google/wiki40b huggingface dataset:
יום בשורה

פירוש השיר

ככל הנראה, רחל התייחסה בשירה למחלוקת ביישוב כנגד התנועה הרוויזיוניסטית של זאב ז'בוטינסקי. הרוויזיוניסטים נחשבו למוקצים ביישוב, שזיהה בהם סממנים פשיסטיים, ולפיכך היו "מצורעים". בדיעבד אומצה פרשנות זו על ידי עיתון "הארץ", שהדפיס את השיר לאחר מותה כמאמר מערכת בגיליון של 23 ביולי 1946, למחרת פיצוץ מלון המלך דוד על ידי האצ"ל.
אורי הייטנר ואחרים הציעו לקרוא את השיר קריאה שונה, אירונית, ולפיה המצורעת היא רחל בעצמה, שחלתה והודרה עקב כך מקבוצת כנרת. השיר, לפי קריאה זו, מציג באופן ביקורתי את הקוראים הטהרנים אשר אינם מוכנים לקבל את בשורתה של המשוררת בשל היותה "מצורעת" ומבודדת (או את בשורתם של דוברים משולי החברה בכלל).

תשובתו של חיים גורי

המשורר חיים גורי העיד על עצמו כי התמודד עם השיר כל ימיו. הטרידה אותו הגישה הטהרנית שלפיה עדיף לא להיגאל כלל מאשר שאת הגאולה יביאו "טמאים". דן מירון כתב כי גורי "מאשים את המשוררת רחל על שבשירה 'יום בשורה' סירבה לקבל את הבשורה מפי ארבעת מצורעי שומרון, שנותרו מחוץ לעיר בעת המצור הנורא, והיו הראשונים שהבחינו בהיעלמות הניסית של הצבא הצר. המשוררת התייחסה אליהם לא כאל בני אדם נגועים, אך בעלי שמות פרטיים, אלא כאל 'אליגוריה', שבאמצעותה דחתה – כנאמנת בית 'דבר' – את הגאולה הציונית כפי שניסחוה ז'בוטינסקי ותלמידיו, כאילו היום הם מצורעים."
גורי התייחס לשיר בהרחבה במסגרת מאמר מ-1977 וכן במסגרת מחזור השירים "שאריות אריג", שהופיע בספרו "מחברות אלול" (הקיבוץ המאוחד, 1985), שם כתב: "והעיר שומרון סגורה ומסוגרת / ורעב גדול מאין כמוהו / רחל, רצוי היה שגם אותי תוסיפי, חמישי / לאלה שבישרוה. / פחות דפוק, אך לא טהור מהם בְּטַעֲרִיפֶה!" – כלומר גם ידיו של גורי, לוחם הפלמ"ח ולפיכך מבשר הגאולה הציונית ותקומת מדינת ישראל שאיננו מ"מחנה המצורעים" כביכול, אינן נקיות ואינן טהורות בהרבה.

תרגום

השיר תורגם לאנגלית על ידי מרי סירקין (התפרסם בשבועון Jewish Frontier,‏ 1935).
ליידיש תורגם מספר פעמים: על ידי אברהם ליֶסין (בכתב העת "‏די צוקונפט", 1927);
על ידי ידידה הקרוב של המשוררת, זלמן שזר (רובשוב) (בקובץ שיריה המתורגמים "רחל'ס לידער", 1932);
ועל ידי שמואל זארומב (באנתולוגיית שירי ארץ-ישראל שבעריכת משה בסוק "דאָס בוך פֿון דער ניַי-ארץ-ישראלדיקער פּאָעזיע", 1936).
אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג

ראשית חייו

אלכסנדר קרל נולד בבאלנשטדט ב-2 במרץ 1805 לאלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג ולמריה פרדריקה מהסן-קאסל, בתם של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן ווילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק.
בשנת 1834 מת אביו, ואלכסנדר קרל עלה לשלטון במקומו.

נישואין

ב-30 באוקטובר 1834 התחתן אלכסנדר קרל עם פרדריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, ואחותו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, אולם לא היו להם ילדים.

שלטונו

בנובמבר 1855 הוגבל הדוכס לטירת הוים, בשל מחלת נפש מתקדמת (כמה מקורות טוענים כי סבל מסכיזופרניה). שם, אלכסנדר קרל בילה את שארית חייו תחת טיפול רפואי בחברת עוזרו, הצייר וילהלם פון קיגלגן.
בשל חוסר היכולת שלו, אשתו פרדריקה שלטה כעוצרת הדוכסות במקומו.

מותו

ב-19 באוגוסט 1863 אלכסנדר קרל נפטר בהוים, ומכיוון שלא היו לו ילדים ירש אותו קרוב משפחתו, ליאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו-קתן, אשר איחד את הדוכסויות ליצירת דוכסות אנהלט.
סינמטק חיפה

פעילות

הסינמטק פועל לחינוך, קידום, טיפוח וחשיפה של אמנות הקולנוע ומציע תוכנית יומית על בסיס רפרטוארי, פעילויות חינוך קולנועיות לבתי-ספר, סדרות קולנוע והרצאות בתחום הקולנוע. בסינמטק מוקרנים מעל ל-40 סרטים שונים בכל חודש, בכל ימי השבוע, בשני אולמות קולנוע ובאיכות הקרנה אופטימלית. הסינמטק מציע לקהל תוכנית מגוונת הכוללת סרטים קלאסיים, משוחזרים, רטרוספקטיבות, קולנוע חדש ועכשווי, תוכניות מיוחדות וחד-פעמיות מרחבי העולם, הקרנות חגיגיות משולבות בדיאלוגים עם יוצרי קולנוע מישראל ומהעולם, סדרות של הרצאות משולבות בסרטים ומחוות ליוצרים ישראליים.
לקולנוע הישראלי מקום של כבוד על מסך הסינמטק, המקרין סרטים ישראליים עלילתיים, תיעודיים וסרטי סטודנטים. הסינמטק מרכז סביבו את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, המתקיים מדי שנה בחול-המועד סוכות.
פעילות נוספת המתקיימת בסינמטק חיפה היא ה"רוקולנוע". החל משנת 1990 מתקיימים בסינמטק אירועי ה"רוקולנוע", בהם מוקרנים בימי שישי, אחת לחודש, וידאו-קליפים והקלטות של הופעות של להקות רוק שונות. כל ערב מוקדש לסגנון מסוים ברוק, לנושא כלשהו הקשור בתולדות הרוק, או אף ללהקה מסוימת. את ערבי הרוקולנוע עורך ומנחה יורם מארק-רייך, לשעבר סולן להקת הרוק החיפאית קילר הלוהטת, וכיום כתב 'ידיעות חיפה' לענייני מוזיקה. ערבי הרוקולנוע מושכים אליהם קהל רב, הן של בני נוער והן של מבוגרים יותר אשר מגיעים לאירועים אלה באופן קבוע. רשימת התפוצה של הרוקולנוע כוללת כ-1000 חובבי רוק מחיפה והסביבה.
בשנת 1991 נערך בסינמטק ערב רוקולנוע בהנחיית יורם מארק-רייך, אשר הוקדש לנושא פולחן השטן ברוק הכבד. אירוע זה גרם להד רב בחיפה בשל התנגדות המפלגות הדתיות במועצת העיר, אשר חשבו בטעות כי מדובר באירוע פולחני של סגידה לשטן, וכן בשל היערכות המשטרה. חששות הדתיים והמשטרה התבדו, והאירוע עבר בשלום. כעבור 12 שנים, התקיים ערב נוסף באותו נושא.
רפלסיה גדולה

תיאור הפרח

הצמח הוא בעל פרח בלבד. הוא חסר ענפים, גוף, גזע, עלים ושורשים. הוא נזקק לגפן הטרסטיגמה לצורך הישרדות ותמיכה ומצוי בסכנת הכחדה.
הרפלסיה הגדולה היא המין בעל הפרח הגדול ביותר בסוג רפלסיה, קוטר הפרח כמטר ומשקלו יכול להגיע עד 11 קילוגרם.
ריח הרפלסיה מזכיר בשר רקוב ומכאן שמו העממי (המזכיר גופה).
ההוליס

היסטוריה

ההוליס הוקמה כרביעייה בשנת 1962 על ידי גרהאם נאש ואלן קלארק. בינואר 1963 צפה בהם נציג של חברת פרלופון בהופעה בקאוורן בליברפול והחתים אותם על חוזה, כשטוני היקס מצטרף אף הוא כחבר חמישי. לאחר שתי גרסאות כיסוי ללהיטים של הקוסטרס שלא זכו להצלחה רבה, הגיעה גרסת הכיסוי שביצעו לשיר "Just one look" של דוריס טרוי, אל המקום השני במצעד הבריטי. בשנתיים הבאות הקליטו ההוליס להיטים מצליחים בשרשרת שהבולט בהם היה "I’m alive" שכבש את פסגת המצעדים. 
שירם הראשון בשנת 1966, "If I needed someone" של ג'ורג' האריסון, הגיע למקום ה-20, בעיקר מאחר שהמבצע המקורי תקף את הביצוע של ההוליס. בהמשך השנה כבשו ההוליס גם את המצעד האמריקאי עם הלהיט "Bus stop" שכתב גרהאם גולדמן, והקליטו עם פיטר סלרס את שיר הנושא לסרט "After the Fox", שלא נכנס למצעד. בשנת 1968 עזב גרהאם נאש את הלהקה ובמקביל לקריירת סולו, הקים את השלישייה "קרוסבי, סטילס ונאש". במקומו הצטרף ללהקה טרי סילבסטר מהסווינגינג בלו ג'ינס. ב-1969 זכתה הלהקה להצלחה עם הלהיט "He ain’t heavy… he’s my brother", בו השתתף גם אלטון ג'ון בנגינה על הקלידים. במהלך 1971 עזב גם אלן קלארק את הלהקה, אך חזר אליה כעבור שנתיים. ההוליס המשיכו להופיע גם בשנות ה-80.
הלהקה הקליטה באולפני אבי רוד תחת פיקוחו של טכנאי הקול אלן פרסונס, שלקח תחת חסותו גם את ההפקה המוזיקלית.
נוקיה C2-01

מפרט

הדגם כולל מצלמה אחורית של 3.2 מגה פיקסל, נגן מוזיקה, דפדפן אינטרנט, מקלט רדיו, יציאת USB, וכניסה לכרטיס זיכרון עד 16 ג'יגה בייט.
מכשירים רבים מדגם זה הותאמו לשמש כטלפון כשר באישור ועדת הרבנים לענייני תקשורת, והם נפוצים במגזר החרדי בישראל.
לימון לימונרו

Limón limonero (לימון, עץ לימון) הוא פסודובלה ספרדי שהוקלט בשנת 1936, וזכה גם לנוסח עברי בשנת 1952.

הגרסה הספרדית

השיר חובר על ידי סיקסטו קנטבראנה (Cantabrana Ruíz-Aguirre, Sixto 1890-1965) ורמון פרליו (Ramón Perelló y Ródenas 1903-1978),
הולחן בידי חואן מוסטאסו (Juan Mostazo Morales 1903-1938)
ובוצע לראשונה בפי קונצ'יטה פיקר (María de la Concepción Piquer López 1908-1990)
.
ב-1938 נכלל ביצוע של השיר בפי אסטרלייטה קאסטרו (Estrellita Castro 1912-1983) בסרט בשם Mariquilla Terremoto (מריקיליה רעידת אדמה). הסרט אבד במהלך מלחמת האזרחים הספרדית והוקלט מחדש בפי הזמרת ב-1963.
לשיר יש ביצועים נוספים שחלקם מושרים כמו הגרסה המקורית בגוף ראשון, וחלקם בשינויים המתבקשים - בגוף שלישי.

תרגום השיר לעברית

למרגלות עץ לימון פורח

בלילה שלעולם לא אשכח

לבחור אלגנטי ושחצן

נרגשת הענקתי את אהבתי.
אני האמנתי לשבועתך

ולא הבחנתי שהולכת אותי שולל

וכעת הסערה מטביעה אותי

כשאני רואה כיצד ננטשתי.
ובצילו של אותו עץ לימון

שביום אחר ראה אותי מחייכת

משירה (כעלי שלכת) אחת לאחת את מכאובי

כמו לוורד אני שרה לו כך:
פזמון: עץ לימון, אח לימון עץ לימון

לצידך אמר לי בחור

שקרן ורמאי:

"אהבתיך כפי שלא אהבתי מעולם אחרת

בת ההרים אני אוהב אותך"

רחם עלי, הקל על כאבי

אח לימון עץ לימון

עץ לימון אהוב.
בדרכים זרועות בקוצים

עם כאבי הנורא יצאתי לשוטט

ושקועה בעצב יסורי

אינני מצליחה לשכוח את מעשך המרושע
אך מקץ השנים

אלוהים העניש אותו

בכך שאשה אחרת בגדה בו

כפי שהוא בגד בי.
ובצילו של אותו עץ לימון

שפרח ושהרוח יבשה אותו

היום ראיתיו בוכה לצידו

על הבגידה, בדיוק כמוני.
פזמון: עץ לימון, אח לימון עץ לימון..

הגרסה העברית

הנוסח העברי נכתב בידי אברהם ברושי,
בוצע לראשונה בפי לילית נגר בשנת 1952,
ויותר מאוחר הוקלט גם בפי גבי ברלין.
שם השיר מוזכר באופן נוסטלגי בשיר "תל אביב רומנסרו" (מילים: יורם טהרלב, לחן: נורית הירש) בפי חיים משה.

הריקוד

ריקוד הזוגות המקובל בהרקדות בארץ חובר בידי ספי אביב בשנת 1994.
רוטב בורדלז

רוטב בורדלז או רוטב בורדו (בצרפתית: Sauce Bordelaise) הוא רוטב עיקרי במטבח הצרפתי. הרוטב, המבוסס על יין אדום יבש, קרוי על שם אזור בורדו שבצרפת בו מיוצרים הטובים ביינות צרפת. הרוטב עשוי מיין אדום שצומצם (בושל עד לאידוי המים שבו) עם מח עצמות, בצלצלי פנינה ורוטב חום המכונה דמי גלאס.
רוטב זה מהווה מרכיב עיקרי גם במטבח הקריאולי של ניו אורלינס, אולם בגירסת ניו אורלינס הרוטב מתבסס על רסק של שום במקום על יין אדום. רסק זה מבושל עם מח העצמות ודמי גלאס. בגרסה אחרת הנפוצה בניו אורלינז הרוטב נעשה מחמאה, שמן זית ובצל ירוק, פטרוזיליה ושום - כאשר גרסה זו מוגשת כרוטב לאסקרגו (שבלולים) המכונים "אסקרגו בורדלז".
עין מסלע

עין מסלע, הקרוי גם עין אל-כלב או עין אל כלאב, מצוי בגוש עציון סמוך ליישוב אלון שבות ממערב. עין מסלע הוא מעין שכבה הנובע מתחת מדף של סלע גיר קשה, והמים הנובעים נאספים אל תוך בריכת אגירה החצובה בסלע. מי הבריכה העודפים זורמים אל תעלה חצובה בסלע לעבר המדרון. מסביב למעין גדלים שני עצי תאנה גדולים וקבוצת קנים.
בסביבת עין מסלע חורבה נטושה, וסביב המעיין הוצבו שולחנות פיקניק. מרחבת המעין יש תצפית טובה לכיוון מערב וצפון, אל עבר דרום הרי ירושלים, ביתר עילית וצור הדסה.

גאולוגיה

עין מסלע מצוי בחלקו הצפוני של קמר הר חברון שהמסלע שלו משתייך לחבורת יהודה מתצורת שורק. התצורה מתאפיינת בחילופים של שכבות גיר קשה מתקופת הקנומן-טורון ושכבות של חוואר צהבהב. החוואר הוא השכבה האטימה, האקווה (האקוויפר), ומעליה בוקעים מעיינות השכבה אל מדרונות ההרים.
צורה (אתר אינטרנט)

צורה הוא אתר אינטרנט שבו מתפרסמות יצירות גולשים. האתר הוקם בשנת 2002 על ידי מנחם דוד ומנוהל על ידו.
נכון לאוגוסט 2006 מופיעות באתר כ-22,000 יצירות של כ-2,200 יוצרים, רובן מתחום השירה ומיעוטן מתחומים אחרים כמו סיפורת, תרגום, צילום ועוד. האתר מתייחד בכך שלעומת אתרי יצירה אחרים, כמו במה חדשה או דג אנונימי, רוב מפרסמי היצירות בו נמנים עם החברה הציונית דתית ורבות מן היצירות עוסקות בתכנים הקשורים בדרך זו או אחרת לאמונה הדתית.
מנגנון תגובות מאפשר לגולשים להגיב ליצירות המתפרסמות ולבחור אותן לרשימת היצירות האהודות וכך מתאפשרת חשיפת יצירות איכותיות מתוך ריבוי החומר המתפרסם. בנוסף קיימת קטגוריה של "המלצות העורכים". ברבות הזמן נוצרה סביב האתר קהילה ומדי פעם מקיימים חברי האתר מפגשים.
סטיב קוגן

ביוגרפיה

קוגן נולד בעיירה מידלטון שבמחוז לנקשייר, אנגליה למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא אירי. הוריו הם קת'לין ואנתוני קוגן. הוא גדל באלקרינגטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי והתחנך כנוצרי קתולי.
קוגן גילה יכולות חיקוי מרשימות כבר בגיל צעיר ושאף ללמוד בבית ספר לדרמה, לאחר שכשל בבחינות הקבלה לבתי הספר הנחשבים בלונדון נרשם קוגן ללימודי משחק בבית הספר לדרמה "בית הספר מנצ'סטר לתיאטרון".

קריירה

קוגן החל את קריירת המשחק הקומית שלו כמנחה בתוכניות רדיו והתגלה בדמותו של המנחה אלן פרטרידג' המזוהה עמו ובזכות דיבוב בסדרה הסאטירית "Spitting Image". בתוכנית עבד קוגן עם הקומיקאי ג'ון תומאסון איתו יצר ביחד את תוכנית המערכונים "The Dead Good Show" בעבורה זכה קוגן לשבחים. במהלך שנות ה-90 הרבה לשחק בדמותו של אלן פטרידג' בסדרות הקומיות "I'm Alan Partridge" ו"
Knowing Me Knowing You with Alan Partridge" ששודרו ברשת BBC. כישרונו הקומי זימן לקוגן גם הצעות לתפקידי קולנוע באותן שנים, מתוכן בחר לשחק בעיבוד הקולנועי של הקומיקאי והשחקן טרי ג'ונס לספר הילדים "הרוח בערבי הנחל" ובפנטזיה של פרנק אוז "מפתח הקסמים".
בשנת 2001 קוגן כתב ושיחק בתפקיד הראשי בקומדיה "שוטר על תנאי", על כתיבת התסריט ביחד עם הנרי נורמל הועמד לפרס באפט"א. קוגן זכה לפרוץ באופן רשמי בבריטניה בשנת 2002 בזכות הופעה בדרמה הקומית של הבמאי מייקל וינטרבוטום "אנשי המסיבות" בתור העיתונאי טוני וילסון המתעד את סצינות המוזיקה בעיר מנצ'סטר של שנות ה-70. תפקידו המרשים בסרט זימן לקוגן הזדמנויות הוליוודיות, בין היתר: תפקיד ראשי בהפקת הענק של וולט דיסני "מסביב לעולם בשמונים יום" בה שיחק קוגן בתור הממציא פיליאס פוג, תפקיד משני בפנטזיה "הקסם של אלה" והשתתפות בסרטו של ג'ים ג'אמרוש "קפה וסיגריות".

ב-2005 שיחק בעיבוד הקולנועי "A Cock and Bull Story" לרומן "טריסטרם שנדי" ובדרמה הקומית האמריקאית "סופים טובים" בתפקיד משני שזכה להערכה. ב-2006 הופיע קוגן בדרמה התקופתית של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתפקיד הדיפלומט האוסטרי פלורימונד קלוד והשתתף בקומדיה של שון לוי "לילה מוטרף במוזיאון" בתפקיד הקיסר הרומאי אוקטביוס, אותו גילם גם בסרט ההמשך "לילה מוטרף במוזיאון 2 - הקרב על סימת'וניאן", וגם בסרט השלישי בסדרה לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר.
ב-2008 שיחק קוגן בקומדיות "המלט 2" בתור המורה לדרמה דנה מרשצ'ז ו"רעם טרופי" של בן סטילר בתור דמיאן קוקבורן הבמאי הבריטי של סרט המלחמה. בשנת 2009 שיחקה בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בכיכובה של הילרי דאף. בשנת 2010 שיחק קוגן בסרט ההרפתקאות של כריס קולומבוס "פרסי ג'קסון וגנב הברק" בתפקיד האל האדס ובקומדיות: "המסע" ו"החבר'ה האחרים" בתור הפושע המולטי מיליונר דייוויד הרשן. ב-2012 שיחק קוגן בדרמה הקומית "רובי ספרקס" בתפקיד הסופר הבריטי לנגדון ת'רפ ובדרמה "בעיניים של מייזי".
בשנת 2013 זכה קוגן לחשיפה עולמית ותקשורתית על עבודתו בדרמה של סטיבן פרירס "פילומנה". קוגן הפיק, כתב את תסריט הסרט וכיכב בו בתפקיד הראשי בתור העיתונאי מרטין סיקסמית' לצידה של ג'ודי דנץ'. קוגן זכה על התסריט שכתב ביחד ג'ף פופ בפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר. הוא הועמד ל 2 פרסי אוסקר על התסריט ועל הסרט הטוב ביותר לשנת 2013. בשנה זו חזר קוגן גם לגלם את דמותו של המנחה אלן פרטרידג' בקומדיה "Alan Partridge: Alpha Papa" ודיבב בסרט האנימציה "גנוב על המיניונים" את דמותו של סיילס ראמסבוטום.

חיים אישיים

לקוגן ילדה אחת ממערכת יחסים שניהל עם עורכת הדין אן קול. הוא נישא בשנת 2005 לקרוליין היקמן והתגרש בשנת 2008.
במהלך שנותיו כשחקן נאבק קוגן בהצלחה באלכוהוליזם ממנו סבל בחייו האישיים.
העתיד הוא פראי

חללית הזמן

בהקשר לסדרה זו, יצאה גם סדרת ילדים בשם "חללית הזמן", המציגה חלק מהיצורים במסעם של הדמויות סיג'יי, לואיס, איתן ואמילי עם דיובי הדיובון, הנוסעים בחללית זמן כדי להציל את האנושות. הסדרה משודרת בערוץ לוגי.
ג'מאעין

היסטוריה

הכפר מוזכר לראשונה בתקופת סלאח א-דין שצבאו חנה בו. באותה עת עיקר התושבים במקום היו בני שבט בני קדמה, שמוצאו מדמשק. במאה ה-16, בתקופה העות'מאנית, שבו התושבים לעיר מוצאם. בתקופת שהותם בכפר הם בנו את המסגד הראשון בו. במאה ה-17 שלטה משפחת קאסם על ג'מעין ועל הכפרים הסמוכים - חרס, עוורתא, בית וזאן וזיתה. בשנת 1834, עם תחילת השלטון המצרי בארץ ישראל, עמד אחמד אל-קאסם בראש מרד הפלאחים אשר דוכא ביד קשה על ידי השלטון המצרי. בסוף המרד הוצאו אחמד ושני בניו להורג. החל מהמאה ה-17 ישבו באזור גם בני שבט אל-זייתאוי, שעיקר מושבן היה בכפר זיתא אל-ג'מאעין. במאה ה-19 התיישבה משפחת א-צדיק אל-ג'מאעיני מג'מאעין במצודת אפק והקימה את מג'דל יאבא (מגדל צדק).

כלכלה

פרנסת הכפר מבוססת בעיקר על חציבת אבנים לבניה ועל גידול זיתים וייצור שמן זית. הכפר ידוע גם בסליו, העשויים מעלי זית. כמו כן בכפר מפותח משק החלב, יש בו עיזים ופרות, ומייצרים יוגורט מחלבם.
מרבית תושבי הכפר מועסקים במחצבות או משכירים את אדמותיהם למפעלי המחצבות. בכפר זיהום אוויר כבד בשל מפעליי החצץ והאספלט. החציבות גולשות לתוך שטח הכפר ומהוות מפגע בטיחותי חמור.
אורתנט

בגאומטריה, אוֹרְתָנְט (באנגלית: Orthant) או היפר-אוקטנט (Hyperoctant) הוא הכללה של הרביע (ב-2 ממדים) ושל האוקטנט (ב-3 ממדים) עבור מרחב אוקלידי n-ממדי.
Off to the Races

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם טים לרקומב והופק על ידי אמיל הייני ופטריק ברגר. במקור, נכלל השיר במיני-אלבום השני של לנה דל ריי, אשר יצא לאור ב-10 בינואר 2012; Lana Del Rey. בהמשך, נכלל גם ב-Born to Die: The Paradise Edition.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ביצ'ווינתה

אקלים

הקיץ בביצ'וינתה חם עם טמפרטורות ממוצעות של 23°С (באוגוסט). החורף הוא מתון יותר עם טמפרטורות ממוצעות 6°С (בינואר). ממוצע המשקעים השנתי הוא 1,410mm.

היסטוריה

העיר נוסדה על ידי היוונים במאה ה-5 לפנה"ס כקולוניה מסחרית בשם: פיטיוס (Πιτυοΰς) או פיטיאונט. בחפירות ארכאולוגיות נתגלו שרידי כנסייה מהמאה ה-4 ובית מרחץ עם רצפת מוזאיקה. הקדוש יוחנן כריסוסטומוס הוגלה לשם ומת ליד החוף, בשנת 407. נמל "פיתוס הגדולה" לשעבר, היא כיום אגם בתוך העיר. במאה ה-6, העיר הייתה מרכז פוליטי ודתי חשוב ובירת ממלכת אגריסי. בישופות פיטיאונט נוסדה בשנת 541. בתקופת הממלכה הגאורגית המאוחדת נקרא העיר ביצ'וינתה. בשנות ה-80 של המאה ה-8 הייתה חלק מממלכת אבחזיה, עד לסוף המאה ה-10, ובסוף אותה מאה המלך בגרט השלישי בנה בעיר קתדרלה מרהיבה שנותרה עד היום, ומכילה שרידים של ציורי קיר מהמאה ה-13 וה-16. ביצ'וינתה גם שימשה כמקום מושבה של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית הקתוליות של אבחזיה עד אשר הפכה אבחזיה להיות תחת ההגמוניה של האימפריה העות'מאנית, במאה ה-16.
במאה ה-13 השתלטו הסוחרים מגנואה על האזור, וקראו לו "פֶּזוֹנדה". הם שלטו עד למאה ה-15. במאות ה-17 וה-18 הייתה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית. ובתחילת המאה ה-19 תחת שליטת האימפריה הרוסית.
המונומנט העיקרי של ביצ'וינתה היא קתדרלה מהמאה ה-10, שנבנתה על ידי המלך בגרט השלישי. הוא מכיל שרידים של הקיר המצויר מהמאה ה-13 והמאה ה-16. כמו כן ישנן בעיר הרבה מלונות לתיירים רוסים, הפוקדים את העיר בקיץ.
אנהידריד

אנהידריד (אנגלית: Anhydride) הוא תרכובת כימית המורכבת ממולקולה של חומצה (או משתי מולקולות מחוברות של חומצה), ממנה/מהן נטלו מולקולת מים אחת. ניתן להגדיר אנהידריד גם כתחמוצת של יסוד אל-מתכתי. פירוש המילה ביוונית הוא "נטול מים", ממנו גם נגזר המינוח העברי "אלמימה".
משה לייב ליליינבלום

ביוגרפיה

ליליינבלום נולד ב-1843 בעיירה קיידאן שליד קובנה (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית, כיום בליטא). בגיל שלוש עשרה ארגן חבורת נערים ללימודי 'עין יעקב', בגיל חמש עשרה השיאו אותו הוריו לנערה בת 13, אחרי חתונתו עבר להתגורר ליד הורי אשתו בווילקומיר. בווילקומירר נחשף בהדרגה לספרות ההשכלה הביקורתית, בעיקר זו של נחמן קרוכמל, ובד בבד החלו קנאי ורבני ווילקומיר לרדוף אותו עד חורמה. תקופה מסוימת התגורר בקובנה, שם קיבל גיבוי ממשכילי העיר, אך בשל קשיי פרנסה שב לווילקומיר, פתח שם ישיבה לצעירים ולימד בה.
ליליינבלום הושפע גם מהסופר המשכיל אברהם מאפו. האידיאל שהנחה אותו היה תיקון מצבו הרוחני של עם ישראל, וכך הצטרף לתנועת ההשכלה. בתקופה זו היה שמרן יותר ממשכילים אחרים, האמין בתלמוד בכל ליבו, אך ראה צורך להקל בחומרות שהונהגו במשך הדורות ונאבק על דעותיו אלה מול הרבנים. חיבוריו מתקופה זו 'ארחות התלמוד' ו'נוספות לארחות התלמוד' שהתפרסמו בהמשכים מעל דפי כתב העת המליץ, עוררו עליו את חמת רבני ליטא, בראשם הרב מרדכי גימפל יפה והרב יוסף זכריה שטרן, שנכנסו עמו לפולמוס חריף מעל דפי הלבנון ו'המליץ'.
בשנת 1869 הגיע לאודסה, מתוך מגמה ללמוד רוסית ולהכין את עצמו ללימודי גימנסיה מאוחרים. אולם בעיר זו נחל אכזבה מרה לנוכח אופיה החילוני הבוטה בכל מה שהיה קדוש ויקר בעיניו, הלא היא המסורת היהודית. הוא פחד ממה שהגדיר "רוח השרלטנות והכפירה שנושאת עמה רוח הלאום". באודסה הרצה על השקפותיו נגד ההפקרות בכללה. בתקופה זו נואש מלתקן את הדת ואת התלמוד, ופנה להטיף לשינוי כלכלי וחברתי כפתרון לעם ישראל. על מנת ליישם את שיטתו פיתח את רעיונו לייסד מושבות ליהודי רוסיה.
פרעות סופות בנגב שינו את מגמתו של ליליינבלום לייסד מושבות ברוסיה, והוא פנה לעסוק ביישוב בארץ ישראל. החל מ-1881 הצטרף לתנועת "חובבי ציון", והפיץ את הרעיון הלאומי. צירף את יהודה לייב פינסקר לתנועה. עם היווסדה של חברת תמיכת יהודים עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה וארץ ישראל שימש כמזכיר החברה עד יום מותו. אחרי הקונגרס הציוני הראשון (בזל, 1897) נעשה ליליינבלום לציוני מעשי, והתנגד לשיטת הציונות הרוחנית של אחד העם.
בין השנים 1872–1873 חיבר ליליינבלום אוטוביוגרפיה בשם "חַטֹּאת נְעוּרִים או וידוי הגדול של אחד הסופרים העברים צלפחד בר חשים התוהה" (שם עט), שנתפרסמה ב-1876.
על שמו נקראו כפר מל"ל, רחובות מל"ל בירושלים וחיפה ורחוב ליליינבלום בתל אביב.
בנו הוא זמר האופרה שלמה ליליינבלום, שעלה לארץ בשנת 1925 והתיישב בראשון לציון, שם נישא למיכל לבית חביב (לובמן), בתו של מרדכי חביב.
בהלה לזהב

בהלה לזהב (באנגלית: Gold Rush) הוא כינוי לתופעה של הגירה המונית של עובדים אל מקומות בהם התגלו מרבצי זהב משמעותיים. העובדים המהגרים שואפים לקחת חלק בחיפוש הזהב בתקווה להתעשרות מהירה. מרבית אירועי הבהלה לזהב התרחשו במאה ה-19.
בהלת זהב טיפוסית מתחילה עם גילוי אזור עשיר בזהב נגיש. פרסום הגילוי גורם להגירה של מחפשי זהב, שהגעתם יוצרת יישובים חדשים ומשיכה לנותני שירותים עבור מחפשי הזהב.
מיצוי הזהב הנגיש יכול לגרום לעזיבה המונית של האזור.
בדומה לבהלה לזהב היו גם אירועים של בהלה לכסף, כתופעות לוואי לגילוי מרבצי כסף נגישים.
תופעת הבהלה לזהב היוותה השראה עבור יוצרים וכך נכתבו ספרים ונוצרו סרטים, שעלילותיהם מתרחשות על רקע זה, לדוגמה: הספר "הבהלה לזהב" של ג'ק לונדון והסרט הבהלה לזהב בבימוי וכיכובו של צ'רלי צ'פלין.
יוסף פרויד

יוסף פרויד (1882 – 1925) היה רנטגנולוג, מחלוצי הרנטגנולוגים בעולם, ייסד את מכון הרנטגן המחודש ונתמנה למנהלו בבית החולים הדסה בירושלים (1924–1925)

ביוגרפיה

פרויד נולד בילניצה שבגליציה, אוסטריה. עד גיל 16 למד תורה ותלמוד בלבד, ואז יצא ללמוד בגימנסיה בצ'רנוביץ. בשנת 1903 סיים את הגימנסיה ונסע ללמוד פילוסופיה בווינה. לאחר מות אביו החליט ללמוד משפטים, אך עבר ללמוד רפואה כדי לעסוק בפסיכיאטריה. בשנת 1909 סיים פרויד את לימודי הרפואה והחל לעבוד כפסיכיאטר. בשנת 1910 הוזמן לקבל משרה בפסיכיאטריה בקליניקה של פראג, אך מאחר שנרמז לו שעליו להמיר את דתו, עבר למקצוע הרנטגנולוגיה.
בשנים 1912–1919 עבד פרויד במחלקת הרנטגן של אוניברסיטת וינה. בשנת 1919 קיבל תואר דוצנט (מרצה בכיר), בזכות עבודותיו על התריסריון.
"הדסה" בירושלים הזמינה את פרויד לייסד ולנהל מכון רנטגן, ואפשרה לו לרכוש ציוד רנטגן מודרני. בשנת 1923 רכש פרויד ציוד באירופה למכון הרנטגן שהיה אמור להיפתח, וב-1924 נפתח מכון הרנטגן בירושלים.
פרויד נפטר בשנת 1925 מאנמיה אפלסטית עקב קרינת יתר.

היסטוריה מכון הרנטגן ב"הדסה" ירושלים

באוקטובר שנת 1919 נסגר מכון הרנטגן של "הדסה", עקב חילוקי דעות בין מנהל "הדסה" הד"ר יצחק מקס רובינוב לבין מנהל מכון הרנטגן הד"ר יוסף שוהאן, אשר הצטרף ל"הדסה" במאי 1918 אחרי סיום לימודיו בפריז אך כעבור חודש פורסמה בעיתונות הודעה שהמכון ממשיך לעבוד בהנהלת שוהאן. זמן קצר לאחר מכן התקלקלה מכונת הרנטגן של 'הדסה' עקב חדירת מי גשמים לחדר הרנטגן, והפעילות הרנטגנולוגית ב'הדסה' הופסקה לחלוטין. חילוקי הדעות בין רובינוב לשוהאן הובילו לפרישתו של שוהאן מניהול המכון, ו'הדסה' הזמינה את הד"ר יוסף פרויד, מחלוצי הרנטגנולוגיה בעולם, לנהל את מכון הרנטגן
בניין ברוד אקסצ'יינג'

היסטוריה

בניין ברוד אקסצ'יינג' נבנה בשנת 1900 לטובת משרדי חברת פיין וובר (Paine Webber). הוא מושכן בשנת 1909 תמורת 3.5 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 1997 שופץ והוסב מבניין משרדים לבניין מגורים בעל 347 דירות יוקרה.
בשנת 2005 נרכש תמורת 200 מיליון דולר אמריקאי.
מקס ברנר

מקס ברנר הוא מותג של מוצרי שוקולד חלביים יוקרתיים בבעלות שטראוס עלית. המפעלים המייצרים את מוצרי החברה ממוקמים בנצרת עילית ובבית שמש. משרדי ומחסני החברה ממוקמים בפתח תקווה. מנכ"ל החברה הוא סאם בורג'ס.
כדי לשמור על תדמית יוקרתית נמכרים מוצרי החברה, הארוזים בעיצוב רטרו, רק בחנויות גורמה, ביקבים, בבתי מלון, בחנויות של מקס ברנר, במסעדות של מקס ברנר הקרויות שוקולד-בּר (Chocolate bar, בעברית 'דוכן שוקולד' אך גם חטיף שוקולד), וכדומה. שוקולד-בּרים של מקס ברנר ממוקמים באוסטרליה, בארצות הברית, בסינגפור, בפיליפינים ובישראל. בתי עסק נוספים של החברה פזורים אף במדינות רבות יותר.

היסטוריה

החברה נוסדה בישראל בשנת 1996 והציבה לה למטרה ליצור תרבות שוקולד חדשה. תחילתה בחנות שוקולד קטנה ברעננה שהוקמה על ידי שני שותפים: מקס פיכטמן, אופה מדנמרק, ועודד ברנר. החנות זכתה להצלחה רבה ועד מהרה התרחבה ופתחה סניפים נוספים בארץ, ביניהם בפינת הרחובות דיזנגוף ונורדאו בתל אביב. רוב המתכונים של מקס ברנר מבוססים על מתכונים של הקונדיטור הפריזאי מישל שודה אצלו עבד עודד ברנר כשוליה.
בעקבות קשיים כלכליים, נמכרה החברה בחלקה לבועז שנפלד, יזם צעיר בעל ממון. בשלב זה עזב מקס פיכטמן את החברה אך שם החברה נותר כשהיה. כדי לרענן את תדמית החברה ולמתג אותה מחדש פנה עודד ברנר לחברת G-FACTOR בבעלות אבי גנור ויונתן פקטור, אשר מיתגו ועיצבו מחדש את מקס ברנר.
בתערוכה בסן פרנסיסקו הציגו ברנר ושנפלד רעיונות חדשים של תרבות השוקולד שלהם והתקבלו בהתלהבות רבה על ידי חברות מסחריות גדולות כגון הרודס ודין אנד דה-לוקה. בן־לילה נפתח שוק גדול מאוד בפני החברה הקטנה וזו לא הצליחה להתמודד עם גודל הביקוש. על רקע המשבר נתגלע סכסוך בין ברנר לשנפלד שבעקבותיו עזב שנפלד את החברה. עודד ברנר החל לחפש קונה חדש לשיקום החברה. בשנת 2001 החל שיתוף הפעולה עם "עלית" (כיום שטראוס גרופ) שרכשה חלק מהמותג והשאירה בידי ברנר את הידע והאחריות על קו המוצרים. בהמשך בעקבות ניסיונו של ברנר להקים בני יורק רשת בתי קפה מתחרה, פנתה שטראוס לבית משפט בניו יורק בטענה שהפר הסכם עימם. בפשרה בין הצדדים, נאסר על ברנר לעסוק בנושא שוקולד במשך חמש שנים.
ביוני 2016 אירע במסעדה במתחם שרונה פיגוע ירי קשה, בו נרצחו ארבעה ונפצעו עשרות.
במאי 2017 שטראוס מכרה את מקס ברנר לזכיינים דודו וקנין ויניב שטנגר תמורת 18 מיליון שקל. העסקה כוללת את מכירת המותג, 3 מסעדות בארצות הברית ואת הסכמי הזכיינות הבינלאומיים.

מוצרים מקוריים

בקו המוצרים של מקס ברנר קיימים מספר רעיונות מקוריים המשלבים מאכלים ומשקאות מתרבויות שונות. כך לדוגמה מגישים שם משקה שוקולד קטן (שוֹט) מרוכז ועשיר המוגש בכוס שמזכירה בצורתה כוס לשתיית המשקה הדרום-אמריקאי מאטה. בתחתית הכוס ישנו חלל לנר המחמם את המשקה. בדומה למאטה, משמשת קשית-כפית מתכת לשתייה וערבוב המשקה. שם המשקה הוא "סאקאו" (suckao) - הלחם של suck ("מציצה" באנגלית) משום שמוצצים את המשקה עם קשית ו־kakao ("קקאו").
עוד מוצרים ייחודיים הם "צ'יקאו" (chicao): לוחיות שוקולד דקיקות משובצות בשברי פולי קקאו, על שם אזור בוונצואלה בו מגדלים קקאו איכותי; "כוס חיבוק" (hug mug) - ספל למשקאות חמים ללא ידית אשר צורתה מחייבת את השותה לחפון את הספל בשתי כפות ידיו כמגיש מנחה ולקרב את שתי כפות ידיו לפניו בזמן השתייה; ופיצת שוקולד - בצק דק מרוח בשוקולד חלב ולבן מומס, עם תוספות לבחירה, כמו: מרשמלו צלוי, בננות טריות, נוגט ועוד.