google/wiki40b huggingface dataset:
השתלטות עוינת

השתלטות עוינת היא תהליך בו נרכשת השליטה בחברה ציבורית, שלא בהסכמת הנהלת החברה או בעל השליטה. השתלטות עוינת מתבצעת באמצעות רכישת מניות החברה, בשיעור המאפשר החלפת ההנהלה הנוכחית של החברה וניהול ענייניה.

ביצוע ההשתלטות עוינת

אדם המבקש לרכוש שליטה בחברה יצטרך להחזיק בשיעור גבוה של מניותיה. לכאורה יהיה עליו לרכוש מעל 50% ממניות החברה, אבל כאשר מניות החברה מבוזרות מאוד ונמצאות בידי הציבור הרחב, די להחזיק בשיעור נמוך יותר כדי לשלוט בחברה.
עד שנות ה-60 המשתלט היה צריך לפנות באופן פרטני לבעלי המניות של החברה ולהציע להם למכור לו את מניותיהם. שיטה זו הייתה מסורבלת מאוד. בנוסף, הרכישה ההדרגתית של מניות החברה יצרה נראות של ביקוש, וגרמה לעלייה במחירי המניות. לכן, ככל שתהליך הרכישה יתקדם, כך יעלה מחיר המניות, דבר שייקר את עלות ביצוע ההשתלטות העוינת. בנוסף, התמשכות תהליך הרכישה מאפשרת למנהלי החברה לנקוט בצעדים כדי לסכל את ניסיון ההשתלטות העוינת.
הדרך היעילה והאפקטיבית ביותר לרכוש שליטה בחברה ציבורית היא באמצעות הצעת רכש (Tender offer). הצעת רכש היא מכשיר משפטי באמצעותו פונה המציע לבעלי המניות של החברה בהצעה לרכוש את מניותיהם. הצעת הרכש מאפשרת למשקיע לבצע פנייה מרוכזת לכל בעלי המניות של החברה. שני היתרונות העיקריים של הצעת הרכש הם קיצור ופישוט התהליך והוזלת עלות הרכישה.
כיוון שרכישת השליטה בחברה מהווה לרוב עסקת ענק, לרוב החברות המשתלטות אין את ההון הנזיל הדרוש למימון העסקה. לכן, רוב ההשתלטויות העוינת מבוצעות באמצעות מינוף (Leverage buyout) - החברה מממנת חלק מועט מעלות הצעת הרכש באמצעות הון עצמי, כאשר רוב העלות מממונת באמצעות הלוואות. על מנת לקבל הלוואות בהיקף של מאות מיליוני דולרים, המשתלט ממשכן את החברה הנרכשת ומחזיר את ההלוואה באמצעות רווחיה (באופן זה, ההלוואה אינה מכבידה על המשתלט עצמו).

השתלטות עוינת ומיזוג חברות

מאנה (Manne) מסביר שמיזוג בין שתי חברות גורם למעשה לרכישת השליטה בחברת המטרה (החברה שנעלמת עם השלמת המיזוג), אך בשונה מהשתלטות עוינת, מיזוג נעשה בהסכמת ההנהלת חברת המטרה ולרוב בעסקת מיזוג משולמת תמורה גבוהה יותר מאשר בהצעת רכש עוינת. לגישתו, מיזוגים עדיפים בדרך כלל על סוגי השתלטות אחרים משום שאינם מצריכים מסחר יקר במניות, והם מבטיחים שיתוף פעולה ושימור דרג הניהול של החברה הנרכשת. עם זאת, כאשר משא ומתן לקראת מיזוג אינו מבשיל, הצדדים עשויים לבחור לבצע השתלטויות עוינות.
הירש (Hirsch) מונה גם מספר הבדלים בין מיזוג והשתלטות: מיזוג נעשה בדרך כלל בין חברות מאותו סקטור, ואילו השתלטות יכולה להיעשות על ידי חברות מסקטורים שונים לגמרי. בנוסף, כיוון שהמיזוג נעשה בהסכמה הוא לא כרוך לרוב בשינויים קיצוניים בניהול החברה. מנגד, בהשתלטות עוינת המשתלט תופס שליטה מלאה על החברה הנרכשת במטרה להחליף את ההנהלה.
האשה

האשה: לחייה ולענייניה של אשה בארץ ישראל היה ירחון וכתב עת ראשון לנשים שיצא לאור בארץ ישראל בשנים 1926–1928.
העורכת הראשונה שלו, חנה טהון (1886–1954), ציינה שהירחון שאף ליצירת טיפוס חדש של האישה הארץ-ישראלית אשר רואה את פעילותה בביתה כחלק מהבניין הלאומי-הציבורי. 
צמיחתו של הירחון מקבילה למתרחש בעולם המערבי באותה תקופה. היא קשורה לתהליך רכישת ההשכלה של נשים, היותן חלק מכוח העבודה היצרני ופוטנציאל צרכני הולך וגדל. הם שיקפו את היחס לאישה כעקרת בית מצד אחד – מדורים של עצות לניהול הבית, ומצד שני הכרה באוטונומיה של נשים שזכותן ללמוד, לרכוש השכלה ולפרנס את עצמן. 
בראשית היישוב העברי בארץ ישראל החלו נשים להיאבק למען שוויון זכויות. במסגרת התאגדותן למען נשים הקימו ארגון ארצי "התאחדות נשים עבריות למען זכויות בארץ ישראל" (1919) ואת עיקר רעיונותיהן ביטאו באמצעות "האשה". 
מרבית הכותבות ב"האשה", בטווח הגילאים הרחב שבין עשרים לשישים שנה, עלו לארץ בעליות השנייה והשלישית, ובייחוד בשנות העשרים של המאה הקודמת. רובן נולדו באירופה - בגרמניה, וברוסיה ובארצות הברית. הן באו מבתים בורגניים. בספרי הזיכרונות שכתבו ובמסמכים אוטוביוגרפיים מעידות לפחות חלקן על מצב כלכלי שפיר במשפחות המוצא ועל בתים פטריארכליים, שבהם הונהגה חלוקת עבודה מסורתית. רוב האבות עסקו במקצועות חופשיים, ורוב האמהות היו עקרות בית. הבנות עודדו לרכוש השכלה. רובן נשלחו ללמוד לתארים גבוהים, לעיתים בערים אחרות מאלה שמהן באו, וכך הרחיבו את אופקיהן. תחומי עיסוקן נשאו אופי ציבורי: נשות חינוך, עובדות סוציאליות, משפטניות, פעילות בארגוני נשים ועוד.
רוב הכותבות בעיתונים לא היו עיתונאיות אלא כתבו מתוך אידאולוגיה. הן הכירו זו את זו והיו ביניהן קשרים טובים עוד לפני הקמת העיתון. "האשה" ביקש לבחון את מעמדן של נשים בתוך המרחב הביתי ולהציגו כמשתלב בבניין האומה. לכן, העיתון עסק בעיקרו בצורך של האישה בת החוגים האזרחיים לפעול במסגרת הלאומית, ומצד שני, לא להזניח את משפחתה הפרטית ואת משק ביתה, שהיוו את הבסיס לאומה. רוב כתיבתן עסקה ביחס לתפקיד האישה כאם הדורות הבאים ומכאן מחויבותה לחינוך ולבריאות הדור הבא.
רבקה ודמני-שאומן

קורות חיים

נולדה במחנות המעצר בקפריסין, בסוף 1948, בתם הבכורה של זוג ניצולי השואה, אשר שנה קודם לכן, באוקטובר 1947 עלו לארץ ישראל מרומניה, בספינת המעפילים "גאולה" וגורשו לקפריסין על ידי הבריטים. האב, ישראל שאומן היה קומונר "בני עקיבא" ברומניה ולימים תעשיין מצטיין בעלי מפעל "נרות ישראל" בחיפה. האם, עדינה לבית הכטלינגר הייתה בתו של אחד מראשי "הפועל המזרחי" בבוקובינה. 
המשפחה הקטנה הגיעה מקפריסין לארץ בפברואר 1949, התיישבה ביפו וכאן גם נולד האח הצעיר של ודמני-שאומן, ספי שאומן, לימים סא"ל שנהרג במלחמת לבנון הראשונה.
ודמני-שאומן קיבלה חינוך דתי לאומי והייתה ב"בני עקיבא". בוגרת אוניברסיטת תל אביב במדע המדינה וצרפתית (1971), מוסמכת האוניברסיטה בחינוך (1994) וקיבלה את הדוקטורט שלה בחינוך ב-2004, אף זאת מאוניברסיטת תל אביב. עד לקבלת התואר השני הייתה מורה לצרפתית בתיכון עירוני ט' בתל אביב, מנהלת הייצוא במפעל פטרוכימי, ומרצה למחשבים במכללה למינהל. ב-1995 מונתה לראש המכללה להוראת טכנולוגיה בתל אביב ובמקביל למנהלת המרכז הטכנולוגי בתל אביב, שני תפקידים בהם כיהנה במשך יותר מעשור שנים. ב-2008 התאחדה המכללה שבראשותה עם סמינר הקיבוצים, וודמני-שאומן מונתה למשנה לראש סמינר הקיבוצים וראש בית הספר לאמנויות וטכנולוגיה ובית הספר למוסמכים, בסמינר. 
במרץ 2012 מונתה על ידי שר החינוך דאז גדעון סער, לחברה במועצה להשכלה גבוהה ובינואר 2016, משהודחה פרופסור חגית מסר-ירון, המליץ שר החינוך נפתלי בנט ומליאת המועצה מינתה את ודמני-שאומן במקומה, לסגנית יושב ראש המועצה. תפקיד זה הוא התפקיד המקצועי הבכיר ביותר בהשכלה הגבוהה בישראל, כאשר יושב ראש המועצה הוא שר החינוך. 
ב-9 במרץ 2017 החליטה ממשלת ישראל על פי המלצת שר החינוך בנט, לשוב ולמנותה לחברה גם במועצה ה-13 להשכלה גבוהה.
ב-18 ביולי 2018 נמנתה עם חברי הוועדה לתכנון ולתקצוב שאישרו את הקמת הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל. בדצמבר 2018 נודע כי ודמני-שאומן הצביעה בעד האישור בעת שהאוניברסיטה דנה באפשרות להעסיק אותה. בפברואר 2019 קבע היועץ המשפטי לממשלה כי ודמני-שאומן הייתה שרויה בניגוד עניינים, והורה למל"ג לחזור על ההליך.
.
ודמני-שאומן נשואה ויש לה שלושה ילדים.
מלון באב"ד

היסטוריה

בעלי המלון היו יעקב וחנה באב"ד. המלון הוקם ברחוב יפו, פינת רחוב יהודית, מול תחנת המשטרה.
במלון השתכנו רבנים ואדמו"רים רבים, בהן רבי אברהם מרדכי אלתר, ה"אמרי אמת", רבי אליעזר הגר, ה"דמשק אליעזר", הרב חיים מרדכי רולר, האדמו"ר מצ'ורטקוב, "הרב מפוניבז'" ו"הרב מטשיבין". הרב יוסף צבי דושינסקי עבר למלון בזמן מלחמת השחרור, עקב מגוריו ליד הגבול ברחוב שמואל הנביא.
המלון שימש גם כאולם חתונות. במלון התחתנו הרב יחיאל מיכל פיינשטיין וליפשא סולובייצ'יק (בתו של הרב מבריסק).
במרתף המלון פעל לימים דפוס "ספערא" של עיתון המודיע.
כאן 11

סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור

במשך השנים חלה הידרדרות במעמדה ובתפקודה של רשות השידור. ביולי 2013 שכר שר התקשורת, גלעד ארדן, חברת ייעוץ חיצונית לבחינת עתיד רשות השידור, על מנת להחליט האם נכון לסגור את הרשות. לאור הנתונים הוקמה "ועדת לנדס" וזו פרסמה את החלטותיה בראשית מרץ 2014. לפי הסיכומים שהתקבלו, תבוטל אגרת הטלוויזיה החל מ-1 באפריל 2015 ובמקום רשות השידור יוקם גוף שידורים חדש. לאחר חקיקת חוק השידור הציבורי הישראלי החלה הקמת תאגיד השידור הישראלי.

מתחילת שידורי הערוץ

הערוץ החל את שידוריו ב-15 במאי 2017 והחליף את הערוץ הראשון של רשות השידור שקדם לו.
בין 4 ביוני ל-3 באוגוסט 2017, שידר הערוץ את תוכני הטלוויזיה החינוכית לאחר שנחתם הסכם שידורי החינוכית בתאגיד השידור הישראלי, כולל מהדורת הערב החדש.
מעלייתו לאוויר ועד ה-12 במאי 2018 היה הערוץ בתקופת הרצה.
איכות התמונה המשודרת בערוץ מאז תחילת שידוריו היא בפורמט HD. בנובמבר 2017 החל בתהליך שדרוג תכניו לפורמט הגבוה אף יותר 4K (חלק מטכנולוגיית Ultra HD).
נתון הרייטינג הגבוה בערוץ נרשם ב-12 במאי 2018, בגמר האירוויזיון בליסבון, בו זכתה נטע ברזילי עם השיר "Toy", השיג כ-35% - הנתון הגבוה ביותר מאז פיצול ערוץ 2. הביצוע של ברזילי, שהתרחש בסביבות השעה 23:50 השיג כ-48%. נתון גבוה נוסף נרשם ב-15 ביולי בעת שידור גמר מונדיאל 2018, אז זכה הגמר לנתון של 37.2%.
בשונה מהערוץ הראשון של רשות השידור, ערוץ "כאן 11" משקיע תקציב בעבור פרסום תכניו, שכולל פרסום בערוצים המסחריים, באינטרנט ובשלטי חוצות. הפרסום כולל קידום של תוכניות ושל חטיבת החדשות.

תוכניות נוספות

בערוץ משודרות תוכניות נוספות, כולל דת, ספורט, טבע, תוכני מקור, ותוכניות רכש (בהן שידור יומי של כל העונות של "האוס" ושל "מד מן" והמשך שידורה של הסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" ששודרה בעבר בערוץ הראשון). ישנם גם שידורים חיים של אירועים בינלאומיים, כמו גביע העולם בכדורגל, משחקי נבחרת ישראל בכדורגל והאירוויזיון.

נגישות

כאן 11 הנגישה את שידור הבחירות לכנסת ה-22 לאנשים עם מוגבלות ולדוברי שפות זרות, על ידי שידור חי של הבחירות בערוצים ייעודיים ביוטיוב.
סמל נפאל

סמל נפאל הנוכחי הפך לסמלה הרשמי של המדינה ב-15 בדצמבר 2006. במרכז הסמל מופיעים הרי ההימליה ומעליהם דגלי המדינה. את ההרים והגבעות מחזיקים שנים מתושבי המדינה. הסמל עוצב על ידי נרנדרה ראג' ראג'בהאנדארי (Narendra Raj Rajbhandari).
סמל נפאל הקודם כלל במרכזו פרה לבנה, שליו (מסוג מונאל הימלאי) ירוק. בשני צידי הסמלים חילי גורקה, האחד מחזיק בידו חוקרי וקשת והשני רובה. 
ברקע הסמל ניתן לראות את הרי ההימליה, מעליהם שני דגלי נפאל מצולבים, שתי כפות רגלים של גוראקנאת' - האל השומר על הגורקה וכתר בית המלוכה של נפאל המסמל את בית המלוכה.
בתחתית הסמל הקודם היה קלף אדום ועליו מוטו המדינה בסנסקריט: जननी जन्मभूिमश्च स्वर्गादिप गरीयसी ("האם והמולדת יקרים יותר מהשמיים").
גרמאניה

גרמאניה (ביוונית: Γερμανία) היה המונח היווני והרומי בעת העתיקה שהתייחס לאזור הגאוגרפי שאוכלס בעיקר על ידי אנשים ממוצא גרמאני. המונח היה בשימוש בעיקר כדי לתאר את האזור שמתוחם ממזרח לנהר הריין וצפונית לדנובה ובדרום על ידי נהר הוולטאבה. האזורים מערבית לריין היו בעיקרם קלטים (ובמיוחד גאלים) ונהפכו לחלק מהאימפריה הרומית לאחר מלחמת גאליה באמצע המאה ה-1 לפנה"ס. החל במאה ה-19 ישנן התייחסויות של היסטוריונים לאזור זה בשם "גרמאניה החופשית" (Germania libera), כהתייחסות לאזור גרמאניה שלא היה תחת שלטון רומאי; אולם שם זה אינו נמצא במקורות העתיקים, וככל הנראה השימוש בו הושפע מהתעוררות רעיון הלאומיות בין המאות ה-18 וה-19.
ישנן עדויות כי היו שבטים שכונו "גרמאניים" אשר ישבו ממערב לריין, וייתכן כי אלו היו המקור לשם זה. החל במאה ה-2 לפנה"ס לכל המאוחר נחשב אזור זה כחלק מגאליה, עד שהפך לחלק מהאימפריה הרומית באופן חלקי. שבטים אלו היו השבטים הגרמאניים אשר ישבו באזור שכיום נמצא במזרח בלגיה, דרום מזרח הולנד ונמתח מעט לתוך גרמניה לכיוון הריין.
במהלך הקמת האימפריה הרומית, סוכלה כוונתו של אוגוסטוס לספח אזור זה בעקבות הכישלון הרומאי בקרב יער טויטובורג, ולפיכך ממשיכו טיבריוס הסיג את הכוחות הרומיים לגדה הדרומית של הריין, וכך נותר אזור זה מחוץ לשליטה הרומית.
האסטרואיד 241 Germania  נקרא על שם אזור זה.
הים הנורווגי

זרמים

בשל הקור הרב באזור הים הנורווגי, מימי הים הנורווגי וים גרינלנד נוטים לרדת מפני הים לעומק של שנים - שלושה קילומטרים. זרם אנכי זה מביא לכך שמימי האוקיינוס באזור זה רוויים בחמצן, וכך נוצרים למעשה זרם חם בגובה פני הים וזרם עומק קר בעומק פני הים, לאורך חופיה המערביים של נורווגיה.
זרם מזרח איסלנד מעביר מים קרים לכיוון דרום מהים הנורווגי, בעוד שזרם נורווגיה - המהווה חלק מזרם הגולף מעביר מים חמים בגובה פני השטח לעבר ים נורווגיה. בעטיו של זרם חם זה, ובשל המליחות הנמוכה של הים הנורווגי, במרבית שטחו של הים הנורווגי אין קרחונים, ומעבר ספינות מתאפשר במשך מרבית ימות השנה. בשל המליחות הנמוכה והחמצן הרב, הדגה באזור רבה ביותר. להקות המליחים, הבקלה, הסרדינים והאנשובי הרבות הביאו לכך שהים הנורווגי הוא אתר דיג בעל חשיבות כלכלית רבה לנורווגיה. סיבה נוספת לחשיבות כלכלית זו היא גילויים של מרבצי נפט וגז טבעי גדולים, שהפקתם המסחרית על ידי נורווגיה החלה בשנת 1993.
חוק דוד-פרנק

חוק דוד-פרנק (באנגלית: Dodd–Frank Wall Street Reform and Consumer Protection Act) הוא שמה של חקיקה פדרלית בארצות הברית, אשר נחתמה כחוק בידי הנשיא ברק אובמה ב-21 ביולי 2010. החוק מיישם רפורמה ברגולציה הפיננסית בארצות הברית, אשר אושרה על ידי הקונגרס האמריקאי ה-111, שהיה בשליטת המפלגה הדמוקרטית, ועל ידי ממשל אובמה. הרפורמה חוקקה בתגובה למיתון הכלכלי שעקב למשבר האשראי העולמי, ושווקה כשינוי המשמעותי ביותר ברגולציה הפיננסית בארצות הברית מאז השפל הגדול, כזו שלכאורה משקפת שינוי משמעותי בסביבת הרגולציה הפיננסית האמריקאית ומשפיעה על כל סוכנויות הרגולציה הפדרלית האמריקאית וכמעט כל היבט בתעשיית השירותים הפיננסיים האמריקאית.
החוק הוצע לראשונה ב-2 בדצמבר 2009 בבית הנבחרים ביוזמתו של ברני פרנק, ובוועידת הבנקים של הסנאט ביוזמתו של יו"ר הוועדה, כריס דוד מקונטיקט. לאור מעורבות שני חברי הקונגרס בהצעת החוק, הוועידה שהתכנסה להיוועץ בהצעת החוק ב-29 ביוני 2010, הצביעה בעד כינוי הצעת החוק בשמם.

רקע וסקירה כללית

המשבר הכלכלי העולמי הוביל לקריאות נרחבות לשינוי במערכת הרגולטורית בארצות הברית. ביוני 2009 הציג הנשיא ברק אובמה הצעה ל "שיפוץ כולל במערכת הרגולציה הפיננסית בארצות הברית, שינוי שלא נראה כמוהו מאז הרפורמות שבאו בעקבות השפל הגדול". לקראת פרסומה של הצעת החוק, הצהיר הנשיא אובמה כי היא כוללת 90% מהצעותיו בנושא. הצעת החוק אמנם הייתה ככלל עקבית להצעתו הראשונית של הנשיא אובמה, אך כללה גם אלמנטים נוספים אשר נגעו ליישום הרפורמה, כגון חוק וולקר המטיל מגבלות על הבנקים בארצות הברית באשר למסחר בהונם העצמי.
הרפורמה שינתה את המבנה הרגולטורי שהיה קיים לפניה, במובנים כגון יצירת סוכנויות חדשות (תוך כדי איחוד והפסקת קיומן של אחרות) במאמץ לפשט את התהליך הרגולטורי, והגברת הפיקוח על מוסדות ספציפיים הנחשבים למהווים סיכון על המערכת. במובן שהרפורמה משפיעה כמעט על כל הסוכנויות הפדרליות לרגולציה פיננסית בארצות הברית, החקיקה מייצגת שינוי באופן שבו השווקים הפיננסיים בארצות הברית יפעלו בעתיד. עם זאת, טרם ניתן לאמוד את השפעתה המלאה של הרפורמה בשלב זה.
חדווה ושלומיק

ביקורת

מבקרת התיאטרון הדה בושס אמרה :
"אנטי תרבות, פירושה, שארץ שלמה עוסקת ב"חדווה ושלומיק" אם לרעה ואם לטובה, והדבר נעשה לשיחת היום. אנשים שלא היו יודעים מעודם על קיומה של סדרה כזאת בתנאים אחרים, דנים בנושא שאין מה לומר בו. על כן "חדווה ושלומיק" היא אנטי-תרבות מעליבה... יעל אביב היא אמנם שחקנית נאה וסימפתית, ונדיר מאוד לחזות באישה יפה ומושכת על הבימה והמסך הישראליים - וגם זו נחמה. מנחם זילברמן לעומת זה, דומה מזוהה עם דמותו של שלומיק, הגאון התורן הישראלי המצוי, בעל המבט האטום, הבעת הפנים הקפואה וחסרת הרגישות, ואמרי השפר האינפנטיליים... חדווה ושלומיק נעשו לגיבורים של עולם ילדות. ואם אני זוכרת את גיבורי עולם הילדות שלי זה לדעתי אנטי חינוכי. אולי גם משום כך יש להרהר בטרם מעלים סדרות מסוג זה."
ג'ק וג'יל

תקציר העלילה

הדמויות הראשיות בסדרה הם ג'ק (משמה הפרטי ג'קלין) וג'יל (משם משפחתו ג'ילפסקי).
הסדרה מתחילה כאשר ג'ק מגלה שארוסה בגד בה עם השושבינה הראשית ועוזבת אותו לפני החתונה. היא בורחת לניו יורק ועוברת לגור עם חברתה מהתיכון אודרי גריפין.
ג'ק פוגשת במהרה את השכן מלמעלה, ג'יל, הבחור הנכון בזמן הלא נכון. ג'יל באותה תקופה מנהל מערכת יחסים ארוכה עם אליסה קרונקייט. בנוסף על כך היא מכירה את שני חבריו הנאמנים, אם כי קצת ביזאריים, של ג'יל: ברטו ומייקי.
ג'יל מתחיל לפקפק בקשר שלו עם אליסה לאחר שהוא פוגש את ג'ק. כשג'ק מקבלת עבודת התמחות במדורי הטלוויזיה בהם עובדת אליסה, העתיד של ג'ק וג'יל לא נראה ורוד.
כבר בפרק השני ג'יל נפרד מאליסה והעניינים מתחילים להסתבך.
ג'ק וג'יל נעשים זוג לאחר שהם מתייאשים מחיפוש מהותי בבני זוגם הקודמים.
הסדרה עוקבת אחרי חייהם של ששת החברים, מבחינה רומנטית, כלכלית, משפחתית וכו'. במהלך הסדרה ג'ק וג'יל נפרדים כמה פעמים בכוונה להיות רק ידידים, אך לאחר שזה לא מספיק לשניהם הם חוזרים לחיים זוגיים והשניים אף עומדים בפני חתונה בסוף העונה השנייה.
ברטו מאוהב באודרי כבר מתחילת הסדרה, אך כל פעם שהוא מנסה להראות לה זאת הוא מתבלבל ו"מפקשש". הוא עומד מהצד ורואה אותה יוצאת עם בחורים שונים. השניים נעשים זוג בפרק העשירי. בפרק האחרון של העונה הראשונה הזוג נפרד בעקבות בגידה של ברטו ואודרי מחליטה לעבור לגור בלוס אנג'לס. כאשר היא חוזרת הם מחליטים לנסות להתגבר על העבר במהלך, ומנסים כל יתר העונה לתקן את הקשר ביניהם.
מייקי ואליסה נעשים שותפים לדירה לאחר ששניהם מבינים שחבל לחפש שתי דירות שאפשר לחפש יחד. במהלך הסדרה השניים יוצאים עם דמויות רבות, מייעצים אחד לשני ונהיים חברים טובים מאוד. מדי פעם מייקי לא מתאפק ומציע הצעות מגונות לאליסה, שבדרך כלל יודעת לשים לו גבולות.

הפקה

התפקיד של ג'ק ניתן בתחילה לשחקנית אמיליה היינל אך לאחר צילום הפיילוט הוחלפה על ידי אמנדה פיט.
שיר הפתיחה של הסדרה היה השיר "The Truth about Romeo" (האמת על רומיאו). בעונה הראשונה בוצע על ידי הלהקה "Pancho's Lament" שגם כתבו את השיר. בעונה השנייה השיר מבוצע על ידי דייוויד קרוסבי.
אליפות אירופה לאומות באתלטיקה

היסטוריה

מי שהגה את הקמת התחרות היה ברונו זאולי, נשיא הוועדה האירופית באיגוד האתלטיקה העולמי. הוא רצה לקיים תחרות בה ישתתפו כל המדינות האירופאיות, בה הן יתחרו אחת נגד השנייה במקצועות מסלול ושדה.
ב-2008 הוחלט לשנות את מתכונת התחרות. במתכונת הנוכחית יש ארבעה דרגים של מדינות, ובתוכם יתחרו בעשרים מקצועות לגברים ונשים כאחד. בדרג הראשון והשני משתתפות 12 מדינות, ובדרג השלישי והרביעי 14 מדינות. בכל שנה שלוש מדינות מודחות מהדרג הראשון, ושלוש המדינות הראשונות מהדרג השני מחליפות אותן. מהדרג השני, השלישי, והרביעי עולות ויורדות שתי קבוצות.
חישוב הנקודות מתבצע כך:
בכל מקצוע מתחרה אתלט מכל מדינה. הניקוד מוענק לו לפי מיקומו הכללי, כך שהמקום הראשון מקבל הכי הרבה נקודות, והמקום האחרון מקבל הכי מעט. לדוגמה, בדרג בו יש 12 מדינות, המקום הראשון בכל מקצוע יקבל 12 נקודות, השני 11 וכן הלאה. הנבחרת המנצחת היא זו שהשיגה את כמות הנקודות המצטברת הגבוהה ביותר.
מוחמד רזה מירזאי

קריירה

מירזאי התחרה לראשונה באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) בשני מקצועות. בתחרות יידוי הפטיש (קטגוריה F56) הוא סיים במקום החמישי, ואילו בתחרות הטלת הכידון זכה במדליית הזהב כשקבע שיא פאראלימפי חדש של 40.42 מטרים.
באולימפיאדת הנכים סידני (2000) עבר מירזאי להתחרות בקטגוריה F57, והתמקד בתחרויות הטלת הכידון בלבד. הוא זכה במדליית זהב נוספת בתחרות כשקבע שיא עולם בקטגוריית הנכות שלו עם הטלה למרחק של 38.64 מטרים.
באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) הוא זכה במדליית זהב פעם נוספת, כשהטיל את הכידון למרחק של 40.71 מטרים, ובאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכה במדליית זהב רביעית ברציפות.
ריאד מנסור

ריאד' מנצור (בערבית: رياض منصور, נולד ב-21 במאי 1947) הוא הנציג של הרשות הפלסטינית באומות המאוחדות. מעמדו, הנגזר ממעמד המשלחת הפלסטינית, הוא כשל משקיף קבוע.
מנסור הוא בוגר של אוניברסיטת יאנגסטון שבאוהיו לתואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בייעוץ חינוכי ובעל תואר דוקטורט מאוניברסיטת אקרון שבאוהיו. משנת 2002 משמש כפרופסור נלווה למדעי המדינה באוניברסיטת מרכז פלורידה.
הוא שימש כסגן הנציג הפלסטיני לאו"ם בין השנים 1983 ל-2004. במהלך אותה תקופה שימש במספר תפקידים בעולם העסקים. בשנת 2005 מינה אותו נשיא הרשות מחמוד עבאס לתפקיד במקום נאסר אל-קודווה. מנסור הוא אחד מהגורמים הפעילים במאמצים של הרשות הפלסטינית לקבל הכרה כמדינה בעצרת הכללית של האו"ם לקראת ספטמבר 2011.
נשוי ואב לשניים.
Houses of the Holy

היסטוריה

שם האלבום הוא שם שיר שהוקלט בשביל האלבום, אך לבסוף לא יצא לאור עד יציאת האלבום הבא של הלהקה Physical Graffiti בשנת 1975.
האלבום היווה תפנית סגנונית בקריירה של הלהקה. קטעי הנגינה בגיטרה קיבלו גוון כבד יותר כשהשפעת סגנון הבלוז החלה להתפוגג, ופירוש המלל בשירים קיבל תפנית לכיוון מיסטי. האלבום הציג סגנונות שלא היו קיימים באלבומים קודמים. למשל, השיר D'yer Mak'er מבוסס על מוזיקת הרגאיי, No Quarter מציג פן של רוק מתקדם בעוד The Crunge הוא מחוות פאנק לג'יימס בראון. השיר שחותם את האלבום, The Ocean, הוקדש למעריצים הרבים שהגיעו להופעות של הלהקה.
מקורו של שם השיר D'yer Mak'er בבדיחה לונדונית שבה ברנש מספר לחברו שאשתו נסעה לחופשה. "ג'מייקה?" שואל החבר. "לא, היא נסעה מרצונה החופשי".
האלבום היה האחרון של הלהקה בשיתוף חברת ההקלטה Atlantic Records. לאחר מכן, בשנת 1974, החלה הלהקה בפיתוח חברת הפקות פרטית משלהם - Swan Song Records. אלבום זה הוא האלבום היחיד של הלהקה שכלל את כל מילות השירים שבתוכו.
בשנת 2003 האלבום דורג במקום ה-149 ברשימת 500 האלבומים של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון.

עטיפת האלבום

עיצוב העטיפה של האלבום הוא בהשראת הספר קץ הילדות, רומן מדע בדיוני מאת ארתור סי. קלארק. זהו קולאז' של מספר תמונות שצולמו בסוללת הענק, אתר מורשת עולמית בצפון אירלנד, בידי הצלם אוברי פאוול מחבורת המעצבים "היפגנוסיס". תהליך הצילום עצמו היווה פרשה אומללה. במהלך כל בוקר במשך שבוע שלם הזריחה המבוקשת לא הופיעה בצילומים כתוצאה של גשם מתמשך ועננים, והרבה מהמודלים לעבודה המוגמרת לא היו בשימוש. תוצאות הצילום לא היו מספקות, אך אפקטים מקריים של גיוון במהלך ההפקה המאוחרת יצרו עטיפת אלבום קסומה באופן בלתי צפוי. בתחילה האלבום יצא לאור עם רצועת נייר שנכרכה סביבו ועליה היה מודפס שם הלהקה והאלבום. בשביל לפתוח את האלבום היה צריך לקרוע את הניר או להסירו. רצועה זו הסתירה את ישבני הילדים שעל העטיפה מטעמי צנזורה. אף על פי כן, האלבום הוחרם ולא היה נגיש בספרד ובמדינות אחדות בארצות הברית במשך מספר שנים. עטיפת האלבום דורגה במקום השישי ברשימת "50 עטיפות האלבומים של כל הזמנים" של ערוץ VH1.
בניין בנק הפועלים (ירושלים)

הבניין

בשנת 1964 חברות ההשקעות של בנק הפועלים והיזם ציון לוי קנו את בניין קולנוע ציון, ששכן במקום מאז 1912 בשמות שונים ובבעלויות שונות. הן תכננו להקים במקומו סניף בנק ובניין משרדים. בתחילה הגישו היזמים לרשויות התכנון הצעה למגדל בגובה 16 קומות בתכנון האדריכל אברהם יסקי, אך הוועדה אישרה בניית 13 קומות בלבד. לאחר מכן הגישו היזמים הצעה חדשה, נמוכה יותר, בתכננו של האדריכל זאב שיינברג וזו אושרה בוועדה.
התוכנית החדשה כללה בניין בגובה 11 קומות כשקומת הקרקע היא קומת עמודים מפולשת. המבנה עצמו הוא מעין קוביית זכוכית ובארבע פינותיו ארבעה מגדלים מחופים אבן ירושלמית. שיינברג הסביר שהמבנה, עם ארבעת מגדלי האבן נועד להוות גרסה עכשווית של קתדרלה גותית בעידן שבו היכלי הממון תופסים את מקומם של היכלי הדת.
בית הקולנוע נסגר בשנת 1972. ב-1979, לאחר מאבק משפטי עם בעלי החנויות ששכנו בחזיתו, נהרס בניין הקולנוע, אך השלמת המגדל התעכבה עד אמצע שנות ה-80.
הבניין נבנה בנסיגה של כ-30 מטרים מקו החזית המקורי של בית הקולנוע וכך איפשר מקום לכיכר ציבורית בשטח שהתפנה. קומת העמודים של הבניין תוכננה כך שתהווה המשך של הכיכר. במהלך השנים לא תפקדה הרחבה התחתונה כמצופה. בתחילה נסגרה הכניסה אליה מכיוון כיכר ציון ובשנת 2004 אושרה תוכנית לסגירתה של הקומה וצירופה לבניין.

מלון הרברט סמואל

מאז הקמת הבניין שכן בו מלון בשם "מלון כיכר ציון", שהשתמש בחלקו האחורי של הבניין ובקומותיו העליונות. בשנת 2016, לאחר שיפוץ מסיבי, נפתח במקום מלון הרברט סמואל בניהול רשת מלונות אורכידאה. המלון החדש כולל 134 חדרים ו-3 סוויטות. בקומת הגג של הבניין נבנתה מסעדה חדשה ולובי המלון נמצא בקומת העמודים שנסגרה בשיפוץ. היום שייך המלון לרשת מלונות הרברט סמואל שבבעלות קבוצת החזקות ג'ורדאש ישראל.
קריאה לתיקון

קריאה לתיקון, המוכרת בשמה באנגלית, ריקוֹל (Recall), היא מהלך שנוקט מפעל תעשייתי כאשר במוצר שלו נתגלה פגם מהותי. בקריאה לתיקון נקראים רוכשי המוצר להגיע אתו לתחנת שירות, על מנת לתקן את הפגם. קריאה לתיקון נפוצה בתעשיית הרכב, כאשר מתגלה ברכב פגם המהווה סיכון בטיחותי. כאשר הפגם מתגלה לאחר זמן ניכר, עלולה הקריאה לתיקון לכלול מאות אלפי מוצרים. הקריאה לתיקון באה לשמור על המוניטין של היצרן, כמי שאחראי לטיב מוצריו, ובפרט באה להגן על היצרן מתביעות נזיקין מצד מי שייפגעו מהפגם.
קריאה להחזרת מוצר מקובלת בתעשיית המזון ובתעשיית התרופות, כאשר מתגלה שאצווה מסוימת יוצרה פגומה. במקרים קיצוניים נקראים צרכנים לחדול מלהשתמש בתרופה מסוימת, כאשר מתברר שיש בה נזק בריאותי שלא התגלה במהלך הבדיקות לאישורה.
בענף התוכנה הטיפול בפגם שהתגלה פשוט מאשר בתעשייה המייצרת מוצרים מוחשיים, משום שלתיקון הפגם בדרך כלל אין צורך לקרוא לצרכן לתחנת שירות, אלא די בהפצת גרסה מתוקנת של התוכנה.
מרלן שמידט

ביוגרפיה

שמידט נולדה בברסלאו שבמזרח גרמניה בשנת 1937. היא למדה במוסדות מקומיים וקיבלה תואר שני בהנדסה. בשנת 1960 עברה עם משפחתה לגור בשטוטגרט שבגרמניה המערבית.
ב-1961 ניגשה לתחרות יופי מקומית בבאדן-וירטמברג משום שהייתה מעוניינת בפרס הזכייה - מכונית חדשה. לאחר שזכתה בתחרות, המשיכה לתחרות לאומית שנערכה בעיר הנופש באדן-באדן, ובה זכתה בתואר מיס גרמניה. בתחרות מיס תבל שנערכה על ידי אולפני פאראמאונט במיאמי ביץ' שבארצות הברית באותה שנה, הייתה שמידט הגרמנייה העשירית ברציפות שמגיעה לשלב חצי-הגמר, אך הפכה לגרמנייה הראשונה שזוכה בתואר זה, כשהגיעה למקום הראשון בתחרות מול 47 מתחרות מרחבי העולם.
בין השנים 1972–1986 עברה שמידט לארצות הברית ושם החלה להיות מעורבת בתעשיית הקולנוע כשחקנית וכמפיקה באחת-עשרה הפקות שונות. אף אחת מהן לא הפגינה עלילה מיוחדת ומסעירה, אם כי בדרך כלל הציעה מנה ליברלית של עירום נשי. אמנם, הסרט האם החורגת שהוקרן בשנת 1972, זכה למעט פרסום בכך שקיבל מועמדות לאוסקר על המוזיקה שבו.
כיום מתגוררת שמידט בסארברוקן שבגרמניה.

חיים אישיים

בין השנים 1962–1966 הייתה במערכת יחסים עם השחקן טי הרדין, ונולדה להם בת.
מתיאס אנאר

ביוגרפיה

אנאר הוא יליד ניור שבמערב צרפת, בוגר לימודי ערבית ופרסית ב-INALCO, המכון הלאומי הצרפתי ללימודי שפות ותרבויות המזרח. לאחר סיום לימודיו התיישב בברצלונה, שם הוא מלמד ערבית באוניברסיטה.

יצירתו

אנאר תרגם שתי יצירות, אחת מערבית ואחת מפרסית, וחיבר עשרה ספרי פרוזה. בשנת 2010 זכה בפרס גונקור לספרות לגיל תיכון על הנובלה Parle-leur de batailles, de rois et d'éléphants (מילולית: "דבר איתם על קרבות, על מלכים ועל פילים").
ספרו האחרון, Boussole (מילולית: "מצפן"), זכה בפרס גונקור לשנת 2015.
בנוסף לשני אלה זכה במספר פרסים נוספים בעולם הפרנקופוני, כגון פרס אדמה דה לה רושפוקו, פרס דצמבר, פרס קנדיד, ואחרים.