google/wiki40b huggingface dataset:
רחל בן-נון

רחל (חלי) בן נון (נולדה בשנת 1953) היא יזמית ומנכ"לית חברות, מובילה למעלה משלושים שנה בתחום ההיי-טק, הייתה אחת המקימות והמנכ"לית של הראל תקשורת בע"מ ושל הראל נט, ושל חברות היי-טק נוספות.

קורות חיים

בן נון נולדה בשנת 1953 בראשון לציון, למדה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון, ובצבא הדריכה בנושאי מתמטיקה ופיזיקה בקורס טיס. כבר מילדותה אהבה מאוד הנדסה ויזמות, וכבר אז ידעה שאלה יהיו התחומים שהיא תעסוק בהם במהלך חייה. לאחר מכן, למדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וסיימה עם תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה וניהול.
בשנת 1988 הייתה אחת המקימות והמנכ"לית של "אראל תקשורת בע"מ", חברה העסקה בתחום העברת מסרים בעולם התקשורת, והונפקה בבורסת נאסדאק בשנת 1994. בשנת 1995, הייתה אחת המקימות והמנכ"לית של "אראלנט", חברה אשר עסקה בטלפוניה אינטרנטית, והונפקה בבורסת תל אביב בשנת 2000. בהמשך החיים עסקה בטכנולוגיה עילית לחקלאות בחברות "אורגניטק אינק", ו-"אורגניטק בע"מ", וכיום בן נון היא יו"ר פעילה של חברת "רדקום בע"מ", משקיעה בסטארט-אפים, מנהלת טכנולוגית בהתנדבות של חברת "Rishon Start Up".
בן נון חייה בזוגיות עם זוהר זיסאפל, ואמא לשלושה ילדים, שאחד מהם הוא המנכ"ל של חברת "Argus", שמתעסקת באבטחת סייבר למכוניות. בנוסף, בן נון מתעניינת בסוגים שונים של אומנות.

פעילות מחקרית

בן נון צברה ניסיון מעמיק בתחום העברת מסרים, טלפוניה אינטרנטית, מערכות וידאו, תכנון ופיתוח של מערכות חומרה ותוכנה, וניהול כללי, מתמחה בתקשורת בין מחשבים, וניהול חברות בשוק ההון הישראלי ובבורסת נאסדאק, ויזמה והובילה חברות רבות בתחום ההיי-טק הישראלי. בנוסף, בן נון עסקה בטכנולוגיה לחקלאות. כיום, בן נון משקיעה ותורמת לסטארט-אפים, יו"ר פעילה של חברת "רדקום בע"מ", חברה שעוסקת בטכנולוגיה חדשה שמקדמת את המהפכה של שימוש נרחב יותר בשמירה של נתונים על 'ענן'. בנוסף, בן נון עוזרת ונותנת חוות דעת וייעוץ להרבה נשים בתחילת דרכן אשר רוצות להצטרף לעולם ההנדסה והיזמות.
שלולית

שלולית היא מקווה מים זמני. היא מכילה מים במשך עונת הגשמים, על כן היא מכונה בישראל "שלולית חורף" או "בריכת חורף". 
מקור מי השלולית הוא נגר עילי בעקבות ירידת גשמים באגן הניקוז הנקווה בשלוליות. לעיתים נוצרות השלוליות כתוצאה מעליית מפלס מי התהום בעקבות גשמים באגן הניקוז. התכונה המייחדת את השלולית משאר מקווי המים המתוקים היא ארעיותה של השלולית: היא מכילה מים במשך ימים או שבועות ספורים ולכל היותר חודשים אחדים, ומתייבשת עם התקרב או במהלך הקיץ. משך קיומה של השלולית תלוי בכמות מי הגשמים מצד אחד, ומצד שני בקצב חלחול המים לקרקע והתאדותם.
מבחינים בין שלוליות עפר לבריכות סלע. שלוליות עפר אופייניות לאזורים מישוריים, והן נוצרות מעל שכבת קרקע אטימה. בריכות סלע אופייניות לאזורים הרריים, והן נוצרות מעל סלעים. סוג הקרקעית של השלולית משפיע על מידת איבוד המים בחלחול ועל הרכב החומרים המומסים במים.

היווצרות

שלוליות נוצרות עם רדת הגשמים בכל מקום שבו מצויות בקרקע שקערוריות, טבעיות או מעשה ידי אדם. להיווצרותן יש כמה גורמים:
בעונת החורף יורדות כמויות גדולות של משקעים בפרק זמן קצר יחסית, ובמקומות רבים אין הקרקע מסוגלת עוד לקלוט את כמות המים הרבה ולפיכך ניקוות שלוליות במקומות הנמוכים. לאורך שפלת החוף בארץ מצויים ריכוזים של קרקע כבדה הקרויה נזאז. קרקע זו מונעת את חלחול מי הגשמים ותורמת אף היא להיקוות המים על פניה. כשפוסקים הגשמים והקיץ מגיע, מתייבשות השלוליות בהדרגה, בשל התאדות מימיהן וחלחולם.

היעלמות השלוליות

בעבר היו השלוליות נפוצות באזורי הארץ השונים, אך בעקבות ריבוי האוכלוסייה ופיתוח החקלאות והתעשייה בישראל נפגע בית גידול זה. הסיבות העיקריות לפגיעה הן, ניקוז ביצות, בנייה המואצת וזיהום הסביבה למשל על ידי ריסוס מקווי מים בחומרי הדברה כפתרון תברואתי לבעיית היתושים. מספר שלוליות החורף הולך ופוחת עד כדי סכנת הכחדה של נוף מים זה, על מאכלסיו הייחודיים. במידה ורוצים לשמור על השלוליות יש להכריז על הפיכת השלוליות העיקריות בארץ לשמורות טבע.]
אלייזה דושקו

ביוגרפיה

דושקו נולדה בווטרטאון, מסצ'וסטס שבארצות הברית למשפחה ממוצא אלבני מצד אביה, וממוצא דני ובריטי מצד אמה. היא גדלה על ברכי הכנסייה המורמונית. לפיליפ, מנהל ומורה בתיכון מקומי בבוסטון, ולג'ודית', פרופסורית לתחום מדע המדינה. לדושקו שלושה אחים. הוריה של דושקו התגרשו כאשר היא הייתה תינוקת.
בשנת 2006 ביקרה דושקו את משפחתו של אביה באלבניה, זאת לאחר שקיבלה הזמנה מיוחדת מנשיא המדינה האלבנית. היא ביקרה גם בקוסובו והוענק לה קעקוע הנשר האלבני על העורף. ב-2011 הגישה בקשה לאזרחות אלבנית כשביקרה שם בשנית, שהוענקה לה ביחד עם תוארי כבוד מקומיים בכמה ערים באלבניה.
דושקו מצהירה בגלוי על הפרעת הקשב שלה.

קריירת משחק

דושקו החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 11 בסרט הדרמה "הלילה הזה" משנת 1992, לצידה של ג'ולייט לואיס. שנה לאחר מכן הופיעה דושקו בדרמה הביוגרפית "כך הייתי" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו, שמבוסס על הספר "חיי הילד הזה" מאת טוביאס וולף.
בשנת 1994 השתתפה בסרט הפעולה של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" בו גילמה את דיינה טסקר, בתו של הארי (ארנולד שוורצנגר) אשר עובד בחשאי עבור הממשל הפדרלי של ארצות הברית. לאחר מכן יצאה דושקו לפסק זמן קצר מתחום הקולנוע כדי להשלים את לימודיה. היא התקבלה לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ולאוניברסיטת סופוק, שם עבדה אמה כפרופסורית.
לאחר שסיימה את לימודיה חזרה דושקו לתחום המשחק והופיעה ב-20 פרקים בסדרה "באפי ציידת הערפדים", בה גילמה את דמותה של פיית'. בשנת 2000 שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיית הנעורים "מעודדות צמודות". בסרט גילמה מעודדת צעירה בשם מיסי שמתקבלת לנבחרת העידוד "טורוס", בהנהגת טורנס (קירסטן דאנסט). ב-2001 השתתפה בקומדיה של קווין סמית', "ג'יי ובוב השקט מכים שנית", ובמותחן האימה "הניצולים".
ב-2002 שיחקה דושקו בקומדיה "בזהות אחרת", בה גילמה את דניאל, מעודדת שמתאהבת בבחור חדש שמגיע לבית ספרה. כמו כן הופיעה דושקו בדרמת הפשע "עיר ליד הים". ב-2003 גילמה דושקו צעירה שנרדפת עם חבריה על ידי רוצחים קניבלים בסרט האימה "טעות בכיוון". באותה שנה עלתה הסדרה "מרוץ לאתמול", שבה גילמה את הדמות הראשית, טרו דייוויס. שתי עונות של הסדרה שודרו ברשת פוקס.
ב-2008 הופיעה דושקו בתפקיד ראשי בסרט האימה "רוצח האלף-בית" ואף השתתפה בהפקתו. הסרט מבוסס על סדרת רציחות ברוצ'סטר, ניו יורק.
בשנים 2010-2009 דושקו שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "בית הבובות", שיצר ג'וס וידון. דושקו, שמשתתפת גם בהפקת הסדרה, מגלמת את דמותה של קרוליין פארל, "אקו".
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן "אלואיז" לצידו של צ'ייס קרופורד.

חיים אישיים

דושקו נישאה באוגוסט 2018 לאיש העסקים פיטר פלנדג'יאן.
קבוצת המומחים לשלום ולביטחון

קבוצת המומחים לשלום ולביטחון (עד שנת 2015 פעלה גם בשמות המועצה לשלום ולביטחון או עמותת מומחים לביטחון), היא עמותה המורכבת בעיקר מיוצאי מערכת הביטחון בעלי דרגות בכירות, שנוסדה בשנת 1988 בידי מספר חברים ובראשם האלוף אהרן יריב. 
מטרת העמותה, כעולה מפרסומיה, היא תמיכה בתהליך השלום כמרכיב חיוני בביטחון הלאומי של ישראל. עמדת המועצה היא שיש לחתור להסכם, שניתן להשיגו רק תמורת פשרה טריטוריאלית והקמת מדינה פלסטינית שבירתה במזרח ירושלים לצד מדינת ישראל, תוך שמירה על סידורי ביטחון. המועצה הביעה תמיכה בהסכמי אוסלו (1993), ביציאה החד-צדדית מלבנון (2000) ובתוכנית ההתנתקות (2005).

פעילות התנועה

על פי רישומי העמותה חברים בה למעלה מ-1,000 חברים. נכון לשנת 2014, נשיאות העמותה כוללת את המנכ"ל אביב פייגל ואת ממלא מקום נשיא המועצה תא"ל גדי זהר. בין חברי הוועד המנהל נמנים: הלית בראל (שכיהנה בעבר כמנכ"לית המועצה), האלוף (במיל.) נתי שרוני, ניצב שאול גבעולי (שכיהן גם כמנכ"ל המועצה משנת 1994), אל"ם (במיל.) אסעד אסעד, תא"ל ישראלה אורון, תא"ל דב (פופי) צדקה, תא"ל ישראל בהרב, אלוף עמוס לפידות, טליה ששון, תא"ל גיורא רם-פורמן ואל"ם שאול אריאלי. 
המועצה התייצבה כידיד בית המשפט בהליכים המתנהלים בעניין תוואי גדר ההפרדה. היא הגישה תצהירים לבג"ץ נגד התוואי שגובש על ידי ישראל, בטענה שהתוואי נבחר משיקולים פוליטיים ושקיים תוואי ביטחוני חלופי אחר, הפוגע פחות במרקם החיים של התושבים הערבים.
העמותה יצאה כנגד דוח גולדסטון וכתבה כי "לא ייתכן שאין אבחנה ברורה בין התוקף לנתקף כאשר החמאס אינו חדל מירי רקטות ומצהיר על כוונה לחסל את מדינת ישראל. לא ייתכן שייכתב דוח הגורם לפסילה של זכותה של ישראל כמדינה דמוקרטית, להילחם בטרור חסר כל סייגים ומעצורים."
במהלך 2010 ו-2011 יצאה המועצה בקמפיין "יש פרטנר" ובקמפיינים נוספים. ביוני 2011 ערכה כנס בנושא ההכרזה הפלסטינית בספטמבר בהשתתפות האלוף עמוס ידלין.
על פי אתר העמותה, היא עוסקת גם בתחומי המאחזים, תקציב הביטחון, ערביי ישראל והשירות בצה"ל.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, השיקה הקבוצה קמפיין ברחבי הארץ, ברשתות החברתיות ובמדיה המסורתית תחת הסלוגן: "עם ביביבנט נשאר תקועים עם הפלסטינים".
בשנת 2017 השיקה הקבוצה קמפיין המבוסס על סרטון "מה מטריד את ישראלה?", שבו גבר מחופש לאישה עם מבטא מזרחי מייצג את מדינת ישראל שחוששת מרוב פלסטיני.
העמותה משתפת פעולה עם ארגונים אחרים, בהם: המפקד הלאומי, יוזמת ז'נבה, "עתיד כחול לבן" וג'יי סטריט.

מימון ותקציב

העמותה מממנת את פעילותה באמצעות תרומות המגיעות ברובן מחו"ל, וכן באמצעות דמי חבר. מחזור הפעילות בשנת 2008 היה 550,342 שקלים ובשנת 2009 היה 359,101 שקלים. עיקר התקציב הושקע בפעילות הסברה. התורמים העיקריים בשנים 2008–2009 היו המיליארדר דניאל אברהם (174,000 שקלים), הקרן החדשה לישראל (כ-170,000 שקלים) והקרן לשיתוף פעולה כלכלי (154,000 שקלים).
בשנת 2009 הצטרפה העמותה לדיון בערר שהגישו תושבי בית ג'אלה כנגד גדר ההפרדה והגישו תצהיר התומך בדעות התושבים כנגד דעת משרד הביטחון. לאחר שהשופטת רצתה לחקור את העמותה אודות מקורותיה הכספיים סירבו בעמותה לענות ומשכו את התצהיר.
שגיב פרידמן

ביוגרפיה

למד לימודי תואר ראשון במשפטים והוכשר כעורך דין. סיים לימודי תואר שני בקולנוע בפקולטה לקולנוע באוניברסיטת תל אביב (1996). לאחר סיום לימודיו, החל להופיע במועדוני סטנד-אפ בתל אביב ובהם ה"קאמל קומדי קלאב".
את פרסומו החל בטלוויזיה בשנת 2004 במופע ההתרמה "יומטוב", ולאחר מכן נכנס לדמות הכלב בתוכנית "הרצועה" ששודרה בערוץ "ביפ". כתב לתוכניות "זהו זה!", "לילה גוב", "יצפאן", "שמש", ו"אחורי החדשות" עם יאיר ניצני בערוץ 10, בה אף השתתף ככתב שטח (2003).
בשנת 2006 הופיע בתוכנית "פקקים" בערוץ הספורט.
בשנת 2008 השתתף במספר פרקים בעונה הראשונה של התוכנית "צחוק מעבודה".
בשנת 2012 החל פרידמן להשתתף בתוכנית "מחוץ לחוק" לצידם של רועי לוי, יוסי גבני, שאולי בדישי, יונתן ברק ולוסי אהריש. התוכנית משודרת בערוץ "קומדי סנטרל" וכן בערוץ 10.
בשנת 2016 כתב והשתתף בתוכנית "עוד כותרות" עם אייל קיציס ב"קשת", ערוץ 2.
ב-30 במרץ 2017 עלתה בבתי הקולנוע הקומדיה "מסע הטבעת" אותה כתב.
אורניתולסט

בתרבות

האורניתולסט מופיע בתרבות בסדרה ללכת עם דינוזאורים בפרק על הזאורופודים. בפרק הוא אוכל בשר השודד את קני הדיפלודוקוסים ואוכל את הצעירים שלהם אך מניח להם לאחר שעוברים גובה מסוים. בסרט הוסיפו לו ציצה אחורית, עור כחול צידי הלסתות וזיז קרני קטן בקצה החוטם.
הוא מופיע כנבלה בספר השני של פארק היורה אך לא מופיע בסרטים.
סביבת מור

סביבת מוּר במודל אוטומט תאי מוגדרת על סריג ריבועי ומורכבת משמונת התאים הסובבים תא מרכזי.
היא דומה בגרפיקה ממוחשבת למספר הפיקסלים הסובבים פיקסל נתון. הסביבה נקראת על שם המתמטיקאי האמריקאי אדוארד מור, ממציא האוטומט הסופי מכונת מור. יחד עם סביבת פון נוימן הן הסביבות הנפוצות ביותר באוטומטים תאיים.
באופן כללי סביבת מור מסדר  של תא, מורכבת מסך התאים שבמרחק צ'בישב ממנו. למשל סביבת מור מסדר 2 מורכבת מ 24 תאים (8+16) ובאופן כללי: .
הסביבה מופיעה במשחקי המחשב שולה המוקשים ומשחק החיים.
ניתן להרחיב את המושג לממדים גבוהים יותר. למשל באוטומט תאי חלת-ממדי מסדר 1, תתקבל צורת קובייה המורכבת מ 26 קוביות סביב קובייה מרכזית. כך קורה במשחק החיים ב3D.
מורגן פלוס 4 פלוס

חברת מורגן מוטור

"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה. 
החברה מעסיקה 177 עובדים. כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד.
הפסק (הלכה)

בהלכה, הפסק הוא ביטוי למצב בו יש המתנה פסיבית או שנעשית פעולה אקטיבית זרה בזמן עשיית מצווה, לדוגמה המתנה משמעותית בין ברכה על מאכל לבין אכילתו.

הפסקים מפורסמים

ה'הפסק' האסור המפורסם ביותר הוא בין ברכת 'נטילת ידיים' לברכת 'המוציא' ולאכילת הלחם (או החלה בסעודת שבת). למעט קהילת יוצאי תימן, כל הקהילות נוהגות שלא לדבר במלים מפורשות, למעט - "העבירו מלח", עד לאכילת הלחם. בחלק מהקהילות נוהגים שקט מוחלט.
בעת התפילה ישנם חלקים שבהם ההלכה קובעת שאסור 'הפסק' - ומאפשרת זאת רק במקרים קיצוניים של סכנה וכדומה. המשנה במסכת ברכות מדברת על איסור דיבור מרגע שמתחילים בברכות לקראת קריאת שמע ובהמשך עד סיום תפילת עמידה. בגלל הרצון "לסמוך גאולה לתפילה" - כלומר שברכת הגאולה תסתיים ומיד תתחיל תפילת העמידה, ישנם מנהגים שונים באשר לאמירת פיוטים ותוספות לתפילות עתיקות אלו. משום כך, לדוגמה, יש הנוהגים (מנהג ארץ ישראל) שלא לומר בשבת את פסוקי השבת והחג לפני תפילת העמידה בימים אלו.

מה נחשב להפסק

הפוסקים דנים, בגדר מה בדיוק נחשב להפסק. יש שסוברים, שהפסק נחשב כל דבר המפסיק את הדבר שהיה קודם מכיוון שלא ניתן לעשותם יחד, ובכך הם מסבירים את החילוק שמבואר במסכת חולין בין אדם הנוטל מים אחרונים כדי לברך ברכת המזון, שמכיוון שברכת המזון היא הפסק לסעודה - שהרי לא ניתן לברך ולאכול כאחד, לכן אדם האומר "הביאו מים אחרונים ונברך" הפסיק את סעודתו, ואם רוצה לחזור ולאכול חייב לברך ברכה ראשונה, אבל אדם השוחט בעלי חיים, ומכסה את דמו, אין הדבר נחשב להפסק אם רוצה לשחוט שוב עוד בעל חיים, ואין הוא צריך לחזור ולברך, כיון שהוא יכול עדיין לשחוט ביד אחת ולכסות את הדם ביד שנייה. לפי זה, נמצא לכאורה, שאדם המתפלל באמצע הסעודה, נחשב הדבר להפסק, והוא צריך לברך שוב.
יש שהסבירו את דברי הגמרא בדרך אחרת; ברכת המזון נחשבת להפסק רק מפני שהיא מפסיקה את האכילה; לעומת זאת, כיסוי הדם אינו מסמל את הפסקת השחיטה, אלא אדרבה כיסוי הוא צורך השחיטה.

המפסיק בין שתי מצוות

הראשונים נחלקו, גם האם שחיטה מפסקת בין כיסוי הדם האחד למשנהו, ואם צריך לברך במקרה שהפסיק ביניהם. יש שכתבו שכשם שאין הכיסוי מפסיק בין שחיטה לשחיטה כך אין השחיטה מפסקת בין כיסוי הדם למשנהו ויש שסוברים, שבעוד שכיסוי הדם אינו מסמל את הפסקת השחיטה, אלא אדרבה כיסוי הוא צורך השחיטה, הרי שהשחיטה אינה מצורכי הכיסוי והיא מפסיקה ביניהם.
בנושא זה נחלקו עוד הראשונים, אם שיחה בין שחיטה לשחיטה נחשבת להפסק ומצריכה לברך שוב. הרי"ף סובר, שדווקא השח בין תפלין של יד לתפילין של ראש חוזר ומברך, מכיוון שהן שתי מצוות שאינן מעכבות זו את זו, ולכן כאשר אדם מפסיק ביניהן בדיבור, הוא גורם לכך שהן יחשבו לשני מעשים שונים, אך אדם המפסיק בין אותה מצווה עצמה, כמו המפסיק בקריאת הלל בין פרק לפרק, אינו חוזר ומברך.
אך הרמב"ן ורבינו יונה סוברים שגם כאשר מדובר בשתי מצוות נפרדות, תלוי הדבר: אם מדובר בשתי מצוות ששתיהן מוטלות על האדם כחובה, כמו תפילין של יד ותפילין של ראש, אסור לו להפסיק ביניהן, ולכן אם הפסיק יחזור ויברך; אבל בשתי מצוות שהוא לא חייב לעשותן, כמו שחיטה שאם אינו רוצה יכול לא לשחוט ולא לאכול, לא ניתן לומר שאסור לו להפסיק, וממילא גם לא ניתן לומר שאם הפסיק חייב לחזור ולברך, כשם שהסח באמצע הסעודה אינו חייב לחזור ולברך ברכת המוציא.
מישור מור

בטופולוגיה, מישור מור הוא דוגמה למרחב טופולוגי ספרבילי המקיים את תכונת האוסדורף, שאינו קומפקטי מקומית ואינו נורמלי. זוהי דוגמה פשוטה יחסית, ולכן נוח להיעזר בה כדוגמה נגדית לתופעות טופולוגיות שונות.
משחק קלפים

משחק קלפים הוא משחק שיש בו שימוש בקלפים, בין אם אלה קלפי משחק תקניים או קלפים ייחודיים אשר מיועדים למשחק הספציפי. קיימים משחקי קלפים רבים מספור, חלקם בעלי חוקים פורמליים וחלקם בעלי חוקים המשתנים לפי תרבות, מיקום או האדם המשחק. כלל חשוב הוא שלפני כל משחק יובהרו חוקי המשחק כך שכל השחקנים יהיו מודעים לכלל חוקי המשחק, אלא אם כן חוקי המשחק דורשים אחרת (מאו).

השחקנים

במשחק קלפים יכולים להשתתף שחקן אחד (סוליטר) או יותר. 
בדרך כלל כשמדובר במשחק קבוצתי, השחקנים מתיישבים כולם סביב שולחן או משטח אחר שפניהם מופנות למרכזו, והם מחזיקים בידיהם מספר קלפים, קלפים אלו נקראים ה"יד". במשחקים שונים על המשטח ישנה ערימת קלפים המשמשת כקופה.

החפיסה

משחק קלפים משוחק באמצעות חפיסת קלפים המיועדת למשחק כך שכל הקלפים בעלי אותו גודל. לכל קלף שני צדדים כך שצידם האחורי של כל הקלפים זהה. בצדו הקדמי של כל קלף ישנו ציור. הציור יכול להיות ייחודי לכל קלף, או להיות מצוי על מספר קלפים זהים.
למרות שלמשחקים רבים יש חפיסות קלפים ייחודיות להם, רוב המשחקים משתמשים בחפיסה סטנדרטית (אנגלו-אמריקאית) בעלת 52 קלפים המחולקת ל-4 סדרות (תלתן ♣, יהלום ♦, לב ♥, עלה ♠). 13 דרגות בכל סדרה 2 עד 10, נסיך (J), מלכה (Q), מלך (K) ואס (A). בנוסף לחפיסה הסטנדרטית קיים קלף מיוחד אשר לעיתים מתווסף לחפיסה (הג'וקר). קיימים משחקים מסוים אשר משתמשים רק בחלק מהקלפים או משנים את סדר הקלפים. במחוזות רבים באירופה משתמשים בחפיסות שונות של קלפים. לעיתים חפיסות אלה מכילות פחות קלפים, וברובן משתנות הסדרות.
במקרים מסוימים נדרשת יותר מחפיסה אחת למשחק. במקרים כאלה נתייחס לחפיסה אחת כאל "חפיסה" ואילו לכל הקלפים כאל "קופה".
המילונאי ראובן אלקלעי ציין במילונו כי השם רֶצֶף במובן "קלפים (קלפי משחק) הערוכים ברציפות" הוא חידושו שלו.

הקופה

ברוב המשחקים לא כל הקלפים מחולקים לשחקנים, כך שנשארים קלפים בהם משתמשים במהלך המשחק, קלפים אלה נקראים "קופה".
הקופה תונח כך שפני הקלפים יהיו כלפי מטה כך שלא יראו את הקלפים ובמרכז משטח המשחק, כך שלכל השחקנים תהיה גישה נוחה לקופה, אלא אם כן ישנו דילר במשחק.

המחלק

המחלק, או "דילר" (Dealer), אחראי על חלוקת הקלפים. בחלק מהמשחקים המחלק לא יהווה אחד מהשחקנים (פוקר), בחלקם ישחק המחלק מול כל שאר השחקנים (בלאק ג'ק) ובחלקם ישמש אחד השחקנים בתור המחלק. במשחקים בהם המחלק הוא אחד השחקנים נהוג להחליף את המחלק מדי תור עם כיוון השעון. לעיתים המחלק יהיה זה שהפסיד בתור הקודם.

החלוקה

במשחקים בהם מחולקים הקלפים תחילה לשחקנים החלוקה תתבצע על ידי המחלק עם כיוון השעון (או נגדו) בכל פעם קלף אחד. המחלק לפני החלוקה יערבב את הקלפים כראוי, לעיתים יבקש המחלק מאחד השחקנים "לחתוך" את החבילה בסיום העירבוב, פעולה זו היא פעולה של אמון שבאה להראות שהמחלק עירבב כראוי ולמנוע רמאויות. לרוב החלוקה תחל מהשחקן היושב ליד המחלק (משמאלו בהנחה שמחלקים עם כיוון השעון). החלוקה תתבצע כך שאף שחקן לא יוכל לראות את הקלפים אשר חולקו ליתר השחקנים (או אף לו בחלק מהמשחקים) וגם לא את הקלפים אשר נותרו בחפיסה.

סוגי משחקים

קיימים מספר סוגי משחקים. לעיתים משחק יכול להשתייך ליותר מסוג אחד.
מזרקת הרון

מזרקת הרון היא מכונה הידראולית שהומצאה על ידי הממציא, המתמטיקאי והפיזיקאי הרון מאלכסנדריה, במאה הראשונה לספירה. קיימים מודלים ודגמים רבים למזרקה, שמשמשים לעיתים קרובות להדגמת עקרונות בהידראוליקה ובפנאומטיקה.

מבנה המזרקה

למזרקה שלושה מכלים המוצבים בגבהים יחסיים שונים זה מזה, אשר מחוברים באמצעות מערכת צינורות:
מכל עליון שהוא פתוח לאוויר האטמוספירי, מכל אמצעי אטום לסביבה ושבו כמות מסוימת של נוזל, ומכל תחתון אטום לסביבה.
מתחתית המכל העליון יוצא צינור אל תחתית המכל התחתון, מחלקו העליון של המכל התחתון יוצא צינור אל חלקו העליון של המכל האמצעי. מתחתית המכל האמצעי יוצא צינור שנפתח אל האוויר האטמוספירי מעל למכל העליון. חיבורי הצינורות והמכלים אטומים לחדירת אוויר או לדליפת הנוזל מלבד המכל העליון והצינור שמעליו שפתוחים לאוויר האטמוספירי.
ניתן להציב את הכלים אחד מעל לשני כך שהצינורות יוסתרו בתוכם והם יראו כגליל אחד שבראשו מזרקה.

תיאור פעולת המזרקה

פעולת המזרקה מתחילה עם מילוי המכל העליון בנוזל. הנוזל יורד במורד הצינור שנמצא בתחתית המכל העליון ישירות למכל התחתון בכח הגרביטציה. המכל התחתון מתמלא בנוזל ובתוכו נוצרת דחיסה ועליה של לחץ האוויר. מאחר שהמכל התחתון אטום מכל עבריו לחץ האוויר מוזרם דרך צינור אל המכל האמצעי. לחץ האוויר העולה במכל האמצעי דוחק את הנוזל שבו מעלה דרך הצינורית אל מעל המכל העליון ומוזרק ממנו עד מעל למפלס הנוזל שבמכל העליון כמזרקה. ניתן לתכנן את המערכת כך שהמים שניתזים ישובו אל הקערה. בצורה זו מתקבלת לכאורה פרפטום מובילה. למעשה האנרגיה המעלה את המים מהבקבוק האמצעי לקערה מגיעה מירידת המים מהבקבוק העליון לבקבוק התחתון. הזרימה תפסק כאשר הבקבוק התחתון יתרוקן מאוויר (צינור היציאה יתמלא במים ולחץ המים משני הצינורות המחוברים אליו ישתווה) או כשהבקבוק האמצעי יתרוקן ממים. 
המחשה מרשימה של זרימת המים מתקבלת כאשר המכלים שקופים ובמכל העליון ובמכל שמתחתיו יוצקים נוזלים בצבעים שונים כך שבמהלך הזרימה משתנה בהדרגה צבע הנוזל שבכלי הקיבול השונים.
תוצאה מרשימה יותר מתקבלת כאשר נעשה שימוש בכספית במקום במים זאת מאחר שמשקלה הסגולי של הכספית גדול פי 13.5 זה של המים ובשל מתח הפנים הגבוה שלה.
פואד שהאב

קורות חייו

שהאב נולד למשפחה מארונית מכובדת. בשנת 1945 פיקד, בדרגת גנרל, על צבא לבנון, עם סיום המנדט הצרפתי וקבלת העצמאות. 
בספטמבר 1952 סירב שהאב לבקשתו של הנשיא בשארה אל-ח'ורי להפעיל את הצבא כנגד הפגנות האופוזיציה. בעקבות זאת התפטר אל ח'ורי ושהאב נטל לעצמו את סמכויות ראש הממשלה עד מינוי נשיא חדש על ידי הפרלמנט. לאחר ארבעה ימים נבחר כמיל שמעון לתפקיד. בשנת 1955 התפטר מתפקידו כמפקד צבא לבנון, אך חזר בו.
החלוקה-מחדש של מחוזות הבחירה, כמו גם ההאשמות בזיופים בבחירות לפרלמנט בשנת 1957, אשר תוצאתן הייתה הפסקת כהונתם של כמה שרים ערביסטים, גרמה למרד בקרב האוכלוסייה המוסלמית סונית בשנת 1958 (מה שהביא לשליחת משקיפי או"ם וחיילים אמריקנים למדינה). גם הפעם סירב שהאב לערב את הצבא באירועים ובכך מנע השתלטות של הצדדים הנצים על עמדות אסטרטגיות כשדות התעופה ובנייני הממשלה.
הנשיא שמעון ביקש את התערבות ארצות הברית ונחתים נשלחו לאזור ונחתו בביירות. שהאב, שזכה לתמיכת המוסלמים על עמידתו מהצד וחוסר התערבותו במצב, סומן כמועמד הקונצנזוס לרשת את שמעון בנשיאות ולהשיב את השלום למדינה. כשנכנס לתפקיד הצהיר "במרד לא היו מנצחים ולא היו מפסידים". בתקופת נשיאותו המשיך בקו המתון של שיתוף פעולה עם כל העדות השונות במדינה, וכך הצליח להרגיע את המתחים ולהשיב את היציבות.
בשנת 1960, שנתיים בתוך תקופת כהונתו בת שש השנים, כאשר חש שהמדינה הגיעה ליציבות הנחשקת, הציע שהאב להתפטר. אולם חברי הפרלמנט הלבנוני שכנעו אותו להמשיך בכהונתו עד תומה. בשנת 1961 דיכא ניסיון הפיכה שבוצע על ידי המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומנית, וחיזק את שירותי הביטחון והמודיעין כדי למנוע איומים כאלו בעתיד.
תקופת שלטונו סימנה איזון עדין בין הנוצרים למוסלמים. הוא הקפיד לשמור על ערוצי הידברות עם כולם ועל קו מתון, ששולבו עם רפורמות, ואלה כונו בשם הקיבוצי "שהאביזם". שהאב זכור לטובה בקרב עמו על המודרניזציה שביצע בשירותים הציבוריים. אולם, רפורמות אלו הם שהביאו אותו לעימות עם הממסד הפאודלי והשבטי המסורתי של לבנון (הזֻעַמאא'), אשר אנשיו חשו שמוסרות השלטון והכוח נגזלים מהם.
בשנת 1964 סירב שהאב להצעה לשנות את החוקה כך שיוכל להתמודד על כהונה רצופה נוספת. בבחירות הוא תמך במועמדותו של שארל חילו, שאכן נבחר להיות הנשיא הבא. אולם שהאב התאכזב מאופן הטיפול של חילו בפלסטינים החמושים שנהרו לדרום לבנון לאחר אירועי ספטמבר השחור בירדן ב-1970, וממהלכיו של חילו לאפשר לפוליטיקאים אנשי הממסד הפיאודלי לרכוש להם את כוחם מחדש.
תושבי לבנון ציפו ששהאב יתמודד על הנשיאות בשנת 1970, אך הוא נשאר נאמן להבטחתו ואמר שניסיונו בתפקיד לימד אותו שאזרחי המדינה עדיין לא מוכנים להניח מאחוריהם את הפוליטיקה העדתית המסורתית ולבנות מדינה חדשה ומודרנית. הוא תמך במועמדותו של בן טיפוחיו אליאס סרכיס, אך זה הפסיד על חודו של קול לסולימאן פרנג'יה בהצבעה בהפרלמנט הלבנוני. בחירות אלו נחשבו לתבוסה לדרכו של המנהיג המזדקן, וסימנו את דעיכת עידן ה"שהאביזם". ואכן, בחודשים הראשונים לשלטונו פירק פרנג'יה את שירותי המודיעין והביטחון שהקים שהאב, בתואנה שהם מטילים אימה ומהווים מוקד לכוח פוליטי. אך הפירוק איפשר חדירה הדרגתית של גורמי חוץ לענייניה הפנימיים של לבנון, שהתבטאו בעיקר בנוכחות הצבאית הפלסטינית ובפתיחת מלחמת האזרחים בשנת 1975.
שהאב הלך לעולמו בביירות באפריל 1973, בגיל 71. רק בשנת 1976 נבחר בן טיפוחיו אליאס סרכיס, שניסה להביא להפסקת מלחמת האזרחים, אך ללא הועיל.
אויגן קולב

קורות חייו

אויגן (יֶנו) קולב נולד ב-1898 בשׁוֹפְּרוֹן שבהונגריה, לאמו גיזלה לבית שלזינגר, ואביו שמעון קולב יליד סטמר בן למשפחת טייטלבוים. אביו היה בעל בית מסחר לאופנה. השפות שדוברו בבית הוריו היו גרמנית והונגרית. קולב למד בבית ספר תיכון בשׁוֹפְּרוֹן.
 במלחמת העולם הראשונה שרת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי נפצע ונפל בשבי הרוסי. לאחר שחרורו למד תולדות האמנות באקדמיה לאמנויות במינכן (Akademie der Bildenden Künste München), ובאוניברסיטת וינה. בין מוריו היו היינריך ולפלין ומקס דבוז'אק שהשפיעו עמוקות על התפתחותו הרוחנית והרעיונית.
לאחר סיום לימודיו השתקע בבודפשט.
קולב הוא מניצולי "רכבת קסטנר" שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ, יחד עם אשתו ובתו. 
ב-1946 עלה ארצה והשתלב במערכת על המשמר.
ב-1952 מונה למנהל הכללי של מוזיאון תל אביב.
היה נשוי לעדית לבית מֶלֶר (Edith Meller) ואב לבת, שושנה.
נפטר בביתו בגבעתיים מהתקף לב בשנת 1959, בגיל 61. נקבר בבית הקברות קריית שאול, בהלוויה שבה נטלו חלק מאות בני אדם.

פעילותו המקצועית והציבורית

בבודפשט קנה לעצמו מעמד בכיר בחיי התרבות בהונגריה. הוא עבד כעורך האמנותי בהוצאת "זינגר וְווֹלפנר" ובמסגרת זו פרסם מונוגרפיות על ציירים הונגריים והיה גם העורך לערכים אומנותיים של האנציקלופדיה "אוּי אִידוֹק" (זמנים חדשים) אנציקלופדיה כללית בת 24 כרכים.
היה האוצר של המוזיאון היהודי של בודפשט בשנים 1932 עד 1942
ב-1939 הצטרף ל"חוג גורדון" (ארגון של "השומר הצעיר" למבוגרים). שימש כנציג התנועה בקהילה היהודית והיה פעיל בהסתדרות הציונית.
כפליט בשווייץ, בשנת 1945, שימש ככתב-קורספונדנט של העיתון "המשמר", שנקרא לימים "על המשמר".
עם עלייתו לארץ הצליח להשתלט על השפה העברית, ומ-1946 ועד 1959 כתב מאמרים על אמנות וביקורת אמנות ב"על המשמר" ובכתבי העת של התקופה, ביניהם אורלוגין. הרצה על ענייני אמנות. קולב התרשם שבניגוד לספרות, התיאטרון והמוזיקה, האמנות הפלסטית לא זכתה למעמד מרכזי בארץ, ופעל במטרה להעלות את רמתה. בין השאר תמך בהקמת אופקים חדשים וליווה אותם בהמשך הדרך. 
בשנת 1950 התמנה ליועץ אמנותי למוזיאון תל אביב, וב-1952 מונה למנהלו הכללי. במקביל המשיך להרצות בסמינר הקיבוצים, בחוגי המרכז לתרבות מתקדמת ועוד.
כמנהל מוזיאון תל אביב ניסה לאפיין את הייחוד של הציור הישראלי ועמד על כך שתהיה לו זיקה לאמנות היהודית. לקח על עצמו לקדם את מעמד האמנות בארץ ולדאוג גם לאמנים שלא הלכו בתלם ההפשטה נוסח זריצקי, ובהיותו מנהל המוזיאון נתן להם ייצוג הולם והיה אחראי לתערוכות של שלום סבא, אביגדור אריכא, נפתלי בזם, משה ברנשטיין, וב-1957 לתערוכה של אביבה אורי.
פעילותו של קולב בעולם האמנות בישראל ארכה 13 שנים בלבד, אך הייתה משמעותית ופורייה מאוד.

הנצחה

"קרן קולב" הוקמה בעזרת תרומות של יצירות של 59 אמנים, ומנוהלת על ידי מוזיאון תל אביב. 
הקרן מעניקה אחת לשנתיים את "פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית".