google/wiki40b huggingface dataset:
היחידה (תוכנית טלוויזיה ישראלית)

סקירה כללית

במסגרת התוכנית, "התגייסו" כביכול עשרה ידוענים לצה"ל על מנת להקים להקה צבאית שמטרתה להרים מופעי בידור עבור חיילי צה"ל, כמיטב מסורת הלהקות הצבאיות. במאי הלהקה, הוא הבמאי הנודע משה קפטן, שתחת שרביטו ערכה היחידה אימונים קוליים, והתאמנה על כוריאוגרפיה – כל זאת כדי להרים הופעות מיוחדות מול מאות חיילים בצה"ל. כמו כן "חיילי" היחידה שהו יחד במשך חודש ימים בבסיס צבאי שהוקם במיוחד עבורם, ביצעו אימונים ותרגילים צבאיים כמו מטווחים בנשק, הטלת רימון רסס, אימוני קרב מגע, טיהור שדה מוקשים, ניווטים, לוחמה בשטח בנוי, אימוני צניחה, מסע אלונקות, מעבר מסלול מכשולים, אימוני שדאות, תרגיל פרט, תרגיל שבי וכו'. כמו כן למדו גם על ערכי צה"ל ונוהל דיבור בקשר. מפקד היחידה הוא הרס"ר אהוד בנאי מחטיבת הנח"ל וסמלי היחידה הם: סמ"ר שחר גולדברג יוצא יחידת דובדבן (עונה 1), סמ"ר דור דגני (עונה 2) וסמ"ר מישל טרוני יוטיובר ומר ישראל לשנת 2010 (עונה 3). מדי שבוע נשלחו חברי "היחידה" להופיע בפני חיילים בבסיסי ובמוצבי צה"ל השונים ברחבי הארץ – החל ממוצב חטיבת הצנחנים על גבול הצפון, דרך בסיס של חטיבת כפיר באזור יהודה ושומרון, על ספינת טילים בבסיס חיל הים בחיפה, בבסיס תל נוף של חיל האוויר וכלה בהופעה בפני גדוד של חיל השריון בכרם שלום, על גבול רצועת עזה. המפגשים בין הידוענים לחיילים המשרתים הביאו לחיילים מעט הווי ובידור במסגרת שירותם הצבאי, עם שירים מיתולוגיים של הלהקות הצבאיות כמו "אילו ציפורים", "בשמלה אדומה", "בוא אלינו לים", "שלווה", "שיר לשלום" וגם להיטי פופ, רוק וים-תיכוני עדכניים וקלאסיים.
קווינס פארק ריינג'רס

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1882 שעה שקבוצת St Jude's החובבנית התמזגה עם קבוצת Christchurch Rangers. השם שנבחר לקבוצה היה מועדון הכדורגל קווינס פארק ריינג'רס, משום שרוב השחקנים היו תושבי אזור קווינס פארק בצפון מערב לונדון. הריינג'רס, אשר הפכו מקצוענים בשנת 1889 נדדו בין 20 אצטדיונים שונים (יותר מכל מועדון אנגלי אחר) עד שלבסוף קבעו את ביתם בשנת 1917 בלופטוס רואד (Loftus Road) המהווה את אצטדיונם הביתי עד היום.
הריינג'רס, אשר נחשב למועדון קטן ומעולם לא מהמועדונים הגדולים של אנגליה, נאבקו רוב שנותיהם במטרה להגיע לליגה העליונה, אם כי היו שנים בהם הצליחו לתקוע יתד בליגה הראשונה. בשנת 1967 זכה המועדון באליפות הליגה האנגלית השלישית, אך עונה זו זכורה בעיקר בשל העובדה כי הריינג'רס זכו להיות קבוצת הליגה השלישית היחידה אשר זכתה בגביע הליגה, לאחר ניצחון בתוצאה 2–3 על וסט ברומיץ' אלביון במשחק הגמר הראשון אשר נערך באצטדיון ומבלי.
בשנת 1976 זכה המועדון בגדול הישגיו בליגה הראשונה כאשר זכתה בסגנות האליפות. הקבוצה נאבקה עד המחזור האחרון עם קבוצת ליברפול על תואר האליפות.
בשנת 1996 ירדה קווינס פארק ריינג'רס מהפרמייר ליג, אחרי 13 שנים רצופות, ונשרה לליגת המשנה. כעבור חמש שנים ירדה לליגה השלישית, אך שבה לליגת המשנה תוך זמן קצר. בעונת 2010/2011 חזרה ק.פ.ר לפרמייר ליג אחרי 15 שנות היעדרות ולאחר שהקבוצה הוליכה את הטבלה לאורך כל העונה. בסיום עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה לליגה השנייה. בסיום עונת 2013/2014 הקבוצה העפילה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת. בסיום עונת 2014/2015 שבה לליגת המשנה.
רבי פינחס בן יאיר

מקום קבורתו

על פי מסורת הנמסרה בשם האריז"ל, הוא נקבר בבית העלמין העתיק בצפת תחת גל אבנים. על פי מסורת תלמידי האור החיים, ישנה מערה חלולה ההולכת מקברו עד מירון. יש שטענו שאביו נקבר עמו.
ע"פ אותה מסורת המתייחסת להאר"י לא נבנה מעולם על קברו 'מצבה' מפני שרבי פנחס לא נהנה מכספיהם של אחרים בחייו וכך גם במותו.
ישנו מנהג המקובל בקרב פוקדי קברו להקיף את קברו 7 פעמים תוך כדי אמירת אנא בכח. מקור המנהג ברבי חיים אלעזר שפירא, האדמו"ר ממונקאטש.
ישנם כמה רבנים מעדות שונות (כדוגמת הרב אליעזר שלמה שיק) שערערו על מנהג הנ"ל.
סמדר רייספלד

סמדר רייספלד, דוקטור לביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת תל אביב, היא סופרת, עיתונאית ב"הארץ" ומנחת סדנאות כתיבה.

ביוגרפיה

רייספלד גדלה בתל אביב לאב ניצול שואה ולאם שעלתה לישראל מפולין כתינוקת לפני המלחמה. 
למדה בתיכון אליאנס, שירתה ב-צה"ל ב-8200 והשלימה 3 תארים בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתפקיד המגע הבין-תאי בבקרת ביטוי גנים במהלך ההתפתחות העוברית. 
לאחר סיום התואר השלישי התגוררה במשך שנתיים בצרפת, שם החלה לעסוק בספרות. 
ב-2009 החלה לכתוב ביקורות ספרים למוסף "ספרים" ואחר כך כתבות למוסף סוף השבוע של "הארץ". מראיינת מדענים עבור "הקרן הלאומית למדע" ומנחת סדנאות כתיבה.
נשואה ואם לבת ובן.
IPad Pro

הדור הראשון

גרסת ה-12.9 אינץ' של iPad Pro הוכרזה במהלך אירוע ההשקה של אפל ב-9 בספטמבר 2015. הוא שוחרר ב-11 בנובמבר 2015 בצבעים זהב, כסף ואפור חלל. ב-21 במרץ 2016, גרסת ה-9.7 אינץ' הוכרזה עם אפשרות צבע נוספת, ורוד-זהב. הגרסה הציגה גם את היכולת לבחור דגם עם נפח אחסון של 32 ג'יגה בייט עם Wi-Fi + סלולר (בעבר, אפשרות Wi-Fi+סלולר הייתה זמינה רק בדגמי 128 ג'יגה בייט). גרסת 9.7 אינץ' מתומחרת מ-599$ ל-1,129$ בהתאם לתצורה. הגרסה שוחררה ב-31 במרץ 2016.
ה-iPad Pro‏ 9.7 אינץ', בהשוואה ל-iPad Air 2, מציע מעבד מהיר יותר, מצלמה טובה יותר, והוא האייפד הראשון שמציע את התכונות "True Tone Flash" ו-"Retina Flash". היה לו גם את נפח האחסון הגבוה ביותר באותה עת עם אפשרות אחסון של 265 ג'יגה בייט ויש לו תצוגת True Tone, שמאפשרת למסך ה-LCD לזהות את עוצמת התאורה כדי לשנות את הגוון והעוצמה שלו בסביבות שונות.
שני הגרסאות כוללות את השבב A9X והמערכת על שבב Apple M9. מספר תכונות נשארו מה-iPad הרגיל, כגון Touch ID ותצוגת הרטינה. התכונות החדשות כוללות מחבר חכם למקלדת וארבעה רמקולי סטריאו הממוקמים כזוגות בחלקים העליון והתחתון של המכשיר. גרסת 12.9 אינץ' כוללת תצוגת רטינה של 2732 על 2048 ב-264 ppi, וגרסת 9.7 אינץ' כוללת תצוגת רטינה של 2048 על 1536 ב-264 ppi עם קצב רענון משתנה. גרסת ה-12.9 אינץ' של iPad Pro היא הראשונה מבין גרסאות האייפד לכלול RAM של 4 ג'יגה בייט.

הדור השני

הדור השני של iPad Pro הוכרז ב-5 ביוני 2017 לצד iOS 11 ב-WWDC 2017 בשתי גרסאות: 10.5 אינץ' ו-12.9 אינץ'. יש לו את קיבולת האחסון הגבוהה ביותר ממכשירי iOS, עד 512 ג'יגה בייט.

הדור השלישי

הדור השלישי של iPad Pro הוכרז ב-30 באוקטובר 2018, במהלך אירוע השקה שהתקיים בבית האופרה של הווארד גילמן בברוקלין שבניו יורק. הדגמים החדשים של 2018 כוללים תצוגות Liquid Retina מקצה לקצה, Face ID, מצלמות 12 מגה-פיקסל משופרות, מחברי USB C ומעבדי Apple A12X. האייפדים מוצעים בגדלים 11 אינץ' ו-12.9 אינץ', והם הדגמים הראשונים המציעים מסכי LCD עם טכנולוגיית tap-to-wake (הקש כדי להעיר) ועד 1 טרה בייט של נפח אחסון. בנוסף, בכל דגמי הדור השלישי של iPad Pro אין שקע סטנדרטי לחיבור אוזניות. הדגמים שוחררו ב-7 בנובמבר 2018.

הדור השלישי

בדצמבר 2018, כחודש לאחר השקת הדור השלישי של ה-iPad Pro, החלו להגיע דיווחים ותלונות על כך שהמכשירים מגיעים מהקופסה עם עיקום קל בגופם, או שנוצר בהם עיקום גם ללא מכה או שימוש יוצא דופן. התופעה נצפתה בכל תתי הדגמים של האייפד פרו 2018. אפל העריכה שמדובר בתופעה שקשורה בהתקררות רכיבי הפלסטיק והאלומיניום שבמחשב, ואמרה שהעיקום לא יגרור נזקים מבניים נוספים והבעיה פוגמת רק ברמה האסתטית של המכשיר. בנוסף, החברה הזכירה כי משתמשים שרוצים להחליף את הטאבלט יוכלו לעשות זאת עד 14 יום לאחר הרכישה בארצות הברית.
מאנל ויק

ביוגרפיה

במקצועו המקורי היה סוחר טקסטיל. ב-7 במאי 1953 הפך לחבר מועדון (סוסיו) בברצלונה, קבוצתו האהובה. עיסוקו המשני היה שידור רדיו ומדי פעם סיקר את משחקיה של ברצלונה בתוכנית "La Veu de Catalunya" ברדיו הוספיטלט. ב-1956 הציע ריקרד גומבאס, אחד מאנשי הנהלת ברצלונה, לוויק לעבוד עבור המועדון בתפקיד הקריין באצטדיונה של ברצלונה, תחילה בלס קורטס ומאוחר יותר בקאמפ נואו. ויק נענה להצעה, ומאז ועד מותו ב-2016 אייש את תפקיד זה. ויק, שהיה תומך נלהב בשפה הקטלאנית, נאלץ במשך שנים להשתמש בשפה הספרדית, בגלל האילוצים של השלטון הפאשיסטי של הגנרל פרנקו. ב-3 בספטמבר 1972, בזמן משחק של ברצלונה מול דפורטיבו לה קורוניה, קרא לראשונה בשפה הקטלאנית במערכת הכריזה, על כך שילד שהלך לאיבוד. הדבר הכעיס את תומאס גרסיאנו גוניי, אחד מאנשי משרד הפנים שנכח במשחק. רק ב-1975, לאחר נפילת שלטונו של פרנקו, החל לקרוא בקטלאנית, מה שעשה עד סיום תפקידו ב-2016.
מנחם נחום טברסקי (מקארוב)

ביוגרפיה

נולד בשנת תקס"ה לרבי מרדכי טברסקי ולפייגא בתו של רבי דוד לייקס. נישא להינדא מאטיל בתו של רבי יוסף הורוביץ מטורשין (בנו של החוזה מלובלין). לאחר נישואיו התגורר במקארוב ועם פטירתו של אביו רבי מרדכי בכ' באייר ה'תקצ"ז החל לכהן בה כאדמו"ר לצד שבעת אחיו שכיהנו באדמו"רות בצ'רנוביל, רחמסטריווקה, קוריסטשוב, צ'רקס, טריסק, טאלנא וסקווירא. 
נפטר בז' תשרי ה'תרי"א ונטמן בעירו מקארוב. בנו בכורו הרב יעקב יצחק טברסקי מילא את מקומו באדמו"רות.
להק האוויר

להק האוויר הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הישראלי. 
הלהק אחראי לפעילות האימונים, להדרכה ולפעילות השוטפת של חיל האוויר. ראש הלהק הוא איש צוות אוויר וקצין בדרגת תת-אלוף, והוא מכונה רל"א.

היסטוריה

הלהק הוקם בראשית שנות השבעים במסגרת ארגון מחדש שהנהיג מפקד חיל האוויר, האלוף בני פלד, כגלגול של מחלקת אוויר שבראשה עמד קצין בדרגת אלוף-משנה שכונה רמ"א. ב-15 בדצמבר 1983 הוקם להק ראש המטה וחלק מתחומי האחריות של להק האוויר הועברו אליו. בראשית 1998, בעקבות מסקנות ועדת עברי שחקרה את נסיבות אסון המסוקים, הוקם להק האוויר למסוקים אליו הועברו תחומי האחריות הקשורים במדיניות הטיסה של מערך המסוקים.
ב-2014 פוצל הלהק והוקם להק מבצעי אוויר שאליו הועברה האחריות על הפעילות המבצעית של החיל.
מאהר אל-אסד

חייו

אל-אסד, יליד דמשק, הוא מוסלמי עלווי. למד הנדסת מכונות באוניברסיטת דמשק, אך בהמשך בחר בקריירה צבאית. בשנת 1994, לאחר מותו של אחיו באסל אל-אסד שהיה מועמד לנשיאות, הוזכר מאהר אל-אסד כאחד המועמדים להחליף את אביו בתפקיד נשיא סוריה. בסופו של דבר נבחר בשאר אל-אסד לתפקיד היורש, ואחת ההערכות היא כי המוניטין של מאהר אל-אסד כאדם לא יציב ובעל מזג חם הוא שהכריע את הכף לטובת אחיו בשאר.
מאהר אל-אסד הוא חבר בוועד המרכזי של מפלגת הבעת' הסורית, ונחשב ליועץ קרוב לנשיא בשאר אל-אסד. על פי השמועות, באוקטובר 1999 ירה מאהר אל-אסד בגיסו אסף שווכאת, בכיר בשלטון הסורי, במהלך ויכוח ביניהם. שווכאת שרד את הירי, ונטען כי מערכת היחסים בין השניים הייתה טובה.
מאהר אל-אסד הוזכר בטיוטת דו"ח מהליס מטעם האו"ם כאחד החשודים במעורבות ברצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, בשנת 2005.
בחודש אפריל 2011 דווח כי מאהר אל-אסד לקח חלק פעיל בארגון התגובות האלימות של המשטר הסורי להפגנות בסוריה, וכי ארצות הברית הטילה עליו סנקציות כלכליות (הקפאת נכסים ואיסור על עשיית עסקים עם גורמים אמריקאים).
באוגוסט 2012 דווח כי אל-אסד נפצע ואיבד את רגלו במסגרת הפיצוץ שאירע במשרדי הלשכה לביטחון לאומי בדמשק.
ג'יימס אנסור

ביוגרפיה

אביו של אנסור, שנולד בבריסל להורים אנגלים, למד הנדסה באנגליה וגרמניה, ואמו של אנסור הייתה בלגית. אנסור עצמו, שנולד באוסטנדה, לא גילה עניין בלימודים אקדמיים; הוא עזב את בית הספר בגיל חמש-עשרה והחל לעבוד כמתלמד אצל שני ציירים מקומיים. בין 1877 ו-1880 הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות בבריסל, שם הכיר את פרנאן קנופף, שלמד לצידו. עבודותיו של אנסור הוצגו לראשונה בתערוכה בשנת 1881. מ-1880 עד 1917 הסטודיו שלו היה בעליית הגג בבית הוריו, והמסעות היחידים שערך היו שלוש נסיעות קצרות לפריז, לונדון והולנד. 
בתחילת דרכו רבות מעבודותיו ספגו ביקורות קשות ונחשבו שערורייתיות - במיוחד הציור "בואו של ישו לבריסל" (1888-1889), אבל הוא הצליח תמיד למצוא מקומות שיציגו את עבודותיו, ובהדרגה זכה להכרה ולתהילה. ב-1895 נקנה ציורו "נער המנורה" על ידי המוזיאון המלכותי לאמנויות יפות בבריסל, והוא העלה את תערוכת היחיד הראשונה שלו. עד 1920 הוא כבר הספיק להיות במרכזן של תערוכות חשובות רבות, וב-1929 הוא קיבל תואר ברון מן המלך אלברט הראשון. ב-1933 הוא קיבל את אות לגיון הכבוד. ככל שהזדקן ירדה מאוד תפוקתו האמנותית, והוא התמקד יותר ויותר במוזיקה. אף כי לא הייתה לו כל הכשרה פורמלית, הוא היה ידוע כמאלתר ואף פרסם יצירות מפרי עטו. 
בעת מלחמת העולם השנייה הוא בחר להישאר באוסטנדה, למרות ההפצצות הכבדות. הוא מת אחרי מחלה קצרה, בשנת 1949.
פאדל אל-עזאווי

חייו

נולד בעיר כירכוכ בצפון עיראק למשפחה ערבית, וקיבל בילדותו חינוך דתי. במהלך התבגרותו בכירכוכ, עיר שאוכלוסייתה מגוונת מבחינה אתנית, דתית ולשונית, נחשף אל-עזאווי להשפעות תרבותיות שונות, כגון מזמורים שהושמעו בטקסי-דת סוּפיים, שירה של משוררי-רחוב ממוצא טורקמני ודקלום פרקי הקוראן. כבר בגיל צעיר החל לכתוב שירה ולפרסם את שיריו, וזכה לחשיפה משמעותית ראשונה במספר מכתבי-העת הספרותיים שראו אור בביירות באותה תקופה.
אל-עזאווי למד ספרות אנגלית באוניברסיטת בגדאד, והצטרף למפלגה הקומוניסטית העיראקית, אך במהרה עזב אותה בעקבות ביקורת שהייתה לו על דרכי התנהלותה ועל עמדותיה הפוליטיות. היה ממייסדי "קבוצת כירכוכ", חבורה ספרותית בולטת שהתגבשה בעיר ושחבר בולט אחר בה היה המשורר האשורי סרגון בולוס, ונמנה עם חבריה הבולטים והפוריים ביותר. במהלך שנות ה-60 פרסם שירה ביקורתית כנגד משטר הבעת' הראשון בעיראק ושהה שנתיים בכלא, בשנים 1963-65. חוויות הכלא שלו היוו עבורו השראה לכתיבת ספר הפרוזה הראשון שלו, "המצודה החמישית" (אל-קלעה אל-ח'אמסה). בשנת 1971 נכלא אל-עזאווי בפעם השנייה, לאחר שהקריא שיר מחאה פוליטי בפומבי.
בשנת 1976 זכה במלגת לימודים מאוניברסיטת לייפציג שבגרמניה המזרחית ועזב את עיראק. בשנת 1983 השלים דוקטורט בעיתונות באוניברסיטת לייפציג ובאותה שנה עזב לברלין, בה הוא מתגורר עד היום. בשנת 2003 פורסם קובץ המאגד מבחר משיריו בשפה האנגלית, "עושה הנסים". בשנת 2007 פורסם בקהיר אוסף עבודותיו המלא של אל-עזאווי (אל-אעמאל אל-כּאמלה).
בשנת 2016 פורסם הספר "בסוף כל המסעות", תרגום ראשון לעברית של מבחר משירתו, בהוצאת קשב לשירה
שלמה דראגון

שלמה דראגון (19 במרץ 1922 בז'ורומין - אוקטובר 2001 ברמת גן) השתתף במרד הזונדרקומנדו במחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו. היה בין כ-100 אנשי זונדרקומנדו במחנה שהצליחו לשרוד את השואה.

חייו

לדראגון היו שני אחים ואחות. סיים את לימודיו בגיל 13 כיוון שנאלץ לסייע כחייט בחנות של הוריו. אחרי כיבוש פולין, נאלצו הוא ואחיו הגדול אברהם לעבוד בעבודות כפיה ונשלחו עם משפחתם לבסוף לגטו ורשה. בגטו עסקו האחים בהברחת מזון לשטח הגטו. שלמה נתפס תוך כדי מעשה, נעצר, ונחקר בעינויים במשך יומיים. מאוחר יותר הצליחו האחים לעבור לגטו פלונסק, ולהעביר אליו את המשפחה, למעט אבי המשפחה שמצבו הבריאותי היה בכי רע שנותר בגטו ורשה. מגטו פלונסקר הועברו האחים מזרחה לגטו מלאווה (Mlawa). משם נשלחו אברהם ושלמה ב-5 בדצמבר 1942 לאושוויץ, אליו הגיעו למחרת. הם עברו סלקציה שהתבצעה על ידי גרהרד פליטש (Gerhard Palitzsch), לודוויג פלאגה (Ludwig Plagge) ורופא. הם נשלחו יחד עם עוד 404 גברים נוספים מתוך 2500 אנשים שהיו על הטרנספורט, לעבודה באושוויץ בירקנאו. שלמה קיבל את מספר האסיר 80359 ואחיו את המספר 80360.

זונדרקומנדו

ב-9 בדצמבר 1942 נשלחו שלמה ואחיו אברהם, ואנשים נוספים לעבודה במה שהוגדר להם כ"מפעל גומי". למעשה הם נשלחו לזונדרקומנדו תחת פיקודו של קצין האס אס אוטו מול (Otto Moll). בתחילה הוטלה על שלמה סחיבת הגופות מתאי הגזים למשרפות, לאחר מכן נשלח לבצע תורנויות בחדרי הזונדרקומנדו. ב-7 באוקטובר 1944 לקח דראגון חלק במרד הזונדרקומנדו. מרד זה דוכא על ידי האס אס ו-451 אסירים אשר לקחו בו חלק נורו. שלמה הצליח להנצל מן הירי. תפקידו של שלמה במחתרת הזונדרקומנדו הייתה אחריות על רימונים מתוצרת עצמית. לאחר פרוץ המרד ביצעו האס אס חקירות בקרב הזונדרקומנדו אולם הנחקרים סירבו להסגיר את חבריהם, ולא נמצאו חומרים מפלילים כנגד דראגון. באוקטובר 1944 נשלח לפרק את המשרפות. לאחר פינוי מחנה אושוויץ בינואר 1945 הצליח דראגון עם אסיר זונדרקומנדו נוסף בשם הנריק טאובר לברוח מצעדת המוות במקום שנקרא פשצ'ינה (Pszczyna).
הוא הסגיר עצמו לסובייטים כעד נגד פשעי הנאצים, ולאחר מכן בפברואר 1945 הוביל את אנשי הוועדה הממלכתית הסובייטית המיוחדת לחקר פשעיהם של הפולשים הגרמנים-פאשיסטיים לקרמטוריום מספר 3, בו הותירו קרובי הזונדרקומנדו את חתימותיהם חרותות על הקיר. הוא חשף רשימות שהוטמנו על ידי חברו לזונדרקומנדו זלמן גרדובסקי. בין התאריכים 10, 11 ו-17 במאי 1945 תיאר שלמה את קורותיו במחנה אושוויץ בפני ועדת חקירה פולנית. עדויותיו של שלמה דראגון והמסמכים שהוטמנו בשטחי המחנה אשר חילץ, מהווים את המקורות המרכזיים לתעוד מרד הזונדרקומנדו באושוויץ בירקנאו.

לאחר המלחמה

שלמה דראגון ואחיו אברהם הגיעו למחנה העקורים זיילצהיים בפרנקפורט. הם סחרו בתכשיטים במשך שנים רבות באזור התחנה המרכזית בפרנקפורט עד עלייתם לישראל. שלמה שנותר רווק חי אצל אחיו אברהם ואשתו. יחד עם ההיסטוריון גדעון גרייף, אחיו ושני שורדים נוספים מקרב הזונדרקומנדו חזרו בשנת 1993 לאושוויץ. סיפוריהם תועדו על ידי היסטוריונים של המוזיאון הלאומי אושוויץ בירקנאו. כמו שורדים אחרים של הזונדרקומנדו הסתיר דראגון את שייכותו ליחידה זו במחנה במשך שנים רבות, מתוך בושה.
רק לאחר שנים התבטא בנושא כחלק מפרסום ספרו:
"אנחנו לא שפכנו את הדם הזה. זאת עשו הגרמנים. הם הכריחו אותנו להיכנס לזונדרקומנדו. העובדה שהוכרחנו לבצע עבודה מחרידה זו, לא משנה את העובדה שאנו קורבנות ולא מרצחים".
דראגון נפטר לאחר מחלה ארוכה באוקטובר 2001 ברמת גן.
נחל משמר

מיקום

מיקומו של הנחל הוא ממערב ים המלח, בין עין גדי לבין מצדה, מדרומו של נחל חבר ומצפונו של נחל צאלים. נקודת הציון בכביש 90 לכניסה לנחל היא 31.380936 צ', 35.364347 מ'. ממנה מובילה דרך עפר באורך של כקילומטר וחצי לפתחו של הנחל.

מסלולי טיולים

ההליכה בנחל היא מעגלית. במקום קיימים שני מסלולים. אחד על שפת הקניון (מסומן באדום) והשני בתוכו (מסומן בכחול). שניהם מוגדרים כמסלולים למטיבי לכת. בעבר נאלצו מטיילים ללכת על שפת הקניון, מאחר שערוץ הנחל הכיל מפלים בלתי עבירים. לאחר שהותקנו בו סולמות מתכת בסלע נוסף מסלול טיול חדש בתוך הקניון, שדרגת הקושי שלו גבוהה מהמסלול העלי. בעת הגשמים קיימת סכנת שיטפונות.

עין משמר

למרגלות המפל הגדול נובע עין משמר. ספיקתו של המעיין דלה, כ-1,500 מ"ק בשנה. מי המעיין ראויים לשתייה. בהמשך הקניון ישנה עוד נביעה קטנה, עונתית. גם מימיה ראויים לשתייה אך הם מרירים.

צמחים ובעלי חיים אופייניים לנחל

לאורך הנחל ובמיוחד בקניון נמצאים צמחי אזוביון ("לבנדר"), רכפה מגובששת, עצי שיטה סלילנית, שיחי צלף, פרחי בוצין, מציץ סורי, שכרון המדבר, חומעה ורודה וכן חצב המצוי, כלך מצוי וקנה מצוי.
בין בעלי החיים המצויים בנחל: יעל נובי, טריסטרמית, נשר מקראי ומכרסמים שונים.

ממצאים אחרים בנחל

בשלוש מערות נוספות בנחל משמר נמצאו 21 שלדי אדם מהתקופה הכלקוליתית. על עצמות האנשים ניכרים סימני חבלה ומהלומות (אחד השלדים נמצא כשהיד הימנית כרותה), ונראה שהם מתו באופן אלים. כמות גדולה של שרידי דגנים, וזרעי תמר . ,שנמצאה באחת המערות מבססת את ההנחה שהם לא מתו מחמת רעב. שלדי אדם מאותה התקופה נמצאו גם במקומות נוספים במדבר יהודה, כמו בנחל חבר, (שם נמצאו גם שלדים מתקופת מרד בר כוכבא, שהובאו לקבורה בקברות המורדים מעל נחל חבר).
משוואת דיראק

משוואת דיראק היא משוואת גלים בפיזיקה קוונטית יחסותית. את המשוואה ניסח הפיזיקאי הבריטי פול דיראק בשנת 1928, והיא מתארת חלקיקים אלמנטריים בעלי ספין 1/2, שעימם נמנים האלקטרונים. המשוואה ניבאה את קיומם של אנטי-חלקיקים עוד לפני שאלה התגלו נסיונית, והיוותה השראה לניסויים שבהם נתגלה הפוזיטרון. משוואת דיראק מתארת חלקיק בודד, ללא יצירה וחיסול של חלקיקים (בהיבט זה מטפלת תורת השדות הקוונטית). המשוואה מספקת ניבויים טובים לגבי המומנט המגנטי של האלקטרון ומסבירה תצפיות של הקווים הספקטרליים של האטום.

כתיב יחסותי

את משוואות דיראק ניתן לכתוב בצורה אינווריאנטית לורנץ ובעלת סימטריה בין הזמן למרחב, באמצעות מטריצות גאמה של דיראק. המשוואה היא

או ביחידות בהן 
הלגראנז'יאן של דיראק הוא

כאשר .

פתרונות שליליים לאנרגיה

הפתרונות לאנרגיה יכולים לקבל ערכים שליליים. יתרה מכך, האנרגיה של המערכת לא חסומה מלמטה כלומר למערכת כזאת אין מצב יסוד, פתרון שאיננו מתקבל על הדעת מבחינה פיזיקלית. 
תוצאה מוזרה זו הובילה את דיראק למסקנה כי מצב היסוד של המערכת, או מצב הריק, הוא מצב שבו כל מצבי האנרגיה השליליים מאוכלסים (הים של דיראק). במצב שבו כל הרמות השליליות מאוכלסות, עקרון האיסור של פאולי ימנע מפרמיון מלרדת לרמות האנרגיה הנמוכות.
המסקנה מתיאור זה היא שכדי ליצור חור בים של דיראק יש להשקיע אנרגיה של לכל הפחות  (פעמיים מסת המנוחה של חלקיק) ותוצאה של יצירת חור תהיה יצירת זוג של חלקיק ואנטי חלקיק. דיראק ייחס בתחילה את החלקיק החיובי החזוי לפרוטונים, שהיו אז החלקיקים החיוביים הידועים היחידים, למרות שלחלקיקים החזויים צריכה הייתה להיות מסה זהה למסתו של האלקטרון.
עובדת קיום החלקיקים החיוביים אומתה בניסוי עם גילוי הפוזיטרון בשנת 1932. כשנשאל דיראק מדוע לא העז וחזה את קיום הפוזיטרון ענה "פחדנות לשמה!".
ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד

קורות חיים

ג'יימס הרביעי היה בנם של ג'יימס השלישי ומרגרט מדנמרק. ככל הנראה, ג'יימס נולד בטירת סטירלינג ובשל היותו יורש העצר קיבל בילדותו את התואר דוכס רות'סיי. ג'יימס השלישי היה מלך שנוא על רוב העם והאצילים, ופעמים מרדו נגדו. במהלך המרד השני, שכנעו האצילים המורדים את ג'יימס הרביעי, שהיה אז בן 15, לעמוד בראש המרד. ג'יימס השלישי נהרג בקרב סאוצ'יברן ב-11 ביוני 1488 וג'יימס הרביעי הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון ב-24 ביוני באותה שנה.
ג'יימס חש חרטה רבה על כך שבמעשיו הביא למותו של אביו, ועל מנת לכפר על חטאו, לבש החל מטקס הכתרתו שרשרת ברזל חדה סביב מותניו.

תקופת שלטונו

ג'יימס הרביעי היה שליט פעיל ויעיל - הוא דיכא מרד נגדו בשנת 1489, ביצע רפורמות במערכת המשפט של סקוטלנד, והשתלט על לורד האיים הסורר בשנת 1493.
ג'יימס היה איש משכיל וידע שפות רבות ובהם סקוטית, אנגלית, לטינית, צרפתית, דנית וגרמנית, והיה פטרון של משוררים וסופרים ובהם המשורר ויליאם דאנבר. ג'יימס העניק צו מלכותי שהתיר את פעולות מכללת המנתחים המלכותית של אדינבורו בשנת 1506 ויזם את הקמת בית הדפוס הראשון של סקוטלנד בשנת 1505.
ג'יימס פיתח וייעל את הצבא הסקוטי, רכש כלי נשק רבים, וכן 38 ספינות חדשות עבור הצי הסקוטי המלכותי, והקים שתי מספנות חדשות. הספינה "מיכאל הגדול" שהושקה בשנת 1511 בניו הייבן שקלה כ-1,000 טונות, אורכה היה כ-70 מטרים והיא הייתה ספינת המלחמה (קאראק) הגדולה ביותר באירופה באותה עת.

המלחמה עם צרפת

כאשר פרצה מלחמה בין אנגליה וצרפת מצא עצמו ג'יימס במילכוד - מחד היה בברית עם אנגליה ומאידך היה בברית עם צרפת. כאשר מלך אנגליה החדש הנרי השמיני פלש לצרפת בשנת 1513, הכריז ג'יימס הרביעי מלחמה על אנגליה, ופלש לאנגליה תוך ניצול העדרו של הנרי השמיני מהארץ. ג'יימס ומרבית אציליו נהרגו בקרב שדה פלודן ב-9 בספטמבר. התבוסה בקרב הביאה לנסיגת הכוחות הסקוטיים ולסיום המלחמה בין אנגליה וסקוטלנד.
גופתו של המלך נלקחה ללונדון אך לא נקברה (בשל נידויו על ידי האפיפיור). הגופה נותרה זמן מה במנזר בשין שבסארי, ובמהלך הרפורמציה שנערכה אבדה הגופה.
ביף טאנן

ראשית חייו

ביף נולד בהיל ואלי, קליפורניה. הוא נינו של ביופורד "כלב משוגע" טאנן, וסבו של גריף טאנן (למעשה, גריף קורא לביף "סבא", אבל זה מעולם לא מצוין בסרט ששם המשפחה של גריף הוא אכן "טאנן"). במקום ללמוד בבית-הספר התיכון, הוא מעדיף לאיים על ג'ורג מק'פליי, על מנת שזה יעשה עבורו את שיעורי הבית שלו במקומו, בזמן שהוא שותה ומבלה עם חבריו. רוב חבריו ללימודים של ביף פוחדים ממנו. עם זאת, הוא פחות אמיץ כשהוא לבדו, ללא חברי הכנופיה שלו (מאטץ', סקינהד, ו-D‏-3).
על פי טיוטת תסריט ראשונית, שמו האמצעי של ביף הוא "הווארד". על פי הסרט השני, הוא גר ביחד עם הסבתא שלו, גרטרוד טאנן, ברחוב מייסון 1809, היל ואלי (נכון לנובמבר 1955).

מערכות יחסים

בשנת 1955, ביף היה דלוק על לוריין ביינס (בעוד היא, מצידה, לא סובלת אותו). עם זאת, בשנת 1985 החלופית נחשף כי בסופו של דבר לוריין טאנן התחתנה עם ביף, על מנת שלילדיה (מג'ורג' מק'פליי המנוח) יהיו חיים טובים יותר. בשנת 1985 המקורית, המצב המשפחתי של ביף איננו ידוע; בכל הטרילוגיה לא נעשה כל אזכור אודות אישה או ילדים.

ילדים וצאצאים

נכון לשנת 2015, לביף יש נכד בגיל העשרה, גריף טאנן, עובדה המעידה על כך שלביף יש לפחות ילד אחד בשנת 1985. בסדרת האנימציה נחשף כי לביף יש בן, בשם ביף ג'וניור.
Only Teardrops

תחרות האירוויזיון

השיר זכה בתחרות האירוויזיון במהדורתה ה-58 בשנת 2013 ובכך העניק לדנמרק את ניצחונה השלישי, חמישים שנה בדיוק לאחר ניצחונה הראשון ב-1963.
התפרצות הואי של הר פוג'י

אסונות משניים

בשנה שלאחר התפרצות הואי עלה הנהר סאקוואה על גדותיו עקב הצטברות אפר געשי על קרקעיתו, והציף שטחים. לאסון תרמו חלקית פעולותיהם של איכרי הסביבה: האפר הגעשי שנפלט בהתפרצות התפשט על פני שטחים נרחבים וכיסה שדות מעובדים מזרחית להר פוג'י. על מנת להציל את השדות פינו האיכרים את האפר לאתרי פסולת והאפר רוכז שם בגבעות חול. הגשמים שטפו את גבעות האפר הגעשי לתוך ערוצי הנחלים והם הפכו רדודים יותר. לתוך הנהר סאקוואה נשפכו כמויות רבות של אפר געשי והן יצרו סכרים טבעיים לאורך הנהר. ב-7 וב-8 באוגוסט 1708, שנה אחרי ההתפרצות, גרם גשם סוחף למפולות של אפר געשי ובוץ שפרצו את הסכרים והציפו את מישור אשיגארה.
דיר קדיס

היסטוריה

השם "דיר קדיס" מרמז לכך שבמקום היה מנזר בתקופה הצלבנית. ב-1596 הוא מופיע ברשימות העות'מאניות עם 11 בתים. בתקופה זו היה שייך הכפר לנפה של רמלה במחוז עזה. התושבים שילמו מיסים על ידי חיטה, שעורה, זיתים, ענבים, גדיים ופירות שונים. בשנת 1863 ביקר במקום ויקטור גרן והעריך את האוכלוסייה המקומית ב-350 תושבים. הוא ציין כי דיר קדיס הוא כפר קטן בפסגת אחת הגבעות עם גנים בצפונו ובמזרחו - באר.
בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך לנפת רמלה. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר תושביו הוערך כ-440 ושטחו 8,224 דונם טורקי.
ביולי 1943 הושלמה על הגבעה מצודת טגרט של המשטרה הבריטית. בנובמבר 1947, במסגרת פינוי הצבא הבריטי מארץ ישראל, פונתה תחנת ראדאר מהכפר. לפני מלחמת ששת הימים הוא הוחזק על ידי הלגיון הירדני ולאחר המלחמה על ידי משמר הגבול. כיום הבניין עומד נטוש.
בשנת 1995, בעקבות הסכמי אוסלו, הועברו לרשות הפלסטינית 7.7% מקרקעות דיר קדיס (שטח B), אך ישראל מחזיקה בשליטה מלאה ב-92.3% מהעיירה.
עם הקמת מודיעין עלית נקנו אדמות בדרום דיר קדיס על ידי מאיר (מוריס) ברכפלד וחברת ציפחה אינטרנשיונל, עליהן נמצאת היום שכונת "אחוזת ברכפלד" של מודיעין עלית. בין דיר קדיס לאחוזת ברכפלד עוברת גדר הפרדה.

עיסוקי התושבים

התושבים מתעסקים בחקלאות, רעיית צאן. חלק מהם עובדים בישראל במקצועות הבניה. חלקם מחזיקים מוסכים.