פיג'י

היסטוריה

המתיישבים הראשונים של פיג'י הגיעו הרבה לפני שהאירופאים גילו את האי במאה ה-17.
חפירות ארכאולוגיות גילו שרידים מאלף שנה לפנה"ס.
האירופאי הראשון שגילה את פיג'י היה ההולנדי אבל טסמן בשנת 1643 בזמן שחיפש יבשה דרומית.
רק במאה ה-19 החלו המתיישבים הראשונים להגיע מאירופה (אשר הביאו סוחרים הודיים) ובהתאם הפכה להיות קולוניה של בריטניה בשנת 1874.
פיג'י קיבלה עצמאות בשנת 1970. בשנת 1987 התחוללו במדינה שתי הפיכות צבאיות. ההפיכה הראשונה הגיעה בגלל הדומיננטיות של הקהילה ההודית בממשלת פיג'י והשנייה שהגיעה ארבעה חודשים לאחר מכן כנגד המונרכיות הבריטית. ישנם הרואים בשתי ההפיכות אירוע אחד שהחל ב-14 במאי והסתיים בסוף ההפיכה השנייה עם הכרזתה של פיג'י כ"הרפובליקה של פיג'י" ועשר שנים לאחר מכן כ"הרפובליקה של איי פיג'י".
בתחילת דצמבר 2006 אירעה הפיכה צבאית במדינה כשראש הממשלה לייסניה קארסה הודח על ידי מפקד הצבא פרנק ביינימרמה.

פוליטיקה

להלכה, פיג'י היא דמוקרטיה פרלמנטרית מאז קיבלה את עצמאותה מבריטניה בשנת 1970. החוקה הנוכחית התקבלה בשנת 1997 והבחירות האחרונות התקיימו לפיה בשנת 2006. מאוחר יותר ב-2006, הפיכה צבאית, הרביעית במספר מאז פיג'י נהייתה עצמאית, החליפה את השלטון בפועל למשטר צבאי. באפריל 2009 השעה הנשיא באותה עת, ג'וספה אילואילו, את החוקה לאחר שבית המשפט לערעורים של פיג'י קבע כי המנהיגות הצבאית של פיג'י אינה חוקית, ומינה מחדש את פרנק ביינימרמה (שהיה אחראי להפיכה) לראשה. מאוחר יותר ב-2009, אילואילו הוחלף כנשיא על ידי ראטו אפלי נאילטיקאו. ולאחר שנים של דחיות, בחירות דמוקרטיות נערכו ב-17 בספטמבר 2014, ומפלגת Fiji First של ביינימרמה זכתה ב-59.2% מהקולות. הבחירות אושרו על ידי משקיפים בינלאומיים.

כלכלה

כלכלת פיג'י נשענת בעיקרה על חקלאות, כאשר הענף השני בחשיבותו הוא התיירות. בשנים האחרונות הוקמו מספר מפעלי טקסטיל שהצטרפו למפעלי המזון באי. בשנים האחרונות התרחב מגזר המסחר והשירותים, שמוקדו העיקרי בבירה סובה.
הענף החקלאי המרכזי הוא קנה הסוכר אשר על יצואו נשענת כלכלת המדינה מאז הרבע האחרון של המאה ה-19 כאשר חברת CSR האוסטרלית החלה לפעול בפיג'י בהזמנת השלטונות הקולוניאלים. עם קבלת העצמאות עברה השליטה לידי רשות הסוכר הממשלתית FSC. עיקר גידול הסוכר הוא באזורים המערביים של שני האיים הגדולים, ויטי לוו וונואה לוו, אזורים בהם ישנה תקופת יובש מוגדרת המאפשרת לקנה הסוכר להגיע להבשלה עם ריכוז גבוה של סוכר בקנה. פיתוח תשתית תחבורתית באזורים אלה תרם רבות להתפתחות ענף התיירות, במיוחד מאז המחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20. מרבית בתי המלון מרוכזים במקביל לרצועת הסוכר.
הגידול המסחרי השני בחשיבותו, אך רחוק אחרי הסוכר, הוא היאנגונה (ידוע בשם קאוה בין איי האוקיינוס השקט).
חקלאות הכפר הפיג'יאני מתאפיינת בשיטת עיבוד מסורתית הנקראת חקלאות נדודים והמתבססת על מחזור שדות. הגידולים העיקריים הם גידולי שורש מסורתיים: טארו, יאם, קסאווה, קומרה (בטטה). בהשוואה, החקלאים ההודים בפיג'י נוקטים בעיבוד רציף של שטחי הקרקע העומדים לרשותם תוך שימוש בתשומות מתקדמות כולל דשנים.

גאוגרפיה

המדינה מורכבת מ-322 איים (מתוכם 106 איים מאוכלסים) ומעוד 522 איונים קטנים יותר. שני האיים החשובים ביותר הם ויטי לוו (Viti Levu) וונואה לוו (Vanua Levu). בירת פיג'י, סובה, נמצאת באי ויטי לוו, ואוכלוסייתה מונה כ־130,000 נפש. האיים הם הרריים, עם פסגות המגיעות עד לגובה של 1300 מטרים, ומכוסים ביערות טרופיים. ערים חשובות נוספות הן נאדי (Nadi) (בה נמצא נמל התעופה הבינלאומי) ולוטוקה (Lautoka). הערים החשובות באי וונואה לוו הן לאמבאסה (Labasa) וסאבוסאבו (Savusavu). עיר הבירה הראשונה של פיג'י הייתה לבוקה (Levuka) שבקבוצת איי לומאיויטי, כיום יעד תיירותי.
איים נוספים בפיג'י הם: האי השלישי בגודלו - טאבאוני (Taveuni) והרביעי בגודלו - קאנדאבו (Kadavu), קבוצת האיים ממנוקה (Mamanuca Islands) (בקרבת העיר נאנדי), קבוצת האיים יאסווה (Yasawa Islands), הנחשבים ליעד תיירותי, קבוצת האיים לומאיויטי (Lomaiviti), וקבוצת האיים המרוחקת לאו (Lau Islands).
איי רוטומה (Rotuma) הנמצאים כ-500 ק"מ צפונית לארכיפלג של פיג'י, כלולים אדמיניסטרטיבית במחוז המזרחי של פיג'י, אולם נהנים ממידה מסוימת של אוטונומיה בניהולם הפנימי, שכן תושביהם אינם מלנזים ותרבותם מיוחסת לתרבות הפולינזית.