google/wiki40b huggingface dataset:
התקפת אדם בתווך

במחשבים ואבטחת מידע התקפת "אדם בתווך" (Man in the middle) לעיתים מסומנת בקיצור MITM או MiM היא סוג של ציתות אקטיבי שבו התוקף המאזין לשיחה המתקיימת בין שני מחשבים או ישויות ברשת, מצליח להתחזות לכל אחד מהם בנפרד, להעביר את התמסורת ביניהם ולגרום להם להאמין שהם מתקשרים ביניהם ישירות בערוץ פרטי, בעוד שלמעשה ההתקשרות נשלטת לגמרי בידיו. כדי שהתקפה כזו תצליח ראשית חייב התוקף להתחזות בהצלחה לכל צד לשביעות רצונו של השני. כמו כן חייב להיות מסוגל ליירט את כל המסרים או התשדורות העוברים ביניהם ולהוסיף, למחוק או לשנות כל מסר כרצונו. 
התקפת "אדם בתווך" מתמקדת בתהליך האימות ההדדי בפרוטוקול התקשורת, מסיבה זו פרוטוקולים קריפטוגרפיים נוקטים בדרך כלל בצעדי מנע על ידי הוספת תהליך אימות. למשל SSL מאפשר אימות חד צדדי או דו צדדי של המתקשרים אחד כלפי השני, בדרך כלל בשימוש במערכת הצפנה אסימטרית המשתמשת בחתימה דיגיטלית ובאלגוריתמים כדוגמת RSA. לעיתים בסיוע ישות ייעודית הקרויה צד שלישי מהימן או רשות אישור מהימנה דוגמת וריסיין.
התקפת "אדם שבתווך" תוך התחזות גם אפשרית, למעשה חוקרים בתחום האבטחה הצליחו לדמות מגוון מתקפות כאלו ואף מציעים כלים ממוכנים המסוגלים לבצע עבודה זו, קיימים אף מוצרי אבטחה, כגון IPS,‏ DLP,‏ שרתי פרוקסי ו-IDS, אשר משתמשים בטכניקה דומה כדי לפענח מידע מוצפן ולוודא כי הוא אינו מכיל תוכן בעייתי. 
בסביבת האינטרנט בדרך כלל ההגנה הטובה ביותר כנגד התקפה כזו היא לאמת את זהותו של הצד השני באמצעות "תעודת אימות" שניתנת על ידי צד שלישי נאמן. בדפדפנים מודרניים קיימים מנגנוני הגנה מדיוג (פישינג) ואמצעים לשמירת פרטיות כגון מחיקת עוגיות, היסטוריה או גלישה בסתר. אולם חרף כל המאמצים האינטרנט לעולם לא יהיה מסוגל לספק הגנה מושלמת לגולש, כך שלמרות ההמלצה לוודא שהדפדפן מציג צלמית "מנעול", ישנם דרכים להתקין תעודות אישור מזויפות וליצור "מראית עין" של מצב תקין. קיים תיעוד רב בנושא, ידוע כי ממשלות ניסו לנקוט בשיטות כאלו לצורך ריגול וכן קיימים ארגונים בהם כל תעבורת האינטרנט מנוטרת תוך שימוש בטכניקה זו.
מארק אדי

חיים אישיים

אדי נולד בעיר יורק ולמד משחק ב"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" שבלונדון.
אדי חי עם אשתו קלי ושלושת ילדיו בעיירה הכפרית רופורת' שביורק.

טלוויזיה

אדי התפרסם לראשונה לצדו של רואן אטקינסון בעונה השנייה של קומדיית המצבים "הקו הכחול הדק" בתפקיד הבלש גארי בויל.
כמו כן כיכב בסיטקום "עדיין עומד" את הדמות הראשית ביל מילר ששודרה במשך ארבע עונות, החל מ-2002.
החל מ-2011 משודרת ב-HBO הסדרה "משחקי הכס" בה הוא מגלם את המלך רוברט באראתיאון.

קולנוע

את הופעת הבכורה שלו בקולנוע הבריטי ערך אדי בדרמה הקומית השנונה "ללכת עד הסוף" בתור דייב, נשוי שמן ומובטל שמצטרף בעקבות מצבו הכלכלי למופע חשפנות ראוותני אותו מארגן חברו גאז (רוברט קרלייל) .
את צעדיו הראשונים בהוליווד עשה בקומדיות הילדים "ג'ק פרוסט". בנוסף כיכב בסרט ההמשך "הפלינטסטונס - ויוה רוק וגאס", בו החליף את ג'ון גודמן בתפקיד פרד פלינסטון.
ב-2001 שיחק במותחן הפעולה התקופתי "סיפורו של אביר" בתור רולנד חברו הנאמן של האביר ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר) ובקומדיה "מת לצחוק" בתור סיסקו המשרת של לאנס ברטון (כריס רוק).
ב-2002 הופיע בעיבוד הקולנועי לרומן הבדיוני "מכונת הזמן" בתפקיד דייוויד פילבי חברו של הפרופסור אלכסנדר הרטדייגן (גיא פירס).
ב-2010 גילם אדי את הנזיר טאק בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" ואת הבלש שון הו'ארין שמנסה להפליל את בארני פנופסקי (פול ג'יאמטי) החשוד ברצח בדרמה הקומית "הסיפור על פי בארני".
אלפרדו קראוס

ילדות

קראוס נולד בעיר לאס פאלמס דה גראן קנריה באיים הקנריים. בגיל ארבע, החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיל 8 הצטרף למקהלת בית הספר. כאשר סיים את לימודיו, החל לעסוק בנדל"ן, אך החליט להשקיע בקריירת שירה. הוא נסע להשתלם בשירה בברצלונה וולנסיה. לראשונה הופיע על הבמה במדריד בזרזואלה (אופרטות ספרדיות), בשנת 1954. לאחר זכה במדליה בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה פנה לקריירה אופראית רצינית.

קריירה

בשנת 1956, את הופעתו הראשונה בתפקיד באופרה עשה קראוס בקהיר, בתפקיד הדוכס באופרה ריגולטו של ורדי. ב-1958 שר בליסבון את אלפרדו בלה טרוויאטה יחד עם מריה קאלאס. בתוך שנים ספורות הפך לאמן בינלאומי כאשר ב- 1959 הופיע לראשונה בקובנט גארדן, לונדון, בתפקיד אדגארדו בלוצ'יה די למרמור (מאת דוניצטי) וב-1960 הופיע לראשונה בלה סקאלה, בתפקיד אלווינו באופרה הסהרורית (La sonnambula) מאת בליני. בארצות הברית הופיע לראשונה ב-1962, באופרה הלירית של שיקגו, וב-1966 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בריגולטו. הוא גם הופיע בכל רחבי דרום אמריקה, בבואנוס איירס, קראקס, סנטיאגו דה צ'ילה וריו דה ז'ניירו.
עם הזמן הרחיב קראוס את הרפרטואר שלו באופרות ידועות אך גם בכאלה פחות ידועות. למשל, לוקרציה בורג'ה, נערת הגדוד, לינדה די שאמוני, דון פסקואלה של דוניצטי. אופרות צרפתיות - סיפורי הופמן (ז'ק אופנבך), רומיאו ויוליה ופאוסט מאת גונו) ולאקמה מאת ליאו דליב. הוא אף הקליט אופרות כמו La jolie fille de Perth ודולי הפנינים מאת ביזה. בד בבד רכש מוניטין בתפקידים ליריים ידועים כמו ורתר, פאוסט, דון אוטביו, נומרינו, וארטורו בהפוריטנים של בליני.
קראוס אף הרבה לבצע מוזיקה יותר קלה, כמו זרזואלה ושירי עם ספרדיים. הוא אף הקליט והוציא אותם לאור בלייבל פרטי משלו בשם Carillon.

טכניקה

הודות לטכניקה המעולה שלו ושימוש זהיר בקולו, קראוס המשיך לשיר בפומבי עד גיל 70. את הטכניקה למד אצל מרסה ליופרט שבין תלמידיה נמנים, אנה מופו, פיורנצה קוזוטו, רנאטה סקוטו ועוד. קראוס ניחן גם במוזיקליות מעודנת וברגיסטר גבוה, שהיה נשמע קליל וחסר מאמץ. מבקרי אופרה מחשיבים אותו לאחד הטנורים הטובים של סוף המאה ה-20. קראוס נחשב אדם אינטליגנטי שהשקיע מחשבה בבחירת התפקידים ובהבנתם, והאינטרפרטציה בתפקיד הייתה חשובה לו יותר מהיכולת הווקלית.

שנים מאוחרות

בשנת 1991 זכה קראוס בפרס נסיך אסטוריאס, וב-1997 נפתח בעיר הולדתו - לה פלמה אודיטוריום על שמו.
מותה של אשתו בשנת 1997 השפיעה על קראוס עמוקות, והוא הפסיק לשיר שמונה חודשים, לאחר מכן חזר ללמד ולהופיע עד שתקפה אותו מחלה. קראוס מת מן המחלה ב- 10 בספטמבר 1999 במדריד בגיל 71.
שולמית נדלר

חייה

נדלר נולדה בארץ ישראל כשולמית קָניֶבסקי (קָנֵב), בתם של רחל ויצחק קנב, כלכלן, ממנהיגי הסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, יו"ר מרכז קופת חולים ומנהל המכון למחקר סוציאלי בהסתדרות. את הכשרתה כאדריכלית רכשה בטכניון בהנחייתו של האדריכל זאב רכטר, שם גם הכירה את מיכאל נדלר, בעלה לעתיד ומי שהפך לשותפה למשרד האדריכלים המצליח במשך חצי יובל שנים. בשנת 1945 סיימה את לימודיה (הייתה האישה השנייה שסיימה לימודי אדריכלות בטכניון) ויחד עם מיכאל פתחה משרד אדריכלים קטן ברחוב בר כוכבא במרכז תל אביב, וזאת לאחר שהיו שותפים בתכנונם של שישה קיבוצים בנגב. בעקבות זכייתם בתחרות לתכנון המדרשה החקלאית רופין הצליח המשרד הצעיר לקבוע את מעמדו בחזית העשייה הישראלית. ב-1970 זכתה בפרס רוקח יחד עם שותפיה למשרד.
השותפות התרחבה לראשונה בשנת 1958 כאשר הצטרף האדריכל שמואל ביקסון. בשנת 1970 הצטרף האדריכל משה גיל כשותף.
המשרד שבראשו עמדה נדלר תכנן כמה מהפרויקטים המרכזיים במדינת ישראל הצעירה, זכה בתחרויות תכנון ובפרסים על עבודות נבחרות.
בני הזוג נדלר בנו לעצמם בית בהרצליה פיתוח, אולם לא זכו לגור בו זמן רב, עקב פטירתו של מיכאל. לאחר פטירתו שבה להתגורר בדירתם בתל אביב. 
משרדם של הזוג נדלר והשותפים שמואל ביקסון וגיל נסגר סופית ב–2010.
ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 2010-1946. שנתיים לאחר מכן נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. 
נפטרה ב-27 באוגוסט 2016, ימים ספורים לפני יציאתו לאור של ספר מקיף המסכם את יצירתה לאורך 64 שנות עבודה, ספר אותו ערכו צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון. נטמנה בבית העלמין הישן בהרצליה. היא הותירה אחריה בן, אריאל, ונכדים.
מחנה הריכוז אוהרדרוף

היסטוריה

המחנה הוקם בנובמבר 1944 בסמוך לעיר גותה במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה. האסירים במחנה היו עובדי הכפייה ששימשו ככוח עבודה להקמת מסילת ברזל שהובילה למרכז תקשורת תת-קרקעי שהקמתו מעולם לא הושלמה, וזאת בשל ההתקדמות המהירה של הכוחות האמריקאים.
בסוף מרץ 1945, מנתה אוכלוסיית המחנה כ-11,700 אסירים, אבל בתחילת אפריל יחידות גולגולת המת של האס אס פינתה כמעט את כל האסירים לצעדות המוות למחנה בוכנוואלד. אנשי האס אס הרגו רבים מהאסירים שנותרו במחנה מכיוון שהיו חולים מדי לצאת לצעדה.

שחרור המחנה: אפריל 1945

המחנה שוחרר ב-4 באפריל על ידי הדיוויזיה המשוריינת הרביעית (4th Armored Division) ודיוויזיית הרגלים ה-89 (89th Infantry Division) של צבא ארצות הברית. כשחיילי הדיוויזיה המשוריינת נכנסו למחנה הם גילו ערימות של גופות, חלקן מכוסה בסיד, וחלק אחר של הגופות כשהן שרופות באופן חלקי. 
הגילוי המחריד של הגופות הביא את גנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד עליון של כוחות בעלות הברית באירופה, לבקר במחנה ב-12 באפריל. אליו נלוו גם הגנרלים ג'ורג' פטון ועומר בראדלי. לאחר ביקורו, שלח אייזנהאואר מברק לגנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטות המשולבים בוושינגטון, בו תיאר את מה שראה בביקורו במחנה. הוא כתב שהאכזריות והבהמיות היו כל כך חזקים שהותירו אותו חולה. לדבריו גנרל פאטון לא רצה להיכנס לראות, אך הוא שכנע אותו לבקר במחנה כדי שהוא והגנרלים האחרים שביקרו במחנה יוכלו להעיד בעתיד מיד ראשונה את הזוועות שביצעו הנאצים ביהודים, וכדי למנוע מאנשים לכנות את מה שאירע כתעמולה יהודית. השפעת המראות במחנה הייתה כה חזקה עד שב-19 באפריל 1945 שלח אייזנהאואר בקשה למרשל שישלח משלחת של חברי קונגרס ועיתונאים שיבואו לראות ולהביא את מעשי הזוועה של הנאצים לידיעת הציבור האמריקאי. המשלחת אושרה באותו יום על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
פיליפ דה וינטר

משפחתו

אביו למד רפואה באוניברסיטת לובן בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך נאלץ להסתתר כאשר גדל איום המעצר על ידי הכובשים הגרמנים לצורך עבודת כפייה בגרמניה. הוא גורש לבסוף לגרמניה לעבודה במפעל תחמושת גרמני, נותר בחיים (כי הבלגים נחשבו כ’אריים’, ובהתאם חיו בתנאים טובים משאר אלה של 'אונטרמנשן'), אך חזר כחוש וחולה, ולא היה מסוגל לסיים את לימודיו.
סבו של דה וינטר מצד אמו היה פעיל בעיר בלנקנברג בארגון המחתרת "וויטה בריגדה" (החטיבה הלבנה).

פעילות פוליטית

כבר בתיכון היה דה וינטר פעיל פוליטי בעיר ברוז', בגיל 16 הקים את תנועת "ליגת הסטודנטים הצעירים הלאומנית", ובאותה שנה היה חבר במפלגה הפלמית העממית.
בשנת 1982 בזמן לימודיו באוניברסיטה בעיר אנטוורפן הצטרף דה וינטר ל"אגודת הסטודנטים הלאומנית", ובשנת 1983 הצטרף כחבר למפלגת ה"ולאמס הבלוק" (גוש הפלמי) שהפכה עם הזמן למפלגת הולאמס בלאנג.
מאנל נבארו

ביוגרפיה

נבארו נולד בעיר סבאדל הממוקמת במחוז ברצלונה בחבל הארץ קטלוניה שבספרד. מגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה ובגיל ארבע עשרה קנה לו אביו את הגיטרה הראשונה שלו. לאחר זכייתו בתחרות מוזיקלית מקומית ב-2014 המיועדת לבני נוער בשירו של הראפר הקנדי דרייק, "Hold On, We're Going Home", מספר חודשים לאחר מכן הוא נחתם בחברת בתקליטים TeenStarRecords והוציא באותה שנה את הסינגל הראשון שלו "Brand New Day".
נבארו נחתם בשנת 2016 בחברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ושחרר את הסינגל הראשון בחברת התקליטים Candle. לאחר מכן בינואר 2017 שחרר את הסינגל השני, Do It for Your Lover, אתו התמודד בגמר הלאומי של ספרד לאירוויזיון בשנת 2017 אשר נכתב על ידיו ואנטוניו ראיו. ב-11 בינואר זכה בגמר והוכרז בידי רשות השידור הספרדית (TVE), לייצג את מדינתו בתחרות האירוויזיון של אותה שנה אשר תתקיים בקייב שבאוקראינה. שירו שובץ אוטומטית בגמר כיוון שספרד אחת מן חמש המדינות המממנות העיקריות של התחרות. השיר סיים במקום ה-26 והאחרון בגמר.
בוריס ברמן

חייו

ברמן, יליד מוסקבה, למד אצל לב אובורין בקונסרבטוריון של מוסקבה. הופעתו הראשונה הייתה במוסקבה בשנת 1965. הוא הצטרף להרכב מוזיקה עתיקה, בשעתו היחיד בברית המועצות, כצ'מבליסט. במקביל עבד עם מלחינים בני התקופה כמו אלפרד שניטקה ואדיסון דניסוב. הוא ניגן בהופעות הראשונות ברוסיה של יצירות מאת ארנולד שנברג, קרלהיינץ שטוקהאוזן, לוצ'אנו בריו וג'ורג' ליגטי.
בשנת 1973 קיבל היתר לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל. ב-1979 היגר לארצות הברית, ומאז לימד באוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת אינדיאנה ובית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל. ברמן הקליט את מכלול יצירותיו לפסנתר של פרוקופייב לחברת צ'אנדוס, נוסף להקלטות אחרות.
בשנת 2008 ראה אור ספרו של ברמן, "הסונאטות לפסנתר של פרוקופייב", בהוצאת אוניברסיטת ייל.
גמלוס

טיבריוס יוליוס קיסר נירון (10 באוקטובר 19–38) הידוע בכינויו גמלוס, היה אציל רומאי מן השושלת היוליו-קלאודית. הקיסר אוגוסטוס היה דודו מדרגה שלישית (אח של סבתו רבתא, אוקטביה), הקיסר טיבריוס היה סבו מצד האב, הקיסר קליגולה היה בן דודו מצד אמו, הקיסר קלאודיוס היה דודו מצד אמו, והקיסר נירון היה הבן של בת-דודתו, אגריפינילה.

תולדות חייו

גמלוס נולד בשנת 19, אמו הייתה ליווילה בתו של נירון קלאודיוס דרוסוס ואנטוניה הצעירה ואביו היה דרוסוס יוליוס קיסר בנו של הקיסר טיבריוס. מכיוון שאחיו התאום מת בינקותו הוא קיבל את הכינוי "גמלוס" (התאום).
אביו של גמלוס מת בנסיבות חשודות בשנת 23 וגמלוס התפוגג לאלמוניות וזכה להתעלמות מהמשפחה הקיסרית ומסבו טיבריוס. על כך תעיד העובדה שהוא קיבל את הטוגה וירליס כשהגיע לגיל שמונה עשרה בשנת 37, ארבע שנים לאחר המועד המקובל.
אמו של גמלוס הוצאה להורג בשנת 31 לאחר שהתגלה שהיא הייתה, ביחד עם מפקד המשמר הפרטוריאני סיאנוס שהיה מאהבה, חלק מקשר שנועד להדיח את הקיסר מן השלטון ולהמליך את סיאנוס, ייתכן כעוצר לגמלוס. באותו הזמן החלו לצוץ שמועות על כך שאביו האמיתי של גמלוס היה סיאנוס.
בזמן הזה טיבריוס החל להתייחס ולקרב אליו את נכדו, אולם המקורות העתיקים חלוקים בשאלת כוונותיו האמיתיות. טקיטוס ופילון האלכסנדרוני גורסים שטיבריוס תכנן להפוך את גמלוס ליורשו אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל חוסר וניסיונו והעובדה שהקיסר נפטר זמן קצר אחר כך בעוד שסווטוניוס גורס שטיבריוס שנא את גמלוס מפני שהוא חשד שהוא לא באמת נכדו. דיו קסיוס מציג גרסה מאוזנת וטוען שטיבריוס העדיף את קליגולה כיורש כתוצאה מניסיונו ומהעובדה שהיה לו ספקות באשר למוצאו של גמלוס.
כשטיבריוס נפטר ב-16 במרץ 37 קליגולה עלה לשלטון כיורשו, אולם בעת קריאת צוואתו של טיבריוס לפני הסנאט התגלה כי הוא ייעד את גמלוס להיות קיסר שותף יחד עם קליגולה. קליגולה אמנם נהג בנועם עם גמלוס ואף אימץ אותו כבן, אולם במקביל הוא ביטל את צוואתו של טיבריוס וכעבור שנה חיסל את גמלוס מפני שראה בו איום.
תל א-רימאח

תל א-רימאח הוא אתר ארכאולוגי במחוז נינוה בעיראק, כ-80 ק"מ ממערב למוסול והעיר העתיקה נינוה, באזור העיר סינג'אר. זיהויה של העיר העתיקה ששכנה באתר אינו ודאי. החוקרים הציעו את קטרה או קראנה.

המחקר הארכאולוגי

האזור נסקר בשנת 1938 על ידי הארכאולוג הבריטי סיטון לויד. האתר של תל א-רימאח נחפר בין השנים 1964–1971 על ידי משלחת של המכון הבריטי ללימודי עיראק בראשות דייוויד אוטס . בין הממצאים שנחפרו באתר היו מקדש וארמון מתחילת האלף השני לפנה"ס. הארמון והחצר שלו היו מעוטרים ב-50 עמודים שעוצבו כמו עמודי עץ דקל. קוטר העמודים היה 60 ס"מ בדומה לגזע דקל בטבע. עיצוב עמודים דומה נמצא גם בארמון בתל ליילאן. מבנה מהתקופה הנאו-אשורית הממצאים כללו גם מספר לוחות בכתב יתדות המתוארכות לתקופתו של זימרילים מלך מארי, שמלך במאה ה-18 לפנה"ס. רוב הלוחות היו מהארכיון הפרטי של אילתאני אשתו של מושל קראנה. הממצא המפורסם ביותר הוא האסטלה של אדד-ניררי השלישי המציינת את שמו של המלך יואש מלך ישראל כמעלה מס למלך אשור.
אדד-ניררי, מלך חזק, מלך תבל, מלך אשור, בן שמשי-אדד, מלך תבל, מלך אשור, בנו של שלמנאסר, מלך ארבע כנפות הארץ, גייסתי רכב וחיילים וציוויתי להתקדם לארץ ח'תי. תוך שנה אחת הכנעתי לרגלי את כל ארצות שקיעת השמש. היטלתי עליהם מס לתמיד.
קיבלתי את המס של מרא מדמשק: 2000 כיכרות כסף, 1000 כיכרות נחושת, 2000 כיכרות ברזל ו-3000 בגדי פשתן צבעוניים. קיבלתי את המס של יואש השומרוני ושל אנשי צור וצידון. המשכתי במסעי אל הים הגדול מקום שקיעת השמש. את צלם מלכותי הצבתי בעיר ארווד השוכנת בלב הים.
העפלתי להר הלבנון, כרתי 100 ארזים גדולים [לשם בניין] ארמוני ומקדשי. קיבלתי את המס מכל מלכי ארץ הנאירי.
—

היסטורית התיישבות

האתר היה מיושב כנראה כבר באלף השלישי לפנה"ס. לשיא גדולתו הוא הגיע באלף השני לפנה"ס בתקופה הבבלית הקדומה, ובתקופת ממלכת מיתני. תקופת פריחה נוספת הייתה בתקופה הנאו-אשורית. שתי הערים העתיקות קטרה וקראנה, מהאלף השני לפנה"ס, שכנו באזור התל העתיק, הממצאים לא העלו זיהוי ודאי של התל.
ג'ורג' ח'לייפי

אודות

חלייפי נולד בנצרת בשנת 1947 ועבר לירושלים לאחר התיכון, שם עבד כמפיק וקריין ברדיו. בשנת 1973 נסע ללמוד קולנוע וטלוויזיה בבית הספר הגבוה לאמנויות בבריסל. בין השנים 1978 ל-1984 ביים סרטים תיעודיים בעבור רשת הטלוויזיה הבלגית RTBF ועזר לאחיו, הבמאי מישל ח'לייפי, לביים את סרטו "זיכרונות פוריים". בשנת 1985 חזר ח'לייפי לירושלים ושימש כמפיק של סרטו של אחיו "חתונה בגליל". בשנת 1996 הפיק את הגרסה הפלסטינית לרחוב סומסום. בשנת 1999 הוא כותב ומביים את הסדרה "הבית של אבו יוסוף" כיום חלייפי מלמד במכון למדיה מודרנית באוניברסיטת אל-קודס.
בשנת 2002 היה אמור לשמש כשופט בפסטיבל הסרטים התיעודיים דוקאביב בסינמטק תל אביב, אולם כמה ימים לפני פתיחת הפסטיבל פרש ממנו. במכתב למנהלת הפסטיבל ולעמיתיו השופטים הסביר כי הוא קורא להחרמה בינלאומית של ישראל. "ממשלות ישראל וחלק גדול מהציבור הישראלי לא יבינו, אם לא יסבירו להם בצורה חד-משמעית, שהם נהפכים ממשטר כובש ומדכא, למשטר גזען ופראי" כתב.
בשנת 2006 סיים לכתוב יחד עם נורית גרץ את "נוף בערפל", ספר היסטוריה של הקולנוע הפלסטיני הראשון שיצא לאור בעברית. על בסיס עבודה זאת פיתח יחד עם נורית גרץ ומיטל אלון-אוליניק את הקורס "הקולנוע הפלסטיני" באוניברסיטה הפתוחה.
הוא אחיו של הבמאי והחוקר מישל חלייפי.
On a Night Like This

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי סטיבן טורש, מארק טיילור, גראהם סטאק ובריאן רולינג והופק על ידי טורש וטיילור. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון היורודאנס. עם השיר הופיעה מינוג במיני-סיבוב ההופעות שלה, "Summer 2015".
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הכסף בבריטניה, על סך מכירות של 170,000 עותקים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של קיילי מינוג ב-8 באפריל 2010. הקליפ בוים על ידי דאגלס אייברי. בקליפ משתתף רוטגר האוור. בתחילת הקליפ, ניתן לראות כמה אנשים מדברים ולאחר מכן את מינוג מגיחה מתוך בריכה.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4.2 מיליון צפיות.
מולי שגב

ביוגרפיה

נולד בשם שמואל כהן בתל אביב. אביו הוא יוצר הטלוויזיה והבמאי אבי "אמומה" כהן. אימו היא העיתונאית עמירה שגב, וסבו מצד אימו הוא האדריכל אברהם ארליק.

קריירה

הופיע לראשונה על מסכי הטלוויזיה בשנת 1981, כשהיה בן תשע, בתוכנית הילדים "רגע עם דודלי", ששודרה במסגרת הטלוויזיה הלימודית. בשנת 1983 קיבל תפקיד קבוע בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים", אף היא בהפקת הטלוויזיה הלימודית ושודרה בערוץ הראשון, שם גילם את מולי, אחד הילדים בסדרה. לאחר שירותו הצבאי בעיתון "במחנה" החל בקריירה עיתונאית ושימש כעורך בעיתונים "חדשות", "זמן תל אביב" ו"מעריב", שם כיהן כסגן עורך המוסף "סופשבוע".
ב-1999 חזר לטלוויזיה אולם לא כשחקן אלא מאחורי הקלעים. הוא יצר וערך את תוכנית הלילה "יחסים מסוכנים" יחד עם בת זוגו באותה תקופה, דנה מודן.
בשנת 2000 הצטרף לחברת "קשת" כדי להקים את ערוץ הקומדיה "ביפ" בכבלים. שגב שימש כעורך הראשי של הערוץ עד שנת 2003 והיה אחראי לתוכניות רבות, בהן: "דאבל דייט עם דנה מודן ורועי לוי", "החטא ועונשו", עם טל פרידמן ואיל קיציס, וסדרת האנימציה הסאטירית "מ.ק 22" שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2003 יצר (עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון) את תוכנית הבידור והסאטירה המצליחה "ארץ נהדרת" המשודרת בערוץ 12, והוא מכהן כעורך הראשי שלה עד היום. התוכנית זכתה שמונה פעמים בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2004 מונה לתפקיד סמנכ"ל התוכניות של זכיינית ערוץ 2 קשת, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים. ב-2007 פרש מהתפקיד אך נשאר ב"קשת" כמפיק ויוצר עצמאי, במסגרת זו נטל חלק בפרויקטים שונים:
ב-2005 יצר (עם תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הדרמה הקומית "אמאל'ה", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2007 יצר (עם אסף הראל) את סדרת הדרמה הקומית "מסודרים", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2010 ביים (עם אדם סנדרסון) וכתב (עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון) את סרט הקולנוע "זוהי סדום" בכיכובם של חברי "ארץ נהדרת", שנחשב לאחד המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי בעשורים האחרונים ].
ב-2014 שימש כמפיק ועורך אחראי בתוכנית האירוח והסאטירה "תוכנית קיציס".
ב-2015 שימש כמפיק ועורך אחראי של סדרת הדרמה הקומית "החדש של עומרי גורדון" ושל "היום בלילה עם גורי אלפי" שזכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.

חיים אישיים

בשנים 1995–2006 היה בן זוגה של דנה מודן. מאז שנת 2008 הוא בן זוגה של שפרה קורנפלד (זוכת "האח הגדול" בעונתה הראשונה בשידורי קשת), וב-2011 נולדה בתם הבכורה. ביוני 2011 התחתנו בנישואים אזרחיים בניו יורק. ב-2014 נולדה בתם השנייה.
גירית אמריקאית

מאפיינים

נפוצה במערב ובמרכז ארצות הברית, צפון מקסיקו, מרכז קנדה ובאזורים מסוימים בדרום מערב קולומביה הבריטית.
אורך גופה בין 60 ל-75 ס"מ, והזכרים מעט גדולים מהנקבות, כאשר משקלם הממוצע הוא 9 ק"ג ושל נקבה כ-7 ק"ג. תת-המין הצפוני של הגירית האמריקאית,  T. t. jeffersonii, מעט גדול מתת המינים הדרומיים. 
מין זה הוא טורף, הניזון בין היתר מעכברי שק, סנאיים, חפרפרות, מרמיטות, נובחניות, פיקות וחולדות סוחרות.
פריקלס (מחזה)

תקציר העלילה

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
המחזה מתחיל שפריקלס, נסיך צור מקבל על עצמו אתגר לפתור חידה ולזכות בבתו של אנטיוכוס מלך אנטיוכיה.
בשלב זה מסופר לנו שיופיה כל כך גדול עד שאפילו אנטיוכוס מקיימם איתה יחסים של גילוי עריות, וכדי להיפטר מכל המחזרים, הוא פיתח להם חידה שרק מי שיפתור אותה יוכל לשאת את בתו, ובמידה שמישהו נכשל הוא מוצא להורג.
פריקלס, בנוכחות המלך ובתו פותר את החידה ומגלה את הסוד של גילוי העריות ובעקבות זאת פריקלס מבין שהוא בסכנה ובורח לצור.
בצור, מקבל פריקלס את תפקיד ניהול הממשל עבור שליט צור, הליקנוס.
בדיוק שמגיע לפריקלס רוצח כדי לחסל אותו הוא מפליג לתרשיש.
בתרשיש באותה תקופה היה רעב כבד ושליט העיר חשב שפריקלס מעוניין לנצל את המצב ולהכריז מלחמה על תרשיש.
אך פריקלס ממהר להרגיע אותו ואומר לו שהידיעות על הרעב הגיעו עד צור ויש לו בספינה מספיק תבואה כדי להציל את תרשיש.
לאחר שפריקלס מציל את תרשיש הוא מפליג עוד פעם, אך ספינתו נטרפת ליד פנטפוליס ולא ניצל איש חוץ ממנו.
דייגים מצליחים למשות את שריונו כדי שיוכל להשתתף בתחריות שנערכות לכבוד הנסיכה תאיס, בתו של מלך פנטופוליס, סימונידס.
פריקלס מנצח 5 לוחמים וזוכה בפרס הראשון ופריקלס ותאיס מתחתנים.
באותו זמן הגיעו ידיעות שמלך אנטיוכיה ובתו מתו ומתכוונים להמליך את הליקנוס כמלך צור, אלא אם כן פריקלס יחזור תוך שנה, ופריקלס מחליט לחזור. במהלך הפלגתו חזרה נמסר לו שתאיס מתה כאשר היא ילדה.
הארון שלה נזרק לים עד לפסוס ושם רופא בשם צרימון מגלה את הארון ומגלה שתאיס לא מתה ומצליח להחיותה.
תאיס הופכת לכוהנת במקדש של האלה דיאנה.
פריקלס השאיר את בתו מרינה בתרשיש אצל זוג ידידיו קלאון ודיוניזה, והפליג לצור.
אחרי שנים מרינה הופכת לנערה יפהפייה וחכמה ודיוניזה מקנאת כי מרינה עולה על ביתה, פילוטן ביופיה וחוכמתה ולכן היא מצווה על משרתה, לאונין, להרוג את מרינה.
אך לפני שאונין מספיק להרוג את מרינה שודדי ים חוטפים אותה ומוכרים אותה לבית בושת במיטלין.
יום אחד פריקלס בא לתרשיש כדי לבקר את בתו ומשאיר את אסקנס, מאצילי צור לשליט צור.
דיוניזה משקרת לפריקלס שהיא מתה ממחלה וגם מכינה מצבה מזויפת, פריקלס מבקר במצבה וחוזר לצור.
בעלי בית הבושת במיטלין, וביניהם ליסימכוס, מושל מיטלין מרחם על מרינה ומתיר לה לעבוד כמורה, שחקנית וזמרת.
בדרכו לצור, פריקלס, מגיע למיטלין בגלל רוח שדחפה את ספינתו ולליסימכוס נודע שפריקלס איבד את ביתו ואשתו ושהוא מתאבל עליהם כבר 3 חודשים.
ליסימכוס מביא אותו למרינה כדי שתנסה לנחם אותו. מרינה, בלי שהיא יודעת שהיא מדברת עם אביה, מספרת לו שהיא מבינה את צערו והיא מספרת לו את הסיפור שלה ופריקלס מבין שזאת בתו האבודה והם מתחבקים.
מאוחר יותר שפריקלס הולך לישון, נתגלה לפניו האלה דיאנה שאומרת לו להקריב קורבן במקדשה שבאפסוס ואז לספר לכוהנת שם כיצד איבד את אשתו.
פריקלס אכן עושה כך וברגע שהוא מספר לכוהנת את סיפורו היא מבינה שזה בעלה האבוד ושניהם מתחבקים.
מרינה נישאת בסוף לליסמכוס והם הופכים ביחד לשליטי צור.
פריקלס ותאיס מושלים בפנטפוליס לאחר שאביה של תאיס, המלך סימונידס, נפטר.
אורבי אמנואלסון

קריירת מועדונים

אמנואלסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם. ב-10 באפריל 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–4 נגד א.ז. אלקמאר. בעונת 2005/2006 סיים את גיל הנוער והצטרף באופן רשמי לקבוצה הבוגרת בה הפך במהרה לשחקן הרכב ואף זכה עם הקבוצה בגביע ההולנדי בתום העונה ואף בתואר "הכישרון של השנה באמסטרדם". בעונת 2010/2011 הוסט לעמדת הקיצוני שמאלי לאחר שגילה יכולת הגנית לקויה.
ב-23 בינואר 2011 חתם במילאן ל-3 וחצי שנים תמורת 1.7 מיליון אירו. ב-26 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מילאן נגד סמפדוריה במסגרת קופה איטליה בו בישל שער לפאטו. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי מילאן נגד פאלרמו. ב-19 בפברואר 2012 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במילאן נגד פארמה.
ב-31 בינואר 2013 הושאל לפולהאם האנגלית עד לסיום העונה. כעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. במחזור האחרון של העונה נגד סוונסי סיטי כבש את שער הבכורה שלו עבור פולהאם. ב-11 ביולי 2014 חתם ברומא עד לסיום העונה עם אופציה לשנתיים נוספות. בינואר 2015 עבר לאטלנטה ושוחרר ממנה ב-1 ביולי אותה שנה.
ב-1 בינואר 2016 חתם בהלאס ורונה האיטלקית עד לסוף העונה. ב-6 בספטמבר 2016 חתם בשפילד ונסדיי מהליגה האנגלית השנייה.
בקיץ 2017 אמנואלסון חתם באוטרכט.

קריירה בינלאומית

בשנת 2005 אמנואלסון השתתף עם נבחרת הנוער של הולנד באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. שנה לאחר מכן זכה עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. ב-16 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד אירלנד.