google/wiki40b huggingface dataset:
סלבריישן

החזון

בין תוכניותיו של וולט דיסני עבור דיסניוורלד, הייתה התוכנית להקים את "אפקוט" (Epcot) - בראשי תיבות "חברה ניסויית אב טיפוסית של המחר" (Experimental Prototype Community of Tomorrow) - חברה אוטופית בה יתגוררו כ- 20,000 תושבים ותהווה קהילה לדוגמה לאיך החיים בעתיד צריכים להיות.
מבני הקהילה היו אמורים להיות במעגל, שבמרכז מבני המסחר וסביבו בנייני המגורים. התחבורה בעיר הייתה אמורה להתבצע באמצעות מונורייל. תנועת הרכבים תוגבל למנהרות תת-קרקעיות בעוד שמעל הקרקע יוסעו האנשים באמצעות מדרכות נעות. מבני הקהילה היו אמורים להיות מוקמים תחת כיפה ענקית השולטת בטמפרטורה (רעיון שמאוזכר בסרט המופע של טרומן משנת 1998).
וולט דיסני לא הצליח להשיג את האישורים הנדרשים ואת הכספים להגשים את חלומו. הרשויות המקומיות של מדינת פלורידה סירבו לאשר את הקמת הקהילה בטרם תוקם ממלכת הקסם. וולט דיסני נפטר בטרם הושלמה הקמת פארק ממלכת הקסם, ועיר העתיד לא הוקמה.
לאחר מותו של דיסני החליטו המתכננים של הפארקים להקים פארק שעשועים המדגים את הטכנולוגיות החדשניות ביותר, מתכננים אחרים רצו להדגים את השוני והרב תרבותיות של העולם. איחוד של שני הרעיונות הוליד את מרכז אפקוט והפארק נפתח לקהל בשנת 1982.

הקמת העיר

בראשית שנות ה-90 החלטה חברת וולט דיסני להקים את "חברת סלבריישן" (the Celebration Company) לפיתוח העיירה בחלקו הדרומי של מחוז הפיתוח רידי קריק, בעלות כוללת מוערכת של 2.5 מיליארד דולרים.
העיר תוכננה על ידי משרד קופר, רוברטסון ושות' ומשרד רוברט א. מ. סטרן, בסגנון של עיירה בראשית המאה ה-20. על פי התוכנית, נבנתה העיירה כמספר כפרים פרווריים סמוכים זה לזה, כאשר כל שכונה בעיירה נבנית כ"כפר" קטן.
הכפר הוקם בשנת 1996 וכלל שלושה "כפרים": סלבריישן (Celebration Village), וסט וילג' (West Village) ולייק אוואלין (Lake Evalyn). זמן קצר לאחר מכן נבנו ה"כפרים": נורת' (North Village) בצפון העיירה, סאות' (South Village) בדרומה, איסט (East Village) במזרחה, ואקווילה (Aquila Reserve).
ראש תאגיד דיסני באותה עת, מייקל אייזנר פיקח על הפיתוח ועודד את המתכננים להקים עיר אוטופית בסגנון חזונו של דיסני.

גאוגרפיה

שטחה הכלל של העיירה 27.7 קמ"ר מהם 27.6 קמ"ר שטחי יבשה והיתרה (0.28%) שטחי מים. העיר בנויה כמספר כפרים סמוכים, כאשר הכפר המרכזי משמש כמרכז העסקים הראשי.
העיר תוכננה כעיר אוטופית, ונבנו שבילי הליכה ושבילי אופניים. כמו כן העיר מותאמת לתנועה בכלי רכב חשמליים.
אף שהעיר תוכננה כעיר מראשית המאה ה-20 (בדומה לרחוב הראשי של ארצות הברית בממלכת הקסם), אין בעיר רחוב שנקרא "הרחוב הראשי" (Main Street) - הסיבה לכך שקיים רחוב אחר במחוז אוסיאולה הנושא שם זה, ועל פי חוקי פלורידה לא יכולים להיות שני רחובות באותו השם במחוז אחד. על כן, מרכז העסקים הראשי ממוקם במפגש רחוב מארקט (Market Street) ורחוב פרונט (Front Street). רחוב ראשי נוסף בעיירה הוא שדרת סלבריישן (Celebration Avenue) הבנויה בסגנון אר-דקו.

אוכלוסין

בשנת 2010 התגוררו בעיר 11,800 תושבים.
בעיירה קהילה גדולה ממוצא בריטי.
בעיירה רשומות שבע קהילות פרוטסטנטיות וקהילה יהודית אחת.

אירועים

כחלק מאופייה של העיירה - עיר מנוהלת ומתוכננת המנסה להיות עיר אוטופית, נערכים בעיירה אירועים האופייניים לעיר אוטופית - כגון, ירידים בחגים, קונצרט, חגיגת אוקטוברפסט, תחרות אפיית עוגות, ובחורף - מכוסה העיר ב"שלג" מלאכותי להנאת תושביה (בשל מזג האוויר בפלורידה לא יורד בעיר שלג בחודשי החורף).
בית העירייה הישן בראשון לציון

בית העירייה הישן ברחוב רוטשילד בראשון לציון היה בעברו בית פקידות אשר נבנה במימון הברון רוטשילד בשנת 1888, ושימש כמקום מגורים למנהלי היקב הראשון במושבה ראשון לציון וכבית הרופא האזורי.
בית העירייה הישן ממוקם באזור המדרחוב של ראשון לציון, והוא דוגמה לשחזור ושימור של מבנה מן הימים הראשונים של המושבה.

בית הפקידות השני - בית העירייה

בעבר, בית העירייה שימש כמשכן הגנן הראשי והרופא האזורי, שהתגוררו עם בני משפחותיהם בקומת הקרקע ובקומה העליונה (בהתאמה), וכונה גם בית הרופאים.
הדמות הבולטת שגרה במבנה זה בתקופת העלייה הראשונה (מסוף 1888 ועד 1900) היה הרופא אהרן מזי"א, יליד רוסיה שלמד והשתלם בברלין, בציריך ובפריז, ומשם נשלח על ידי הברון לנהל את בית החולים בראשון לציון.
בנוסף לכך, קו הטלפון שנמתח מבית הפקידות ליקב היה הקשר הטלפוני הראשון בארץ.

תקופת העלייה השנייה והמנדט

בתקופת העלייה השנייה התגוררו במקום פקידי היקב, ובתקופת המנדט שכנו בבניין שהורחב משרדי המועצה והוועד החקלאי. בשנת 1948 נמכר הבניין על ידי פיק"א (חברה להתיישבות יהודית בארץ ישראל שהוקמה על ידי הברון רוטשילד) למועצה המקומית ראשון לציון, ושימש כמטה הראשי של הרשות המקומית.
באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 נוספו למבנה אגף צפוני גדול וחצר מרכזית בינו לבין הבניין הישן, שעבר פעולות שיקום ושחזור.(3)
אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן

ביוגרפיה

אדוארד נולד בהאג ב-5 באוקטובר 1625, לפרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ המודח ולאליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתם של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואן, נסיכת דנמרק. בשנת 1632 מת אביו, ואחיו קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ ירש את זכות הטענה על נסיכות הבוחר מפפאלץ.
ב-24 באפריל 1645 התחתן אדוארד עם אנה גונזאגה, בתם של קרלו גונזאגה, דוכס נוור וקתרין דה מיין, ומכיוון שהיא הייתה קתולית המיר אדוארד בחשאי את דתו. בתחילה ניתקה אמו את הקשר ביניהם, אולם לאחר זמן השלימה עמו בחזרה. אדוארד ואשתו זכו למעמד נכבד בחצר המלוכה הצרפתית, ונולדו להם 3 בנות. בשנת 1649 קיבל אדוארד תואר אביר של מסדר הבירית, וב-13 במרץ 1663 הוא מת בביתו בפריז.
ישראל קנוהל

קורות חיים

קנוהל נולד בשנת 1952 בגבעת עלייה לדב ושושנה ממקימי כפר עציון. לאחר שירות צבאי המשיך ללימודי תואר ראשון בתלמוד באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבר לחוג למקרא ואת הדוקטורט שלו עשה בהדרכת פרופ' משה גרינברג בנושא המקור הכהני וספר הקדושה בתורה. לאחר לימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון הצטרף לסגל ההוראה בחוג למקרא באוניברסיטה העברית, שם גם שימש כראש החוג בשנים 2001-1999.
גר בירושלים ואב לשלושה. אחיו, הרב אלישיב קנוהל, היה רב הקיבוץ כפר עציון.

מחקר

קנוהל ידוע בין השאר בשל מחקריו בספרות הכוהנית של התורה וכן בפולחן במקרא ובישראל הקדומה. הוא חיבר את הספר "מקדש הדממה", שזכה בפרס ז. שקופ ללימודי מקרא.
קנוהל הוא יהודי דתי, וטוען ששיטת ביקורת המקרא אינה סותרת בהכרח את האמונה היהודית המסורתית. הוא טוען שהתפיסה לפיה התורה היא יצירה מורכבת שנוצרה על ידי מספר מחברים מתבטאת במסורת היהודית בתקופות שונות, החל במקרא עצמו וכלה בכתבי רבי אברהם בן עזרא וחסידי אשכנז.
בספרו "בעקבות המשיח" (2000) התייחס קנוהל לתפיסה על פיה מות המשיח ותחייתו לאחר שלושה ימים הם חלק הכרחי בתהליך הגאולה, וטען כי תפיסה זו נוצרה ביהדות עוד לפני ראשית הנצרות. ב-2007, לאחר שחקר את כתובת חזון גבריאל, טען קנוהל כי התגלית מאשרת את עמדתו, כמו גם את טענתו בדבר קדמות הדמות של "משיח בן יוסף" המשיח הנהרג. דבריו, שהתבססו בעיקר על קריאת המילים "לשלושת ימין חאיה [=חֲיֵה, קום לתחייה]" בכתובת, עוררו הדים רבים. אך על קריאה זו קמו עוררין, וקנוהל עצמו חזר בו ממנה בסופו של דבר לטובת הקריאה המקובלת: "לשלושת ימין האות".
מיאזאקי (מחוז)

היסטוריה

לאחר רסטורציית מייג'י וביטול שיטת ההאן ב-1871, הפכה הנחלה העתיקה היוגה למחוז מיאזקי.

גאוגרפיה

מחוז מיאזקי שוכן לאורך החוף מזרחי של קיושו, והוא פונה לאוקיינוס השקט בדרום ובמזרח, גובל במחוז אויטה בצפון, ובמחוזות קוממוטו וקגושימה במערב. 12% משטח המחוז מוקדשים לפארקים לאומיים.
לואיס בוכהלטר

ביוגרפיה

נולד ב -1897 בוויליאמסבורג שבברוקלין להורים ילידי רוסיה, כשהיה בן 13 מת אביו מהתקף לב, ולאחר מכן עברה אמו לקולרדו, והשאירה אותו בהשגחת אחת מאחיותיו הגדולות. ב - 1915 נתפס בגניבת תיק ונשלח למוסד לעבריינים צעירים. כשחזר לניו יורק התחבר ליעקב "גורה" שפירו, ועסק עמו בשוד וגביית דמי חסות. ב-1918 נתפס בשוד ונשלח לכלא סינג סינג, לאחר שהשתחרר החל לעבוד עם ארנולד רוטשטיין כמלווה חמוש של מבריחי המשקאות.
ב-1931 לאחר השתלטות לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי על המאפיה, ויסוד מועצת המנהלים של המאפיה, הם נזקקו לגורם חיצוני שיבצע את ההוצאות להורג. לפקה ביחד עם חברו אלברט אנסטסיה גיבשו קבוצה של פושעים צעירים שביצעו חוזי רצח בשביל המאפיה, על חברי הקבוצה נמנו אייב רלס, באגסי גולדשטיין, והארי שטראוס. בפי עיתונאי אותה תקופה כונתה כנופיה זו "רצח בע"מ". ב-1940 נעצר אייב רלס ולאחר זמן מה נשבר והסכים לעסקת טיעון, הוא הפליל את כל חבריו ובהם גם לפקה. לפקה הוצא להורג בכלא סינג סינג ב-1944.
יואי פ. ניוטון

יואי פרסי ניוטון (17 בפברואר 1942 - 22 באוגוסט 1989), חבר ראשי, מייסד ובעל השפעה ניכרת בתנועת הפנתרים השחורים בארצות הברית.

קורות חייו

יואי פרסי ניוטון (Huey Percy Newton), נולד ב-17 בפברואר 1942 במונרו, לואיזיאנה כצעיר מבין שבעה ילדים לארמליה ג'ונסון וולטר ניוטון.
הוא נקרא על שם מושל לואיזיאנה בעבר, יואי לונג.
ב-1945 המשפחה התיישבה באוקלנד, קליפורניה. בהיותו בן 11 הוא נהג לפרוץ למדחנים. 
ניוטון היה אחד ממיסדי הפנתרים השחורים, תנועה שחורה שקראה לשינוי סדר היום הפוליטי בצורה רדיקלית ונשענה על המסרים של מלקולם איקס, מרקוס גארבי, מאו צה טונג, צ'ה גווארה ופרנץ פאנון. התנועה נשענה על רעיון הלאומיות השחורה והתקיימה מתחילת שנות השישים ועד סוף שנות השבעים. ניוטון עבד בהנהגת התנועה ביחד עם בובי סיל.
ניוטון נרדף על ידי ה-FBI בשנות השישים ונרצח בעסקת סמים ב-1989. השמועות אומרות שהשלטונות בארצות הברית רצו במותו.
במהלך חייו הוא סיים דוקטורט והיה פעיל חברתי ופוליטי פורה ביותר.
פנילטריאזין

פנילטריאזינים הם סוג של מולקולות המכילות את קבוצת פניל וקבוצת טריאזין. מולקולות אלה חשובות מבחינה פרמקולוגית. למוטריג'ין היא נגזרת של פנילטריאזין ומשתמשים בה כתרופה נוגדת פרכוסים. הוכח שהיא מקלה על אפילפסיה ועל הפרעה דו-קוטבית
ויקטור פרץ

ביוגרפיה

פרץ נולד בתוניס בירת תוניסיה למשפחה יהודית. מגיל צעיר שאף להתקדם באיגרוף, והוסיף לשמו את הכינוי "יאנג" (Young) כשם מקצועי. בגיל 14 התחיל להתאגרף באופן סדיר באגודת "מכבי תוניס", ובגיל 17 היגר לפריז שם עבד במכירת נעליים, והמשיך באימוניו. בשנת 1928 החל בקריירת איגרוף מקצועית.
ביוני 1931 היה פרץ לאלוף צרפת במשקל זבוב, ובאוקטובר 1931 הוכרז כאלוף איחוד האיגרוף הבינלאומי, תואר השקול לאליפות העולם, לאחר שהביס את האמריקאי פרנקי ג'נרו בדו-קרב בן שני סיבובים בנוק-אאוט. לאחר הקרב שב כמנצח לתוניסיה. בנמל המתינו לו עשרת אלפים איש, ומאה אלף איש השתתפו במסע ניצחון שערך בשדרות ז'יל פרי, רחוב ראשי בבירה תוניס.
בשנת 1932 הפסיד את תוארו לאנגלי ג'קי בראון. פרץ עבר להלחם במשקל תרנגול, אך לא הצליח לזכות באליפות, לאחר שהפסיד בקרב על האליפות בשנת 1934 למתאגרף הפנמי אל בראון.
פרץ המשיך בקריירת התאגרפות מקצועית. בסך הכל לחם ב-133 קרבות, מהם ניצח ב-92, מתוכם 28 בנוק אאוט, הפסיד ב-26 קרבות ו-15 קרבות לא הוכרעו.
פרץ היה לזמן מה בן זוגה של השחקנית מירייל באלין שהייתה אחת מהיפות שבכוכבות הקולנוע הצרפתי באותה תקופה, והופיעה בקלאסיקות כפפה לה מוקו. במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה באלין בקריירה הקולנועית שלה, ולאחריה הואשמה בשיתוף פעולה עם הנאצים, בגינו נשפטה, והקריירה שלה נפגעה.
אחיו בנימין (הילד) פרץ התאגרף אף הוא, ויש הטוענים ששרד את השואה והפך למאמן איגרוף.

תקופת השואה

בשנת 1941 החלו השלטונות הגרמנים בצרפת הכבושה, בסיוע המשטרה המקומית, במעצר המוני של יהודים ונישולם מרכושם. בנובמבר 1942 פלשו הגרמנים לחלקה ה"חופשי" של צרפת, צרפת של וישי, וגם באזורים אלה החלו מעצרים של יהודים. פרץ, כיהודים אחרים, נעצר והועבר למחנה דראנסי שליד פריז. מחנה זה שימש כמקום ריכוז ותחנת מעבר, עד לשליחתם של היהודים למחנות המוות במזרח. ב-9 באוקטובר 1943 היה פרץ חלק מקבוצה של אלף אסירים שנשלחו ממחנה המעבר בדראנסי לאושוויץ. באושוויץ הועסק במפעל בונה-ורקה לייצור גומי עבור חברת אי גה פארבן, שם עבד לצד הסופר פרימו לוי והשחיין האולימפי אלפרד נקש. פרץ ניסה לברוח, וכשנתפס, הוכנס לצינוק עמידה (בו האדם עומד בתא צר ביותר ללא יכולת לזוז כמעט) למשך שבועיים, בתום כל יום עבודה. 
פרץ היה חלק מנבחרת מתאגרפים של היינריך שוורץ באושוויץ, ונכפה עליו להתאגרף בקרבות ראווה להנאת שוביו הנאצים. נערכו לו כ-133 קרבות שבכולם ניצח. באחד הקרבות אולץ פרץ שהיה מתאגרף במשקל זבוב להתאגרף מול קאפו גרמני, מתאגרף חובב, במשקל כבד. כנגד כל הסיכויים, הצליח ויקטור למצוא כוחות על ולהביס את המתאגרף הגרמני, לעיניהם המשתאות של החיילים הנאצים. אחד מחבריו לנבחרת היה העיתונאי נח קליגר, שלימים נטל חלק בסרט שנעשה לזכר פרץ. קליגר העיד שפרץ - שקיבל מזון עבור האיגרוף - סיכן את עצמו בהברחת אוכל לחבריו והציל בכך עשרות אנשים (ביניהם קליגר עצמו במשך מספר חודשים בהם חלה), וכאשר הזהירו אותו שהוא עלול למות בתלייה, אמר שאין זה חשוב - האדם נועד כדי לעזור לאחר.
ב-1945 עם פינוי המחנה היה פרץ אחד מ-31 אסירים שנותרו מהטרנספורט בו הגיע. במהלך מצעד המוות, בו פונה המחנה, נערכה עצירה במחנה הלווין גלייביץ, פרץ הלך והביא לחם לחבריו ונרצח בירייה על ידי אחד השומרים. גופתו נותרה על השלג, ומקום קברו לא נודע.
ירבוזיים

טקסונומיה

במחקרים טקסונומיים של קבוצת APG משנת 1998 (ומאוחר יותר אושרר ב-2003) כוללים הירבוזיים סוגים חדשים, שבעבר סווגו כסלקיים. הבולט שבהם הוא כף האווז. ההבדלים כיום בין סלקיים וירבוזיים לרוב מתבטאים בעלים קרומיים ואבקנים הפרושים טבעתית. לפני המיון של אותם סוגי סלקיים מחדש, היה היקפה של משפחת הירבוזיים קטן בהרבה - 900 מינים בלבד, ו-65 סוגים.

מאפיינים

העלים פשוטים, מסורגים או מנוגדים, שפתם תמימה או לעיתים משוננת והם נטולי עלי לוואי. הפרחים נכונים, ערוכים בתפרחות מרוכזות (בתצורות כגון שיבולת ואשבול), בעלי ארבעה עד חמישה עלי כותרת (לרוב מאוחים) ובין אחד לחמישה אבקנים. הפירות הם גרגירים, אגוזים, הלקטים ולעיתים רחוקות ענבות.

בישראל

בארץ צומחים בר כשבעה סוגי ירבוזיים: ירבוז, לובד, דיגרה, רב-מוץ, ביצן, מלוח וכף האווז.
פירוס השני, מלך אפירוס

פירוס השני (ביוונית: Πύρρος Β΄; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מאחד מאחרוני מלכי אפירוס. בנו של אלכסנדר השני, אחיו של תלמי, ואביה של דידמאיה השנייה.

ביוגרפיה

פירוס היה בנם של אלכסנדר השני, מלך אפירוס ואשתו אולימפיאס השנייה. בשנת 242 לפנה"ס מת אלכסנדר. יוסטינוס מציין שעם מותו של אלכסנדר היו פירוס ואחיו תלמי, מלך אפירוס עדיין צעירים. עד שהגיעו לבגרות ניהלה אמם את הממלכה כעוצרת. הם ירשו ממלכה לא יציבה. מכל השבטים השונים שהרכיבו אותה, רק המולוסים נותרו נאמנים לבית המלוכה. בשנת 239 לפנה"ס פרצה מלחמה בין אפירוס לאיטולים, ואלו האחרונים תקפו את הנחלות של אפירוס בצפון אקרנאניה. אולימפיאס התקשתה לנהל את המלחמה בצורה יעילה, ומהומות פרצו בבירה אמבארקיה. כאשר פירוס הגיע לבגרות, הוא הוכתר כמלך פירוס השני, אולם מת זמן קצר לאחר מכן במהלך פעולות האיבה. אחיו תלמי ירש את כסאו.
ידוע בוודאות על בת אחת שלו, דידמאיה, שירשה את תלמי שמת זמן קצר לאחר מכן, והייתה האחרונה במלכי אפירוס. יוסטינוס גם מזהה את הנסיכה נראיס, אשר נישאה לגלון בן היירון טיראן סירקוסאי כבתו, אולם מקובל להניח שהיא למעשה הייתה דודתו והייתה בת פירוס הראשון.
אתנאיוס מוסר סיפור מוזר על פיו אולימפיאס, אמו של פירוס, רצחה את אהובתו.
ז'ואן לאפורטה

ז'וֹאָן לַאפּוֹרטָה אִי אֶסטרוּק (נולד ב-29 ביוני 1962 בברצלונה שבספרד) הוא עורך דין קטלאני ונשיא קבוצת הכדורגל ברצלונה בין שנת 2003 ל-2010.

קריירה בברצלונה

לאפורטה החל את הקריירה שלו עם ברצלונה כמנהיג "אלפנט בלאו" (הפיל הכחול), קבוצה שהתנגדה לנשיא לשעבר ז'וזפ ליואיס נונייז ואשר, ב-1998, ניסתה ללא הצלחה להפעיל הצעת אי אמון כנגדו.
ב-2003 גבר לאפורטה על לואיס בסט בבחירות לנשיאות ברצלונה. כמנהל הטכני של הקבוצה מינה לאפורטה את צ'יקי בגיריסטיין. עם הגעתם לקבוצה, החתים המועדון את הכדורגלן הברזילאי רונאלדיניו ואת המאמן ההולנדי פרנק רייקארד. עמם, פתח המועדון בתקופה חדשה עם ניהול חדש ושונה מקודמיו. העונה הראשונה החלה בצורה תהומית, ובשל כך נאלץ לאפורטה בקביעות לגייס הבנה וסבלנות מאוהדי הקבוצה, ובעזרת רייקארד, נבנה המועדון מחדש עם סגל צעיר יותר סביב הנהגתו של רונאלדיניו. לאפורטה נחשב להצלחה - רוב החובות הכספיים שולמו והמועדון זכה בארבע אליפויות הליגה הספרדית ובשני גביעי ליגת האלופות.
בנוסף, החליט לאפורטה לפעול נגד האלימות בקאמפ נואו, בייחוד נגד קבוצת האוהדים המכונה "Boixos Nois" (בוישוס נויס - בנים כועסים בקטלאנית), והוא ספג ממנה עלבונות ואיומים על חייו. חקירת משטרה חשפה שחברים בבוישוס נויס תכננו לחטוף אותו.
הקדנציה הראשונה של לאפורטה כללה זכייה באליפות הליגה ב-2005 ובדאבל ב-2006, כשבקבוצה משחקים שחקני רכש כדקו, סמואל אטו, הנריק לארסון ורונאלדיניו, לצד שחקני בית כגון צ'אבי, ויקטור ואלדס וקרלס פויול.
לאפורטה החל את כהונתו השנייה ב-22 באוגוסט 2006, כשהיה המועמד היחיד שצבר מעל ל-1,804 חתימות חברי מועדון. כהונתו הסתיימה באופן רשמי בשנת 2010. משום שתאריך התחלת כהונתו היה האחרון לעונת 2002/03, נוצרה בעיה. לאפורטה התייחס לכך כאילו החל בעונת 2003/04, ולכן הצפי היה שהבחירות המחודשות תתקיימנה ב-2007, ארבע שנים כעבור כניסתו לתפקיד ובתום עונת 2006/07. אולם, ב-20 ביולי 2006 קבע השופט רוברטו גארסיה סניסרוס על בחירות מיידיות, מפני שעונת 2002/03 החלה בקיץ 2002, ומשום כך תפקידו של לאפורטה היה צריך להימשך 4 עונות, דהיינו עד קיץ 2006.
כהונתו השנייה של לאפורטה הייתה אף מוצלחת יותר מקודמתה, אף על פי שהחלה בצורה מאכזבת למועדון - הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות במשך שנתיים. בתום עונת 2007/08, החליט לאפורטה להחליף את מאמן הקבוצה, רייקארד, בשחקן העבר של הקבוצה, ז'וזפ גוארדיאולה. עם גוארדיאולה כמאמן זכתה הקבוצה בטרבל ראשון בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי - זכייה באליפות הליגה, בליגת האלופות ובגביע המלך הספרדי באותה עונה. בסגל הקבוצה בעונה זו בלטו אנדרס אינייסטה, צ'אבי, פויול, אטו, תיירי הנרי וליונל מסי הצעיר. 
בעונה הבאה, עונת 2009/10 זכתה פעם נוספת הקבוצה באליפות, כשבחוד ההתקפה משחק זלאטן איברהימוביץ' במקומו של סמואל אטו. בתום עונה זו הסתיימה תקופת הכהונה השנייה של לאפורטה והוא עזב את הקבוצה כשמחליפו סנדרו רוסל, איש עסקים וחבר ההנהלה לצד לאפורטה בין 2003 ל-2005.
לאפורטה הוא שותף במשרד עו"ד Laporta & Arbós. נשוי ואב לשלושה.
חיים שלמה עראקי

ביוגרפיה

נולד בירושלים לשלמה סלימאן עראקי, בן למשפחה שמוצאה בתימן. בצעירותו למד בישיבת "אוהל מועד" ולאחר מכן בבית הספר דורש ציון. בסיום לימודיו למד את מקצוע השחיטה ושימש כשוחט מוסמך של העדה התימנית בעיר.
נמנה עם עסקני העדה התימנית בירושלים, ובשנת 1923 (ה'תרפ"ג) ייסד בעיר את שכונת נחלת אחים יחד עם יעיש נדאף. בשכונה הקים בית לעולים, תלמוד תורה ובית כנסת מרכזי, שבהמשך אף נקרא "מקור חיים" על שמו.
בשנת 1929 (ה'תרפ"ט) מונה לשמש כחבר בית הדין של העדה התימנית בעיר, בראשותם של הרב שלום אלשיך והרב יהודה חבשוש, ובהמשך שימש כראש ישיבת "חיי שלום" בשכונת נחלת צבי בעיר.
בשנת 1937 (ה'תרצ"ז) הוציא לאור בירושלים יחד עם הרבנים שלום חבשוש ויהודה נג'אר את הספר "אמונת ה'" (שככל הנראה נכתב על ידי הרב יחיא ערוסי הלוי) העוסק באמיתות הזוהר כמענה לספר "מלחמות ה'" של הרב יחיא קאפח.
בשנת 1945 (ה'תש"ה) שימש כחבר האספה הבוחרת של מועצת הרבנות הראשית לישראל, ולקראת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 1950 (ה'תש"י) נמנה עם מועמדי רשימת "יהודי תימן" לעירייה. בשנת 1955 (ה'תשט"ו) נבחר לשמש כחבר הוועד הרוחני של העדה התימנית, ובשנת 1959 (ה'תשי"ט) נבחר לשמש כנשיא הכבוד של מועצת הרבנות של העדה התימנית בישראל.
הלך לעולמו ב-30 בספטמבר 1971 (י"א בתשרי ה'תשל"ב).
ארתור פינקלשטיין

ביוגרפיה

פינקלשטיין נולד וגדל למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני-נמוך, שהתגוררה בברוקלין שבניו יורק. הוריו היגרו ממזרח אירופה. אביו עבד כנהג מונית ועבד בעבודות שונות במסחר לבגדים. בהיותו בן 11 עברה המשפחה להתגורר בלויטאון שבניו יורק, ואחר כך בקווינס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון פורסט הילס. כסטודנט באוניברסיטת קולומביה הוא ראיין וסייע בתוכניות רדיו לסופרת והפילוסופית איין ראנד. הוא קיבל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה ממכללת קווינס בשנת 1967 והחל תואר שני שאותו לא סיים.
פינקלשטיין נפטר מסרטן הריאות בביתו באיפסוויץ' שבמסצ'וסטס.

בארצות הברית

בארצות הברית פינקלשטיין סייע למועמדים רפובליקניים כמו ג'ורג' פטאקי וג'סי הלמס להיבחר ואף הייתה לו מעורבות בהרצת מועמדים לנשיאות. נקט באסטרטגיה של הכתמת מועמדים מתחרים כ"ליברלים קיצוניים". בשנים האחרונות ירדה] קרנו בעקבות כמה וכמה כשלונות.
חלק מהמתמודדים השמרנים שלהם פינקלשטיין סייע מתנגדים נחרצות לזכויות ללהט"ב], נתון שעודד מגזינים ליברליים לפרסם בפומבי כי פינקלשטיין עצמו חולק את חייו עם בן זוג ולהם ילדים מאומצים.

בישראל

בשנת 1996 יעץ פינקלשטיין לבנימין נתניהו במערכת הבחירות לראשות הממשלה, שבה התמודד מול שמעון פרס, וחלק גדול מניצחונו של נתניהו יוחס לו. פינקלשטיין חולל מהפכה בצורה שבה הוגשו תשדירי הבחירות בישראל - במקום תשדירים ארוכים ושונים זה מזה, הוא השתמש ברצף של סרטונים קצרים וממוקדים שחזרו שוב ושוב. הוא הציג את שמעון פרס מובל ביד על ידי יאסר ערפאת על רקע זגוגיות נשברות, וחזר שוב ושוב על תמונות של נפילות קטיושות מלוות בסיסמה "אין שלום, אין ביטחון - אין סיבה להצביע פרס". סיסמה זו עוררה תרעומת רבה מצד מחנה השמאל, שטען] כי פינקלשטיין חוזר על טענות שקריות פעמים רבות ("אד נאוסאם") כדי שייתפסו כעובדות אמיתיות אצל ציבור הבוחרים, וכי התעמולה שלו התמקדה בהצגת דימויים על חשבון דיון ענייני בנושאים הרי גורל לעתיד המדינה.
במערכת הבחירות של שנת 1999 שב לייעץ לנתניהו, אך הפעם גם אהוד ברק שהתמודד נגדו הסתייע ביועצי בחירות אמריקאים (בהם סטנלי גרינברג) בעלי ניסיון בהתמודדות כנגד פינקלשטיין, ונראה היה כי חלק מכוחה החדשני של התעמולה של פינקלשטיין פג.
במערכת הבחירות של שנת 2006 שימש פינקלשטיין כיועצם של אביגדור ליברמן ומפלגת ישראל ביתנו. במערכת בחירות זו התחזקה המפלגה והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת ה-17 עם 11 מנדטים.
פינקלשטיין ליווה את בחירתו של ניר ברקת לראשות עיריית ירושלים ב-2008 וב-2013.
בישראל פינקלשטיין טיפח מספר יועצים, ובהם ג'ורג' בירנבאום.]

בהונגריה

בשנת 2017 יעץ, יחד עם ג'ורג' בירנבאום, למפלגת האזרחים ההונגרית שבראשות ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, לצאת בקמפיין שלטי חוצות נגד ג'ורג' סורוס שבהם נאמר: "אסור לתת לג'ורג' סורוס להיות זה שצוחק אחרון". בין השאר הודבק דיוקנו של סורוס על רציפי רכבת בבודפשט כדי שנוסעים ידרכו עליו. הקהילה היהודית בהונגריה ראתה בקמפיין זה גם עידוד לאנטישמיות.
שיחור מזון

שיחור מזון (Foraging) הוא כינוי לכלל ההתנהגויות הקשורות בחיפוש ואיסוף מזון, ציד ואכילה בבעלי חיים.
במסגרת התחום, השייך לאקולוגיה ההתנהגותית שהיא ענף במדעי החיים, נחקרות התנהגויות השיחור של בעלי החיים בהקשר לסביבתם.
בעיקר נחקר הקשר שבין אסטרטגיות השיחור בפועל לאסטרטגית השיחור האידיאלית לאותם התנאים - זו המביאה את התועלת האנרגטית המקסימלית.
על פי תאוריית שיחור המזון האופטימלי, שהיא תאוריה מובילה בתחום, אסטרטגיית השיחור של בעל החיים בפועל שואפת לאסטרטגיה האופטימלית התאורטית הודות למהלך האבולוציה. זאת על אף שבידי בעל החיים לא נמצאים כל הנתונים ויכולת העיבוד הנדרשת כדי לפתור את הבעיה בצורה פורמלית.
עשתר (אל)

עשתר (באוגריתית ובדרום ערבית עתיקה: עת'תר; נקרא גם עת'תר ערץ) הוא אל כוכב השחר במיתולוגיה הכנענית. באזורים יבשים למחצה במערב אסיה שימש עשתר אל הגשם, ואף הופיע גם בדרום חצי־האי ערב, שם נקרא עתור (שמשמעותו מושקה) או זוהה עם ד'ו סמני. במצבת מישע נזכר שם האלוהות המורכב עשתר-כמוש.
בעלילות בעל וענת מסופר כי עשתר תפס את כס המלכות על האלים באופן חד־צדדי, אך האל ים הדיח אותו. לאחר הריגתו של בעל בידי מות, המליצה אשרה למנות את עשתר למחליפו בשל ניסיונו במלוכה, אך לאחר שעשתר התיישב על כס המלוכה של בעל בפסגת צפון, הוא ירד ממנו מפני שהוא הרגיש שהוא אינו ראוי לו. מכיוון שעשתר לא היה נשוי או מאורס, נמסר לו מפי שפש שהוא אינו זכאי לארמון משלו כמו יתר האלים.
לא קיימות עדויות באשר לפולחן של עשתר באוגרית, אך במקורות יווניים מהמאה ה-5 לספירה, הוא מוזכר בהקשר של קורבן ילדים על ידי שבטים בדואים בחצי־האי סיני.
ויטלו טונאטו

ויטלו טונאטו (באיטלקית: Vitello tonnato) היא מנה איטלקית ידועה של פרוסות בשר עגל מכוסות ברוטב שומני דמוי מיונז המכיל טונה. 
מגישים אותה קרה או בטמפרטורת החדר, בדרך כלל בתקופת הקיץ, בתור המנה העיקרית בארוחה איטלקית או כאנטיפסטי. היא מוכנה לפחות יום אחד מראש, על ידי בישול נתחו האחורי של עגל החלב במים או בציר, עד שהוא מתרכך לגמרי. לאחר מכן חותכים את הבשר לפיסות דקיקות.
מכינים את הרוטב מבעוד מועד. הטונה צריכה להיות משומרת. מהטונה מכינים מחית במערבל חשמלי או במעבד מזון עם מיונז שנעשה מירקות או משמן זית, ומתבלים באנשובי, חלמון ביצה, פלפל קאיין ומיץ לימון. המחית החלקה והעבה מדוללת עם מעט מים ונוזל בישול מבשר העגל, ומוסיפים לה צלפים. שופכים חלק מהרוטב על המגש, מניחים את חתיכות העגל מעל ושופכים שוב מהרוטב מעל המנה. ניתן לקרר את המנה עד לחמישה ימים על-מנת שהיא תספוג את מלוא הטעמים.
מקור המאכל במטבח האיטלקי. הוא פופולרי מאוד גם בארגנטינה ובמדינה זו הוא נחשב לחלק חשוב בארוחת חג המולד.
יחסי הממלכה המאוחדת–קטר

היסטוריה

בשנת 1868 לוטננט גנרל סר לואיס פלי הגיע לבחריין כדי להגן על האינטרסים הבריטיים בחצי האי קטר והאי בחריין. פלי הגיע לבחריין עקב פשיטות של שבטים רבים מחצי האי קטר אל בחריין והתמרדות בשלטון בית ח'ליפה, נחתם הסכם הפסקת אש כששבט בנו תמים שהפך לימים לבית ת'אני, שולט בחצי האי קטר תחת חסות בריטית. מוחמד בן ת'אני שהיה בתקופה ההיא מנהיג שבט בנו תמים, הוא זה שחתם על ההסכם, ניצחונם של בית ת'אני במלחמה נגד בית ח'ליפה, היה הסממן הראשון לכך שקטר היא מדינה עצמאית ונפרדת מבחריין, קצת לאחר חתימת ההסכם, הממלכה המאוחדת הכירה בעצמאותה של קטר.
בהמשך, העות'מאנים כבשו את קטר והם זכו להתמרדויות רבות מצד תושבי המקום ואמיר קטר הראשון, ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני. בתקופת מלוכתו של בנו מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני שהיה דווקא אוהד העות'מאנים, הם ויתרו על השלטון והעבירו אותו לבריטים. יש לציין שלאחר העברת שלטון קטר לבריטים גם מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני, שהיה באותו הזמן האמיר, ויתר על תוארו והעבירו לאחיו, עבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני. השליט החדש חתם על הסכם מנדטורי עם הבריטים, שלא כמו עם ישראל, בסופו של דבר קיימו הבטחותיהם והמנדט הבריטי נגמר כצפוי.
בתחילת השלטון הבריטי בקטר הבריטים נתנו לקטרים שלטון עצמי ואוטונומיה מורחבת מבלי לערב עצמם בענייני המדינה. עם זאת, כאשר נמצא נפט בקטר בשנת 1930, חברת הנפט האנגלו-פרסית החלה לחפור באזור ולגזול מקטר את משאביה הטבעיים. אותו המקרה קרה גם עם הנפט שהתגלה בשנת 1938.

נציגויות ונציגים

היחסים הבילטראליים בין שתי המדינות כוננו עם פתיחת שגרירות בריטניה בדוחה בשנת 1949 שהייתה הראשונה שנפתחה בדוחה ובקטר בכלל אי פעם, השגריר הראשון לקטר היה סר ג'ון וולטון. השגרירות נפתחה כדי לתחזק את היחסים בין המשטר לעם, לשם היו ניגשים אנשים שרוצים לשנות משהו במשטר או בכלכלת המדינה, לשם היו ניגשים אנשים שהיו מרגישים בטוח, או לא בטוח במדינה ומסבירים למה, המשטר היה מקבל את תמונת המצב והיה פועל כדי לשנותה. השגריר הנוכחי של הממלכה המאוחדת בקטר הוא ניקולס הופטון.

ביקורים רשמיים חשובים

באוקטובר בשנת 2010 אמיר קטר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, נסע לביקור רשמי בן שלושה ימים בממלכה המאוחדת עם אשתו שייח'ה מוזה, ובתגובה ראש ממשלת בריטניה דאז, דייוויד קמרון, ביקר בקטר בשנת 2011.
בשנת 2013, צ'ארלס, נסיך ויילס ביקר בקטר בביקור רשמי.
אמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני ביקר בבריטניה בשנת 2014.
מחלף אייל

מבנה המחלף

מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 5504. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים מרומזרים המאפשרים את הכניסות והיציאות מכביש 6.