google/wiki40b huggingface dataset:
Cartoon Network

Cartoon Network (בעברית: רשת המצוירים, בתעתיק: קרטון נטוורק) הוא ערוץ ילדים בינלאומי בבעלות חברת טרנר וטיים וורנר. רוב התוכניות בערוץ הן תוכניות אנימציה. הערוץ נוסד ב-1 באוקטובר 1992 על ידי בטי כהן בארצות הברית, וב-17 בספטמבר 1993 בבריטניה ובאירופה.
בישראל הערוץ בגרסתו האירופאית שודר בעבר בשנים 2000-2009, בתחילה בכבלים הבסיסיים של מת"ב, ולאחר מכן גם ב-yes וב-HOT.

כללי

ערוץ זה שידר תוכניות שונות מבית היוצר של האחים וורנר ושל האנה ברברה ("קרטון נטוורק" לשעבר), בהן: יוגי דב, משפחת קדמוני, משפחת סילוני, טום וג'רי ועוד, והוא שידר גם סדרות חדשות.
ל"קרטון נטוורק" יש גם ערוץ משנה הנקרא "Boomerang" (בומרנג), ערוץ זה משדר את הקלאסיקות של חברת "האנה ברברה" ושל "לוני טונס".
לאחרונה שדרג הערוץ את הלוגו שלו וכמו כן גם את התוכניות המשודרות בו. היום, לצד קלאסיקות מהעבר, משודרות בערוץ גם סדרות אנימה כמו פוקימון ונארוטו, וסדרות אנימציה אמריקאיות חדשות.
לפי הערוץ האמריקאי בסוף 2009 יצא רצועה לערוץ בשם "CN Real" שמשדר בשעה מסוימת סדרות לייב-אקשן בלבד ב-Cartoon Network, הרצועה הפכה לכישלון צורב בשביל הערוץ והסתיימה ב-2010. רוב הצופים תקפו את הרצועה בשל ניסוי כושל לתחרות בערוץ דיסני, סדרות חלשות וחוסר מקוריות והעובדה שלא כולל סדרות מצוירות.
ישנו גם ערוץ אחות ששייך ל-Cartoon Network בשם Adult Swim שיותר מיועד למבוגרים מאשר צעירים, שמשדר רוב סדרות אנימה ותוכניות מקוריות של הערוץ שיותר בז'אנר של קומדיה שמכוונות לכיוון מבוגרים (18). משום שברוב הסדרות האלה מכילים שפה גסה, אלימות ברמה גבוהה (כולל דם), הומור גס שכולל מין ועירום מלא.

בישראל

בישראל הגרסה האירופאית של הערוץ שודרה בחברת הכבלים הבסיסיים מת"ב משנת 2000, ולאחר מכן גם בחברות יס והוט. אולם בשנת 2005 הופסקו שידורי הערוץ בחברת הוט ולקראת סוף 2009 הופסקו השידורים אף ב-yes.
ב-2006 החל הערוץ לעבור שינוי רב, ורוב הסדרות המקוריות של "האנה ברברה" והאחים וורנר הופסקו להיות משודרות בשידורים חוזרים בערוץ ומאוחר יותר הובאו סדרות חדשות. בנות הפאוור פאף וההרפתקאות של בילי ומנדי הם הסדרות הוותיקות היחידות שעדיין משודרות בערוץ בשידורים חוזרים רק בשעות מאוחרות שרוב הסדרות האחרות הם בלייב אקשן או בצורה שונה של אנימציה.
כאמור, ב-28.12.09 הערוץ סיים את שידורו ב-yes ובמקומו עלה ערוץ ילדים חדש שנועד יותר לגיל הרך הנקרא "Jim Jam".
ב-20 ביוני 2011 רכש ערוץ הילדים תכנים של הערוץ כרצועת שידור יומית, והרצועה עצמה משודרת מה-31 ביולי 2011. בין הסדרות ששודרו או משודרות:רגולר שואו, הרפתקאות פין וג'ייק, גארפילד שואו, בן 10, ג'נרטור רקס, באטמן: האמיצים והנועזים, בקוגאן, המופע של הלוני טונס, ליגת הצדק - הדור הבא, הדרקון הראשון שלי, אוגי והמקקים, סקובי-דו מסתורין בע"מ, ג'וני טסט וכוח הטיטאנים. 
ביולי 2015 רכשה חברת סלקום tv את התכנים של הערוץ. 
בספטמבר 2019 רכשה חברת yes את התכנים של הערוץ כספרייה ב-yes vod kids.
פרנצ'סקו טולדו

קריירה קבוצתית

טולדו החל את הקריירה בקבוצת מילאן, אך מעולם לא שיחק עם הקבוצה. במקום זה, הקבוצה האיטלקית השאילה אותו לטרנטו ורוונה בין השנים 1991 עד 1993. טולדו הצטרף לקבוצת פיורנטינה, שם הפך לשוער הראשון של הקבצה במשך שמונה עונות. בזמנו עם ה"סגולים" המתיק את שהייתו עם זכייה בגביע איטליה פעמיים, והשתתפות בליגת האלופות. שנה לפני פשיטת הרגל של פיורנטינה, הוא הועבר לאינטר מילאנו ב-2001. הוא היה השוער הראשון של הקבוצה הזו למשך 4 שנים, עד קיץ 2005, כאשר השוער הברזילאי ז'וליו סזאר הצטרף וגרם להורדתו של טולדו לספסל למשך משחקי הקיץ. הוא חזר לשחק כשוער הראשון בפברואר 2006 בזמן ירידה בכושר של סזאר, לא לפני פרסום שמועות על מעברו לפאלרמו, מילאן, ובחזרה לפיורנטינה. הארכת החוזה תשאיר אותו במועדון אינטר עד 2009. במשחק עגום מאוד של הקבוצה, טולדו הוציא את הכדור מהרשת לא פחות משש פעמים בגביע איטליה 2007.
בשנת 2010 אחרי תשע שנים בקבוצת אינטר פרש טולדו בגיל 39.

קריירה בינלאומית

בסוף 2004, טולדו שיחק בנבחרת איטליה 28 פעמים. הוא היה שחקן רזרבי בטורניריה של איטליה ביורו 96, מונדיאל 1998, מונדיאל 2002, ויורו 2004, למרות היותו אחד השוערים הטובים בעולם בתקופה זו.
לעומת חוסר ההשתתפות בטורנירים רבים, הוא הצליח להראות את יכולתו כשוער ביורו 2000. על אף תחרות חזקה עם שוערים כמו ג'אנלואיג'י בופון, טולדו נבחר לפתוח ביורו 2000, מכיוון שבופון שבר את ידו במשחק ידידות נגד נורווגיה רק שמונה ימים לפני תחילת הטורניר. טולדו עזר לנבחרתו להגיע לגמר, שם הפסידו לנבחרת צרפת. בזמן חצי הגמר נגד הולנד, מארחת הטורניר, טולדו הציל פנדל בזמן המשחק ולאחר מכן שניים בקרב הפנדלים. לעומת הצלחתו בחצי הגמר, הוא נכשל בהצלת בעיטה קריטית של סילביאן ווילטורד לקראת סוף המשחק כאשר איטליה הובילו 1-0. בתוספת הזמן צרפת ניצחה הודות לגול של דויד טרזגה.
סטפן ליכטשטיינר

קריירת המשחק

ליכטשטיינר החל את הקריירה בקבוצת גראסהופרס ציריך כאשר עלה מקבוצת הנוער בעונת 2000/2001, אך בעונת הבכורה שלו שותף במשחק ליגה בודד. בעונות הבאות, ביסס ליכטשטיינר את מעמדו כבורג מרכזי בהרכב הקבוצה, ואף זכה עימה באליפות בעונת 2002/2003.
בעונת 2004/2005 עבר ליכטשטיינר לקבוצת ליל הצרפתית. הוא הפך במהרה לשחקן הרכב במועדון, ואף עזר לו לסיים את העונה במקום השלישי בליגה המזכה בכרטיס לליגת האלופות. בעונתו האחרונה במועדון כבש ליכטשטיינר ארבעה שערים, אך סיים עם קבוצתו רק במקום השביעי בליגה, והקבוצה נותרה מחוץ למפעלים האירופאים בעונה שלאחר מכן.
לאחר טורניר יורו 2008 הצטרף ליכטשטיינר לקבוצת לאציו תמורת סכום משוער של כ-1.5 מיליון אירו בחוזה לארבע שנים. הוא הגיע לקבוצת הסרייה א' כמחליפו של חברו לנבחרת שווייץ ואלון בהראמי שעבר לוסטהאם יונייטד. בחודש אפריל כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה בדרבי נגד רומא.
בשנת 2005 זומן ליכטשטיינר לסגל נבחרת שווייץ, אך נותר על הספסל במשחקים בהם זומן. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הידידות נגד נבחרת ברזיל ב-11 באוקטובר 2006. הוא שותף בכל משחקי נבחרתו בטורניר יורו 2008, ובשמונה מעשרת משחקיה במוקדמות מונדיאל 2010.
בשנת 2011 עבר השחקן ליובנטוס תמורת 10 מיליון יורו, איתה זכה באליפות לאחר עונה שלמה ללא הפסד.
בשנת 2012 ליכטשטיינר זכה עם יובנטוס בסופרקאפ האיטלקי ובגביע ברלוסקוני.
ב-5 ביוני 2018 חתם בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-19 באוגוסט 2019 חתם ליכטשטיינר באאוגסבורג מהבונדסליגה לעונה אחת.
דני דנקנר (איש הייטק)

דני דנקנר הוא יזם ואיש היי-טק ישראלי. היה אחד ממייסדי חברת התוכנה "קינטיקה פתרונות אינטרנט בע"מ"; ומייסד, יו"ר ומנכ"ל של חברת "אייס אפלייד קוגניטיב אינג'נירינג בע"מ". בנוסף, היה דנקנר שותף מייסד בפורום היזמות של התאחדות התעשיינים ובפורום היזמות של אוניברסיטת תל אביב. בשנים האחרונות מרבה דנקנר להרצות בנושא יזמות וחדשנות. 
דנקנר שימש כיועץ לחברות רבות וישב בדירקטוריונים של מספר חברות. 
הוא בוגר לימודי משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.

פעילותו כיזם

בשנת 1995 נמנה דנקנר על הצוות המייסד של חברת "קינטיקה פתרונות אינטרנט בע"מ". החברה נמנתה על חלוצות פיתוח הפרויקטים לאינטרנט בישראל, ובין היתר הייתה הראשונה שפיתחה פתרונות מסחר אלקטרוני בישראל. החברה נקנתה על ידי נטוויז'ן כעבור שלוש שנים, בשנת 1998. 
בהמשך הצטרף דנקנר לצוות ההנהלה של חברת "גלובס-סייטס" (מיזם האינטרנט של העיתון גלובס), והקים בה את תחומי הלמידה מרחוק וניהול הידע. "גלובס-סייטס" התמזגה מאוחר יותר עם חברת "בוקס אינטראקטיב" ליצירת חברת "ספיה פתרונות אינטרנט בע"מ", אשר נרכשה על ידי "מטריקס". 
בשנת 2001 הצטרף דנקנר לחברת "מוביילספיר", שעסקה בקישור המדיה המסורתית למידע מקוון. דנקנר היה אחראי על פרויקטים שביצעה החברה במדינות שונות, בהן סינגפור וספרד.
בשנת 2003 הקים דנקנר, יחד עם ד"ר יעקב גרינשפן, ד"ר גיל הופרט גרף ודרור אורנשטיין, את חברת "אייס אפלייד קוגניטיב אינג'נירינג בע"מ" (ACE Applied Cognitive Engineering Ltd), העוסקת בפיתוח מערכות לאימון קוגניטיבי לספורטאים תחרותיים, ומוכרת את מוצריה בעיקר בצפון אמריקה. דנקנר משמש מנכ"ל ויו"ר החברה.
חי אדיב

ביוגרפיה

אדיב נולד וגדל בשכונת גיל עמל בהוד השרון, בן למשפחה מסורתית ואח לשישה. ב-26 באפריל 1988 נהרג אחיו החמישי, סגן-אלוף שמואל (שמוליק) אדיב, בהר דב.
בנעוריו למד בבית הספר שפרינצק, המוכר כיום כבית הספר תל"י ובתיכון מוסינזון, והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.
אדיב, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, השלים במהלך שירותו תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה וכן לימודי תעודה בפקולטה למנהל עסקים, אוניברסיטת בר-אילן ולימודי ניהול בכיר באוניברסיטת בן-גוריון.
עם שחרורו שימש כיו"ר מועצת תל אביב מרכז בארגון נכי צה"ל וכדירקטור בקרן הסתדרות המורים מטעם מרכז השלטון המקומי.

קריירה צבאית

אדיב התגייס לצה"ל ב-1972 ושירת בסיירת שקד. במלחמת יום הכיפורים לחם בגזרת תעלת סואץ.
לאחר קורס קצינים שירת בתפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים. בשנים 1982–1983 פיקד על גדוד 932 בחטיבת הנח"ל. כיהן כמפקדה הראשון של חטיבת בנימין, סגן מפקד אוגדת איו"ש ומפקד מחוז חיפה של פיקוד העורף.
לאחר שירותו מונה לראש מערך תיאום והסברה במשרד הביטחון. תפקידו של אדיב היה לקשר בין בתי הספר והגנים, לשם חיזוק המוטיבציה בקרב בני הנוער לגיוס לצה"ל.

קריירה פוליטית

בשנת 1998 התמודד לראשונה למועצת העיר הוד השרון, כעומד בראשה של סיעת "הד - הוד השרון אחת". הסיעה הובילה באותה קדנציה את האופוזיציה העירונית.
בשנת 2003 התמודד אדיב כראש סיעת "הוד השרון אחת – שינוי" לראשות העיר וזכה ברוב קולות. בבחירות המוניציפליות של שנת 2008 זכה שוב, ובחודש נובמבר 2013 נבחר לקדנציה שלישית.
עם כניסתו של אדיב לתפקיד ראש העיר יזם הכנת תוכנית אב אסטרטגית למימוש החזון העירוני "הוד השרון עיר קהילה ירוקה". בשנת 2013 הציגה עיריית הוד השרון את תוכנית המתאר לעיר "2050 לעתיד".
ב-1 בפברואר 2018 הודיע כי אין בכוונתו להתמודד על קדנציה רביעית.

חיים אישיים

במהלך שרותו הצבאי נפצע שלוש פעמים, ונאלץ לעבור ניתוח גב צווארי.
אדיב נשוי למיכל ואב לשלוש בנות
מקהלת נערי טלץ

מקהלת נערי טלץ (בגרמנית: Tölzer Knabenchor) היא מקהלת נערים גרמנית, שנוסדה בשנת 1956 בעיר הבווארית באד טלץ ושוכנת, מאז 1970, במינכן. המקהלה מדורגת בין מקהלות הנערים המגוונות והמבוקשות ביותר בעולם, עדיין בניצוחו ובהדרכתו של מייסדה והמנהל המוזיקלי שלה, גרהרד שמידט-גאדן.

היסטוריה

מקהלת נערי טלץ תרמה רבות לשינוי הגישה לביצוע אותנטי של מוזיקת בארוק. יתרה מזאת, נערי טלץ נחשבים אמינים ומוכשרים די הצורך לביצוע תפקידי סולו לנערים בבתי האופרה החשובים ביותר באירופה. המקהלה מבוקשת מאוד לביצועי אורטוריות ויצירות סימפוניות בביצועי תזמורות נודעות ומנצחים מפורסמים. מוזיקאים ידועי-שם כמו קרל אורף, אוגוסט אברדין, האנס ורנר הנצה, לאונרד ברנשטיין, גוסטב לאונהרדט, ניקולאוס הרנונקור וקלאודיו אבאדו נמנו בעבר ובהווה עם תומכי המקהלה. הרברט פון קאראיין התייחס פעם אל מקהלת טלץ כ"אחת המקהלות הטובות בעולם" וכל אימת שנדרשה לו מקהלת נערים, הזמין את מקהלת נערי טלץ לקונצרטים ולהקלטות שלו עם הפילהרמונית של ברלין ופסטיבל זלצבורג.
מקהלת נערי טלץ סיירה ברחבי אירופה כמו גם בארצות הברית ואסיה. המקהלה הקליטה יותר ממאה תקליטים ותקליטורים (בדויטשה גרמופון, EMI קלאסיקס, סוני קלאסיקל, טלדק, דויטשה הרמוניה מונדי ועוד), שרבים מהם זכו בפרסים יוקרתיים או היו מועמדים להם, בהם "פרס התקליט הגרמני", "אקו קלאסיק", "שוק דו מונד דה לה מוזיק" ומועמדות לפרס גראמי.
רפרטואר המקהלה כולל מוזיקה ווקאלית, החל במוזיקת ימי הביניים וכלה במוזיקה מודרנית, מוזיקה עממית, מדריגלים ומוטטים, מוזיקת קודש מתקופת הבארוק עד התקופה הקלאסית, תפקידי סולו ואופרה למקהלות ילדים. חברי המקהלה הופיעו כשלושת הילדים בחליל הקסם של מוצרט באין ספור הפקות.
הכשרת הילדים מתחילה בגיל שש; כל חבר מקהלה מקבל הדרכה אינדיבידואלית אינטנסיבית בפיתוח קול נוסף לחזרות קבוצתיות מדי שבוע. ההרכב מורכב למעשה ממקהלות אחדות, המחולקות לפי הגיל והרמה המוזיקלית.
זגייז'

תולדות היישוב

במאה ה-13 הוענקו לזגייז' זכויות עיר, שאושרו בתחילת המאה ה-15 בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. בשנת 1643 נבנתה בעיר כנסייה מעץ.
בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי זגייז'

יהודים ראשונים התיישבו בזגייז' באמצע המאה ה-18. בתחילת המאה ה-19 הוגבלו מגורי היהודים בעיר לרובע מסוים וקטן, וכן הוגבלו תחומי עיסוקם. בשנת 1862 בוטלו הגבלות אלו. בשנים שלאחר מכן, נטלו היהודים חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי של העיר.
בשנת 1911 נוסד בזגייז' ארגון ציוני ראשון. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות מצד תושבי העיר הפולנים והשלטונות, תוך קריאות לפיטורי היהודים מהמפעלים בעיר.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בעיר כ-4,800 יהודים, כרבע מתושביה.
בעיר פעלה חסידות סטריקוב, ממלחמת העולם הראשונה עד לשואה.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיר בידי הגרמנים, ביצעו אלו מעשי רצח אקראיים בקרב יהודיה, ואסרו כמה מאות גברים יהודים בה בכנסייה מקומית, שם הוחזקו יומיים ללא מזון ושתייה, והוכו באכזריות. כמה ימים לאחר מכן, חטפו הגרמנים יהודים רבים מהעיר לעבודות כפייה משפילות ומבזות.
בד בבד, ביצעו הגרמנים שוד של הרכוש שנמצא בדירות היהודים בעיר, תוך החרמת עסקי היהודים בה, והטלת סכומי כופר גבוהים על הקהילה. במקרה אחד נקבר יהודי בחיים במהלך שוד רכושו, ובמקרה אחר נצטוו עובדי כפייה יהודים לנקות בתי שימוש ופחי אשפה באמצעות טליתות ותשמישי קדושה אחרים. כמו כן, התעללו הגרמנים ביהודי העיר בפרהסיה, שרפו ספרי תורה בכיכר השוק בעיר, וגזזו באכזריות את זקניהם של יהודים חרדים.
בנובמבר 1939 שרפו הגרמנים את בית הכנסת ובית המדרש בעיר, תוך שחייבו את היהודים בגין עלויות הדלק ששימש לכך, וחרשו את שטח בית העלמין היהודי בעיר.
בסוף דצמבר 1939 ריכזו הגרמנים את כ-2,500 היהודים שנותרו בעיר, ולאחר שנטלו מהם את מעט הרכוש שהותר להם לקחת עמם, שלחו אותם לגלובנו, שם גורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
עורק תרדמני

אנטומיה

ישנם שני עורקי תרדמה הממוקמים בשני צדי הצוואר, עורק זה נקרא באנגלית Common Carotid Artery, כאשר Common מתייחס לעובדה שהוא מתפצל בהמשך לעורק חיצוני ולעורק פנימי:
1. העורק התרדמני החיצוני (The External Carotid Artery) - הקדמי והתיכון יותר מבין שני הפיצולים.
2. העורק התרדמני הפנימי (The Internal Carotid Artery)  - האחורי והצדי יותר מבין שני הפיצולים.
העורקים הימני והשמאלי אינם סימטריים. העורק התרדמני השמאלי (Left Common Carotid) מתפצל ישירות מקשת אבי העורקים, לצד העורק התת-בריחי השמאלי המספק דם לגפה השמאלית העליונה. העורק התרדמני הימני (Right Common Carotid) מתפצל מגזע הזרוע והראש, שהוא עורק משותף שממנו מתפצל גם העורק התת-בריחי הימני. עם זאת קיים גיוון באוכלוסייה במבנה העורק ובצורות בהן הוא יוצא מקשת אבי העורקים.
הקוטר הממוצע של העורק התרדמני אצל מבוגרים גברים ונשים הוא 6.5 מ"מ ו-6.1 מ"מ בהתאמה

חשיבות קלינית

העורק התרדמני משמש לעיתים למדידת דופק, בעיקר במקרים בהן האדם נמצא במצב של הלם. מדידת הדופק מתאפשרת על ידי לחיצתו בעומק הגבול הקדמי של שריר מפנה הצוואר, ובגובה הגבול העליון של סחוס בלוטת המגן (Thyroid cartilage).
לחץ הדם הסיסטולי המינימלי הדרוש על מנת שנוכל להרגיש את הדופק בעורק התרדמה הוא 40 מ"מ כספית בלבד, לכן נוח לבדוק דופק בעורק התרדמה.
כאשר ישנו לחץ ממושך על אחד או שני עורקי התרדמה האדם יוריד את ערכי לחץ דמו ואת קצב פעימות ליבו, מה שיוביל להיפוקסיה מוחית מעין שבץ הסמכי חולף (T.I.A) מדומה, מה שעלול להוביל בנוסף לאיבוד הכרה ומכאן שמם של עורקי התרדמה. 
היצרות תסמינית בעורקי התרדמה יכולה להופיע אצל אנשים עם טרשת עורקים
קנישין

היסטוריה

עד 1569 הייתה העיר חלק מן הדוכסות הגדולה של ליטא ומ-1506 נחלתו של מיקולאי רדזיוויל (Mikołaj Radziwiłł) ומשפחתו. ב-1569 שוייכה העיר לכתר הפולני. ב-1795, לאחר חלוקת פולין, הפכה העיר לנחלת פרוסיה. ב-1806 היא שוייכה לאימפריה הרוסית. ב-1919 הוחזרה העיר לרפובליקה הפולנית השנייה. בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב הועברה העיר לידי ברית המועצות ב-1939, ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר על ידי כוחות גרמניה הנאצית. עם תום המלחמה הוחזרה העיר לשליטה פולנית.
תור הזהב של העיר היה בימי מלכותו של זיגמונט השני אוגוסט, שהקים במקום ארמון ובסיס ממנו יצא לציד ביערות האזור.

יהודי קנישין

במחצית השנייה של המאה ה-17 נכללה קנישין תחת צו איסור התיישבות יהודים ("Privilege of De Non Tolerandis Judaeis"), למרות שיהודים לא יכלו לגור בה הם סחרו בעיר ואט אט החלה להתקיים קהילה יהודית זעירה במקום. בשנת 1807 מנתה הקהילה כ-300 איש וצו אי-ההתיישבות חודש. 
קהילה יהודית של ממש התחילה להתגבש במקום בסביבות 1830 עם הקמת תעשיית טקסטיל על ידי יהודים וגרמנים. במפקד האוכלוסין של 1879 נמנו 1878 יהודים באוכלוסייה כללית של 3864 נפש (כמעט מחצית מהאוכלוסייה). בין שתי מלחמות העולם היו בקהילה מוסדות צדקה כ"ביקור חולים", חמש מסעדות כשרות, שתי חנויות מכולת כשרות ותשע מאפיות וסניפים של תנועות נוער ציוניות ואגודות ספורט כבית"ר ו"קדמה" (השומר הצעיר). ערב מלחמת העולם השנייה מנתה האוכלוסייה היהודית 1450 נפש מתוך כ-4000 תושבי העיירה, אך כמעט כל התעשייה והמסחר היו בידיים יהודיות.
ב-10 באוקטובר 1939 נכנסו כוחות גרמניים לעיירה וריכזו את היהודים בבית הכנסת כהכנה לשליחתם לגרמניה, אך שבוע לאחר מכן עברה העיירה לידי ברית המועצות (בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב) והחיים נמשכו כסדרם. שואת יהודי קנישין החלה ביום שישי, 27 ביוני 1941, אז נכנסו כוחות גרמניים לעיירה במסגרת מבצע ברברוסה. אל העיר רוכזו עוד כ-500 מיהודי הסביבה, לא הוכרז גטו אבל על היהודים נכפה יודנראט. ב-2 בנובמבר 1942 כותרה העיר על ידי חיילים והיהודים רוכזו עם שחר בכיכר השוק ממנה הובלו בעגלות אל גטו ביאליסטוק, ממנו נשלחו לאחר מכן לטרבלינקה. יהודים שניסו לחמוק נורו. יהודים ספורים שרדו בזכות חסידי אומות העולם מתושבי העיירה.
רוריק גיסלסון

קריירה

גילסון התחיל את הקריירה שלו בהייץ'. קיי. קואופווגיר וכבר בגיל צעיר עבר לצ'רלטון את'לטיק מהפרמייר ליג. אחרי שלא מצא את מקומו באנגליה, חתם בויבורג מליגת העל הדנית. בתום עונתו הראשונה במועדון, ירדה ויבורג לליגה השנייה. בעונה בה שיחק המועדון בליגה השנייה כבש 14 שערים, אך הקבוצה נכשלה בניסיונה לחזור לליגה הראשונה וגיסלסון עזב את המועדון. בקיץ 2009 חתם באודנסה בולדקלאב. במדי אודנסה שיחק במשך 3 עונות וחצי עד שעבר לפ.צ. קופנהגן עימה זכה באליפות דנמרק בתום העונה שהייתה התואר הראשון שלו בקריירה. בקיץ 2015 חתם בנירנברג מהבונדסליגה השנייה. בפגרת החורף של עונת 2017/18 עבר גיסלסון לס.ו. זנדהאוזן, גם היא מהבונדסליגה השנייה.
בצעירותו שיחק גיסלסון בנבחרת הצעירה של איסלנד עימה העפיל לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. ב-13 באוקטובר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד דרום אפריקה. ב-11 באוגוסט 2010 הבקיע גיסלסון את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד ליכטנשטיין. גיסלסון היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה.
אשדות הנילוס

אשדות הנילוס היא סדרת אשדות של הנהר נילוס, שישה במספר, אשר נספרים מצפון אל דרום הנהר. בלועזית הוגדר שמם כקאטארקטות ('נשפכים מטה' ביוונית) על אף שלא ניתן להגדיר אף אחד מהם כ'מפל'. הם מאופיינים במים לבנים ו איונים בתחומם.

השיוך לאורך ההיסטוריה האנושית

בתקופת מצרים העליונה לאחר התפרקות הממלכה המצרית החדשה השליטה של מצרים הוגבלה על האשד הראשון בלבד ושאר האשדות היו בשליטת ממלכת כוש. בשנת 727 לפנה"ס עת השתלטה הממלכה על כל אגן הנילוס ונכנסה להיסטוריה כשושלת ה-25 של מצרים. 
השליט האחרון ששלט בכל האשדות היה מלך אשור החדשה אשורבניפל. מאז המאה ה-20 שולטת מצרים על האשד הראשון, ושאר האשדות נמצאים בשליטת סודאן.
דוד מנחם מאניש באב"ד

רבי דָּוִד מְנַחֵם מאָנִישׁ בַּאבַ"ד (ה'תרכ"ה, 1865 בערך - כ"א בסיוון ה'תרצ"ז, 31 במאי 1937) היה רב וראש ישיבה חסידי גליציאני. רבה של טרנופול, ומגדולי הפוסקים בגליציה בין מלחמות העולם. נודע בספר השו"ת שלו, חבצלת השרון.

ביוגרפיה

נולד בסטריסוב לגיטל ולרב המקומי רבי יהושע השיל באב"ד, צאצא למשפחת הרבי ר' העשיל מקראקא. בצעירותו למד באופן עצמאי בבית המדרש בעיר מגוריו, הוא היה שקדן ובעל זיכרון טוב ולפי האגדה היה מצטט פרקים שלמים מספרי האחרונים על-פה, בתמורה לפרוטות שנתנו לו סוחרים למדנים שבאו ליריד בסטריסוב. נישא לבתו של רבי יואל משה סג"ל לנדא מיאברוב, כמנהג הימים התפרנס משולחן חמיו, ועשה אצלו שימוש חכמים. בתקופה זו נסמך לרבנות בידי הרב בעריש רפפורט מראווה.
עם עזיבת אביו, בתרנ"ב, את סטריסוב לטובת רבנות פודבולצ'יסק, התמנה רבי דוד מנחם מוניש כרבה של סטריסוב מולדתו. שנתיים לאחר מכן (תרנ"ד, 1894) נפטר חותנו ביברוב והוא עבר לכהן ברבנות יברוב, משרה בה החזיק במשך 17 שנה.
בשנת 1912, תרע"א, התמנה כראב"ד טרנופול לצדו של הרב המקומי רבי יהושע השל באב"ד שהתמנה שנתיים קודם לכן כרבה של העיר על מקום אביו, אך היה חלוש מכדי להנהיג לבדו את הקהילה היהודית בעיר שמנתה באותה תקופה כשבעת אלפים משפחות. הרב באב"ד היה חסיד בעלז, ורבותיו אדמו"רי החסידות השתבחו בו מאד; הרבי ישכר דב רוקח (הזקן) אמר עליו כי "דבר חידוש הוא", ובנו יורשו הרבי אהרן רוקח מצוטט כמי שאמר ש"איש קדוש הוא, יהודי קדוש מלפני מאה שנה".
הוא הקים בטרנופול ישיבה גבוהה, ועסק גם בפעילות ציבורית. מסופר כי הקפיד להכין מדי יום לפנות בוקר את הקפה לתלמידי הישיבה שהשכימו ללימודיהם. במקביל השיב לשאלות הלכתיות מכל רחבי גליציה, ונחשב לאחד מגדולי פוסקי גליציה בין מלחמות העולם לצדם של רבי מאיר אריק ורבי אברהם מנדל שטיינברג מברודי.
בשנת תרפ"ה, 1925, נפטרה אשתו הראשונה והוא נישא בשנית לבת-אחיו רבי יוסף דוב באב"ד מטוויסט. ב-1934 חלה בשחפת העצמות ונסע לשווייץ לצורכי רפואה, הוא שב כעבור שנתיים לטרנופול ואת ימי הקיץ היה עושה בעיירת המרחץ טאטרוב. ביום שישי י"ח בסיוון תרצ"ז התמוטט, ונפטר ביום שני כ"א בסיוון ה'תרצ"ז, 31 במאי 1937. הוא נקבר בטרנופול למחרת.

משפחתו

משפחתו של הרב באב"ד הייתה משפחה רבנית מובהקת. חמשת אחיו כיהנו כרבנים: רבי יצחק באב"ד, רבה של טרטקוב. רבי לייבוש, רבה של פודבולצ'יסק במקום אביו. רבי שלום, רבה של וורנז'. רבי יוסף דוב, כיהן כדיין במיקולניץ. אחותם ראצי נישאה לרבה של סטריסוב; גם חתניו היו כולם רבנים: רבי אלימלך פרנקל-תאומים, רבה של יברוב. רבי אורי שרגא-פייבל באב"ד, רבה של בודזאנוב. ורבי יהושע השיל באב"ד שהתמנה תחתיו כרבה של טרנופול.
אנג'לו פאריזי

ביוגרפיה

פאריזי נולד בשנת 1953 בארפינו שבאיטליה ובשנת 1956 היגרה משפחתו לאנגליה. בשנת 1967 החל להתאמן בג'ודו ושנה לאחר מכן בגיל 15 השיג חגורה שחורה. תחת דגל בריטניה זכה פאריזי באליפות בריטניה, אליפות אירופה ובגיל 19 בלבד זכה במדליית ארד באולימפיאדת מינכן 1972 לאחר שניצח את דאגלס רוג'רס הקנדי בקרב על המדליה.
בשנת 1974 הוא התחתן עם אישה צרפתייה והעדיף לקבל אזרחות צרפתית ולהתחרות עבור צרפת. תחת דגל צרפת פאריזי זכה פעמים רבות באליפויות צרפת ואליפויות אירופה. באולימפיאדת 1980 שנערכה במוסקבה, פאריזי זכה בשתי מדליות כאשר זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג ובמדליית כסף בקטגוריית המשקל הפתוח והפך לאלוף האולימפי הראשון מצרפת בענף הג'ודו. בקרב הגמר של קטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג, פגש פאריזי את דימיטר זאפריאנוב הבולגרי שקיבל ניקוד יוקו בדקה השלישית לקרב לאחר תרגיל מוצלח. לקראת סוף הקרב פאריזי הצליח להטיל את יריבו על גבו, קיבל איפון וזכה במדליית הזהב.
ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת לוס אנג'לס, פאריזי היה נושא הדגל של המשלחת הצרפתית בטקס הפתיחה. באולימפיאדה זו הוסיף פאריזי מדליית כסף לאוסף כאשר התחרה בקטגוריית המשקל מעל 95 ק"ג. בקרב שמינית הגמר הוא ניצח באיפון את שריף אל-דיגווי המצרי, ברבע הגמר הוא ניצח את צ'ו יונג-צ'ול הקוריאני ובחצי הגמר גבר על דאגלס נלסון האמריקאי. בגמר פאריזי נכנע להיטושי סאיטו היפני.
לאחר האולימפיאדה בלוס אנג'לס, פאריזי פרש ובשנים 1985–1991 אימן את נבחרת הג'ודו הצרפתית. פאריזי קיבל מספר עיטורים מדיניים ובהם אות מסדר הכבוד הלאומי של צרפת. לפאריזי בן בשם אנג'לו וינסנט (נולד ב-1977) שבצעירותו התאמן בג'ודו אך מאוחר יותר עבר לג'ו ג'וטסו וזכה להצלחה כאשר זכה בשבע מדליות מאליפויות העולם (כולל זהב ב-2012), וינסנט גם כיכב כפעלולן בסרטים חטופה 3 ו-3 ימים להרוג. לפאריזי עוד שתי בנות - לאורה (נולדה ב-1986) ואווה (נולדה ב-1990).
ולא נותר אף אחד

תקציר עלילה

ביום קיץ חם באוגוסט 1939 מגיעים שמונה אנשים, כולם זרים זה לזה, לאי קטן ומבודד בחוף דבון באנגליה. כולם הוזמנו על ידי "מר ומרת אוון". האורחים מתמקמים בבית הגדול, ומשרתים אותם תומאס ואת'ל רוג'רס, שנשכרו לעבודה לא מזמן, אבל בני הזוג המארח אינם נמצאים במקום. כשהאורחים מתיישבים אל השולחן לארוחת הערב, הם שמים לב לקישוט מרכז השולחן בו עשר דמויות של חיילים המסודרות במעגל. אחר כך תומאס רוג'רס משמיע תקליט שבו קול המאשים כל אחד מהנוכחים ברצח. זמן קצר אחר כן, אחד מהחבורה מת מהרעלה, ובהמשך אנשים נוספים נרצחים, כולם בשיטות המתאימות לשיר הילדים הידוע "עשרה חיילים קטנים", שעל שמו קרוי האי "אי החיילים". כל פעם שמישהו נהרג הרוצח מסלק דמות אחת מפסלוני החיילים. האנשים הנותרים מחליטים להתמודד יחד. הם חייבים לגלות מי הוא הרוצח לפני שלא ייוותר אף אחד.
ברונזות בנין

ברונזות בנין (באנגלית: Benin Bronzes) הם אוסף של כ-1,000 לוחות פליז שהובאו בשנת 1897 במהלך מסע עונשין של צבא בריטניה מארמון המלוכה של ממלכת בנין. 200 מאותם לוחות הוענקו על ידי משרד החוץ הבריטי למוזיאון הבריטי בלונדון, ויתרת הלוחות חולקה בין מספר אוספים.

תיאור הלוחות והשפעה תרבותית

הבאת הברונזות לבריטניה הביאה לשינוי בתפיסה האירופאית ובהתייחסות האירופאית לאמנות אפריקאית, לשינוי ההשקפה כי מדובר באמנות פרימיטיבית נחותה, ולהערכה של הייחוד האמנותי של היצירות. בשל הטכניקה הנדרשת ליצירת לוחות מורכבים אלה, גברה ההערכה גם לגבי שיטות העבודה האפריקאיות השבטיות.
הלוחות נוצקו, ככל הנראה, במהלך המאה ה-13 (אף שמיעוטם נוצק ככל הנראה במהלך המאה ה-16).
הלוחות מציגים סצנות הכוללות בעלי חיים, דגים ובני אדם, וכן סצנות המתארות את חצר בית המלוכה. הלוחות נוצקו בזוגות (מבחינה ההתרחשויות והסצנות המתוארות בהם) אף שכל לוח נוצר בנפרד, וככל הנראה נועדו לתלייה על קירות ועמודי הארמון.
בשנות ה-50 וה-70 של המאה ה-20 רכשה ניגריה 50 לוחות מהמוזיאון הבריטי, ובמקביל החלה במסע של לחץ ציבורי במטרה להביא להשבת הלוחות לאפריקה, בדומה למאבק הציבורי בעניין שיש אלגין.
הוצאת גלימאר

הוצאת גלימאר (בצרפתית: Éditions Gallimard) היא אחת ההוצאות לאור היוקרתיות ביותר בצרפת. במאמר בגארדיאן היא מתוארת כבעלת "רשימת הספרים הטובה בעולם". ב-2003 ההוצאה ובתי ההוצאה הנספחים אליה הוציאו 1418 כותרים. 
גלימאר נוסדה בפריז בשנת 1911 על ידי גסטון גלימאר (1881–1975) בתור nrf‏ - Les Éditions de la Nouvelle Revue Française (ההוצאה של הסקירה הצרפתית החדשה). לוגו ה-nrf המסוגנן עדיין מופיע בספרים רבים הרואים אור בהוצאה כיום. 
באירלנד, לעומת זאת, השם "גלימאר" הוא בעל משמעות מעליבה.