מרדכי ריווסמן

ביוגרפיה

מרדכי ריווסמן נולד ב-1868 במשפחת יהודית בעיר וילנה, ממרכזי התרבות היהודיים החשובים ברוסיה (כיום בירת ליטא). למד ב"חדר" עד גיל 12, ואז למד בגימנסיה של וילנה. לאחר מכן שימש במשך 5 שנים מורה בעיר, וב-1896 היה למורה בבית הספר של חברת מפיצי השכלה בבירה סנקט פטרבורג, שבה ישב עד מותו.
ניסיונותיו הספרותיים הראשונים היו בשפת אמו, יידיש, והוא הראה אותם לסופר יהודה ליב לבנדה, שאת הרומנים והסיפורים הקצרים שלו קרא בשקיקה מגיל 14; הסופר היהודי-רוסי הנודע עודדו לכתוב, אך לא ביידיש, שכן זו "שפה מגונה", אלא ברוסית, "שכן אנחנו חיים ברוסיה". כנגד זאת, הסופר היידי הזקן אייזיק מאיר דיק, שקרא את פיליטוניו ושיריו של ריווסמן שהתפרסמו ברוסית, ייעץ לו לכתוב דווקא ביידיש: "כל אישה יהודייה צריכה להיות מסוגלת להבין אותך... יידיש היא הרי שפתו של ההמון הגדול". וכך החל ריווסמן לפרסם ביידיש: סיפורו הראשון, "דבשה", התפרסם ב-1892 בכרך השני של כתב העת "יודישע ביבליאָטעק" (הספרייה היהודית) שבעריכת י"ל פרץ.
משנת 1892 פרסם בכתב העת היהודי בשפה הרוסית "ווֹסחוֹד" סיפורים מחייהם של ילדים, שבשנת 1908 ראו אור בצורת ספר שנועד לקריאה בבית הספר והמשפחה היהודיים: Еврейским детям (לילדים יהודים). עם היווסדו של היומון היידי הראשון ברוסיה, "דער פֿרײַנד" (הידיד), ב-1903, החל שוב לכתוב ביידיש ובמשך 5 שנים פרסם בעיתון שורה של סיפורים מחיי יהודים עניים (כגון "דער בעל-מוסף, החזן הבעל-מוסף; "חנוכה-לעמפל", מנורת חנוכה; "עקזאַמען", בחינה) ושירים ("דער שמש", השמש – על פוגרום קישינב; "די מוטער און דאָס קינד", האם והילד – מוטיב של פוגרום; "די משוגענע מוטער", האם המשוגעת). באותה עת השתתף גם בכתבי עת נוספים ביידיש, כגון "די וועלט", "דער טאָג" ו"די פֿאָלקס-שטימע", ותחת שם העט "מאָטעלע" (מוטל'ה) פרסם פיליטונים וחרוזים סאטיריים במגזינים ההומוריסטיים "דער שייגעץ" ו"דער בעזים" (מוסף של "דער פֿרײַנד").
ריווסמן קנה לעצמו שם כשפרסם ב-1908 את הספר "דעם 'זיידענס' משלים" (משליו של "סבא") – קובץ של משלי קרילוב "מעובדים בצורה חופשית ויהודית". מהדורה שנייה מורחבת ראתה אור ב-1918, וב-1919 הופיע בהוצאת הקומיסריון (המשרד הממשלתי) לענייני יהודים (קאָמיסאַריאַט פֿאַר אידישע ענינים), גם כן בפטרבורג, מבחר של עשרים משלים, מעובדים לילדים בני 7–12.
פרסם גם כמה מחזות עבור תיאטרון בפטרבורג, שבהם הוא עצמו נהג להשתתף, כגון הקומדיה בשלוש מערכות "גליקן" (הצלחות, או מזלות), שהוצגה על ידי הלהקה הווילנאית ב-17–1916, המיניאטורות "ר' מאיר בעל-הנס", "נאָכן טשאָלנט" (אחרי הטשולנט) ו"אין אייַלעניש" (בדחיפוּת), הדרמות "ענדע זומער" (סוף הקיץ), שהוצגה על ידי להקתה של אסתר רחל קמינסקה, ו"די פֿינסטערע נאַכט" (הלילה האפל), ומלבדם שורה של מחזות לילדים ברוסית, שנכתבו לחגים היהודיים וראו אור בהוצאת "עזרא" בפטרבורג.
ההיסטוריון של הספרות ישראל צינברג, בנקרולוג שפרסם עם מותו, קבע: "עבור יהודי פטרבורג הרוסית, מתבוללים-למחצה ומתגעגעים לסביבה היהודית, היה ריווסמן ממש אוצר, התגלמות העממיות, ההומור טוב-הלב והעליזות היהודית, מאגר חי של יידיש וילנאית עסיסית, של חוכמה עממית, לשון נופל על לשון ותכסיסים בדחניים, והיו מתגלגלים מצחוק ממשלי קרילוב המיוהדים, השירים, הדקלומים, הסצנות התאטרליות וההומורסקות שלו".
בשנת 1908 ייסדה בפטרבורג קבוצת מוזיקאים יהודים בוגרי הקונסרבטוריונים של סנקט פטרבורג ומוסקבה את החברה למוזיקה עממית יהודית. אחת ממטרותיה המרכזיות של החברה הייתה איסוף ותיעוד המוזיקה היהודית. חבריה יצאו אל העיירות בתחום המושב ועסקו בהקלטה וברישום של אלפי שירים ונעימות עממיים. היצירות שתועדו התפרסמו בקבצים שהוציאה החברה, וחלקן עובדו להרכבים קוליים ואינסטרומנטליים. עבודתה של משלחת אתנוגרפית בראשות זוסמן קיסלגוף  שנשלחה לאסוף שירים וניגונים עממיים בקרב היהודים בפלכי ויטֶבּסק וחֶרסון (צפון-מזרח בלארוס ודרום אוקראינה של ימינו, בהתאמה) הניבה אנתולוגיה חשובה בעריכת קיסלגוף שהוציאה החברה ב-1912. ריווסמן היה חבר פעיל בחברה למוזיקה יהודית ומראשיה. לאוסף השירים שערך קיסלגוף הוא סייע בחיבור עיבודים ותרגומים (חלק מהשירים שנכללו בקובץ היו ברוסית), וכן שלושה שירים ביידיש פרי עטו, שנדפסו בספר זה אחר זה: "חנוכה, אוי חנוכה" – שזכה בארץ ישראל לגרסה עברית מאת המורה, הלשונאי העברי והמורה אברהם אברונין: "ימי החנוכה"; שיר נוסף לחנוכה, שזכה גם הוא לגרסה עברית בארץ ישראל, מאת לוין קיפניס: "שימו שמן"; ושיר שלישי, ללחן מאת אברהם גולדפאדן, שהיה לפופולרי מאוד: "היַינט איז פּורים, ברידער" (היום פורים, אחיי).
יצירתו של ריווסמן לילדים כללה סיפורים ומחזות בנושאים יהודיים – עיבודים לסיפורי המקרא וסיפורים לחגים. אחדים מסיפוריו תורגמו לעברית: בחודש כסלו תרע"ו (סוף 1915) הופיע המחזה "החנוכייה" בתרגום עברי מאת ישראל יהודה אדלר כחוברת ב' של הוצאת "משתלה", שהקימו אז בירושלים ארבעת הסופרים חיים דב שוורץ (שחר), מרדכי פריזנט (מיכאלי), נח זווין (טמיר) ולוין קיפניס. שנה לאחר מכן הופיע מחזה שני של ריווסמן בתרגום עברי, "תענית אסתר", במסגרת ה"ספרייה קטנה לילדים" שערך אדלר. מחזה נוסף לפורים, לפעוטות, בשם "משלוח מנות" ראה אור בתרגום עברי מאת פלק הלפרין ביומון לילדים "החבר".
בשנים שלאחר המהפכה עמל ריווסמן על תרגום של האופרה "המכבים"  של אנטון רובינשטיין (שהליברטו שלה, מאת סלומון (שלמה) הרמן מוזנטל, מבוסס על מחזה מאת אוטו לודוויג). באותן שנים גם פעל בחברה היהודית לתיאטרון שנוסדה אז בעיר.
בשנת 1919 ראה אור בהוצאת הקומיסריון לענייני יהודים בפטרבורג שירון תעמולתי ביידיש בשם "רויטע פֿריַיהייטס-לידער" (שירי חירות אדומים). בשירון, שאותו חיבר ריווסמן בשם העט "מבש"ר" (ראשי התיבות של שמו: מרדכי בן שמעון ריווסמן), נדפסו נוסחים מחודשים של פזמונים ידועים, שרק מנגינותיהן נותרו על כנן בעוד מילותיהם שונו כדי שיתאימו לקו הקומוניסטי.
את זיכרונותיו מהשנים 1877–1915 – על י"ל לבנדה, יהושע שטיינברג, ש"י פין, א"מ דיק, שמ"ר, אליקום צונזר, י"ל פרץ, חיים צ'מרינסקי, מנדלי מוכר ספרים וש. אנ-סקי – פרסם (תחת הכותרת "זיכרונות ומפגשים 1877–1915") בכתב העת היהודי-רוסי Еврейская летопись (גיליון 3, 1922).