google/wiki40b huggingface dataset:
הלל גלבוע

קריירת כדורסל

נולד וגדל בקיבוץ משמר העמק. בנם השני של פרידה ורחמים שעלו לישראל ממולדובה ומעיראק (בהתאמה). ב-21 במרץ 1969 נהרג אחיו הבכור שאול גלבוע, טייס קרב וכדורסלן עבר. אחיו הצעיר, רפי גלבוע, גם הוא כדורסלן עבר.
הלל גלבוע נחשף לכדורסל לאחר שאביו הקים בחצר ביתם סל, והוא ואחיו החלו לשחק יחד והתאמנו רבות בקליעות.
לאחר שאחיו הגדול שאול התקבל לקורס טיס, ניסה גם הלל להתקבל לקורס, אך נדחה, ואז החליט להישאר בקריירה של הכדורסל.
בעונת 1966/1967 הצטרף גלבוע למשמר העמק כשחקן נוער מוכשר.
בשנת 1969 התאחדה משמר העמק עם קבוצת עין השופט וקמה קבוצת הפועל מגידו. גלבוע המשיך בקבוצה המאוחדת.
לקראת עונת 1972/1973 עבר להפועל חיפה. לדבריו עזב את קבוצת הקיבוץ היות שלא היו מוכנים להשקיע כספים בשביל להביא שחקני חיזוק.
בהפועל חיפה שיחק במשך חמש עונות, עד שפרש בגיל 28 בסיום עונת 1978/1979.

נבחרת ישראל

בשנת 1968 שיחק בנבחרת העתודה תחת המאמן רלף קליין.
בשנת 1970 שיחק במסגרת הנבחרת הבוגרת במשחקי אסיה.
סך הכל שיחק במשך חמש שנים בנבחרת ישראל הבוגרת, ובעיקר שימש כשחקן ספסל.

לאחר הפרישה

לאחר שבגיל 28 החליט לפרוש מכדורסל, עבד עשר שנים בניגריה כמנהל הרכש של חברת סולל ובונה ובמקביל למד תואר ראשון במנהל עסקים.
בשנת 1988 עבר לפלורידה, ארצות הברית, שם למד מחשבים, במקביל שיחק כדורסל חובבני.
בשנת 1995 חזר לישראל וב-1996 מונה להיות מנהל החוזים של חברת אינטל בקריית גת.
בשנת 2000 מונה למנהל החוזים של כביש חוצה ישראל.
בשנת 2003 חזר לניגריה ועבד כמנכ"ל חברה גדולה שעיסוקה במוצרים אלקטרו מגנטים.
בשנת 2016 חזר לישראל.
גבי לסט

ביוגרפיה

לסט, נולד בהיידלברג, גרמניה בן להורים ניצולי השואה. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ברמלה. התגייס לחטיבת הצנחנים בה שירת כלוחם וכקצין. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לשרת במשמר הגבול.
במלחמת ההתשה נפצע כשחילץ את פקודיו בתקרית ירי של מחבלים בעמק בית שאן בספטמבר 1969 וזכה לעיטור המופת. ב-1970 סיים קורס מפקדי פלוגות.
הוא שימש מפקד מג"ב צפון, סגן מפקד משמר הגבול, וראש אגף מבצעים במטה הארצי. בשנים 1993–1997 שירת כמפקד מחוז תל אביב. לאחר מכן שימש סגן מפכ"ל המשטרה (תחת אסף חפץ). 
בשנת 1998 יצא לגמלאות מהמשטרה ופנה למגזר העסקי, ומאותה שנה ועד 2001 היה מנכ"ל איגוד חברות הביטוח בישראל. בשנת 1999 מונה כנציג ממשלת ישראל בדירקטוריון חברת "בזק". בשנת 2001 הצטרף לקבוצת דלק כיו"ר הדירקטוריון הכללי וכדירקטור בחברות בנות של הקבוצה. באותה שנה מונה ליו"ר איגוד חברות הדלק. 
לסט מתגורר בחופית, נשוי ואב לשלושה. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במדעי החברה ובמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה. במהלך שנות שירותו במשטרת ישראל, בוגר קורס A.M.P ליד בית ספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד וקורס פיקוד ומטה. 
חבר בוועד לקביעת מעמד השחקן בהתאחדות לכדורגל, חבר הנהלה בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ויושב ראש הוועד המנהל של תיאטרון יידישפיל.
טובי קית'

קריירה מוזיקלית

קית' החל את דרכו בנאשוויל, טנסי, בשנת 1990. הוא חילק עותקים של הקלטת דמו שעשה, לסוכני חברות תקליטים רבות, לאחר אכזבות חוזרות ונשנות, נשבע קית' כי אם לא ישיג חוזה הקלטות, עד יום הולדתו השלושים הקרב ובא, יוותר על נסיונותיו לפתח קריירה בתעשיית המוזיקה. למזלו, עותק של הקלטה שלו נמסר בידי דיילת אוויר ממעריצותיו להרולד שיד מחברת ההקלטות מרקורי (Mercury Records), בעקבותיה נסע לאחת מהופעותיו והחתים אותו על חוזה ההקלטות הראשון שלו.
קית' נחשב לאיש ימין והוא אחד האמנים הבודדים שהסכימו להופיע בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. עקב כך הוא הוחרם על ידי ארגונים שונים מלהופיע ונעשו ניסיונות להרוס את הופעותיו.
המשלט המשותף

המשלט המשותף הוא משלט שהיה פעיל בזמן מלחמת העצמאות, במקום שבו הוקמה מאוחר יותר העיר בית שמש. הוא נקרא "המשלט המשותף", מכיוון שבסיום מבצע דני, שהתרחש ב-18 ביולי 1948, שלטו בחלקו הצפוני של הרכס אנשי חטיבת הראל, ואילו בחלקו הדרומי החזיק כח מצרי, כאשר המרחק בין חטיבת הראל לכח המצרי היה 60 מטרים בלבד.
לאחר הערכות ופגיעות בכוחותיה, בתחילת מבצע ההר, בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר, כבשה חטיבת הראל את "המשלט המשותף". בסיום הקרב, בשלב ההתארגנות, נהרג מכדור תועה הקמב"ץ ומפקד הפלוגה, אהרן (ג'ימי) שמי. בהמשך המבצע נכבש שאר האזור; בין השאר נכבשו מנזר בית ג'מאל, הכפרים דיר ראפאת ששירת את מנזר דיר ראפאת (המנזר קיים ופעיל, מבני הכפר, השייכים למנזר, מוחכרים למוסד הגמילה רטורנו), דיר-אבאן (בקרבת מחסיה) בית סוסין (כיום תעוז), זכריא (כיום מושב זכריה), תל עזקה, הכפר הערבי בית נטיף (בקרבת נתיב הל"ה), תחנת הרכבת הר-טוב, ומצודת המשטרה הבריטית ערטוף שעל יד המושבה הר-טוב, שבה ממוקמת עד היום תחנת המשטרה האזורית של בית שמש והסביבה.
בסוף 1950 הוקמה במתחם המשלט מעברת הר-טוב, שלימים הפכה לעיר בית שמש.
יש הטוענים כי על המשלט הזה כתב חיים חפר את השיר היו זמנים, בלחן של משה וילנסקי :
הָיוּ זְמַנִּים,

אָז בַּמִּשְׁלָט יָשַׁבְנוּ,

הָיוּ זְמַנִּים,

לָחַמְנוּ וְאָהַבְנוּ,

עַכְשָׁו דָּבָר אֵין לְהַכִּיר –

עַל הַמִּשְׁלָט יוֹשֶׁבֶת עִיר,

אוּלַי בִּזְכוּת אוֹתָם זְמַנִּים...
אורן כהן (קצין)

שירותו הצבאי

כהן נולד וגדל בפתח תקווה. התגייס לצה"ל בנובמבר 1991, ושובץ בגדוד 12 בחטיבת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לגדוד 12 ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד, בין היתר במהלך מבצע ענבי זעם. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, במהלך התפקיד נאלץ להתמודד עם מרד שביצעו לוחמיו, על אף הקשיים הצליח לשקם את הפלוגה. בספטמבר 2000 מונה לסגן מפקד גדוד 51. בגמר תפקידו יצא ללימודים. לאחר פרוץ מבצע חומת מגן, הפסיק את לימודיו, חזר לחטיבה, והצטרף למבצע כמפקד פלוגה זמני, לאחר פציעתם של שני מפקדי פלוגות. לאחר מכן שימש קצין אג"ם של חטיבת גולני.
באוגוסט 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, והוביל אותו בין היתר בלחימה במבצע עופרת יצוקה, במהלכו אף נפצע קשה בתקרית ירי דו צדדי, לאחר המבצע חזר ושימש מפקד הגדוד עד 25 במרץ 2009. לאחר שיקום, מונה ב-12 באוקטובר 2009 למפקד גדס"ר גולני, ושימש בתפקיד עד יוני 2011. לאחר לימודים, הועלה לדרגת אל"ם, ומונה ב-8 באוגוסט 2012 למפקד חטיבת החרמון, וכיהן בתפקידו עד 9 בספטמבר 2014. במהלך שנת 2014 מונה למפקד המכללה לפיקוד טקטי, ושימש בתפקיד עד 31 באוגוסט 2017. ב-31 באוקטובר 2016 הוחלט על מינויו לנספח צה"ל בצ'ילה.
יוליוס פירסט

יוליוס פירסט או יוסף אלזארי (בגרמנית: Julius Fürst;‏ 12 במאי 1805 - 9 בפברואר 1873) היה היסטוריון ומילונאי יהודי יליד גרמניה.
יהודה זלדין

ביוגרפיה

זלדין נולד ב-1885 בעיירה הורקון שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה להלל ודבורה זלדין. למד בחדר ובישיבות בליבוביץ ובמינסק. בתקופת היותו במינסק הצטרף לתנועת פועלי ציון. ב-18 בינואר 1906 עלה זלדין ארצה במסגרת העלייה השנייה. עם הגיעו החל לעבוד בעבודות שונות ברחבי הארץ (פועל בפרדסי נס ציונה ורחובות, פועל במפעל טבק, סתתות בירושלים ועוד.). בתקופה שעבד ביפו נפגש עם ישראל שוחט וזה שיכנעו לעבור לשומרון וזלדין החל לעבוד בזכרון יעקב ובחדרה. לאחר שחלה בקדחת עבר לעבוד בבית הספר בשפיה ובספטמבר 1906 עבר עם בית הספר לבן שמן. המשיך לסבול מהקדחת בה נדבק עד שהגיע למרפאתו של ד"ר הלל יפה שם נרפא.
ב-1907 הצטרף לקולקטיב בחוות סג'רה שם התקבל כחבר באגודת בר גיורא. ב-1908 נסע עם ישראל שוחט ליפו לגייס חברים חדשים אך הסתבך בקטטה ונכלא ל-3 חודשים על ידי השלטונות העות'מאנים. עם יסוד ארגון השומר הצטרף זלדין אליו אולם לאחר זמן מה הוצא ממנו מאחר שביקש להשתחרר לתקופת מה כדי לעזור להוריו דבר שנגד את רוח הארגון. 
לאחר שגורש מארגון השומר, מצא זלדין עבודה בחוות גולדברג ליד הרטוב ולאחר נישואיו לאסתר לבית רוביסה הקים משק בעתלית. בעתלית החל לעבוד בחוות ניסיונות שהקים אהרון אהרונסון. ב-1910 מינה אותו אהרונסון לנהל את החווה. ב-1915 עבר לחוות הניסיונות בעתלית כדי לעזור לאהרונסון במלחמה בארבה. באותה תקופה הצטרף למחתרת ניל"י וכשזו נחשפה ב-1917 נאסר ונכלא בנצרת שם עבר עינויים. בהמשך נשלח לכלא חאן עלי פאשה בדמשק ושוחרר ב-1918 כשהבריטים הגיעו לדמשק.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה רכש משק חקלאי בעתלית אותו עיבד עד 1936 אז עבר לתל אביב.

משפחתו

אשתו הראשונה של זלדין הייתה אסתר רוביסה (ממייסדי הרטוב) ולהם נולדו 3 ילדים. ב-1922 נפטרה אסתר ולאחר שנה, נשא לאשה את דבורה טב'צניק ולהם נולדו 2 ילדים. בשנות ה-30 התגרש זלדין מדבורה ונשא את מריים הוכברג.
יהודה נפטר ב-1968 ונקבר בחלקת "השומר" בבית הקברות בתל חי.
יוסף טוליפמן

ביוגרפיה

יוסף בועז טוליפמן נולד בירושלים. אביו, דוד טוליפמן, בנו של אלכסנדר זוסיה טוליפמן, מאנשי העלייה הראשונה וממתיישבי ראשון לציון. אמו, שפרה, הייתה בתו של יעקב מרדכי זינגר, שו"ב בראשון לציון, וגיסתם של שמעון כהנוב (בנו של פייבל כהנוב) ויעקב איכילוב (בנו של אברהם זלמן איכילוב).
אחותו הגדולה, שולמית, נישאה לימים לאליקום אוסטשינסקי, אגרונום וראש המועצה ראשון לציון.
המשפחה שבה למכורתה ראשון לציון, שם חזר אביו לחקלאות (ונרצח ב-1943 על ידי שודדים ערבים בפרדסו). טוליפמן גדל במושבה, ולמד בה בבית הספר חביב ובגימנסיה הריאלית. היה פעיל בארגון "ההגנה", ובשנת 1947 הוכשר כמפקד מחלקה, במקביל לשירותו במשטרת היישובים העבריים. במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה, ולאחר מכן היה מדריך בבית הספר לקצינים. בשנים אלו החל ללמוד הנדסה כימית בטכניון, ובסיום לימודיו החל לעבוד בוועדה לאנרגיה אטומית.
בשנת 1957 החל לעבוד במכון ויצמן למדע. במסגרת תפקידו כמהנדס הראשי של חברת הפוספטים עסק מטעם משרד הביטחון במחקר הפקת אורניום מפוספטים. במשך שלוש שנים שהה בצרפת ועסק שם בעבודות מטעם הוועדה לאנרגיה אטומית. בשנת 1963 מונה למשנה למנכ"ל משרד הפיתוח ומתוקף תפקידו הממונה על החברות הכימיות בישראל ודירקטור בחברת החשמל, אך כעבור זמן קצר יצא לשנת השתלמות באוניברסיטת הרווארד ובשנת 1965 מונה למנהל הקריה למחקר גרעיני ועמד בראשה עד 1973. בתפקידו היה חבר הוועדה לאנרגיה אטומית.
בשנים 1973–1976 היה טוליפמן מנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר, ובשנת 1980 היה מספר חודשים מנכ"ל חברת החשמל. בין תפקידיו במגזר העסקי והפרטי היה יו"ר הנהלת חברת פרוטרום (1982–1985), מנכ"ל כלל סחר, יו"ר חברת פיתוח משאבי אנרגיה (1991–1993) ודירקטור בבנק דיסקונט.
היה נשוי משנת 1950 לאהובה לבית טְבֶרְדין (1928–2003), ואב לארבעה.
בתו, נילי, שנישאה לכדורגלן הפועל באר שבע ונבחרת ישראל, אלון בן דור, הייתה בין חטופי מטוס "אייר פרנס" לאנטבה בשנת 1976.
בשנותיו האחרונות בת זוגו הייתה ד"ר שושנה קיני.
בית מלון

בית מלון (או, בקצרה: מלון) הוא מבנה, המיועד לספק לכל מאן דבעי שירותי לינה ואירוח ארעיים ומתחלפים בתשלום, למטרות פנאי, נופש או מטרות אחרות, לפרקי זמן קצובים. הוא עשוי לספק שירותים נלווים, לרבות הסעדה, בילוי ופנאי.

הליך הכניסה, השהות והיציאה ממלונות


עם כניסתו של אורח, משפחה או קבוצת אורחים כלשהי אחרת, עליהם לבצע בכניסתם הליך המכונה "צ'ק-אין" (באנגלית: "Check-In"), וביציאתם - הליך המכונה "צ'ק-אאוט" (באנגלית: "Check-Out").

דירוג בכוכבים בישראל

בשנת 2014, החזיר משרד התיירות את דירוג המלונות באמצעות שיטת הכוכבים, לפי הסטנדרט האירופי (HotelStars.EU), אולם באופן התנדבותי שאינו מחייב את בתי המלון להצטרף אליו. במקביל, נאסר השימוש הלא רשמי בדירוג בכוכבים ונעשו מאמצים רבים לשכנע את בתי המלון לקבל את הדירוג החדש. אך נכון ל-2015 ללא הצלחה רבה, כיוון שמלונאים רבים מתנגדים לדירוג הכוכבים החדש בטענה שהוא מיותר, ושכיום הסטנדרט הקובע הוא ביקורות גולשים.

בתי מלון בישראל

הקמת מתקן אכסון מלונאי בישראל מאושרת רק על קרקע בעלת ייעוד למלונאות או במגרשים שאושרו לשימוש זה, בהליכים סטטוטוריים מתאימים. מתקני אכסון תיירותיים לסוגיהם נדרשים לענות על כל הדרישות הסטטוטוריות, בין היתר בנושאי תכנון ובניה, בטיחות, בריאות, שוויון עבור בעלי מוגבלויות, תקנות לפי חוק השוויון, תקנות שירותי תיירות, תקנות איסור הלבנת הון (אגרות לעניין נותני שירותי מטבע), תקנות הגנת הצרכן (כללים בדבר הצגת מחיר של שירותי מלונאות לתייר), רישוי עסקים, תנאי תברואה נאותים בבריכות שחיה, התקנת מקומות חניה, מטבחים, שרותי כיבוי אש, תקנות פיקוד העורף, תקנות בזק, שמירה על ניקיון, דיוק ואמת בפרסום לגבי המתקנים והשירותים הניתנים, מחיר ותשלומים נוספים, מדיניות ברורה לגבי ביטולי הזמנות ועוד.
על פי נתוני התאחדות המלונות בישראל, היו בישראל בסוף שנת 2015 כ-50,000 חדרי מלון, ועוד כ-6,500 חדרים הנמצאים בהליכי בנייה. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, היו בישראל בשנת 2016 283 בתי מלון, לפי החלוקה האזורית הבאה: ירושלים - 83 מלונות, תל אביב - 67 מלונות, אילת - 50 מלונות, טבריה - 33 מלונות, נתניה - 20 מלונות, שפת ים המלח - 15 מלונות וחיפה - 15 מלונות.
עתר ארד

ביוגרפיה

ארד נולד בתל אביב וגדל בתל ברוך כבנם הבכור של הציירת אסתר פרץ-ארד והפסל והצלם גרישה ארד. למד בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, שם סיים את לימודיו בשנת 1966; מורו לכינור היה ישראל עמידן. את שירותו הצבאי עשה בתזמורת הגדנ"ע. בשנת 1968 יצא ללימודים בבלגיה, בקפלה למוזיקה ע"ש המלכה אליזבת בבריסל, שאותם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 1971. כן למד בקולג' המלכותי במנצ'סטר שבאנגליה, בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר, ניו יורק ועוד.
ב-1971 בחר סופית בוויולה ככלי הנגינה שלו; כעבור שנה זכה בפרס הראשון בשתי תחרויות יוקרתיות לוויולה - תחרות "העיר לונדון" והתחרות הבינלאומית לוויולה בז'נבה. כוויולן הופיע רבות – כסולן עם תזמורות חשובות, ברסיטלים ובפסטיבלי מוזיקה יוקרתיים, וכנגן מוזיקה קאמרית עם רביעיית קליבלנד. הוא שיתף פעולה עם גדולי האמנים, ובהם יו-יו מה ופנחס צוקרמן. ארד הקליט יצירות רבות, עם תזמורות ועם הרכבים קאמריים.
משנת 1980 עד 1987 היה ארד חבר ברביעיית קליבלנד. הוא מופיע בפסטיבלים שונים ברחבי העולם, ביהם פסטיבל אדינבורו, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל ישראל ועוד. כן הרבה להקליט מוזיקה עבור חברות תקליטים שונות.
מאז 1992 עוסק ארד גם בהלחנה ויצירותיו בוצעו והוקלטו.
ארד מכהן כפרופסור למוזיקה בבית הספר למוזיקה ג'ייקובס שליד אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וכן הוא מלמד בבית הספר איסטמן למוזיקה ובמכון סטימס לאמנים צעירים ברוויניה שליד שיקגו.
בישראל הוא מלמד נגינה בוויולה במפעל המוזיקלי "קשת אילון" שבקיבוץ אילון.
עתר ארד מנגן בוויולה מקורית של ניקולו אמאטי מסוף המאה ה-16. שמה הרשמי של הוויולה הוא "ניקולו אמאטי -ארד", משום שזה מה שעתר ארד כתב, כהלצה, על תמונת הוויולה. ההלצה התקבלה ברצינות גמורה וכך מופיעה הוויולה ברישומים עד היום.
אחיו הצעיר של עתר הוא המעצב התעשייתי רון ארד.

כתבים

מאמרים על קונצ'רטי של בלה בארטוק ושל ויליאם וולטון.
כובאני

היסטוריה

ראשיתה של העיר בתחנת רכבת שהוקמה במקום בשנת 1912, על מסילת הברזל שחיברה בין קוניה ובגדאד, כחלק ממסילת הברזל ברלין-בגדאד. מקור השם אינו ידוע ויש סוברים שמקורו במילה הגרמנית Kompany (חברה) – הפועלים שבנו את התחנה והמסילה הלכו לעבוד ב"קומפני", שם ששובש ל"כובאני".
בשנת 1915 הקימו פליטים ארמנים שנמלטו מרצח העם הארמני כפר בסמוך לתחנת הרכבת, ובהמשך היגרו לכפר כורדים שחיו בסביבתו. ב-1921 סומן קו הגבול עם טורקיה, בסמוך למסילת הרכבת, וחלקים מהכפר נותרו בצדו השני של הגבול, בתחומי מחוז סורוק הטורקי. מעבר גבול בין שתי המדינות הוקם במקום.
מערכת התשתיות בעיר תוכננה ונבנתה ברובה על ידי הצרפתים, בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה. גם במאה ה-21 נותרו בעיר מספר בניינים מתקופת השלטון הצרפתי.
באמצע המאה ה-20 פעלו בעיר שלוש כנסיות ארמניות, אך מרבית האוכלוסייה הארמנית בעיר היגרה ממנה לברית המועצות במהלך שנות ה-60.
במפקד סורי בשנת 2004 נמנו 44,821 תושבים. לפני מלחמת האזרחים, היו בעיר כורדים רבים וכן קהילות של ערבים, טורקמנים וארמנים.
ליד העיר נמצא האתר הארכאולוגי ארסלאן טאש, במקום התקיימה במאה ה-9 לפני הספירה ממלכה ארמית בשם חדתה.

מלחמת האזרחים בסוריה

במהלך אירועי מלחמת האזרחים בסוריה עברה העיר לשלטון הארגון הכורדי "היחידות להגנת העם" (YPG) בשנת 2012.

המערכה מול המדינה האסלאמית

באוגוסט 2014, בשיאו של מסע הכיבושים של המדינה האסלאמית הגיעה לפתחה של העיר, ערכה עליה מצור ובאוקטובר החל קרב בהיקף צבאי מלא על כיבושה, כאשר העיר נחשבת יעד אסטרטגי ראשון במעלה עבורם. גם עבור הכורדים העיר נחשבת אבן יסוד של כורדיסטן. כוחות קואליציה המונהגים על ידי ארצות הברית סייעו באופן מסוים לכוחות הכורדים בפעילות מטוסי קרב.
הקרב על כובאני הפך מתוקשר בכל רחבי העולם ונחשב מעין אבן בוחן ליכולת המערב להטות את הכף בעימות מול המדינה האסלאמית. למרות שבפועל המערכה הייתה בינם לבין הלוחמים הכורדים הנאבקים להגן על העיר על סיוע מועט מכוחות קואליציה.
כוחות כורדיים הכוללים את ה-YPG ובסיוע של כמה מאות לוחמי פשמרגה שהצליחו לעבור את טורקיה ולהצטרף לאחיהם במערכה, הדפו את ההתקדמות המהירה של המדינה האסלאמית ונוצר קרב התשה עקוב מדם עם הרוגים רבים מדי יום. באמצע דצמבר הודיעו מקורות כורדיים כי הצליחו אט אט להשיג שליטה ביותר ממחצית שטח העיר. פרסום של ה YPG טען כי למרות הגעה בלתי פוסקת של כוחות טרור אסלאמיים, הצליחו לוחמי ה-YPG ותקיפות אוויריות של בעלות הברית להרוג "לפחות 2950" טרוריסטים
ב-29 בינואר הצליחו הכוחות הכורדים למגר כליל את לוחמי דאעש מהעיר. אולם בפועל ההרס העצום בעיר לא השאיר כמעט אף מבנה בודד שלם, ומרבית תשתיות העיר נהרסו כליל.
ב-25 ביוני 2015 לוחמי המדינה האסלאמית הצליחו לחדור לכובאני ופוצצו בה שתי מכוניות תופת. בפיצוצים נהרגו לפחות 145 בני אדם.
מפלצות נגד חייזרים

תקציר העלילה

ביום חתונתה של סוזן מרפי, שבו היא אמורה להינשא לחזאי דרק דייטל, סוזן נפגעת ממטאוריט. בעקבות הפגיעה, סוזן צומחת לפתע לגובה של 15 מטרים. לאחר הידיעה על פגיעת המטאוריט, הצבא מגיע ולוכד את סוזן. סוזן מתויגת כמפלצת, מקבלת את הכינוי "עצונומיקה" מהממשלה ונשלחת לבסיס צבאי סודי בראשותו של גנרל מונגר, הכוללים מפלצות אחרות: ב.ו.ב - בועה בלתי ניתנת לחיסול אך לא חכמה במיוחד, ד"ר ג'וק - מדען משוגע שראשו כשל ג'וק, החוליה החסרה - יצור שחציו קוף וחציו דג ו-"חרקוזאורוס", זחל כביר שגבוה יותר מסוזן, המזכיר את גודזילה.
בינתיים, בחלל, חייזר רדום בשם גלאקסר מחליט לשלוח רובוט אוסף דגימות חד-עין עצום (שמזכיר את המיניונים), לכדה״א למטרות לא ברורות. צבא ארה״ב מחליט להתיידד עם הרובוט הענק, אך הרובוט קם ומתחיל במסע ההרס שלו ברחבי סן פרנסיסקו. בתגובה מחליט נשיא ארה״ב לשלוח את המפלצות כדי לעצור את הרובוט ולהשמיד אותו, דבר המצליח להן.
כאשר החזאי דרק דייטל שובר לסוזן את הלב, סוזן אומרת למפלצות שזה לא דבר כל-כך גרוע בלהיות מפלצת, אך פתאום גלאקסר חוטף אותה ומרסן את חרקוזאורוס. בתגובה מחליטות המפלצות להציל את כדה״א ואת סוזן, ומצליחים כולם להרוג את גלאקסר.
בנוסף, חרקוזאורוס הפך ליצור ענק מכונף, המזכיר את מות'רה.
מערכת קירור (רכב)

מערכת הקירור ברכב היא מערכת שנועדה להבטיח שטמפרטורת העבודה של מנוע הרכב לא תעלה יתר על המידה. ללא מערכת קירור עלולים חלקי המנוע להתפשט עקב חום (במידה שונה) ולהתעוות עד כדי גרימת נזק בלתי הפיך למנוע. לדוגמה, עקב התחממות עלולות בוכנות מנוע להפסיק לנוע בצילינדרים שלהן ולהשבית את המנוע.
ישנם כלי רכב העושים שימוש במערכת קירור אוויר בה החום מועבר אל צלעות קירור בבלוק המנוע עצמו. בעבר השתמשו רוב מנועי המכוניות והאופנועים בשיטה זו, אך כיום למעט כלי רכב מועטים אשר מקוררים כך ורכבי אספנות נוספים לא נותרו מכוניות העושות שימוש בשיטה זו ורק מיעוט של אופנועים עדיין משתמש בה. שאר כלי הרכב עברו למערכת קירור סגורה מבוססת נוזל (המכונה "קירור מים"), בה הקירור מתבצע באמצעות רשת של צינורות ומעברים המובילים את חום המנוע באמצעות נוזל אל רדיאטור (מקרן חום).
גבעת בזק

גבעת בזק (יודע גם בשם תל בזק, שמו הערבי הוא תל באזק) היא גבעה בדרום רמת הגולן, כ-1.5 ק"מ מזרחית לשמורת טבע גמלא. הגבעה היא גבעה בזלתית, כ-2 ק"מ ממזרח לאתר גמלא. מראש התל יש תצפית על הסביבה, ולרגליו משתרע שדה דולמנים ובו כ-200 דולמנים.
דן לבני

דרכו בהוראת האמנות

לבני סיים את לימודי האמנות והכשרת מורים באקדמיה בצלאל בירושלים ב-1962. עם סיום לימודיו, הקים את המחלקה לאמנות בתיכון מקיף א' באר שבע. בשנת 1965 עבר לחיפה, הקים את המסלול לאמנות בתיכון עירוני ה' ולימד בו במשך 38 שנים. בשנים 1979–2000 עסק בהוראת האמנות במכללת גורדון לחינוך, בשנים 1995 – 2003, היה מורה מאמן בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. בשנים 2001 – 2004 עסק בהוראת אמנות בעמותת-השוחרים של המרכז החינוכי המחוזי בחיפה. במשך כ – 20 שנה החל מ – 1988 ועד 2009, מנחה השתלמויות למורים וגננות בבית-הספר לעובדי הוראה בחיפה, כמו כן מנחה חוגי-אמנות במרכז יד-לבנים בחיפה.

לימודי אמנות

בשנים 1970 – 1971 למד לבני, באקדמיה לאמנות סנט מרטין בלונדון, במחלקה להדפסי משי וצבע שמן. בשנים 1979 – 1980 למד פילוסופיה באוניברסיטת חיפה. בשנים 1980 – 1981 – השתלם בסמינרי קיץ באוסטריה במיש-טכניק ובטמפרה בהדרכת ארנסט פוקס. בשנים 1986 – 1987 למד בשנת שבתון באקדמית המוזיאון לאמנות יפה בבוסטון, בסדנא הבינלאומית להדפסי משי ומונופרינט.
יצחק טבנקין

תולדות חייו

טבנקין נולד בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בלארוס). הוא למד בחדר, אך בהמשך רכש גם השכלה כללית. בהמשך עבר לפולין, וסייע לייסד בה את ארגון "פועלי ציון".
בשנת 1911 עלה לארץ ישראל ותמך בהתלהבות בהתיישבות חקלאית. עבד כחקלאי במושבים מרחביה, כפר אוריה בנובמבר 1913 עבד כשומר ברחובות. בעקבות רצח חברו יוסף זלצמן עבר למלא את מקומו בחוות כנרת ונמנה עם מייסדי קבוצת כנרת. בהמשך הצטרף לארגון "השומר".
ב-1921 הצטרף לגדוד העבודה, ובאותה שנה נמנה עם גרעין ההקמה של קיבוץ עין חרוד. בעקבות הסכסוך שפרץ בשנת 1923 בין טבנקין לבין מנהיגי הגדוד, נפרד משק עין חרוד מהגדוד והפך לגרעינו של הקיבוץ המאוחד. טבנקין חי בעין חרוד עד למותו. 
טבנקין היה בין האישים המרכזיים בקבוצת "הבלתי מפלגתיים" שבראשות ברל כצנלסון ונמנה עם מייסדי אחדות העבודה (שקמה כאיחוד בין פועלי ציון וקבוצת "הבלתי מפלגתיים"). כאשר "אחדות העבודה" התאחדה עם הפועל הצעיר והקימו את מפא"י ב-1930 הגיע גם טבנקין למפלגה זו ונמנה עם ראשיה. אך לימים נתגלעו חילוקי דעות בינו לבין רוב אנשי מפא"י על רקע תפקידו של הקיבוץ והיחס למשטר בברית המועצות, שטבנקין רק אהד עד 1937 אבל אז פנה להערצתו כדי להגן על מנהיגותו בקיבוץ המאוחד מפני מאמצי בן-גוריון וברל כצנלסון להדיחו באמצעות איחוד עם חבר הקבוצות. המפנה השמאלני הזה הגביר חילוקי דעות והוביל לפילוג מפא"י ב-1942, ולפרישת טבנקין והקיבוץ המאוחד בשנת 1944 ממפא"י בראש "סיעה ב'" והקים את התנועה לאחדות העבודה. 
במושב השני של מועצת מפא"י בירושלים במרץ 1944, דיבר טבנקין על שלמות הארץ ונגד תומכי רעיון החלוקה: "ארץ־ישראל על שני עברי־הירדן!... ההתיישבות שלנו חשובה ממדינה. ממנה תהיה מדינה".
טבנקין נמנה עם ראשי מפ"ם ב-1948 עד פילוגה ב-1954, אז עבר להנהיג את "אחדות העבודה - פועלי ציון". הוא היה חבר בכנסת הראשונה והשלישית, אך התפטר באמצע הקדנציה ביוני 1958, מטעמי בריאות וגיל, ובמקומו נכנס לכנסת שר התחבורה, משה כרמל.
לאחר מלחמת ששת הימים, היה מאבותיה של התנועה למען ארץ ישראל השלמה. הוא פרסם נאומים ומאמרים שרבים מהם עוסקים ברעיונות תנועת העבודה והתנועה הקיבוצית וכן בארץ ישראל. כמו כן היה ציר בכל הקונגרסים הציוניים שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
אשתו הראשונה של טבנקין היא חוה סטאשבסקי להם היו ארבעה ילדים: המשורר משה טבנקין, יוסף (יוספ'לה) טבנקין, שהיה ממפקדי הפלמ"ח, חנה טבנקין, אדריכלית במקצועה, והצעיר אהוביה טבנקין, שהיה פעיל למען ארץ ישראל השלמה. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית לחברתו חומה חיות, חלוצה מהעיר קובל מרכזת ענייני התרבות וההסברה בקיבוץ המאוחד, אותה הכיר עוד בשנות ה-30.
המושב ייט"ב בבקעת הירדן נקרא על שמו (יד יצחק טבנקין).
השם ייט"ב היה הצעה של יהושע גבעוני, חבר של משפחת טבנקין.
כמו כן, נקראים על שמו מכון המחקר יד טבנקין, רחוב בחיפה, רחוב העובר בשטחי רמת גן וגבעתיים, רחוב בקריית ארבע, ורחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
נתי גרוברג

נתי גרוברג (נולד ב-26 באפריל 1970), הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי.
גרוברג סיים את שרותו הצבאי והחל לעבוד כמהנדס בטיחות. נתי היה מעורב בתאונת דרכים קשה בשנת 1999 שבה רוסקה רגלו השמאלית ונגרמו לו פגיעות פנימיות נוספות. גרוברג עבר 13 ניתוחים והשתקם לאורך כשלוש שנים, במהלכן הוא החל בשנת 2001 בפעילות בעמותת "אתגרים" לספורט הישגי בקרב נכים. 
מטעם העמותה החל גרוברג לעסוק ברכיבה על אופני יד. גרוברג, אלוף ישראל ברכיבה על אופני יד ומקום רביעי באליפות אירופה, השתתף בשנת 2007 באליפות העולם שנערכה בצרפת והגיע למקום השביעי, שהקנה לו את זכות ההשתתפות במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג ב-2008. באחד האימונים לקראת התחרות חסמה ניידת משטרה סינית, באופן מפתיע, את הנתיב המיוחד לאופניים וגרוברג התנגש בה ונפצע. כתוצאה מהתאונה סבל גרוברג משברים בכתף ובצלעות ונבצר ממנו להשתתף בתחרות.
גרוברג עובד כמנהל אתר אינטרנט, נשוי ואב לשלושה.
חסידות רשקוב

חסידות רשקוב היא חסידות שפעלה בבסרביה, שבמרחב האוקראיני-רומני. מייסדה היה רבי שבתי מרשקוב תלמיד הבעל שם טוב ומחבר סידור ר' שבתי.
ארמיסטד מופין

ביוגרפיה

מופין נולד בוושינגטון, ארצות הברית, גדל בקרוליינה הצפונית בארצות הברית ולמד עיתונאות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. לאחר סיום לימודי התואר הראשון החל ללמוד משפטים, אך נשר בתחילת הלימודים. בהמשך שירת בצי האמריקני (גם בזמן מלחמת וייטנאם) ועבד כעיתונאי בעיתונות הכתובה ובטלוויזיה.
בשנת 1971 עבר להתגורר בקליפורניה, וחמש שנים מאוחר יותר החל לפרסם בעיתון היומי San Francisco Chronicles טור של סיפורים שלימים היה לספר הראשון בסדרת ספריו "Tales of the City". סדרת ספרים זו עוקבת אחרי קורותיהם של דיירי בניין מגורים ובעלת הבית הססגונית שלהם. הבניין הוא ברחוב (הדמיוני) סמטת ברברי מספר 28, בסן פרנסיסקו. הסדרה מתפרשת על למעלה מעשור המתחיל באמצע שנות השבעים ומסתיים לקראת סוף שנות השמונים. שלושת הספרים הראשונים בסדרה עובדו למיני סדרות שהופקו על ידי ערוץ 4 הבריטי וערוץ PBS האמריקני ובהן כיכבו לורה לייני ואולימפיה דוקאקיס. מיני סדרות אלו שודרו בישראל בשם סיפורי סן פרנסיסקו. 
בנוסף לששת ספרי הסדרה כתב מופין את הספרים Maybe the Moon והמאזין הלילי, שיצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2004 בתרגום מיכל אלפון. באוגוסט 2006 יצא לאקרנים עיבוד של רומן זה, בכיכובם של רובין ויליאמס, טוני קולט ורורי קולקין. מופין השתתף בכתיבת התסריט לסרט זה.
מלבד כתיבת ספרים השתתף מופין בחיבור יצירה מוזיקלית בשם "אנה מדריגל זוכרת", המבוססת על דמות בעלת הבית המופיעה בסדרת Tales of the City. היצירה בוצעה לראשונה ב-6 באוגוסט 1999.
מופין ממשיך להתגורר בסן פרנסיסקו עם בן זוגו, כריס טרנר. השניים נישאו בקנדה בפברואר 2007.
גאורגי גונגדזה

קריירה

גונגדזה נולד בטביליסי שבגאורגיה בן לפוליטיקאי גאורגי ולאחות אוקראינית. הוא קיבל את השכלתו באוניברסיטת לבוב שבלבוב במערב אוקראינה. שהוא גם מקום הולדתה של אמו, לסלי. בתחילה התפרסם כעיתונאי בגאורגיה בדיווחיו על הקונפליקט באבחזיה ולאחר מכן באוקראינה. הוא עבד בתחנת הרדיו "קונטיננט", שבסיסה היה בקייב, והייתה לו תוכנית משלו בשם: "סיבוב ראשון עם גוגנדזה". גישתו העצמאית והנחושה הביאה עליו תוך זמן קצר עוינותו של לאוניד קוצ'מה, נשיא אוקראינה דאז. ב-2005 אחרי מותו עוטר בעיטור גיבור אוקראינה.