google/wiki40b huggingface dataset:
ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר

ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר (מכונה בראשי תיבות ביוד"א) היא הישיבה המרכזית של חסידות ויז'ניץ בבני ברק. לפני השואה התקיימה הישיבה בעיירה ויז'ניצא. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב מנחם ארנסטר.

רקע

בין השנים תרס"ב-תרע"ד הייתה ישיבה בוויז'ניץ בשם "בית ישראל" שנוהלה על ידי האדמו"ר רבי ישראל הגר (ה"אהבת ישראל") ובנו רבי מנחם מנדל הגר (לימים האדמו"ר מווישובה). הלימוד בישיבה כלל ש"ס ושולחן ערוך חושן משפט כדרך הישיבות בהונגריה וברומניה ששילבו לימוד הלכה עם לימוד תלמוד. רבי ישראל היה בוחן את הבחורים מדי ערב ראש חודש, ורבי מנחם מנדל שכיהן כראש הישיבה היה בוחן מדי ערב שבת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב רבי ישראל את ויז'ניץ ועבר לגרוסוורדיין שם ניהל את חצרו עד פטירתו. בעקבות המלחמה נסגרה הישיבה.

הקמת הישיבה מחדש לאחר מלחמת העולם הראשונה

מספר שנים לאחר המלחמה החל לכהן ברבנות העיירה, רבי אליעזר הגר, בנו של האדמו"ר רבי ישראל ולימים ממלא מקומו באדמו"רות בוויז'ניץ. בשנת תרפ"ג (1923) ייסד רבי אליעזר את הישיבה מחדש בשם "בית ישראל ודמשק אליעזר" והעמיד בראשה את הרב דוד צבי שנייבאלג, דיין ומו"צ העיירה. תחת הנהגתו התרחבה הישיבה והייתה הגדולה ביותר בחבל בוקובינה. בישיבה היה, שלא כמקובל אז, חדר אוכל ופנימייה ("מלון" כפי שכונתה) לבחורים, כדי שלא יצטרכו לחזר על הפתחים לאוכל ולינה ("ימים"). בישיבה למדו שיעור בגמרא בעיון ושיעור בשולחן ערוך אורח חיים. הבחורים למדו בכוחות עצמם גמרא בקיאות ושולחן ערוך יורה דעה. בשיעורים הנמוכים למדו גם נ"ך, חומש עם רש"י וקיצור שולחן ערוך. רבי אליעזר היה בוחן ביום שישי על לימודי הגמרא ובמוצאי שבת על חומש רש"י, וכן היה מוסר שיחת מוסר. בישיבה ניתן דגש גם על יראת שמים, תפילה והשקפה יהודית וחסידית.
רוב התלמידים בישיבה הגיעו מבוקובינה ובסרביה. היו בה גם תלמידים ממרמורש וטרנסילבניה, אף על פי שרבי אליעזר החמיר את תנאי הקבלה עבורם, בשל ריבוי הישיבות באזורים אלה].
עם כניסת הרוסים לרומניה נסגרה הישיבה.

הקמת הישיבה בישראל

רבי אליעזר הגר עלה לישראל בחודש ניסן תש"ד (אפריל 1944) והקים את הישיבה מחדש בתל אביב. כשהגיע רבי משה יהושע הגר בן אחיו רבי חיים מאיר הגר לישראל, בחודש אב באותה שנה, מינהו רבי אליעזר לכהן בראשות הישיבה.
באייר תשי"א (1951), כשנה לאחר איכלוס שיכון ויז'ניץ, עברה הישיבה לבני ברק ושם מקומה עד היום. בהמשך השנים עם התרחבות החצר נפתחו ישיבות נוספות לחסידות. בשנת תשנ"ח (1998) נפתחה ישיבת ישועות משה בירושלים, וכיום היא במודיעין עילית. ישיבה נוספת, שהייתה באשדוד ולאחר מכן באלעד, נסגרה בתשע"ד. באלול תשע"ו הוקם סניף לישיבה במרכז בני ברק, בראשות הרב אליעזר שלומוביץ. בתשע"ח עברה הישיבה לאלעד.

צוות הישיבה

בראשות הישיבה עמד רבי משה יהושע הגר עד התמנותו לאדמו"ר בשנת תשל"ב (1972). לאחר מינויו התמנה במקומו חתנו ואחיינו הרב מנחם ארנסטר. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 החל להנהיג את הישיבה בפועל בנו של הרב מנחם, הרב ישראל ארנסטר שמכהן באופן רשמי בתפקיד משגיח. משגיח הישיבה היה הרב יהושע כהן וכיום הוא הרב עקיבא טויב.
בעבר כיהנו בישיבה כר"מים הרב גדליה נדל, הרב ניסים קרליץ והרב שאול ברזם (חתנו של הסטייפלר), שלושתם פרשו עם עזיבת הנידחים.
פילומינו

פילוֹמינוֹ (ביפנית: フィルオミノ) היא סוג של חידת היגיון המפורסמת על ידי הוצאות לאור רבות. שם נוסף שפורסם לחידה הוא כיבוש בעלות הברית.

חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר;
קווי הטבלה הפנימיים לרוב מנוקדים (כאשר המשחק פורסם ככיבוש בעלות הברית באליפות העולם בחידות, התאים בטבלה היו מעוגלים, אך זהו שיקול אסתטי בלבד.). בחלק מהתאים ישנם מספרים כבר בהתחלה ומתייחסים אליהם כאל "נתונים". המטרה היא לחלק את הטבלה לפוליאומינויים (על ידי מילוי הגבולות) כך שכל מספר נתון בטבלה יהיה בתוך פוליאומינו המורכב ממספר זהה של תאים, וכן אסור ששני פוליאומינויים המורכבים מאותו מספר תאים יהיו חופפים במאונך או במאוזן (כלומר, אסור שיחלקו גבול).
שלא כמו חידות בנות דורו של הפילומינו, אין קשר מחייב בין נתונים ובין פוליאומינויים בפתרון; יכולים להיות שני מספרים זהים בתוך פוליאומינו אחד, וכן יכול להיות מצב בו יהיה פוליאומינו ללא מספר בתוכו כלל.

גרסאות

פיליאומינו מתאים את עצמו לצורות גאומטריות שונות; אפשר לשחק בו בטבלה בצורת משושה, כאשר ההבדל היחיד בכללים הוא החלפת כל המקרים של פוליאומינו בפוליהקס. גרסה אחרת פורסמה על ידי ניקולי תחת השם ניקוג'י; ישנן אותיות כנתונים במקום מספרים, ובין האותיות והפוליאומינויים ישנו קשר ישיר של אחד לאחד, ורק לאותיות זהות ישנו פוליאומינו זהה (בגודל, בצורה, בכיוון ובמצב האות).
גרסת מחשב של המשחק, בה השחקן ממלא מכניס מספרים (המחשב מצייר את הגבולות לשחקן), ידועה בשם "פילינג", "מילוי", והיא חלק מחבילת המשחקים "SGT-Puzzles".
קלרה פלום

ביוגרפיה

פלום נולדה בארגנטינה. התאמנה בקבוצת הפועל תל אביב בהדרכתו של עמיצור שפירא.

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1967, זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 33.21 מטר, לראשונה בקריירה שלה.

שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1969, קבעה פלום שיא ישראלי חדש של 44.68 מטר, שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן 12 השנים של עדנה מדליה (40.93 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכו באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 36.77 מטר, אחרי פילר מהולנד שקבעה שיא מכביה חדש של 42.01 מטר ולפני פאולה נתן מאוסטרליה (36.68 מטר).

1970

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1970, זכתה פלום במדליית זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 40.87 מטר, לפני אלישבע רוש מהפועל באר שבע (36.73 מטר) ורות ניסן מהפועל חדרה (34.48 מטר).

1971

בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל התשיעי שנערכו במאי 1971, זכתה פלום במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 42.94 מטר, אחרי הובר מאוסטריה (45.04 מטר) ולפני חוה שחר מישראל (39.62 מטר).

1972

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1972 זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 40.24 מטר, לפני חוה שחר מהפועל עמק חפר (37.58 מטר) ומרינה מנדלסון (35.05 מטר).

1973

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1973 זכתה פלום במדליית זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 42.32 מטר, לפני חוה שחר (38.94 מטר) ונעמי פיינברג (30.28 מטר) שתיהן מהפועל עמק חפר.

אלופת המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973, זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 41.38 מטר, לפני קרי פילר מהולנד (39.58 מטר) וחוה שחר (39.58 מטר).

1977

בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו ביולי 1977, זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 39.12 מטר, לפני רינדה בקלמן מארצות הברית (37.26 מטר) ונעמי פיברגר מישראל (33.58 מטר) ובכך הגנה על תוארה.

1979

בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו במאי 1979, זכתה פלום במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 42.16 מטר, אחרי סופיה סקורפה מיוון (58.92 מטר) ולפני ברברה באורטאשי משווייץ (40.30 מטר).

1989

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי 1989 זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 40.02 מטר, 12 שנים לאחר זכייתה האחרונה, במכביה העשירית, לפני מיטל בראל (38.40 מטר) ודורית אשכנזי (37.20 מטר), שתיהן מישראל.
סרגיי לבדב

ביוגרפיה

לבדב השלים את לימודיו בשלוחה של "המכון הפוליטכני של קייב" בצ'רניהיב בשנת 1970, ולאחר סיום לימודיו מונה למזכיר הקומסומול בצ'רניהיב. לבדב שירת בצבא בשנים 1971–1972, בהם גם עבד בוועדה המחוזית של הקומסומול.
הקריירה שלו במודיעין החלה ב-1975 עת הצטרף לק.ג.ב.. עוד באותה שנה הוכשר והחל בתפקידו במינהל הראשי הראשון (ביון חוץ). ב-1978 סיים בהצטיינות את "האקדמיה הדיפלומטית של המשרד לענייני חוץ של ברית המועצות". בשנים 1998–2000 שימש כנציג הרשמי של הסו"ר בארצות הברית (איש הקשר למודיעין האמריקני).
מונה לראש הסו"ר במאי 2000, זמן קצר לאחר השבעתו של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה. לפי דיווחים, מונה לתפקיד כיוון שפוטין "רצה ראש מודיעין שהוא מכיר היטב וסומך עליו". בנוסף, פורסם שפוטין ולבדב נפגשו במהלך שירותם במזרח גרמניה (כסוכני ק.ג.ב.).
באוקטובר 2007 סיים לבדב את תפקידו כראש הסו"ר ונבחר לכהן כמזכיר הכללי של חבר המדינות. בשנת 2012 הוחלט להאריך את כהונתו עד ל-31 בדצמבר 2016, ובספטמבר 2016 הוחלט להאריך את כהונתו בשנה נוספת, עד ל-31 בדצמבר 2017.
לבדב דובר גרמנית ואנגלית. הוא נשוי ולו שני בנים.
דניאל אדם מוולסלאבין

דניאל אדם מוולסלאבין (או איש וולסלאבין), (Daniel Adam z Veleslavína, ‏31 באוגוסט 1546 - 18 באוקטובר 1599) היה מילונאי, מדפיס ומוציא לאור, מתרגם וסופר צ'כי, נציג ההומניזם בבוהמיה. השפיע בצורה ניכרת על הספרות הצ'כית בת זמנו עד כדי כך ששלב שלם בהתפתחותה נקרא "התקופה הוולסלאבינית" - Veleslavínská doba.
נולד בווֶלֶסלאבין ב-31 באוגוסט 1546. ישוב הולדתו, וולסלאבין, הפך משנת 1922 חלק מן העיר פראג. למד באוניברסיטת קארל בפראג ובין השנים 1569-1575 היה שם פרופסור. התחתן עם אנה, בתו של המדפיס גאורג (ייז'י) מלאנטריך מאוונטין ומשום כך היה עליו לעזוב את המשרה באוניברסיטה בתקופה שבה נדרש מהפרופסורים להישאר רווקים. התחיל לעבוד עם חמיו ואחרי מותו של זה המשיך את דרכו בבית הדפוס.  דניאל אדם מוולסלאבין היה בחשאי חבר ב "אחים הבוהמים", הכנסייה הפרוטסטנטית הצ'כית. מאוחר יותר קיבל תואר אצולה.  על ידי עבודות עריכה ותרגום תרם תרומה מיוחדת להתפתחות השפה הספרותית הצ'כית. עבודתו "סילבה קוודרילינגוויס" ("יער ארבע השפות") הייתה למילון הצ'כי-לטיני ולטיני-צ'כי הידוע ביותר. יחד עם צוותו תרגם והוציא לאור ספרים רבים בתחום ההיסטוריה, הדת והמדע. הוא עצמו כתב ספר מקורי אחד מלבד - "לוח השנה ההיסטורי" Kalendář historický, (1578), (1590) - מעין סקירה של ההיסטוריה האירופית. 
מתוך תרגומיו, העבודה בעלת ההשפעה הרבה ביותר הייתה תרגום צ'כי של כתבי הקודש - הביבליה מקראליצה Bible kralická בשישה כרכים, 1579-1594. השפה שבה נכתבה נחשבה מופת לשפה צ'כית ספרותית בארצות הצ'כיות ובסלובקיה בנות זמנו- וכונתה שפת כתבי הקודש או שפת הביבליה (bibličtina).
נפטר בפראג בגיל 53 ב-18 באוקטובר 1599.
מריה כריסטינה מנאפולי וסיציליה

ביוגרפיה

מריה כריסטינה נולדה ב-17 בינואר 1779 בקזרטה, לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ולמריה קרולינה אוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והקיסרית מריה תרזה מאוסטריה. אחותה התאומה הנסיכה מריה כריסטינה אמליה מתה מאבעבועות שחורות בשנת 1783, בגיל ארבע, שבוע אחרי שאחיהם הנסיך ג'וזפה מת מהמחלה.
היא הייתה הילדה האהובה על אמה.
ב-6 באפריל 1807 היא התחתנה בפלרמו עם הנסיך קרלו פליצ'ה מסבויה, אשר הפך למלך סרדיניה כאשר אחיו הבכור ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה התפטר מתפקידו בשנת 1821. עד שבעלה הפך למלך, היא החזיקה בתואר דוכסית ג'נובה.
הזוג המלכותי התעניינו באמנות ואמנים, והפכו את בית המלוכה באלייה ואת וילה רופינלה בפראסקאטי למגורים נוחים.
במהלך שלטונו של בעלה, הם התגוררו בארמון שיאבלזה, שם נפטר בעלה בשנת 1831.
בשנת 1825 העסיקה מריה כריסטינה את הארכאולוג המרקיז לואיג'י ביונדי, אשר ביצע עבודות חפירה בטוסקולום.
קרלו פליצ'ה מת בשנת 1831 לאחר שמלך עשר שנים. מריה כריסטינה חיה את שארית חייה טורינו, נאפולי, אלייה ופראסקאטי, ומתה ב-11 במרץ 1849 בסאבונה, ליגוריה.
פליבג

רקע

הסדרה היא עיבוד לטלוויזיה מהצגת יחיד באותו שם של וולר-ברידג' שהוצג בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנת 2013, וזכה בפרס הפסטיבל (Fringe First Award). הרעיון לדמות של פליבג קיבלה וולר-ברידג' מחבר שנתן לה משימה ליצור קטע של עשר דקות לערב של סיפורי סטנד-אפ.

מוזיקה

את המוזיקה לעונה הראשונה של הסדרה הלחינה איזבל וולר-ברידג', אחותה של פיבי.
עיבוד שבבי

עיבוד שבבי הוא תהליך ייצור תעשייתי בו מוסר חומר מגוש של חומר גלם (עֻבָּד) ליצירת עצם כלשהו.
בשונה מעיבוד פלסטי בו מקנים לחלק צורה על ידי עיוות, בעיבוד שבבי משתמשים בגוש חומר גלם גדול דיו להכיל את המוצר הסופי כולו ובעזרת מכונות לעיבוד שבבי כגון מחרטות, כרסומות, מסורים, מקדחות ומשחזות מוסר עודף החומר ברמות דיוק המגיעות עד אלפית המילימטר.
בתהליך הסרת עודפי החומר משתמשים בכלים מיוחדים (ראשי מקדח, ראשי כרסום, מסורים וכדומה) המחוברים למכונות הנזכרות, והם בעלי צורות שונות המיועדות לשימושים מגוונים ולחומרי גלם רבים.

עיבוד בארוזיה חשמלית

תהליך המשמש בעיקר לייצור תבניות לתעשיית הפלסטיק. במקום לשחוק את מתכת התבנית באמצעים מכניים כקידוח או כרסום, מנמיכים באיטיות צורה רצויה כלשהי (העשויה לרוב מגרפיט או נחושת) אל עבר לוח מתכת עבה (בדרך כלל פלדה). צורה זו טבולה בנוזל אלקטרוליטי וטעונה במתח גבוה. הניצוצות החשמליים הנוצרים בין שתי האלקטרודות שוחקים את הפלדה במשך כמה שעות ויוצרים עליה את התבנית השקועה המדויקת של הצורה הרצויה.
נוח גם להשתמש בשיטה זו לשינוי צורתם של כלים מפלדה מחוסמת, שכן היא אינה דורשת חיסום מחדש.

ייצור כלים לעיבוד שבבי בישראל

ישראל היא יצרנית ויצואנית חשובה של כלים לעיבוד שבבי. עם החברות הישראליות העוסקות בתחום זה נמנות: ישקר, מפעל מתכת חניתה (חברה-בת של קנאמטל (Kennametal), ורגוס, כרמקס, ונוגה הנדסה.
בריג'יט נילסן

ביוגרפיה

נילסן נולדה בפרבר של קופנהגן, בשנות השמונים החלה לדגמן והצטלמה עבור מגזין פלייבוי.
ב-1985 שיחקה בסרט "סוניה האדומה" לצד ארנולד שוורצנגר. ובאותה שנה הכירה את השחקן סילבסטר סטאלון לאחר שהופיעו ביחד בסרטים קוברה ורוקי 4, חתונתם של השניים סוקרה רבות בצהובונים ובאמצעי תקשורת אחרים.
ב-1987 שיחקה את קרלה בסרט השוטר מבוורלי הילס 2.
ב-2005 השתתפה בגרסת הסלבריטאים הבריטית של האח הגדול. ב-2018 שיחקה בסרט "קריד 2".
היא הוציאה שלושה אלבומים כזמרת.
נילסן נישאה חמש פעמים, ולה חמישה ילדים.
טיסה 9525 של ג'רמנווינגס

רקע

המטוס, מדגם Airbus A320-211, המריא לראשונה ב-24 בנובמבר 1990. הוא צבר 58,300 שעות טיסה ב-46,700 טיסות. המטוס היה בטיסה מברצלונה שבספרד לדיסלדורף שבגרמניה. קברניט המטוס היה פטריק זונדרהיימר, בעל 10 שנות ניסיון כטייס, שבהן צבר כ-6,000 שעות טיסה. טייס המשנה היה אנדראס לוביץ בן ה-27, שצבר 630 שעות טיסה. צוות המטוס כלל גם ארבעה דיילים. במטוס היו 144 נוסעים, מרביתם גרמנים וספרדים, ובהם 16 תלמידים ושני מורים, שחזרו מתוכנית חילופי תלמידים בברצלונה.

הטיסה

המטוס המריא מנמל התעופה של ברצלונה ב-24 במרץ 2015 בשעה 10:01, ותוכנן להגיע ליעדו, נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף, בשעה 11:39. בשעה 10:40 נראה המטוס בפעם אחרונה על מסכי המכ"ם. 
שברי המטוס נמצאו בדרום-מערב הרי האלפים, במחוז האלפים של פרובאנס עילית בצרפת. חקירת ההתרסקות נוהלה בידי המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית (BEA) של צרפת.
ב-26 במרץ 2015, יומיים לאחר ההתרסקות, פוענח מקליט הקול בתא הטייס (שהוא אחד משתי הקופסאות השחורות במטוס), ונמסר כי טייס המשנה, אנדראס לוביץ, ריסק אותו בכוונה. התסריט שהתגבש בקרב החוקרים לתיאור עשר הדקות האחרונות של הטיסה: קברניט המטוס, פטריק זונדרהיימר, יצא מתא הטייס, כנראה בדרך לשירותים, לאחר שבשעה 10:30 קיבל הנחיות מהבקרה האווירית. המטוס נמצא בשלב זה בגובה שיוט של 38 אלף רגל (11,500 מטר) מעל טולון שבצרפת. עם יציאתו של הקברניט ביטל טייס המשנה, לוביץ, את השיוט האוטומטי, והורה למטוס להנמיך, בקצב של יותר מ-3,000 רגל לדקה. שתי דקות לאחר שיצא ניסה הקברניט לחזור לתא הטייס, אך גילה שאינו מסוגל לפתוח את הדלת, משום שלוביץ נעל אותה מבפנים. זונדרהיימר החל לדפוק על הדלת, אך לוביץ לא הגיב. לוביץ לא הגיב גם לקריאות הבקרה האווירית, ובהתאם לנוהל הוזנקו מטוסי קרב צרפתיים לקראת מטוס הנוסעים. זונדרהיימר ואנשי צוות נוספים ניסו לפרוץ בכוח לתא הטייס, אך ללא הצלחה. בשניות האחרונות לפני ההתרסקות הבינו הנוסעים את העומד להתרחש והגיבו בצרחות. נתוני הקופסה השחורה השנייה, שנמצאה כעבור ימים אחדים, חיזקו את מסקנות החוקרים.

בעקבות ההתרסקות

כללי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית קובעים שבמקרה שאחד משני הטייסים יוצא מתא הטייס, חייב איש צוות אוויר אחר להחליפו, עד לחזרתו לתא הטייס. כלל זה אינו נדרש באירופה. בעקבות מסקנות החוקרים, לפיהן טייס המשנה ניצל את שהייתו לבד בתא הטייס כדי לרסק את המטוס, הודיעו חברות תעופה אירופיות אחדות על כוונתן לאמץ את הנוהל האמריקאי, וב-27 במרץ 2015 פרסמה הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה (EASA) המלצה לנוהל דומה.
קים דיל

הפיקסיז

קים דיל הצטרפה ללהקת הפיקסיז ב-1986 אחרי שנענתה למודעה שפורסמה בעיתון מקומי, בה חיפשה הלהקה "בסיסטית שאוהבת את האסקר דו ואת פיטר, פול ומרי". דיל ניגנה בגיטרה בס, שרה וכתבה חלק מהשירים, עד פירוק הלהקה ב-1992, שנבע ברובו מחיכוכים בינה לבין סולן הלהקה, בלאק פרנסיס.
ב-2004 הצטרפה דיל אל סיבוב ההופעות העולמי של להקת הפיקסיז המאוחדת.
ב-15 ביוני 2013 הודיעה דיל כי היא עוזבת את הלהקה.

הברידרז

ב-1989 הצטרפה דיל אל המוזיקאיות טניה דונלי וג'וזפין וויגס והקימה את להקת The Breeders, ששמה נלקח מכינוי שהדביקה הקהילה ההומולסבית להטרוסקסואלים.
הלהקה הוציאה ב-1990 את אלבום הבכורה Pod, שהופק על ידי סטיב אלביני. ב-1993, אחרי שינויים בהרכב וצירופה של התאומה הזהה קלי דיל, הוציאה הלהקה את האלבום Last splash שזכה להצלחה מסחרית וביקורתית, ותוך שנה הגיע למעמד "אלבום פלטינה".
אחרי תקופה ארוכה של חוסר פעילות, שנבעה בעיקר ממאבקי הגמילה של קלי דיל, הלהקה הוציאה ב-2002 אלבום נוסף, Title TK.
האלבום הרביעי של הלהקה, Mountain Battles, יצא ב-2008 וקידם את הטור של הלהקה לשנה זו.

האמפס

ב-1995, אחרי הפסקת הפעילות של הברידרז, הקימה דיל הרכב זמני בשם The Amps, שהספיק להוציא אלבום אחד, Pacer. ההרכב נחשב לפרויקט-צד של הברידרז, מפני שכלל חברים נוספים מההרכב המשתנה של הברידרז.

עם הפיקסיז

ראו: הפיקסיז
יצחק בן דב

ביוגרפיה

בן דב נולד בתל אביב, בנם של אסתר ואליעזר ברמן. הוא בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה". התגייס לצה"ל ב-1950 במחזור הראשון של העתודה האקדמית, למד הנדסה אזרחית בטכניון והתמחה בבניית שדות תעופה, קיבל את תואר המהנדס ב-1954.
לאחר לימודיו הצטרף לחיל ההנדסה, שימש קצין כבישים ובמבצע קדש היה חבר בצוות הכנת הדרכים בסיני, בעקבות קרב המיתלה נדרש להכשיר מסלול נחיתה והמראה לפינוי הנפגעים. ב-1958 מונה למפקד יחידת בינוי בבסיס חיל האוויר וב-1962 מונה לקצין הנדסה של גייסות השריון. ב-1963 יצא לאתיופיה כחבר במשלחת סיוע ישראלית שהקימה בין השאר שדות תעופה במדינה. ב-1967 מונה לקצין הבינוי של חיל האוויר, בעקבות כיבוש סיני במלחמת ששת הימים, הקים והכשיר צה"ל בסיסים ושדות תעופה בחצי האי בניצוחו של בן דב, בהם בסיס עציון, רפידים, אל עריש, שדה אופיר, ביר תמדה. 
ב-1972 מונה לקצין הנדסה ראשי, הוא מילא תפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים, פיקד על הובלת גשר הגלילים במבצע אבירי לב, כשהוא בג'יפ יחד עם קצין הנדסה מאוגדה 143, אהרון טנא, עם ההכרזה על הפסקת האש הקים את אגד הצליחה . השתחרר ב-1976. 
לאחר שחרורו שימש מנהל בחטיבת המתכת של קונצרן כור, יו"ר מפעל יובל-גד של כור, יו"ר המוסד המאוחד לענף הבנייה, מנהל פרויקטים בחברת אזורים ובכלל תעשיות, יזם את בניית שכונת נווה רום ברמת השרון, שימש יועץ לרשות הנמלים והרכבות. 
בפעילותו ההתנדבותית כיהן בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של הטכניון, חבר המועצה הציבורית של עמותת אומ"ץ, חבר הנהלה ויו"ר עמותת א.ל.ה-אגודה למען האזרחים הוותיקים ברמת השרון, ממלא מקום ראש מטה משק לשעת חירום בעיר. יקיר העיר רמת השרון (2010). 
נפטר ב-27 בינואר 2017 ונטמן בבית הקברות מורשה ברמת השרון. היה נשוי לאילנה ואב לשני בנים ובת. בנו הבכור היה יואב בן דב.
שמואל יוזפוב

תולדותיו

אביו, הרב ברוך בן ציון יוזפוב, היה האדמו"ר בדובנה לחסידות ברזנה ונכדו של ר' יחיאל מיכל מקוריץ, אדמו"ר בחסידות ברזנה. 
בצעירותו נמלט מאוקראינה, והגיע לידיניץ שבבסרביה עם מעברו של חבל ארץ זה לשלטון הרומני לאחר מלחמת העולם הראשונה. בזמן שהותו בידיניץ, כיהן כרב הקהילה היהודית בעיר. 
לאחר ישיבה של שנים אחדות בידיניץ, עבר הרב שמואל לבוטושאן שבמולדובה לפי עצתו של הצדיק משטפנשט. לאחר בואו של הרב שמואל לבוטושאן, הוא נתפרסם כאדמו"ר בכל הסביבה ורכש את לבם של האדמו"רים המפורסמים שבסביבה והללו דיברו עליו טובות בפני קהל חסידיהם.
בשבתו בבוטושאן, התחיל הרב שמואל לסלול לעצמו דרך את מנהיגות העדה. הוא ביקר בערים ובעיירות שבמולדובה, ערך שולחנות (טישים), הרביץ תורה ברבים ועשה נפשות לחסידות.
הרב שמואל יוזיפוב העריץ את אבי זקנו, הרב שמואל מקאמינקא ובספר בית שמואל (חיפה תשל"ז) הוא מביא בהרחבה את חידושיו, אמרותיו ותורותיו של אבי זקנו זה. הדברים המובאים בספר זה, ראו אור בפעם הראשונה מאז שנאמרו, וכן מציין הרב שמואל בהקדמתו לספר: "ידעתי הרבה עד שהעליתי על הכתב את זכרונותי על א"ז מקאמינקא זצ"ל. לא נתתי שינה לעיני ותנומה לעפעפי עד שהשלמתי את המלאכה".
בשנות המלחמה והמצוקה היה ביתו של הרב שמואל בבוטושאן פתוח תמיד לפליטי השואה ולמוכי הגורל וגם שימש מוקד לפעילות ציונות וציבורית ענפה, כי ליבו של הרב שמואל המה לציון ובער באהבת ארץ הקודש, וציפה בכל נפשו ליישובה ותיקונה. בניו ובנותיו היו בין פעילי תנועת "תורה ועבודה" והצטיינו במאור פניהם וביחסם הלבבי לזולת.
עם תום המלחמה, עלה הרב שמואל יוזפוב ארצה והשתקע בחיפה. בהמלצתו של יצחק אייזיק הלוי הרצוג זצ"ל, נתמנה הרב שמואל לרב מטעם הסוכנות היהודית לענייני כשרות ודת במעברות ובמחנות הקליטה לעולים באזור חיפה. בעבודה זו ראה יעד חשוב ופעל רבות בקרב העולים. עזר והדריך, הרביץ תורה וקירב לבבות למורשת אבות.
תודות למאמציו המרובים, הוקם בית כנסת בשכונת קריית אליעזר בחיפה. בנוסף לבית כנסת זה, הקים הרב שמואל בית מדרש בשכונה זו, ששימש לא כמקום תפילה בלבד, אלא גם כמקום ללימוד תורה ולטיפוח הדבקות בחסידות.
הרב שמואל הלוי יוזפוב זצ"ל, נפטר בחיפה בשנת תשל"ט ולכבודות החליטה הנהלת בית הכנסת בקריית אליעזר לבית בית כנסת בשם "בית שמואל" כאות הוקרה על היוזמה הברוכה שגילה הרב שמואל בהקמתו.
אשתו של הרב שמואל הלוי יוזפוב הייתה הרבנית ברכה העשיל בת הרב משולם זוסיא העשיל צאצא בן אחר בן דור חמישי לרב אברהם יהושע השיל (האוהב ישראל).
וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך

ביוגרפיה

וילהלם ארנסט נולד ב-10 ביוני 1876 בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, והייתה חלק מהאימפריה הגרמנית, והיה בנם של קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ופאולינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתו של הרמן, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בשנת 1894 מת אביו קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ווילהלם ארנסט הפך לנסיך הכתר של הדוכסות.
ב-5 בינואר 1901 מת סבו קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ווילהלם ארנסט עלה לשלטון במקומו. וילהלם ארנסט שיפר מאוד את העיר ויימאר, ודאג לשימור העיר העתיקה שלה. ב-30 באפריל 1903 התחתן וילהלם ארנסט עם קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ, בתם של היינריך העשרים ושניים, נסיך רויס-גרייץ ואידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, אולם היא מתה בנסיבות מסתוריות בשנת 1905.
עקב היותו נכד של סופיה, נסיכת הולנד, בתו של וילם השני, מלך הולנד, חששו ההולנדים שאם וילהלמינה, מלכת הולנד תמות ללא יורשים יירש אותה וילהלם ארנסט, ובכך עלול להביא לסיפוח הולנד לגרמניה. בעקבות כך נעשה ניסיון לשלול מוילהלם ארנסט את זכויות הירושה, או לחלופין להתנות שלא יהא ניתן לשלוט ביחד גם בהולנד גם בסקסוניה-ויימאר-אייזנך. בשנת 1909 נולדה יוליאנה, מלכת הולנד, מה שהוריד את החששות בהולנד, ובשנת 1922 נחקק תיקון לחוקה שרק צאצאיה של וילהלמינה יוכלו למלוך בהולנד.
ב-21 בינואר 1910 התחתן וילהלם ארנסט עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
ב-9 בנובמבר 1918 נאלץ וילהלם ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה. מכיוון שהיה שליט שנוא על תושבי הדוכסות, עקב התנהגותו הגסה, שמחו מאוד התושבים על התפטרותו. וילהלם ארנסט ברח עם משפחתו לאחוזת המשפחה בהיינריכאו שבשלזיה, שם מת ב-24 באפריל 1923.
אג'ליל

היסטוריה

הכפר נקרא ככל הנראה על שמו של שיח' צאלח עבד אל-ג'ליל, שקברו מוקם בסמוך. השם "גליל" נזכר בספרות השומרונית והוא השתמר כנראה בשם הכפר. תושבי הכפרים היו מוסלמים, והתפרנסו מחקלאות ומדיג. בתקופת המנדט הבריטי פוצל הכפר לשני חלקים - ג'ליל א-שמאליה (הצפוני) וג'ליל אל-קבליה (הדרומי), שהיה החלק הגדול יותר.
בשנת 1881 סומן הכפר על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל ("Survey of Western Palestine").
במפקד האוכלוסין שנערך ב-1922 מנתה אוכלוסיית הכפר 154 נפשות. ב-1931 כבר נמנו בכפר 305 נפשות. על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בשני חלקי הכפר, הצפוני והדרומי, כ-660 תושבים, כאשר במניין זה נכללו 210 יהודים. בשנה זו היו למעלה מ-6,500 דונם מסך שטחי הכפר בבעלות יהודית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקנו חלק מאדמות הכפר, ובהמשך נבנו עליהן (ועל אדמות שנקנו מכפרים שכנים נוספים, כמו אל-חרם) היישובים היהודיים הרצליה, רמת השרון (אז שכונה בשם "עיר שלום") וגליל ים. הקשרים בין המתיישבים היהודים לתושבי אג'ליל היו ידידותיים.]
בינואר 1948 השתתף נציג אג'ליל, ג'מיל ג'אסר, לצד נציגי כפרים אחרים מהאזור (כמו שייח' מוניס, אבו כישכ), בפגישה עם נציגי הכוחות הלוחמים העבריים. הפגישה התקיימה בפתח תקווה, בביתו של אברהם שפירא. בפגישה הביעו מנהיגי הכפרים את רצונם בשלום והצהירו שלא ייתנו מחסה לכוחות צבא ערביים וכי במקרה הצורך יפנו לעזרת "ההגנה" לקבלת הגנה וכלכלה.
בתחילת מרץ הגיעו קצינים מצבא השחרור הערבי שחנה בשומרון לכפרים הסמוכים לתל אביב במטרה לארגן את הגנתם. לוחמי צבא השחרור דרשו מתושבי שייח מוניס, אג'ליל ואבו כישכ לפנות את הנשים והילדים ולהשאיר רק גברים בגיל צבא. על פי יואב גלבר פעולות אלה גרמו לאנשי ההגנה לתכנן את כיבוש הכפרים על מנת למנוע השתלטות של צבא השחרור על האזורים סמוכים לתל אביב. במרץ השתלטה ההגנה על הכפרים שייח מוניס וסומייל ובראשית אפריל השתלטה ההגנה ללא קרב על אג'ליל שכבר היה ריק מתושביו על פי הוראות צבא השחרור.
ב-26 במאי 1948 הוקם בכפר הנטוש מחנה שבויים. עם תום מלחמת העצמאות התווספו חלק מאדמות הכפר ליישובים הרצליה ורמת השרון; על חלק אחר מהאדמות הוקמו מחנות צבא, בהם בית הספר להנדסה צבאית. במרכז הכפר הוקמה מעברה, "מעברת ג'ליל" שנקראה רשמית "מעברת גלילות", בשנת 1954 המעברה צורפה להרצליה. בשנת 1960 פורקה המעברה סופית - תושבי המעברה שוכנו בשיכונים שנבנו בהרצליה והשטח נשאר בתחומי הרצליה. על חלק מאדמות הכפר שבתחומי רמת השרון הוקם המרכז המסחרי "רב מכר" ובו מתחם בתי הקולנוע סינמה סיטי. כמה מבתי הכפר נותרו על תלם בתוך המחנה הצבאי גלילות.