google/wiki40b huggingface dataset:
אנטואן אוגוסטן קורנו

ביוגרפיה

קורנו נולד בעיירה הצרפתית גריי. בגיל 20 החל ללמוד בבית ספר למורים ובגיל 29 השלים את עבודת הדוקטורט שלו במתמטיקה. קורנו התמנה לפרופסור והחזיק במספר תפקידים אקדמיים, ביניהם גם כיהן כרקטור של אוניברסיטת דיז'ון.
למרות שקורנו הקדיש את מרבית עבודתו למתמטיקה, הוא ידוע כיום בעיקר בזכות המודלים הכלכליים שאותם פיתח. קורנו היה מהראשונים שדגלו בניצול כלים מתמטיים להבנת הכלכלה ולביסוסה כמדע. המודלים המתמטיים שלו לתיאור מונופולים ודואופולים מהווים בסיס להבנת תחרות ונמצאים בשימוש עד היום. 
בשנת 1838 פרסם קורנו את ספרו "העקרונות המתמטיים של תורת הכלכלה", שבו נעשה שימוש ראשוני בנוסחאות וסימונים מתמטיים בניתוח כלכלי. ספר זה ספג קיתונות של ביקורת ולא זכה להצלחה בתקופתו, אך הפך לספר בסיס משפיע ביותר על כלכלנים במאה ה-20 והוא מסמן, בעיני רבים, את ראשיתה של התורה הכלכלית המודרנית. בין חידושיו, קורנו הציג לראשונה שימוש בפונקציות מתמטיות ובהסתברות לאפיון מערכות כלכליות. הוא היה הראשון להציג פונקציות ביקוש, המתארות את השפעת ההיצע והביקוש על מחיר של מוצרים. עבודתו של קורנו אף נחשבת כחלוצית בתחום תורת המשחקים, אף על פי שהיא הוכרה ככזו רק עם התפתחות התחום למעלה ממאה שנים מאוחר יותר.
דן גרלינג

ביוגרפיה

גרלינג נולד בישראל לאברהם ורבקה גרלינג. בין השנים 1956–1959, למד לתואר ראשון בחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1965 השלים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה, שם התמחה  בביולוגיה של פרזיטואידים, צרעות טפיליות, ובהדברה ביולוגית. לאחר פוסט דוקטורט במכון לחקירת קרקע יבשה באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, והשלמת פוסט-דוקטורט, גרלינג הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב ב-1966. מחקריו עסקו בחרקים מזיקים והאויבים שלהם, ובעיקר בכנימת עש הטבק וצרעות טפיליות, וכן בהדברה ביולוגית. גרלינג שימש כיועץ בארץ ובעולם בתחומים אלו, ושיתף פעולה עם פרויקטים בתחום בטיחות המזון העולמית באפריקה ובאסיה. 
גרלינג היה שותף בהקמת המפעל הראשון להדברה ביולוגית בשדה אליהו. 
היה נשוי לעמיאלה, נפטר בגיל 79 ברמת השרון.

תרומה מחקרית

גרלינג תרם תרומה גדולה למדע האנטומולוגיה בישראל, וקידם את תחום ההדברות הביולוגיות בישראל. הוא כתב שני ספרים, וחיבר מעל 100 מאמרים מדעיים בנושאים אלה.
גרלינג גילה שאפשר לטפל בכנימת עש הטבק באמצעות צרעות טפיליות, התמקד באקולוגיה ובהתנהגות חרקים, ובמיוחד בכנימות עש ובאויבים הטבעים שלהם, וחקר את התנהגותם של אויבים טבעים אלו בשדה, ואת השפעתם על אוכלוסיית השדה, וזאת בשביל לבדוק האם ניתן להשתמש בהם למטרת הדברה טבעית.
Desiderata

דזידרטה (מלטינית, דברים שמשתוקקים או נכספים אליהם) הוא פואמה בפרוזה אודות השגת האושר בחיים. זכויות היוצרים עליה נרשמו ב-1927 על ידי מקס ארמן.
השיר זכה לתפוצה רחבה בשנות השישים ללא ייחוס לארמן, כשנטען שנמצא בכנסיית סיינט פול בבולטימור שבמרילנד, ונכתב ב-1692 (שנת ייסודה). טענה זו התגלתה כאגדה עירונית כיוון שארמן שמר כמה מגרסאותיו לשיר. גרסה בקולו של לס קריין הגיעה למקום השמיני לפי דירוג המגזין "בילבורד" בסוף שנת 1971.

זכויות יוצרים

ב-1927 רשם ארמן את זכויותיו בשיר (סימון מספר 962402). עם מותו, עברו זכויות אלו לאלמנתו, ברטה, וב-1962 ירשן אחיינה. ב-1971 נמכרו הזכויות להוצאה לאור קרשנדו, בבעלות רוברט בל. עם זאת, ארמן לא הוסיף את סימן זכויות היוצרים לכמה עותקים שהופצו באופן חופשי. נושא זכויות היוצרים נדון בבית המשפט במקרה Bell v. Combined Registry Co בו קבע בית המשפט כי מאחר שארמן שחרר לרשות הציבור את היצירה, הרי שוויתר למעשה על זכויות היוצרים. משרד זכויות היוצרים האמריקני ציין את החלטת בית המשפט בדוחות השנתיים של 1976 ו-1977 באומרו: "ההפקעה קרתה עקב פרסום רשמי של עותקים ללא הסימון ההולם".
לשיר גרסאות שונות המסתיימות הן ב-"be careful" והן ב-"be cheerful" בהיעדר מקור מוחלט, נראה שההחלטה בדבר הסיום הנכון נותרת בידי הקורא.

הקלטות נוספות

היצירה הוקלטה גם כמחשבות ספוק באלבום "שני צדדיו של לנרד נימוי" ב-1968 על ידי לנרד נימוי (כדמות מר ספוק) בליוויו המוזיקלי של צ'ארלס ר. גרין. במסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת, בתחילת הסרט, כשספוק משוחח עם הולרים על השתנות הסביבה הפוליטית הוא מנסח מחדש את השורה אודות היקום: "היקום יתגלה כפי שנועד". 
קיימות הקלטות במספר שפות נוספות, רובן משתמשות באותה מוזיקת רקע ואף בפזמון האנגלי. 
לשיר חוברו מספר פרודיות, בהן: דטריוראטה של הנשיונל למפון, וגרסה קלינגונית -דיסאינטגרטה.

כיסופים

בישראל מוכרת היצירה בעיקר בזכות השמעתה התדירה של גרסתה האנגלית בקול השלום. דגימה משידור כזה מופיעה בשירו של ברי סחרוף, 77'.
ספר השירים בו היא מופיעה תורגם לעברית בשם "כיסופים: מילים לחיים", בהוצאת כנרת.
חנה שזיפי

ביוגרפיה

שזיפי נולדה בעיראק למשפחת צדיק, ועלתה לישראל עם משפחתה בגיל 6. היא גדלה בפתח תקווה ובשנת 1965 נישאה לאילן שזיפי, אצן אף הוא, ששימש במשך שנים כמאמנה האישי, על חשבון קריירת האצנות שלו. 
שזיפי החלה את קריירת האתלטיקה שלה בהפועל פתח תקווה, ולימים הפכה לאחת האתלטיות הבכירות והמשפיעות במפת הספורט הישראלי.
שזיפי ייצגה את ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא זכתה בשלוש מדליות זהב ובמדליית ארד במשחקי אסיה. במשחקים שנערכו בבנגקוק ב-1966 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר ובמשחקים שנערכו בבנגקוק ב-1970 היא זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אסיה חדש של 2:06.5 דקות ובריצת 1500 מטר בשיא אסיה חדש נוסף של 4:25.1 דקות. בנוסף, היא זכתה במדליית ארד במשחקים שנערכו בטהראן ב-1974 בריצת 1500 מטר. 
בשנת 1971 קבעה שזיפי בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:22.6 דקות (בריצה מעורבת עם גברים). 
שזיפי זכתה בשתי מדליות ארד באליפות אסיה לשנת 1975 , שנערכה בסיאול, קוריאה הדרומית בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר. כמו כן, זכתה ברציפות 15 פעמים במרוץ הקפת התבור בין השנים (1976-1961).
היא פרשה לפני הולדת בנה השלישי, בשנת 1979, בעודה בשיא הקריירה, בהכריזה כי מעוניינת לפרוש בשיא.
כיום משמשת חנה כחברת הנהלת "אילת" - ההתאחדות הישראלית לספורט תחרותי לא אולימפי וזאת כנציגת ציבור.

ברידג'

לאחר פרישתה מקריירת האתלטיקה, החלה לשחק ברידג', וזכתה אף בתחום זה בפרסים רבים וזכתה ליצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות רבות.
כיהנה כמנהלת המשרד של ההתאגדות הישראלית לברידג' וכיום פרשה לפנסיה, הייתה חברת נבחרת ישראל לנשים בברידג' וחברת הוועד האולימפי בישראל.
עכבר מצוי

מבנה גוף ומראה

אורך הזנב כאורך גופו וראשו יחדיו – 65-105 מ"מ. העכבר הוא בעל עיניים שחורות, אוזניים עגולות, אף מחודד ושפם זיפני ארוך. משקלו: 30-12 גרם. צבע הפרווה בדרך כלל חום בהיר עד שחור, בעל כרס פרוותית לבנה או אפורה, צבע הזנב בהיר יותר בחלק תחתון מאשר עליון.

תפוצה

עכבר הבית נפוץ כמעט בכל אזור מחיה בו יש אנשים לרבות אזורים חקלאיים, ביערות טבעיים וגם ביערות שנשתלו על ידי בני אדם. באדמת מרעה ובאזורי חוף, באזורים בעלי שיחים נמוכים ואזורים עירוניים.

התנהגות

בשעות היום רוב בני המשפחה חבויים במחילות ובסדקי סלעים ופעילים בשעות הדמדומים והלילה. הם מיטיבים לרוץ ולטפס.
עכבר הבית מרבה לשכון גם בסביבת האדם: בבתי מגורים, מחסנים, ומבנים אחרים. כאשר תנאי הסביבה מאפשרים זאת יימצא בשדות ולאורך נחלים, במקומות בהם צמחייה צפופה המאפשרת לו להסתתר בה.
עכבר הבית ניזון בעיקר מחומר צמחי, אבל הוא אוכל-כול. גם את הצואה של עצמו הוא אוכל. בכך הוא ניזון מחומרי מזון הנוצרים במעיו באמצעות בקטריה.
מספר שעות השינה הממוצע של עכבר הבית בשבי הוא 12.5 ליממה.
העכבר הוא טריטוריאלי. ובדרך כלל זכר דומיננטי אחד חי יחד עם מספר נקבות וגורים. זכרים דומניננטים מכבדים את שטח הטריטוריה של פרטים אחרים, ובדרך כלל אינם נכנסים אליו אלא אם כן הוא פנוי.

רבייה

תקופת ההריון של העכבר נמשכת 19-21 יום, שבסופה ממליטה הנקבה 3-14 גורים (בממוצע ששה עד שמונה). נקבה אחת יכולה להמליט 5 עד 10 פעמים בשנה, כך שאוכלוסיית העכברים יכולה לגדול מהר מאד. הרבייה מתרחשת לאורך כל השנה.  (בכל אופן, בעלי חיים בטבע אינם מתרבים בחודשים הקרים).
הגורים נולדים עיוורים, חירשים וחסרי פרווה. השמיעה מגיעה לכדי התפתחות מושלמת ביום הרביעי ללידה, הפרווה תתחיל להופיע בערך לאחר ששה ימים, והעיניים נפתחות בערך לאחר 13 יום מהלידה. הנקבות מגיעות לכדי בגרות מינית בערך בגיל ששה שבועות, והזכרים בערך בגיל שמונה שבועות. אבל הם יכולים להזדווג גם בגיל חמשה שבועות. כאמור, בדרך כלל עכברי הבית פוליגמיים.

תוחלת חיים

בדרך כלל חיים עכברי הבית בטבע פחות משנה. בסביבה מוגנת הם חיים לעיתים תכופות שנתיים עד שלוש שנים.

נזקים לאדם

עכברי הבית גורמים נזק רב בהורסם יבולים חקלאיים, וגורמים לזיהום המזון שנצרך על ידי בני האדם. עכבר הבית הוא מין פולש הקשור להכחדתם של מינים מקומיים באזורים שאליהם הוא פולש, שנחשבים מחוץ לתחום האזור הטבעי שלו. עכבר הבית משמש פונדקאי למגוון רחב של מחלות וטפילים מדבקים של בני האדם. המשמעותי ביניהם הוא הדבר הבובוני שמועבר באמצעות החיידק Yersinia pestis וחיידק הסלמונלה.
בית הכנסת של עולי חידאן

היסטוריה

בשנת תרס"ט (1908–1909), הגיעו לנמל יפו שתי קבוצות עולים משני מחוזות בתימן – צעדה וחַיְדַאן. מנשה קפרא שעל שמו נקרא הרחוב בו שוכן בית הכנסת, עמד בראש קבוצת עולי חידאן. בדרכם לארץ ישראל הם עברו מדבר, הותקפו על ידי שודדים והפליגו באניות מפרש בים סוער. חלק ניכר מהעולים האלה הצטרפו לעולי תימן ברחובות שהגיעו שנתיים קודם לכן, והאחרים פנו לראשון לציון ולפתח תקווה. 
בית הכנסת נבנה ב-1909 והיה אחד משלושת הבתים הראשונים שנבנו בשכונת שעריים, המבנה לא עבר שינויים עם השנים, ושומר על צורתו המקורית גם בעשור השני של המאה ה-21. בית הכנסת פועל רק בשבתות. בית הכנסת שוכן ברחוב מנשה קפרא 40, רחוב זה נקרא על שמו של מנהיג עולי חידאן שהגיעו לרחובות, מנשה קפרא.

מבנה בית הכנסת

מבנה בית הכנסת נבנה ללא פאר, במעט הכסף שנותר לאחר תלאות הדרך מתימן. עקב מחסור באמצעים חומרי הבניה ושיטות הבניה היו פשוטות ביותר. 
בית הכנסת בנוי אבני כורכר מלוכדות בטיט, ומטויח מבחוץ עם גג רעפים. מלכתחילה נבנה בית הכנסת כבית מגורים, בו חדר אחד הוקדש לתפילה. מקור המנהג להקים בתי כנסת קטנים רבים על אדמה פרטית, במקום להקים בית כנסת אחד גדול על אדמה ציבורית, טמון במסורת התפילה.
עם הקמת בית הכנסת היו מתפללים בחדר הקטן הסמוך לכניסה, כשבחלל הגדול הצמוד, התגוררה משפחת צדוק.

בית הכנסת במאה ה-21

בעשור השני של המאה ה-21, קהילת המתפללים מתחלקת לכ-90% מתפללים ותיקים דתיים, ו-10% צעירים שומרי מצוות. גבאי בית הכנסת במשך שנים רבות היה יחזקאל שנפטר בתחילת 2017. אחריו מונה שימשון מיקשי להיות האחראי על בית הכנסת.
בבית הכנסת יש ספר תורה עתיק יומין שנשמר וחודש, ועוד ספר חדש נוסף שנתרם בתחילת 2016, ובג' בסיוון תשע"ז בית הכנסת יזכה בהכנסת ספר תורה שלישי. בית הכנסת מחזיק גם שני ספרי תורה נוספים, שלא נמצאים בשימוש בשל היותם פסולים.
בית הכנסת פתוח למתפללים בדרך כלל רק בימי שישי ושבת, מאחר שהמתפללים מפוזרים ומתפללים גם בבתי כנסת נוספים בעיר רחובות. המניין משתנה בצורה מחזורית (טיבלך).
מספר המתפללים הקבועים הם כ-10–15 וותיקים, שהמשיכו לפקוד את בית הכנסת מאז עלייתם ארצה, והם בני 80–85 שנה.
שמאל הירדן

תכנים ורקע היסטורי

השיר נכתב כשבע שנים לאחר ההחלטה של ממשלת בריטניה לפצל את שטח המנדט הבריטי לשניים, ולהקים באחד החלקים, עבר הירדן המזרחי, את האמירות ההאשמית של עבר הירדן. קודם לקבלת ההחלטה העלה חיים ויצמן נימוקים רבים, היסטוריים ומעשיים, בזכות שמירת שלמות הארץ משני עברי הירדן. לאחר מעשה קיבלה ההסתדרות הציונית את הגבולות שהתוו הבריטים לארץ ישראל, ואת הוצאת עבר הירדן מתחום המנדט הבריטי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן. התנועה הרוויזיוניסטית ומקימה זאב ז'בוטינסקי וחלק מתנועת אחדות העבודה, המשיכו לראות את עבר הירדן כחלק מארץ ישראל וכמתאים להתיישבות יהודית וראוי להיכלל במדינה היהודית המתוכננת. סמל האצ"ל כלל תמונת רובה על רקע מפת ארץ ישראל בגבולות המנדט המקורי, בשני צדי הירדן.
השיר "שמאל הירדן" משקף את האידאולוגיה של מדינת היהודים השואפת להשתרע גם בעבר הירדן המזרחי. בבית הראשון של השיר מדמה ז'בוטינסקי את נהר הירדן לחוט השדרה. גם הבית השני מדגיש שהירדן נמצא באמצע הארץ. הבית השלישי מכיל מסר אידאולוגי נוסף, לפיו בארץ ישראל השלמה יחיו בשלום ובכבוד כל תושביה: 
שָׁם יִרְוֶה לוֹ מִשֶּׁפַע וָאֹשֶׁר

בֶּן-עֲרָב, בֶּן-נָצֶרֶת וּבְנִי.
הבית הרביעי והאחרון מסתיים בשבועה, ששורשיה בפסוק מספר תהלים, פרק קל"ז, פסוק ה': "אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני":
אַךְ תִּשְׁכַּח יְמִינִי הַבּוֹגֶדֶת

אִם אֶשְׁכַּח אֶת שְׂמֹאל הַיַּרְדֵּן.
המסר העיקרי של השיר "שמאל הירדן" מופיע גם בשיר "עלי בריקדות" מאת מיכאל אשבל, אף הוא מהנודעים שבשירי תנועת הנוער בית"ר, שבו נאמר: "את המדינה לכונן, על שתי גדות הירדן".
קרחון מקלירי

גילוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, תוך שימוש בטלורומטר, ובתצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1959.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם ג'ורג' מקלירי (George McCleary), שהיה קצין יחסי הציבור של צוות הפרויקטים האנטארקטיים של ארצות הברית ((U.S. Antarctic Projects Officer (USAPO) בין השנים 1961–1959, והקים את העלון של צוות הפרויקטים (the Bulletin of the U.S. Antarctic Projects Officer).

לקריאה נוספת

• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–I, 1 map sheet, 23-p. text. ISBN 978-1-4113-2477-0
• Margaret Bradshaw, Successful Expedition For Canterbury Museum Deep Held Party, Antarctic Vol 12. No. 8 Issue No. 140 (June, 1992), PP 250 - 251
חנוך אלבלק

חנוך אלבלק (1935 – 24 ביולי 2019) היה סולן להקת הגבעטרון, זוכי פרס ישראל. התפרסם בציבור כזמר "ונתנה תוקף".

ביוגרפיה

אלבלק נולד ב-1935 בירושלים ובילדותו שימש כסולן של מקהלת הילדים בבית הכנסת "זכור לאברהם" בירושלים. לאחר ילדות בירושלים, בתקופת המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, במהלכה אף איבד את אחיו רחמים בקרבות שיח' ג'ראח, הגיע אלבלק לקיבוץ בית השיטה, בהיותו נער בן 15, והצטרף לקבוצת "אלון", המחזור הראשון של בית הספר המקומי.
ב-1953 התגייס חנוך לצנחנים, ושירת כמדריך צניחה וצנחן חופשי בבסיס תל נוף שנים רבות. בין היתר הצניח צנחנים מעל מעבר המיתלה בסיני במסגרת שירות המילואים שלו. לאחר שחרורו מהצבא נישא לשולה ונולדו חמשת ילדיו.
קולו היה נוכח כבר למעלה מ-60 שנה בכל מסיבה ואירוע בבית השיטה, ואף מעבר לים, תחילה במסגרת להקת האש-קולית, ומאוחר יותר בחבורת הזמר הגבעטרון.
הוא שימש במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 כמורה לספורט בבית הספר הקיבוץ בית השיטה, והיה חבר בחבורת הזמר "אשקולית" של הקיבוץ יחד עם אשתו שולה. בתחילת שנות ה-90 ביצע את הלחן המפורסם של יאיר רוזנבלום לפיוט "ונתנה תוקף". הלחן, שנכתב לזכר 11 בני הקיבוץ שנפלו במלחמת יום הכיפורים, אומץ על ידי בתי כנסת רבים והוא מושמע עד היום, בעיקר בראש השנה ויום הכיפורים.
היה ממנהלי "מכון שיטים", ארכיון החגים של התנועה הקיבוצית.
הלך לעולמו ב-24 ביולי 2019 בגיל 84.
הרמן גולדשמידט

קורות חיים

גולדשמידט נולד בפרנקפורט ב-1802 למשפחת סוחרים יהודית, בנם של מאייר סלומון גולדשמידט והלן הנאו קאסל. בריאותו לא הייתה טובה והוא חונך בבית. הוא למד שפות רבות ובמקביל לסיוע להוריו במסחר, החל להתעניין באומנות. בגיל 30, במהלך ביקור בהולנד הוא התרשם מהציורים של הציירים והחליט להיות צייר מקצועי.
גולדשמידט עבר למינכן כדי ללמוד אומנות במשך מספר שנים אצל הציירים פטר פון קורנליוס(Peter von Cornelius) ויוליוס שנור פון קארולספלד (Julius Schnorr von Carolsfeld). בשנת 1836, כדי להשלים את לימודיו גולדשמידט עבר לפריז. שם הציג לראשונה ציור, "אישה בלבוש אלג'ירי".
ציוריו עוררו עניין והוצגו במגוון תערוכות. בין הציורים שצייר "פלורנטיני צעיר" (1837). "קורבן לונוס" שזכה לשבחים ב-1846 בעיתון The Cologne Gazette, "קלאופטרה" ב-1847, "נוף רומא" ב-1849.
ציורו "המוות של רומיאו ויוליה" הוזמן על ידי שר המדינה ב-1857.
לקראת ליקוי הירח של ה-31 במרץ 1847, גולדשמידט שמע הרצאה של אורבן לה-ורייה בסורבון. ההרצאה עוררה את התעניינותו באסטרונומיה והשפיעה על החלטתו להתעסקה באסטרונומיה כקריירה.
לקראת 1849, גולדשמידט קנה טלסקופ של 23 שורות (52 מ"מ) עם הכסף שקיבל ממכירת דיוקנאות של גלילאו שצייר במהלך שהות בפירנצה. הוא הציב את הטלסקופ בדירתו שהייתה בקומה השישית מעל קפה פרוקופ, והחל לעדכן את מפות הכוכבים שראה. לאחר תצפיות הוא שם לב שחלק מהכוכבים קבועים במקומם וחלק נעים כמו כוכבי לכת. תגליתו הראשונה (שאז נחשבה "כוכב לכת חדש" והיום מסווגת כאסטרואיד) הייתה של 21 לוטטיה, ב-15 בנובמבר 1851. גולדשמידט התייעץ בחישוביו עם פרנסואה אראגו ממצפה הכוכבי בפריז בנובמבר 1851. אראגו הציע את השם לוטטיום, לפי השם הלטיני של פריז, לוטטיה. התגלית פורסמה רשמית ב-23 בנובמבר 1851.
במהלך השנים גולדשמידט קנה טלסקופים יותר גדולים, ואף על פי שלא היו מהמשוכללים באותו זמן הוא הצליח לגלות עוד ארבעה אסטרואידים עד מאי 1856. לאחר מכן, הצליח לקנות טלסקופ עם קוטר 4 ס"מ, שאפשר לו לגלות עוד תשעה אסטרואידים בין מאי 1857 ומאי 1861.
במהלך תקופה זו, הוא קיבל מספר פעמים מדליית אסטרונומיה על תגליותיו. בשנת 1861 הוא זכה במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה על כך שגילה 13 אסטרואידים (נכון לזמן הענקת המדליה), יותר מכל מגלה אחר. אסטרונומים מובילים אחרים באותה תקופה, רוברט לות'ר וג'ון ראסל היינד גילו עד אז רק 10 אסטרואידים.
גולדשמידט המשיך לצייר ולשלב את יכולותיו כצייר עם אהבתו לאסטרונומיה. הוא צייר את כוכב השביט הגדול של 1858  ואת ליקוי החמה המלא שהתקיים ב-18 ביולי 1860, אותו צפה מספרד.
באפריל 1861 הוא הכריז על גילוי ירח תשיעי של שבתאי בין טיטאן והיפריון, לו קרא "כירון". אולם מסתבר שזו הייתה טעות. (היום כירון ניצן לכוכב שביט / אסטרואיד אחר).
גולדשמידט היה נשוי ונולדו להם שני ילדים.
גולדשמידט מעולם לא הועסק על ידי מצפה הכוכבים של פריז ולכן לא הייתה לו הכנסה קבועה. בשנת 1862 הוא קיבל הקצבה של 1500 פרנק. מצבו הבריאותי לא היה טוב והוא סבל מסוכרת. ראייתו הדרדרה והוא התעסק בתאוריה של אסטרונומיה ולא תצפיות ישירות. בגלל מצבו הבריאותי, הוא עבר לפונטנבלו ושהה שם שלוש שנים. אולם מצבו הבריאותי לא השתפר והוא נפטר ב-30 באוגוסט 1866.
נשים נגד אלימות

נשים נגד אלימות היא עמותה פמיניסטית שנוסדה בנצרת בשנת 1992 למאבק באלימות נגד נשים ערביות בישראל.
העמותה הייתה הראשונה שפתחה מקלטים ומוקד סיוע טלפוני לנפגעות תקיפה מינית ערביות. במהלך השנים הרחיבה העמותה את פעילותה גם לקידום זכויות נשים בציבור ובמוקדי כוח פוליטי, לקידום תעסוקה לאקדמאיות ערביות ולהעלאת מודעות לזכותן של נשים לתעסוקה. העמותה נחשבת עד עצם היום הזה, למעלה מ-15 שנים לאחר הקמתה, לגוף הפמיניסטי המרכזי במגזר הערבי בישראל, ובין היתר היא יוזמת ומפרסמת מחקרים בתחומי פעילותה.
מייסדת העמותה והמנכ"לית שלה למן הקמתה היא עאידה תומא-סולימאן.
בשנת 1995 זכתה העמותה באות אמיל גרינצוויג, המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח לאדם או לגוף על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
בעבר נוהלה העמותה על ידי ח"כ עאידה תומא סלימאן. כיום מנהלת את העמותה נאילה עואד ראשד.
נווה אטי"ב

אודות היישוב

הניסיון ראשון להתיישב במקום נעשה בידי קבוצה של עולים מארצות הברית שבקשו ב-1968 להקים במורדות החרמון יישוב תיירותי ושמו "רמת שלום". בתחילת 1969 התיישבו כמה מחברי הקבוצה במקום באופן עצמאי, לאחר שקָבלו על הסחבת מצד משרד השיכון.
הגרעין המייסד של היישוב התארגן בשנת 1968. בתחילה התכוונו לבנות את היישוב בבקעת בית צידה, ולצורך כך התגוררו בראש פינה ועבדו באזור, אולם לאחר שניסיון של קבוצת "רמת שלום" להתיישב על מורד החרמון כשל, החליט הגרעין המיסד להתיישב במקומם באותו אתר, על חורבות הכפר הנטוש ג'ובתא א-זית, שכללו הריסות מסגד ובית קברות סורי עתיק. היישוב עלה לקרקע במיקומו הנוכחי ב-20 בפברואר 1972 באמצעות הגרעין שנוסד על ידי ארבעה יוצאי יחידות מובחרות: אריה מוסקוביץ',  שמעון בוקובזה, אבי ואליק,  ורפי בננו. תחילה השתייך לתנועת העובד הציוני והיה מושב שיתופי, אולם ב-1977 הפך למושב של תנועת האיחוד החקלאי. במושב עצמו שלושה רחובות: רחוב נפתלי, רחוב עירית, ושדרות סיירת אגוז.
נכון לשנת 2009 מתגוררות בנווה אטי"ב 32 משפחות החברות במושב ובאגודה השיתופית, וכ-12 בנים חוזרים שחלקם בעלי משפחות. בשנת 2009 הצהיר מזכיר המושב כי ישנה היערכות לקליטת משפחות וכי משרד החקלאות נתן היתר להכפיל את מספר הנחלות ביישוב.

כלכלת היישוב

כלכלת היישוב מתבססת על אחזקה משותפת של אתר החרמון ועל גידולי שלחין; בעיקר מטעי תפוחים, אגסים, ודובדבנים. ניסיונות להקים במקום לולים כשלו לאחר שהלולים קרסו בשלג הרב, וניסיון לגדל בו פטריות כשל גם הוא בשל קשיי השיווק בעקבות המרחק מאזור המרכז. 
ביישוב קיים מתחם קטיף עצמי של פירות יער ודובדבנים, ופועלות בו גלריה לאמנות וקרמיקה וחנות להשכרה ומכירת ציוד סקי (בחורף). כמו כן משפחות רבות מפעילות במושב מלוניות וצימרים. בעבר פעלו בו מספר מסעדות ובתי קפה, אך אלה נסגרו בשל חוסר רווחיות בעונה הלא-מתויירת.
יעל אופנבך

ביוגרפיה

נולדה בחיפה. למדה באנגליה מוזיקה הודית וטאבלה, וכן צילום. בשנת 1992 הצטרפה ללהקת הברירה הטבעית, ומאז היא חברה בלהקה כמתופפת ונגנית כלי הקשה.
הייתה בת זוגו של שלמה בר, מנהיג "הברירה הטבעית" ולהם שלושה בנים.
הפיקה וניהלה את ההופעות והסדנאות של בר בישראל ומחוצה לה. כמו כן היא מלווה נגנים הודים במוזיקה הודית קלאסית.
אופנבך עוסקת בכתיבה, וכמה משיריה הולחנו על ידי שלמה בר ומושרים על ידי הברירה הטבעית. אחד משיריה, "גברת ריטה לין", יוצא נגד השימוש בריטלין לילדים.
אגון פטרי

חייו

פטרי נולד בהאנובר שבגרמניה למשפחה הולנדית וגדל בדרזדן. אביו היה כנר מקצועי ולימד את בנו נגינה בכלי. אגון פטרי למד הלחנה ותיאוריה אצל הרמן קרצ'מר ופליקס דרזקה בקונסרבטוריון של דרזדן וכבר בנעוריו ניגן בשורות תזמורת החצר של דרזדן.
פטרי ניגן גם בפסנתר מגיל צעיר ובסופו של דבר התרכז בכלי זה. הוא למד אצל בוזוני, והושפע ממנו מאוד. הודות לבוזוני התמקד פטרי ביצירותיהם של יוהאן סבסטיאן באך ופראנץ ליסט. מלחינים אלה המשיכו לתפוס, יחד עם בוזוני עצמו, מקום מרכזי ברפרטואר שלו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עקר פטרי יחד עם בוזוני לשווייץ. שם סייע למורהו בעריכת יצירות המקלדת של באך. בשנות ה-20' לימד פטרי בברלין. בין תלמידיו שם היו ויקטור בורגה, גונאר יוהנסן וויטיה ורונסקי. בשנת 1923 היה לסולן הלא-סובייטי הראשון שניגן בברית המועצות. בשנת 1927 עבר לזאקופנה שבפולין, שם ניהל קורסים של קיץ ושל ראשית הסתיו והנחה כיתות אמן לקבוצות תלמידי פסנתר נבחרים, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. משנת 1929 ואילך ערך הקלטות אחדות בעבור מספר חברות, וביניהן תקליטי קולומביה.
בשנת 1939, כשפרצה מלחמת העולם השנייה, היגר פטרי לארצות הברית, שם עבד תחילה באוניברסיטת קורנל ואחר כך במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה. הוא התבלט כדמות רבת-השפעה בקרב פסנתרנים רבים באמצע המאה ה-20. ארל ויילד, אוזאן מארש וג'ון אוגדן היו בין תלמידיו הבינלאומיים. פטרי הגברתן היה בעל טכניקה מצוינת ומצלול רב-עצמה והפליא לבצע את יצירותיהם הגדולות של בטהובן, ליסט וברהמס.
פטרי עיבד לפסנתר את הקנטטה מס' 208 ברשימת יצירות באך, "צאן ירעו לבטח" (Sheep may safely graze).
על תלמידיו של פטרי נמנים ניומן פאוול, ליאונרד קליין, אלכסנדר ליברמן, לויס מר, פיליפ מורגן, רוברט שלדון, ג'ון סוויני, ג'ון מוריארטי, טרי ווהל, אליס ריי, רות אור, רות פרויסר ופורסט רובינסון.
פטרי מת בשנת 1962 בברקלי, קליפורניה.
פדרציית הכדורגל של קזחסטן

היסטוריה

פדרציית הכדורגל של קזחסטן נוסדה בשנת 1992 עם הארגון מחדש של התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (שנוסדה בשנת 1989). בשנת 1994 פדרציית הכדורגל של קזחסטן הפכה לחברה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה. הקמתה סימנה את תחילתו של ארגון הכדורגל הקזחי על פי סטנדרטים בינלאומיים. מאותו היום, פדרציית הכדורגל של קזחסטן התפתחה לפדרציה הספורט הגדולה ביותר בקזחסטן, כמו הכדורגל בקזחסטן שנחשב "המלך של ספורט", כובש את המקום הראשון בהעדפות אוהדי ספורט.
בשנת 1992 הפדרצייה ערכה תחרויות ברמה מקצועית שונות, את ליגת העל הקזחית והגביע הקזחי. בעת היותה חברה, פדרציית הכדורגל של קזחסטן לא תורשה להשתתף בתחרויות בינלאומיות רשמיות לנבחרות לאומיות, ולכן בסוף אמצע 1992 ואפריל 1994 היא השתתפה בתחרויות אזוריות, יחד עם חבריה לשעבר במרכז אסיה של ברית המועצות מאוזבקיסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן וטורקמניסטן. בשנת 1994 פדרציית הכדורגל של קזחסטן לבסוף התקבלה כחברה מלאה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה. ההחלטה להצטרף לקונפדרציית הכדורגל של אסיה הוחלטה על ידי הצבעה. משחק הנבחרת הראשון עם קבוצה שמחוץ למרכז אסיה התקיים בחודש דצמבר 1995. באותה השנה אולג ליטוויננקו שמייצג את קזחסטן הוכר כשחקן הטוב ביותר באסיה (לחודש אוקטובר).
בשנת 2000, פדרציית הכדורגל של קזחסטן נהייתה מועמדת לחברות באופ"א, והיא קיבלה את חברות המלאה שלה שנתיים מאוחר יותר.
בשנת 2008, הפדרציה הקימה טורניר עד גיל 17 גדול, גביע קזחסטן הנשיאותי. הכי הרבה זכיות זכתה ספרד שזכתה בשנת 2014 ובשנת 2015.
אליף אלמאס

קריירת מועדונים

אלמאס החל את הקריירה שלו בגיל 17 במדי רבוטניצ'קי מהליגה המקומית. ב-28 ביולי 2017, הוא נמכר לפנרבחצ'ה עבור 180 אלף אירו. ב-28 בינואר 2018, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הטורקית בתיקו אחת נגד טרבזונספור, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64.
ב-24 ביולי 2019, נאפולי החתימה את אלמאס בסכום של 16 מיליון אירו בחוזה לחמש עונות. חודש לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במשחק החוץ נגד פיורנטינה, כשנכנס כמחליף של אלאן בדקה ה-72, משחק זה הסתיים בניצחון 3–4 לזכות קבוצתו. ב-17 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הבית 0–2 על ליברפול.

קריירה בינלאומית

אלמאס נולד במקדוניה למשפחה ממוצא טורקי. מאמן נבחרת טורקיה באותה התקופה, פתיח טרים, ניסה לזמן אותו לנבחרת, אך אלמאס בחר לייצג את מולדתו.
ב-11 ביוני 2017, אלמאס ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מקדוניה הצפונית במשחק נגד נבחרת ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כשנכנס במחצית כמחליף.
בזיליקת דל ווטו נאסיונל

בזיליקת דל ווטו נאסיונל (בספרדית: Basílica del Voto Nacional, בתרגום: בזיליקת הנדר הלאומי) היא כנסייה קתולית נאו-גותית הממוקמת במרכז ההיסטורי של קיטו, אקוודור. זוהי הבזיליקה הנאו-גותית הגדולה ביותר באמריקה.

היסטוריה

הבזיליקה קמה מן הרעיון, שהוצע על ידי האב חוליו מאטובלה בשנת 1883, של בניית מונומנט שיזכיר את ההקדשה של אקוודור ללב הקדוש. בשנת 1883 הנשיא הוציא את ההוראה לבנות, והבנייה החלה בשנת 1884. הקונגרס, בהתאם לתקציב השנתי, הקדיש 12,000 פזוס לבנייה - 1,000 פזוס לכל חודש מתחילת 1884. בשנת 1885, המועצה המחוזית הוציאה צו שהפך את בניית הבזיליקה להתחייבות דתית בשם המדינה כולה. להמשך הבנייה, התקבלו תרומות ממאמינים שסיפקו אבנים בתמורה לאזכור שמם על האבן. 
אבן הפינה הונחה בשנת 1892 ובשנת 1895, המדינה יזמה מס על מלח כדי לממן את המשך הבנייה. בין השנים 1909-1892 נבנתה קתדרלת הלב של מרים. הבניין תוכנן על ידי אמיליו טרליאר בעלות של 40,000 פרנק צרפתי. טרליאר שאב את ההשראה שלו לבניין מקתדרלת בורז'. הבזיליקה בורכה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1985, ונפתחה רשמית ב-12 ביולי 1988.

תיאור

הבזיליקה היא המבנה החשוב ביותר של אדריכלות נאו-גותית אקוודורית ואחת הבולטות ביותר בכל אמריקה. זוהי הבזיליקה הגדולה ביותר בעולם החדש. הבניין נודע בשל הגרוטסקאות בצורת חיות אקוודוריות מקומיות כמו ארמדילואים, איגואנות וצבי גלאפגוס.