google/wiki40b huggingface dataset:
פסווליס

תולדות היישוב

פסווליס נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1494 נבנתה בה כנסיית עץ. בשנת 1546 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

יהודי פסווליס

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,590 יהודים. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בקיץ 1940 נאסרה בה הפעילות היהודית הציבורית, והוחרם מיהודיה רכוש פרטי רב.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו העניקו את השליטה בה לידי הליטאים. אלו בתורם שדדו ורצחו עד מהרה מספר יהודים שניסו להימלט מהעיירה. בתחילת יולי 1941 רצחו הליטאים כ-20 יהודים נוספים מהעיירה ליד הכפר קוז'י, לאחר שעצרו כ-150 יהודים.
באמצע יולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. יושבי הגטו סבלו ממעשי התעללות קשים מצד שומריהם הליטאים. ב-26 באוגוסט 1941 הובילו הליטאים את יהודי הגטו שבעיירה לחורשת ז'דיק (Žadeikiai) הסמוכה, ושם רצחו את כולם בבורות ירי, תוך קבורת חלקם בחיים. בשעת הרצח ניסו חלק מהיהודים להיאבק עם השוטרים ולהימלט, אך נורו מיד.
א-ראדי

אַ-רַּאדִי בִּאללַּהּ אַבּוּ אלְ-עַבַּאס מֻחַמַּד בְּן אלְ-מֻקְתַדִר בִּאללַּה (בערבית: الراضي بالله أبو العباس محمد بن المقتدر بالله; תרגום הלקב: המרוצה באל; 907–23 בדצמבר 940) היה הח'ליף העבאסי העשרים. שלט בין השנים 934–940.

ביוגרפיה

א-ראדי היה בנו של הח'ליף אל-מקתדר. שבע שנותיו של א-ראדי בשלטון היו תקופה של חוסר מזל ואומללות. א-ראדי היה נתון תחת שליטתו של הווזיר הגדול. הווזיר הראשון שלו נכלא בידי אויביו, השני ערק והשלישי, אבן ריאק, הצליח לכפות על א-ראדי ליצור בעבורו את משרת "אמיר אל-אומראא" ('נסיך הנסיכים') אשר הפכה אותו לאדונה דה-פקטו של בגדאד וסביבתה. שמו של אבן ריאק אף הוכרז לצד זה של א-ראדי בתפילות יום השישי. 
בימי א-ראדי זכתה האסכולה החנבלית ליד רמה וחופשית בכל הקשור לענייני דת. בגיבוי המוני עם, ערכו משמרותיהם פשיטות על בתים פרטיים בעיר והשמידו כל דבר שעמד בסתירה לעקרונותיהם. כך, הוקמה לה "אינקוויזיציה סונית" אשר ניתצה כדי יין, כלי מוזיקה ופשפשה ברשימות המסחריות של סוחרי הבזאר בחפשה אחר הפרות של עקרונות הדת האוסרים על ריבית ועושק. מלומד שיעי שערך עלייה לרגל לקברי משפחת הנביא הוצא להורג בגין אמונותיו. מלומד אחר, אשר לימד קריאות לא קאנוניות של הקוראן, נאלץ להתכחש בכתב לאמונותיו ולברוח על חייו. 
א-ראדי זכור בהיסטוריוגרפיה האסלאמית כ"אחרון הח'ליפים האמיתיים". הוא היה הח'ליף האחרון שנהג להטיף דרשות בתפילות יום השישי במסגד, האחרון לערוך ישיבות התדיינות עם פילוסופים ותיאוסופים בענייני דת וממשל והאחרון לפזר צדקה לנזקקים או להתערב כנגד פקידים שנהגו בעם בשררה. אך, עם כל זאת, הוא עדיין היה תלוי באחר, בן חסותו של הווזיר הגדול. לח'ליפות אבדו זה מכבר שטחיה במזרח, באפריקה ובמצרים; כמו כן חלקים גדולים מסוריה, הלבנט וחצי האי ערב הכירו בח'ליפים זרים. אף בעיראק גופא, היו מוסול, בצרה וואסט אחוזות במרד.
חינוך יסודי

חינוך יסודי (באנגלית: Primary education או Elementary education) היא מסגרת החינוך הפורמלי הראשונה בחייו של אדם, המתחילה לרוב מגיל שש, לאחר שהאדם מסיים את מסגרת החינוך לגיל הרך, ומסתיימת כאשר עוברים לחינוך העל-יסודי. מוסדות המציעים חינוך יסודי הם בתי ספר יסודיים.
ברוב המדינות ברחבי העולם החינוך היסודי הוא חובה לכל הילדים בטווח גילאים מסוים. המעבר מהחינוך היסודי לחינוך העל-יסודי מתרחש ברוב המדינות סביב גיל 11 או 12. במדינות רבות, כולל בישראל, המעבר מהחינוך היסודי לחינוך העל-יסודי כרוך בתקופת ביניים (חטיבת ביניים), בה מושם דגש על הכנה למעבר לחינוך העל-יסודי. בישראל תקופת החינוך היסודי נמשכת בדרך כלל מכיתה א' עד כיתה ו'.
המטרות העיקריות של החינוך היסודי, הן לאפשר לתלמידים לקבל אוריינות בסיסית וכמו גם ידע בתחומים מדע, גאוגרפיה, היסטוריה, מתמטיקה ומדעי החברה, ועוד. סדר העדיפות לתחומים מסוימים על פני אחרים, וכמו גם אופן הקניית המידע הם נושאים הנתונים למחלוקות פוליטיים ופדגוגיות עזות.
בית משפט לימאות

בית משפט לימאות הוא בית משפט בישראל ברמת בית משפט מחוזי, העוסק במגוון תחומים הקשורים לים. על תחומי השפיטה שלו נמנים: גבולות מים טריטוריאליים, מרד מלחים (אזרחי), תאונה בים ומטען ספינה.
בית המשפט הוקם בתקופת המנדט, והקמתו נבעה מחשיבות התחבורה הימית בעיני האימפריה הבריטית. עד שנת 1948 היה חלק מבית המשפט העליון. לאחר הקמת מדינת ישראל, שונה מעמדו לרמת בית משפט מחוזי. 
בישראל משמש בית המשפט המחוזי בחיפה כבית משפט לימאות.
ארסלורמיטאל אורביט

ארסלורמיטאל אורביט (באנגלית: ArcelorMittal Orbit) הוא מגדל תצפית בגובה 115 מטר, שנבנה במרכז הפארק האולימפי של לונדון שבסטרטפורד. המגדל, המכונה בקיצור "אורביט", תוכנן על ידי אניש קאפור וססיל בלמונד ונועד להנציח עבור הדורות הבאים את ארוח המשחקים האולימפיים של 2012 על ידי העיר לונדון. המגדל ממוקם בין האצטדיון האולימפי ובין מרכז ספורט המים ומאפשר למבקריו לצפות על כל הכפר האולימפי משתי מרפסות תצפית עגולות המצויות בחלקו העליון.
הרעיון להקמת המגדל נוצר לאחר שראש עיריית לונדון, בוריס ג'ונסון והשרה למשחקים האולימפיים, טסה ג'וול, החליטו ב-2008 שלפארק האולימפי נדרש "משהו נוסף". הם הכריזו על תחרות לעיצוב המונומנט ואת ההצעות שהוגשו בחנה ועדה בת תשעה חברים, שחלקם הגדול בא מתחום האמנות. 
על בנייתו ועיצובו של המגדל הוכרז ב-31 במרץ 2010 ותוכנן כי בנייתו תסתיים בדצמבר 2011. במועד זה הגיע המגדל לגובהו המרבי, אולם רק ב-15 במאי 2012 הוכרז על השלמתו הפיזית מבחינה חיצונית, ונמסר כי הסידורים הפנימיים יושלמו עד פתיחת המשחקים האולימפיים בסוף יולי 2012.
נכון לאוקטובר 2011, הוערכה עלות הפרויקט ב-22.7 מיליון לירות שטרלינג. מירב המימון (19.6 מיליון לירות שטרלינג) מגיע מתרומת איל תעשיית הברזל, לקשמי מיטאל, יושב ראש תאגיד הענק ארסלורמיטאל, הנחשב כאיש העשיר בבריטניה הגדולה. את יתרת המימון (3.1 מיליון לירות שטרלינג) מעמידה "הסוכנות לפיתוח לונדון".  
מתכנני המגדל, קאפור ובלמונד, טענו כי "האורביט" מבטא התקדמות אדריכלית משמעותית בשילוב שבין פיסול והנדסת מבנים. בעיצובו הוא משלב בין היבטים של יציבות ושל אי יציבות והמבקרים בו מעורבים בחוויה האמנותית באמצעות עליה במעלה הלולייני, המהווה חלק מהמבנה. המגדל זכה גם לתשבחות וגם לביקורות על עיצובו הנועז. בחלק מהביקורות כונה המגדל "פרויקט ראוותני" ונטען כי כיצירת אמנות במרחב הציבורי, אין לו ערך שישאר גם בדורות הבאים.
ביוני 2016 נחנכה כאטרקציה במגדל מגלשה סגורה באורך 178 מטרים מראש מגדל התצפית עד הקרקע. המגלשה שקופה בחלקה ומתפתלת סביב מסבכי המגדל 12 פעמים וזמן הגלישה בה כ-40 שניות. את המגלשה תכנן המעצב האירופי קרסטן הלר.
אוטובוס ילדי אביבים

הפיגוע

ב-22 במאי 1970, בשעות הבוקר המוקדמות, יצא האוטובוס ממושב אביבים, כאשר הוא מסיע תלמידים אל שני בתי ספר אזוריים, כמנהגו מדי יום. האוטובוס נכנס לקיבוץ ברעם ויצא חזרה אל הכביש המוביל למושב דוב"ב וכאשר הגיע לנקודת המארב, פתחו המחבלים לעברו בירי אוטומטי מאסיבי משני צידי הדרך. הנהג היה בין אלו שנהרגו במכת האש הראשונה, כמו גם שני המבוגרים הנוספים באוטובוס. כל שלושת המבוגרים נהרגו בעת שהאוטובוס התרסק אל הסוללה בצידי הכביש, בזמן שהמחבלים המשיכו כל העת לירות אל תוך הרכב.
עד אשר כוחות ההצלה הגיעו מאביבים, המחבלים הספיקו לברוח מהמקום. בנוסף, עבר זמן רב עד אשר האמבולנסים והכוחות הצבאיים הגיעו, מה שאפשר לתוקפים זמן מספיק לברוח אל תוך לבנון ולהיעלם, ולכך שהאמבולנסים הגיעו מאוחר מדי כדי להציל חלק מהילדים, והם מתו מהפציעות האנושות. באוטובוס היו כ-30 ילדים מכיתות א' עד ג', מורות ושני מבוגרים נוספים. 9 ילדים נרצחו (בין הגילאים שש עד תשע), 3 מבוגרים נרצחו אף הם (ביניהם נהג האוטובוס) ו-19 ילדים אחרים נפצעו באופן רציני מן הירי.

אחרית דבר

הילדים נקברו בחלקה מיוחדת בבית העלמין של צפת. במושב הוקמה אנדרטה לזכרם.
אירוע חבלני זה והתגברות פעולות הטרור באזור הגבול עם לבנון בשנות ה-70 בכלל הובילו לבסוף למבצע ליטני בשנת 1978, שבמהלכו פלש צה"ל לדרום לבנון כדי לפגוע בתשתיות ארגוני הטרור הפלסטינים בדרום לבנון ובכך להפחית את פעילותם כנגד ישראל.
לאחר הפיגוע הקשה הוחלט לסלול כביש עורפי כתחליף לכביש הצפון בקטע שבין דובב לאביבים, המתבסס בחלקו על תוואי נחל דישון ונחל יראון.
בנקס (אי)

גאוגרפיה

שמו של האי ניתן לו ב-1820 על ידי סר ויליאם פרי לכבודו של ג'וזף בנקס. אולם בין השנים 1850-1854, כאשר נחקר האזור בידי רוברט מקקלור, הוא סומן על המפות כאי ברינג. 
יישוב הקבע היחיד על האי הוא סאקס הארבור (Sachs Harbour) הקרוי "איחואק" (Ikhuak) בלשון המקומיים ההאִינוּוִיאַלוּיִטים (תת קבוצה של האינואיטים). היישוב נמצא בחוף הדרום מערבי של האי ונכון לשנת 2006 התגוררו בו 122 תושבים. האי חשוף וללא עצים. הצמח הגבוה ביותר במקום הוא הערבה הארקטית, שלעיתים מגיעה לגובה של ברך אדם, אולם לרוב גובהה כ-10 סנטימטרים. 
שטחו של האי הוא 70,028 קמ"ר וככזה הוא האי ה-24 בגודלו בעולם והחמישי בגודלו מבין אייה של קנדה. אורכו המרבי של האי הוא 380 ק"מ בקירוב. הנקודה בה מגיע האי לרוחבו המרבי נמצאת בקצה הצפוני שלו, מקום בו רוחבו הוא 290 ק"מ. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא רמת דורהם (Durham Heights) שגובהה 730 מטרים. האי הוא חלק מביומת הטונדרה והוא מתאפיין בחורפים קרים במיוחד. 
באי שוכנים כשני שלישים מאוכלוסיית אווזי השלג שבעולם, שמגיעים אליו מהיבשת דרך מפרץ אמונדסון. עונת הצייד שלהם נפתחת באביב באזור סאקס הרבור. אוכלוסיות נוספות של בעלי חיים החיות באי כוללות מינים של אייל הצפון (Barren-ground Caribou), דוב הקוטב, כבש המושק, קיכלי אדום-חזה וסנונית. 
בשטח האי נמצא הפארק הלאומי אאולאביק (Aulavik National Park) המקיף שטח של 12,274 קמ"ר בשפלה הארקטית בקצה הצפוני של האי. בפארק נמצא הריכוז הגדול ביותר בעולם של כבשי מושק וכן של מין מסוים של אייל הצפון (Peary Caribou) הנמצא בסכנת הכחדה. נהר ת'ומסון חוצה את הפארק והוא הנהר הצפוני ביותר בצפון אמריקה שניתן לשוט בו. שכווי השלג ועורבים נחשבות לציפורים שנתיות בפארק אף על פי ש-43 מינים שלהם עושים שימוש עונתי באזור.
אברהם קורנפלד

קורות חיים

נולד וגדל ברובע היהודי בירושלים למשפחה חרדית, יש לו שבעה אחים ואחיות ובהם יוצרים נוספים, ביניהם שפרה קורנפלד. כשהיה בן 15 יצא בשאלה יחד עם רוב משפחתו. הוא בוגר לימודי תואר ראשון בחוג לצילום במכללת הדסה ירושלים (2004–2006), ובמחלקה לתקשורת חזותית בשנקר (2006–2010). בשנת 2011 ייסד את אאא בית לטיפוגרפיה עברית, שפועל בתחומי עיצוב טיפוגרפי ועיצוב גופנים עבריים. בשנת 2009 ייסד את מגזין אנטייטלד, יחד עם טליה זליגמן. בשנים 2013–2014 עיצב את כתב העת אלכסון, ואת המגזין אופוס.
החל משנת 2012 מרצה במחלקות לעיצוב תעשייתי ולתקשורת חזותית בשנקר.

פרויקטים

מאז סיום לימודיו בשנקר, עיצב קורנפלד מגוון גופנים עבריים ולטיניים, כגון: גופן אלמוני דו לשוני, גופן אמביוולנטי אשר עוצב בהשראת הגופנים הלטיניים מקטגוריית הסלאב-סריף, גופן סינופסיס, גופן מקומי עוצב בהשראת הגופן הקלאסי פרנק־ריהל, גופן אטלס אשר שימש כגופן תדמית שנת ה-40 של שנקר (ב־2009), לאחר מכן עבר מקצה שיפורים ושינויים עיצוביים, שינה את שמו לאטלס והחל להיות משווק לקהל הרחב.
בשנת 2010 התחיל קורנפלד פרויקט מתמשך בשם "שלט כניסה". זהו ארכיון מצולם של שלטי כניסה להתיישבויות מאזורים שונים בישראל. בתוך ההגדרה של 'התיישבויות' נכללים – ערים, מושבים, קיבוצים, עיירות, כפרים, מועצות מקומיות, ויישובים. בשנת 2015 הצטרפו לפרויקט יעל שגב, אורי זקהם, אלה סברדלוב קרן ורן שנברגר.
קורנפלד הקים יחד עם טליה זליגמן את מגזין אנטייטלד, מגזין קבוצתי המפרסם רשומות ועבודות של יוצרים מעולמות תוכן של עיצוב ואמנות.
שושנה הוכוולד

שושנה הוכוולד, עורכת העיתון "זרקור" למעלה מ-30 שנה. מאיירת ועורכת-לשון חרדית.

ביוגרפיה

עם פרישתו של עורך "זרקור", הרב משה בן ישר, מתפקידו, נכנסה לתפקיד שושנה הוכוולד, אשר הייתה לה היכרות עם העיתון ועם צוותו במסגרת עבודתה במשרד הסמוך של תל"ת - התנועה להפצת תורה. היה זה בשנת תשמ"ב. הרב משה בן ישר המשיך לכתוב מדורים בעיתון.
במסגרת תפקידה, קיבלה הוכוולד והכשירה לעבודה ב"זרקור" סופרות רבות, שלאחר מכן כתבו גם בעיתונים חרדיים אחרים, והשפיעו רבות על ספרות הקריאה החרדית המתחדשת. בין הסופרות - ע' בר-כוכבא; דבורה צוף; שרה קיסנר; חנה רגב ועוד.
תחת ניצוחה של שושנה הוכוולד גדל השבועון זרקור ל-32 עמודים, ועמד על מספר זה (מחוסר תקציב להגדלה נוספת) עד לפרישתה מתפקידה בטבת תשע"ה והעברת שרביט העריכה לסופרת לאה פריד. עמה עבדה, לאורך כל השנים, הגרפיקאית שבי זינגר. תבנית העיתון הייתה קבועה, יחסית, ומדורים רבים ומגוונים התחלפו במהלך שנות עריכתה. הובילה את פרויקט "הזדמנות לשאול" - משאל שיטתי (ראיון כתוב) של סופרי "זרקור" ועובדיו בין השנים תשנ"א-תשנ"ו. היא עצמה התארחה במדור זה אחרונה, בחורף תשנ"ו, ושם הסבירה את אופן עבודתה וריכוז הכנת העיתון.
איירה וערכה לשונית ספרים אחדים.
מתגוררת בירושלים.
מוחמד אחמד א-טייב

מוחמד אחמד א-טייב (בערבית: محمد أحمد الطيب; 6 בינואר 1946) הוא האימאם הנוכחי של מסגד אל-אזהר בקהיר שבמצרים. הוא התמנה לתפקיד על ידי נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ בעקבות פטירתו של השייח' מוחמד סייד טנטאווי במרץ 2010. א-טייב בעל תואר דוקטור בדת ופילוסופיה מאוניברסיטת אל-אזהר.
שעשוע ילדים

שעשוע ילדים הוא פעולה שילדים עוסקים בה לשם הנאה, ואין לה חוקים מוגדרים (בניגוד למשחק).
ילדים עשויים להשתעשע בצעצועים באופן בו תיכננו יצרני הצעצועים כי ישתמשו בהם, אך הם עשויים להמציא לעצמם שעשועים חדשים לחלוטין.

לימוד שעשועי ילדים

כמו משחקי ילדים, גם שעשועי ילדים הם פעילויות אשר עוברות לעיתים מילדים בוגרים יותר לילדים צעירים בדרך של חיקוי, או מהורים לילדים בדרך של לימוד ופעילות משותפת.
בניית ארמון חול, למשל, היא פעילות אשר בדרך כלל מלמדים הורים לילדיהם בצעירותם.
ערימת ילדים היא שעשוע הנלמד מילדים אחרים, או מומצא בכל פעם מחדש.
הקמת מדורה ואפיית תפוחי אדמה בתוכה היא פעילות אשר מועברת בשתי הצורות. כיום, על פי רוב, מדורת ל"ג בעומר היא אירוע אשר בשנים המוקדמות מלווה בפיקוח של הורים ומורים אשר מנהלים ומשגיחים, והילדים משמשים בו בתפקיד צופים בלבד. מדורתם של ילדי קיבוץ או פלמ"חניקים אשר "מפלחים" מזון מן הקיבוץ, או של ילדים המקבלים סרטנים קטנים (מזון לא כשר, האסור על ידי חלק מן ההורים) מדייגי הנמל היא פעילות הנלמדת מילדים מבוגרים יותר.
ירושלמי (גופן)

ירושלמי הוא גופן עברי שהוא וריאציה על האות המקורית המכונה "ירושלמי", שזהות מעצבהּ אינה ידועה. הגופן מבוסס על אותיות עתיקות שנמצאו חרותות על־גבי לבנים בירושלים. הקו האופייני לאותיות אלו הוא המשולש שבראשיתן. בשעת כתיבה בכתב זה מוחזקת הציפורן מעט יותר באלכסון מאשר עם כתיבה בכתב הספרדי, כדי שיהיו הקווים תמיד בעלי אותו עובי לערך.
האות הופיעה בין השאר בקטלוג האותיות של לודוויג פריץ טוֹבִּי וצמד הגרפיקאים גרד רוטשילד וזאב ליפמן ("רולי"), "כתב אמנותי עברי" (בתרגום שמואל גילאי; תל אביב: א"י הרצפלדר, 1951).
בגלל האופי הקליגרפי, האמנותי והנוקשה שלה, מעצבים השתמשו בה לשימוש בקונטקסט מכובד, כמו בתעודות רשמיות או הזמנות.
ארגון יעזק

יעזק - יהודים עולי זכאו כורדיסטן היה ארגון של עולים מזאכו כגרעין התיישבות.
מטרת הארגון הייתה להקים נקודת יישוב חדשה בארץ ישראל בתקופת המנדט.

היסטוריה

ארגון יעזק הוקם בירושלים בשנת 1941 על ידי יהודים ציונים תושבי ירושלים שעלו מכורדיסטן בכלל ומהעיר זאכו בפרט בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
חברי הארגון החלו בפעולות שתדלנות בקרב הנהגת היישוב למציאת מקום להקמת היישוב בנוסף לפעולות הדרכה והכנה לחברי הארגון עצמם בדבר חיי כפר וקואופרציה. אולם בשל המצב הגאופוליטי בארץ ישראל בתקופה זו לא הצליחו להגשים את חזונם.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייסו מרבית חברי הארגון לכוחות הלוחמים, מרביתם במסגרת האצ"ל ומיעוטם במסגרת ההגנה והפלמ"ח. בשוך הקרבות והסרת המצור מירושלים, עשו חברי הארגון מאמץ נוסף להתיישבות ועלייה על הקרקע.
בפגישתם עם נציגי הסוכנות היהודית הוצעו מספר אפשרויות להקמת יישוב חדש. חברי הארגון ביקשו שהיישוב החדש יתפוס שטח ששוחרר במלחמה, ביקשו לעסוק בחקלאות וייצור מזון לעם ישראל וכן בקליטת עלייה. הסוכנות היהודית הציעה מספר חלופות, ולבסוף נבחרה הנקודה להקמת היישוב על חורבות הכפר הערבי הנטוש אלברייה, שתושביו עזבו אותו בחודש יולי 1948. בחודש אוקטובר 1949 עלו 28 משפחות מחברי הארגון על הקרקע להקמת היישוב. במסיבת העלייה לקרקע השתתפה רחל ינאית בן צבי. היישוב נקרא תחילה הכפר יעזק אולם כעבור ימים אחדים שינה לוי אשכול את שמו  לכפר עזריה (ראשי תיבות ל"עולי זאכו ראו ישועת השם") ואחר כך מושב עזריה.
עם הקמת המושב השלים הארגון את מטרתו והוא פורק.
כביש 92

היסטוריה

חלקו הדרומי של הכביש, מצמח לעין גב, נסלל מיד לאחר תום מלחמת העצמאות במסגרת המאמצים של ישראל לקבוע עובדות בשטחים המפורזים על פי הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, ונחנך ביוני 1950. הכביש נסלל על ידי סולל בונה, שליש ממנו מבטון והשאר באספלט. המשך הכביש נסלל בשלבים. בסוף 1969 הוארך הכביש מעין גב עד כורסי, במסגרת סלילת כביש 789 מכורסי לצומת אפיק. כבר אז תוכנן לסלול את כביש 87 שיעלה מצומת כפר נחום לגולן וכביש 92 תוכנן להתחבר לכביש זה, באופן שהכנרת תוקף בכביש. הכביש נחנך באפריל 1978.
לונר אורביטר

תוכנית לונר אורביטר (באנגלית: Lunar orbiter - מקפת ירחית) הייתה תוכנית של נאס"א לחקר הירח, במסגרתה שוגרו 5 מקפות אל הירח בין 1966 ל־1967. מטרת התוכנית הייתה למפות את פני הירח במטרה למצוא אתרי נחיתה מתאימים למשימות תוכנית אפולו. לוויינים אלו סיפקו את התמונות הראשונות של כדור הארץ מן הירח.
כל 5 המשימות הושלמו בהצלחה וכ־99% מהירח מופו ברזולוציה של 60 מטרים או טוב יותר. בשלוש המשימות הראשונות מופו 20 אתרי נחיתה מיועדים לנחיתת אדם שנבחרו על ידי תצפיות מכדור הארץ. משימות אלו טסו בנטיית מסלול נמוכה. שתי המשימות האחרונות שהו במסלול קוטבי ומיפו את שאר הירח. לונר־אורביטר 4 מיפתה את כל הצד הנראה של הירח וכ־9% מהצד הנסתר. לונר־אורביטר 5 סיימה את מיפוי הצד הנסתר וצילמה אף 36 אזורים שנבחרו מראש ברזולוציה בינונית (20 מטרים) וגבוהה (2 מטרים). כל משימות לונר־אורביטר שוגרו על גבי משגר אטלס־אג'ינה D.
בארי מרשל

קורות חיים

פרופ' מרשל (לרפואה ולפרמקולוגיה) השלים את התואר הראשון שלו באוניברסיטת מערב אוסטרליה ב־1974. הוא פגש את רובין וורן, פיזיולוג שהתעניין במחלת הגסטריטיס, במהלך הכשרה ברפואה פנימית בבית החולים המלוכתי בפרת' ב־1981. יחדיו, השניים חקרו את נוכחות חיידק סלילי אצל חולי גסטריטיס. בשנה שלאחר מכן (1982), הם הצליחו לגדל את התרבית הראשונית של H. pylori ופיתחו את ההשערה שלהם הקושרת בין החיידק לבין אולקוס וסרטן הקיבה.
תיאורית ה־H. pylori זכתה ללגלוג בידי המדענים והרופאים הממסדיים, שלא האמינו לכך שחיידק יכול לחיות בסביבה החומצית של הקיבה. במסגרת מאמציו להוכיח כי החיידק גורם לאולקוס, בשנת 1984 שתה מרשל צלחת פטרי מלאה בחיידק ופיתח במהרה תסמינים של דלקת רפידת הקיבה, שנעלמו לאחר שלקח אנטיביוטיקה, אך לא פיתח אולקוס. באותה השנה הוא גם זכה למלגת מחקר על שמו של רוברט קוך והמשיך לחקור את ה־H. pylori והגסטריטיס והפך לחוקר באוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית. הוא שב לאוסטרליה ב־1997, ועמד בראש קתדרה על שם ברנט באוניברסיטת מערב אוסטרליה בין השנים 1998–2003.
ב־2005 העניקה האקדמיה השוודית למדעים לו ולעמיתו פרופ' ורן את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על "התגלית שלהם של החיידק ה־H. pylori, ותפקידו במחלות כיב הקיבה ודלקת הקיבה". פרופ' מרשל ממשיך במחקר על H. pylori ומונה למנהל המעבדה לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת מערב אוסטרליה. בתחילת 2007 זכה לקבל אות מלכותי מיוחד לתושבי אוסטרליה ממלכת אנגליה, אליזבת השנייה. 
כיום מקדם בארי מרשל יוזמות בתחום החיסון דרך מוצרי מזון בסיסיים. חלקן מתבסס על חשיפת גוף האדם לנגיפים שמקושרים ל-H. pylori.
50 סנט

ביוגרפיה

50 סנט הוא שם הבמה של קרטיס ג'קסון. ג'קסון נולד וגדל במשפחה חד הורית עם אמו, סוחרת סמים ברובע קווינס בניו יורק, שהייתה מכורה לסמים בעצמה. בעודו בן שמונה, נרצחה אמו והוא גדל אצל סבו. בגיל שתים עשרה, החל ג'קסון גם לסחור בסמים ואף נעצר בעודו נער, בגין מכירת קראק והרואין לשוטר במסווה. כמו כן ג'קסון היה מעורב בתקרית ירי בתיכון בו למד ממנו נשר בכיתה י'.

קריירה

ג'קסון החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשכונת מגוריו, אך עד מהרה אימץ אותו ג'אם מאסטר ג'יי, חבר להקת Run DMC, והכיר לו אנשי מפתח בתעשיית המוזיקה האמריקאית. ב-1999 החתימה אותו חברת קולומביה על חוזה הקלטות. אלבומו הראשון Power of the Dollar, לא יצא באופן רשמי, אך השיר "How to Rob" זכה לפופולריות רבה. ב-24 במאי 2000 נורה ג'קסון וספג 9 כדורים ליד בית סבתו. תקופת ההחלמה נמשכה חודשים רבים. כתוצאה מכך בוטל חוזהו עם חברת "קולומביה".  עם ביטול החוזה אמינם החתים את ג'קסון בלייבל שלו, בחברת התקליטים "אינטרסקופ".
לאחר החלמתו, הקים ג'קסון את חברת התקליטים ג'י יוניט ביחד עם טוני יאיו, לויד בנקס ויאנג באק. בשנת 2002 הוא הוציא בשיתוף עם ג'י יוניט את אלבומו השני Fifty Cent is The Future. באותה שנה הוציא גם את אלבומו No Fear ,No Mercy בשיתוף עם חבריו לג'י יוניט. שנה לאחר מכן הוציא ג'קסון את האלבום Get Rich Or Die Tryin שנמכר במאות אלפי עותקים. ב-2003 נבחר אלבום זה ל"אלבום השנה" ואחד משיריו - In Da Club ל"שיר השנה" לאחר שעמד בראש מצעד הפזמונים במשך שלושה שבועות. 
אלבומו של ג'קסון, The Massacre, יצא ב-3 במרץ 2005. מהאלבום יצא הסינגל "Candy Shop" ששהה במקום הראשון במצעד מאה הלהיטים של בילבורד במשך תשעה שבועות. באותה שנה הוציא סרט אוטוביוגרפי על חייו, "תתעשר או תמות בדרך" בבימוי ג'ים שרידן.
בנוסף לכך, ל-50 סנט היו סכסוכים רבים עם ראפרים גדולים כמו ליל ויין, ריק רוס וג'ה רול. במארס 2000,  ג'קסון הוכה ונדקר מחוץ למועדון "היט פאקטורי" במנהטן, בידי אירוו לורנצו, אחיו כריסטופר וראפר בשם ראמל גיל, המשתייך ללייבל של ג'ה רול.
ג'קסון מתגורר באחוזה בפרמינגטון, קונטיקט. בשנת 1997 נולד לג'קסון ולחברתו דאז, שניקווה טומפקינס, בן.  
ביולי 2015 הגיש ג'קסון בקשה לפשיטת רגל בעקבות חובות לנושים. במסמכי הבקשה, דיווח ג'קסון על חובות בסדר גודל של 32 מיליון דולר. בשנת 2017 בוטל הליך פשיטת הרגל נגדו לאחר ששילם 22 מיליון דולר מוקדם מהצפוי.
אורך פלאנק

אורך פלאנק הוא האורך הפיזיקלי הקצר ביותר הניתן למדידה, כ-  מטר. זוהי יחידת אורך טבעית הנובעת מקבועים פיזיקליים כמו מהירות האור, קבוע ניוטון וקבוע פלאנק. עקרון אי הוודאות קובע שאורך פלאנק הוא הרדיוס המינימלי של חור שחור. למדידת אורך קצר מאורך פלאנק אין משמעות, משום שאין אפשרות לבצע מדידה פנימה לאופק האירועים של חור שחור. 
כמו כן, אורך פלאנק מהווה את אחת היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק.

הערך

ערכו של אורך פלאנק הוא:
אורך זה קטן בכעשרים סדרי גודל מקוטרו של פרוטון, ואין כיום דרך מעשית למדוד אותו.

פיתוח הנוסחה של אורך פלאנק

בהתאם לעקרון אי הוודאות, מסת פלאנק נותנת את סדר הגודל למסה המינימלית של חור שחור (וראו את פיתוח הנוסחה למסה מינימלית של חור שחור):
אורך פלאנק הוא רדיוס שוורצשילד של חור שחור בעל מסה מינימלית:

הקשר לאורך גל קומפטון

אורך פלאנק שווה לאורך גל קומפטון של גוף שמסתו שווה למסת פלאנק חלקי :
מוזיק קונקרט

מוזיק קונקרט (מושג הלקוח מצרפתית: Musique concrète כלומר מוזיקה ממשית או מוזיקה קונקרטית) היא תנועת אוונגרד מוזיקלית שהתפתחה החל מסוף שנות הארבעים בצרפת ומהווה את אחד הבסיסים למוזיקה האלקטרונית של ימינו. אבי התנועה הוא פייר שפר.

התחלה

הופעתו של המושג לראשונה היא ביומנו של שפר, ב-15 במאי 1948. התנגדותו של שפר הייתה להפשטה שראה במוזיקה האינסטרומנטלית. שפר רצה לעשות שימוש בצלילים יומיומיים או בכאלה שניתן למצוא בעולם כבסיס לחומר מוזיקלי חדש. שפר ועמיתו פייר אנרי הקליטו צלילים על גבי תקליטים ולאחר מכן על גבי סרטים מגנטיים שהפכו לנגישים בתחילת שנות החמישים. המעבר לשימוש בסרטים מגנטיים במקום תקליטים הקל מאד על תהליכי ההקלטה, העריכה ועיבוד הקול - מה שעזר לפיתוח התנועה.
הצלילים בהם עסק שפר לאו דווקא תאמו לתווים. שפר סבר כי המוזיקה המערבית מגבילה עצמה קשות באמצעות קשירה אל קולות המושמעים על ידי כלי נגינה בהוראת תווים. לפיו, על מנת להתנסות, עלינו להקשיב לקולות הנמצאים "מחוץ לעולם המוזיקה". יחד עם זאת, שפר לא התנגד לסדר וארגון - לפי משנתו מרבית העבודה מגיעה אחרי תהליך ההקלטה. בכל צליל שהוקלט ראה שפר אינסוף צלילים פוטנציאליים אותם ניתן להפיק באמצעות מניפולציה של צליל זה. בין יתר האמצעים, השתמשו שפר ואנרי בהאטה והאצה של הצליל, ערבול מספר צלילים, שינוי גובה הצליל והחשוב ביותר - מונטאז' של הצלילים. רעש הופך למוזיקה, לפי שפר, באמצעות המניפולציה עליו והסידור שלו.
יצירתו הראשונה של שפר, Étude aux chemins de fer (אטיוד הרכבות), מורכבת מהקלטות של רכבות. עם זאת, עיקרון נוסף של שפר היה שיש ליצור הפרדה בין קהל המאזינים למקור הקול. בכך הוא לא התכוון שהמאזין לא יוכל לזהות את הגורם שיצר את הקול, אלא שהוא לא יוגבל על ידי כך - ויוכל להמשיך משם הלאה בהתמקדות בקול עצמו. על המאזין לפי שפר לא להיות מכוון למאמץ מתמשך של זיהוי מקורות הקולות אלא להאזין לפעולתם הטהורה עליו בתור צלילים. אחת הדרכים ליצור הפרדה זו הייתה המניפולציה של הקול המוקלט.

התארגנות התנועה

ב-1951 הקים שפר יחד עם אנרי את "הקבוצה למחקר המוזיק קונקרט" (Groupe de Recherche de Musique Concrète) ששכנה ב-RTF - רשות השידור הצרפתית הלאומית דאז. הקבוצה הקימה אולפן ובין השנים 1951 ל-1953 הופקו בו 12 יצירות מוזיקליות.
בשנת 1958, לאור חוסר שביעות רצון מהתנהלות הקבוצה, הקים שפר את "הקבוצה למחקר מוזיקלי" (Groupe de Recherches Musicales) ששכנה מאוחר יותר ב-ORTF - שמה החדש של רשות השידור הצרפתית. הקבוצה קיימת עד היום.

תופעות מקבילות

בתחילת שנות החמישים החל קרלהיינץ שטוקהאוזן לעבוד בתחום המוזיקה האלקטרונית. גם הוא השתמש בהקלטות של צלילים מצויים, אולם בניגוד לתנועת המוזיקה הקונקרטית, הוא גם החל לסנתז צלילים באמצעות מתנדים. שפר לא רצה לעבוד עם מתנד לצורך יצירת צליל שאינו נובע מן העולם ובניגוד אליו שטוקהאוזן רצה לפתח את האפשרות הזאת לצד האפשרות של הקלטת צלילים מצויים ועיבוד שלהם. הוויכוח בין שפר לשטוקהאוזן לא מנע מהאחרון ליטול חלק בפעילות "הקבוצה למחקר המוזיק קונקרט" תחת שפר.