google/wiki40b huggingface dataset:
חקלאות עירונית

חקלאות עירונית היא עיסוק בעיבוד, טיפוח ואספקת מזון באזורים אורבניים. היא אינה בהכרח עיסוק בלעדי בצמחים, אלא כוללת בתוכה גם משקי חי. העיסוק בחקלאות עירונית הוא לרוב עבור רווח כלכלי או לשם ייצור פרטי של מזון, אם כי בקהילות רבות הדגש הוא דווקא על פנאי, חברה ומנוחה. החקלאות העירונית משלבת בין האוכלוסייה העירונית לחקלאות. הדבר נעשה פעמים רבות על ידי השכרת שטחי קרקע קטנים יחסית בדרך כלל בשולי העיר או בשטחים אבודים במרכז העיר, בדרך כלל בתמיכה מוניציפלית או ממשלתית. יחד עם זאת גם אדניות וגינות גג למיניהן אשר מתבצעים בהם גידולים חקלאיים נתפסים כחקלאות עירונית. היא מאפשרת למשתמשיה במה למפגשים חברתיים וקהילתיים כמו גם העצמה אישית וכמובן תוצרת חקלאית לשימושן הפרטי. אחד היתרונות של החקלאות העירונית כפי שהיא מצטיירת בעולם הוא מזון איכותי בעלות נמוכה.

חקלאות עירונית בקומות

בשנים האחרונות הולכת ותופסת תאוצה טכנולוגיה חקלאית המיועדת עבור גידולים חקלאיים במבנים בעלי קומות או על גגות. ישנם בנייני משרדים המשכירים את קומותיהם האחרונות לצורך גידולים חקלאיים המשמשים עבור הפסקת אוכל בנוסף לפינת עישון ומטבחון.

חקלאות עירונית בישראל

כ-91% מהאוכלוסייה בישראל גרה בערים ורק 2% מתושביה מתפרנסים מחקלאות. בישראל הפעילות החקלאית העירונית מועטה, אם כי ישנה התעוררות ועניין בערים רבות לפרויקטים מסוג זה. 
החקלאות העירונית בישראל הופיעה לראשונה בישראל בשנות ה-30, אם כי בצורה שונה, אז היא אופיינה במשקי עזר. חלקת אדמה אשר צמודה לבית ובה יכלו לגדל תוצרת לשימוש אישי. שכונות אלו אשר כונו שכונות עובדים הוקמו בשל אי יכולת היישובים החקלאים לקלוט גלי עליה גדולים. מודל זה אשר אומץ ממדינות מערב אירופה, נחל הצלחה מועטה אם בכלל, למרות תמיכת גופים ממשלתיים. עם התרחבות הערים שטחים אלו נקנו לצורכי נדל"ן.
כיום כאמור ישנה מגמה החוזרת אל החקלאות העירונית. בניגוד למדינות אירופה בישראל מהלך זה זוכה להכרה מינימלית מטעם הרשויות השונות.

יתרונות

בניגוד ליתרונותיה של החקלאות העירונית באירופה, בה הדגש על פעילות חברתית היא חזקה, בישראל מסתמן כי אחד מיתרונותיה היא האפשרות לאנונימיות, לעבוד ללא צורך בחברות. ייתכן וזה קשור לאופי של ישראל המכיל בתוכו הזדמנויות רבות למפגש וחברות. לעומת זאת יש מחסור במקומות המאפשרים לפרט אפשרות לפרטיות. ייתכן והשגה זו מתאימה רק לחלק מהמקומות העוסקים בחקלאות עירונית, שכן ישנם גינות קהילתיות, הנמצאות תחת הגדרת חקלאות עירונית, אשר חלק ממטרותיהן הוא לאפשר מפגש ושיחה בין הגננים. החקלאות העירונית נתפסת בישראל כפעילות פנאי. חשוב לציין כי אומנם אחוז מועט מתושבי ישראל מתפרנסים מחקלאות, אך הערכה ועדנה לחקלאות עדיין קיימת בקרב רבים מתושבי מדינת ישראל.
פסטיבל הסרטים של ונציה

פסטיבל הסרטים של ונציה (באיטלקית: Mostra Internazionale d'Arte Cinematografica di Venezia) הוא פסטיבל הסרטים הוותיק ביותר.

פעילות

הפסטיבל נוסד בשנת 1932 על ידי הרוזן ג'וזפה וולפי ממיזורטה (Giuseppe Volpi, conte di Misurata) ונקרא "Esposizione Internazionale d'Arte Cinematografica" ("התערוכה הבינלאומית לאומנות הקולנוע"). הפסטיבל מתקיים מדי שנה לקראת סוף אוגוסט או תחילת ספטמבר על האי לידו שבוונציה. הקרנת הסרטים נערכת בכיכר הקולנוע ההיסטורית באי. פסטיבל זה הוא בין היוקרתיים ביותר בעולם הקולנוע, והוא מהווה חלק מן הביאנלה של ונציה, אשר היא עצמה נחשבת לאחת מתערוכות האומנות העכשווית החשובות והיוקרתיות בעולם.
בפסטיבל מחולקים מספר פרסים, כאשר הבכיר מביניהם הוא פרס אריה הזהב (Leone d'Oro), המוענק לסרט הטוב ביותר שהוקרן בפסטיבל וגביע וולפי (Coppa Volpi), המוענק לשחקן ולשחקנית הטובים ביותר, ופרס אריה הכסף מוענק לבמאי הטוב ביותר ולסרט שזוכה בפרס הגדול של חבר השופטים. מעבר לכך מחלקים חבר השופטים פרסים נוספים, והחל מ-2007 מחולק גם פרס האריה הקווירי לסרט העוסק בקהילת הלהט"ב.

סרטים ישראלים בפסטיבל

בשנת 1963 זכה הסרט "בירושלים" של הבמאי דוד פרלוב במדלית הארד.
בשנת 1979, פתח את הפסטיבל סרטו של מנחם גולן "הקוסם מלובלין", סרט המבוסס על ספרו של יצחק בשביס-זינגר "עושה הנפלאות מלובלין".
בשנת 2009, לראשונה בהיסטוריה של הפסטיבל, זכו בפרסים הגדולים שני סרטים ישראלים. הסרט "לבנון" של הבמאי שמוליק מעוז זכה בפרס הראשון של הפסטיבל - "אריה הזהב", והסרט "חוטא" של הבמאי מני פיליפ זכה בפרס הסרט האירופאי הטוב ביותר בקטגוריית הסרטים הקצרים.
בשנת 2012 זכתה השחקנית הדס ירון בגביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "למלא את החלל".
בשנת 2017 זכו "געגוע" של שבי גביזון בפרס חביב הקהל ו"פוקסטרוט" של שמוליק מעוז בפרס חבר השופטים.
בשנת 2018 זכה השחקן קייס נאשף בפרס השחקן במסגרת הצד "אוריזונטי" על תפקידו בסרט "תל אביב על האש".
נלה הנסיכה האבירה

עלילה

נלה היא נסיכה הרפתקנית בת 8 הנלחמת כדי להציל את נתיני ממלכתה. בדרך היא מסתייעת בחברה הטוב ביותר, טרינקט, חד קרן מדבר ובעל חיבה לאופנה.
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי

הלחנה

צ'ייקובסקי התחיל את מלאכת ההלחנה של הסימפוניה במהלך חודש מאי של שנת 1877, חודשיים לפני שנישא בחיפזון (אירוע שהשפיע עליו עמוקות מאחר שהיה בעל נטיות הומוסקסואליות). באחד ממכתביו לידידתו נדז'דה פון מק, (שהייתה בעלת חסותו, ולה הוא הקדיש את הסימפוניה) הסביר צ'ייקובסקי את הרעיון שעומד מאחורי הסימפוניה כולה. במכתבו הוא תיאר כי הנושא הראשי שמופיע בתחילת הפרק הראשון, וששב להופיע אחר כך בשאר פרקי הסימפוניה, בא לתאר את הגורל האכזר שמפריע לאושר שבו כה חפץ צ'ייקובסקי. מכך ניתן להבין כי צ'ייקובסקי היה מושפע באותה התקופה מהסימפוניה החמישית של בטהובן, אשר גם בה מופיע מוטיב הגורל בפרק הראשון, ואף שב ומופיע בשאר פרקי הסימפוניה (לפי דעותיהם של מוזיקולוגים שונים).
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקוסקי היא סימפוניה המדגימה בצורה הטובה ביותר את בסיס עקרונות של התקופה הרומנטית במוזיקה הקלאסית. בסימפוניה יש טווח רגשות עצום ורחב: מהעוז והדרמטיות של ההקדמה בפרק הראשון, למלנכוליות והעצב של הפרק השני ועד לדוחק והלחץ של הפרק הרביעי. בנוסף, בעצם העובדה שצ'ייקובסקי מצטט את המוטיב הראשי שהופיע בהקדמה לפרק הראשון בהמשך הסימפוניה הוא יוצר מעין מקשה סימפונית אחת ואחידה, שבה ארבעת הפרקים אינם עצמאיים ועומדים כל אחד לחוד, אלה הם כולם חלק מאותו הרעיון שעומד מאחורי הסימפוניה כולה, ומכאן שהם קשורים זה לזה באופיים.

אינסטרומנטציה

הרכב התזמורת הדרוש לביצוע הסימפוניה הוא:

מבנה היצירה

בסימפוניה זו פועל צ'ייקובסקי על פי הדגם הסימפוני הקלאסי. ליצירה ארבעה פרקים. הפרק הראשון הוא הארוך ביותר וכתוב כפרק בצורת סונאטה. פרק זה נפתח במוטו, אשר יחזור ויופיע לאורך כל הפרק וגם בפרק האחרון. הפרק השני נכתב כקנצונה (שיר). הפרק השלישי נכתב כסקרצו והפרק האחרון אף הוא כתוב בצורת סונאטה עם קודה. יחד עם זאת, אף שיצירה זו בנויה על פי המבנה הקלאסי, צ'ייקובסקי יוצר, בתהליכים הרמוניים פנימיים, חידושים מעניינים בכל אחד מהפרקים. הפרק הראשון נבנה על הרמוניות המשתנות על פי מודולציות היוצרות כעין סולם. הפרק נפתח בפה מינור. החלק השני נכתב בסולם לה במול מינור, טרצה קטנה מעל סולם הטוניקה. החלק השלישי כתוב בסולם סי מז'ור, טרצה קטנה למעלה (סולם לה במול מינור משתנה באנהרמוניה לסול דיאז מינור). הפיתוח של הסימפוניה, אף כי הוא נע בין סולמות שונים, עדיין שומר על הצליל סי כטוניקה. הרקאפיטולציה של הנושא הראשון מתבססת על הסולם רה מינור, טרצה קטנה מעלה. הקודה של הפרק כתובה בתחילה בסולם פה מז'ור, טרצה קטנה מעלה ולאחר מכן משנה צ'ייקובסקי את המז'ור למינור (פה מינור) כבתחילת היצירה.
הפרק השני כתוב בסולם סי במול מינור וכתוב בצורת שיר (א-ב-א עם קודה). הנושא השני של פרק זה כתוב בפה מז'ור (הדרגה החמישית בסולם סי במול מינור).
הפרק השלישי נכתב כסקרצו במבנה: א-ב-א עם קודה וכתוב בסולם פה מז'ור . בחלק הראשון צ'ייקובסקי כותב את המלודיה אך ורק לכלי הקשת בפיציקטו. בזמן בו כתב צ'ייקובסקי את היצירה היה זה מעשה נועז. נגינה בפיציקטו מעייפת ומתישה את נגני כלי המיתר. צ'ייקובסקי בכתיבתו איפשר בזמן הנגינה זמני מנוחה קצרים לחטיבות השונות בכלי המיתר (כנורות ראשונים, שניים, ויולות וכדומה) כך שהנגינה איננה מעייפת ומתישה. החלק המרכזי כתוב לכלי נשיפה מעץ וממתכת. 
הפרק הרביעי והאחרון כתוב בסולם פה מז'ור. בפרק זה מוסיף צ'ייקובסקי לכלי הנגינה גם תוף גדול, מצלתיים ומשולש. לאחר תצוגת הנושא הראשון, השני, פיתוח קצר וחזרה על הנושא הראשון, הנושא השני וכו'. צ'ייקובסקי בונה מעבר על הפיסקה הראשונה מנושא ב' אל עבר תצוגת המוטו אשר נוגן בתחילת היצירה. לאחר התצוגה הקודה בפה מז'ור.
לבד

לֶבֶד הוא בד לא ארוג העשוי מסיבים שנדחסו יחדיו. את הלבד ניתן לייצר מסיבים טבעיים כמו צמר או סינתטיים כמו אקריליק. בעוד כמה סוגים של הלבד הם רכים מאוד, חלקם קשים מספיק כדי ליצור מבניות. ישנם סוגים שונים של לבד המשמשים לצרכים שונים, והם נבדלים בתכונותיהם בהתאם לתכולת הסיבים, הצבע, הגודל, העובי, הצפיפות וגורמים נוספים.

לבוד רטוב

שיטת לבוד מסורתית המבוססת על שילוב בין נוזל (לרוב מים), סבון וחיכוך המופעל על הסיבים. מניחים את שכבות הסיבים בזווית של 90 מעלות זו על זו, ומכסים אותן במים וסבון. בתהליך של תנועה ודחיסה מתמשכת הסיבים נצמדים זה לזה ומתלכדים לבד אחיד.  
רק סוגים מסוימים של סיבים מתאימים ללבוד רטוב. רוב סוגי הצמר מבעלי חיים, כגון צמר אלפקות או כבשי מרינו, ניתנים לליבוד בתהליך זה. סיבים אלו מכוסים בקשקשים זעירים בדומה לקשקשים המצויים בשערות האדם. ההרטבה והסיבון גורמים לקשקשים להיפתח בעוד שהחיכוך גורם להם להיאחז זה בזה. סיבים צמחיים וסיבים סינתטיים לא יתפקדו בצורה דומה.

לבוד מחט

מלאכת אמנות סיבים פופולרית שיוצרת לבד ללא שימוש במים. מחטים מיוחדות הנמצאות בשימוש במכונות לבוד תעשייתיות נמצאות בשימוש על ידי האמן ככלי פיסול. למחטים יש חריצים לאורך המחט שתופסת את השכבה העליונה של סיבים ומערבבת אותם בשכבות הפנימיות של הסיבים כשהיא נכנסת לעובי הבד. מאחר שחריצים אלה עם הפנים כלפי מטה לכיוון קצה המחט, הם לא מושכים את הסיבים החוצה. הלבד יכול להיות חזק מאוד ומשמש ליצירת תכשיטים או פיסול.

היסטוריה

תרבויות רבות נחשבות למקור הלבד. אחד הסיפורים הוא סיפורם של סנט קלמנט וסנט כריסטופר, שבעת שנמלטו מרדיפות, ארזו את סנדליהם עם צמר כדי למנוע שלפוחיות. בסוף המסע שלהם, התנועה והזיעה הפכו את הצמר לגרביים מלבד.
אמנות הכנות הלבד עדיין נהוגה בקרב עמים נוודים (מונגולים וטורקיים) במרכז אסיה, שבהם שטיחים, אוהלים ובגדים נעשים באופן קבוע, חלקם מסורתיים כמו אוהלי יורט, וחלקם פונים לשוק התיירותי כמו נעלי בית.
במערב, לבד נמצא בשימוש נרחב באומנות ובעיצוב ונחשב לטקסטיל אקולוגי.
איכות הלבד נקבעת לפי אורך סיבי הצמר שהוא נוצר ממנו: ככל שהסיבים ארוכים יותר, כך הלבד עמיד יותר. לבד הלבד שימושים רבים, מתעשיית הרכב לכלי נגינה ולבניית הבית. למשל כחלק מפטישי הפסנתר יש ללבד תפקיד חשוב בקביעת טון הפסנתר. הלבד משמש כיום, בין השאר, לייצור כובעים, נעליים, בדי איטום ולקישוט בעבודות אפליקציה. מכיוון שהלבד אינו ארוג, ניתן לגזור אותו בלא שייפרם, לכן הוא משמש לאפליקציות ולייצור בובות.
ריצ'רד שילה

ביוגרפיה

ריצ'רד שילה נולד בוורשה שבפולין בשנת 1946. בשנת 1957, בהיותו בן אחת עשרה, עלה עם משפחתו לארץ. הוא למד בבית הספר לאמנויות "רננים". בצה"ל שירת כחבלן. לאחר שירותו למד באקדמיה לאמנות במינכן שבגרמניה, שם למד פיסול ותולדות האמנות.
לאחר שובו לארץ היה לכתב פלילי ב"העולם הזה" וכתב תסריטים לטלוויזיה החינוכית. בנוסף היה גם עורך האמנות של מגזין "יקום תרבות".
כתב ואייר ארבעה ספרים. את ספרו הראשון, "מסעות עם קורחיריו", החל לכתוב במהלך מלחמת יום הכיפורים.
יצר פסלי חוצות רבים ופסלים שונים, חלקם מוצגים במקומות ציבוריים.
היה חובב ספורט ואופנועים כבדים. ב-11 במאי 2012 הוא מצא את מותו בתאונה ברוכבו על אופנוע כבד.

פסליו

ריצ'רד שילה יצר פסלים רבים. פסלי חוצות גדולים ופסלים קטנים. המפורסמים מביניהם: פסל הנשיא לשעבר משה קצב בבית הנשיא בירושלים, פסל "האדם הנאבק" המוצב במשכן נשיאי ישראל, פסל דיוקן ענק של הזמר אלביס פרסלי בפונדק בנווה אילן, פסלי גן סיפור "דירה להשכיר" על פי לאה גולדברג בחולון. שילה הגה ויצר את "פרס אופיר" פסל האוסקר הישראלי הניתן באירועי האקדמיה הישראלית לקולנוע. פסלי חוצות נוספים "המעוף", "עץ החיים", "שער הניצחון" מוצבים בעירו רמלה. בכניסה לקאנטרי בחולון מוצבת מזרקת מים עליה פסלו של ריצ'רד "השוחה".
אילן ברוך (שגריר)

אילן ברוך הוא דיפלומט ישראלי בדימוס ופעיל שמאל. כיהן כשגריר ישראל בדרום אפריקה.

ביוגרפיה

ברוך שירת בצה"ל בחיל השריון, במלחמת ההתשה שימש מפקד מחלקה בגדוד 52 של חטיבה 14, הוא נפצע ואיבד את עינו הימנית. 
לאחר מלחמת יום הכיפורים הצטרף למשרד החוץ. הוא שירת בסינגפור, קופנהגן ובלונדון. בתקופת הסכמי אוסלו הקים את הדסק הפלסטיני במשרד החוץ, היה חבר במשלחת הישראלית לחתימת על הסדרי הביניים ב-1993. כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים. ב-2001 מונה לראש הדסק ליחסים כלכליים עם מדינות ערב. ב-2005 מונה לשגריר ישראל בדרום אפריקה וכיהן בתפקיד עד דצמבר 2008. בתפקידו הבא שימש שגריר לא תושב לבוטסואנה, נמיביה, זמביה וזימבבואה. במרץ 2011 הודיע על פרישתה מוקדמת מהמשרד, לטענתו במחאה על מדיניות הממשלה בראשותו של בנימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן. 
לאחר פרישתו משמש ברוך יועץ מדיני למפלגת מרצ ופעיל בארגוני שמאל שונים בהם חבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, חבר המועצה הציבורית של תנועת "עתיד כחול לבן" וחבר פורום ארגוני השלום. הוא היה מהפונים למדינות אירופה השונות להכיר במדינה פלסטינית, היה בפונים לממשלת ברזיל לא לאשר את מינויו של דני דיין לשגריר ישראל במדינה, ושותף לפנייה לאיחוד האירופי להחריף את צעדיה נגד ישראל.
קובה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של קובה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 41 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ששלחה קובה עד כה. המשלחת זכתה ב-14 מדליות, מתוכן 11 מדליות זהב ודורגה במקום החמישי בטבלת המדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענף האיגרוף, בה היא זכתה בשלושה מדליות זהב בקטגוריות המשקל תרנגול, קל-כבד וכבד נערים, בענף האתלטיקה עם זכייה בשתי מדליות זהב, ריצת 400 מטר משוכות וקפיצה משולשת נערים, מדליית כסף בהטלת כידון נערות, והעפלה לארבעה גמרים בהם ספורטאי המשלחת סיימו במקום הרביעי בקפיצה לרוחק נערים, מקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות נערים, מקום שביעי היידוי פטיש נערים ומקום שמיני בהטלת כידון נערים. בנוסף, המשלחת זכתה במדליית זהב בענף ההתעמלות בתרגיל קרקע נערים, וסיימה במקום השישי בתרגיל מתח ובמקום השביעי במקבילים ובקרב רב לנערים. כמו כן, זכתה המשלחת במדליית זהב בענפים כדורעף בטורניר הנערים, קאנו/קיאק וקרב חמש מודרני בטורניר הנערות.
המשלחת קצרה הישגים גם בענפים היאבקות עם זכייה בשתי מדליות כסף בקטגוריות המשקל עד 100 ק"ג נערים בסגנון חופשי ועד 42 ק"ג נערים בסגנון יווני-רומי ומקום רביעי בקטגוריית המשקל עד 50 ק"ג נערים בסגנון יווני-רומי, טאקוונדו עם זכייה במדליית ארד בקטוגריית משקל מעל 63 ק"ג נערות והרמת משקולות בקטגוריית משקל עד 69 ק"ג נערים. ספורטאי המשלחת סיימו במקום החמישי בענפים ג'ודו בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג נערים ובקפיצה למים בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר. המשלחת השתתפה בתחרויות בענפים חתירה, טריאתלון, סיף ושיט ללא הגעה להישגים משמעותיים.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 12 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים בענף האיגרוף, בה היא זכתה בשתי מדליות זהב בקטגוריות המשקל תרנגול וכבד נערים ומדליית כסף בקטגוריית משקל קל נערים, ובענף הג'ודו עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית משקל נערים עד 81 ק"ג. ספורטאי המשלחת סיימו במקום השישי בענף החתירה בתחרות היחידים נערים והעפלה לרבע גמר בתחרות הספרינט לנערים בקאנו/קיאק. המשלחת גם השתתפה בתחרויות בענפים טריאתלון, קשתות ושחייה אך לא הגיעה להישגים משמעותיים.
VDMSound

VDMSound היא תוכנה אשר מאפשרת הפעלת משחקי דוס במערכות NT, שנוצרה על ידי ולאד רומסקאנו. רוב משחקי הדוס אינם פועלים כראוי במערכות הפעלה אלו (למשל, צליל מקוטע או איטיות מוגזמת). התוכנה מבצעת אמולציה חלקית של דוס וחומרת צליל (בין היתר Adlib ו-MPU 401 שהוא סטנדרט General MIDI עבור דוס).
פיתוח התוכנה הופסק באמצע, ומשחקים רבים עדיין לא עובדים או עובדים לאט מדי. משחקים עם מנגינה בפורמט MIDI (הניגון נעשה בזמן אמת בעזרת סינתיסייזר) עובדים מהר יותר ממשחקים עם מנגינה מוקלטת או מבוססת דגימות (פורמט השמור בדרך כלל לאמיגה).

חלופות

כיום DOSBox מבצעת עבודה דומה למדי לזו של VDM Sound, ולמרות שהאמולציה בה מלאה (לא רק חומרת צליל וסביבת עבודה), היא מהירה למדי ועובדת עם מספר רב יותר של תוכנות ומשחקים. למעשה דוס בוקס מכילה בתוכה חלקי קוד הנכתבו במקור עבור VDMS. עם זאת, VDMS עלולה להיות מהירה יותר בגלל האמולציה החלקית.
גם תוכנות כגון Vdmware / Virtual PC טובות להפעלת משחקי דוס, אך הן דורשות מספר הכנות כגון התקנת מערכת הפעלה וירטואלית שלמה על המחשב. השימוש בהן נעשה הכרחי רק כאשר המשחק הספציפי אינו עובד כלל עם התוכנות הנ"ל.
ונדיצרטופס

תיאור ומאפיינים

הוונדיצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים. הוא היה בעל אגן דמוי עוף והלך על כל ארבע רגליו. ראשו היה גדול ועוטר בעטרה (frill) בעלת "חלונות" בעצם שכוסו בעור. מהקצה העליון בלטו זיזים וקרסים קצרים שהתעקלו כלפי מטה, והשוו לעטרה מראה מסולסל. עיטורי העטרה שלו כנראה שימשו לצרכים חברתיים. משערים שלוונדיצרטופס היו 3 קרניים: 2 קרני גבה בינוניות וקרן אף צרה דמוית להב. במאובנים שנמצאו חלק גדול מהגולגולת לא נשמר, כולל הקרניים. עם זאת, כן נשמר חלק קטן מקרן האף. 
אורכו היה כ-6 מטר ומשקלו למעלה טון.
הוונדיצרטופס היה צמחוני וניזון מצמחייה נמוכה. פיו, שהיה מצויד במקור חזק ובסוללת שיניים חותכות, יכול היה לטפל גם בצמחייה קשה. בקדם הלסת העליונה (premaxilla) היו 26 שקעי שיניים, כאשר בכל שקע עמוד של מספר שיניים הנמצאות זו מעל זו, כאשר רק השן העליונה משתתפת בלעיסה והשיניים שמתחת מחליפות אותה כאשר היא נשחקת ונושרת.
הוונדיצרטופס היה שייך לתת-משפחת Centrosaurinae והיה צנטרוזאורי פרימיטיבי וקדום יחסית. הוא חי כ-79 מיליון שנה לפני זמננו, בגיל הקמפן (קרטיקון עליון).

גילוי

ונדיצרטופס נתגלה לראשונה ב-2010 בדרום אלברטה שבקנדה על ידי ציידת המאובנים ונדי סלובודה (Wendy Sloboda). הוא תואר ב-2015 ונקרא על שמה. שם המין pinhornensis הוא על שם שמורת פינהורן בה נתגלה. באתר נתגלו כ-200 עצמאות מאובנות של ונדיצרטופס שהרכיבו 4 פרטים: 3 בוגרים וצעיר.
גדל, אשר, באך

מבנה הספר

הספר בנוי בצורה של נרטיבים שונים, המשתלבים זה בזה. הפרקים המרכזיים כוללים דיאלוגים בין דמויות דמיוניות בהשראת יצירתו של לואיס קרול "מה שהצב אמר לאכילס", המופיעה אף היא בספר. ביצירה אכילס והצב דנים בפרדוקס הקשור למודוס פוננס. הופשטטר מבסס דיאלוגים נוספים על פי המקורי ומציג דמויות חדשות כמו הסרטן והג'יני. הנרטיבים מתובלים בהפניות עצמיות ומטאפיקציה.
הספר מתאפיין בריבוי משחקי מילים, לשון נופל על לשון, שעשועי לשון ואנגרמות מתוחכמות. השפה הפורמלית TNT משמשת להדגים את משפטי אי השלמות של גדל ואנלוגיות נוספות בספר קשורות אליהם. לדוגמה, נגן תקליטים המשמיד את עצמו כאשר הוא מנסה לנגן תקליט שכותרתו "אי אפשר לנגן אותי בנגן תקליטים X". זוהי דוגמה ללולאה מוזרה, ביטוי שטבע הופשטטר לתיאור מצב בו משהו מתייחס או מפנה אל עצמו כמו בציור של אשר, "ידיים רושמות", שבו רואים שתי ידיים מציירות זו את רעותה.
הופשטטר מוביל את הקורא לאורך דרכים שונות כדי להימלט מסתירות הנובעות מהלוגיקה. דיון על קואנות זן בודהיזם, ממחיש כיצד יש לתפוש את המציאות מחוץ למגבלות הניסיון האישי וכיצד ניתן להשלים עם קיום שאלות פרדוקסליות על ידי ביטול השאלות עצמן.
הספר כולל אנקדוטות וסיפורים שונים כגון על מסכי טלוויזיה הבולעים את עצמם, ומבנים קנוניים במוזיקה. מגוון הנושאים הנידון בספר רחב ביותר ונע בין הפרדוקסים של זנון ועד לדיון על מושבות נמלים. אחת משאלות המפתח בהן הספר דן היא: מתי שני דברים נחשבים זהים?
אחד הפרדוקסים המופיעים בספר, "חוק הופשטטר", הפך למושג בקרב מתכנתים. הכלל הרקורסיבי קובע כי: "זה תמיד יארך יותר זמן מהצפוי, אף אם לוקחים בחשבון את חוק הופשטטר".
מבני נתונים כגון תור ומחסנית נידונים אף הם במסגרת דיאלוג בין הצב לאכילס בו הם נכנסים ויוצאים מרמות שונות של המציאות, בדומה לדרך בה תוכנית מחשב אחת נכנסת ויוצאת מתוך תת-תוכנית אחרת. בדיאלוג, כניסה לתמונה בספר מורידה אותם רמה אחת, וכניסה לתמונה בתוך תמונה מורידה ברמה נוספת. לחלופין, יציאה מהתמונה מעלה ברמה אחת וכן הלאה. תוך כדי הדיאלוג הצב מעיר בהומור כי היה לו חבר שיצא מהתמונה ברמת המציאות הנוכחית ומאז אבדו עקבותיו. השאלה המשתמעת מכך היא, האם החבר חדל מלהתקיים או שמא עלה לרמת מציאות גבוהה יותר? אולי לרמה של קורא הספר עצמו? הדיון ממשיך לנושאים כמו לוגיקה, משפטים בעלי הפניה עצמית, ואף תכנות.
דיאלוג נוסף הוא זה שכתוב בצורת קנון CRAB בו כל משפט לפני נקודת האמצע זהה למשפט מקביל אחריו. למרות המבנה המגביל, הדיאלוג ניתן להבנה בשל השימוש המתוחכם במשפטים בעלי משמעות כפולה.

תרגום הספר לעברית

בשנת 2011 יצא לאור, בהוצאת דביר תרגום הספר לעברית מאת טל כהן, ד"ר במדעי המחשב, וירדן ניר בוכבינדר, חוקר בהנדסת תכנה. לפי המתרגמים, מלאכת התרגום נמשכה 16 שנים.
אפרים תלמי

חייו

אפרים תלמי נולד בשנת 1905 בעיירה שרפץ שליד פלוצק בפולין למשפחת סוחרים זעירים, וקיבל חינוך דתי לאומי ב'חדר מתוקן'. להשלמת לימודיו יצא לסמינר למורים לוורשה הבירה. בעת לימודיו כבר היה פעיל בתנועת נוער ציונית. פרסומיו הראשונים נדפסו בתקופת לימודיו, בעברית, בדו-שבועון "הד הנוער", שיצא בוורשה.
בשנת 1925, בהיותו כבן עשרים, עלה אפרים תלמי לארץ ישראל, ובשנותיו הראשונות בארץ היה פועל חקלאי ושומר שדות. הוא עבד בפרדסים של פתח תקווה ורמת גן, ושמר בכרמים. חוויות המפגש עם הארץ כשומר שימשו אותו לימים בכל יצירותיו. לאחר מכן עבד בעריכה בעיתונאות ובפקידות.
בין השנים 1934–1947 ערך את "במחנה", בטאון ארגון המחתרת של "ההגנה", וכבר בשנת 1944 הצטרף ככתב וכעורך למערכת העיתון "דבר". כמה שנים שימש ככתב הצבאי של העיתון, ערך מדורים שונים, ובשנים 1956–1971 היה עורך שבועון הילדים של העיתון "דבר לילדים". הוא שימש בתפקידו עד שנת 1970, ופרסם בשבועון מאות רשימות, שירים וסיפורים לילדים, וכתבות בנושאי ידיעת ארץ ישראל.
בשנת 1956 זכה תלמי בפרס סוקולוב לעיתונאות, ובשנת 1978 זכה בפרס יציב על תרומתו בתחום הספרות והעיתונאות לילדים. בעשרים השנים האחרונות לחייו פרסם תלמי אנתולוגיות רבות, לכסיקונים וספרי הדרכה, בשיתוף עם בנו מנחם תלמי.
אפרים תלמי תרגם מיידיש ומאנגלית, ובין תרגומיו יצירותיהם של ד"ו פייק, הינדה לוי-ליסנר, מאשה שטוקר-פיוק, שלום עליכם, בוורלי קלירי ואחרים.
נפטר בתל אביב ונקבר בבית עלמין קריית שאול בתל אביב.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב אלכסנדר ינאי 9.
פרנסואה אנגלר

ראשית חייו

פרנסואה אנגלר הוא ניצול שואה. הוא נולד למשפחה יהודית-בלגית ובמהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני הוא נאלץ להסתיר את זהותו היהודית וחי בבתי יתומים ובתי ילדים בערים בלגיות עד ששוחרר על ידי הצבא האמריקאי.

קריירה אקדמית

הוא סיים את לימודיו האקדמאיים כמהנדס אלקטרומכניקה בשנת 1955 באוניברסיטת בריסל החופשית (ULB), שם הוא קיבל את הדוקטורט של במדעי הפיזיקה בשנת 1959. מ-1959 ועד 1961 הוא עבד באוניברסיטת קורנל, בתחילה כחוקר-עמית של רוברט בראוט ומאוחר יותר כפרופסור עוזר. לאחר מכן הוא שב כפרופסור ל-ULB, וב-1980 הוביל את קבוצת הפיזיקה התאורטית ביחד עם רוברט בראוט שהצטרף אליו. ב-1998 אנגלר הפך לפרופסור אמריטוס. ב-1984 פרופסור אנגלר מונה כעמית סאקלר במינוי מיוחד בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. אנגלר הצטרף למכון למחקר קוונטי באוניברסיטת צ'פמן בשנת 2011, שם הוא משמש כמרצה אורח.
מצודה קונצנטרית

מצודה קונצנטרית (באנגלית: Concentric castle) או מצודה כפולה היא מצודה שבה מערכת כפולה של חומות מגדלים ושערים היוצרים טבעת הגנה כפולה, וניתן לתאר אותה כטירה בתוך טירה שכל אחת מהן מהווה מבצר עצמאי.

מקור השם

שני עצמים נקראים קונצנטריים אם הם בעלי מרכז (צנטר) משותף. השם מדמה את המצודה לשני מעגלים בעלי מרכז משותף.

דוגמאות בולטות

הדוגמה הטובה ביותר למצודה קונצנטרית שנשתמרה בלבנט היא קרק דה שבלייה בסוריה. מבצר כוכב הירדן מהווה בתוכנית הקרקע שלו דוגמה מצוינת למצודה קונצטרית אך הביצורים עצמם נהרסו עד לגובה היסודות, ולכן תכנון זה נראה היטב רק ממבט אווירי. טירות אלו הן יקרות ביותר להקמה וכתוצאה מכך הוקמו טירות מעטות מסוג זה. דוגמה לכך היא טירת בומריס שנבנתה כחלק מהמערכת של המלך אדוארד הראשון לכיבוש צפון ויילס. הטירה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, והיא נחשבת לאחת הטירות היפות ביותר מבחינה אדריכלית בבריטניה ודוגמה מושלמת לטירה קונצנטרית. גם מצודת לונדון (Tower of London) מוקפת בחומה כפולה וחפיר, ומהווה דוגמה למצודה קונצנטרית (אם כי החומה החיצונית נוספה מאוחר יותר ולא נבנתה ביחד עם החומה הפנימית).
ונוס מברכת רם

ונוס מברכת רם הוא השם שניתן לפסלון המשויך לקבוצת החפצים הפרהיסטוריים המכונים צלמיות ונוס, שנמצאה בשנת 1981 על ידי פרופ' נעמה גורן-ענבר מהאוניברסיטה העברית באתר הארכאולוגי בבריכת רם שברמת הגולן. יש המשייכים את האתר בו נמצא הפסלון לתרבות האשלו-יברודית.
הצלמית גולפה מאבן סקוריה אדומה, אורכה 3.5 ס"מ וכלל הנראה כי שמשה למטרות סמליות או דתיות. היו חוקרים שערערו על היותה של צלמית זאת מעשה ידי אדם (ולא אבן טבעית בעלת צורה זו), אך בעקבות "בדיקה מיקרוסקופית עולה שהיא עוצבה ביד אדם, ולפיכך זוהי יצירת האמנות הקדומה ביותר שנמצאה עד כה." כפי שמוגדר באתר מוזיאון ישראל.
השכבה הארכאולוגית שבה נמצאה הצלמית תוארכה לתקופה שבין 800,000 ל-233,000 שנים לפני זמננו, לפי גילים בשיטת אשלגן-ארגון שנמדדו בשתי שכבות הבזלת התוחמות אותה (מלמעלה ומלמטה). עם זאת, נראה כי התחתונה משתי השכבות קדומה בהרבה לממצאי האתר והתיארוך ההגיוני הוא זה הקרוב לשכבת הבזלת העליונה המכונה "בזלת כרמים". הצלמית נוצרה כנראה בידי הציידים-לקטים מהמין הומו ארקטוס. 
צלמית זאת נחשבת לממצא העתיק ביותר של דמות אנושית הקיים בתיעוד הארכאולוגי. 
קיימים סימנים כי האמן או האמנית הקדומים חרצו חריצים על הצלמית בכלי צור שבעזרתו עוצב הראש, ובאופן זה גם עוצבו הזרועות והחזה השופע של הדמות.
גורקוז דאות

יחסיו עם דוד בן-גוריון

דאות היה רגיל לסייר בחווה כדי לוודא שהאורות כובו ושהשקט נשמר. בספר עולם הצ'רקסים מסופר שערב אחד נערכה מתקפה על החווה. דאות הגיע אל הזירה ושם חבר לשומר נוסף שעדכן אותו כי דוד בן-גוריון נפצע. דאות חש אל דוד נשא אותו על גבו והעביר אותו לביתו של משה קוראקין. דאות הזעיק את החובש שהעניק טיפול ראשוני, אולם סכנה נשקפה לחיו של בן-גוריון ועל כן דאות רכב על סוס על מנת להביא את הרופא מיבניאל. לאחר שהרופא הצליח לייצב את מצבו של בן-גוריון, הוא נלקח ברכב אל בית החולים לטבריה להמשיך את הטיפול הרפואי.
בכל משך האירוע היה בן-גוריון מחוסר הכרה ולא ידע דבר על מה שקרה, אך מששמע את חבריו מספרים איך עזר דאות להציל את חיו, הוא ציין כי הוא חב לו את חייו.