google/wiki40b huggingface dataset:
ניתוב בצל

ניתוב בצל (באנגלית: Onion Routing) היא טכניקה לתקשורת אנונימית ברשת מחשבים. ברשת בצל, הודעות נעטפות בשכבות של הצפנה, מכאן האנלוגיה לשכבות של בצל. המידע המוצפן מועבר דרך סדרה של רשת צומתי רשת הנקראים נתבי בצל, כל אחד מהם "מקלף" שכבה אחת, ומגלה את היעד הבא של הנתונים. כאשר מפענחים את השכבה האחרונה, ההודעה הגיעה למעשה ליעדה. השולח נשאר בעילום שם, כי כל מתווך יודע רק את המיקום הצומת הקודם והבא הצמודים אליו.

פיתוח ויישום

ניתוב בצל פותח באמצע שנות ה-1990 על במעבדות המחקר של חיל הים האמריקאי על ידי פול סיברסון, מייקל ריד, דייוויד גולדשלג כדי להגן על תקשורת מודיעין אמריקאית באינטרנט. לאחר הצלחתה, נמשך פיתוחה על ידי DARPA ונרשם פטנט על ידי חיל הים ב-1998.
ב 2002 הצטרפו לסיברסון המדענים רוג'ר דינגלדיין וניק מת'יוסון כדי לפתח את מה שהפך לימים הפרוטוקול הידוע ביותר של ניתוב בצל - TOR, (ראשי תיבות של The Onion Routing project). 
לאחר שמעבדת המחקר פרסמה את הקוד של TOR תחת רישיון חופשי, דינגלדיין ומת'יוסון, יחד עם חמישה אחרים ייסדו את פרויקט "The Tor Project" ארגון ללא כוונת רווח בשנת 2006, עם תמיכה כספית של קרן החזית האלקטרונית וארגונים נוספים.
ניתוב שום הוא וריאציה של ניתוב בצל המשויך לרשת  I2P המצפין הודעות מרובות ביחד כדי להקשות על תוקפים לבצע ניתוח תנועה, וכדי להגביר את מהירות העברת הנתונים.
ארנונה אקסלרוד

ביוגרפיה

אקסלרוד (לבית זריצקי) נולדה בשנת 1935 בקיבוץ רמת הכובש ובגיל צעיר נדדה עם משפחתה בעקבות עבודתו של אביה בצלאל זריצקי ששימש כמהנדס חשמל. המשפחה התמקמה בתל אביב ובה היא גרה עד מותה. את הכשרתה כאדריכלית קיבלה בטכניון בחיפה, שם למדה במחזור עם האדריכל ישראל גודוביץ. ב-1958 סיימה את לימודיה ועבדה במשרד שהוקם לצורך תכנון בניין הספרייה הלאומית בגבעת רם. עם סיום העבודה הצטרפה למשרדו של האדריכל שמעון פובזנר, שהיה בין מתכנני הספרייה הלאומית ובמשרדו עבדה שמונה שנים. לאחר מכן, הצטרפה למחלקת התכנון של תנועת הקיבוץ המאוחד, מחלקה שהייתה ממוקמת בבית הקיבוץ המאוחד בתל אביב. בסוף שנות ה-60 התאחדה המחלקה עם המחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים. שם עבדה עד סגירת המחלקה ב-1989 ואז הפכה לעצמאית.
אקסלרוד נפטרה ב-26 בפברואר 2019. בתה היא האדריכלית אירית אקסלרוד.
אלקס ריף

ביוגרפיה

ריף נולדה בצ'רנוביץ, אוקראינה. בשנת 1991, בגיל חמש, היגרה עם משפחתה לישראל. המשפחה התמקמה בנתניה והוריה, שהיו בעלי מקצועות טכניים הועסקו כעובדי קבלן. אמה עבדה כעובדת ניקיון בבית ספר במשך 27 שנים. בשנות ילדותה ונעוריה עשתה ריף כל שביכולתה להטמע בתרבות הישראלית ה"צברית". רק בגיל 25, לאחר שירות בצה"ל שכלל שנת שירות וקורס קצינים, לימודי תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת תוכנית צוערים לשירות המדינה, החלה להתעניין בהיסטוריה של משפחתה ומורשתה וחדלה להתבייש בשפה ובתרבות הוריה וחבריהם.
ריף ביקשה "לספר את הסיפור שלה" ולפיכך החלה ללמוד תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. במסגרת עשייתה הקולנועית הבינה שלא מדובר רק בסיפור משפחתה, אלא בסיפור של כל דור הצעירים ילידי ברית המועצות שהיגרו לישראל כילדים ("דור 1.5"). לאחר המחאה החברתית בישראל 2011 יסדה את "קבוצת דור 1.5", שריכזה, בעיקר ברשתות חברתיות, צעירים ישראלים המעורים בתרבות הישראלית, המבקשים לחדש קשרים עם מורשת הוריהם. כך למשל התארגנו ערבי טוסובקה (הראשונים התקיימו בקפה תמול שלשום בירושלים) - ערבי מוזיקה והקראת שירה של אמנים ויוצרים יוצאי ברית המועצות לשעבר, על חוויות ההגירה שעברו. בהמשך יזמה הקבוצה את "נובי גוד ישראלי", כמסגרת לחגיגת חג חילוני-ישראלי ברוח החג המסורתי שנחוג בברית המועצות וציון יום הניצחון (9 במאי). מתוך יוזמות אלו הקימה ריף, יחד עם אחרים, את "הבריגדה התרבותית", המקיימת אירועים ומיזמי תרבות מגוונים, מפיקה ערבי שירה ומכינה מערכים חינוכיים להכרת תרבות יוצאי ברית המועצות ונגד גזענות בישראל.
בשנת 2018 ראה אור בהוצאת פרדס (בעריכת יעל גלוברמן) ספר שיריה הראשון של ריף, "טִפשונת משטרים", המסכם בחמישים שירים את חוויות ההגירה שלה מברית המועצות לישראל. הספר זכה בפרס ספר הביכורים של מרכז הספר והספריות בישראל ובפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם לשנת תשע״ח. 
העיתון ליידי גלובס בחר בה ב-2018 לאחת מעשרים האקטיביסטיות המשפיעות בישראל.
חי-כיף

היסטוריה

החי-כיף הוקם בשנת 1988 על ידי צוות הגן על שטח בן 40 דונם ליד מחלף ראשון לציון על בסיס פינת החי שהייתה בגן המושבה.
בחי-כיף יש פינת משחקים לגיל הרך גינת קקטוסים בכניסה, וכן מתקן שעשועים לילדים בצורת ספינת פיראטים.
בשנת 2014 הגן נסגר לשיפוצים בזמן מבצע צוק איתן וחלק מהחיות נלקחו לגני חיות אחרים, ב-31 בדצמבר 2014 השיפוצים הסתיימו.
לאורך פעילותו של החי כיף הוגשו תלונות רבות מגורמים רבים על אופן החזקת בעלי החיים. בין הגורמים נמצאים ארגונים סביבתיים, וארגון גני החיות הישראלי שאיים להוציא את החי כיף מהארגון. עד היום בוצעו פעולות רבות לשיפור אופן החזקת בעלי החיים, אך עדיין אופן החזקתם עדיין לא טוב בעקבות מגבלות שטח, העשרות סביבתיות ועוד. בעקבות תלונות מארגונים שונים, במשך השנים מספר בעלי חיים (בהם שימפנזים וג'ירפות) הועברו מהחי כיף לגני חיות אחרים.
ב-9 בינואר 2018 בעקבות מותה של זברה בשם תמי לאחר שהיא והוולד שלה מתו אחרי שבמשך שעות לא הוגש לה שום טיפול מקצועי טרם לידתה, נסגר המקום למבקרים עד להשלמת התחקיר באשר לנסיבות פטירתה.
בפברואר 2019 הועברו האריות הברבארים והטיגריסים הסיבירים לחי פארק קריית מוצקין.

תצוגת חזירי הבר

תצוגת החזירי הבר (שימשה בעבר כאגם לוואלבי ולברבורים השחורים) תבנה ב-2019 לתצוגה חדשה לחזירי הבר האטולים.

כלוב החוטמנים

בכלוב יהיו שני סוגים ממשפחת הרקוניים "דביבון מצוי", ו"חוטמן אדום"

תצוגת הדורבנים

תצוגת הדורבנים (שימשה בעבר לפאקרי הצווארון) תבנה ב-2019 לתצוגה חדשה לדורבנים המצוים.

בריכת הפלמינגואים

בבריכה יש קבוצה מתרבה של פלמינגו מצוי - בבריכת הפלמינגואים קבוצת הפלמינגואים בחי כיף היא בין הגדולות שבגני החיות בארץ, ומהתרבות ביותר.

תצוגת הפינגוונים

האגם ששימש את הקורמורנים יוסב ב-2019 לתצוגה חדשה של פינגוינים אפריקנים.

כלוב הגמלים החד בשתיים

ליד הכלובים של האליגטורים והסוריקטות יגיעו בעתיד גמל ונאקה של גמל חד דבשתי שיגיעו מהנגב במאי 2019 בכלוב מדברי שהיו בו האיילים האדמונים.

חוות הכבשים ועיזים

מאחורי בריכת הצבים יש כלובים של עיזים וכבשים מסוגים שונים.

ספינת הפיראטים

באמצע הגן יש מתקן של ספינת פיראטים לגילאי 3 עד 6 המשמשת למשחק לילדים.
טירת הוכאוסטרוויץ

תולדות הטירה

הטירה נזכרת לראשונה במסמך משנת 860, שבו העניק מלך בוואריה לודוויג הגרמני כמה מנכסיו בקרנטניה (Carantania) לארכיבישופות של זלצבורג. שמה שם היה אסטארוויזה (Astarwiza), שם ממקור סלאבי. במאה ה-11 העביר הארכיבישוף גבהארד מזלצבורג את הטירה לדוכסות קרינתיה מבית שפונהיים (Sponheim) בתמורה לתמיכתה בו במהלך מאבק האינווסטיטורה. זו מסרה את הפייף למשפחת אוסטרוויץ.
במאה ה-14 צר על הטירה צבאה של הדוכסית מרגרטה מאולטש. ב-1478 נאלץ הנס לבית אוסטרוויץ, השריד האחרון למשפחתו, למסור את הטירה לקיסר פרידריך השלישי לשם תשלום חובותיו לו. בשנים הבאות ניזוקה הטירה קשות עקב התקפות טורקיות רבות. היא שופצה על ידי הבישוף של גורק (Gurk), שהטירה נמסרה לו ב-1509 על ידי הקיסר מקסימיליאן הראשון. לאחר מכן עברה הטירה לידי הקיסר פרדיננד הראשון, אשר מסר אותה בידי משפחת קוונהילר (Khevenhüller). גאורג קוונהילר ביצר את הטירה כנגד התקפות הטורקים. עד שנת 1586 נוספו לה מחסן נשק ו-14 שערים מבוצרים שונים, שיש לעבור בהם בזה אחר זה - תוספת שהייתה יוצאת דופן בתכנונן של טירות בעת ההיא.

הטירה כאתר מבקרים

מאז המאה ה-16 לא הוכנסו שינויים של ממש בטירה. היא נשארה בבעלותה של משפחת קוונהילר, לפי בקשתו של גאורג קוונהילר, המתועדת בלוח שיש מ-1576 המוצב בטירה. חלקים מהטירה פתוחים לציבור במשך חודשים אחדים של השנה. המבקרים צועדים בנתיב באורך של 620 מטרים אל הטירה, החולף דרך 14 השערים שלה. בכל שער מוצב איור המציג את מנגנון ההגנה שהותקן בו. בחדרי הטירה מצויה תצוגה של ציורים, כלי נשק ושריונות, אחד מהם בגובה של 2.4 מטרים.
לינדה האנט

ביוגרפיה

האנט נולדה בעיירה נוריסטאוון שבניו ג'רזי וגדלה בעיירת וסטפורט שבקונטיקט, היא ביתם של אלסי, מורה לפסנתר וריימונד האנט סגן נשיא של חברת נפט בלונג איילנד, להאנט אחות אחת בשם מרסיה.
האנט החלה את הקריירה שלה ב-1980 בקומדיה המוזיקלית של רוברט אלטמן "פופאי" בתפקיד גברת אוקסהארט.
בשנת 1983 זכתה האנט בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמת המלחמה הרומנטית של פיטר ויר "שנה בצל הסכנה". בסרט גילמה האנט את דמותו של בילי קוואן - צלם מקומי, שעוזר לעיתונאי אוסטרלי להבין את המהפכה הקומוניסטית באינדונזיה. האנט היא השחקנית הראשונה שזכתה בפרס זה על תפקיד המגלם גיבור מהמין השני, על תפקידה בסרט הייתה האנט מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב.
מלבד קריירת קולנוע, פיתחה האנט גם קריירת תיאטרון מפוארת הכוללת שתי זכיות בפרס אובי ובמועמדות לפרס טוני.
ב-1984 הופיעה האנט בסרט האקשן הבדיוני "חולית" ובדרמה הרומנטית מועמדת שני פרסי האוסקר "הבוסטונים". ב-1985 שיחקה האנט במערבון האקשן מועמד 2 פרסי האוסקר "סילבראדו".
במהלך שנות ה-90 הופיעה האנט בסרטים "שוטר בגן ילדים", "משהו ללבוש", "פוקהונטס" ו"רליק".
ב-2006 שיחקה האנט לצד ויל פארל ומגי ג'ילנהול בדרמה הקומית "מעבר לכל דמיון".
מאז 2009 היא משחקת בסדרת המתח NCIS: לוס אנג'לס.
האנט היא לסבית מוצהרת, שותפתה לחיים מאז שנת 1987 היא קארן קליין.
גובהה של האנט הוא 1.45 מטר והיא אובחנה כסובלת מגמדות על רקע חוסר בהורמון גדילה.
עדי אשכנזי

ביוגרפיה

אשכנזי נולדה וגדלה בהרצליה למשפחה ממוצא טורקי, ולה שני אחים גדולים. היא החלה את דרכה בבית הספר למשחק "בית צבי", ולאחר שסיימה שם את לימודיה שיחקה במספר הצגות בתיאטרון, כמו: "מפגשים" ובהצגת הילדים "רותי זהירותי". במקביל החלה להופיע אז במועדון הסטנד-אפ "קאמל קומדי קלאב". באותה תקופה החלה להופיע במסגרת הערוץ הראשון, שם הנחתה את תוכנית הילדים "זאפ לראשון", ותוכניות ילדים נוספות. בשנת 2000, במסגרת הטלוויזיה החינוכית, הופיעה בגרסה מחודשת של תוכנית ההומור "דומינו גרוס", שם הופיעה לצד מיה דגן, ענת מגן-שבו ועוד קומיקאים נוספים.
פריצתה הגדולה של אשכנזי הייתה בשנת 2002, כשהופיעה בתוכנית האירוח "יאיר לפיד" בערוץ 2. בתוכנית, הופיעה כמגישת הפינה הקומית, והציגה קטע ברוח הסטנד-אפ אותו כתבה יחד עם מיה דגן. אשכנזי, עדיין אלמונית, הגישה במשך שנתיים את הפינה אותה הגיש לפני כן אדיר מילר, ולאחר מכן קומיקאים מוכרים נוספים כגון: ליטל שוורץ ורותם אבוהב יחד עם ענת מגן-שבו. בשנת 2004 זכתה על הופעתה בפינה בפרס "אשת הבידור של השנה" ובשנת 2006 זכתה גם כן בפרס "אשת השנה בטלוויזיה", במסגרת טקס פרסי "אנשי השנה", שעורך ערוץ 2.
משנת 2005 החלה אשכנזי לככב בתוכנית יחיד משלה בשם "מה זה השטויות האלה?!", אותה היא גם מפיקה. הסדרה, שמשודרת במסגרת "שידורי קשת" בערוץ 2 ובעבר שודרה גם בערוץ ביפ, משתייכת לז'אנר הדוקו-קומי (מוקומנטריה), ועוקבת אחר תופעות שונות בצורה הומוריסטית. ב־2009 צולמה העונה הרביעית ועלתה לשידור ב-2010. בתקופה זו העלתה מופע סטנד-אפ, שבמסגרתו היא מופיעה בתיאטרון "צוותא" ובעוד מספר אולמות תיאטרון.
בשנת 2013 נבחרה אשכנזי להציג מופע סטנד-אפ מיוחד ביום הולדתו ה-90 של הנשיא דאז שמעון פרס.  
בינואר 2013 החל בערוץ 2 שידורה של הסדרה הקומית בכיכובה "בלתי הפיך", בה היא מגלמת אישה המתמודדת לראשונה עם הורות יחד עם בן זוגה (בגילומו של מולי שולמן).
בספטמבר 2016 חזרה התוכנית "מה זה השטויות האלה?!" לעונה חמישית ובמרץ 2018, לעונה שישית, בשידורי קשת 12.

חיים אישיים

בשנת 2001 נישאה אשכנזי לשחקן קובי דורון ובשנת 2004, הם התגרשו. 
משנת 2010, בן זוגה הוא איתן בן זקן, מנהל ומן הבעלים של יקב קסטל. לזוג בן ושתי בנות והם מתגוררים בתל אביב. הזוג התחתן ב-26 באוקטובר 2018.
אריה בן-אליעזר

ביוגרפיה

אריה בן-אליעזר נולד בווילנה לאליעזר זברובסקי, וכשהיה בן 7 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בזמן מאורעות תרפ"ט ומאורעות תרצ"ו, היה ממגיני היישוב העברי בתל אביב ובירושלים. בימי צעירותו, היה חבר בתנועת בית"ר ובברית הבריונים. לאחר מכן הצטרף גם לשורות מחתרת האצ"ל. 
בן-אליעזר יצא בשליחות בית"ר ואצ"ל לרומניה, לפולין ולארצות הבלטיות בשנת 1932. בשנת 1933 נעצר לכמה שבועות על השתייכותו לברית הבריונים. לפני שפרצה מלחמת העולם השנייה, היה ממייסדי "הוועד להקמת צבא עברי", "הוועד להצלת יהודי אירופה" ו"הוועד לשחרור האומה" יחד עם ערי ז'בוטינסקי, הלל קוק ואחרים. בשנת 1943 חזר לארץ ישראל והצטרף למפקדה הראשית של האצ"ל. הוא נתפס באפריל 1944 על ידי הבריטים והוגלה אל מחנות המעצר באריתריאה, בסודאן ובקניה. במחנה שימש כמייצג העצורים בפני הבריטים. בן-אליעזר היה בין הראשונים שהצליחו לברוח מהמחנות בתחילת 1947. בבריחתו הגיע לצרפת, שם היה ממארגני האנייה אלטלנה.
ב-1948 חזר לישראל, היה ממייסדי תנועת החרות ונמנה עם ראשיה. הוא כיהן כיו"ר הראשון של הנהלת התנועה, היו"ר הראשון של סיעת תכלת לבן בהסתדרות הכללית וחבר הוועד הפועל שלה. בן-אליעזר כיהן כסגן יושב ראש הכנסת והיה חבר הכנסות מהראשונה עד השביעית, כחבר סיעות החרות וגח"ל. בהצבעה על הסכם השילומים דרש להביאו לכנסת ממיטת חוליו על אלונקה לצורך התנגדות להסכם.
בן-אליעזר היה מהראשונים להעלות את רעיון משאל העם בהחלטות גורליות (על רקע ההתנגדות למגעים עם גרמניה לקראת הסכם השילומים). כמו כן היה בן-אליעזר ממכונני הקשרים בין מדינת ישראל לבין צרפת.
על שמו נקרא היישוב בית אריה, המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, גשר בן-אליעזר על גדות נחל הירקון בתל אביב, וכן רחובות במספר יישובים בישראל (כגון: רח' בן-אליעזר ברמת גן, בירושלים ובנתניה). בן אחותו הוא חבר הכנסת לשעבר, גדעון גדות.
נפטר בשנת 1970, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ניר מלחי

ניר מלחי (נולד ב-1955) הוא מורה לאמנויות לחימה, ראש שיטת "טסון נאן מאן פאי" בישראל, מייסד "המרכז הישראלי לטאי צ'י".

ביוגרפיה

מלחי נולד בקיבוץ חצרים ושירת כלוחם בשייטת 13.
לאחר שחרורו מהצבא נסע להשתלם באמנויות לחימה בחו"ל והתאמן בקראטה, קנדו וטאי צ'י, ובכולן הגיע לרמות גבוהות. שהה כתשע שנים מחוץ לישראל, מתוכן כשש ביפן. למד אצל המאסטר וונג־פו־לאי בטאיוואן, בשיטת צון נאן שנוסדה על ידי אמן הלחימה הסיני וונג שו-צ'ין ומשלבת מספר אמנויות לחימה סיניות "רכות": טאי צ'י צ'ואן, שינג אי צ'ואן, בה גואה ג'אנג וצ'י קונג. לאחר מכן חזר בתשובה והפך לחרדי (וגם החזיר את שם המשפחה המקורי של הוריו - זלצמן).
בשנות השמונים חזר מלחי לישראל והקים את "המרכז הישראלי לטאי צ'י", שהוא עומד בראשו. בנוסף לעיסוקו באמנות הלחימה, מלחי הוא איש עסקים בעיקר בתחום הנדל"ן, בישראל ובמזרח־אירופה.
בגופו של מלחי התגלה בשנת 2002 סרטן, ייתכן כתוצאה מצלילות בקישון במהלך שירותו הצבאי. טופל בישראל, בארצות הברית ובגרמניה ובעצת רבנים גם הוסיף את השם "יחיאל" לשמו.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה 2005, זכה הסרט "זורם כנהר גדול", שמלחי הוא גיבורו, בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר. הסרט בוים על ידי יצחק חלוצי, וחושף את ההתמודדויות של מלחי במהלך חייו.
בשנת 2016 יצא לאור הספר "אמנות הלחימה: שיחות עם מאסטר ניר מלחי" (מאת עומר ברקמן, הוצאת אסיה) ובו שמונה שיחות של ניר מלחי, עם ד"ר עמיר סולד; ד"ר רוני קלוגר; פרופסור יעקב רז; ג'יל שיימס; אהרון שפירא; יוסף צליח; עמי אילון; ואלי כהן.
הוקר האנטר

הוקר הַאנטֶר (Hawker Hunter), ובקצרה הַנטֶר, היה מטוס קרב מתוצרת חברת הוֹקֶר סידלי (Hawker Siddeley) הבריטית.
המטוס נבנה בשנות ה-50 וה-60 (הדור השני), ונחשב לאחד המטוסים הבריטים המוצלחים ביותר. אב-הטיפוס של ההנטר טס ביוני 1951, ומאז נבנו 1,985 יחידות מ-79 דגמים שונים. המטוס שירת בחילות האוויר של 17 מדינות שונות, בהן בריטניה, מצרים, ירדן, לבנון ועיראק. מטוסים מסוג זה השתתפו בקרבות אוויר-אוויר מול מטוסי חיל האוויר הישראלי בהזדמנויות שונות, ובמיוחד במלחמת ששת הימים.

דגמים

להנטר נבנו בסך הכל 79 דגמים שונים, דגם 1 היה מטוס על קולי בצלילה, שסבל מכיבוי המנוע בעת ירי תותחי האדן שלו, בעיה שתוקנה בדגם 2, שצויד במנוע סאפייר 101, בעל 3,630 ק"ג דחף. דגם 3 כלל מטוס אחד בלבד, שהצליח לקבוע שיא מהירות עולמי של 1,171 קמ"ש. דגם 4 הגדיל את כמות הדלק מ-1,500 ל-1,900 ליטר, ונשא גם מטענים חיצוניים. בדגם 6 הוחלף המנוע לאייבון 203, בעל דחף של 4,536 ק"ג, הותקנה כנף חדשה ורחבה יותר. דגם T.7 היה מטוס אימון דו-מושבי (אחד לצד שני), בעל הגאים כפולים; דגם T.8 היה מטוס אימון ימי.
דגם FGA.9 היה מטוס תקיפת קרקע, והחשוב שבדגמי ההנטר; FR.10 היה מטוס קרב שצויד גם במצלמות.

מפרט

הנתונים עבור דגם FGA.9, מפציץ-קרב חד-מושבי.
שועל צוקים

מאפיינים

מבנה גופו של שועל זה קטן יחסית. השועל נפוץ באיחוד האמירויות הערביות, איראן, אפגניסטן, טורקמניסטן, ירדן, ישראל, מצרים (בחצי האי סיני), עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן ותימן.
שועל הצוקים הוא הנדיר שבשועלי ישראל ושוכן במדבר יהודה, בנגב ובערבה. זוהה לראשונה בישראל על ידי הזואולוג גיורא אילני ב-1981, ושב ונצפה בחורף 2013 במצוק עין גדי, במפתיע, מאחר שנחשב ליונק שנכחד מהנוף הארצישראלי. ניצפה ותועד על ידי צוות משולב של מרכז יונקים של החברה להגנת הטבע ופקחי רשות הטבע והגנים בחורף 2017.
לשועל הצוקים אוזניים גדולות. כפות רגליו אינן מכוסות בשער. אורך גופו וראשו כ-42 ס"מ בממוצע. אורך זנבו כ-30 ס"מ בממוצע, כמעט שווה באורכו לאורך גופו. פרוותו חומה צהבהבה, עם חלקים תחתונים בצבע לבן וקצה זנבו בצבע שחור. משקלו של השועל 1.5-3 ק"ג. שועל הצוקים הוא אוכל כול. שועלי צוקים מסוגלים לשרוד  הרחק ממקורות מים ולהתקיים לאורך זמן רק מהנוזלים המגיעים ממזונם, שועלי צוקים נצפו שותים רק לעיתים נדירות.
תקופת ההזדווגות היא בין דצמבר לינואר. משך ההיריון 50-60 יום ובסופו נולדים בדרך כלל 1 עד 3 גורים. הגורים יונקים במשך כ-60 יום ומגיעים לבגרות מינית בגיל 8–12 חודשים. אורך חייו של השועל 4–5 שנים.
מארק פלט

ביוגרפיה

פלט נולד בטווין פולס שבאיידהו וסיים תואר ראשון באוניברסיטת איידהו ב-1935, וב-1940 קיבל גם תואר במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא עבד בוושינגטון עבור נציגי איידהו בסנאט ובשנת 1942 החל לעבוד ב-FBI.
במהלך פרשת ווטרגייט שירת כסגן המנהל של ה־FBI והיה האיש השני בחשיבותו בסוכנות. הוא נודע בכינוי "גרון עמוק", וסיפק לבוב וודוורד וקארל ברנסטין מהוושינגטון פוסט את הרמזים הקריטיים שהביאו לפיצוץ הפרשה ולהתפטרותו של הנשיא ריצ'רד ניקסון. זיהויו של פלט בתור "גרון עמוק" נשמר בסוד במשך 33 שנה, עד לשנת 2005, אז העניק פלט ראיון למגזין 'ואניטי פייר' בו חשף כי הוא היה המקור של הוושינגטון פוסט בפרשה וכי הוא כונה בשם זה. 
ב-1980 הוא הורשע בקשירת קשר להוראה על פריצות לא חוקיות שביצע נגד מחתרת מזג האוויר וקרובי משפחתם. במרץ 1981, הנשיא הנכנס רונלד רייגן העניק לו חנינה.  
ב-1984, לאחר שמצבה הנפשי של אשתו, אודרי, התדרדר, היא התאבדה. פלט נפטר ב-2008.
דייגו לאקסאלט

קריירת מועדונים

לאקסאלט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג. ב-1 בספטמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד מונטווידאו וונדררס.
בינואר 2013 לאקסאלט סיכם באינטר מילאנו והצטרף אליה ביולי 2013. זמן קצר לאחר המעבר, הושאל לבולוניה. ב-13 באוגוסט 2014 הושאל לאמפולי עד לסיום העונה.
ב-30 בינואר 2015 הושאל לגנואה לשנה וחצי, עם אופציה לרכישה. ב-28 באוקטובר 2015 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד טורינו. ב-30 ביולי 2016 חתם בגנואה.
ב-16 באוגוסט 2018 חתם במילאן. ב-31 באוגוסט 2019 הושאל לטורינו.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, שיחק לאקסאלט בנבחרת הנוער של אורוגוואי, והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2013 בו הפסידה אורוגוואי בגמר לצרפת.
לאקסאלט זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת קופה אמריקה 2016, כמחליפו של כריסטיאן רודריגס הפצוע. ב-4 ביוני 2017 לאקסאלט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הידידות נגד אירלנד. לאקסאלט נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
סטריאטום

תפקוד

הסטריאטום מתפקד כיחידת הקלט של גרעיני הבסיס. הוא מקבל מידע חושי מכל האזורים של קליפת המוח.
בנוסף, הוא מקבל גם מידע מהאונה המצחית אודות תנועות שנמצאות בשלבי תכנון או ביצוע.
הסטריאטום משתמש במידע שהוא מקבל כדי לווסת את האותות של האזורים התת-קורטיקליים לקליפת המוח הקדם-מצחית.
הסטריאטום מעורב בהנחיית ההתנהגות לעבר הגשמת מטרות רצויות על ידי בחירה וארגון של סדר הפעולות הנדרש.
במערכת העצבים האנושית, הסטריאטום מופעל בעקבות גירוי הקשור לתגמול, בעקבות גירוי אברסיבי (לא נעים), מפתיע או עוצמתי, או על ידי רמזים הקשורים לתגמול.
הוא מבסס את פעולתו על מידע שמתקבל מקליפת המוח הקדם-מצחית.
רמות גבוהות של מוליכים עצביים ממשפחת הקטכולאמינים, המופרשות בשעת לחץ כתגובה למצבי מתח, יכולים לדכא במהירות את הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית ולהעביר אותה למצב "offline" כדי להגיב לסכנה, על ידי העברת השליטה על ההתנהגות למערכות פרמיטיביות יותר כמו האמיגדלה והסטריאטום שמתווכים תגובות אינסטינקטיביות.
המוליך העצבי דופמין חיוני לצורך הפעלה סינפטית בתוך הסטריאטום ובינו לבין אזורים אחרים, כמו קליפת המוח הקדם-מצחית.
הסטריאטום מכיל את הכמות הגדולה ביותר של קולטני D3 בהשוואה לאזורים אחרים במוח.
הזמינות של קולטני דופמין מסוג D2R בסטריאטום קשורה לאימפולסיביות נמוכה ולנטייה לחוות מצב של זרימה.

פגיעה בסטריאטום

במחלת הנטינגטון הסטריאטום נפגע וגורם להפרעות בתנועה ובאישיות.
הפרעת קשב מקושרת לפגיעה בסטריאטום ובקליפת המוח הקדם-מצחית המקושרת אליו.
ניה אלי

ביוגרפיה

אלי נולדה בנוריסטאון, פנסילבניה וגדלה בג'רמנטאון בפילדלפיה. היא בוגרת אוניברסיטת דרום קליפורניה.

2011

באליפות המכללות שנערכה בשנת 2011 זכתה אלי במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.63 שניות (רוח גבית של 2.1 מטר/שנייה).

אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.85 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 12.79 שניות.

2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 סיימה אלי במקום עשירי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.83 שניות.

אלופת עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכתה רולינס במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.80 שניות, לפני סאלי פירסון מאוסטרליה (7.85 שניות) וטיפני פורטר מבריטניה (7.86 שניות).

2016

באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכתה רולינס במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.80 שניות, לפני בת ארצה בריאנה רולינס (7.82 שניות) וטיפני פורטר (7.90 שניות) ובכך הגנה על תוארה.

סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.59 שניות, אחרי בריאנה רולינס (12.48 שניות) ולפני בת ארצה קריסטי קסטלין (12.61 שניות).

2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת באוגוסט 2017 סיימה אלי במקום שמיני בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.04 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 12.79 שניות ולעתה חמישית לריצת הגמר.

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטאר באוקטובר 2019 זכתה אלי במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 12.34 דקות, לפני בת ארצה קנדרה הריסון (12.46 דקות) ודניאל ויליאמס מג'מייקה (12.47 דקות).

חיים אישיים

בשנת 2015 ילדה את בנה בכורה ובשנת 2018 נולדה בתה מזוגיות עם האצן הקנדי, אנדרה דה גראס, סגן האלוף האולימפי בריצת 200 מטר (ריו דה ז'ניירו 2016).
בודהה אייר

היסטוריה

חברת התעופה הוקמה ב-23 באפריל 1996 כחברה פרטית מוגבלת על ידי סרנדרה בהאדור בסנט, שופט בית המשפט העליון בדימוס ושר בממשלה לשעבר ובנו בירנדרה בהדור בסנט.
פעילות החברה החלה ב-11 באוקטובר 1997 עם טיסת סיור אל הר אוורסט באמצעות מטוס מדגם ביצ'קראפט 1900D .
בתוך עשר שנים הרחיבה החברה את הצי ל-7 מטוסים.
בשנת 2008 קיבלה הלוואה מהתאגיד הבינלאומי למימון (IFC)  לרכישת שני מטוסים מסוג ATR 42.
בודהה אייר קיבלה את המשלוח הראשון של ATR 72-212 בגרסת 70 מושבים ביוני 2010.
שמה של חברת התעופה נגזר משמו של גאוטמה בודהה.
סמואל ברנט

ביוגרפיה

ברנט נולד בוויטבי, צפון יורקשייר שבאנגליה לאב יהודי ולאם נוצרית-קווייקרית. משפחתו בת חמישה ילדים. הוא החל להופיע בגיל צעיר עד לפני שעבר ללונדון ללמוד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).

קריירה

ברנט השתתף בהפקה המקורית בלונדון של המחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, כמו גם בהצגות שהועלו בתיאטראות ברודוויי בניו יורק, סידני, ולינגטון והונג קונג. הוא גם גילם את אותה דמות בגרסה הקולנועית של המחזה ובתסכית הרדיופוני. הוא היה מעורב בהפקה של "נערי ההיסטוריה" החל מהקריאה הראשונה של המחזה.
ב-2009 גילם ברנט את דמותו של ג'ון אוורט מיליי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "רומנטיקנים נואשים", ושיחק בתפקיד ג'וזף סוורן בסרט "כוכב בהיר".
ב-2010 שיחק ברנט במחזה "Women Beware Women" מאת תומאס מידלטון שהוצג בתיאטרון המלכותי הלאומי. מיולי 2012 הופיע בדמות אליזבת וודוויל במחזה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שהוצג עם צוות שחקנים הכולל גברים בלבד בתיאטרון הגלוב בלונדון לצדו של מארק ריילנס בתפקיד הראשי. כמו כן גילם ברנט את סבסטיאן במחזה "הלילה השנים עשר". המחזה הועבר לתיאטרון אפולו בווסט אנד החל מ-2 בנובמבר 2012. שני המחזות "הלילה השנים עשר" ו"ריצ'רד השלישי" הועלו בברודוויי ב-2013 בתיאטרון בלסקו והוצגו על פברואר 2014. בהפקה בברודוויי שיחק ברנט שוב בתפקיד אליזבת וודוויל, אולם במחזה "הלילה השנים עשר" הופיע בתפקיד ויולה.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" (The Lady in the Van) לצדה של השחקנית זוכת האוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר.
ב-2017 החל לשחק בעיבוד הטלוויזיוני החדש לסדרה "דירק ג'נטלי" בה הוא מככב.

מועמדויות ופרסים

ב-2002 היה ברנט מועמד לפרס איבנינג סטנדרד לשחקן החדש המבטיח ביותר על תפקידו במחזה "נישואי פיגארו". הוא זכה בפרס בחירת הקהל לשחקן החדש הטוב ביותר ולשחקן המשנה הטוב ביותר של Whatsonstage.com על הופעתו במחזה "נערי ההיסטוריה". הוא היה מועמד לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה. ב-2006 זכה בפרס דרמה דסק והיה מועמד לפרס טוני על הופעתו בהפקה בברודוויי.
ברנט היה מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשנת 2006 לשחקן החדש המבטיח ביותר (על המסך) על הופעתו בגרסה הקולנועית של "נערי ההיסטוריה".
ב-2014 היה ברנט מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר על תפקידו במחזה "הלילה השנים עשר".

חיים אישיים

סמואל ברנט הוא הומוסקסואל מוצהר. בן זוגו הוא במאי התיאטרון אדם פנפורד.
חמסין (סרט)

חדשנותו וחשיבותו של הסרט

הסרט נחשב לסרט הראשון שהתעמת עם הסכסוך הישראלי-ערבי מנקודת מבט ביקורתית (אם כי לעיתים מצוין סרט הטלוויזיה חרבת חזעה כסרט שהקדים אותו בכך). בהתאם, חוקרת הקולנוע אלה שוחט סבורה שהוא החל את מה שהיא מכנה במחקרה החלוצי "הגל הפלסטיני" בקולנוע הישראלי (שקדמו לו הקולנוע האישי והקולנוע הלאומי-ההרואי).
הסרט הקדים סרטים רבים וידועים בני הקולנוע הפוליטי של שנות ה-80 ובהם מאחורי הסורגים ואוונטי פופולו, אשר כמוהו הציבו את היחסים בין יהודים לערבים במרכז העלילה, הציגו דמויות פלסטיניות ראשיות חיוביות ובעלות עומק, בחרו בשחקנים פלסטינים לגילומן ולפיכך השמיעו את הניב הפלסטיני בחלק ניכר מן הסרט.

התקבלות, פרסים וביקורות

הסרט הוקרן במספר ארצות באירופה, זכה בפרס השני בפסטיבל לוקרנו, בפרס זכויות האדם בפסטיבל שטרסבורג ובפרסי הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר מאת מרכז הסרט הישראלי של משרד המסחר והתעשייה (שקדם לפרס אופיר).
בישראל עורר הסרט, בו צפו כמאה אלף צופים בבתי הקולנוע, ויכוח ציבורי סוער למדי. הוויכוח נסוב בין היתר סביב החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאפשר את הצפייה בו מגיל 18 בלבד. לאחר ערעור היוצרים על החלטת המועצה, זו שקלה שנית את החלטתה והורידה את גיל הצפייה לגיל 16.