו. אגם סאחס שוכן מצפון להר הגעש, שני נהרות זורמים בקרבת מקום: קאלאזאס (Callazas), זורם מזרחה בצד הצפוני של הר הגעש, ולאחר מכן דרומה לעבר טוטופאקה וטאקאלאיה (Tacalaya) אשר זורם דרומה ממערב להר. האקלים המקומי הוא קר, השטח סלעי, עם מעט צמחייה. במהלך העונה הרטובה, ההר מכוסה שלג וקרח. טוטופאקה וההרים סביבו הם מקור חשוב למים בנהרות האזור.

התפרצויות ההר בהיסטוריה

טוטופאקה הוא בן כ-700,000 שנים. ההר הקדמון היה פעיל תחילה עם זרמי לבה ואז בהתפרצות נפיצה עזה. כיפות הלבה הקטנות באזור ההר הקדמון תוארכו כבנות 260,000 ± 200,000 שנים. הפעילות הוולקנית נמשכה לתוך עידן ההולוקן, והר געש נחשב כהר געש בעל פוטנציאל פעיל. היום, פומרולות פעילות על פסגת טוטופאקה.
קיימים דיווחים על התפרצויות ההר בשנים 1780, 1787, 1802, 1862 ו-1902. דיווחים אלה נתמכים בבדיקות תיארוך פחמן-14 מדעיות המצביעות על התפרצויות במהלך תקופה זו. מנגד היו חוקרים אשר טענו כי הר הגעש יוקמנה הוא מקור סביר יותר לההתפרצויות הללו. אולם מחקר משנת 2015 הראה כי התפרצות אחרונה על הר הגעש יוקמנה אירעה לפני 3,000 שנה, עובדה התומכת במסקנה כי הדווחים על התפרצויות, במיוחד בשנים 1802 ו-1787, סביר להניח שהתרחשו על טוטופאקה.
התמוטטות חלקו המזרחי של הר טוטופאקה הייתה מלווה בהתפרצות געשית בין החזקות בהיסטוריה הפרואנית, והגיעה לדרגה 3 או 4 במדד התפרצות געשית. דיווחים מעת ההתפרצות מתעדים אפר געשי במרחק של 165 קילומטרים (103 miles) דרומית להר באריקה. התמוטטות ההר אירעה ככל הנראה בין השנים 1731-1802, ומשערים שהיא סמוכה להתפרצות משנת 1802. זמן קצר לפני ההתמוטטות התפרץ זרם פירוקלסטי מתוך הר געש ככל הנראה כתוצאה מהתמוטטות כיפת הלבה. ההתפרצות יצרה שכבה של תוצרי ההתפרצות בעובי של 6 מטר במדרון המזרחי של טוטופאקה  ייתכן שהתפרצות מוקדמת יותר ערערה את יציבות הר הגעש והביאה להתמוטטות ולזרם הפירוקלסטי. האזור הר הגעש היה מיושב בדלילות בעת ההתפרצות ולכן ההשפעה של ההתפרצות על בני אדם היה מועטה.

פעילות גאותרמית

טוטפאקה הוא אף שמו של שדה גאותרמי סמוך להר הגעש. טמפרטורת השדה בעומק האדמה היא כ-200 מעלות. בשדה פומרולות, גייזרים, בריכות בוץ געשי והצטברות גופרית מוצקה וגז מימן גופריתי. בשדה גם משקעי טרוורטין ומעיינות חמים בשולי הר הגעש מהם זורמים מים לנהרות הסמוכים.
נשקל ניצולו של אתר טוטופאקה כשדה גאותרמי למטרות הפקת אנרגיה. בשנת 2013 חברת החשמל הקנדית "אלטרה" הקימה מיזם משותף עם חברה מן הפיליפינים כדי לבדוק אפשרות לניצול השדה הגאותרמי בטוטופאקה.  נכון לשנת 2018 לא הוכרז על בניית המפעל המתוכנן.
מלחמת קונגו הראשונה

מלחמת קונגו הראשונה, הייתה מלחמה בשנים 1996–1997 בה כוחות של רואנדה פלשו לזאיר, הדיחו את הדיקטטור מובוטו ססה סקו ומינו במקומו את לוראן דזירה קבילה. בעקבות זאת, שונה שמה של זאיר ל"הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו".
לאחר עלייתו לשלטון, קבילה התנכר לבעלות בריתו, רואנדה ואוגנדה, וסילק אותן מארצו. מאורעות אלו היו הגורמים העיקריים למלחמת קונגו השנייה שהתרחשה שנה לאחר מכן.

רקע

בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה שלטונו של מובוטו ססה סקו, שליט זאיר מאז 1965, בדעיכה. זאיר סבלה ממשבר כלכלי קשה ושלטון מושחת שביצע מעילות ענק בכספי המדינה. בעקבות תום המלחמה הקרה, הפסיקה ארצות הברית לתמוך בשלטונו, והוא עצמו היה חולה ונעדר מזאיר במחצית השנייה של 1996 למשך ארבעה חודשים לצורך טיפול רפואי.
במזרח המדינה, בצפון קיבו, התגוררו מהגרים רבים מבני הטוטסי וההוטו מרואנדה שהיוו כמחצית מהאוכלוסייה באזור. הוותיקים שבהם, שהגיעו עוד לפני שזאיר זכתה בעצמאות, כונו בניאומלגים. הקבוצות האתניות האחרות, בעיקר בני ההונדה, ניאנגה ונאנדה, ראו בהוטו ובטוטסי זרים והדירו אותם מעמדות הכח באזור. בעקבות רצח העם ברואנדה, ותפיסת השלטון ברואנדה על ידי הטוטסי, נמלטו בני הוטו רבים מרואנדה לזאיר על נשקם והתפתחה לחימה בין ההוטו והשבטים הזאיריים, כאשר הטוטסי בתווך סובלים משני הצדדים
מחנות הפליטים של ההוטו במזרח זאיר שמשו גם כבסיסים להתקפות של ההוטו נגד הטוטסי ברואנדה. בשנת 1995 החלה ממשלת רואנדה של הטוטסי בהרכבת מיליציות טוטסי לפעילות נגד ההוטו בזאיר. אל מול אלו עלו קולות בזאיר על כוונה לגרש את הטוטסי מזאיר.

זוועות

במהלך המלחמה ביצעו כוחות רואנדה מעשי טבח במחנות ההוטו. ההיקף האמיתי של ההתעללויות אינו ידוע היות שה-AFDL וה-RPF הקשו על הגישה של ארגונים לא ממשלתיים לשטחי הקרבות. אמנסטי אינטרנשיונל, טענו שלפחות 200 אלף פליטי הוטו רואנדים נרצחו על ידם ועל ידי ה-RDF. בדומה לכך תיעד גם האו"ם את הרצח ההמוני של האזרחים בידי חיילים רואנדים, אוגנדים וחיילי ה-AFDL בתחקיר מיפוי ה-DRC.
ה-ADFL ביצעו הפרות חמורות של זכויות אדם, ביניהם ביצוע של טבח המוני במחנות הפליטים של בני ההוטו ובני הטינגי טינגי ליד קיסאנגאני בהם נרצחו עשרות אלפי פליטים.

תוצאות והשלכות

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו תחת שלטונו של קבילה דמתה לזאיר תחת שלטונו של מובוטו, אשר ידוע כשלטון שאיכזב את התושבים. הכלכלה נותרה מוזנחת ומצבה אפילו התדרדר תחת שלטונו המושחת של קבילה. יתר על כן, נכשל קבילה בניסיונותיו לשפר את הממשלה וגם היא המשיכה להיות מושחתת וחלשה, ובנוסף נתפס בתור "בובה" של המשטרים הזרים שעזרו לו לעלות לשלטון. על מנת לבטל את התפיסה הזו ולהגביר את התמיכה המקומית בו החל קבילה לפנות גב לבעלי בריתו מחוץ לקונגו, כאשר השיא היה גירוש כל הכוחות הזרים מהמדינה ב-26 ביולי 1998. המדינות שצבאותיהן עדיין היו בקונגו צייתו לו בחוסר רצון, בעיקר רואנדה שקיוותה להשליט משטר בו תהיה בעלת הכוח.
חלק מהגורמים שהובילו למלחמת קונגו הראשונה נותרו ללא שינוי גם לאחר עלייתו של קבילה לשלטון. העיקריים בהם היו המתיחויות האתניות במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שם לממשלה כמעט ולא הייתה שליטה, והיריבויות הישנות נותרו כשהיו. בתחילת אוגוסט 1998 מרדו שתי חטיבות של צבא קונגו החדש כנגד הממשלה ויצרו קבוצות מורדים שעבדו צמוד לקיגאלי וקמפלה, מה שסימן את תחילת מלחמת קונגו השנייה, אשר פרצה כשנה לאחר מלחמת קונגו הראשונה. מלחמת קונגו השנייה ידועה גם בתור המלחמה הגדולה של אפריקה.
נוכלות בלי חשבון

עלילה

דסטיני (קונסטנס וו), אם יחידנית מניו יורק, הופכת לחשפנית כדי לתמוך במשפחתה. חברותיה החשפניות מחליטות בהנהגתה להונות ברוקרים ומנכ"לים מוול סטריט שפוקדים את המועדון שלהן כאשר תעשיית המין נקלעת למשבר כלכלי.

הפקה

בפברואר 2016, הוכרז שג'סיקה אלבאום, ויל פרל ואדם מקיי יפיקו את הסרט תחת חברת ההפקות שלהם "Gloria Sanchez Productions". במאי 2016, הצטרפה חברת ההפקות "Annapurna Pictures" עם מייגן אליסון וצ'לסי ברנארד כמפיקים בפועל. באוגוסט 2018, הוכרז שג'ניפר לופז תככב בסרט ושלורן סקפריה תכתוב ותביים. לופז תפקדה גם כמפיקה בפועל. באוקטובר 2018 "Annapurna Pictures" פרשה מהפרויקט וחברת "STX Entertainment" רכשה במקומה את זכויות ההפצה; בנוסף, קונסטנס וו הצטרפה לצוות. יתר המשתתפים בסרט הצטרפו במרץ-אפריל 2019.
צילומי הסרט החלו ב-22 במרץ 2019 בעיר ניו יורק והסתיימו ב-4 במאי 2019.
נשואים פלוס

התוכנית

"נשואים פלוס" עסקה בחייה של משפחת באנדי, משפחה שהציגה אנטי טייפ למשפחות האמריקניות הטיפוסיות והנחמדות שהוצגו עד אז בתוכניות הטלוויזיה: אל באנדי, מוכר נעליים כושל ומדוכא המתרפק על סיפורי ההצלחה שלו כשחקן פוטבול מצליח מימיו בתיכון על שם פולק; אשתו פגי באנדי, עקרת בית עצלנית, מפונקת וחסרת השכלה; בתם קלי באנדי, בחורה יפה, מופקרת וטיפשה ובנם באד באנדי, רודף שמלות, חכם ולא פופולרי.
שיר הפתיחה של הסדרה הוא "Love and Marriage" ("אהבה ונישואין") של פרנק סינטרה. לרוב בכותרות הסיום מתנגנת גרסה אינסטרומנטלית לשיר זה (שהיא בעצם חלק מביצועו המקורי של סינטרה).
בתחילת דרכה זכתה "נשואים פלוס" לביקורות שליליות. היא נחשבה כקומדיה ברמה נמוכה שהתבססה רק על "הומור שירותים" ועל הערות מיניות. כמו כן טענו מבקרים שהתוכנית היא בעלת דמויות חד-ממדיות שאינן אלא פארודיה על דמויות מוכרות.
חרף זאת, הצופים חיבבו את התוכנית במהרה, אולי משום שלמרות הביקורות, היא עסקה בנושא שלא יוצג בטלוויזיה האמריקנית. הרעיון של זוג נשוי לא באושר ולא בעושר, שחיי שני השותפים לו הם כישלון גמור, טרם נראה עד אז, והסדרה ביססה עצמה על לעג לייצוג המשפחה האמריקנית הטיפוסית הנחמדה. מרכיב חשוב נוסף בתוכנית, ומה שייתכן שגם עזר להישרדותה, היה שבסופו של דבר כל בני משפחת באנדי היו באים זה לעזרת זה.
בסופו של דבר הומור התוכנית והמשחק בה השתפרו בעיניי המבקרים, שאף שיבחו את התוכנית על כך שהציגה נושאים שנויים במחלוקת כמו גזענות, זכויות נשים ומתירנות מינית בצורה שהייתה נגישה לכל צופה.
באופן כללי, התוכנית ידועה בהומור שנון, קיצוני, ציני, ואף גס.
כל אלו הופכים אותה לתוכנית הנגישה לכל צופה בעוד היא מערבת נושאים יומיומיים בצורה קומית.
הסדרה זכתה למעריצים רבים וידועה כאחת סדרות הקאלט המצליחות בעולם.
התוכנית אף הייתה מועמדת לפרסים רבים, כולל פרסי אמי וגלובוס הזהב, אולם לא זכתה בהם.
בישראל הסדרה זכתה לפופולריות רבה, כאשר שודרה בשנים הראשונות של הטלוויזיה בכבלים. בעקבות ההצלחה, בפברואר 1996 ביקרו בישראל דייוויד פאוסטינו (באד) וכריסטינה אפלגייט (קלי), והתארחו במספר תוכניות טלוויזיה.
בעקבות ההצלחה האדירה של הסדרה, הופקו לה גרסאות גם בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, קרואטיה, הונגריה, פולין, רוסיה, ספרד, אנגליה וישראל.

הסדרה ב-DVD

מ-2003 יצאה הסדרה ב-DVD עד לעונה האחרונה. היא הופקה על ידי חברת "Sony Pictures Home Entertainment". העונה הראשונה יצאה ב-28 באוקטובר 2003, העונה השנייה ב-16 במרץ 2004, והעונה השלישית ב-25 בינואר 2005. אחרי יציאתן של העונות הראשונות, חל עיכוב קטן ביציאת העונות הבאות בשל בעיה שנגעה לזכויות של שיר הפתיחה, אז שיר הפתיחה שונה לגרסה מעט שונה. העונה הרביעית יצאה ב-30 באוגוסט 2005, העונה החמישית ב-20 ביוני 2006, העונה השישית ב-19 בדצמבר 2006, העונה השביעית ב-18 בספטמבר 2007, העונה השמינית ב-18 במרץ 2008, העונה התשיעית ב-19 באוגוסט 2008, העונה העשירית ב-17 במרץ 2009 והעונה האחת עשרה ב-13 באוקטובר 2009.
הפיגוע באולם ארמון דוד

רקע

הפיגוע התרחש בתקופת האינתיפדה השנייה שתחילתה בספטמבר 2000. מאפיינה העיקרי היה הצלחת ארגוני הטרור הפלסטיניים להביא לגל פיגועים חסר תקדים בהיקפו ובחומרתו, שבוצעו בידי כל ארגוני הטרור הפלסטינים. פיגועי ההתאבדות גרמו למאות הרוגים ואלפי פצועים בישראל. באינתיפאדה נרצחו למעלה מ-1,000 ישראלים (רובם הגדול אזרחים) ונפצעו כ־6,000.
החל מאמצע ינואר 2002 הטרור שוב גבר והגיע לשיאו בחודש "מרץ השחור", שבו נרצחו למעלה מ־135 ישראלים בפיגועי התאבדות שהתרחשו בתדירות יומיומית.

הפיגוע

הפיגוע התרחש ב-17 בינואר 2002. באולם "ארמון דוד" שבחדרה התקיימה חגיגת בת המצווה של נינה קרדשוב, בת למשפחת עולים מהקווקז, שעלו לישראל ארבע שנים לפני כן, ב-1998. סמוך לשעה 22:45 נכנס המחבל הפלסטיני עבד א-סלאם חסונה, פעיל פת"ח משכם, לאולם השמחות לאחר שירה במאבטח, החל לירות לכל עבר בנשק אוטומטי, ורצח שישה אנשים. המחבל הספיק לרוקן מחסנית שלמה. כאשר הבחין אביה של נינה שהמחבל הפסיק לרגע לירות, הוא הסתער יחד עם אחיו על המחבל, שהתכוון להחליף מחסנית. האב הכה אותו עד ששתי ידיו נשברו מעוצמת המכות. עד לבוא המשטרה, הכו האורחים את המחבל בכל דרך אפשרית ואף עקרו את עיניו. למרות זאת, המחבל נותר בחיים, ומת מיריית שוטר שחשש כי נשא על גופו חגורת נפץ.
מטא-בדיון

מטא-בדיון (באנגלית: Metafiction), ידוע גם כאירוניה רומנטית (באנגלית: Romantic irony), בהקשר של יצירות רומנטיות של ספרות, הוא סוג של בדיון מודע-לעצמו אשר עוסק בכלים הבדיוניים, חושף את האשליה הבדיונית. מטא-בדיון משתמש בטכניקות כדי למשוך תשומת לב לעצמו כיצירת אמנות, תוך חשיפת ה-"אמת" של סיפור. זהו המונח הספרותי המתאר את הכתיבה הבדיונית אשר באופן מודע-לעצמו ושיטתי מפנה את תשומת הלב למעמדה כחפץ בהעלאת שאלות אודות היחסים בין בדיון לבין מציאות, בדרך כלל באמצעות אירוניה והתבוננות-עצמית. זה יכול להיות בהשוואה לתיאטרון ייצוגי, שאינו מאפשרים לקהל לשכוח שהוא צופה במחזה; מטא-בדיון לא נותן לקורא לשכוח שהוא קורא עבודה בדיונית.
המרכז הרפואי בית ישראל

היסטוריה

בית ישראל הוקם בשנת 1890 על ידי קבוצה של 40 חרדים בלואר איסט סייד, כאשר כל אחד מהם שילם 25 סנט בעבור פתיחת בית החולים, שיועד לשימוש תושבים יהודים שהיגרו, ובעיקר מהגרים חדשים. בזמנים אלה, בתי החולים בניו יורק טיפלו רק בתושבים שהתגוררו בעיר מעל לשנה. בתחילה, נפתחה מרפאה בלואר איסט סייד ובשנת 1891 היא הועברה לבניין בית החולים הראשון ובו 20 מיטות. בשנת 1902 הועבר בית החולים לבניין בעל 115 מיטות.
בשנת 1929 עבר בית החולים לבניין בעל 13 קומות ו-500 מיטות במיקום הנוכחי, מול כיכר טויווסאנט. הבניין שליד, ששימש בעבר את בית החולים הכללי של מנהטן, נרכש על ידי בית החולים בשנת 1964 ואז שונה שמו למרכז הרפואי בית ישראל.
עד אמצע שנות השמונים, התרחב בית החולים מעבר לבסיס היהודי שבו. בשנת 1988 הייתה בבעלות בית החולים רשת המרפאות לטיפול בגמילה מהרואין הגדולה בארצות הברית, בה טופלו כ-7500 מטופלים בשנה.
ב-1994 במשך ארבעה חודשים היה מאושפז במקום הרבי מליובאוויטש, בתקופה זו עברה חסידות חב"ד ממשכנה הקבוע בברוקלין למתחם בית הרפואה שהוסב לישיבה ובית כנסת. 
נכון לשנת 2010, המרכז הרפואי בית ישראל כולל כמעט כל תחום התמחות ברפואה כולל: רפואת חירום, רפואה פנימית, רפואת אף אוזן גרון, כירורגיה, רדיולוגיה, רפואת משפחה, דרמטולוגיה, גינקולוגיה וילודה, נוירולוגיה, אופתלמולוגיה, פתולוגיה, פסיכיאטריה, פודיאטריה ואורולוגיה.
בית החולים נראה מספר פעמים בסדרה "חברים" ובו התאשפזה פיבי בופה.
ביולי 2016, בעקבות משבר פיננסי הוחלט על סגירת חלק מבית הרפואה.
הרצאת ג'פרסון

הרצאת ג'פרסון (באנגלית: Jefferson Lecture in the Humanities) נחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח.
האות מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח. הזוכה מקבל את הזכות לשאת בפני 26 חברי המועצה של הקרן, בדרך כלל בעת כינוס האביב שלהם, הרצאה בנושא שיבחר, ומקבל מענק כבוד של עשרת אלפים דולר. הקהל בפניו נישאת ההרצאה מונה בדרך כלל כמעט אלפיים איש, בנוסף לחברי המועצה. הנאום נישא באולם, בבניין הקרן בוושינגטון.
לעיתים קרובות יצאו "הרצאות ג'פרסון" לאור, לאחר השמעתן, גם כספרים.
איגרות חוב ממשלתיות בישראל

איגרות חוב ממשלתיות בישראל מונפקות על ידי היחידה לניהול החוב הממשלתי במשרד האוצר (בשונה ממלווה קצר מועד, המהווה גם הוא לקיחת הלוואה של המדינה מציבור האזרחים, ומונפק על ידי בנק ישראל).

דירוג אשראי

בתוך ישראל, לא מקובל לדרג את האג"ח הממשלתי, אך משרד האוצר מנפיק אג"ח ממשלתי ישראלי גם בשווקים זרים, ועבור משקיעים זרים, קיימים גופי דירוג המדרגים את יכולת החזר החובות של המדינות השונות, וביניהן ישראל.

חוב פנימי

למדינת ישראל קיימים מספר איגרות חוב, סחירות ולא סחירות, מסוגים שונים. (ריבית קבועה/משתנה, עם ובלי הצמדה למדד)

איגרות חוב בלתי סחירות

בנוסף לאיגרות הסחירות, מנפיקה המדינה גם איגרות חוב בלתי סחירות לטובת ביטוחים פנסיוניים, לסבסוד והבטחת תשואת החיסכון הפנסיוני של האזרחים.

סבסוד ביטוחי חיים - איגרות חיים-צמוד (ח"ץ) 1965-1990

משנת 1965 ועד לשנת 1990 הונפקו איגרות חוב בלתי סחירות בשם ח"ץ (ר"ת חיים-צמוד) עבור פוליסות בעלות "תשואה מובטחת" (כגון פנסיה וביטוח מנהלים) בחברות הביטוח, אשר נשאה ריבית קבועה של בין 4% ל-6.2% (כתלות בשנת ההנפקה) והצמדה למדד. מאחר שמדובר היה בתשואה גבוהה מתשואת שוק ההון באותה העת, השימוש באיגרות אלה היה פופולרי כל כך עד שמרבית התיקים כללו אג"ח זו בלבד. בתגובה, הוגבלה בשנת 1975 ההשקעה באפיק זה ל-86% מתיק ההשקעות על פי חוק, ובתחילת שנות ה-90 בוטלה הנפקת איגרות חוב אלה כליל, במטרה להזרים כספים אלה לשוק ההון.

היקף החוב הממשלתי

החוב הממשלתי הישראלי המבוסס על איגרות חוב עומד על מעל ל-630 מיליארד שקלים (0.6 טריליון), אשר כשני שלישים ממנו מקורם בחוב מקומי (חוב לאזרחי המדינה, נקוב בשקלים) סחיר, כשישית ממנו בחוב מקומי לא סחיר, (מירון, ערד וחץ) והשישית הנותרת בחוב חיצוני. עם זאת, חוב זה מהווה רק כשתי חמישיות מהחוב הממשלתי הכולל, העובר את ה-1.5 טריליון שקלים. שאר החוב בהתחייבויות שאינן מבוססות איגרות חוב, ועיקרו בפנסיות תקציביות לעובדי וגמלאי המדינה אליהן מחויבים הארגונים הממשלתיים השונים ועומדות על כ-600 מיליארד שקלים.
עידו דרור

עידו דרור (נולד ב-26 במאי 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.

ביוגרפיה

דרור הוא בעל תואר ראשון (2001-2004) בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני (2006-2008) בהיסטוריה צבאית ודיפלומטית בחוג ללימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2008-2009 שימש כמרצה בשיעור כתיבת תסריט קצר בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב וכן בשנים 2008-2011 שימש כמרצה בבית הספר מנשר לאמנות בקורסים: "יסודות התסריט הקולנועי" (שנה א') ו"עקרונות תסריט" (שנה ב').  
במהלך השנים שימש דרור כתסריטאי של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2008 שימש כתסריטאי הסרט "סוף שבוע בתל אביב", עליו היה מועמד יחד עם אחיו הגדול, יונתן דרור לפרס אופיר של אותה שנה, בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. בשנת 2011 שימש כתסריטאי של קומדיית המצבים "מה בכריש?", ששודרה בערוץ הילדים. 
בשנת 2011 יצר וכתב יחד עם אופיר בביוף את סדרת הדרמה "סימני שאלה", ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
במהלך השנים 2012-2016 שימש יחד עם דוד דהן כיוצר ותסריטאי של הסדרה "גאליס", אשר שודרה בערוץ הילדים במשך שבע עונות. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה בקרב ילדים ובני נוער בשנת 2014 יצר וכתב יחד עם דוד דהן את הסרט "גאליס - המסע לאסטרה", המבוסס על הסדרה.
בשנת 2018 יצר וכתב שוב ביחד עם דוד דהן את הסדרה ״אילת״ המשודרת לילדי HOT בשיתוף עם ערוץ הילדים.
ירדנה שאל

ביוגרפיה

שאל גדלה בקיבוץ כפר המכבי. היא התאמנה בקבוצה של הקיבוץ ובהמשך בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.

שיאנית ישראל ואלופת ישראל

בתחרות מבחן לאליפות הפועל שנערכה בגוש זבולון בתחילת חודש ספטמבר 1954 קבעה שאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:30.4 דקות, שיפור לשיאה של ויויאן חסון מהפועל ירושלים (1:32.7 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות הפועל ה-11 שנערכה בספטמבר 1954 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראל חדש של 1:29.8 דקות. באליפות ישראל בשחייה לנוער הראשונה שנערכה בסוף ספטמבר, היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:28.2 דקות ובאליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:31.7 דקות, לפני האלופה היוצאת ויויאן חסון (1:34.0 דקות) ושושנה ריבנר מברית מכבים עתיד (1:34.0 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:27.1 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:56.6 דקות.

1955

בתחרות שנערה בכפר הירוק במאי 1955 קבעה שאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:27.3 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, במסגרת תחרויות ספורט הפועלים, שנערכו בדוטרכט, הולנד ביוני היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:26.0 דקות. היא לא השתתפה באליפות ישראל באותה שנה בגלל ששברה את ידה.
בתחרות שנערכה בכפר המכבי קבעה שאל במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 3:07.3 דקות.

1956

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה של בת גלים בחיפה באוקטובר 1956 זכתה שאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:27.0 דקות, לפני חברותיה לקבוצה ר. פלד (1:34.5 דקות) וי. יבור (1:36.5 דקות).

1957

בתחרות ארצית שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה ביולי 1957 זכתה שאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:24.1 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:28.1 דקות.

1958

בתחרות ארצית שנערכה בבריכת גלי הדר בחיפה ביולי 1958 זכתה שאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:24.2 דקות.
ארתחששתא הרביעי

אַרְתַּחְשַׁסְתְּא הרביעי (ארסס) (בפרסית اردشيرچهارم) היה מלך פרס בין 338 לפנה"ס ו-336 לפנה"ס. הוא היה בנו הצעיר של המלך ארתחשסתא השלישי ואטוסה (Atossa) ולא היה אמור לרשת את כס המלוכה של פרס. עלייתו הבלתי צפויה לכתר באה ב-338 לפנה"ס כתוצאה מרצח אביו ורוב בני משפחתו, ככל הנראה על ידי בגואס (Bagoas), השר החזק של פרס שסר חינו בעיני ארתחשסתא. בגואס ביקש להישאר בתפקידו על ידי החלפת ארתחשסתא עם ארסס הבן, איתו חשב שיהיה קל יותר לשלוט. ארסס היה לא יותר ממלך בובה בשתי שנות שלטונו, תוך שבגואס פעל ככוח שמאחורי הכתר. בסופו של דבר, ממורמר ממצב עניינים זה, ובהשפעת אצילי החצר שהתייחסו בבוז אל הווזיר, ארסס תיכנן לרצוח את בגואס. הווזיר שוב הכה ראשון במטרה להגן על עצמו, והרעיל את ארסס. אז המליך את בן דודו של ארסס כמלך דריווש השלישי. 
דאגתם הגדולה של הפרסים בעת שלטונו הקצר של מלך זה, הייתה אי השקט בגבול המערבי עם מוקדון תחת המלכים פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול. אי השקט יוביל למלחמה בין שתי המדינות בתקופת שלטונו של יורשו של ארסס.
במקורות היווניים הוא היה ידוע כארסס ונראה שזה היה שמו האמיתי. לפי הכתובת התלת לשונית מקסנתוס, ולפי חרסים משומרון נראה שהוא אימץ את השם המלכותי ארתחשסתא הרביעי, בעקבות אביו וסבו.
קנת הראשון, מלך סקוטלנד

אמת מול אגדה

על פי המיתוסים הסקוטיים, קנת היה כובש ארצות הפיקטים ומייסד ממלכת אלבה. אגדות אלה מקורם בימי הביניים, ככל הנראה בתקופת מלכותו של קנת השני, בעת שנכתבו דברי ימי מלכי אלבה, בהם מצוין כי קנת היה כובש הפיקטים, וכי כבש את ארצם שנתיים לאחר שהומלך כמלך דאל ריאטה.
אנדרו מווינטון כתב בספרו "Orygynale Cronykil of Scotland" מהמאה ה-15 כי קנת נהרג בקרב. וג'ורג' ביוקנן כתב בספרו Rerum Scoticarum Historia בשנות ה-70 של המאה ה-16, כי אביו של קנת נרצח על ידי הפיקטים, ורצח זה הוביל לכיבוש ארצם. ביוקנן לא כלל בספרו את העלילה בדבר "הבגידה של מקאלפין" - המופיע בספרו של ג'פרי ממונמאות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" ואשר אין לו כל בסיס היסטורי.
מרבית המחקר ההיסטורי המודרני מתעלם ממקורות מאוחרים אלה, ומסתמך בעיקר על כתבים קדומים כגון "דברי ימי הפיקטים" מהם ניתן ללמוד כי קנת היה מלך דאל ריאטה, וכי הוא ירש את כס ממלכות הפיקטים מצידה של אימו, שהייתה נסיכה פיקטית.
כמו כן, ככל הנראה היו מלכים פיקטים שמלכו אחריו, ולכן אין מדובר במלך הסקוטי הראשון, כפי שניסו להציגו בימי הביניים, אלא מדובר במלך פיקטי, שאחריו מלכו ארבעה מלכים פיקטים נוספים.

רקע

הגנאלוגיה של קנת אינה ידועה, ולא ידוע אם הוא צאצא של אחד המלכים הקודמים של הפיקטים או של דאל ריאטה. כתב יד משנת 1130 לערך מציין כי קנת היה בנו של מלקולם השני. היסטריונים סבורים כי הוא צאצא של קנל נ'גאבריין, מלך דאל ריאטה, אולם אביו, אלפין השני מדאל ריאטה אינו מצוין ב"דואן אלבאנאך" כאחד ממלכי דאל ריאטה.

שנות מלכותו

בניגוד לפרטים המועדים הידועים בדבר מוצאו, עלייתו לשלטון של קנת מתועדת היטב. בעקבות מות מלך הפיקטים ואחריו בקרב כנגד הויקינגים בשנת 839, נוצר משבר ירושה בין ארבעה טוענים לכתר. בשנת 843 קנת על לשלטון, אולם רק בשנת 848 הביס את יריביו והפך לשליט היחיד. ככל הנראה הוא מלך על דאל ריאטה החל משנת 841, וניצל את משבר הירושה על מנת לכבוש את ממלכות הפיקטים.
בשנת 849 העביר קנת שרידים קדושים של קולומבה הקדוש מאיונה לדאנקלנד.
כמו כן מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי פלש ל"סקסוניה" שש פעמים, כבש את מלרוז ושרף את דאנבאר; עוד מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי בתקופת מלכותו פשטו הוויקינגים על ממלכות הפיקטים.
מקורות היסטוריים אחרים ומחקרים ארכאולוגיים מראים כי בתקופת שלטונו התיישבו הוויקינגים באיי אורקני, בקיית'נס, בסות'רלנד, באיים המערביים ובאי מאן. בעקבות פלישות הוויקינגים והתיישבותם נחלשו הקשרים בין סקוטלנד לבין אירלנד ואנגליה, וקשרי המסחר עם אירופה פסקו כליל. ניתוק זה הביא למעשה לכך שממלכות הפיקטים נאלצו להתאחד על מנת להתגונן בפני הוויקינגים, והחלו התהליכים שהביאו להפיכתם לממלכה אחת - תהליכים שהסתיימו בתקופת שלטונו של דונלד השני עת נעשה לראשונה שימוש רשמי בתואר "ממלכת אלבה".
קנת נפטר ב-13 בפברואר 858 בארמון בקינבלקויר, ככל הנראה בסמוך לסקון.
"דברי ימי אירלנד" מצטטים קינה שנכתבה לאחר מותו של קנת:
בשל מותו של קינאד... 
 נהי נשמע בכל בית; 
 אין מלך כדוגמתו תחת השמים 
 ואף רחוק עד גבולות רומא
— 
לקנת היו שני בנים - קונסטנטין ואייד' אשר מלכו אחריו. ככל הנראה היו לו שתי בנות. אחת מהן נישאה לראן מלך סטרת'קלייד, והשנייה, מאל מוייר נישאה לאייד' פינלאיית' מלך אירלנד, ולאחר מותו נישאה לפלאן סינאה אף הוא מלך של שבט אירי. מותה, בשנת 913 מצוין ב"דברי ימי אלסטר" - דבר נדיר ביותר בכתבים העתיקים.