google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם אלרן

ביוגרפיה

אלרן נולד ברומניה בנם של סימה ויעקב ליזרוביץ. עלה עם משפחתו בגיל שנה לישראל. למד בבית ספר רמז ובגימנסיה הריאלית בראשון לציון. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר אלרן מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. במלחמת ששת הימים היה צוער בקורס קציני חי"ר. הכוח הוא הצטרף לחטיבת הצנחנים שלחמה תחת אוגדת טל בקרבות בכיבוש חן יונס, רפיח ומערך פתחת רפיח. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בחטיבה. בהמשך מונה למפקד פלוגה ושימש סגן מפקד גדוד בצנחנים והשתתף במבצע ברדס 54-55. במלחמת יום הכיפורים נפצע במהלך הקרבות בסיני. 
במבצע ליטני לחם כמפקד גדוד בחטיבת ביסלמ"ח, והוביל אותו בלחימה במארון א-ראס. ב-1982 מונה למפקד חטיבת הבקעה ובהמשך שירת כסגן מפקד יחידת הקישור ללבנון. בתחילת 1985 נפגע באורח קשה בהתפוצצות מטען צד באזור הכפר ארזי בדרום לבנון (מצפון לערוץ הליטני, כ-4.5 ק"מ מזרחית לגשר קסמייה), כשהיה בכוח חילוץ וסריקה לאחר פיגוע בו נהרגו שני חיילים, הוא נפטר כעבור מספר ימים. על שמו אמפיתיאטרון בסמוך לאנדרטת הבקעה.
היה נשוי לקיילי, ואב לשלושה בנים.
ליאונרד אורנשטיין

קורות חיים

אורנשטיין, יליד ניימכן, את לימודיו עשה תחת הנחייתו של הנדריק לורנץ, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה התאמת הפורמליזם של גיבס למולקולות. משוואת אורנשטיין- זרניקה, אותה פיתח במשותף עם חתן פרס נובל פריץ זרניקה, מיושמת לחישוב פונקציות קורלציה בתאוריית הזורמים תחת הנחות קירוב שונות כדוגמת פוטנציאלי כדורים קשיחים, לנרד ג'נוס יוקאווה ופוטנציאלים נוספים. תהליך אורנשטיין-אולנבק מתאר את התנועה של חלקיק בראוני מאסיבי תחת השפעת כח חיכוך או כח מרכזי.
ב-1914 מונה לתפקיד פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת אוטרכט שם היה ממשיך דרכו של פטר דביי. בין השנים 1918 ועד 1922 עמד בראש החברה הציונית ההולנדית (NZB). כשהוקמה המחלקה לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים אורנשטיין סייע למאמציו של חיים ויצמן במציאת פיזיקאי חוקר מהמעלה הראשונה שימונה לחבר סגל. ב-1921 במשותף עם גיליסט הולסט דחף להקמת האגודה הפיזיקלית ההולנדית ועמד בראשה מ-1939 עד נובמבר 1940. ב-1922 מונה למנהל המעבדה הפיזיקלית, שם הרחיב את תחום התעניינותו למחקר של עוצמות קווי פליטה ספקטרליים. 
לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה הוצע לאורנשטיין להגר עם משפחתו לארצות הברית אולם אורנשטיין סירב לעזוב את מעבדתו באוטרכט. בספטמבר 1940 סולק מן האוניברסיטה ונאסר עליו להיכנס למעבדתו ובנובמבר 1940 פוטר באופן רשמי. אורנשטיין ביטל את חברותו באגודה הפיזיקלית ההולנדית ב-29 בנובמבר 1940, בתקופה זו התרחק מן החיים הציבוריים והסתגר בביתו עד למותו במאי 1941.
משפט ההצגה של ריס

מספר משפטים חשובים באלגברה ליניארית ובאנליזה פונקציונלית ידועים בתור משפט ההצגה של ריס. המשפטים קרויים של שמו של המתמטיקאי היהודי-הונגרי פרידיש ריס.

משפט ההצגה לתבניות ססקווילינאריות חסומות על מרחב הילברט

יהיו  ו- מרחבי הילברט. תבנית ססקווילינארית על זוג מרחבים אלה היא העתקה  שליניארית במשתנה הראשון ואנטי-ליניארית במשתנה השני. אומרים שהיא חסומה אם קיים קבוע ממשי  כך ש- לכל  ו-, כאשר  מסמן הן את הנורמה המושרית מהמכפלה הפנימית ב- והן את הנורמה המושרית על . תבנית ססקווילינארית היא חסומה אם ורק אם היא פונקציה רציפה (ביחס לטופולוגית המכפלה על ) ולכן כששני המרחבים  הם סוף-ממדיים, כל תבנית ססקווילינארית היא חסומה.
נסמן ב- את המכפלה הפנימית על .
משפט: בהינתן העתקה ליניארית חסומה , ניתן להגדיר תבנית ססקווילינארית חסומה  על ידי  (החסימות נובעת מאי-שוויון קושי-שוורץ). יתרה מזאת, עבור כל תבנית ססקווילינארית חסומה  קיימת העתקה ליניארית חסומה יחידה  כך שהשוויון  מתקיים לכל  ו-.
גזר קיפח

תיאור הצמח

צמח הבר גדל בצידי הדרכים, ברוב אזורי הארץ, ופורח במלוא עוזו בחודשים מאי, יוני ויולי. הגזר הוא צמח דו-שנתי שגובהו 100–180 ס"מ. בשנה הראשונה הוא רק מגדל שושנת עלים ואוגר מזון בשורש השיפודי. בשנה השנייה הוא מצמיח תפרחת זקופה וגבוהה ובחודש מאי הצמח פורח בסוככים לבנים וגדולים, במרכזם פרחים בצבע שחור שנועדו למשוך חרקים.

תולדות הגזר

מקורו הפראי של הגזר בא ככל-הנראה מאפגניסטן, שהיא עדיין המרכז לסוגים השונים של הגזר. גזר הבר הגיע לאירופה ולארצות הברית כצמח בר. בארצות המזרח התיכון הוא זכה לריבוי תרבותי כבר בתקופת הנצרות, ובסין ובצפון מערב אירופה במאה ה-13. גידולו התרחב במאה ה-20, כאשר התגלה ערכו התזונתי, במיוחד כמקור עשיר בבטא קרוטן, חומר המשמש ליצירת ויטמין A.

אמונה עממית

ערביי ארץ ישראל נוהגים לבשל מרק משורשו של הגזר הקיפח לפני שהוא יוצר תפרחות. בשלב זה השורש עבה ועסיסי. יש הטוענים כי שתיית המרק יעילה נגד מחלות כבד ועור. לאמונה זו אין סימוכין מדעיים מוכחים.
הר בלדר (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1958 על ידי משלחת החקר של אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון לאנטארקטיקה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition), בהתייחס לשם הרכס בו הוא ממוקם. ההר ממוקם בסמוך להרים נוספים הנקראים אף הם בשמות הקשורים למיתולוגיה הנורדית: בלדר הוא אל פגאני גרמאני.
הרוהיקו קורודה

ראשית חייו

בשנת 1963 החל קורודה בלימודי משפטים באוניברסיטת טוקיו אותם סיים בשנת 1967, כשהוא עובר בהצטיינות את בחינות ההסמכה עוד קודם סיום לימודיו. לאחר מכן הצטרף למשרד האוצר במסגרת פרויקט ממשלתי אשר מימן לו לימודי כלכלה באוניברסיטת אוקספורד אותן למד בין השנים 1969-1971.
הוא המשיך בתפקידים שונים במשרד האוצר, והגיע לשיאו בתפקיד סגן שר האוצר לעניינים בינלאומיים (1999-2003). בינואר 2003 התפטר מממשרד האוצר לטובת מינוי ליועץ מיוחד לממשלה במרץ 2003. בשנים 2005-2003 כיהן כנשיא הבנק לפיתוח אסיה.
סלידת טעם

מחקריו של גרסיה

ד"ר ג'ון גרסיה, שחקר בשנות ה-50 השפעות של קרינה על התנהגות, שם לב שעכברים פיתחו סלידה מחומרים מסוימים שאותם אכלו לפני שנחשפו לקרינה. על מנת לאשש זאת ביצע גרסיה מחקר שבו נתן לשלוש קבוצות עכברים מים ממותקים ובעקבותיהם קרינה חלשה, קרינה חזקה וקבוצת ביקורת (בה אין קרינה). בהינתן האפשרות (לאחר החשיפה או אי-החשיפה) לשתות מים ממותקים או מי ברז רגילים (לא ממותקים), בחרו העכברים שנחשפו לקרינה לשתות הרבה פחות מים ממותקים מאלו שלא נחשפו לקרינה. בעוד העכברים שלא נחשפו לקרינה שתו פי 4 מים מתוקים ממים שאינם מתוקים, שתו העכברים שנחשפו לקרינה חלשה 40% מים מתוקים, ואלו שנחשפו לקרינה חזקה שתו 10% מים ממותקים.
ממצאים אלו היוו סתירה להרבה מתאוריות הלמידה בספרות דאז, שכן באותה תקופה לא האמינו שסלידה יכולה להיווצר לאחר חשיפה בודדת ועיכוב ארוך. גרסיה הציע שהסלידה מהמים הממותקים נוצרת בשל הבחילות שגורמת הקרינה, וכך החל המחקר בסלידה מטעם.

הערות בנוגע לסלידה מטעם

פיתוח סלידה מטעם אינו דורש מודעות או קשב. הפרט לא צריך לחשוב או להבין מה יצר את הבחילה או התחושה השלילית. למעשה, הפרט עשוי לקוות שיהנה מהחומר, והגוף מרגיש בתחושת הסלידה בצורה אוטומטית. התניית סלידה מטעם מחזקת את הטענה שבהתניה קלאסית התגובה היא אוטומטית.
כמו כן, סלידה מטעם דורשת צעד אחד. ניסוייו של פבלוב דרשו מספר צימודים בין הגירוי המותנה (למשל, צלצול פעמון) לבין הגירוי הבלתי מותנה (במקרה זה, בשר) לפני שהשתרשה התגובה המותנית. בסלידה מטעם, כבר לאחר צימוד אחד בין בחילה למזון מסוים, יסלוד הפרט מהמזון. בנוסף, בעוד ברוב ההתניות דרוש מרווח בין צעדי של כשנייה, בהתניית סלידה מטעם יש אפשרות להפסקה ארוכה (של מספר שעות, או אפילו ימים) בין האוכל לתחושת הבחילה.
אם הטעם אותו מקשר הפרט לבחילה הוצג לו בעבר, האפקט לא יהיה חזק, או לא יתרחש כלל. לתופעה זו קוראים עכבה סמויה. 
השימוש בהתניית סלידה מטעם במעבדות נפוץ הן במחקרים בתחום הטעם והן למחקרים בתחום הלמידה.

סלידה מטעם אצל בני אדם

סלידה מטעם נפוצה גם אצל בני אדם. כשאדם אוכל מאכל רע (לדוגמה, בשר מקולקל) ובעקבותיו אינו חש בטוב, הוא עשוי למצוא את סוג המזון (בשר, במקרה זה) מעורר סלידה עד הכחדת התחושה. כמו כן, המזון אינו חייב ליצור את הבחילה על מנת לעורר סלידה. אדם האוכל מזון בפעם הראשונה וחש בחילה או כאב בטן ללא קשר למזון, עשוי לפתח סלידה מטעמו של מזון זה. אפילו מאורעות היוצרים בחילה בצורה ברורה ומודעת (רכבת הרים) לאחר המזון עשוי לגרום ליצירת סלידה מטעם. אנשים עשויים גם לפתח סלידה מטעמם של משקאות אלכוהוליים מסוימים כתוצאה מהקאתם.
סלידה מטעם היא בעיה נפוצה אצל מטופלי כימותרפיה, החשים בבחילה בשל הטיפול התרופתי, אך מקשרים את תחושת הבחילה למזון.

שימושים בהתניית טעם

על מנת ללמד חיות שלא לפגוע בבעלי חיים או צמחים מסוימים, נותנים לחיה לאכול מהחיה או הצמח ממנה רוצים להרחיק אותה בנוסף לרעלנים היוצרים אצלה בחילה וכאב בטן. כך לומדת החיה להימנע מסוגי טרף אלו, ובפעם הבאה שתנסה לאכול אחד שכזה, תזהה מיד את טעמו ותוותר עליו.
הארמון המלכותי של בית סבויה

תולדות המקום

הארמון נבנה במאה ה-16, ומאה ה-17 שופר עבור כריסטין מארי מצרפת, מאדמה ריאלה. הארמון נבנה בטורינו, היום בירת מחוז פיימונטה, אשר הייתה בירת בית סבויה מהמאה ה-12 עד המאה ה-19. הארמון המלכותי כולל ממצאים המעידים על סגנון החיים האריסטוקרטיים. המשפחה המלכותית גרה בארמון משנת 1645. חדרי הארמון מקושטים בשטיחי קיר עשירים ובאוספים של אגרטלים סינים ויפניים. במחסן הנשק המלכותי יש אוסף תצוגות של נשק מהמאה ה-16 והמאה ה-17.

תיאור המקום

הארמון מאופיין בסגנון בנייה בארוקי אך כולל גם אלמנטים של  נאו קלאסי. חזית הארמון שוחזרה בשנים האחרונות והשיבה לעצמה את צבעה המקורי שהיה לבן.
הארמון נבנה על ידי שני אדריכלים: קרלו די קסטלמונטה (Carlo di Castellamonte) ו"אמדיאו קסטלמונטה" ( Amedeo di Castellamonte). מבט לאורך החזית של הארמון מצביע על האיזון בין 
הביתנים הצדדים. האיזון מופרע רק בכיפה הנראית משמאל של הקפלה, בה נשמרים "תכריכי טורינו". ב"ארמון המלכותי" מצויה גם האנדרטה הלאומית של הקרביניירי (בעבר משטרת הפרשים) (Monumento Nazionale al Carabiniere).
נוסע שביקר בארמון בשנת 1795 כותב על הארמון: "הריהוט מתאים לתפארת החדרים. בין השאר, מעמדי התאורה משתקפים במראות אשר מעוטרות במסגרות כסף, שנעשו בטעם רב. אני מעיר הערה זו רק בגלל העובדה שפרטי הריהוט, שבשימוש החדרים באיטליה, מוצבים בירכתי האולם כך שלא תימנע כניסה של אור היום לחדר".
מאחורי הארמון מצויים הגנים המלכותיים. הכניסה היא משדרות לוצ'יו (Viale Luzio). הגנים פתוחים לציבור בשעות אלה: משעה 9:00 בבוקר עד שעה לפני השקיעה. הכניסה חופשית.
יחסי מלאווי–מרוקו

היסטוריה

בין רפובליקת מלאווי לממלכת מרוקו מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, ללא שגרירות תושבת של מדינה אחת בשנייה. היחסים הרשמיים שבין המדינות כוננו ב-31 בינואר 2001, עם זאת כבר לפניכן היו מגעים בין מלאווי למרוקו כאשר משלחות מרוקאיות הגיעו למלאווי להתדיין עמה בנושאים שונים.
היחסים בין שתי המדינות התחזקו כאשר מונתה ועדה קבועה לשיתוף פעולה בין שתי המדינות ב-27 בדצמבר 2002.
ב-1998 קיבלה מלאווי סיוע טכנולוגי ממרוקו בתחום הייעור והנדסת המים. כ-5 שנים אחר כך העניקה מרוקו למלאווי 600,000 דולר אמריקאי שיועדו לעזרה הומניטרית לתושבי המדינה. הכסף שימש לבסוף ליישום תוכנית חינוכית ממשלתית בבתי הספר היסודיים במלאווי.
רואירו

היסטוריה

נכון לשנת 2009, אוכלוסיית רואירו מנתה 238,858 איש כאשר גידול האוכלוסייה המהיר היה תגובה למחסור בדיור זמני בניארובי. העיר חוותה קשיים להסתגל לכמות האנשים. רואירו היא עיר תעשייתית עם מספר מפעלים גדולים הכוללים את Devki Steel Mills, Super Foam, מפעל הבגדים Spinners & Spinners ומאכלי רואירו. העיר שופעת בבנקים וקניונים ונכון להיום, נהנת מעליית מחירי דיור כאשר הרבה מאזורי הקפה הופכים לאזורי מגורים ובין היתר, כוללים את אחוזת טאטו (Tatu). עסקי ICT גם כן מתקדמים באזורים אלה הכוללים מרכזי SmartEdge PASHA וכן כפר דיגיטלי של מועצת KICT בה האוכלוסייה יכולה לקנות מחשבים ולקבל הכשרה בתחום המחשב בחינם.
אזור זה היה מחוז גדל של קפה ואגבת הסיסל כאשר אגבת הסיסל נמצאת משני צדי הנהר מימין לכביש הראשי לתיקה. כיום, זהו אזור מגורים. בעבר היו ארבעה בתים ראשיים באזור הצד הדרומי של הנהר. השטח הועבר למאגד אפריקאי שפותח באחזקות קטנות בשנות ה-70. בין השנים 2013 עד 2017  חבר הפרלמנט היה הון אסתר גאטהוגו (Hon Esther Gathogo). הון סימון נאגאגא קינג'ארא (Hon. Simon Ng'ang'a King'ara) הוא חבר הפרלמנט הנוכחי שזכה בבחירות הכלליות של אוגוסט 2017.
חידושי רבי שמעון יהודה הכהן

תוכן

על פי עדות תלמידיו, החידושים הכתובים הם רק חלק קטן מחידושיו כולם שמסר במשך שיעורים של ארבעים שנה. את רוב חידושיו לא כתב מעולם, וחלק אחר אבד.
הרב שקופ העריך כתבים אלה, ולא אחת אמר כי נרשמו מתוך עיון ועמל. בשנותיו האחרונות החל לנסות להדפיס את החידושים, אולם לבסוף הדבר לא יצא לפועל לפני השואה. בתקופת המלחמה תלמידו הרב יצחק דב קופלמן לקח מביתו של הרב שקופ את כתביו, ולאחריה מסר את הכתבים לבני משפחתו של הרב שקופ על מנת להדפיסם.
יסודות שונים המובאים בספר מורחבים בספר "שערי ישר" של הרב שקופ, ולפעמים מסקנת הדברים בשני הספרים אינה אחידה. אך למרות שהספר "שערי ישר" הודפס בתקופה מאוחרת יותר, לא השמיטו המוציאים לאור דבר מתוך הכתבים, והדפיסו את כל מה שהופיע בהם. גם המחבר עצמו לא רצה לשנות שום דבר יסודי בכתביו, והתבטא, שלמרות שבוודאי יש דברים שכתב בעבר ועם השנים בעקבות עיונו שינה את דעתו, אין זה מפחית כלל מערכם וחשיבותם של הכתבים, כי כולם נכתבו לאחר עיון רב ומתוך שיקול דעת מעמיק.
המוציאים לאור נמנעו מלבצע שינויים כלשהם בטקסט, וגם מקומות סתומים לא הושמטו.
לוס פינוס

היסטוריה

הארמון נבנה ב-1853 בסגנון האמנות האקלקטית, נרכש והיה למעונם הרשמי של נשיאי מקסיקו בשנת 1934. מאז היה הארמון בית ל-13 נשיאי מקסיקו ובני משפחותיהם במשך עשרות שנים. בשנת 2000 פתח הנשיא ויסנטה פוקס את הארמון לציבור הרחב ועבר להתגורר בווילה סמוכה.
עד שנת 1940, התגוררו ראשי המדינה של מקסיקו בטירת צ'פולטפק, במקום סמוך. בשנת 1934, נכנס הנשיא לזרו קרדנס לתפקידו וסירב לגור בטירת צ'פולטפק בטענה כי הטירה ראוותנית מדי ואינו רוצה בה כמעונו הרשמי. הוא הציע להקים בית קטן יותר בסמוך לטירה, גם הוא בפארק צ'פולטפק, בשם "Rancho La Hormiga". בהמשך שינה את שם המשכן ל"לוס פינוס".
הסכם עבודה אישי

ביחסי עובד-מעביד, הסכם עבודה אישי (נקרא גם חוזה עבודה אישי או הסכם תעסוקה) הוא חוזה המסדיר את הזכויות והחובות בין העובד לבין המעסיק. מקור ההסכם במשפט הרומי (שם ההסכם בלטינית היה locatio conductio operarum) ובמערכות יחסים שהיו נהוגות בין אדונים למשרתים במאה ה-19.
בדרך כלל הסכם העבודה מתאר מערכת יחסים של תלות כלכלית וכפיפות חברתית. סר אוטו קאהן-פרוינד, שהיה מומחה לדיני עבודה, כתב: "היחס בין מעסיק לבין עובד הוא בדרך כלל יחס של בעל ממון כלפי אדם חסר כוח. במהותו הוא אקט של כניעה וכפיפות, המוסתרים במילים יפות הקרויות "הסכם עבודה", יציר כפיו של המוח המשפטי. המטרה העיקרית של דיני העבודה הייתה ותמיד תהיה צמצום כוח המיקוח."

תכולת הסכם העבודה

הסכם העבודה האישי מיועד לשכירים, המועסקים על ידי מעסיק, בניגוד לעצמאים, המועסקים על ידי עצמם. הסכם זה קובע את תקופת העבודה (תאריך תחילתה, ולעיתים גם תאריך סיומה) ואת תנאי העבודה, כגון שעות העבודה, השכר וכו'. בנוסף לתנאים הנקבעים במפורש בהסכם האישי, מושפעות זכויות עובדים ממקורות חיצוניים להסכם זה, ובהם דיני העבודה, צווי הרחבה, הסכמים קיבוציים ועוד. בנושאים שונים, כדוגמת שכר מינימום, חופשה, דמי מחלה, חופשת לידה, פיטורים ופיצויי פיטורים קובעים מקורות חיצוניים אלה תנאי מינימום, שבדרך כלל העובד אינו יכול לוותר עליהם.
במקרים מסוימים נחתם הסכם עבודה בין עובד למעסיק, אולם העבודה מתבצעת עבור מזמין שירות, שאינו זה שחתם על ההסכם. במקרה זה, המעסיק הוא קבלן כוח אדם או קבלן שירות, והעובד נקרא "עובד קבלן". מזמין השירות קרוי גם "מעסיק בפועל", וחלות עליו חובות מסוימות לשמירה על זכויותיו של עובד הקבלן.

ביקורת

פילוסופים בעלי השקפה אנרכו-סינדיקליסטית רואים בהסכמי עבודה סוג של עבדות, המונע מהעובד השכיר את זכותו להגדרה עצמית. קרול פייטמן, למשל, כתבה: "הסכמי עבודה מאפשרים "לקנות" בני אדם, ולהתייחס אליהם כאל רכוש. כפועל יוצא מכך, ההסכם בין הצדדים דומה לרכישת נכס. אולם נשאלת השאלה כיצד ניתן לחלץ את הנכס מהאדם, משימה שאיננה אפשרית. עבודה פיזית, יכולת שכלית או שירותים שמוענקים על ידי אדם, כל אלה אינם נכס הניתן לחלוקה. בניגוד לנכס, לא ניתן להפריד ביניהם לבין האדם המבצע אותם."
Associated Press

Associated Press (תעתיק: אסוֹשייטד פְּרס; מוכרת גם בראשי התיבות: AP [איי-פי]) היא סוכנות הידיעות האמריקאית. כיום, זוהי סוכנות הידיעות הגדולה בעולם.
סוכנות זו מנוהלת על ידי תאגידי עיתונים. הסוכנות היא קואופרטיב שלא למטרות רווח והשותפים בה הם מספר רב של עיתונים וגופי תקשורת, אשר חולקים ביניהם את התוכן שהם מייצרים. גופי תקשורת אחרים, שאינם שותפים, יכולים לרכוש ממנה את התוכן שהיא מייצרת.
החברה הוקמה בשנת 1846 על ידי שישה עיתונים מניו יורק. 
ארגוני החדשות שהינם עמיתים של ה-AP היו מחויבים בראשית קיומה של הסוכנות להעביר ידיעות בלעדיות וידיעות אלה זיכו אותם בקבלת ידיעות מה-AP וכך יצרו מועדון בלעדי. ארגוני חדשות שלא היו עמיתים של הסוכנות לא יכלו להשתמש בידיעות אלו. הבלעדיות של המועדון וכניסתם של רשתות עיתונים גדולות עודד שיתוף של עיתונים גדולים עם קטנים. בעיה מרכזית שעמדה בפני חברי הAP הייתה איך לפתח שיטה, שתעודד שיתוף של ידיעות אותם אספו העיתונים בנפרד. בנוסף, מדיניות הבלעדיות יצרה חשש להתנגשות עם מדיניות התחרות הנהוגה בארצות הברית. 
בעקבות מאמר שמתח ביקורת על תפקודה של AP בגרמניה הנאצית הודתה הסוכנות שלפי דרישת הנאצים היא פיטרה שישה צלמים יהודים בגרמניה, אך סייעה להגירתם משם, העסיקה צלמים פרו-נאצים, וסיפקה לנאצים תצלומים ששימשו את התעמולה הנאצית.
בספטמבר 2000, במהלך האינתיפאדה השנייה, פרסמה סוכנות הידיעות AP תצלום בו נראה אדם פצוע יושב שותת דם ולידו עומד שוטר משמר הגבול ישראלי, כשהוא מניף בידו אלה, כביכול כלפי האדם הפצוע, כשעל-פי הכיתוב המופיע מתחת לתצלום הפצוע הוא מפגין פלסטיני. מאוחר יותר התברר כי הפצוע שבתמונה הוא טוביה גרוסמן, יהודי אמריקאי שהותקף בידי פורעים פלסטינים וכי השוטר שלידו מניף אלה כדי להדוף ולהניס את הפורעים. הסוכנות התנצלה על הפרסום עם הכיתוב השגוי והמטעה.
במאי 2018 בטור שפורסם בניו יורק טיימס מספר מתי פרידמן, עורך ב-AP בעבר, כי נהג לציית לדרישת החמאס להציג את אנשיו שנהרגו כאזרחים ובכך להעלות את מספר האזרחים שנהרגו על ידי ישראל.
ג'יימס סומרוויל

קריירה מוקדמת

סומרוויל הצטרף לצי המלכותי הבריטי ב-1897 כצוער במספר ספינות קרב והתמחה בתקשורת אלחוטית. ב-1904 הועלה לדרגת לוטננט.

מלחמת העולם הראשונה ואחריה

במלחמת העולם הראשונה השתתף בקרב גליפולי בתפקידי קשר והועלה לדרגת קומנדר. על שירותו זה עוטר באות השירות המצוין.
לאחר המלחמה פיקד על מספר ספינות קרב. ב-1925–1925 ניהל את מחלקת האיתות (קשר) של האדמירליות.
באוקטובר 1933 הועלה לדרגת אדמירל משנה ובשנים 1936–1938 היה מפקד צי המשחתות בשייטת הים התיכון. במלחמת האזרחים בספרד כשהרפובליקנים איימו להפציץ את פלמה דה מיורקה עמד בראש כוח בינלאומי שכלל את אוניית מערכה של כיס "דוטשלנד" והמשחתת האיטלקית "מלוצ'לו". ב-1937–1939 שירת כמפקד שייטת במזרח הודו.
בתחילת 1939 פרש מהשירות בגלל סיבות רפואיות (חשד לשחפת).

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה נקרא שוב לשרת באדמירליות ופעל לפיתוח מערכות הקשר והראדאר. במאי 1940 היה עוזרו של אדמירל ברטרם רמזי בפינוי החיילים הבריטים והצרפתים מדונקרק (מבצע דינמו). הוא עצמו ביקר בקאלה ב-24 במאי 1940 כדי לקבל תמונה אמינה של המצב בשטח.
לאחר כניסת איטליה למלחמה, ב-10 ביוני 1940, הורה צ'רצ'יל לחזק את הכוח בימי בים התיכון. לשם כך הוקם כוח משימה H וב-30 ביוני 1940 קיבל סומרוויל את הפיקוד על הכוח הזה שמפקדו הייתה בגיברלטר. כוח משימה H כלל את נושאת המטוסים "ארק רויאל", אוניות הקרב "ואלינט" ו"רזולושן", הסיירת הוד וארבע משחתות.
צ'רצ'יל חשש שהצי הצרפתי של ממשלת וישי ייפול לידי הגרמנים והורה על מבצע קטפולט (קטפולטה) כדי להשתלט על הצי הצרפתי או להשמידו. הוא פקד על סומרוויל להגיע לנמל מרס אל כביר ליד אוראן באלג'יריה שם היה ריכוז גדול של אוניות מלחמה צרפתיות. לאחר שהצרפתים השיבו בשלילה פתח סומרוויל באש. האוניה ברטאן טבעה על אנשי צוותה. ארבע משחתות הצליחו לברוח אך שלוש טובעו ורק המשחתת "שטרסבורג" הצליחה להגיע לנמל טולון. בהתקפה נהרגו 1,297 מלחים צרפתים ו-350 נפצעו. סומרוויל הביע לאחר הפעולה כי לדעתו זה היה משגה מבחינה פוליטית.
במאי 1941 נקרא כוח H להגיע לאוקיינוס האטלנטי ולהשתתף במרדף אחרי אוניית המערכה ביסמרק. ב-26 במאי המריאו מטוסים מארק רויאל והפציצו את הביסמרק. הם פגעו במערכת ההיגוי שלה, דבר שאיפשר את הטבעתה לאחר מכן. הסיירת אה"מ הוד נפגעה וטבעה בקרב זה ורק שלושה מתוך 1,415 אנשי צוותה שרדו וחולצו כשעתיים לאחר מכן בידי משחתת בריטית.
במרץ 1942 מונה סומרוויל למפקד השייטת הבריטית המזרחית בטרינקומליי בציילון והועלה לדרגת אדמירל. עם נפילת סינגפור העביר את מפקדתו לנמל קילינדילי בקניה. באפריל 1942 פתח האדמירל היפני צ'ואיצ'י נגומו באופנסיבה באוקיינוס ההודי. סומרוויל איבד נושאת מטוסים ושתי סיירות. רק בתחילת 1944 קיבל תגבורת וב-19 במאי 1944 תקף את מתקני הדלק באי סאבאנג בצפון סומטרה ובמאי 1944 את סורביה.
באוקטובר 1944 מונה לראש נציגות הצי הבריטי בוושינגטון עד דצמבר 1945. ב-8 במאי 1945 הועלה לדרגת אדמירל הצי.

לאחר המלחמה

בסוף 1945 פרש מהשירות. באוגוסט 1946 קיבל תואר של לורד לוטננט של סומרסט. נפטר ב-19 במרץ 1949 מהתקף לב.
סרגיי פסנקו (האב)

ביוגרפיה

פסנקו נולד בקייב. הוא בוגר אוניברסיטת קייב בחינוך גופני.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בינקפינג שבשוודיה בשנת 1977 זכה פסנקו במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.83 דקות.

סגן אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, באותה העת מערב גרמניה בשנת 1982 זכה פסנקו במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:22.29 דקות, אחרי ג'סי ואסאלו מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 4:20.05 דקות ולפני אנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:27.04 דקות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה פסנקו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.76 דקות, לפני פיל האבל מבריטניה (2:01.20 דקות) ורוג'ר פיטל ממזרח גרמניה (2:01.39 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:23.43 דקות, אחרי בן ארצו אלכסנדר סידורנקו שקבע שיא אולימפי חדש של 4:22.89 דקות ולפני זולטן וראסטו מהונגריה (4:24.24 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בספליט באותה העת יוגוסלביה בשנת 1981 זכה פסנקו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:22.77 דקות ובכך הגן על תוארו ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.48 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, שבאקוודור בשנת 1982 זכה פסנקו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.91 דקות, אחרי מיכאל גרוס מגרמניה שקבע שיא אליפות חדש של 1:58.85 דקות ולפני שיאן העולם קרייג בירדסלי מארצות הברית (2:00.08 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:23.29 דקות, אחרי ריקרדו פראדו מברזיל שקבע שיא עולם חדש של 4:19.78 דקות וינס פיטר ברנדט ממזרח גרמניה (4:23.02 דקות).
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1983 זכה פסנקו במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.74 דקות, אחרי מיכאל גרוס שקבע שיא עולם חדש של 1:57.05 דקות.

חייו האישיים

בשנת 1982 נישא פסנקו לאירנה פסנקו, חברתו מבית הספר. לזוג נולדו שני בנים, סרגיי פסנקו ג'וניור (נולד ב-1982) , ייצג את אוקראינה ב-3 אולימפיאדות בתחרויות השחייה (סידני 2000, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008) וקירילו פסנקו (נולד ב-1986), ייצג את אוקראינה באליפות אירופה בשחייה (בודפשט 2006). לאחר שפרש משחייה תחרותית בשנת 1984 החל פסנקו לעבוד כמאמן שחייה.
היידי בריהל

ביוגרפיה

בריהל נולדה בבוואריה, ב-1954 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "Der letzte Sommer".
ב-1955 שיחקה בסרט "Die Mädels vom Immenhof" המבוסס על ספר ילדים ומתפקיד זה התפרסמה.
ב-1957 שיחקה בסרט "Bekenntnisse des Hochstaplers Felix Krull" המבוסס על רומן של תומאס מאן.
ב-1960 ניסתה לראשונה לייצג את גרמניה באירוויזיון עם השיר "Wir wollen niemals auseinandergehen" אך הייתה במקום השני בתחרות המקדימה, השיר דורג גבוה ברשימת הלהיטים של גרמניה.
ב-1963 ניסתה שוב פעם ובהצלחה לייצג את גרמניה בתחרות עם השיר "Marcel", באירוויזיון 1963 בלונדון, וסיימה במקום התשיעי.
ב-1963 גם הייתה בתפקיד הראשי בסרט הפנטזיה "סינבד רב החובל".
היא הכירה את השחקן האמריקאי ברט האלסיי ועברה לגור איתו ברומא, בסוף 1964 הם נישאו, ב-1970 עברו לארצות הברית והיא החלה להופיע בלאס וגאס.
ב-1973 הופיעה בפרק של הסדרה קולומבו. ב-1975 שיחקה בסרטו של קלינט איסטווד "The Eiger Sanction". בנוסף היא גם עסקה בדיבוב של מספר סרטים.
ב-8 ביוני 1991 מתה בריהל כתוצאה מסרטן השד.
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל

ביוגרפיה

אליזבת כריסטינה נולדה ב-28 באוגוסט 1691 בבראונשווייג, ללודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, נסיך אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה, דוכסית וירטמברג. בשנת 1704 בהיותה בת 13 התארסה אליזבת כריסטינה עם קרל, ארכידוכס אוסטריה, לאחר משא ומתן בין סבה אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל לבין גיסתו של קרל - הקיסרית וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, שהייתה גם היא נצר לבית ולף. בתחילה התנגדה אליזבת כריסטינה לנישואים, משום שהיה עליה להמיר את דתה לקתולית, אולם לבסוף הסכימה לנישואים. לפני החתונה נאלצה אליזבת כריסטינה לעבור בדיקה רפואית, על מנת להוכיח את פוריותה.
בתקופת החתונה שהה קרל בספרד בעקבות מלחמת הירושה הספרדית, ומשום כך הגיעה אליזבת כריסטינה לברצלונה ביולי 1708, וב-1 באוגוסט אותה שנה התחתנו השניים. מיד לאחר חתונתם הלחיץ אותה קרל שתעשה הכל על מנת ללדת בן, מכיוון שליריבו פיליפ, דוכס אנז'ו כבר היה בן באותה העת.
בשנת 1711 מת גיסה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקרל חזר לווינה על מנת להסדיר את ירושתו הקיסרית. אליזבת כריסטינה נותרה בקטלוניה כמושלת בשם קרל, ונטען שהיא שלטה יותר טוב מאשר קרל עשה זאת.
בשנת 1713 עזבה אליזבת כריסטינה את ברצלונה, והצטרפה לבעלה קרל בווינה. קרל לא נתן לאליזבת כריסטינה לעסוק בפוליטיקה, אולם היא השיגה השפעה בחצר בעקבות קשריה המפחתיים בצפון גרמניה, ובנסוף היא הצליחה למנוע את נישואי בנותיה לנסיכים מבית המלוכה הספרדי.
בכל תקופת נישואיה הייתה אליזבת כריסטינה נתונה ללחצים אדירים מצד קרל ללדת בן זכר, וניסיונות הרופאים להביאה לידי כך הרסו את בריאותה. אולם קרל התייחס אליה כראוי כל חייו, ולא החזיק פילגש חוץ ממנה, ואף הבטיח לה קיצבה גדולה לאחר מותו.
יחסיה עם חמותה אלאונורה מגדלנה מנויבורג וגיסתה וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג היו טובים מאוד, ושלוש הקיסריות אף תמכו אחת ברעותה.
בשנת 1740 מת בעלה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית. בעקבות המלחמה לא קיבלה אליזבת כריסטינה את הקיצבה שהובטחה לה, אך בתה מריה תרזה סיפקה לה סכום נכבד לקיום חצרה, ונהגה לבקר אותה בקביעות. ב-21 בדצמבר 1750 מתה אליזבת כריסטינה בווינה, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית לצד בעלה.
בלקן בוטבגרד

אולם ביתי

החל מתאריך 6 באפריל 2014 החלה הקבוצה לארח בבוטבגרד ארנה החדש, המכיל 4,000 מקומות ישיבה. עד אז ארחה הקבוצה בארנה בלקן הישן, שהמכיל 1,000 מקומות ישיבה.