google/wiki40b huggingface dataset:
שוד בנק ברקליס (חיפה)

שוד בנק ברקליס בחיפה הוא שוד בנק שהתרחש ב-4 באוגוסט 1947 בהדר הכרמל ובוצע על ידי האצ"ל. בשוד נהרג אחד מפקידי הבנק, איש ההגנה.

רקע

בניגוד לארגון ההגנה, שקיבל סיוע כספי ממוסדות היישוב המאורגן, הארגונים הפורשים סבלו מבעיית מימון. חוסר זה גרם לארגונים לצאת לפעולות "החרמת כספים", על פי הגדרתם, ממוסדות שנחשבו כלגיטימיים בעיניהם והיו קשורים לשלטון. כזה היה בנק ברקליס שהיה סוכן של מועצת המטבע פלשתינה (א"י) (Palestine Currency Board) ולמעשה שימש בנקאי רשמי של ממשלת פלשתינה-א"י. השוד התבצע במהלך תקופת "הסזון הקטן" שבה הונחו אנשי היישוב להימנע מלעזור לאנשי הארגונים הפורשים.
לבנק היו שני סניפים בחיפה. הסניף הראשי בדרך המלכים וסניף הדר הכרמל ששכן ברחוב הרצל 53.

תכנון השוד

במפקדת האצ"ל הוחלט לשדוד את סניף הדר הכרמל ששכן, כאמור, ברחוב הרצל. סניף הבנק בעיר התחתית היה קרוב מדי לתחנות המשטרה והבולשת הבריטיים.
התכנון כלל איסוף מודיעין לפני מבצע: מספר העובדים, שעות פעילות, שעות דלילות, דרכי גישה ונסיגה. שעת השין נקבעה ל-12:20 סמוך לסגירת הסניף. לאחר השוד תוכנן להמלט לרחוב החלוץ הסמוך והנמוך מרחוב הרצל ולהגיע לדירות מסתור באזור שוק תלפיות.

הפעולה

מונית שהוזמנה לאחוזה נלקחה מנהגה והצוות כולו נסע ליעדו.

שני גברים תפסו עמדות בדלת הסניף. מפקד הפעולה ובחורה נוספת נגשו למנהל הסניף ודרשו ממנו לפתוח את הכספת. המנהל, שבתאי אלנקווה, סירב לשתף פעולה.

שני בחורים אחרים ריכזו את הקהל (ביניהם שני קצינים בריטיים שלא התנגדו) בפינת הסניף. השודדים החלו לאסוף את הכסף שהיה בקופות. נורתה ירייה שפגעה ברצפה. על פי דברי אנשי האצ"ל נורתה הירייה בשוגג.
צדוק ליסבונה, פקיד בנק ואיש ההגנה בחיפה, קפץ מעל הדלפק והחל להאבק בשודדים. הוא אחז בחולצתה של הבחורה וזו החלה להקרע. מפקד השוד צעק לעברו, לטענת אנשי האצ"ל, "עזוב אותה, זה כסף אנגלי". על פי גרסת עמיתו של ליסבונה, יצחק גרנט, הוא צעק "עזוב אותה או שאני יורה". ליסבונה לא הרפה מהבחורה ונורה למוות על ידי מפקד השוד.

אזעקה שהופעלה בסניף, בזמן המאבק, הזניקה למקום כוח משטרה בריטי וצוות השוד החל להתפזר למקומות המסתור. אחד מאנשי הצוות החל לרוץ במעלה ההר לכוון רחוב נורדאו הסמוך. כוון בריחתו היה בניגוד לכוון הבריחה המתוכנן. קהל שהתאסף סביב החל לצעוק ולהתגודד סביב הבורח ולהכותו. הבורח הוציא רימון עשן, איים איתו ונסוג לכוון דרך המילוט. הוא פנה לרחוב סוקולוב (תחילת השוק) עד הגיעו לרחוב ברזילי שם היה ביתו. במקום הוא חבש את עצמו ושרף את בגדיו המגואלים בדם.

שלל השוד היה 1,300 לירות.

השלכות מותו של צדוק ליסבונה

מותו של ליסבונה זעזע את היישוב העברי בחיפה. ועד הקהילה פרסם מודעת אבל שבה נאמר: "בכאב ובזעם אנו מודיעים על הרצחו של אחד מהבנים הנאמנים...אשר נפל חלל במלאותו את צו הישוב". בצו היישוב התכוון הוועד להנחיות בעקבות "הסזון הקטן". משפחת ליסבונה טענה שהוא נהרג בעת מילוי משימתו אך ארגון ההגנה טען שלא כך הוא וליסבונה לא נקבר בחלקת חללי ההגנה בבית העלמין חוף כרמל. משפחתו הקימה לו מצבה הדומה למצבות חללי ההגנה (עם סמל הארגון ושאר המאפיינים). צדוק ליסבונה נולד ב-1902 בדמשק, סוריה. התנדב לגדודים העבריים וב-1927 עבר לחיפה. ב-1932 נשא את שרה ולזוג נולדו שני בנים ובת. הבן הבכור נהרג בתאונת דרכים כשהיה בן 8.

מנהל הסניף, אלנקווה, פרש בעקבות השוד מעבודתו.

שני הקצינים הבריטיים נשפטו על ידי מפקדם, אריק לואי בולס, בשל אי-התערבותם במעשה.
ויקיפדיה ההונגרית

היסטוריה

דף הערך הראשון של ויקיפדיה ההונגרית הוקם למעשה ב-5 בספטמבר 2001 על ידי לארי סנגר, מחלוצי פרויקט ויקיפדיה, שיצר את כתובת האינטרנט http://hu.wikipedia.com. במשך חודשים רבים האתר הכיל מעט מאוד תוכן וסבל מהשחתות רבות.
ויקיפדיה ההונגרית, כפי שהיא מוכרת כיום בעולם, הושקה מחדש על ידי פטר גרביי ב-8 ביולי 2003. באותו יום, העמוד הראשי הכיל טקסט בהונגרית, כלל ממשק משתמש הונגרי וכתובתו הייתה http://hu.wikipedia.org. מאז ההשקה המחודשת המיזם צמח בצורה יציבה, ודורג במקום ה-34 בעולם מבחינת גודלו בשנת 2003 ובמקום ה-18 בדצמבר 2005. האתר אף הגיע להיות מדורג במקום ה-17 בעולם בדצמבר 2009, ובמקום ה-19 בספטמבר 2011.
ב-14 בינואר 2013, ויקיפדיה ההונגרית הייתה לוויקיפדיה הראשונה שעשתה שימוש בויקינתונים.

ציוני דרך

ויקיפדיה ההונגרית עברה את הרף של 50,000 ערכים ב-7 בפברואר 2007. הרף של 100,000 ערכים נחצה ב-17 ביולי 2008, והרף של 150,000 ערכים ב-25 בדצמבר 2009, אז עקפה ויקיפדיה זו את האנציקלופדיה המודפסת הגדולה ביותר בשפה ההונגרית. הרף של 200,000 ערכים נחצה בספטמבר 2011, ולכבוד האירוע הוחלף הסמליל של המיזם במונה אנלוגי המורה על 200,000. ב-15 בדצמבר 2016 חצה מספר הערכים במיזם את סף 400,000 הערכים.
ב-17 ביוני 2010, מספר הערכים המומלצים במיזם הגיע ל-500.
שארלוט דספרד

ביוגרפיה

דספרד נולדה בקנט שבאנגליה. היא התייתמה מאביה, קצין בצי הבריטי, כשהייתה בת 10 ומאמה כשהייתה בת 23. אחיה, ג'ון פרנץ', היה גנרל בצבא הבריטי וראש המטה הכללי הקיסרי של בריטניה, ודעותיהם הפוליטיות היו מנוגדות זו לזו לאורך חייהם. בשנת 1870, נישאה לאיש העסקים מקסימיליאן קארדן דספרד, שמת בשנת 1890 בים. לזוג לא היו ילדים.

פעילות צדקה

לאחר מות בעלה, כשהייתה בת 46, דספרד החלה לעסוק בפעילויות צדקה בקהילה. היא נדהמה מממדי העוני בלונדון והקדישה את זמנה ואת כספה לעזרה לעניים בבאטרסי שבלונדון. באותה העת, היא התגוררה מעל אחת מחנויות הצדקה אותה ניהלה באזור מוכה עוני, והמירה את דתה לקתוליות.

פעילות אנטי-מלחמתית

דספרד הייתה חברה טובה של הלוחמת הסוציאליסטית, אלינור מרקס, ופעלה באינטרנציונל השני. היא יצאה בחריפות נגד מלחמת הבורים בטענה שזו 'מלחמה מרושעת של הממשל הקפיטליסטי'. בנוסף, היא התנגדה לגיוס החובה במלחמת העולם הראשונה, והקימה ארגון נשים המתנגד למלחמה. במהלך מלחמת האזרחים האירית, דספרד הייתה חברה בארגון הנשים הרפובליקני קומן נה מאן, ונאסרה עקב פעילותה נגד האמנה האנגלו אירית.

פעילות לשחרור האישה

בשנת 1906, דספרד הצטרפה לארגון NUWSS (National Union of Women's Suffrage Societies) ונאסרה פעמיים במסגרת פעילותה למען זכות בחירה לנשים. לאחר שחשה תסכול מחוסר היעילות של ארגון זה, היא הצטרפה לארגון איגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU) שנשא אופי מיליטנטי. בשנת 1907, דספרד הקימה, ביחד עם שלוש חברותיה למאבק, את הארגון Women's Freedom League. בשנת 1909 פגשה את מהטמה גנדי והתרשמה עמוקות מתיאורית ההתנגדות הבלתי אלימה בה דגל. בהשפעתו, היא פעלה באסטרטגיות 'התנגדות בלתי אלימה' במסגרתן סופרג’יסטיות קשרו עצמן לשערים ולגדרות וקראו 'אין מיסוי ללא ייצוג'.

פעילות לשחרור בעלי החיים

בשנת 1906, דספרד נמנתה בין העומדות בראש מאבק 'פרשת הכלב החום' שיצא נגד ניסויים בבעלי חיים, ותפסה אותו כקרב בין פמיניזם למאצ'ואיזם. היא הייתה צמחונית אדוקה וכיהנה כחברת מועצה בארגון הצמחונות הבריטי. הצמחונות הייתה חלק בלתי נפרד מהאתוס של הארגון הסופרג'יסטי אותו ייסדה, ובאותה תקופה אמרה: "צמחונות היא בראש ובראשונה שאלה של נשים. זה מבהיל לחשוב שנשים צריכות לבשל חיות מתות". דספרד עודדה נשים לראות את הקשר בין התנועה לשחרור האישה ובין התנועה לשחרור בעלי החיים:
תנועת הנשים קשורה גם לתנועות גדולות אחרות בעולם. האינסטינקט שהתעורר לשמע קריאותיהם של בעלי החיים אומר 'אני הקול של חסרי הקול. דרכי בעלי החיים ידברו'. יש לפעול על ידי החלת רפורמות מזון מצד אחד, ומחאה חזקה נגד השיטות האכזריות בניסויים בבעלי חיים מצד שני. שני נושאים אלה קרובים מאוד לדרישות שנעשות על ידי נשים
— שארלוט דספרד

שארית חייה

בשנת 1930, הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ובשנת 1933 ביתה בדבלין הוצת ונחרב על ידי המון אנטי-קומוניסטי. דספרד נשארה פעילה מאוד גם בשנות התשעים לחייה, והשתתפה במספר מצעדים אנטי-פשיסטים. היא נפטרה בגיל 95 ונקברה בבית הקברות גלאסנווין בדבלין.

הנצחה

בלונדון, שני רחובות קרויים על שמה, האחד במחוז באטלסי והשני במחוז ארצ'ווי – בו ממוקם פאב שקרוי גם הוא על שמה.
המחוז האוטונומי הטיבטי

כיבוש טיבט

סין כבשה את טיבט בשנת 1950 ומזהה האזור האוטונומי הטיבטי כטיבט עצמה, אך לעצם הגדרה זו יש מתנגדים רבים ובראשם הממשלה הטיבטית הגולה. זו האחרונה מגדירה את טיבט, או את "טיבט ההיסטורית" כאזור הכולל לא רק את האזור האוטומי הטיבטי, אלא גם את המחוז ההיסטורי אמדו, הנכלל כיום במחוז צ'ינגהאי ודרום-מערב מחוז גאנסו, וכן מזרח מחוז ק'אם, היום במערב סצ'ואן וצפון-מערב מחוז יונאן. באזור האוטונומי הסיני נכלל המחוז ההיסטורי אוּ צאנג וחציו המערבי של מחוז ק'אם, המהווים ביחד כמחצית משטחה של טיבט ההיסטורית. גבולותיו הנוכחיים תואמים בקירוב את אלו של אזור השליטה של הממשלה הטיבטית שלפני 1959. בשנה זו אירעה התקוממות טיבטית כנגד השלטון הסיני. מרד זה נכשל ובעקבותיו ברח המנהיג הטיבטי, הדלאי לאמה, להודו. לטענת גולים טיבטים רצחה ממשלת סין למעלה ממיליון איש מבני אדם. בשנת 2005 הגיש ארגון טיבטי תביעה בספרד כנגד נשיא סין וראש ממשלתה באשמת רצח עם ועינויים.
מידת האוטונומיה של האזור האוטונומי הטיבטי גם היא נתונה במחלוקת. על-פי ממשלת סין, לאזור האוטונומי הטיבטי מידה רבה של אוטונומיה, המתחייבת מכוח סעיפים 111–122 שבחוקת הרפובליקה העממית ומכוח החוק הסיני בדבר אוטונומיה אתנית אזורית. כך למשל היושב ראש של האזור האוטונומי הטיבטי מחויב על-פי חוק להיות ממוצא טיבטי אתני. מנגד טוענים התומכים בעצמאות טיבט כי לאזור האוטונומי הטיבטי אין בפועל כמעט כל אוטונומיה. מזה למעלה מעשור מצהיר הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, כי הוא מבקש לדון ב"ממשל-עצמי אמיתי" לטיבט תחת הרפובליקה העממית של סין, עמדה המבטאת את השקפתו כי במצב הנוכחי אין באזור האוטונומי הטיבטי כדי להביא לטיבטים ממשל עצמי כלשהו.

דמוגרפיה

מבין כל האזורים במעמד מחוז ברפובליקה העממית של סין, האזור האוטונומי הטיבטי הוא הדליל ביותר באוכלוסייה, בעיקר בשל מאפייניו הגאוגרפיים הקשים.
נכון לשנת 2000, 92.8% מהאוכלוסייה הם טיבטים, רובם מאמינים בבודהיזם טיבטי או בבון. סינים בני האן, שהיגרו לאזור מיתר חלקי סין, מהווים 6.1% מהאוכלוסייה. בדרום מזרח האזור נמצאות גם קבוצות שבטיות שונות כגון מוֹנְפָּה ולוֹבָּה, הנוהגות לפי שילובים של בודהיזם טיבטי ופולחן נשמות.

כלכלה

באופן מסורתי הטיבטים עוסקים בחקלאות למחייתם. עם זאת, מאז תחילת הרפורמה הכלכלית של סין החל בשנות השמונים, מתאפשרים משלחי-יד נוספים, בין היתר בתחום התיירות. בשנת 2005 עבר התמ"ג הנומינלי את רף ה-25 מיליארד יואן ($3.1 מיליארד דולר אמריקני) - למעלה מכפליים מהערך של ￥11.78 מיליארד בשנת 2000. הגידול בתמ"ג היה אפוא את כ-12% בממוצע בשנה בחמש השנים האחרונות. החקלאות ומשק החי ממשיכים אמנם למלא תפקיד חשוב בפיתוח הכלכלי המקומי, אך ענף השירותים צובר תאוצה ובשנת 2005 היה חלקו בגידול בתמ"ג למעלה מ-50%. כמו כן פתיחתו המחודשת של מעבר נַאטוּ-לָה בין טיבט להודו צפוי להקל על המסחר בין הודו לטיבט, ולתרום את חלקו לפיתוח הכלכלי של טיבט. ההכנסה הפנויה לנפש של האוכלוסייה העירונית והכפרית של תושבי טיבט בשנת 2005 הייתה ￥8,411 ($1,051) ו- ￥2,075 ($259) בהתאמה, עלייה של 30.4% ו-55.9% בהשוואה לשנת 2000.
הממשלה המרכזית מיישמת מדיניות של פיתוח מערב סין. בין יישומיה הבולטים של מדיניות זו היא סלילת מסילת הרכבת ללהסה, מיזם הנדסי עתיר אתגרים ותקציב, שבא אל סיומו בשנת 2006.
Exit (פקודה)

exit (אנגלית: Exit; "יציאה") היא פקודה במערכות ההפעלה יוניקס ליציאה מתוכנית, סגירת מסוף, מעטפת, משתמש והתנתקות מרשת יוניקס.
לפקודה זו קיימות מספר חלופות: logout, lo, bye, quit וקיצור דרך באמצעות לחיצה על לחצן Ctrl והאות D יחד.
פקודה זו מוכרת לאנשים רבים המשתמשים במעטפות Sh, Ksh וגם לכותבי סקריפטים בשפות: Perl, AWK, PHP, TCL.
הפקודה תגרום להפסקת תוכנית או לסיום פעולה נוכחית. במעטפת אינטראקטיבית, בעזרת פקודה זו יכול כותב הפקודה לסיים את הפעולה הנוכחית שלו, לסיים את חיבור השתמש בו הוא נמצא ולסגור את המסוף עליו הוא עובד.

סביבת Unix

השימוש בפקודת exit ליציאה ממשתמש Root, הוא כדלקמן:

root@PC:/# exit               
exit
user@PC:~$
ב. טראוון

ב. טראוון (B. Traven‏; נולד ב-1882 או ב-1890, נפטר ב-26 במרץ 1969) הוא שם עט של סופר שכתב בגרמנית והתפרסם בארצות הברית בזכות ספרו, האוצר של סיירה מדרה, אשר היווה בסיס לסרט בו כיכב המפרי בוגארט. רוב ההיסטוריונים מעריכים שטראוון היה למעשה רט מרוט, שחקן במה ואנרכיסט, שברח מאירופה למקסיקו בסביבות שנת 1924.
טראוון נחשב לאיש המסתורין בעולם הספרות של המאה ה-20. הוא נולד למשפחה גרמנית באזור שהיה אז גרמני והיום הוא חלק מפולין. הוא היה מעורב בפוליטיקה ובתקופה הסוערת, שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מספרים שהיה לזמן קצר ראשה של ממשלה מהפכנית במדינת בווריה. מסופר גם שנידון למות ומאז נמלט ושוטט בעולם. הוא נאסר באנגליה בגלל חוסר תעודות ולאחר שהשתחרר הפליג משם כמלח בספינת סוחר נורווגית לכיוון אמריקה וליד טמפיקו שבמקסיקו קפץ מהספינה וכנראה נשאר במקסיקו עד מותו בשנת 1969. על שמו האמיתי ומוצאו יש ספקולציות רבות כולל אחת הטוענת שהוא בן בלתי חוקי של הקיסר וילהלם השני. טראוון כתב 12 ספרים שתורגמו לשפות רבות ופורסמו בכל רחבי העולם.
בשנת 1929 פורסם הרומן "הוורד הלבן", על ניסיונותיה של חברת נפט אמריקאית לרכוש חווה מקסיקנית, בניגוד לרצונו של בעל החווה. רומן זה שימש, בין השאר, השראה לשמה של מחתרת "הוורד הלבן" שהתנגדה לשלטון המפלגה הנאצית בגרמניה.
בשנת 1948 הסריט ג'ון יוסטון במקסיקו את הסרט "האוצר מסיירה מדרה" על פי הספר. לביצוע המלאכה עזר יועץ טכני בשם האל קרובס שלאחר מכן זוהה כטראוון עצמו.
בשנת 1954 הוסרט ספרו "מרד התלויים" במקסיקו. בשנת 1960 הוסרט "מקריו" על ידי רוברטו גאוולדון (Roberto Gavaldón) בשם "הזמנה למקריו".
בגלל חייו ההרפתקניים, כונה טראוון בארצות הברית, "ג'ק לונדון הגרמני".
זליק מאזור

זֶלִיק (זליג) מַאזוּר (בכתיב יידיש: זעליג מאַזור; Zelik Mazur;‏ 1913, קרטוז-ברזה, רוסיה הלבנה – ספטמבר 1970, סאו פאולו, ברזיל) היה סופר יידיש, עורך, סופר ילדים ומוציא לאור של עיתון ילדים, יהודי ממוצא פולני-רוסי שפעל בארגנטינה ובברזיל.

קורות חיים

מאזור התייתם בגיל רך, וגדל בבית יתומים יהודי בעיר בריסק. כבר בהיותו בר מצווה החל לכתוב, לערוך ולהוציא לאור עיתוני ילדים ביידיש, מאוירים וכתובים בידיו. בגיל חמש עשרה פרסם רשימות נוגעות ללב על החיים בבית היתומים, בעיתוני הילדים היידישאיים הגדולים בוורשה.
בשנת 1931 היגר זליק מאזור לארגנטינה, והשתקע בבואנוס איירס. בתחילה עבד בטחנות קמח ואצל סוחרי תבואות, אך עד מהרה פרץ לעולם העיתונות וספרות הילדים היהודית בארגנטינה. סיפור ילדים משלו זכה בפרס ראשון בתחרות של סיפורי יידיש בשנת 1935, והוא הפך לסופר ועיתונאי המתפרנס מכתיבתו. סיפורי הילדים שלו נדפסו, עד השמדת יהדות אירופה, בכל רחבי העולם היהודי. הוא פרסם את יצירותיו גם תחת שמות בדויים, בין השאר חתם בשמות משה קוזה, ז. הירשלזון וזליקסון.
בשנת 1939 ייסד את עיתון הילדים היידישאי "אַרגעניטנער ביימעלעך" ("אילנות קטנים של ארגנטינה"), שהיה למפעל חייו. לעיתון זה הקדיש את רוב שנותיו, בעריכה באיסוף וליקוט, בכתיבה ובאיור. יותר משלושים שנה הופיע עיתון הילדים המשובח שלו. אבל קהל קוראי היידיש בארגנטינה, ביתר יבשת אמריקה ובאירופה הלך והתמעט, ובשנים האחרונות היה זה למעשה עיתון ללא קוראים.
בשנות חייו האחרונות היה נציג העיתון "יידישע פרעסע" (שיצא בריו) בסאו פאולו. נפטר בסאו פאולו בספטמבר 1970, בן 57.
זליק מאזור פרסם למעלה מעשרה כרכים של סיפורי ילדים, וכרכי העיתון שלו מגיעים לעשרות. ספריו לא תורגמו לעברית, אך מספר ספרים בודדים תורגמו לספרדית, ויצאו לאור בבואנוס איירס.
זליק התחתן עם ציפורה קנטור בשנת 1941 שהיא בת למלחין קנטור בארגנטינה והיא בעצמה למדה לנגן וכתבה שירים בישראל.
להם 3 ילדים שגרים בישראל: שניים מהם בקיבוץ רמות מנשה: צבי ועקיבא מאזור, ואחת גרה בגן יבנה באזור השפלה ושמה יעל קופמן שהיא מורה לדרמה ואשת רוח.
כעת, ישנם עוד עשרות מנכדיו וניניו שחקנים, מוזיקאים ורקדנים אשר ממשיכים עם רוחו ופועלו.
סוני ושר

ביוגרפיה


שרילין סרקיסיאן פגשה לראשונה את סלווטורה בונו בבית קפה בלוס אנג'לס בנובמבר 1962, כאשר הייתה בת 16 בלבד. סוני, בוגר ממנה ב-11 שנה, בונו עבד אצל המפיק פיל ספקטור באולפני חברת התקליטים "אולפני גולד סטאר". השניים הפכו לחברים הטובים ביותר, ולאחר תקופה נישאו בשנת 1964, אך בונו אומר באוטוביוגרפיה שלו כי אלא לא היו נישואים רשמיים (הם למעשה נישאו כחוק לאחר שנולד ילדם היחיד, צ'סטיטי). דרך בונו, שר התחילה כשזמרת רקע, ושרה בבגיבוי בכמה מההקלטות הקלאסיות של ספקטור כגון, "Be My Baby", של הצמד The Ronettes ו "You've Lost That Lovin' Feelin'", של הצמד הרייצ'ס ברדרס
שטוקהולם (ספר)

תקציר העלילה

הספר עוקב אחר קורותיהם של חמישה גיבורים במשך שמונה ימים. גיבורי הספר היזם יהודה, הפרופסורים לכלכלה אבישי ועמוס, רופאת הילדים בפנסיה נילי וזוהרה, כותבת ספרי זיכרונות, הם חמישה חברים ותיקים מהמעמד הבורגני, בעלי מקצועות חופשיים, משכילים, אמידים, מכובדים, לכאורה נורמליים, הנושקים לגיל 70. ואז שמונה ימים לפני ההכרזה על פרס נובל, שבו יש לאבישי סיכוי כלשהו לזכות זוהרה מוצאת אותו מת במיטתו, ככל הנראה באופן פתאומי מדום לב. החבורה הוותיקה מתכנסת ומחליטה להסתיר את עובדת המוות מוועדת הפרס כדי שלא תתבטל המועמדות שלו לפרס נובל הניתן בסטוקהולם. 
ויהודה אמר, מעודָד, תחשבו על זה שנייה, יש שתי אופציות: או שהוא מת אתמול ונקבר היום סתם פרופסור לכלכלה, נחמד ורווק, וזוהרה אמרה, נחמד וגרוש, ויהודה אמר, זוהרה, אם לא אכפת לך להתרכז שנייה אחת בעיקר, והתחרט מיד, ואמר, פרופסור לכלכלה, נחמד וגרוש שהיו לו כמה חברים שחיבבו אותו וגם הם ימותו תיכף, או שהוא מת בעוד שבעה ימים חתן פרס נובל לכלכלה, בנאדם שייחרת בנצח, ייזכר לעד, שכל מפעל החיים שלו לא היה לשווא, שיזכה לכבוד הענק ביותר שקיים באנושות, ואני כבר לא מדבר על המיליון דולר או קרונות או כמה שזה.
— עמוד 79
הספר מחולק לפרקים שכל אחד מהם מסופר מנקודת מבט של דמות אחרת מתוך הרביעייה קושרת הקשר, בוחן את השתלשלות העניינים מנקודת מבטה וחושף את מערכת היחסים של הדמות הזו עם המת.

עיבוד לטלוויזיה

הספר עובד לסדרה בת 4 פרקים בעלת אותו שם בהפקה משותפת של כאן 11 וקשת 12 בביומויו של דני סירקין על פי תסריט שכתבה הסופרת, נעה ידלין בעצמה. בסדרה משחקים בתפקידים הראשיים לאורה ריבלין, ששון גבאי, דב גליקמן, תיקי דיין וגידי גוב.
Mir

Mir היא תוכנת שרת תצוגה למחשב ללינוקס, המפותחת על ידי חברת קנוניקל. על פי התכנון עתידה Mir להחליף במערכת ההפעלה אובונטו את מערכת החלונות X, אשר נמצאת בשימוש כיום.
Mir הוכרזה על ידי קנוניקל ב-4 במרס 2013. Mir פותחה כדי לאפשר את פיתוח יוניטי 8, הדור הבא של ממשק המשתמש יוניטי.

ארכיטקטורת התוכנה

Mir כמו Wayland, בנויה על EGL, ומשתמשת בתשתיות שונות שפותחו במקור ל-Wayland, כמו יישום ה- Mesa של EGL ,ו-Jolla’s libhybris. שכבת התאימות ל-X, נקראת XMir, ומבוססת על XWayland. תשתיות אחרות שבשימוש Mir, נלקחו מאנדרואיד.

התקבלות

נכון לספטמבר 2013 סביבת שולחן העבודה היחידה שהודיעו עליה שתתמוך ב-Mir, היא יוניטי של קנוניקל. אין כל הפצת לינוקס שהודיעה על כוונה ש-Mir תהווה בה את מנהל החלונות כברירת מחדל.
בין נגזרות אובונטו, שאינן משתמשות ביוניטי כברירת מחדל, הודיעו מפתחי זובונטו כי הם ישקלו להריץ שולחן העבודה Xfce באמצעות XMir, אך שלושה שבועות מאוחר יותר הודיעו שהדבר לא יקרה לבסוף.

אובונטו

ביוני 2013, הכריזה קנוניקל באופן ציבורי על מהלכי מפתח בפיתוח התוכנה. על פי קנוניקל נאמר כי יוניטי גרסה 7 יפעל כברירת מחדל עם XMir בתוספת מצב תאימות לאחור דל מבוסס X11, באובונטו 13.10, הסרת מצב התאימות באובונו 14.04 LTS, והרצת יוניטי 8 תהיה על ידי Mir באופן מלא, תהיה בגרסה 14.10. מאוחר יותר ב-1 באוקטובר 2013, הודיעה קנוניקל על דחיה בתוכניותיה אודות Mir, ושהיא לא תשתמש ב-XMir כבר בגרסה 13.10. ב-Ubuntu Touch צפויה Mir להתקבל בגרסת הטלפונים החכמים של יוניטי 8.

ביקורת

במרס 2013 הודיעה קנוניקל על Mir, כחלופה לשרת התצוגה X.Org באובונטו. מוקדם יותר ב-2010 הודיעה החברה כי תשתמש ב-Wayland. בעקבות כך נכתבו מספר מאמרים על ידי אנשים המובילים מיזמים דומים או המושפעים מכך, אשר ביקרו או ליבנו את הנושא.  
קנוניקל הודיעה שלא תוכל למלא את צורכי אובונטו באמצעות Wayland.
מתיו גארט, ממפתחי ליבת לינוקס, ביקר את קנוניקל אודות מתן הרישיונות שלה למיזמי התוכנה שהיא מפתחת, ובמיוחד לMir. שלא כמו שרת ה-X.Org ו-Wayland, אשר שניהם תחת רישיון MIT,‏ Mir היא תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו גרסה 3, אך התורמים למערכת נדרשים לחתום, כי הזכויות על תרומותיהם באשר לשינוי הרישיון ימסרו כליל לקנוניקל. משמעות הדבר שקנוניקל יכולה לשנות בעתיד את הרישיון לקניני. הדבר גם עלול לפגוע בתחרותיות בכך שלא כל אחד יוכל לשנות את הקוד המקורי ולמכור גרסה משל עצמו. 
ביוני 2013 יונתן רידל ממפתחי קובונטו, הודיע שקובונטו לא תעבור ל-Mir. בהודעתו ביקר רידל את קנוניקל בכך שמיזמיה אינם תורמים לכלל עולם הקוד הפתוח,  ומנסים להתבדל ממנו. רידל הוסיף כי תקוותו בהמשך היא לכן לעבוד ל-Wayland, כמו ש-KDE והפצוות לינוקס אחרות מתכננות לעשות.

ביוני 2013 הודיע גם יוליאן לברגן ממפתחי לובונטו שההפצה לפחות שני השחרורים הבאים לא תעבור ל-Mir.
באוגוסט 2013 הוחלט על ידי מפתחי לובונטו לא להשתמש ב-Mir או ב-XMir בגרסה 13.10 של ההפצה. גרסאות ניסוי לא רשמיות עם Mir וXMir זמינות להורדה.
בספטמבר 2013 הסירה אינטל את התמיכה ב-XMir ממנהלי ההתקנים שלה.
יחסי אנגולה–יפן

ביקורים רשמיים

אנגולה ויפן כוננו יחסים בספטמבר 1976. טצורו יאנו , חבר הפרלמנט של יפן, ביקר באנגולה בשנים 1998, 2000, 2001, 2003 כסגן שר בכיר לענייני החוץ, וב-2004. שרת החוץ יוריקו קאוואגוצ'י  ביקרה בשנת 2001.
פדרו דה קסטרו ואן דונם , שר החוץ של אנגולה, ביקר ביפן בשנים 1989, 1991 ו-1992. שר המסחר והתיירות דיאס ביקר בשנת 1993. בשנת 1995 ראש ממשלת אנגולה מרקולינו מוקו , שר החוץ ונאנסיו דה סילבה מורה , שר הנפט אלבינה פ' דה אסיס, מזכיר הממשלה פייז'ו, שר הגאולוגיה והמכרות דיאס, ושרת הדייג והסביבה מרתה פ' מ. ג'ארדים ביקרו כולם ביפן בשנת 1995. אנטוניו ד. פ. קוסטה נטו, שר התעסוקה האנגולי, ביקר בשנת 1998. מזכיר הממשלה ואן-דן ביקר בשנת 1999. נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, שר המלונות והתיירות ולנטין, ושר החוץ מירנדה ביקר בשנת 2001. שר המסחר הוסי ביקר בשנת 2002. שר האוצר מוראס ועוזר השר לראש הממשלה ז'יימה ביקרו בשנת 2003.

חינוך

יפן הפכה למדינה הראשונה באסיה שניהלה שותפות חינוכית עם בית ספר באנגולה ב-21 בינואר 2013, כאשר אוניברסיטת ריוקוקו היפנית (קיוטו סיטי) ואוניברסיטת אגוסטינהו נטו באנגולה חתמו על הסכם שיתופי פעולה למחקר סטודנטים. ההסכם השיתופי נחתם בשגרירות אנגולה ביפן על ידי דיקן אקאמאטסו של רוקוקו, דיקן אוניברסיטת אגוסטינו נטו והשגריר האנגולי ביפן.
ריינהרד ג. הייניש

ביוגרפיה

הייניש גדל בפילאך, בשנת 1983 החל ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטת וינה. בשנת 1987 קיבל מאוניברסיטת וירג'יניה תואר מאסטר לאומנויות ובשנת 1994 תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של מישיגן. 
החל משנת 2009 משמש כפרופסור לפוליטיקה אוסטרית. לאחר מכן הוא עבר לאוניברסיטת פיטסבורג, שם הוא עבד כפרופסור למדע המדינה והיה למנהל המחלקה ללימודים בינלאומיים. מאז ספטמבר 2009 משמש כפרופסור לפוליטיקה אוסטרית מנקודת מבט אירופית השוואתית באוניברסיטת זלצבורג וכראש המחלקה למדעי המדינה.
בעבודתו המדעית עוסק הייניש, בין השאר, בשאלות אודות הפוליטיקה האוסטרית בהקשר האירופי, מחקר פופוליזם השוואתי ומדיניות השוואתית בשוק העבודה. הייניש הוא המייסד והמנהל האקדמי של אוניברסיטת הקיץ קרינתיה ויו"ר האגודה האוסטרית למדע המדינה מאז שנת 2016.
ריינהרד הייניש נשוי לסופר קווטקה ליפוש.
מפלגת לוויין

בפוליטיקה, מפלגת לוויין היא מפלגה המקיימת ברית הדוקה עם מפלגת אם גדולה ממנה, ולעיתים אף נשלטת על ידה.
במשטרים בעלי חופש פוליטי מוגבל, עשוי להיות שימוש במפלגות לוויין על מנת להציג חזות של בחירות דמוקרטיות, בעוד שבפועל מתקיים למעשה משטר חד מפלגתי. כך לדוגמה בגרמניה המזרחית המפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה והמפלגה הלאומית דמוקרטית של גרמניה שהתחרו לכאורה במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה השלטת, שימשו למעשה כלי משחק בידיה ולא התנגדו לשלטונה הקומוניסטי-אבסולוטי. גם ברוסיה כיום ישנן טענות בדבר היותן של המפלגות רוסיה הוגנת והמפלגה הליברל דמוקרטית של רוסיה מפלגות לוויין למפלגת רוסיה המאוחדת, עקב תמיכתן בשלטונו של ולדימיר פוטין. 
מפלגות לוויין עשויות לקום גם על מנת לאפשר למיעוט שאינו נהנה מזכויות אזרח מלאות לזכות בייצוג פוליטי מסוים, או כדרך לרשימה מאוחדת גדולה לזכות בתמיכה נוספת מצד ציבורים התומכים בחלק ממצעה, אך אינם יכולים להזדהות עם הקונצנזוס המפלגתי השורר בה. כך למשל עד לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל ב-1966, ואף מספר שנים לאחר מכן, היו כלל המפלגות הערביות בישראל מפלגות לוויין של מפא"י והמערך. על מפלגות אלו נמנו רשימה דמוקרטית של נצרת, חקלאות ופיתוח, קידמה ועבודה, רשימה דמוקרטית לערביי ישראל ועוד.
גם מפלגות קטנות שנוסדו שלא ברצון אחת המפלגות הגדולות, ומתוך מטרה להוות אלטרנטיבה להן, נחשבות לעיתים מפלגות לוויין בשל הזדהותן המובהקת עם אחד הגושים הפוליטיים.
במשמעות מודרנית עשוי המושג מפלגת לוויין לשמש כביטוי גנאי למפלגה שאינה עומדת על עקרונותיה ונראית כמשרתת את מטרותיה של מפלגה גדולה ממנה. כך לדוגמה עם ההידרדרות בכוחה של העבודה החל מהכנסת ה-15, וחברותה בקואליציות בראשות הליכוד וקדימה, נשמעים מפעם לפעם קולות המאשימים אותה בהיותה מפלגת לוויין המשרתת את צורכי המפלגות השולטות.
הנריק שרינג

חייו

שרינג נולד בז'לאזובה וולה בפולין, שם החל בלימודיו. בהמשך למד בברלין אצל קרל פלש. הופעת הסולו הראשונה שלו הייתה בשנת 1933, בנגינת הקונצ'רטו לכינור של יוהנס ברהמס. משנת 1933 עד 1938 למד קומפוזיציה בפריז, אצל נדיה בולאנז'ה ובשנות מלחמת העולם השנייה עבד כמתורגמן ופרשן מטעם ממשלת פולין הגולה (שרינג שלט בשבע שפות) וניגן בקונצרטים לפני חיילי בעלות הברית בכל רחבי העולם. באחד הקונצרטים האלה במקסיקו סיטי קיבל הצעה לקבל עליו את מחלקת כלי הקשת באוניברסיטה המקומית. הוא נענה להצעה ובשנת 1946 קיבל אזרחות מקסיקנית.
בשנים הבאות התמקד שרינג בהוראה, לפני שחידש את קריירת הקונצרטים שלו בשנת 1954. הופעתו הראשונה בניו יורק קצרה שבחים רבים ומאז עד סוף חייו הרבה במסעות קונצרטים. הוא מת בקאסל, גרמניה.
גישתו למוזיקה נחשבת לשקולה, נטולת יומרות ועתירת כבוד למלחין. מורשתו המוזיקלית מציבה אותו בין גדולי הכנרים של המאה ה-20.
לשרינג הקלטות רבות, ביניהן שתיים של מכלול הסונאטות והפרטיטות לכינור מאת יוהאן סבסטיאן באך וכמה מן הסונאטות של בטהובן וברהמס, עם הפסנתרן ארתור רובינשטיין. שרינג עסק גם בהלחנה; יצירותיו כוללות מספר קונצ'רטי לכינור ויצירות מוזיקה קאמרית.
בין תלמידיו נמנה הכנר מרדכי ברוצקי