google/wiki40b huggingface dataset:
הארי הבנר

ביוגרפיה

הבנר נולד וגדל בשיקגו אילינוי. הוא התאמן תחת הדרכתו של ויליאם "ביל" באכרך.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה הבנר במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:02.8 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 10:55.6 דקות והונגריה (10:59.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.8 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:11.0 דקות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה הבנר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:21.2 דקות, לפני שיאן העולם אוטו פאר (1:22.4 דקות) ופאול קלנר (1:24.0 דקות) שניהם מגרמניה. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 1:21.0 דקות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר (1:20.8 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 10:20.2 דקות, אחרי אוסטרלאסיה שקבעה שיא עולם חדש של 10:11.2 דקות, ולפני בריטניה (10:28.6 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע ביחד עם חבריו שיא עולם חדש של 10:26.4 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.4 דקות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) השתתף הבנר בטורניר הכדורמים בנבחרת ארצות הברית וסיים במקום שישי.
דאס נויה אורקסטר

דאס נויה אורקסטר (גרמנית: Das neue Orchester) היא תזמורת גרמנית מקלן, המתמחה בנגינה בכלים אותנטיים. התזמורת נוסדה ב-1988 בידי כריסטוף שפרינג (Christoph Spering), מנצחה הקבוע. היא נקראת על שם המסה המפורסמת מ-1713 של המלחין יוהאן מאתזון, Das neueröffnete Orchester ("התזמורת שנפתחה לאחרונה").
הרפרטואר של התזמורת מתמקד ביצירות בארוקיות, קלאסיות ורומנטיות, בכלים המקוריים שעבורם נכתבו. לעיתים קרובות מגלה התזמורת מחדש יצירות שנשכחו, או שלא בוצעו מאז מות המלחין. אחת ההקלטות המפורסמות ביותר של דאס נויה אורקסטר היא המתאוס פסיון של באך, בגרסת פליקס מנדלסון, שהחיה את היצירה במאה ה-19 - בכלים רומנטיים (התזמורת היא הראשונה בגרמניה שניגנה מוזיקה רומנטית בכלים אותנטיים).
התזמורת מסיירת בכל העולם והקליטה עשרות דיסקים, שחלקם זכו בפרסים חשובים, ביניהם פרס קולן הזהב (דיאפזון ד'אור), בו זכתה מספר פעמים. ברוב הפרויקטים של התזמורת משתתפת גם מקהלת כורוס מוזיקוס קלן, אף היא מיזם של כריסטוף שפרינג.
פוקואוקה

היסטוריה

התיעוד הישן ביותר לקיומה של העיר הוא משנת 663, אך ישנן הערכות לפעילות אנושית עוד בתקופות פרה-היסטוריות. קובלאי חאן, מנהיג האימפריה המונגולית ניסה להשתלט על העיר בדרכים דיפלומטיות ומלחמתיות  רבות במהלך המאה ה-13, ללא הצלחה. העיר המודרנית נוסדה ב-1 באפריל 1889.

תרבות

העיר נחשבת לפעילה ביותר ביפן בתחום התרבות. זכתה בפרס אסיה על שמירת המסורת והרחבת התרבות האסיאתית בעולם.

דמוגרפיה

נכון לחודש מאי 2007 בעיר 1,422,836 תושבים, הגרים בצפיפות של 4,184 תושבים לק"מ. שטחה הכולל של העיר הוא 340.6 קמ"ר. גילם הממוצע של תושביה הוא 38.6 שנה, דבר המדרג את פוקואוקה כעיר השנייה בצעירותה ביפן. שיעור הגידול השנתי של אוכלוסיית העיר הוא 4.4%, נתון שאף הוא מדרגה כעיר השנייה בשיעור צמיחתה במדינה (בהתאם לנתוני מפקד 2000).
צופית זהובת-כנף

מאפיינים

אורכה של צופית זהובת-כנף 23 ס"מ בזכרים ו-15 ס"מ בנקבות. היא בעלת גוף חום עם כנפיים ונוצות זנב צהובות ארוכות, מהן הגיע שמה, כשהכתפיים זהובות יותר. ברוב השנה המינים דומים, אך בעונת הרבייה הזכרים מפתחים נוצות ראש ופלג גוף עליון אדום-נחושתי עם בטן שחורה ואילו הנקבות בצבע זית למעלה והגחון בהיר וצהבהב. הצעירים דומים לנקבות עם גרון חום.
צופית זו התגלתה בשנת 1884 על ידי החוקר גוסטב פישר ושמה המדעי נקרא על שם החוקר אנתון ריינצ'נו. בתחילה סיווגו אותה לסוג Nectarinia, אך בהמשך סווגה כמין יחיד בסוג Drepanorhynchus.
הצופית היא צמחונית ויונקת צוף מפרחים שונים כמו: Aloe graminicola ,Leonotis mollissima וכן מפרחי Crotalaria ,Erythrina abyssinica (ממשפחת הקטניתאים), פרחי פוקסיה, סיגלון חד עלים, מפרחי בטטה, אפונה ופרחים דומים. היא תוחבת את המקור המעוקל לתוך הפרח ומקבלת צוף בתמורה להאבקתו בפרחים אחרים. בנוסף לצוף היא ניזונה גם מחרקים כמו זבובים, נמלים, דבורים, חיפושיות ואף צרעות. את הצעירים הן מאכילות בעיקר בחרקים.
זוג הצופיות טריטוריאליות מאוד ויתקפו מיני צופיות אחרים שיתקרבו אל הפרחים שבטריטוריה שלהם. הן חיות בטבע ביערות, יערות במבוק וסוואנה בטווח 1,170 - 2,300 מטר, ומצויות בקניה, טנזניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואוגנדה.
מוטי דניאל

קריירה

דניאל גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון ושם החל את הקריירה המקצוענית שלו. בהמשך למד במכללת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, יחד עם מנחם אטלס וגלעד שמחוני.
בשנת 1987 הצטרף למכבי תל אביב וזכה עמה בשמונה אליפויות וארבעה גביעים. במכבי שימש בעיקר כשחקן השישי, אך היה בעל חשיבות של שחקן חמישייה]. 
בשנת 1996 הצטרף להפועל ירושלים איתה זכה בגביע המדינה בשנת 1997.  
בעונת 2002, בגיל 39, שיחק דניאל במכבי אשדוד מהליגה הלאומית עונה אחת שלאחריה פרש מכדורסל מקצועני. סה"כ קלע 5,165 נקודות במסגרת הליגה הסדירה הראשונה.
דניאל שיחק בעמדת הפורוורד, היה בעל קליעה טובה מכל טווח ונודע כבעל רוח לחימה. קלע לאורך השנים 1213 נקודות ב-162 משחקים במדי נבחרת ישראל.
בעבר שיחק בליגות הנמוכות בקבוצת הכדורסל "אליצור חולון" וגם בליגת המכללות עם המכללה האקדמית למשפט ועסקים רמת-גן.
מהווה חלק מקבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב הקרויה על שמו של המאמן רלף קליין.
ב-2005 מונה לתפקיד מנהל מקצועי בהפועל ירושלים ובמסגרת תפקידו היה אמור לבחור את המאמן, אך בגלל שבחירתו בעודד קטש לא התקבלה על ידי ההנהלה, יחסי העבודה שלו עם הקבוצה התערערו ולאחר זמן קצר הפסיק את עבודתו בתפקיד.
דניאל שימש בעונת 2009/2010 כמנהל המקצועי בקבוצת אליצור יבנה מהליגה הלאומית.
ביולי 2011 מונה למנכ"ל הפועל חולון ונשא בתפקיד למשך שתי עונות.
כיום משמש כמנהל נבחרת ישראל בכדורסל.

חיים אישיים

אביו משה דניאל הוא כדורסלן עבר גם הוא והשתתף עם נבחרת ישראל באולימפיאדת הלסינקי ב-1952 ואימן מספר שנים בליגת הנשים וגם את נבחרת הנשים של ישראל.
נשוי לשירי דניאל ואב לחמישה ילדים בהם הכדורסלן שון דניאל.
ביומינרליזציה

ביומינרליזציה (Biomineralization) הוא תהליך של יצירת מינרל על ידי אורגניזם, המינרל שנוצר על ידי האורגניזם נקרא ביומינרל.
כיום, ידועים כמעט 70 מינרלים הנוצרים בתהליך זה, בו אורגניזמים הופכים יונים בתמיסה למינרלים מוצקים. מינרלים אלו מקבלים צורות מורכבות המוכתבות גנטית, והם ממלאים תפקידים רבים כגון בניית שלד חיצוני ושלד פנימי והקשייתו (חוזק, תמיכה), ניווט והתמצאות בשדה המגנטי ובשדה הכובד של כדור הארץ, אחסון זמני של יונים, וסילוק פסולת מהאורגניזם.
מערכות הרקמות הקשות שכוללות את העצמות, השיניים והקונכיות הן הדוגמאות הבולטות ביותר בהן נעשה שימוש בתוצרי ביומינרליזציה. מערכות אלו הן בעלות תכונות מכניות יוצאות דופן.
מינרלים המכילים יוני סידן הם הנפוצים ביותר בטבע, ובהם נמנים מינרלים העשויים מפחמת הסידן.
רכבת לילה לליסבון

תוכן

הספר מתאר את מסעו של ריימונד גרגוריוס, מורה ללימודים קלסיים בברן שבשוויץ, לליסבון שבפורטוגל, בעקבות אמדאו דה פראדו, רופא מליסבון שחי בימי שלטונו של הדיקטטור אנטוניו דה אוליביירה סלזר.
אמדאו דה פראדו, הוא אדם חושב, המעלה על הכתב, בספר, מכתבים, מסמכים ופתקים, את מחשבותיו, חקירותיו הפילוסופיות על חיי האדם, התלבטויותיו, ייסוריו וקורותיו, יחסיו עם משפחתו והקרובים אליו. גרגוריוס נתקל במקרה בספרו של אמדאו דה פראדו, בחנות ספרים בעיר מגוריו, ברן בשווייץ, והוא נוסע בעקבותיו לליסבון.
בליסבון הוא מתוודע לאנשים קרובים לאמדאו דה פראדו, המספרים לו על דמותו וקורותיו, ומשתפים אותו במכתבים ודפים שכתב אמדאו דה פראדו. גרגוריוס נשאב לדמותו של אמדאו דה פראדו, למחשבותיו, דעותיו, ומכאוביו. מהקשרים הנרקמים בין הדמויות השונות הקרובות לאמדאו, ולגרגורגיוס, נוצרת תמונה רבת ממדים של אמדאו דה פראדו, המרתקת בעוצמתה ובמידותיה.
המסע הפיסי והרוחני של גרגוריוס בעקבות אמדאו דה פראדו, גורם לשינוי משמעותי בחיי הדמויות וכן בחייו של גרגוריוס.

הסופר

פסקל מרסיה הוא שם העט של פטר בירי, פרופסור לפילוסופיה, יליד ברן, שחי בברלין. זהו ספרו הרביעי.

תמה

בהקדמה לספר מצוטטים אמרות סופרים ואנשי הגות, המבטאים את התמה של הספר:
חורחה מנריקה:

"חיינו הם הנהרות הזורמים אל הים וזהו המוות".
מישל דה מונטן:
"אכן האדם כולו עשוי קרעים קרעים, המחוברים באופן משובש, נטול צורה ורבגוני כל כך, שכל קרע וקרע עושה מעשה לעצמו כל רגע ורגע. ורב ההבדל בין אדם לבין עצמו ממש כהבדל בין אדם ובין זולתו".
פרננדו פסואה:
"כל אחד מאיתנו הוא כמה, הוא רבים, הוא מערך סדור של עצמויות. לכן מי שבז לסביבה אינו אותו אדם ששמח בה או סובל ממנה. במושבה הגדולה של הווייתינו יש בני אדם מסוגים רבים, החושבים ומרגישים באופנים שונים".
ברכת לשמור חוקיו

מקור ונוסח הברכה

בתלמוד במסכת ברכות מובא שכך היו מנהג בני ארץ ישראל "בני מערבא דמברכי בתר דסליקו תפילייהו אשר קדשנו במצותיו וצונו לשמור חוקיו" (ברכות, מד, ב).
לשון הברכה לקוח מהפסוק שממנו למדים תנאים כי אין להניח תפילין בלילות "וְשָׁמַרְתָּ אֶת הַחֻקָּה הַזֹּאת לְמוֹעֲדָהּ מִיָּמִים יָמִימָה" (שמות יג י). וכך מבאר אף בתרגום ירושלמי על הפסוק "וְתִנְטוֹר יַת קְיָימָא הָדָא דִתְפִילֵי לְזִימְנָא דְחָזֵי לָהּ בְּיוֹמֵי עוֹבָדָא וְלָא בְּשַׁבַּיָיא וּבְמוֹעֲדַיָא וּבִימָמָא וְלָא בְּלֵילְיָא:". (תרגום: ותשמור הלכה זו של תפילין לזמן הראוי לה בימי העבודה/החול, ולא בשבת ובמועדים, וביום ולא בלילה).
לדעת רבינו תם ברכה זו הייתה רק לאחר קיום מצוות תפילין, אך לדעת ראשונים אחרים בני ארץ ישראל היו מברכים ברכה זו לאחר כל סיום מצווה.

טעם והגדרת הברכה

לדעת חלק מהראשונים הטעם שתיקנו בני ארץ ישראל לברך ברכה זו, היא לפי שדעתם הייתה כי יש איסור ללבוש תפילין בלילה (לילה לאו זמן תפילין), ואם כן הפושט את התפילין קודם הלילה מקיים בכך מצווה, ותיקנו ברכה אף על מצווה זו ככל המצוות.

עדויות שונות לברכה

בספר על הכלהביא שהיו בזמנו מחזורים שהייתה מודפסת בהם ברכת 'לשמור חוקיו', וכתב ששיבוש הוא כי ברכה זו לא נתקנה אלא לפי בני ארץ ישראל.
בספר המאירי (ברכות מ"ד ע"ב) כתב: "ויש נוהגים כן [לברך ברכת לשמור חוקיו] בזמן הזה", עדות נוספת לברכה זו היא בספר הרוקח (סי' שסו) שם כתב: "ואין מנהג לברך אלא על תפילין [ולא בסיום מצוות אחרות]". אף ראבי"ה פסק לברך ברכה זו כמנהג בני ארץ ישראל.

הברכה בימינו

כדי להוציא מאותן דעות שכתבו לברך, כתב בשולחן ערוך "אין לברך שום ברכה כשחולץ תפילין אפילו כשחולצם ערב שבת בין השמשות:" ( אורח חיים כט א).
ובספר באר היטב כתב שלכן עדיף לחלוץ התפילין ביד שמאל, להראות שאינה טעונה ברכה, שהרי כל מצווה שמברכין עליה יש להחזיקה בידו הימנית, משום חשיבות.
יש שכתבו כי נכון להסיר את התפילין בעת אמירת "שנשמור חוקיך" שבסוף קדושה דסידרא, כדי לחוש לבני ארץ ישראל, אך דעה זו נדחתה, שמשום שאין הלכה כמותם - אין צורך לעשות רמז לכך. אמנם יש שנהגו להסיר את כריכת הרצועות שעל האצבעות בעת אמירת "שנשמור חוקיך", ויש ששללו אף את זה מאותה הסיבה.
להלכה דעת כל הפוסקים כפי שכתב השולחן ערוך שאין לברך ברכה זו כלל, וודאי לא בשם ומלכות. אך יש מי שכתב לחדש שאף כיום ניתן לברך ברכה זו.
קבוצת הפיתוח של האו"ם

קבוצת הפיתוח של האו"ם (באנגלית: United Nations Development Group; בראשי תיבות: UNDG - אונד"ג) היא ארגון מאוחד של גופי האו"ם, שהוקם על ידי מזכ"ל האו"ם ב-1997 כחלק מרפורמה במערך גופי הארגון, על מנת לשפר את היעילות של תוכניות פיתוח שמפעילות האומות המאוחדות ברמה המדינתית.
הארגון מרכז 32 סוכנויות וקבוצות הפועלות תחת האו"ם, השוקדות על ענייני פיתוח שונים ודומים, החל בתוכנית הפיתוח של האו"ם (United Nations Development Programme) וכלה בארגון העבודה הבינלאומי של האו"ם (ILO), לצד חמישה משקיפים.
דו"ח היעדים האסטרטגיים של הארגון לשנים 2011-2010, עמד על טיבם של יעדיו: "כדי לפעול בעקבות דו"ח המדיניות המקיף התלת-שנתי (Triennial Comprehensive Policy Review; בר"ת TCPR) ולענות על יעדי פיתוח כלל-עולמיים, וכן כדי להבטיח שמערך הפיתוח באו"ם מציג שיפור ברמת המיקוד והלכידות שלו, פיתח אונד"ג והגדיר שורה של יעדים אסטרטגיים ל-2011-2010. היעדים האסטרטגיים של אונד"ג מעניקים הכוונה ל[ארגונים החברים ב]אונד"ג במאמציהם ברמה העולמית, האזורית והמדינתית, בהבאה לשינוי מורגש באיכות ובמידת ההשפעה של תמיכת האו"ם ברמת המדינה."

היסטוריה

ב-1997 נשמעו באו"ם קולות הקוראים לאחד את כלל סוכניות האו"ם שעוסקות בענייני פיתוח, מאחר ששלל תוכניות הפיתוח של האו"ם, קרנותיו וסוכנויותיו המיוחדות חפפו בתחומי הפעילות האחת של השנייה. ההצעה הראשונית הייתה לאחד את היוניצ"ף, את תוכנית המזון העולמית (World Food Programme) ואת קרן האוכלוסייה של האו"ם (United Nations Population Fund) תחת ארגון תוכנית הפיתוח של האו"ם. לבסוף, החליט מזכ"ל האו"ם קופי ענאן לפעול להקמת אונד"ג, וזכה על כך לשבחים מפי אמרכל תוכנית הפיתוח ג'יימס ספת (James Speth).

הוועדה הביצועית

הוועדה הביצועית מורכבת מארבע הסוכנויות המייסדות של הגוף - תוכנית הפיתוח, קרן האוכלוסייה, יוניצ"ף ותוכנית המזון העולמית. כמו כן, הנציב העליון למען זכויות האדם הוא חבר הוועדה אקס-אופיציו (מתוקף תפקידו).

קבוצת הייעוץ לאונד"ג

בתקופת כהונתו של כמאל דרוויש כראש הארגון, הוקמה "קבוצת הייעוץ" לאונד"ג (UNDG Advisory Group), שמעניקה שירותי ייעוץ והכוונה לאמרכל אונד"ג, בעניין ניהול ההיבטים הביצועיים של הארגון ושל מערך המתאמים המקומיים (Residnet Coordinator) של האו"ם. ב-2009 מנתה קבוצת הייעוץ כמה ארגונים שהיו בגדר חברים קבועים: ארגון המזון והחקלאות, ארגון העבודה הבינלאומי, תוכנית הפיתוח, אונסק"ו, קרן האוכלוסייה, יוניצ"ף, נציבות האו"ם לפליטים, תוכנית המזון העולמית, ארגון הבריאות העולמי וארגון הפיתוח התעשייתי. חברי קבוצת הייעוץ הלא-קבועים (לפי תקופה בת שנה, נכון ל-1 באוגוסט 2009) היו: תוכנית האיידס, המחלקה לענייני כלכלה וחברה והנציבות הכלכלית לאירופה (שייצגה את כל חמש הנציבויות האזוריות).
פייר קורניי

חייו

היה בנו בכורו של פקיד מנהלי בעיר רואן שבנורמנדיה. התחנך אצל הישועים וב-1624 החל ללמוד משפטים. ב-1628 פתח בקריירה כפרקליט, ואביו רכש עבורו משרת מפקח במחלקת המים והיערות של רואן. ב-1629 החל לכתוב חרוזים, ואחר כך כתב את הקומדיה "מליט" שהוצגה על ידי להקה נודדת והפכה להצלחה בפריז. באותה שנה קורניי עבר להתגורר בפריז והפך לאחד המחזאים הנודעים שבעיר. ב-1634 נבחר לכתוב חרוזים לרגל ביקורו של הקרדינל רישלייה בעיר רואן. רישלייה מינה את קורניי כחבר בקבוצת החמישה, שנתבקשה לכתוב מחזות בהתאם לרעיונות של רישלייה. קורניי, שלא היה מרוצה מדרישותיו של הקרדינל, עזב את פריז וחזר לרואן.
בשנת 1635 כתב את המחזה האשליה הקומית. ב-1636 כתב את המחזה "לה סיד" (במקור הערבי "אל סעיד"), שהיה דמות צבאית בספרד של ימי הביניים. המחזה זכה להצלחה רבה, אך גם לביקורת קשה. האקדמיה הצרפתית, שנוסדה על ידי רישלייה, קבעה כי המחזה לא עמד בקריטריונים של הדרמה הקלאסית ("הוויכוח על לה סיד").
ב-1640 חזר קורניי לפריז ובאותה שנה כתב את הטרגדיה "הורציוס" שהוקדשה לרישלייה. הוא המשיך לכתוב טרגדיות: "סינה" (1641), "פולייקט" (1642). מדי שנה הופיעה טרגדיה חדשה של קורניי, אולם אחרי 1652 חדל לכתוב מחזות, היות שמחזותיו האחרונים לא זכו להצלחה. הוא השיב לביקורת על מחזותיו ב- "מאמרים על שירה דרמטית". מאמרים אלה, שבהם הגן על סגנון כתיבתו, מהווים את תחילת הביקורת המודרנית של האמנות. ב-1659 קיבל מענק משר האוצר, ניקולה פוקה, וחזר לכתוב מחזות. המחזה "אודיפ" זכה לשבחים מפיו של המלך הצעיר לואי הארבעה עשר, אך מחזותיו הבאים
נתקבלו בביקורת עוינת. מדם הנרייטה, הדוכסית מאורליאן הזמינה את קורניי ואת רסין (כל אחד ללא ידיעתו של השני) לכתוב מחזה על הנושא "טיטוס וברניס". ב-21 באוקטובר 1670 הוצג מחזהו של רסין וזכה להצלחה רבה, אך שבוע ימים אחרי כן הצגת מחזהו של קורניי הייתה לכישלון. בעקבות מאורע זה נפלה רוחו של קורניי. הוא כתב שני מחזות נוספים שנכשלו גם הם, ובילה את העשור האחרון לחייו רחוק מעיניו של הציבור.
בסוף ימיו קצבתו השנתית הופסקה למשך ארבע שנים והוא נשאר חסר אמצעים. קורניי פנה לשר האוצר קולבר, שהורה להמשיך ולשלם את הקצבה. אחרי מות קולבר (1683) הקצבה הופסקה שוב. ב-1684 ניקולה בואלו הודיע על כך למלך לואי הארבעה עשר, ששלח מיד כסף למחזאי. באותה שנה נפטר פייר קורניי בפריז, ולמקומו כחבר האקדמיה הצרפתית (מאז 1647) נבחר אחיו המחזאי תומה קורניי.
יומן מבוזר

יישומים

בנקים משקיעים ביומנים מבוזרים כדי להפחית סיכונים תפעוליים. השימוש העתידי של יומנים מבוזרים, מצופה לכלכל את ״האינטרנט של הדברים״ בכלכלה מתוכנתת.

סוגים

יומנים מבוזרים יכולים להיות מורשים במידה ויש היתר לכל אדם להיות צומת ברשת, או ללא הרשאות אם נדרש אישור על מנת להיות צומת ברשת.  ישנם גם סוגים שונים אשר נבדלים באלגוריתם הקונצנזוס (הוכחת עבודה, מערכת הצבעות).
רוטמטר

רוטמטר הוא מד ספיקה המורכב מצינור קוני אשר קוטרו הולך וגדל במעלה הזרימה. הזורם עובר דרך הרוטמטר בכיוון מעלה ובדרך גורר משקולת, בדרך כלל בצורת כדור אך יכולה להיות גם בצורות אחרות, אשר צפיפותה גבוהה מזה של הזורם. כיוון שקוטר הצינור הולך וגדל ומפל הלחץ כמעט ואינו משתנה, מהירות הזורם הולכת וקטנה עד לנקודה בה המשקולת תיעצר ובה סכום כוח הציפה וכוח החיכוך שווה לכוח הכבידה של המשקולת. בגובה זה ניתן לחשב את מהירות הזורם וממנה את הספיקה, לכן הרוטמטר, לאחר כיול, מאפשר לתרגם את גובה המשקולת לספיקת הזורם.

יתרונות המכשיר

1. טוב לזורמים מסוג נוזלים וגזים.
2. מכשיר פשוט וקל לשימוש.
3. מדויק מבין המכשירים המכניים למדידת הספיקה.

חסרונות

1. בעייתי בנוזלים בעלי צמיגות גבוהה.
2. השפופרת אינה עמידה בפני לחצים גבוהים.
מוצב תל קבעה

מוצב תל קבעה היה מוצב של צה"ל ברצועת הביטחון. המוצב שכן ליד מוצבי צד"ל תל קבעה ו-627 שהגנו על הכפרים רב תלתין ומרכבה.

היסטוריה

בתחילת שנות ה-90 מוצב תל קבעה היה משטח מלבני באורך פחות מ-100 מטר ורוחב 50 מטר, מוקף בגדר תלתלית עם שטח מוגבה ומסתור לטנק. במרחק של פחות מקילומטר מגדר המערכת, המשטח היה לא מאויש ושימש רק למארבי טנקים ולפעמים בליווי של כוחות חיל רגלים.
מטרת המוצב הייתה להרחיק איומים מהגדר המגינה על מנרה ומרגליות בעיקר ולמנוע הנחת מטענים על מעברים הכרחיים. מתל קבעה היה ציר שהוביל לבינת ג'בייל, ברעשית
ואראג'מין אך מיעטו להשתמש בו בשל האיומים.
למוצב הצה"לי לא נכנסו כוחות צד"ל בהנחיה מפורשת, בעקבות החשש ממטעני הצד (בגלל נקודות נסתרות מתצפיות בדרך אליו). לעיתים עברו שבועות עד שכוחות צה"ל נכנסו למשטח. הכוחות חיכו לאישור של היחידה לסילוק פצצות של צה"ל.
מאמצע שנות ה-90 הפך מוצב תל-קבעה למוצב צה"לי לכל דבר. כוח מגדוד רכס רמים ישב בו באופן קבוע, והמוצב היה מטווח לעיתים קרובות.
ב-16 בנובמבר 1998 התפוצץ מטען צד במוצב תל-קבעה בלבנון ושלושה מחיילי צה"ל של פלחי"ק גולני נהרגו. בעקבות האירוע הוקמה ועדת חקירה בראשות ישראל זיו שלא הסיקה מסקנות אישיות אולם הוציאה תחת ידה דוח מקיף אודות אופן שהיית צה"ל ברצועת הביטחון.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.
שאה

שאה (בפרסית: شاه) הוא תוארם של מלכי פרס (כיום איראן) והאימפריה הפרסית הקדומה. מקור התואר הוא במילה הפרסית הקדומה "חשטרה" שמשמעה "מלך".
השאה האחרון, מוחמד רזא פהלווי, קרא לעצמו "שאהנשאה" (בפרסית: شاهنشاه), שפירושו "מלך המלכים" בעת הכתרתו. המלוכה שאליה השתייך, שושלת פהלווי, הייתה האחרונה באיראן.
בנוסף, כינו עצמם בתואר פדישאה שליטים מוסלמיים בהודו, סולטאני האימפריה העות'מאנית, והסלג'וקים ושליטי אימפריות אחרות במרחב האיראני והטורקי.
מקור השם של משחק הכס שחמט הוא מפרסית ("שח" + "מט"), שפירושו "מארב למלך" או "מלך מובס". אטימולוגיה עממית מייחסת לשמו של המשחק את הפירוש "מלך מת", אך זו אינה המשמעות האמיתית.

נפילת השאה בעקבות מהפכת האייתולות באירן (1979)

המהפכה האסלאמית באירן, ונפילתו של השאה, מוחמד רזא פהלווי בפרט, לא נולדו ביום בהיר אחד, ומקורן בתמורות ובהלכי רוח שבעבעו בציבור האירני החל משנות ה-60. באותן שנים יזם השלטון רפורמות ושינויים רבים בחברה ובחיי היום-יום של אזרחי אירן, אשר חלחלו אט אט לכדי גיבושה של שנאה עזה כלפיו אשר איחדה את כלל הפלגים והקבוצות במדינה, עד לפרוץ המהפכה והפלתו בסופו של דבר.
בראשית שנות ה-60, כאמור, פצח השאה ברפורמות ובשינויים מרחיקי לכת בשלל תחומי חיים בחברה האיראנית, אשר במרוצת השנים זכו לכינוי "המהפכה הלבנה".  במסגרתה של מהפכה זו, יזם השאה שינויים אשר נתפשו מרחיקי לכת; בין השאר, היו אלה שינויים במערכת הבחירות אשר ביקשו להעניק, לראשונה, זכות בחירה לנשים ושינויים כלכליים ואגרריים אשר הקטינו משמעותית את כוחם של בעלי האחוזות לעומת האיכרים הפשוטים שקיבלו בעלות על אדמותיהם. נוסף על אלו, פצח השאה בתהליכי תיעוש ואורבניזציה של המפעלים, כמו גם שינויים מהותיים במערכת החינוך. החברה האיראנית, שקצב הרפורמות כמו גם היקפן היה רב מדי עבורה מכדי להכיל, קיבלה אותן במורת רוח רבה. הדבר הוביל להתגברות השנאה כלפי השאה, המנותק לדידם מהחברה האיראנית, וזו חיברה בין פלגיה ושסעיה של החברה האיראנית – הדתיים, החילוניים, מעמד הסטודנטים ומעמד הפועלים, הקומוניסטים והליברלים. אט אט החלו מתגברות המהומות ברחובות איראן, עליהן ניצחו הממסד הדתי השיעי באיראן, תחת הנהגתו של האייתוללה ח'ומייני, מנהיג המהפכה – בקריאות להפלת השאה.  
השאה, ששאב השראה ממדיניותו של נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, נהג באותן שנים במדיניות ליברלית כלפי פנים. הלה לא השכיל לראות את השנאה המתגבשת כלפיו מתחת לאפו בשנים שקדמו למהפכה, ולא פעל די הצורך כדי לדכא את המהומות, מתוך אמונה כי הללו אירועים מקומיים, ובמרבית הזמן פטר אותם ככאלה מבלי להפעיל את עוצמת צבאו. במקרים אחרים, הפעיל השאה כוח דווקא במקרים בהם היה צורך בגישה פייסנית יותר, וכך עורר אסקלציה רבה יותר במקום להרגיע את הרוחות. 
כל אותו הזמן, צפה צבאו של השאה בנעשה בחוסר אונים רב. מחד גיסא, בעת התרחשות המהפכה רבו הדיווחים בעולם כי הגנרלים מודעים למצב ולוחצים על השאה לנקוט ביד קשה נגד המפגינים. עם זאת, בדיעבד, הטענה הרווחת היא כי הקצונה הבכירה לא הרהיבה עוז להאיר את עיני השאה לנעשה בשטח ארצו, לא כל שכן להפיל עליו כל לחץ בנושא. חולשה ניכרת זו של הצבא הגיעה לשיאה לאחר עזיבתו של השאה את שטח איראן, בהתמוטטותו אל מול המהפכה האסלאמית ב-10 בפברואר אותה שנה. 
מדיניותו זו של פהלווי עוררה סלידה קשה אשר איגדה ציבורים מקוטבים בחברה האיראנית, עד כדי שנאה של ממש. תחת דגלו של ח'ומייני, הובילה שנאה זו, כמו גם חוסר האונים של השלטון ובפרט הנהגת צבאו לדכא את המהומות, למהפכה האסלאמית ולהפלת שלטונו של השאה.
תאוריה מעוגנת בשדה

תאוריה מעוגנת בשדה (Grounded theory) היא מתודולוגיה שיטתית במדעי החברה לבניית תאוריה באמצעות ניתוח של נתונים איכותניים.
התאוריה המעוגנת בשדה היא מתודולוגיית מחקר הפועלת כמעט באופן הפוך מהמחקר הכמותני במדעי החברה. בניגוד למחקר הכמותני, מחקר באמצעות התאוריה המעוגנת בשדה, צפוי להתחיל בשאלה, או אפילו רק עם האוסף של נתונים איכותיים. 
לאחר שהחוקרים סקרו את הנתונים שנאספו, הם מתייגים את הנתונים בקודים ספציפיים כמו רעיונות חוזרים ונשנים, או בירור מושגים ייחודיים משדה המחקר. 
ככל שיותר נתונים נאספים, כך יהיה ניתן לקבץ קודים למושגים, ולאחר מכן לקטגוריות. 
קטגוריות אלה עשויות להיות הבסיס לתאוריה חדשה. לפיכך, התאוריה המעוגנת בשדה שונה מהמודל המסורתי של מחקר, שבו החוקר בוחר מסגרת תאורטית קיימת, ורק לאחר מכן אוסף נתונים כדי להראות האם התאוריה תחול על התופעה הנחקרת או תשלול אותה.
התאוריה מעוגנת משלבת מסורות מגוונות בסוציולוגיה, פוזיטיביזם והאינטראקציוניזם הסימבולי כפי שהיא קרויה על פי ראלף, בירקס וצ'פמן (Ralph, Birks & Chapman 2014)
"מתודולוגיה דינמית" (methodologically dynamic).

היסטוריה

התאוריה מעוגנת היא מתודולוגיה כללית, ומשמשת כצורת חשיבה וכפרקטיקה על המשגה ונתונים איכותניים. שיטת התאוריה המעוגנת בשדה פותחה על ידי שני סוציולוגים, ברני גלזר ואנסלם שטראוס. שיתוף הפעולה שלהם במחקר על חולים גוססים בבית חולים הוביל אותם לכתוב בשנת 1965 את הספר 'מודעות למוות' (Awareness of Dying). במחקר זה הם פיתחו את השיטה, שלימים נקראה כשיטת תאוריה מעוגנת בשדה. 
בפרסום ספרם הציעו גלזר ושטראוס שיטה יישומית, זהירה ומדוקדקת לביצוע מחקר איכותני ובכך היו חלוצים ביצירת לגיטימציה מחקרית למחקר האיכותני על פני המחקר הכמותני-פיזיטיביסטי שנתפס בשנות ה-60 כשיטה הנאותה המרכזית לניתוח נתונים.
רק שני עשורים מאוחר יותר, הביעו סוציולוגים ופסיכולוגים הערכה לתאוריה המעוגנת בשדה דווקא בגלל השיטתיות של התאוריה. הגילוי של תאוריה המעוגנת בשדה (1967) פורסם במקביל בארצות הברית ובבריטניה, שבגללו הפכה התאוריה ידועה היטב בקרב חוקרים איכותיים וסטודנטים לתארים מתקדמים של אותן מדינות.
נקודת המפנה עבור תאוריה זו באה לאחר פרסומם של שתי עבודות מחקר מרכזיות בתחום הסוציולוגיה הרפואית הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה שלאחריהן ניתן לראות שימוש נרחב בשיטת התאוריה המעוגנת בשדה בתחומים מגוונים כמו דרמה, ניהול, וחינוך.

יתרונות

תוקף אקולוגי: תוקף אקולוגי הוא המידה שבה ממצאי מחקר מסוגלים לייצג הגדרות באופן מדויק בעולם האמיתי. תאוריה המעוגנת בשדה היא בעלת תוקף מבחינה אקולוגית, כי היא דומה לנתונים שממנה היא נוצרה. למרות שהמבנים בתאוריה מעוגנת בשדה הינם מופשטים (שכן מטרתם היא להסביר משמעויות של תופעה כל שהיא), זהו הקשר ספציפי, מפורט ומחובר לנתונים.
חידוש: מכיוון שתאוריות מעוגנות בשדה נוצרו מראש ללא הסתמכות מוקדמת על תאוריה קיימת, לעיתים קרובות הן בעלת חידוש משמעותי ובעלות פוטנציאל להפוך לתגליות חדשניות במדע ובתחומים אחרים.
חסכנות: חסכנות כרוכה בשימוש בהגדרה הפשוטה ביותר האפשרית להסביר תופעה מורכבת. מטרתם של תאוריות מעוגנות בשדה לספק הסברים מעשיים ופשוטים של תופעות מורכבות על ידי הפיכתם למבנים מופשטים.
יישומיות: המודל מספק הנחיות מפורשות ורציפות לביצוע מחקר איכותני, מציע אסטרטגיות ספציפיות לטיפול בשלבי חקירה אנליטית.
שיטות התאוריה המעוגנת בשדה הרוויחו את מקומם כשיטת מחקר החברתי סטנדרטית והשפיעו על חוקרים מתחומי דעת מגוונים
.
פראקסיס

שימושים במושג

במושג פראקסיס נעשה שימוש בהקשרים שונים מעבר להיותו מושג בפילוסופיה ובתורת ההכרה. כך למשל, בתחום הפוליטי, הפראקסיס הוא מושג מרכזי במרקסיזם. על פי גישתו של מרקס, את ערכה של הפילוסופיה צריך לבחון על פי מידת היותה מנחה לפעולה.
למושג פראקסיס שימוש עכשווי גם בהקשר האסטרטגי והארגוני. כל ארגון צריך לבצע תהליכי חשיבה כדי ללמוד מהתנסות, ובכך לבחון את רלוונטיות האסטרטגיה הארגונית אל מול שינויים בסיסיים במציאות. על פי גישה זו אין להתייחס אל אסטרטגיה, אופרציה וטקטיקה כיישויות נפרדות שמתקיימים ביניהם יחסים ליניאריים אלא כמערכת יחסים מעגלית שבה כל רמה מעשירה את ההבנות של הרמות האחרות. דרך הפראקסיס גדלה הסבירות שהארגון לא יקלע להפתעה בסיסית וישיג רמה גבוהה יותר של אפקטיביות לסביבת הפעולה שלו.
רובר הראשון, רוזן אסביי

ביוגרפיה

רובר נולד בשנת 697, והיה בנו של למברט, רוזן אסביי, וקרותילד, בתו של תאודריק השלישי, מלך נויסטריה ואוסטרזיה, וסן אמלאברגה. הוא כיהן כפלטין תחת כילדריק השלישי, והוא בתמורה העניק לו נחלות נרחבות. עם מותו של רובר בשנת 748, ירש אותו גיסו זיגנראמנוס, רוזן אסביי.
אחד מצאצאיו של רובר היה איג קאפה, מלך צרפת, מייסד שושלת המלוכה הצרפתית אשר שלטה בצרפת ברציפות עד 1848, למעט הפסקה קצרה שנגרמה על ידי המהפכה הצרפתית והאימפריה הצרפתית הראשונה. הקו הצעיר שלט בספרד מאז 1700, והמלך הנוכחי פליפה השישי הוא צאצא ישיר שלו.