יחסי טורקיה–רוסיה

היסטוריה מוקדמת

הסלאבים ועמים טורקיים היו במגע במשך אלפי שנים לאורך הערבה האירו-אסייאנית. במהלך ימי הביניים, ממלכות טורקיות כמו ממלכת הכוזרים, קומניה, בולגריה של הוולגה, אורדת הזהב, חאנות קאזאן, ח'אנות קרים, חאנות אסטרחן וחאנות סיביר הוקמו בחלקים של רוסיה של ימינו, ושמרו על לונם, והמורשת התרבותית שלהם.
הטורקים באנטוליה הופרדו מרוסיה ידי הים השחור והאיחוד הפולני-ליטאי במערב, ועל ידי הרי הקווקז במזרח. הטורקים הקימו את האימפריה העות'מאנית באנטוליה והחלו להתפשט לעבר אירופה, ואילו רוסיה התפשטה דרומה לכיוון הים השחור, מה שגרם לעימותים בין השתיים.
כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453 על ידי העות'מאנים סימנה את קץ האימפריה הביזנטית, ורוסיה הפכה למושב הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, ושליטיה ירשו את המורשת הביזנטית.

עימותי האימפריות

החל משנת 1549, תמיכתה של האימפריה העות'מאנית במדיניות טורקיות ואיסלאמיות קטנות ברוסיה המודרנית (ח'אנות קרים, חאנות אסטרחן, וכו') הביאה את שתי האימפריות לעימות. הים השחור היה בשליטה עות'מאנית כשהרוסים החלו במתקפה נגד הטורקים. בשנת 1696 פטר הגדול כבש את אזוב, אבל קרבות רבים נוספים קדימה. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הביאה להסכם קוצ'וק קאינרג'ה בשנת 1774, שהעניק לרוסיה מעבר אל הים השחור, מה שאפשר לרוסיה לקבל גישה לים התיכון. כמו כן אפשר ההסכם לרוסים את הזכות להתערב באימפריה העות'מאנית למען האוכלוסיות הנוצריות המזרחיות. במאה ה-19, רוסיה סייעה למיעוטים הסלאביים והנוצרים של טורקיה להתקומם נגד השלטון העות'מאני. רוסיה לא חתרה לחלוקת המדינה העות'מאנית, מחשש שזה יסייע לתוכניות ההתרחבות של האימפריה האוסטרית בחצי האי הבלקני, אשר היה ברובו אורתודוקסי. עם זאת, בסופו של דבר, הרצון למעבר חופשי דרך המיצרי הטורקיים והפאן-סלאביות הובילו להתערבות המכרעת במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
שתי האימפריות נלחמו זו בזו בפעם האחרונה במלחמת העולם הראשונה, עם זאת, עד תום המלחמה שתי המונרכיות הופלו והובסו.

טורקיה וברית המועצות

הממשלה העות'מאנית הייתה צד בהסכם ברסט-ליטובסק שנחתם בין הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית למעצמות המרכז ב-3 במרץ 1918. הבולשביקים הרוסים והממשלה הסובייטית בראשותו של ולדימיר לנין, שניצחו במלחמת האזרחים הרוסית בשנת 1921, ראו בתנועה המהפכנית הטורקית (הלאומית) בהנהגתו של מוסטפא כמאל תנועה ידידותית, וממשלת לנין ויתרה על הטענות המסורתיות של האימפריה הרוסית על שטחי ארמניה המערבית ועל המיצרים. אספקה ​​סובייטית של זהב וחימוש לכאמליסטים בשנות ה-20 של המאה ה-20 היו גורמי מפתח בהצלחתם בתפיסת השלטון, וניצחונם במסע הארמני ובמלחמת טורקיה-יוון.
הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית הייתה המדינה השנייה שהכירה רשמית בממשלת טורקיה הלאומית, וב-16 במרץ 1921 נחתם הסכם מוסקבה (1921) בין ממשלת לנין וממשלת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה. על פי ההסכם התחייבו שתי הממשלות לכונן יחסים ידידותיים בין המדינות; סעיף 6 לאמנה הכריז כי כל האמנות שנחתמו בין רוסיה לטורקיה בטלות ומבוטלות. ההסכם בא בעקבות הסכם קארס שנחתם באוקטובר 1921 על ידי טורקיה עם ארמניה הסובייטית, אזרבייג'ן הסובייטית וגאורגיה הסובייטית, אשר היוו חלק מברית המועצות לאחר הקמתה בשנת 1922.
לאחר שהוגלה לאון טרוצקי מברית המועצות בפברואר 1929, הוא הגיע לאיסטנבול וחי בה במשך כמעט 4 שנים (1929–1933).
ביולי 1936 נחתמה אמנת מונטרו, אשר בה החזירה טורקיה לעצמה את השליטה במיצרים, מה שגרם למתיחות בין שתי המדינות.
על אף שטורקיה נשארה מדינה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה, רוסיה ראתה בעין רעה את היחסים הידידותיים של טורקיה עם גרמניה הנאצית, ובעקבות כך ביטלה במרץ 1945 את ברית הידידות עמה משנת 1925, והעלתה מחדש תביעות על השטחים המזרחיים של טורקיה.
בוועידת פוטסדאם (יולי 1945) דרש יוסיף סטלין לשנות את אמנת מונטרו; הדרישה הסובייטית נועדה לאפשר לברית המועצות להצטרף להגנת המצרים, אולם היא נדחתה על ידי טורקיה, בגיבוי המערב. במרץ 1947, עם ההכרזה על דוקטרינת טרומן, ארצות הברית ערבה לגבולות טורקיה (כמו גם ליוון) ולהמשך קיומן של ממשלות לא קומוניסטיות בשתי המדינות. טורקיה ביקשה סיוע מארצות הברית והצטרפה לנאט"ו בשנת 1952. ברית המועצות וטורקיה היו במחנות מנוגדים במהלך מלחמת קוריאה ובמהלך המלחמה הקרה.

היחסים כיום

היחסים בין המדינות התדרדרו באופן דרסטי לאחר שמטוס F-16‏ של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס SU-24 רוסי במרחב האווירי של סוריה ב-24 בנובמבר 2015. כתוצאה מכך, נחקק איסור מוחלט על כניסת תיירים רוסים לטורקיה. כתוצאה מכך, ממשלת רוסיה החליטה כי היא אינה מאפשרת לחדש תחבורה אווירית עם טורקיה.
שבעה חודשים לאחר המקרה, הקשרים בין שתי המדינות היו "קפואים". בחודש יוני 2016, הנשיא הטורקי, רג'פ טאיפ ארדואן, שלח מכתב לנשיא רוסיה והביע עניין בתחום הנורמליזציה. כמו כן, הנשיא הטורקי התנצל בקשר למות הטייס הרוסי. הנשיא הטורקי גם הדגיש כי הוא מוכן לעשות כל דבר על מנת להחזיר את היחסים באופן ידידותי.
ב-29 ביוני 2016, לאחר שיחת טלפון בין ולדימיר פוטין ונשיא טורקיה, היחסים בין שתי המדינות החלו להשתפר. שתי המדינות הסכימו לשתף פעולה בתחום האסטרטגי והכלכלי.
ב-1 ביולי 2016, התקיים מפגש בסוצ'י עם שר החוץ סרגיי לברוב ושר החוץ של טורקיה. במהלך הפגישה הם דיברו על המצב בסוריה.

יחסים כלכליים

בשנים 2001–2011, הייצוא הטורקי השנתי לרוסיה עלה 2–924 מיליון דולר ל-5.993 מיליארד דולר. בתקופה זו, סך היצוא הרוסי לטורקיה עלה מ-3.336 מיליארד דולר ל-23.953 מיליארד דולר.