google/wiki40b huggingface dataset:
ימינה

היסטוריה

ב-29 ביולי 2019 הסכימו הבית היהודי והאיחוד הלאומי - תקומה, שתי מפלגות שכבר היו תחת הסכם של רשימה משותפת, על הקמת רשימה עם מפלגת הימין החדש בשם "הימין המאוחד" לשם התמודדות בבחירות לכנסת ה-22. הוסכם שאיילת שקד תוצב במקום הראשון ברשימה. בנוסף, הוסכם שלאחר הבחירות תתחייב הרשענה להמליץ לנשיא על בנימין נתניהו לראשות הממשלה ושהיא תדרוש לחוקק חוק נורווגי מרובע במשא המתן הקואליציוני. הרשימה קיימה משא ומתן לצירוף מפלגת עוצמה יהודית והציעה לה להשתלב במקומות 8 ו־13 ברשימה, ומול זהות. אך זו סירבה. ב-12 באוגוסט עם חשיפת הקמפיין, שונה שם הרשימה ל"ימינה". עוד סוכם כי בנט יקבל את התיק הבכיר, לאחריו סמוטריץ' ובהמשך פרץ ושקד.
בבחירות קיבלה ימינה 7 מנדטים.
עם תום הבחירות פנתה הרשימה ליו"ר הכנסת בבקשה להתפצל לשתי סיעות: הימין החדש ו"הבית היהודי-האיחוד הלאומי". שתי המפלגות הודיעו כי ימשיכו לעבוד יחד במשא ומתן הקואליציוני ובכנסת. ב-10 באוקטובר אושר הפיצול.
דן-אקסל זגדו

קריירת מועדונים

זגדו נולד בקרטיי למשפחה ממוצא איווארי. זגדו החל את הקריירה שלו באקדמיית המועדון בעיר הולדתו, קרטיי, לפני שעבר בגיל 12 לפריז סן-ז'רמן ב-2011. הוא שיחק והתקדם במחלקת הנוער של המועדון בחמש העונות העוקבות, עד שב-2016 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, שם ערך 9 הופעות בליגת החובבנים הצרפתית (הליגה הרביעית בצרפת).
ב-5 ביוני 2017, חתם זגדו על חוזה ארוך טווח של חמש שנים בבורוסיה דורטמונד בהעברה חופשית. ב-28 באוקטובר 2017 כבש זגדו את השער הראשון שלו במדי הקבוצה, בהפסד הקבוצה להנובר 96 בתוצאה 2–4. במשחק זה הוא גם קיבל את הכרטיס האדום הראשון בקבוצה, בדקה ה-59.

קריירה בינלאומית

זגדו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, ואף זומן לטורניר המונדיאלטו, המונדיאל עד גיל 19, בשנת 2019.
הכרישים (תוכנית טלוויזיה ישראלית)

בערוץ 10

אנשים מציגים לאנשי עסקים רעיונות והם מחליטים אם להשקיע בהם. התוכנית שודרה במשך שתי עונות, ב-2006 ו-2007.
ביקורת הושמעה כלפי התוכנית, כי מעבר לחוקי הפורמט דרשו הכרישים דרישות נוספות בטרם השקיעו בפועל ברעיונות והמיזמים שהוצגו.
שנים לאחר התוכנית פורסם שחלק מהיזמים שלא הצליחו בתוכנית זכו להצלחה לאחר מכן.

בקשת 12

קשת 12 החזירה את התוכנית בעונה חדשה, לאחר כ-10 שנים שבהם היא לא שודרה. בתוכנית חמישה בעלי הון ששווים ביחד מאות מיליוני שקלים, בכל תוכנית הם יגשימו או ינפצו את חלומם של יזמים נלהבים, שמבקשים מהם להשקיע ברעיונות עסקיים. אם הכרישים ימצאו מיזם שהם מאמינים בו, הם ישקיעו את כספם הפרטי. הכרישים מחפשים את האחד עם הרעיון הישראלי הגדול הבא. במשך התוכנית, יציגו מתמודדים שונים את הרעיונות שלהם ויבקשו מהכרישים כסף כדי להשקיע בפיתוח הרעיון למיזם מכניס תמורות אחוזים מההכנסות במיזם.
מספר אוקטן

מספר אוקטן הוא המדד המקובל לבחינת הביצועים של בנזין במנועי שריפה פנימית. ככל שמספר האוקטן גדול יותר כך ניתן ליצור לחץ דחיסה גבוה יותר בתוך תאי השריפה של המנוע מבלי לגרום להצתת התערובת. לכן, במנועים בעלי נצילות גבוהה שבהם נוצר לחץ דחיסה גבוה, נעשה שימוש בדלקים בעלי מספר אוקטן גדול.

היסטוריה

כבר בשנת 1912 נצפתה במנועי שריפה פנימית תופעת ההצתה המוקדמת והבלתי מתואמת. המנועים הפיקו רעש שהוגדר כ"צילצולים", ולאחר בדיקות המנוע התגלו נזקים מכניים רבים למכלולי הבוכנה השונים. הבדיקות העלו כי הגורם העיקרי לנזקים קשור בשליטה על יחס הדחיסה בתוך הצילינדרים. מהנדסים ניהלו מספר רב של ניסיונות לשיפור התיאום בין מועד הדחיסה ותזמון ההצתה, בין היתר באמצעות שינויים במבנה הצילינדרים עצמם, אך כל הניסיונות לא הובילו למציאת הגורם ליצירת ה"צילצולים" ולהפחתת הנזקים במנוע.
בשנת 1927 העלה המהנדס גרהם אדגר (Graham Edgar) את הרעיון כי בעיית ההצתה המוקדמת קשורה בהרכב חומרי הדלק ובעיקר היחס בתערובת בין חומרים דליקים לבלתי דליקים כתלות בלחץ המופעל עליהם, ובתנאי שיהיו בעלי מאפיינים פיזיקליים דומים כמו נקודת רתיחה והיתוך, צפיפות וכושר אידוי. אדגר מצא כי התערובת של איזואוקטן (C₈H₁₈) והפטן (C₇H₁₆) ביחס של 60:40 עומדת בדרישות הללו והיא הפכה לתערובת הדלק הסטנדרטית במנועי רכב החל בשנות ה-30.

עקרונות

אוקטנים הם משפחה של פחמימנים המשמשים כמרכיב עיקרי של בנזין. האוקטן הוא נוזל חסר צבע הרותח בטמפרטורה של 125 מעלות צלזיוס. איזואוקטן CH₃) ₃CCH₂CH(CH₃)₂), משמש כאמת מידה סטנדרטית לבחינת נטייתם של דלקים מסוג בנזין להתלקח באופן עצמי. הצתה עצמית של בנזין עלולה לגרום לחוסר יעילות ואף לנזק בפעילותו של המנוע אם היא מתרחשת במהלך הדחיסה, בשלב הקודם להצתה המתוזמנת למצב שבו הלחץ נמצא בשיאו בתוך הצילינדר. הצתה מוקדמת כאמור עלולה לגרום לשברים במכלולי המנוע.
מכיוון שקיימים דלקים מסוימים אשר מגלים עמידות רבה יותר בפני דטונציה מאשר איזואוקטן, ייתכן מצב שבו לבנזין מסוים יקבע מספר אוקטן גבוה מ-100. כאשר נעשה שימוש בדלקים כמו למשל גפ"מ או דלקים מבוססי אלכוהול כגון מתנול ייתכן מצב שבו יקבע לדלק מספר אוקטן של 110 ואף יותר מכך. על מנת להעלות את מספר האוקטן של בנזין רגיל, ניתן להשתמש גם בתוספי דלק שונים אשר רובם מורכבים מחומרים אשר המולקולות שלהם מכילות אטום אחד או יותר של חמצן. בעבר נעשה שימוש בתוסף דלק המכיל גם תרכובת עופרת אך השימוש בו הופסק מסיבות של בריאות הציבור ואיכות הסביבה וכיום נעשה בו שימוש רק בדלק למנועים תעופתיים. 
מספר אוקטן אינו מהווה מדד לתכולת האנרגיה של הבנזין אלא רק לנטייתו לבעור באופן מבוקר ולא להתפוצץ.

קביעת המדד

קביעת מספר האוקטן של בנזין מסוים מתבצע באמצעות הפעלת מנוע בדיקה, והשוואת ביצועי הדטונציה שלו מול מנוע הפועל בתערובת של איזואוקטן והפטאן. החלק היחסי באחוזים של איזואוקטן בתערובת אשר מניבה ביצועים שווים הוא מספר האוקטן שנקבע לבנזין הנבדק. לדוגמה, בנזין המפיק מאפייני דטונציה זהים לתערובת המכילה 95% איזואוקטן ו 5% הפטן יהיה בעל מספר אוקטן של 95.
לוי שער

לוי שַׁעַר (10 במרץ 1933 - 3 באוגוסט 2014) היה מוזיקאי ישראלי יליד ברית המועצות, מורה למוזיקה, מעבד ומלחין בזמר העברי, המנהל המייסד של הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה בעפולה ומנצח תזמורות נוער. בין השירים הידועים שהלחין: "שי" ו"צל מי באר".

ביוגרפיה

שער נולד בשנת 1933 בעיר אודסה שבברית המועצות בשם ויליָה שֵר (Виля Михайлович Шер). בגיל צעיר התייתם מהוריו, וגדל בבתי יתומים. סיים את לימודיו בבית הספר למוזיקה של אודסה ולאחר מכן בקונסרבטוריון הממלכתי בלבוב  בכיתת כלי הנשיפה (קרן יער). משנת 1957 עד 1972 שימש כנגן בתזמורת הפילהרמונית של אודסה.
ב-1972, והוא בן 39, עלה לישראל והתיישב בעפולה. הוא החל ללמד מוזיקה בבית ספר "רמות" שבגבעת המורה. ב-1978 ייסד בעיר את תזמורת הנוער העירונית (כלי נשיפה) ואת הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה, שאותו ניהל במשך 21 שנה.
שער הלחין את שירם המפורסם של הפרברים והדודאים (במופעם המשותף "בצמדים וברביעייה") "שי", למילותיה של רחל המשוררת, ואת השיר "צל ומי באר" – לחן שחיבר לבקשת בני אמדורסקי מהדודאים, שלאחר מכן כתב לו יורם טהרלב מילים. בראיון לרדיו ב-20 בספטמבר 2015 סיפר יוסי חורי מה"פרברים" כי הוא עומד בקשר עם משפחתו של שער ובכוונת הפרברים לגאול את שיריו ולהוציאם מהשכחה.
עוד מיצירותיו: השיר "אהבי אותי אהבה", "פרחים עם מנגינה: 15 שירים למקהלה, לבתי ספר ולנוער", 2 שירי רחל לקול ולפסנתר. שער גם עיבד שירים ישראליים למקהלה וערך והוציא לאור עיבודים לשירים ישראליים עבור הרכבי חליליות: "השירים שלנו", "החגים שלנו" ו"מוזיקה בלבנו". המייחד עיבודים אלה הוא כתיבת הקולות לחליליות בדו (סופרן וטנור) יחד עם טרנספוזיציה לאלו שבפה (אלט ובאס) על מנת להימנע מהקושי שבלימוד הטרנספוזיציה למתחילים. וכך כל מי שיודע לנגן בחלילית בדו יכול לנגן בכל ארבעת סוגי החליליות.
אף ששיריו זכו לפרסום ניכר, שער עצמו נותר אלמוני מחוץ לעפולה.
בשנות ה-90 פוטר מעבודתו. שער, שהרגיש שלא זכה להכרה ראויה, פרסם בשנת 2000 ספר אוטוביוגרפי ברוסית בשם Чужой ("המנודה"), שבו גולל בכאב את קורותיו בארץ. בערוב ימיו דחה מספר כיבודים שביקשו להעניק לו, בהם אות יקיר העיר עפולה.
שער נפטר בביתו בעפולה ב-2014, בן 81. הוא נטמן בבית העלמין בעיר. הותיר אשה, לינה, ובן המתגורר בשווייץ.
ארכיונו, הכולל יצירות ועיבודים, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
מלחמת המינים

מלחמת המינים הוא כינוי למאבק המתנהל בין גברים לנשים על מוקדי שליטה בחברה ובמשפחה.

בדתות המונותאיסטיות

בספר בראשית, פרק א', לאחר בריאת האדם נוצרו הזכר והנקבה יחדיו ומעמדם הוצג כשוויוני-"זכר ונקבה ברא אותם".
לאחר סיפור גן העדן המתואר בפרק ג', המהווה את "החטא הקדמון" בנצרות, נקבע הבדל במעמד ותפקוד שני המינים. תפקיד הגבר- "בְּזֵעַת אַפֶּיךָ תֹּאכַל לֶחֶם" ולעומתו תפקיד האישה "בְּעֶצֶב תֵּלְדִי בָנִים". מעמד הגבר לעומת מעמד האישה נקבע בפסוק "וְאֶל-אִישֵׁךְ תְּשׁוּקָתֵךְ, וְהוּא יִמְשָׁל-בָּךְ" (ג', ט"ז). מכאן ואילך ניכרה המתיחות בין שני המינים אשר באה לידי ביטוי בכמה דמויות ביהדות ובנצרות- תפקיד הנשים "הקלאסי" התבטא בדמויות כמו מריה הקדושה, ואילו מקרים בהם יש התנגדות לחסדר החברתי הקיים ניתן לראות בשופטים, ד'-ה' בסיפורם של דבורה הנביאה וברק בן אבינועם וכן בספר במדבר, פרק ל"ו- בנות צלופחד.  
באסלאם דמותה של האלמנה ח'דיג'ה מנוגדת לתפקיד האישה ביהדות ובנצרות, היא מוצגת כבעלת רכוש ומנהלת את הבית ביד רמה.

בימי הביניים וראשית העת החדשה

לאור המבנה הפיזיולוגי הגברי, בתקופת ימי הביניים המוקדמים בהם העיסוק בחקלאות המשיך להיות מקור הפרנסה העיקרי, מודל התפקוד והמעמד המגדריים נשמרו כפי שהיו. מעמדה החזק של הכנסייה הקתולית באירופה והמלחמות בין הממלכות השונות(שהצריכו כוח גברי לוחם) היו גם הם גורם לכך. 
ביטוי להתנגדות למודל זה היה הלוחמת ז'אן דארק, לוחמת הצבא הצרפתי שהואשמה במינות אך בשנת 1920 הוכרזה כקדושה מעונה.

ימי המהפכה התעשייתית

לאחר המצאת מנוע הקיטור, עם ההתפתחות הטכנולוגית שהביאה עימה המהפכה התעשייתית
במרבית זמן ההיסטוריה הכתובה – במשך אלפי השנים שבין המהפכה החקלאית לבין המהפכה התעשייתית, שרר מצב שאינו נחשב כשוויוני בעיני רבים מבני זמננו. בין המהפכה החקלאית למהפכה התעשייתית, למעלה מ-95% מהאוכלוסייה התפרנסה מחקלאות והשאר היו בעלי מלאכה, סוחרים או פקידי ממשל ואנשי ממשל שהתפרנסו ממיסים. העבודה החקלאית נעשתה ברובה הגדול על ידי הגברים בשל היות גופם חזק יותר מגופן של הנשים. הגבר היה מפרנס המשפחה. בזכות חוסנם הגופני, הגברים היו, על פי רוב, הלוחמים היחידים. מצב זה הפסיק להיות מחויב המציאות בעקבות המצאת הרובה והמהפכה התעשייתית. שני אירועים אלה הפחיתו את הצורך בשרירים מפותחים ובממדי גוף גדולים עבור מי שמפרנס את המשפחה ונלחם. אולם, אלפי שנים של תרבות הרואה את האישה כנחותה, הקשו ועדיין מקשים על נשים בהגשמתן העצמית ועל החברה בהפקת תועלת מיכולתם של כל חבריה.

מלחמת המינים במשפחה

בספר בראשית (פרק ג') נקבע הבדל בתפקוד של המינים - "בְּזֵעַת אַפֶּיךָ תֹּאכַל לֶחֶם" לגבר, לעומת "בְּעֶצֶב תֵּלְדִי בָנִים" לאישה. נוסף לכך הבדל מעמדי במשפחה, באמירה לאישה: "וְאֶל-אִישֵׁךְ תְּשׁוּקָתֵךְ, וְהוּא יִמְשָׁל-בָּךְ" (ג', ט"ז).
חתירתן של נשים לשוויון, ומאבק בין המינים כתוצאה מכך, התקיימה עוד לפני המהפכה התעשייתית. המחשה לכך ניתנת במחזהו של ויליאם שייקספיר "אילוף הסוררת", העוסק במלחמת המינים במשפחה.
רולנד היל

ביוגרפיה

היל נולד בשנת 1795 בקידרמינסטר, שבמחוז ווסטרשייר אנגליה.
הוא התחיל את לימודיו בגיל 11. כאשר סיים את לימודיו עבד במכון לבדיקת עפרות ומתכות.

חקר פעילות הדואר בבריטניה

בשנת 1837, בתום תקופה ארוכה בה עקב אחר שירותי הדואר הבריטי וחקר את אופן פעולתם, סיכם רולנד היל את עבודתו במסמך אותו הגיש להנהלת הדואר. הוא הצביע על שורה של כשלים מהותיים בשיטה שהייתה נהוגה באותה עת, בדגש על ארבעה נושאים עיקריים:

ההצעה לרפורמה בשירותי הדואר

במקום שיטה זו המציא רולנד היל את בול הדואר הראשון שנקרא "הפני השחור" (בגלל שעלה פני אחד) עליו היה דיוקן מלכת בריטניה.
הוא הציע שיטה זו לפרלמנט הבריטי ובתאריך ה-1 במאי 1837 יצא הבול הראשון בבריטניה, הבול אושר לשימוש החל ב-6 במאי.
רעיון נוסף שהיל חשף ב-13 בפברואר 1837 בפורום ממשלתי הייתה הוצאה לאור של גיליון נפרד אשר התקפל כדי ליצור מעטפה שבתוכה יוטמן המכתב. עד אותה תקופה המחיר עבור דואר היה לפי מספר הניירות ולפי המרחק הנדרש לשילוח. לפי הצעתו של היל עלות השילוח של מכתב לכל מקום בבריטניה הייתה קבועה.
היל קיבל לרשותו חוזה בן שנתיים להריץ את המערכת החדשה. הוא והנרי קול החליטו ליזום תחרות שבה יועלו רעיונות לשיטה הטובה ביותר לתשלום מוקדם עבור מכתבים. אף אחד מבין 2,600 הרעיונות לא היה טוב מספיק. זו העילה לכך שהיל השיק את השירות ב-1840. במסגרת השירות החדש נעשה שימוש במעטפה הנושאת סמל אשר הגה האמן ויליאם מולרדי ובול שנשא שיחזור של הפרופיל של המונרכית הבריטית המלכה ויקטוריה. כל הבולים הבריטיים נושאים את הפרופיל של המונרך השולט במקום כלשהו על הבול עד עצם היום הזה. בריטניה היא המדינה היחידה שלא מציינת על גבי הבול את שם המדינה מפורשות. על המצאת הבול קיבל רולנד היל את תואר האבירות.

פטירתו

הייל נפטר ב-27 באוגוסט 1879 בלונדון.
חריט קלירקופר

ביוגרפיה

קלירקופר היה לוטש יהלומים ומורה במקצועו. באולימפיאדת אמסטרדם התקבל לראשונה מקצוע התעמלות הנשים כמקצוע אולימפי. שלא כנהוג כיום, התבצעו התחרויות במרחב פתוח, ולא היו תחרויות אישיות, אלא תחרות קבוצתית בלבד. קלירקופר לקח על עצמו את אימון הנבחרת ההולנדית, שכללה 5 נשים יהודיות (אנה דרזדן-פולק, סטלה בליץ-אגסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, יודיק תמנס-סימונס ואלקה דה לוי). הנבחרת זכתה במדליית הזהב.
ב-1943 נרצח חריט קלירקופר ביחד עם אשתו קטיה ובתו אליזבת בסוביבור. בנם הגדול לינדרט נספה כמה ימים לאחר מכן באושוויץ. מבין חמש חברות נבחרת ההתעמלות היהודיות שאימן קלירקופר, ארבע נספו בשואה (דרזדן-פולק, בליץ-אגסטריבה, קלוט-נורדהיים ותמנס-סימונס), ורק אחת, דה לוי, שרדה.
על שמו של קלירקופר נקראת תחרות התעמלות שנתית הנערכת באמסטרדם. 
בשנת 1997 הונצחו קלירקופר ובנות הנבחרת ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
הכצעקתה (יוזמה חברתית)

הכצעקתה (באנגלית: Hollaback) היא יוזמה חברתית עולמית, שמטרתה להעלות את המודעות ולעצור במידת האפשר הטרדות רחוב, שהם על רקע מיני ומגדרי. פעילות זו מתבטאת בעיקר באמצעות העלאת סיפורים אישיים ותמונות לאתר התנועה. אתר "הכצעקתה" הישראלי הוקם ב-2010 כשלוחה של תנועת Hollaback העולמית. נכון ל-2013, התנועה פעילה ב-62 ערים, ב-25 מדינות וב-12 שפות.

הקמת התנועה

את התנועה העולמית הקימה קבוצה של שבעה תושבי העיר ניו-יורק, ארבע נשים ושלושה גברים, ב-2005. הקבוצה קיבלה השראה להקמת התנועה לאחר פרסום מקרה של הטרדה מינית. הם החליטו לנסות ליישם מודל של העלאת תמונות ומקרים לבלוג. ב-2010, מועצת העיר ניו יורק קיימה את הדיון הראשון מסוגו לגבי הטרדה מינית ברחוב ונקבעו צעדים עתידיים ליישום על מנת לצמצם את התופעה.
לדברי אחת ממייסדות השלוחה בישראל, היא הקימה את השלוחה הישראלית לאחר שקבוצת נערים הפילה אותה ברחוב. מדיניות האתר בישראל שונה במעט ממדיניות אתרי Hollaback בעולם, מאחר שבאתר הישראלי לא מפרסמים תמונות וסרטוני וידאו. הסיבה לכך היא רצון להימנע ממסעי נקמה פרטיים והחשש מתביעה משפטית שעלולה לגרום להורדת האתר.
סולומיה קרושלניצקה

ביוגרפיה

קרושלניצקה נולדה בכפר בשם ביליאבינצי, מדרום-מערב לטרנופיל, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). אביה היה כומר ממוצא אצילי של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית. בילדותה המשפחה של קרושלניצקה הרבתה לנדוד בין יישובים רבים . לימים התיישבה המשפחה בכפר בשם בילה, מצפון לטרנופיל. כתוצאה מנדודי המשפחה, סיפרה הזמרת, למדה בילדותה שלל שירי עם. גרה.
בשנת 1891 החלה ללמוד בקונסרבטוריון של לביב, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1893. עוד במהלך לימודיה הופיעה בתפקיד לאונורה בהפקת האופרה של לביב של "לה פבוריטה" מאת דוניצטי, וזכתה לשבחים.
בשנת 1904 זכתה לתהילה כש"הצילה" את האופרה "מאדאם באטרפליי" מאת ג'קומו פוצ'יני: האופרה נחלה קריאות בוז מן הקהל בהצגת הבכורה בלה סקאלה במילאנו, אולם גרסה משוכתבת מקץ שלושה חודשים בכיכובה של קרושלניצקה קצרה תשואות בברשה.
בעת לימודיה במילאנו, בבית הספר L'Armonia, הקדישה זמן גם להתכתבות ערה עם חברים ומכרים, על גורל אוקראינה, על המכשולים בחיי התרבות, ועל ספרים שקראה. היא אף הופיעה בקביעות בהפקות בית הספר.
כשערכה סיבובי הופעות, הייתה מסוגלת לשיר בארבע או חמש הפקות שונות באותו שבוע. היא הצליחה ללמוד תפקידים באופרות חדשות תוך יומיים, ולעצב את אופי התפקיד תוך שלושה-ארבעה ימים נוספים. לאורך הקריירה, שרה קרושלניצקה למעלה מ-60 תפקידים שונים.
קרושלניצקה הייתה פעילה בקידום יצירות מאת מלחינים בני זמנה, וכן בהצגתן של אופרות  ריכרד וגנר. בשנת 1902 זכתה להצלחה בפריז באופרה "לוהנגרין" . בשנת 1906 קטפה שבחים רבים  בלה סקאלה במילנו באופרה "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בניצוחו של ארטורו טוסקניני. בהופעותיה הגיעה לארצות רבות ב אירופה, במצרים, אלג'יריה, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ועוד.
בשנת 1910 נישאה לצ'זרה ריקוני, עורך דין איטלקי. בשנת 1920, בשיא הקריירה שלה, חדלה מלהופיע על במות האופרה. שלוש שנים לאחר מכן החלה לזיר בקונצרטים. שליטתה בשמונה שפות אפשרה לה לשלב שירים בשפות רבות, בהתאם למדינה שבה הופיעה.
באוגוסט 1939, לאחר מות בעלה, עזבה קרושלניצקה את איטליה וחזרה ללביב, שם התגוררה עד מותה בשנת 1952. כמה שבועות לאחר ששבה ללביב, הגיעו כוחות הצבא האדום לעיר, מכוח הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. המינהל הסובייטי הלאים את ביתה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלה קרושלניצקה ללמד בקונסרבטוריון בעיר. בשנת 1951, הוכרזה לאמנית מכובדת של הרפובליקה הסובייטית של אוקראינה, ובשנת 1952, זמן קצר לפני מותה, הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין בקונסרבטוריון. תלמידיה ועמיתיה מייחסים לה חמלה ואנושיות בהוראה.
אחייניתה הייתה אירה מלניוק, אף היא זמרת אופרה ידועה.
קלי רייכארט

קריירה

סרט הבכורה של רייכארט היה River of Grass אשר יצא ב-1994. הוא היה מועמד לשלושה פרסי אינדפנדנט ספיריט,, וכן לפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים סאנדנס. היא השלימה את סרטה השני ב-1999, Ode, שהיה מבוסס על הרומן של הרמן ראוכר, Ode to Billie Joe. אחרי זה, היא יצרה שני סרטים קצרים, Then a Year, בשנת 2001, ו-Travis, העוסק במלחמת עיראק, ב-2004.
רוב סרטיה מקוטלגים על ידי המבקרים כחלק מן התנועה המינימליסטית בקולנוע.
ב-2006, יצא סרטה Old Joy, המבוסס על סיפור קצר של ג'ון ריימונד. דניאל לונדון והזמר-יוצר ויל אולדהם מגלמים שני חברים שיוצאים לטיול מחנאות במפלי סמוך לפורטלנד, אורגון. הסרט זכה בפרסים מטעם איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רוטרדם, ופסטיבל הסרטים של סרסוטה. מפיק הסרט ניל קופ זכה בפרס ההפקה לשנת 2007 שלפרס אינדפנדנט ספיריט עבור עבודתו על Old Joy ו"פרנואיד פארק".
בסרט הבא שלה, "ונדי ולוסי" היא וג'ון ריימונד עיבדו סיפור נוסף ש ריימונד. הסרט יצא בדצמבר 2008 וזכה לתשבחות ואפילו באזז אוסקר עבור השחקנית הראשית מישל ויליאמס. הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר ולפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי אינדפנדנט ספיריט.
ב-2010 יצא סרט נוסף שלה בכיכובה של מישל ויליאמס, המערבון Meek's Cutoff. הוא היה מועמד פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה.
סרטה הבא הוא מהלכי לילה בשנת 2013. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-70.
רייכארט היא אמנית הבית של תוכנית האמנות הקולנועית והאלקטרונית במכללת בארד. היא גם בין זוכי מלגת גוגנהיים.
סרטה משנת 2016, "נשים מסוימות", מבוסס על אוסף סיפורים קצרים של מייל מלוי משנת 2009, Both Ways is the Only Way I Want I. הוא צולם נורה במהלך מרץ-אפריל 2015 במונטנה. בסרט מככבות מישל ויליאמס, לורה דרן, וקריסטן סטיוארט . בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס. רייכארט זכתה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון.
באוקטובר 2016, הודיעה רייכארט שהסרט הבא שלה יהיה שיתוף פעולה עם הסופר פטריק דוויט בעיבוד של ספרו ו Undermajordomo Minor.
קרבות הנהר איזונצו

רקע

עם פרוץ המלחמה בקיץ 1914, לא הצטרפה איטליה לבעלות בריתה מן הברית המשולשת שנחתמה ב-1882, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית. איטליה טענה כי הברית היא הגנתית בטבעה ולכן התוקפנות של אוסטרו-הונגריה, שהכריזה מלחמה על סרביה, איננה מחייבת אותה לקחת חלק במלחמה. לאיטליה הייתה עוינות רבת שנים עם אוסטרו-הונגריה, מאז קונגרס וינה משנת 1815 בתום המלחמות הנפוליאוניות, שבעקבותיו הועברו אזורים בצפון איטליה לאוסטרו-הונגריה. יתר על כן, בשנות ה-80 של המאה ה-19 נוסדה תנועה בשם 'איטליה הבלתי משוחררת' (Italia irredenta) שתבעה את האזורים הצפוניים, המיושבים באיטלקים, מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובעיקר את אזור מישור החוף של הים האדריאטי ושטחה של טירול האיטלקית – דרום טירול (כיום הנפות של טרנטו ודרום טירול שבצפון איטליה) – חצי האי איסטריה ונמל טריאסטה, הערים גוריציה וגרדיסקה, וצפונה של דלמטיה. בראשית המאה ה-20 זו הפכה לתביעה פוליטית של ממש ולמטרתה העיקרית של המלחמה עבור האיטלקים, בדומה למה שאירע בחבל אלזס-לורן באזור הגבול שבין הקיסרות הגרמנית וצרפת.
מדינות ההסכמה קיימו מגעים חשאיים עם הממשלה האיטלקית לגבי הצטרפות ממלכת איטליה לכוחותיהן, וביום 26 באפריל 1915 נחתמה ברית לונדון, שבה השתחררה איטליה מן ההתחייבויות לברית מדינות המרכז והצטרפה למדינות ההסכמה. ביום 23 במאי 1915 הכריזה איטליה מלחמה על אוסטרו-הונגריה, וזאת לאחר שהייתה נייטרלית מאז פרוץ המלחמה באירופה.
החזית האיטלקית מתייחסת לסדרת קרבות שנערכו בין הצבאות של אוסטריה-הונגריה ושל איטליה ובנות בריתן, בצפון איטליה, בין השנים 1915–1918. על אף שאיטליה קיוותה לפתוח במלחמה בהפתעה, תוך שהיא ממהרת לכבוש ערים אוסטריות אחדות, המלחמה עברה מיד למלחמת חפירות, בדומה למה שהתרחש באותה שעה בחזית המערבית. עוד לפני קרבות איזונצו יצא צי המלחמה הקיסרי האוסטרו-הונגרי כדי להפציץ את החוף המזרחי האיטלקי, בין ונציה וברלטה. הצי האיטלקי הופתע, וכמעט שלא ביצע פעולות נגד, ואת התקפותיו עצר הצי הקיסרי האוסטרו-הונגרי ללא כל אבדות.

הקרבות

הגנרלים האיטלקים שילחו עוד ועוד התקפות באותו מבנה אחיד, בהם הסתערו חיילים איטלקים מלמטה על עמדות מבוצרות ונקטלו באמצעות אש מקלעים. מיוני 1915 עד ספטמבר 1917 נערכו אחד-עשר קרבות על האיזונצו שגבו מהאיטלקים כ-150,000 הרוגים, וההישג היחידי היה כיבוש העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו באוגוסט 1916. עם זאת הדיווחים שהועברו על ידי ראש המטה הכללי האיטלקי לואיג'י קאדורנה לעורף (הן למלך והן לציבור) סיפרו רק על הצלחות וניצחונות.
קרבות הנהר איזונצו המפורטים להלן הסתיימו בניצחון אוסטרו-הונגרי: הקרב הראשון, הקרב השני, הקרב השלישי, הקרב הרביעי, הקרב החמישי, הקרב השישי, הקרב השביעי, הקרב השמיני, הקרב התשיעי, הקרב העשירי, הקרב האחד עשר וקרב קפורטו.
איי דייגו ראמירס

היסטוריה

האיים נצפו לראשונה ב-12 בפברואר 1619 על ידי משלחת גארסייה דה נודאל, ונקראו על שם קוסמוגרף המשלחת, דייגו ראמירס דה ארייאנו.
הם הוגדרו כמסת היבשה הדרומית ביותר שצוינה במפה בזמן ההוא, והחזיקו בתואר למשך 156 שנים, עד גילוי איי סנדוויץ' הדרומיים ב-1775.
ב-1892 החכירה ממשלת צ'ילה את האיים לפדרו פבלו בנאווידס לשם דייג, ובתנאי שיבנה שם מגדלור, נמל ובית ספר. בהמשך הועברה החכירה לקניגסוורתר ופאזינוביץ'.
הצי הצ'יליאני הקים ב-1957 תחנה מטאורולוגית מעל קאלטה קונדל, מפרצון בצדו הצפון-מזרחי של האי גונסלו, והוא מחדש את ציודה פעמים אחדות בשנה. זה המוצב המיושב הדרומי ביותר של דרום-אמריקה (כולל איים), גם אם איי סנדוויץ' הדרומיים נחשבים לחלק מדרום-אמריקה, משום שהתחנה הארגנטינאית על האי תיולי פורקה ביוני 1982 (כתוצאה ממלחמת פוקלנד). המוצב הדרומי השני בסדר המרחקים שיש בו נוכחות אנושית והשייך לדרום-אמריקה הוא המגדלור בכף הורן.
סתווניים

מאפיינים

סוגי המשפחה הם גאופיטים, בעלי בצל. חלקם בעלי גבעול, ועלים מסורגים. הפרחים לרוב בעלי שישה עלי כותרת (לעיתים עם חלוקה בין שלושה עלי כותרת ושלושה עלים מפרידים), שלושה אבקנים (לעיתים 6), שחלה עילית. מואבקים על ידי חרקים. רבים ממיני הסתווניים מכילים את הרעלן קולכיצין (colchicine), הקרוי אף הוא על שם הסתוונית.

טקסונומיה

במיונים בוטניים מיקומה השתנה עם השנים (בחלקם לא הייתה קיימת), אך במיונים האחרונים (החל מ-APG II מ-2003) מוקמה תחת סדרת השושנאים. חלק ממיניה נחשבו בעבר (ויש כאלו המחשיבים אותם עד היום) כשייכים למשפחת השושניים.
שמה של המשפחה, בעברית ובלטינית, נלקח מצמח הסתוונית.

בארץ

בארץ ישראל צומחים בר שני סוגים של סתווניים: הבצלציה (מין בודד - בצלציה ארץ-ישראלית) והסתוונית (עשרה מינים - ראו בערך הסוג).
אלאונורה וקסלר

תיאטרון

בשנת 1983 שיחקה במחזמר "אנני" בגרסתו הארגנטינאית. זוהי הופעתה הראשונה בעולם המשחק.
מנואל איטורה

קריירת מועדונים

איטורה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוניברסידד דה צ'ילה. ב-2003 עלה לראשונה לבוגרים של המועדון כשהוא רק בן 19. את הפריצה שלו, עשה איטורה בעונת 2009 כאשר עזר לקבוצתו לזכות באליפות בפעם ה-13 בתולדותיה.
בינואר 2011 חתם באוניאו דשפורטיבה דה לייריה. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-12 בפברואר 2012 נגד נסיונאל מדיירה. איטורה הפך לשחקן משמעותי בקבוצה ועזר לה להישאר בליגה ולסיים במקום ה-10. בקיץ 2012 הושאל איטורה לריאל מורסיה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-28 באוגוסט 2012 חתם במאלגה הספרדית כמחליפו של אנצו מרסקה שעבר לסמפדוריה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-18 בספטמבר 2012 במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות נגד זניט סנקט פטרבורג בו ניצחה מאלגה 0–3, כאשר איטורה הוחלף במחצית על ידי פרנסיסקו פורטיאו.
ב-2013 עבר לקבוצת גרנדה. ב-22 ביולי 2015 חתם באודינזה האיטלקית. ב-31 בינואר 2016 הושאל לראיו ואיקאנו.
ב-30 בינואר 2019 חתם עד תום העונה, עם אופציה לעונה נוספת, בקבוצת מכבי חיפה.

קריירה בינלאומית

ב-18 באוגוסט 2005 ערך איטורה את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת נגד פרו. ב-24 במאי 2006 הבקיע את שערו היחיד במדי הנבחרת בניצחון 0–1 על אירלנד. איטורה זכה להיות עם הנבחרת בקופה אמריקה 2007 והגיע איתה עד לרבע הגמר.
עדן שרם

קריירה

שרם גדל בראשון לציון והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. ב-31 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–2 לבני סכנין בגביע הטוטו, ובישל לויקטור מרעי את השער המצמק. בהמשך עונה זו כבש עשרה שערים בליגת העל לנוער, ובעונה שלאחר מכן כבש 13 שערים. ב-18 באוגוסט 2012 כבש שרם את שער הבכורה שלו בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 2–0 על בני יהודה בגביע הטוטו. במחזור הפתיחה של עונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל רמת גן. ב-29 בדצמבר 2012 כבש שרם את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לבני יהודה, ובסך הכל כבש בעונה זו שני שערים ב-11 הופעות בליגת העל.
בקיץ 2013 הושאל שרם להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ובעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערים ב-22 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
לקראת עונת 2014/2015 חזר שרם להפועל תל אביב, אך שותף רק כמחליף בשישה משחקי ליגה, ובינואר 2015 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה כבש ארבעה שערים ב-13 הופעות עד תום העונה.
בקיץ 2015 שוחרר שרם מהפועל תל אביב, וחזר לקדנציה נוספת בהפועל ראשון לציון. בעונת 2015/2016 ערך 36 הופעות בליגה הלאומית במדי הקבוצה, בהן כבש 11 שערים.
לקראת עונת 2016/2017 חזר שרם לקדנציה שנייה בבית"ר תל אביב רמלה, ובעונה זו כבש 14 שערים ב-34 הופעות בליגה הלאומית.
ב-17 במאי 2017 חתם שרם במכבי נתניה מליגת העל, ובהופעת הבכורה שלו במועדון כבש שער בניצחון 3–2 על מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. שרם הוסיף שער אחד בליגה ושער אחד בגביע המדינה, ובינואר 2018 חתם במכבי פתח תקווה, במדיה כבש שער אחד בשבע הופעות עד תום עונת 2017/2018.
ב-8 ביולי 2018 חזר שרם לליגה הלאומית וחתם בהפועל קטמון ירושלים. בעונת 2018/2019 ערך 19 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש שני שערים.
ב-22 באוגוסט 2019 חתם שרם בסקציה נס ציונה, העולה החדשה לליגת העל.