google/wiki40b huggingface dataset:
יצחק חי בוכבזה

ביוגרפיה

נולד בגאבס שבתוניסיה בחודש פברואר 1853 (אדר ה'תרי"ג) לאסתר (לבית שלי) ולגבריאל כמוס בוכבזה, שהיה נדיב ועשיר מפורסם בעיר. בצעירותו למד אצל מלמדים מקומיים, בהם הרב אברהם עלוש (שהיה אב בית הדין בעיר) ומשם המשיך לישיבה של הרב אברהם חג'אג' בתוניס.
מגיל צעיר עסק בכתיבת שירי מליצה עבריים בנוסח משוררי ספרד, ובגיל 21 החל לשקוד על כתיבת חיבוריו התורניים. בסיום לימודיו חזר לגאבס ונשא לאשה. לאחר שאשתו ובתו נפטרו לאחר מספר שנים, הוא נשא את תיברה, אחותה של אשתו. לפרנסתו עסק בתקופה זו במסחר, ובמקביל קבע עתים לתורה. לאחר מספר שנים סיים את עיסוקו במסחר בשל חוסר הצלחה, וחזר ללמוד תורה בדרך קבע בביתו, והקים בו ישיבה לתלמידים וספריה גדולה שהכילה ספרים יקרי ערך.
לאחר ששלט בתלמוד ובפוסקים, החל ללמוד את תורת הקבלה, וכפי שהעיד עליו הרב כמוס עגיב, רבה של אור יהודה, היה בקיא בכתיבת קמעות וברפואות, ואנשים רבים נרפאו לאחר שקיבלו ממנו את קמעותיו.
בשנת 1905 (ה'תרס"ה) מונה לשמש כרב, כדיין וכמורה צדק בעיר מוכנין שבתוניסיה. בקהילה זו זכה לאהדה רבה, ופעל רבות לשיפור חיי הקהילה.
נודע בקשריו עם רבני ארץ ישראל, ורבנים ושד"רים שהגיעו מארץ ישראל התארחו בביתו שבמוכנין. הוא השפיע רבות על בני קהילתו לתרום למוסדות ארץ ישראל, ובחודש מאי 1911 (אייר ה'תרע"א) אף ביקר בארץ, יחד עם חמישה מידידיו.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לכהן כרב העיר גאבס למשך 5 שנים. בחודש ספטמבר 1925 (תחילת ה'תרפ"ו) נבחר לכהן כרבה הראשי של טריפולי, אב בית הדין וראש הרבנים של לוב. בבית הדין כיהנו לצידו כדיינים הרבנים רחמים עגיב, ציון ביתאן ויוסף ג'יעאן.
ניהל חלופת מכתבים גדולה במשך 30 שנה עם הרב משה דוד חדאד, רב העיר נאבל שבתוניסיה.

ביקורו במרתפי הוותיקן

כשביקר בטריפולי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ב-18 באפריל 1928, נערכה לכבודו בקהילה היהודית קבלת פנים גדולה ב-22 באפריל, מספר ימים לאחר הגעתו לעיר. כל בני הקהילה יצאו לקראתו, והרב בוכבזה יחד עם מאה מנכבדי הקהילה יצאו ללוותו לבית הכנסת המרכזי, שם נערך טקס השיא. בבית הכנסת עמדו ויטוריו ובני משפחתו על הבימה המרכזית, והרב בוכבזה עמד לצידם ובירכם בברכת "הנותן תשועה למלכים". ויטוריו השתאה לנוכח אישיותו של הרב בוכבזה, והעניק לו אות כבוד ממדרגה ראשונה.
לפי המסופר, לאחר מספר חודשים מהביקור, הוזמן הרב על ידי המלך להשתתף בחתונת בנו ברומא שבאיטליה. בחתונה, התפעל האפיפיור מאישיותו של הרב, ומתשובותיו לשאלותיו. כשרצה הרב בוכבזה להיפרד מהמלך ולחזור לטריפולי, ביקש ויטוריו להעניק לו מתנה כלשהי, ושאל האם חסר לו משהו, כדוגמת העלאה במשכורת. הרב בוכבזה השיב כי לא חסר לו כלום, אולם ויטוריו התעקש להעניק לו מתנה, ובקשתו של הרב בוכבזה הייתה לבקר בוותיקן ולראות את כלי המקדש. ויטוריו הסביר כי הוותיקן לא בשליטתו, אך לבסוף יצר קשר עם האפיפיור, כדי שזה יעניק לרב אישור לבקר שם. האפיפיור, שמההיכרות הקצרה עם הרב בחתונה התפעל מאישיותו, נאות לאשר לרב ביקור חד פעמי, ובתנאי שלא יכנס איתו אף אדם. לאחר שנקבעו תאריך ושעה, הגיע הרב למתחם הוותיקן, והוכנס למרתף שבו מאוחסנים כלי המקדש, בליווי נציג מטעם הוותיקן. כשהגיע הנציג להזיז את אחד הוילונות, ענה לו הרב בוכבזה שהוא מסתפק במה שראו עיניו, ואינו מסוגל לראות מעבר, וביקש לסיים את הביקור.
כשחזר לביתו בטריפולי, לא חש בטוב ולא יצא ממיטתו במשך 40 יום, עד שהלך לעולמו ב-19 בפברואר 1930 (כ"א בשבט ה'תר"ץ).
בספרו "בית הלחמי" העיד כי ראה כלים במרתפי הוותיקן, וכתב "ראיתי די".
קמרון חבית

קמרון חבית הוא קירוי בצורה של חצי גליל אופקי. האדריכלות הרומית הייתה הראשונה שבה השתמשו בקמרונות חבית, בדרך כלל במבני בזיליקה. קמרון החבית בנוי מסדרה ארוכה של קשתות הצמודות אחת לשנייה ויוצרות את צורת הצילינדר. קיימים גם קמרונות חבית מחודדים אשר החתך האופייני שלהם הוא קשת מחודדת. היתרון המבני של קמרון מסוג זה הוא הקטנת מאמצי הפישוק בבסיס הקשתות.
בבנייה הערבית במזרח התיכון נפוצה שיטת בנייה של קמרונות חבית המבוססת על שימוש באבנים קטנות ולא מסותתות. מכיוון שעץ הוא מצרך יקר יחסית במזרח התיכון, השתמשו בסירה קוצנית להכנת הפיגומים. את השיח הקוצני היו דוחסים לצורה של חצי גליל ומעליו מניחים יריעת בד עבה. על גבי היריעה היו מניחים אבנים קטנות שהתחברו אחת לשנייה על ידי מלט מקומי. לאחר התקשות המלט, חלקה האחורי של ערימת הסירה הקוצנית היה מועבר להמשך בניית הקמרון. באופן זה התקבל קמרון חבית מקשי ויציב ללא הצורך לסתת לבנים או לבזבז כמות גדולה של עץ לטובת הבנייה.
יוטא בקנטאור

מאפיינים

ι בקנטאור הוא כוכב הסדרה הראשית לבן עם סיווג ספקטרלי A2 V, מסתו כפעמיים וחצי מסת השמש ורדיוסו כ-1.7 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא כ-8,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של למעלה מפי 20 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ומעט יותר מכך בצרוף הקרינה בתחום העל-סגול. מדידות בתחום התת-אדום מראות שאת הכוכב מקיפה דיסקה של חומר קר במרחק של כ-6 יחידות אסטרונומיות והועלתה השערה שבתוכה נוצרים כוכבי לכת, אך לא נמצאו ראיות לקיומו של כוכב לכת כזה. המתכתיות של ι בקנטאור נמוכה יחסית לזו של השמש ושכיחות היסודות הכימיים הכבדים מהליום בו היא כשליש מזו של השמש.
לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כרבע שניית קשת בשנה ולעומת זאת מהירותו הרדיאלית היא כמעט 0, כך שלמעשה הוא נע במהירות של כ-30 קילומטר בשנייה בכיוון ניצב לקו הראייה אליו. בשל קרבתו הכוכב נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
רוב פרנד

קבוצות

עם סיום לימודיו האקדמיים נבחר פרנד במקום ה-35 בדראפט ליגת הכדורגל האמריקאית על ידי שיקגו פייר. עם זאת בחר פרנד להתחיל את הקריירה המקצוענית שלו בנורווגיה, ויחד עם בן ארצו פטריס בנייה חתם בקבוצת מוס פ.ק., אז בליגת העל הנורווגית. לאחר עונה אחת במדי מוסק עבר פרנד לקבוצת מולדה, גם היא מליגת העל הנורווגית. 
עם תום חוזהו במולדה ולאחר שזכה עימה בגביע הנורווגי חתם פרנד על חוזה ארבע-שנתי בקבוצת ס.צ. הירנביין מליגת העל ההולנדית. במהלך הסיבוב השני של עונת 2006/7 הושאל פרנד לקבוצת הראקלס אלמלו ההולנדית ועזר לה להבטיח את מקומה בליגה. 
בסיום אותה עונה, ולמרות תרומתו המכרעת להישארות, שחררה אותו הירנביין ופרנד עבר לבורוסיה מנשנגלאדבך, אז בליגה השנייה בגרמניה. במנשנגלאדבך הבקיע פרנד 18 שערים ב-33 משחקים והיה למלך השערים של הקבוצה ולסגן מלך השערים של הליגה באותה עונה. בורוסיה מנשנגלאדבך סיימה במקום הראשון ועלתה לבונדסליגה. 
לאחר שלוש עונות בבורוסיה מנשנגלאדבך חתם פרנד על חוזה תלת שנתי ביורדת הטריה לבונדסליגה השנייה הרטה ברלין. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת איינטרכט פרנקפורט ושיחק בקבוצה 3 שנים. בעונת 2013/2014 הושאל לקבוצת מינכן 1860. בתחילת שנת 2014 עבר לשחק בקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי ממנה פרש ממשחק בסוף השנה.

נבחרות קנדה

פרנד שיחק בנבחרות קנדה הצעירות ונמנה עם סגל הנבחרת הבוגרת. הופעתו הראשונה במדי נבחרת קנדה נערכה ב-18 בינואר 2003 במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית. הוא שיחק במדי הנבחרת ב-32 משחקים רשמיים והבקיע שני שערים.
יעקב ויסוקר

ביוגרפיה

ויסוקר החל את דרכו בכדורגל בקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה. בהמשך עבר לקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה ושיחק בעמדת קיצוני ימני ובעמדה זאת עבר לקבוצת הבוגרים בשנת 1947. בשנת 1948 הוא שירת בצה"ל בחיל התחבורה ושיחק בנבחרתה. בשנת 1949, לאחר ששוער הפועל פתח תקווה, אליהו קרוסהר, הורחק לשנה בגלל סטירה לשופט, הוא נכנס במקומו לשער.
בשנות ה-50 הוא שיחק בנבחרת ישראל כשוער שני.
בעונת 1963/1964 החליף אותו אחיו הצעיר יצחק "איציק" ויסוקר בעמדת השוער של פתח תקווה והוא עצמו עבר לשמשון תל אביב. הוא חזר לפתח תקווה בעונה הבאה בעקבות פציעה שעבר אחיו ובמשך אותה העונה שניהם מילאו את התפקיד לסירוגין. בספטמבר 1965 הוא הועבר להפועל יהוד כשוער ובמקביל אימן את הקבוצה. תחת הנהגתו עלתה הקבוצה לליגה א'. במקביל עבד כנהג בקואופרטיב דן.
בסוף 1969 עבר לאמן את הפועל צפון תל אביב ששיחקה גם היא בליגה א'. בהמשך אימן את קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה, ואת הפועל הרצליה. היה גם פעיל בענף הטניס.
ויסוקר היה נשוי לרבקה עד למותה במאי 2017, ולהם שני בנים. ב-2006 הפך נכדו, ברק ויסוקר, לבן השלישי למשפחת ויסוקר הממלא את עמדת השוער הראשון בהפועל פתח תקווה. בנוסף, נכדו טל ויסוקר היה לשחקן הכדורסל הראשון במשפחה.
ויסוקר נפטר ב-25 בדצמבר 2017.
זוט סימס

ביוגרפיה

סימס נולד למשפחת רקדנים במופעי וודוויל בקליפורניה, הצעיר בין שבעה אחים. כבר מגיל צעיר ניגן בקלרינט ותופים, אך בעקבות האזנה ללסטר יאנג החל לנגן בסקסופון. סימס, שכונה "זוט" כבר בשלב מוקדם של הקריירה שלו, ניגן בתזמורות ביג בנד רבות, בין השאר ניגן עם ארטי שו, סטן קנטון, באדי ריץ' ובני גודמן (עמו ניגן בשנים 1946 - 1947 ושב והופיע עם תזמורתו במסע הופעות בברית המועצות ב-1962).
ב-1947 היה לאחד מ"ארבעת האחים" (רביעיית הסקסופונים המובילה) ב"עדר", תזמורתו של וודי הרמן יחד עם סטן גץ, אל כהן וסרג' צ'אלוף. הייתה זו חטיבת הסקסופונים הנודעת והמשפיעה ביותר בהיסטוריית תזמורות הג`אז.
סימס נהג להופיע גם בהרכבים קטנים במקביל, בעיקר עם ג'רי מאליגן ואל כהן (עמו הקליט תחת הכינוי Al and Zoot), השניים הופיעו בעיקר במועדון הניו יורקי "The Half Note". במשך הקריירה עלה סימס לטונים הגבוהים של סקסופון הטנור ועבר לנגן גם באלט ובסופרן.
בשנות השבעים המוקדמות יצר צמד מצליח עם הכנר ג'ו ונוטי.
בובת נגן הסקסופון בתזמורת החבובות מעוצבת על פי דמותו ונקראת על שמו "זוט".
זוט סימס נפטר ב-1985, באותה שנה בחרו בו מבקרי דאון ביט להיכנס להיכל התהילה של הג'אז.
עיני סיביו

עיני סיביו (ברומנית: Ochii Sibiului) הם אלמנט אדריכלי של חלונות איוורור קטנים (מכונים גם Ochi de bou עיני פר) בגגות הבתים בעיר סיביו, ברומניה.
בסיביו, במרתפים הייתה לחות גבוהה, לכן מזונות, שנשמרו שם, התעפשו. תושבי סיביו החלו להעביר את איכסון המזונות לעליות הגג וכדי לאוורר אותם פתחו חלונות איוורור בעליית הגג. התופעה החלה בסביבות שנת 1700, בתקופת הבארוק. החלונות מעוצבים בצורת עיניים ויוצרים תחושה שמכל גג מביטים על אנשי העיר ועל התיירים המזדמנים למקום.
הגגות עם "עיני סיביו" מצוים במבנים ישנים, במרכז ההיסטורי, בכיכר הגדולה ובכיכר הקטנה. את החלונות האלה בנו נגרים מומחים עם עצים מעוקלים וכעת אין מומחים שיכולים לחזור על עבודתם.
מערכת שיגור אנכי

מערכת שיגור אנכי (באנגלית: Vertical launching system או בקיצור VLS) היא מערכת מתקדמת לשיגור טילים מכלי שיט. כל מערכת שיגור אנכי מכילה מספר תאים, המסוגלים להכיל טיל אחד או יותר המוכן לשיגור. בדרך כלל, כל תא יכול להכיל טיל מסוג אחר וכך לאפשר לכלי השיט גמישות בטעינת כלי הנשק המתאים ביותר למשימה. כמו כן, טילים חדשים המפותחים, מותאים בדרך כלל למערכת הקיימת המותקנת, ובכך מתאפשר לכלי השיט להשתמש בטילים חדשים מבלי להשקיע בהתאמות מיוחדות. כאשר ניתנת פקודת הירי, הטיל משוגר כלפי מעלה, הרחק מכלי השיט ורק אז פונה ליעדו.
בנוסף לכוח אש גדול יותר, המערכת עמידה יותר בפני נזק ואמינה יותר ממערכות קודמות כדוגמת משגר טילים MK13 ומשגר תיבה משוריינת, כמו כן למערכת שטח חתך מכ"ם נמוך. צי ארצות הברית מסתמך באופן בלעדי על מערכת שיגור אנכי במשחתות טילים מונחים וסיירות.
המערכת הנפוצה ביותר בעולם היא מערכת שיגור אנכי סימן 41 אשר פותחה על ידי צי ארצות הברית. יותר מ-11,000 תאי מערכת סימן 41 נמסרו או בתהליכי הזמנה, לשימוש ב-186 ספינות, ב-11 חיילות ים ברחבי העולם.
הדגם המתקדם יותר (סימן 57) נמצא בשימוש במשחתות מסדרת זומוואלט. מערכת מותקנת בצוללת גרעינית של צי ארצות הברית, מאפשר מגוון גדול יותר של כלי נשק בהשוואה לשימוש בצינור טורפדו בלבד.

שיגור חם ושיגור קר

מערכת שיגור אנכי תומכת בשיגור חם, תהליך בו הטיל מוצת כבר בתא, או בשיגור קר, תהליך בו הטיל נפלט מהתא על ידי גז, שאינו חלק מהטיל עצמו ורק אז מוצת. שיגור קר הוא קר יחסית לשיגור חם בו נעשה שימוש במנוע הטיל לצורך הפליטה. מערכת לשיגור חם לא דורשת מנגנון פליטה, אך כן חייבת לעמוד בטמפרטורות גבוהות על מנת של יוצתו הטילים בתאים הסמוכים לטיל שמשוגר.
יצחק מקורביל

רבי יצחק מקורביל (? - כ"ח באייר ה'ם', 29 באפריל 1280) היה מחכמי הראשונים במאה ה-13, ומבעלי התוספות בצרפת. פעל בקומונה קורביל. כתב את הספר "עמודי הגולה", הידוע יותר בכינויו ספר מצוות קטן.
CEJWIN

מחנה CEJWIN (באנגלית: CEJWIN Camp) היה אחד ממחנות הקיץ הראשונים שהוקמו בארצות הברית עבור צעירים וצעירות יהודים, במטרה לשלב חינוך יהודי ערכי והנאה מחופשת הקיץ בחיק הטבע.

הקמת המחנה

על רקע זה נוסד בשנת 1919 על ידי אלברט סקולמן ובמעורבות טילי היימן, מחנה CEJWIN לצעירים יהודים. המחנה הוקם כחלק מפעילויות המכון המרכזי היהודי (Central Jewish Institute) שהוקם בשנת 1916 על ידי שמואל היימן ושסקולמן היה מנהלו. במכון פעלו בית ספר תיכון, תלמוד תורה, שיעורי ערב למבוגרים והרצאות. שם המחנה נוצר מקיצור של שם המכון – CEntral JeWish INstitute. 

מחנה CEJWIN כלל תפילות שחרית וקבלת שבת, הגיש אוכל כשר ופעילויותיו נסובו סביב נושאים יהודיים. במחנה נגעו המשתתפים בנושאים כמו היסטוריה יהודית, יהדות ארצות הברית, ציונות, תנ"ך וערכים יהודיים.
שני מחנות הקיץ הראשונים התנהלו בהרי קטסקיל והשתתפו בהם כ-50 צעירים. בעקבות הצלחת המחנה נרכשו 3 קמ"ר בפורט ג'רוויס, ניו יורק, שעליהם הוקם מחנה הקבע. מחנה זה ניצב על גדת אגם מרטין וכלל 7 מחנות שנבדלו על פי גיל ומין שיכלו לאכלס אלפי ילדים וילדות מידי קיץ. רוב המשתתפים במחנה הגיעו ממדינת ניו יורק.
מחנה CEJWIN האחרון התקיים בשנת 1992.
פלמינג: האיש שרצה להיות בונד

שידור הסדרה

השידור הראשון של המיני-סדרה בארצות הברית היה ב-29 בינואר 2014, ובממלכה המאוחדת שודר החל מ-12 בפברואר 2014.
חלקת המשטרה בהר הרצל

חלקת המשטרה בהר הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.

ייעוד חלקות המשטרה

חלקות המשטרה בבתי העלמין הצבאיים יועדו מכוח חוק בתי קברות צבאיים לקבורת מי שנפלו, או נפטרו, בתקופת שירותם כשוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול, אנשי שירות בתי הסוהר ועובדי שירותי הביטחון, כהגדרתם בחוק.
כמו כן זכאים לקבורה בחלקות אלה מי שכיהנו בעבר בתפקידי מפקחים כלליים, ניצבי משטרה, נציבי שב"ס וראשי שירותי הביטחון.

מיקום החלקה בהר הרצל

החלקה ממוקמת על שתי טראסות בקצה הצפון-מערבי של הר הרצל, בצמוד אל אחת מחלקות חללי מלחמת ששת הימים ובסמוך אל שטח יער ירושלים. גדר אבן נמוכה מפרידה בינה לבין החלקות השכנות בבית הקברות הצבאי.
בחלקה נקברו גם בכירי המשטרה לשעבר, וביניהם המפקד הראשון של משמר הגבול פנחס קופל, המפקחים כלליים של משטרת ישראל שאול רוזוליו וחיים תבורי וגם בכירי משטרת ירושלים יוסף יהודאי וחיים אלבלדס.
בצדה המערבי של החלקה, בסמוך לכביש העוקף את הר הרצל, מצויה רחבת טקסי הזיכרון לחללי משטרת ישראל ומשמר הגבול, בה נערך טקס זיכרון במסגרת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
אנסל אדמס

חייו

אדמס נולד למשפחה מבוססת בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, אך לאחר שהעסק המשפחתי החל להתדרדר, הוא עזב את בית הספר. מאוחר יותר השלים את השכלתו בעזרת מורים פרטיים.
כנער גילה עניין בנגינה בפסנתר והתכוון להתמקצע כפסנתרן. מאוחר יותר בעקבות ספר צילום שקיבל וכמה טיולים שעשה בפארק הלאומי יוסמיטי החל לגלות עניין בצילום ובאומנות הצילום. את המצלמה הראשונה שלו קנה לו אביו, וכשנה מאוחר יותר החל אדמס ללמוד את יסודות הצילום. בשנות העשרים של חייו שילב אדמס קריירה של פסנתרן קונצרטים וצלם. בגיל 17 הצטרף אדמס למועדון סיירה (ארגון טבע וסביבה אמריקאי) והמשיך להיות חבר עד מותו.
ב-1928 אדמס נשא לאישה את ירג'יניה בסט, שבבעלות אביה היה "סטודיו בסט". אדמס הצטרף לרבים ממסעות הטיפוס והסיור שארגן המועדון. מאוחר יותר אף מילא תפקיד כיושב ראש המועדון. הקרבה לטבע והסיורים התכופים כמו גם צילומי הטבע תרמו רבות למודעות לשמירת הסביבה שהארגון ניסה לקדם.
ב-1980 העניק לו הנשיא ג'ימי קרטר את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
אנסל אדמס נפטר בשנת 1984 מסיבוך של מחלת הסרטן בה לקה.

עבודתו

ב-1927 יצר אדמס את הפרוטופוליו הראשון שלו, בהתבסס על תמונתו המפורסמת monolith בה העצים את הקונטרסט בפילטר אדום.
הפרוטופוליו שלו נחל הצלחה ורווח כספי מיידי, והוא קיבל הזמנות לעבודות מסחריות. אדמס למד בעקבות כך טכניקות הדפסה שונות, על סוגי דיו, סוגי עיצוב – אלמנטים שיישם בשלבים מאוחרים יותר, בפרויקטים שלו.
ב-1931 בעזרת קשרים שיצר בחוג מכריו, יצר אדמס את התצוגה הראשונה שלו במוזיאון, ושילב בה 60 מיצירותיו, מטעם מועדון סיירה. יחד עם זאת, הרגיש אדמס, שיוכל להשיג סטנדרטי צילום גבוהים, תוך שימוש בצמצם סגור מאוד, וזמני חשיפה ארוכים, בתנאי אור יום רגילים – הוא הקים את קבוצת F/64, שהוא אגודה אמריקאית לצילום. על פי תפיסתו זו, תושג הצגה מציאותית יותר של הטבע.
ב-1933 פתח אדמס את הגלריה הראשונה שלו, פרסם מאמרים במגזיני צילום והוציא לאור את ספר ההדרכה הראשון שלו.
ב-1935, שהייתה שנה מוצלחת במיוחד, יצר אדמס עבודות חדשות ואת אחת התמונות המפורסמת ביותר שלו, storm in Yosmite valley, בה קלט בעדשת מצלמתו את העמק, לאחר סופת חורף, כשהוא עוטה שכבה טרייה של שלג. עד שנות ה-70, היה אדמס תלוי בעבודות מסחריות שנאלץ לבצע למחייתו.
ב-1940, יצר עם אשתו, תצוגת צילום גדולה במערב ארצות הברית, ומדריך לעמק יוסמיטי מאויר לילדים.
ב-1941 צילם את אחת היצירות המוערכות שלו על ידי מבקרים, moonrise, Hernandez, New Mexico. תצלום זה, נעשה בתנאים קשים של תאורה משתנה במהירות, והוא הסתמך על ניסיונו בשימוש במצלמה ובטכניקות חדר החושך.
רוב התצלומים שצולמו על ידי אדמס בשנות בה-70, אפשרו לו עצמאות כלכלית. הערך הכולל של תמונותיו עומד על 25,000,000$.
בשנות ה-50, הרגיש אדמס דעיכה ביכולת היצירתית שלו, ופנה לתחום המסחרי של עבודות צילום, בו המשיך כ-20 שנה נוספות. בשנות ה-60 וה-70 השתתף ויצר סדרות צילום עבור אוניברסיטת קליפורניה ותערוכה במוזיאון המטרופולין לאומנות.
שמואל ניגר

שמואל ניגר (בכתיב יידי: ניגער) (ה'תרמ"ג, 1883, דוּקוֹר, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – ט' בטבת ה'תשט"ז, 1955, ניו יורק) הוא כינויו הספרותי של שמואל טשארני, שהיה מבקר ספרות יידיש.
הכינוי "שמואל ניגר" הוא משחק מילים: "טשארני" ברוסית פירושו "שחור". לאחר שהיגר לאמריקה, נפגש שמואל ניגר עם הכושים ("ניגרוס"), ושינה את שמו לניגער, כלומר "שחור", כושי.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
שמואל טשארני נולד בשנת 1883 לזאב וולף וברכה טשארני בכפר דוּקוֹר שליד מינסק, בתחום המושב של האימפריה הרוסית. אביו, חסיד חב"ד נלהב, נפטר כשהיה שמואל בן שש, והותיר את אמו מטופלת בחמישה בנים ובת. שניים מאחיו הצעירים של שמואל טשארני התפרסמו אף הם: ברוך טשארני ולאדק (1886–1935) היה תועמלן ותאורטיקן סוציאליסט, עורך בכיר בעיתון היידי "פארווערטס" והנשיא המייסד של ה-Jewish Labor Committee; ודניאל טשארני (1888–1958) היה משורר, עיתונאי וכותב זיכרונות יידי בולט.
 התחנך חינוך דתי מסורתי, אך בנעוריו הצטרף למפלגת פועלי ציון שמאל, שהייתה בעלת ערכים מחתרתיים קיצוניים, ולא ציונית. בד בבד עם ראשית פעילותו הפוליטית, החל גם בביקורת ספרות היידיש של זמנו. מאמר הביקורת הראשון שלו היה על יצירתו של שלום אש. פעילותו הפוליטית לא צלחה, והוא התמסר לגמרי לייעודו כמבקר ספרות.
עם הגיעו לווילנה פרסם מאמרי ביקורת וערך עיתוני ספרות ביידיש. בשנת 1912 ערך את ה"יודישע וועלט" ("העולם היהודי"). בשנת 1914 ערך את השבועון "וואך" ("משמר"), שנסגר על ידי השלטונות הרוסיים של הצאר. בשנת 1917 הגיע שמואל ניגר למוסקבה ואף שם עסק בעריכה ובביקורת. בשנת 1918 חזר לווילנה, ובשל חילופי השלטון המרובים בעיר, כמעט והוצא להורג. בשנת 1919 היגר שמואל ניגר לאמריקה, והשתקע בניו יורק.
בניו יורק עלתה עבודתו ופרחה, והוא היה לאחד מראשי המדברים בספרות היידיש. והוא הפך למבקר הגדול והמפורסם ביותר של ספרות היידיש בעת החדשה. הוא הקדיש שנים רבות מעבודתו לביקורת יצירתו של שלום עליכם, וכן חקר וכתב על שלום אש, מנדלי מוכר ספרים, פרץ הירשביין, י. ל. פרץ, ר' נחמן מברסלב, אייזיק מאיר דיק, ה. לייוויק, ואחרים. שמואל ניגר פרסם כחמישים כרכים של ביקורת הספרות ביידיש, שמהם תורגמו לעברית רק כמה. יצירתו הביקורתית מוערכת עד היום, ומדי פעם הוא עדיין מוזכר בשיח הביקורתי היהודי, בעיקר על ידי דן מירון ואחרים.
פרה שומרת שבת

"פרה שומרת שבת" הוא סיפור יהודי נודע, אשר לפי הגרסה המקובלת מהפסיקתא רבתי מספר את מעשה התגיירותו של התנא רבי יוחנן בן תורתא. אך הוא מסופר בדרך כלל לשם המסר העיקרי בו, שהוא מעלת שמירת השבת שנלמדת מתוך השלכותיה בסיפור - פרה שהתרגלה לשמירת השבת ברשות אדונה היהודי וממאנת לעבוד בשבת בעקשנות רבה, ונכרי שהתגייר בעקבות "שמירת השבת" של הפרה. קיימות גרסאות שונות במדרש ובתלמוד לגבי זהות הגר והיהודי המוכר.
הסיפור נחשב לקלאסיקה שבסיפורי היהדות לנוער. הופיע בספרים, בספרונים, בקלטות, בסרטים ובמחזות.

תוכן הסיפור

ליהודי אחד הייתה פרה שהוחזקה אצלו לשם חרישת שדהו. ירד היהודי מנכסיו, והחליט למכור את הפרה. קנה אותה ממנו גוי אחד.
הקונה חרש את שדהו בעזרתה בששת ימי השבוע ובהגיע יום השבת הניח עליה את העול אך הפרה אינה זזה, הכה אותה הגוי במקל שתחל בעבודה אך היא בשלה, יושבת ללא נוע. פנה לביתו של היהודי שמכר לו את הפרה, בתואנה כי הפרה מסבה לו צער. "קח את הפרה בחזרה והשב את כספי, כי היא לא עושה את העבודה שלמטרתה קניתיה" אמר הגוי. 
הבין היהודי שהפרה ממאנת לעבוד מפני שנתרגלה ליום המנוחה השבועי כשהייתה ברשותו, אמר לו "הבא אותי אל הפרה ואעמידה". כשהביאה לחש היהודי באזנה: "פרה פרה, יודע אני כי התרגלת לשבות כשהיית ברשות ישראל, עתה בעוונותי ירדתי מנכסי ומכרתיך לנכרי, ולכן אינך צריכה לשמור כעת את השבת. בבקשה ממך החלי בעבודה". מיד קמה וחרשה.
נבהל הקונה וחשב שמא מעשה כישוף עשה "בבקשה טול את פרתך, כשניסיתי להקימה היא סירבה וכעת היא קמה כתוצאה מלחישתך!" אמר ליהודי. החל היהודי להרגיעו - "לא כישוף הוא, כי אם..." ושח לו את פרטי העניין. קיבל הגוי יראה מאלוהים, ואמר "מה הפרה שאין בה דעת מכירה בבוראה ועושה רצונו, אני שיש בי דעת לא מכירו ולא עושה רצונו?" הלך לרבני היהודים והתגייר. למד הרבה תורה והפך לתנא, ונקרא שמו רבי יוחנן בן תורתא, (בתרגום מארמית: יוחנן בנה של הפרה. כי היא גרמה להתגיירותו, ולפי ההשקפה היהודית המתגייר דומה לנולד, לכן נקרא "בן הפרה").
ב-2009 יצא סרט לנוער הממחיז את הסיפור על ידי מסורת הפקות בבימויו של יוסי פורקוש, כמו כן הסיפור הופיע בתוכנית "פרפרים של שבת" ששודרה בערוץ הופ, ובו הפרה מוחלפת בסוסה.

גרסאות

הדעה המקובלת כיום הלקוחה מהתלמוד הירושלמי היא שרבי יוחנן בן תורתא היה הגר שהתגייר כתוצאה מהפרה, ולכן קראוהו בן-תורתא - "בן הפרה" בארמית. אך לדעת הריטב"א - רבי יוחנן בן תורתא הוא שמו של היהודי שמכר את הפרה. ניתן לפרש שמעלתו בסיפור שבגינו נקרא שמו על שם פרה על פי הריטב"א, הוא שבהמתו נהגה בהנהגה עילאית, כהנהגת בהמתן של צדיקים. 
בספר "סדר הדורות" מובאות שתי גרסאות נוספות, שתיהן מייחסות את הכינוי "בן-תורתא" ליהודי שמכר את הפרה: הראשונה גורסת רבי הונא בן תורתא, והשנייה, המצוטטת מתוך "ספר מעשיות קטן" מספרת סיפור כמעט זהה עם השם חנינא בן תורתא, היא ממשיכה, שהוא מכר את הפרה לפרסי אחד, ושהיהודי פרץ בבכי כשהפרסי רצה להשיב את הפרה. הגרסה האחרונה מסיימת, שהפרה היא גלגול נשמת המלכה ושתי, והתגלגלה בסיטואציה זו על-מנת לכפר על עוונותיה במניעת שמירת השבת, והנכרי שהתגייר הוא המלך אחשוורוש.
שקע קוריל-קמצ'טקה

שקע קוריל-קמצ'טקה (ברוסית: Курило-Камчатский жёлоб) הוא שקע אוקייני שעומקו המרבי 10,542 מטרים. חלקו הצפון-מזרחי של השקע, סמוך לאיי קומנדור, הוא חלק מצומת משולש – מפגש בין שלושה לוחות טקטוניים, במזרח עם השקע האלאוטי המשתרע בין קמצ'טקה ואלסקה לאורך קשת האיים האלאוטיים, ובמערב עם העתק אולחאן (Ulakhan) הנמתח מן הצומת המשולש ועד רכס צ'רסקי (ברוסית: Черский) בצפון רפובליקת סאחה-יקוטיה. המשכו הדרומי הוא שקע יפן.
תנאי אמת

תנאי אמת הם התנאים אותם יש לדעת כדי שמשפט מסוים ישפט כאמיתי.
המשפט "הדלת סגורה", למשל, יחשב כאמיתי רק במצב עניינים בו יש דלת סגורה, ללא קשר לשאר העובדות במצב עניינים זה. בין אם המדובר בדלת מעץ או מנחושת, כל עוד הדלת סגורה המשפט ישפט כאמת.
תנאי האמת של המשפט, "האיש איים על הילד עם הרובה" הם מסובכים קצת יותר, מכיוון שמשפט זה הוא דו-משמעי. המשפט יהא נכון אם ורק אם מצב העניינים אותו הוא מתאר מכיל אדם, שמאיים עם רובה על ילד, או לחלופין אדם המאיים על ילד, שנושא רובה.
משפט יכול להיות אמיתי גם אם אחד ממרכיביו הוא שקרי. המשפט "דן מת או שדינה מתה" מאפשר שאחד מחלקיו יהא שקר, כל עוד חלקו השני יהא אמיתי.
לעיתים ידיעת אמיתותו של משפט אחד גוררת את אמיתותו של משפט אחר. כך, למשל, אם המשפט "הכלב שלי חולה" הוא אמיתי, אז גם המשפטים "יש לי כלב" ו"קיים כלב חולה" הם אמיתיים.
מבצר הים בצידון

היסטוריה

המבצר הוקם בידי צלבנים מאנגליה ומצרפת על שרידיו של מקדש פיניקי שהוקדש לאל מלקרת. הקמת המבצר החלה ביום 11 בנובמבר 1227 והוא הושלם ב-2 במרץ 1228. הוקמו בו מגדל גדול בצידו המערבי של האי ומצודה מרובעת קטנה יתר בצידו המזרחי. ביצורים אלו הוקפו בחומה שצידה הפונה אל היבשה הוא החזק ביותר, ושולבו בה שרידי עמודים רומים שנועדו לחזקה.
בין המבצר ליבשה הוקם גשר אבן ובו ארבע קשתות, אך זה הגיע באותה עת רק עד אמצע המיצר בין האי ליבשה. 40 המטרים הנותרים גושרו על ידי גשר עץ וניתן היה להורסו בקלות ולנתק את האי מהיבשה. הכניסה למבנה מעוטרת בתבליטי אריות.
ב-1253 הקים המלך לואי התשיעי אולם מרכזי במבצר. כאשר המוסלמים כבשו את צידון, הם הרסו את המבצר, והסולטאן הממלוכי אל אשראף חליל אשר שלט במחצית השנייה של המאה ה-13 בנה מסגד בצידו המזרחי של האי. בשנת 1447, בתקופת שלטונו של הסולטאן אלמלכ אלט'אהר סייף א-דין ג'קמק, חודש המבצר.
גאורג, דוכס סקסוניה

ביוגרפיה

היינריך נולד במייסן ב-27 באוגוסט 1471, והיה בנם הבכור של אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה, וסידוניה מפודבראדי, בתם של גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה וקוניגונדה משטרנברג. בשנת 1500 מת אביו, וגאורג ירש את דוכסות סקסוניה, בעוד אחיו היינריך הפך להיות הלורד של פריסלנד. השלטון הסקסוני בפריזלנד הוטרד מהתקוממות מתמשכת, וכתוצאה מכך, היינריך, שהיה בעל אופי די מתון, ויתר על התואר שלו בשנת 1505 לטובת גאורג, בתמורה לקצבה ולמחוזות וולקנשטיין ופרייברג, שבה הוא התגורר. גם תחת שלטונו של גאורג המשיכו המרידות בפריסלנד, ומשום כך מכר גאורג בשנת 1515 את הנחלות לקרל, דוכס בורגונדי.
בשנת 1517 החל מרטין לותר את הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה, וכמה שנים מאוחר יותר המיר אחיו היינריך את דתו ללותרניזם, בעוד גאורג נשאר קתולי אדוק. בשנת 1525 היה גאורג ממקימי הליגה של דסאו, ובשנת 1538 היה ממקימי הליגה הקדושה של נירנברג, שנועדו לחיזוק האינטרסים הקתוליים בגרמניה. רק שניים מבניו של גאורג שרדו עד לבגרותם, יוהאן ופרידריך, אולם שניהם מתו לפניו ללא ילדים. כאשר נפטר פרידריך בשנת 1539, הפך אחיו היינריך להיות יורש העצר של הדוכסות פי חוק ההסדר של 1499, אולם כדי למנוע רצף פרוטסטנטי, ניסה גאורג לעקוף את רצונו של אביו, לנשל את היינריך, ולהוריש את הדוכסות לארכידוכס פרדיננד, אחיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם זאת, גאורג מת רק חודשיים מאוחר יותר ב-17 באפריל 1539, ואחיו היינריך ירש את הדוכסות, והפך את הלותרניזם לדת המדינה של דוכסות סקסוניה.