google/wiki40b huggingface dataset:
קרבות טקסס ואריזונה

הקרבות

קרב האוויר היזום הראשון התרחש ב-2 ביולי. במהלך הלילה תקפו כוחות קומנדו ישראליים שלושה מוצבים של הצבא המצרי באזור מפרץ סואץ וגרמו לאבדות למצרים. היה צפוי שהמצרים לא יבליגו לחדירת מטוסים לשטחם. לכן הזניק חיל האוויר זוג מטוסי מיראז' מטייסת 119 לתוך שטח מצרים. כנגד הזוג הישראלי הזניקו המצרים זוג מיג 21. מטוס מיג אחד הופל על ידי עמוס עמיר בירי תותחים. מששבו המיראז'ים החליט מפקד חיל האוויר ליזום קרב נוסף והזניק שוב זוג מיראז'ים מטייסת 119. הפעם הזניקו המצרים שמונה מטוסים כנגדם. שוב התפתח קרב אוויר שבו הופלו שני מיגים על ידי איתן כרמי. במהלך הקרב הוזנק זוג מיראז'ים נוסף הפעם מטייסת 117. הזוג הצטרף לקרב ובמהלכו הפיל קובי ריכטר באמצעות טיל שפריר 2 מיג רביעי. הייתה זו ההפלה המבצעית הראשונה בטיל זה.
קרב אוויר נוסף התרחש ב-7 ביולי בסמוך לשעה 16:00. מטוס צילום ישראלי שחדר לשטח מצרים גרם להזנקת מיגים. אליהם הוזנק זוג מיראז'ים ישראליים מטייסת הקרב הראשונה. בקרב הופלו שני מטוסי מיג באש תותחים בגובה נמוך. מיג אחד הופל על ידי הטייס המוביל עודד מרום והמיג השני על ידי הטייס הצעיר אבינועם קלדס.
ב-20 ביולי הוזנקה רביעיית מיראז'ים כנגד רביעיית מיג 17. בסמוך לתעלה הפיל גיורא יואלי מיג ראשון באש תותחים, בהמשך המרדף הפיל גיורא אפשטיין מעל איסמעיליה מיג שני באש תותחים.
ב-21 ביולי בקרב אוויר ממושך שנמשך כחצי שעה הופלו שלושה מטוסים ושניים נוספים באש נ"מ. סה"כ הופלו שני מטוסי מיג 21, שני מיג 17 וסוחוי 7. שני מטוסי מיראז' נפגעו האחד בטיל אוויר אוויר והשני באש מהקרקע, אך הצליחו לחזור לישראל וטייסיהם נטשו את מטוסם וצנחו בשלום.
ב-24 ביולי, בקרבות אוויר שנמשכו כל היום ובאש מן הקרקע, הופלו שבעה מטוסים מצריים מדגם מיג 21, מיג 17, סוחוי 7. מטוסים מצריים נוספים נפגעו. טייס מצרי שנטש את מטוסו, רב-סרן נביל סעיד, נשבה על ידי כוחות צה"ל.

התנהלות המצרים בתקופת הקרבות

במהלך הקרבות פרסמו המצרים הודעות שבהן הוצגו לצד אבדותיהם גם הצלחות בהפלת מטוסים ישראלים.
בחלק מהקרבות אף נטען כי מספר המטוסים הישראלים שהופלו בקרב היה גדול מזה של המצרים.
בספר זכרונותיו של הרמטכ"ל המצרי סעד א-שאזלי, "חציית התעלה", כתב כי טייסים מצריים שחזרו מהקרבות דווחו על הפלות רבות שביצעו ובכך הביאו לסיפוק במצרים אך יחד עם זאת מעיד שאזלי על עצמו שהשתומם מהעובדה שבמהלך הקרבות לא נמצאו שרידי מטוס ישראלי על אדמת מצרים ומעולם לא צנח טייס ישראלי עליה.
דרקולה (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

בשנת 1896, דרקולה מגיע ללונדון ומתחזה ליזם אמריקאי בשם אלכסנדר גרייסון שמבקש להביא אנרגיה אלחוטית ומדע מתקדם אל החברה הוויקטוריאנית של אנגליה. למעשה מהווה זהותו כיסוי לרצונו לנקום נגד אלה שבגדו בו מאות שנים קודם לכן, חברי מסדר הדרקון החשאי. עם ההתקדמות בתוכניתו, דרקולה מתאהב במינה מאריי, אישה שמזכירה לו במראה את רעייתו שהוצאה להורג מאות שנים קודם לכן.
אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ביוגרפיה

אלכסנדרה נולדה בסנקט פטרבורג ב-24 ביוני 1825, לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ. אלכסנדרה ירשה את המבט הפרוסי של אמה, והייתה דומה לסבתה לואיזה, מלכת פרוסיה. הוריה היו מסורים לילדיהם והיו הורים חמימים ומלאי חיבה, שאף שיחקו עם ילדיהם ושרו עמם.
אלכסנדרה התחנכה בחברת אחיותיה מריה ואולגה, החדרים שלהם, שהיו ממוקמים בקומת הקרקע של ארמון החורף, היו עם אוויר צח בכל עונות השנה, ורופאים שלטו בתזונת הבנות. החינוך של מריה הושם בפיקוחו של הסופר הליברלי, המשורר והסופר וסילי ז'וקובסקי, שהיה בעבר המורה הרוסי של אמה - אלכסנדרה פיודורובנה. ז'וקובסקי נשאר בקשר הדוק עם חצר המלוכה עד מותו. אלכסנדרה ואחיותיה קיבלו שיעורי ריקוד, מוזיקה וציור, והיא הייתה המוזיקאית במשפחה ואף מוכשרת מספיק כדי להעפיל לשיעורים של הסופרן הנודעת הנרייטה זונטאג. כמו כן היא הייתה מפורסמת בקרב החברה הגבובב בסנקט פטרבורג, בשל שנינותה ואישיותה התוססת.
בשנת 1843 ביקר פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל ברוסיה והתאהב באלכסנדרה, על אף שמלכתחילה הציעו לו את אחותה אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, וב-28 בינואר 1844 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג. זמן קצר לאחר הנישואים חלתה אלכסנדרה בשחפת, וכתוצאה מכך הסתבך ההריון שלה, והיא ילדה את בנה 3 חודשים לפני הזמן, וזמן קצר לאחר מכן מתו שניהם.
בשנת 1853 התחתן בעלה פרידריך וילהלם בשנית עם אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של קרל, נסיך פרוסיה ומריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, אך הוא לא נקשר אף פעם רגשית לאשתו השנייה, עקב צערו על מות אלכסנדרה, שמכך לא התאושש עד מותו.
שילה-נה-גיג (שיר)

Sheela-Na-Gig  הוא שיר שנכתב והולחן על ידי הזמרת והמוזיקאית האנגלייה פי ג'יי הארווי. השיר יצא כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, "Dry", בפברואר 1992. זהו הסינגל האחרון שיצא מהאלבום, והיחידי שנכנס למצעד הפזמונים גם בבריטניה וגם בארצות הברית. 

מקור והקלטה

שילה-נה-גיג נכתב ב-1990. כותרת השיר מתייחסת לפסלי שילה נה גיג: דמויות מפוסלות של נשים ערומות עם פות מודגש, שמצויות על פני מבנים שונים, במיוחד באירלנד ובבריטניה. גרסת האלבום של השיר הופקה על ידי המתופף רוב אליס. גרסה נוספת של השיר הוקלטה לתוכנית של ג'ון פיל  ונכללה באלבום The Peel Sessions 1991-2004 שיצא ב-2006.

מילים וקומפוזיציה

מילות השיר מתייחסות במספר אזכורים לפסלי שילה נה גיג בביטויים כגון "תסתכל עליהן, על ירכיי הפוריות", "את אקסהיביציוניסטית" ו"שימי כסף בחור העקר שלך". מצד שני, המילים מתארות "דרישות גבריות יהירות ושנאה עצמית נשית" וכן "רוקרית במעיל עור שמספקת הומור שחור לחבר'ה בגניחה מאנפפת". הגבר בשיר לא מעוניין בה בגלל אותו אקסהיביציוניזם, וכי הוא לא רוצה להיות "טמא". הביטוי "כריות מלוכלכות" מתייחס לרומן קארי של סטיבן קינג, בו הדמות מרגרט וייט משתמשת במונח לתאר שדיים. המילים החוזרות "אני הולכת לשטוף את הגבר ההוא מהשיער שלי" הן הכותרת של שיר ממחזמר מ-1949, דרום האוקיינוס השקט.
מבחינה מוזיקלית, השיר מולחן בכוונון סטנדרטי ומנוגן עם קאפו על השריג הראשון. הפתיחה כוללת ארבע תוים המנוגנים לסירוגין. הבית והפזמון בנויים משני אקורדים (E5-G5). במהלך הגשר של השיר ("שימי כסף בחור העקר שלך"), משתנים האקורדים (A5-F#5-A5-B5). השימוש באקורדי כוח עולה בקנה אחד עם סצנת הרוק האלטרנטיבי של שנות ה-90, כאשר להקות אחרות, כגון נירוונה, היו ידועות בשימוש באקורדים אלה.

הצלחה מסחרית וביקורות

הסינגל "שילה נה גיג" יצא לאור בשלוש גרסאות. הסינגל הופץ לראשונה בפברואר 1992, ארבעה חודשים לפני שחרורו של האלבום. בסינגל נכללו עוד שני שירים מהאלבום, "שיער" ו-"ג'ו". הסינגל הצליח מאוד בארצות הברית, והגיע למקום 9 במצעד הבילבורד האלטרנטיבי.  בבריטניה הסינגל הצליח פחות - נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במספר 69, ויצא מהמצעד בשבוע לאחר מכן.
השיר, כמו גם האלבום Dry, עורר באופן גורף תגובה חזקה מצד המבקרים. מגזין Z התייחס לשיר כ"מחשמל ביותר" ו-"יוצר פניה מינית סרקסטית ואגרסיבית." בביקורת ב"אנטרטיינמנט ויקלי" נאמר כי השיר "גואל את נושא השיר המטריד בעזרת קול מזכך וגיטרה חורכת". האתר Allmusic הילל את השיר, בתארו את הדינמיקה של כתיבת השיר כ"יוצאת מן הכלל, משנה כיוון מהמתח בבית שנלחש, לפזמון שדוהר במצערת פתוחה לרווחה, והשיא בחלק האמצעי שמתפוצץ (פעמיים) בזעם קדוש". התוכן הלירי של השיר גם קיבל שבחים, ותואר כ"מבהיל; במסווה של סמל פוריות קלטי, הארווי מתארת דמות שמתערטלת מול מאהב פוטנציאלי, אך נדחית באופן מרושע וברוטלי". על הבית האחרון בשיר נכתב "כאילו סכין גילוח רשלנית חתכה את השיר בטרם עת", ומסכם כי "שילה נה גיג" הן "שלוש דקות מדהימות, עדיין כנראה ההופעה הטובה ביותר שלה". בגיליון של המגזין ספין מספטמבר 1999 הגיע השיר למקום השני ברשימת "20 הסינגלים הטובים של 1990".
מריון נסטל

מריון נסטל (באנגלית: Marion Nestle) היא פרופסור ומופקדת הקתדרה על-שם פולט גודארד ללימודי התזונה, ובריאות הציבור באוניברסיטת ניו יורק, במחלקה שהיא עמדה בראשה בשנים 2003-1988. תאריה כוללים דוקטורט בביולוגיה מולקולרית ותואר שני בתזונה לבריאות הציבור, שניהם מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא גם משמשת כפרופסור בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת ניו יורק ושימשה כפרופסור אורח למדעי התזונה באוניברסיטת קורנל.

ביוגרפיה

נסטל קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, התקבלה לפי בטא קפא אחרי שלמדה בבית הספר שם בשנים 1959-1954. היא עשתה פוסט-דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת ברנדייס והצטרפה לפקולטה לביולוגיה. בשנים 1986-1976 היא כיהנה כעוזרת דיקן לביולוגיית האדם ולימדה תזונה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בשנים 1988-1986 היא הייתה יועצת בכירה למדיניות התזונה במחלקה לבריאות ולשירותי הציבור ועורכת מדור התזונה והבריאות בכתב-העת The Surgeon General’s Report.‏

היא עומדת בראש המועצה לתזונת הציבור באיגוד הלאומי למדיניות בריאות הציבור בארצות הברית. מחקריה בוחנים את ההשפעות המדעיות והסוציו אקונומיות של בחירת האוכל, השמנה, בטיחות המזון, תוך שימת דגש על שיווק האוכל.

היא כתבה מאמרים רבים בכתבי עת מדעיים והייתה המחברת או המחברת-שותפה של שבעה ספרים.
נסטל כותבת טור על נושאי תזונה בעתון San Francisco Chronicle, באתר foodpolitics.com, באתר Atlantic Food Channel ובטוויטר.
אברהם הטל

אברהם (רוֹבֶּר) הטל (בצרפתית: Robert Attal;‏ 1927 פריז – 25 בפברואר 2011 ירושלים) היה ביבליוגרף, ספרן ואספן של ספרות יהודי תוניסיה.

ביוגרפיה

הטל נולד בפריז, אבל את שנות ילדותו ונעוריו עשה בתוניסיה. בשנים 1947-‏1956 היה חבר בהנהגת "תורה ועבודה" ושל בני עקיבא ונשלח מטעמה לאלג'יריה ולצרפת. בשנים אלו עבד כהידרולוג במשרד ממשלתי. משנת 1953 אסף בעידודו של יצחק בן צבי את כל מה שמצא מן החומר היהודי שהתפרסם בתוניסיה מ-1861 עד עלייתו לישראל ב-1956. במשך שנה תמימה עבר מכפר לכפר ומבית לבית בתוניסיה וביקש שיתנו לו כתבי עת, חוברות, ספרים, דפים בודדים וכל חומר כתוב אחר, משום שהעריך שיהיה קשה לשמור על החומר הזה בתוניסיה והוא עלול ללכת לאיבוד. את כל החומר שהביא אתו הפקיד במכון בן צבי.
הטל היה ספרן בספריית המכון והוא טיפח והגדיל אותה. הוא פיתח, גם, שיטת קטלוג ייחודית שהקלה על המשתמש בספרייה 
בנוסף לכך פיתח אוסף פרטי של ספרות ערבית-יהודית ושל עיתונות יהודית בתוניסיה. האוסף הזה הכיל 1,400 יצירות בערבית-יהודית שלא ניתן, ברוב המקרים למצוא אותן במקום אחר. האוסף נמכר, לפני מותו לספרייה הלאומית. הוא כולל חיבורים ותרגומים. התרגומים כוללים תרגומי מקרא, ספרות חז"ל, הגדות לפסח וכן סיפורים כמו אלף לילה ולילה, ספרות ההשכלה – אברהם מאפו, ספרות אירופית ועוד.

עבודתו המחקרית

בדצמבר 1954 פרסם את מאמרו הראשון, "Note succinte sur la démographiede juifs de Tunisie" (רשימה תמציתית על הדמוגרפיה של יהודי תוניסיה). ב-1979 פרסם יחד עם קלוד סיטבון ספר מקיף על תולדות יהודי תוניסיה: Regards sur les Juifs de Tunisie (מבט על יהודי תוניסיה). ב-1986 ארגן יחד עם סיטבון תערוכה בשם "מקרתגו לירושלים". גם על יהודי אלג'יריה הוציא ספר מקיף: Regards sur les juifs d'Algérie (מבט על יהודי אלג'יריה), 1996.
הטל התרכז במחקריו בספרות הערבית-היהודית ובמיוחד זו שיצאה לאור בתוניסיה. הוא היה אחד המומחים הגדולים ביותר לספרות זו. בקיאותו התבטאה בביבליוגרפיות הרבות שחיבר בנושא הזה.
הביבליוגרפיה הראשונה שחיבר יצאה ב-1973. היא עסקה בנושא יהדות צפון אפריקה והיו בה 5,700 ערכים. ב-1993 הוא פרסם מהדורה שנייה של הביבליוגרפיה ובה הוכפל מספר הערכים ("Les juifs d'Afrique du nord: bibliographie").
הוא פרסם גם ביבליוגרפיות של חוקרי קהילות המזרח. ביניהם: שלמה דב גויטיין, דוד צבי בנעט, חיים זאב הירשברג ואחרים.
כמו כן עסק בהיסטוריה של יהודי צפון אפריקה אבל לא רק שלהם. מאמרו הראשון שהתפרסם בירחון האלג'יראי "Information Juive", עסק בדמוגרפיה של יהודי תוניסיה. הוא כתב גם כמה מחקרים על המהפכה הצרפתית. כמו כן כתב ביבליוגרפיה על יהדות יוון מגירוש ספרד עד ימינו, תשנ"ו.
מחקר חשוב שלו הוא כתובות מצפון-אפריקה בירושלים במכון בן-צבי, בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי ובמוזיאון ישראל שיצא ב-1984.
הוא אסף עיתונות יהודית הכתובה בערבית יהודית והאוסף שלו הוא אחד הגדולים בעולם של ספרות ועיתונות יהודית ערבית. כך אחד המאמרים שלו הוא על העתון היהודי הראשון במגרב-אדזירי, בכתב העת פעמים, תשמ"ד 1983.
תחומי העניין שלו היו נרחבים בתוך תחום המחקר שבחר לו. כך הוא פרסם מחקר על הדפוס העברי במגרב, 1980 ובנושא אחר לקסיקון של הערבית-היהודית התוניסאית הכתובה, תשנ"ט. 
הטל פרסם גם יצירות לא מחקריות: ספר שירה סיפורים וספר זיכרונות קצר על תקופת שלטון הנאצים בתוניסיה.
אגודה ישראלית למשאבי מים

האגודה הישראלית למשאבי מים הוא אגודה מקצועית הפועלת בישראל ששמה לה למטרה את קידום משאבי המים בישראל.

היסטוריה

האגודה נוסדה באמצע שנות החמישים של המאה ה-20 על ידי מרטין גולדשמידט. באגודה חברים אנשי מקצוע בתחום המים, אקדמאים ונציגי המוסדות הממשלתיים. 
בעת הקמתה נקראה האגודה בשם "החברה הישראלית לגיאודזיה וגאוגרפיה" (חג"ג). בשנות השמונים החליפה חג"ג את שמה ל"חברה ישראלית להידרולוגיה" ובשנות התשעים החליפה את השם לשם הנוכחי.

מטרות האגודה

העמותה פועלת במטרה להוות במה לדיון מקצועי פתוח בנושאי משאבי המים, מנסה לעודד את המחקרים בתחום משאבי המים בישראל, ואת הכשרת כוח האדם המקצועי ולתרום על ידי כך לפיתוח משאבי המים של המדינה, וכן היא מהווה הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי ההידרולוגיה (IAHS) (ושל האגודה הבינלאומית לגאודזיה (IAG)) המסונפת לאיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (IUGG).
החברות באגודה פתוחה לכל אדם המתעניין והעוסק במשאבי מים ובשטחי מדע וטכנולוגיה קרובים. החברות מקנה את הזכות להשתתף בפעילות המאורגנת על ידי האגודה והכוללת הרצאות, כינוסים, ימי עיון וסיורים.
האגודה מעניקה פרסים על שם מרטין גולדשמידט על מחקרים משמעותיים שתרמו לקידום ופיתוח משאבי המים בישראל. כמו כן מעניקה האגודה תעודות כבוד לאנשי המקצוע על פועלם.
טרז דביר

טרז זריהן-דביר (נולדה ב-4 במרץ 1945) היא סופרת ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה במרקש במרוקו למשפחת זריהן. סבה, סבא דמשפטים רבי משה זריהן כיהן כרב הראשי של קהילת מרקש.
סיימה לימודי יסודי ותיכון במרקש והשלימה תעודת בגרות כבר בגיל 15. בהמשך למדה באופן פרטי ספרות צרפתית וציור. במקביל ללימודים אלו החלה לעבור במשרד המושל של מרקש (1962), שם התקדמה עד לתפקיד מזכירתו האישית.
בשנת 1966 יצאה לביקור בישראל שנמשך כחודשיים. לצורך הביקור, ניצלה את קשריה הטובים עם המושל והוציאה דרכון שהתיר לה לצאת ולחזור למרוקו (מרוקו לא אפשרה באותה התקופה ליהודים הוצאת דרכונים). במהלך ביקורה בישראל שמעה עדויות רבות מפי עולים חדשים ממרוקו בדבר הקשיים בהם נתקלו בישראל, כגון קשיי פרנסה וקיפוח. על אף עדויות אלו, קיבלה החלטה לעלות לישראל.
המסע לישראל החל בספטמבר 1967. טרז, מלווה באמה ושלושת אחיה, עברה את המסלול היחיד בו ניתן היה להעלות יהודים ממרוקו באותה התקופה: תוך העלמת עין של השלטונות (שייתכן שנבעה גם משוחד) רוכזו יהודים בהיחבא, כשכל רכושם נשאר מאחור, הועלו על מטוסים שהמריאו משדות קזבלנקה באישון לילה, שנחתו באירופה. באירופה קיבלו היהודים דרכון קבוצתי של הסוכנות היהודית שאפשר את המשך תנועתם לישראל. טרז נחתה בישראל בנובמבר 1967.
לאחר הגעתה לישראל, השתנו חיי המשפחה מהקצה אל הקצה, ולמרות מצב כלכלי עדין וקשיי קליטה, ראתה טרז את מדינת ישראל כבית האמיתי שלה. היא נקלטה והשתלבה היטב במשק הישראלי – תחילה כעובדת בבנק ועד לתפקידי ניהול בחברות שונות.
בשנות השבעים, גילתה את הצייר איתן דביר, אותו פגשה בשנת 1972 ועמו התחתנה כשנה לאחר מכן. בתחילה הציגה את יצירותיו בגלריות בישראל, והחל משנת 1981 עברו להתגורר בקנדה, שם עסקה בארגון וקידום תערוכות הציורים של בעלה. בשנת 1984 כתבה לבקשת מינהל החינוך הקתולי בקנדה ביוגרפיה של בעלה, בשפות אנגלית וצרפתית, שנתפרסמה תחת הכותר The Challenge. בשנת 1985 חזרה לישראל, אך המשיכה לנהל את עסקי הציור של בעלה.
בשנת 1999 החליטה להתמסר לכתיבה.
בשנת 2019 טרז דביר התקבלה לאגודת הסופרים העברים במדינת ישראל

יצירתה

ספריה של טרז דביר מתעדים ברובם את חיי הקהילה היהודית של מרקש בפרט, ושל מרוקו בכלל, את תרבותה מתחילת קיומה, התפתחותה, שנות פריחתה ותקופת דעיכתה, ואת השפעתה של הקהילה המוסלמית על קיום הקהילה היהודית בערי מרוקו. פירוט מיוחד מוקדש לאישים חשובים שבלטו במרקש, בפרט במערכת החינוך.
נצ"ח

נצ"ח (ראשי תיבות: נוער צופי חלוצי) הייתה תנועת נוער יהודית ציונית שפעלה במזרח אירופה ובמרכזהּ מ-1930 עד מלחמת העולם השנייה. בתחילה נקראה התנועה "הסתדרות עולמית של נוער צופי-חלוצי השומר הצעיר", אך לימים קוּצר שמה לנצ"ח. מכונה לעיתים "השומר הצעיר - נצ"ח".
ראשיתה של תנועת נצ"ח בתנועת הנוער "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שצמחה בברית המועצות בסוף מלחמת העולם הראשונה, בנפרד מתנועת השומר הצעיר באירופה. ראשוני בוגריה עלו לארץ ישראל ב-1924 וייסדו את "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר". על מנת להרחיב את מאגר העולים של התנועה לקראת הקמת קיבוצים נוספים בארץ, פעלו כמה מחברי הקיבוץ כשליחי התנועה בליטא ולטביה, והקימו שם סניפים גדולים ופעילים שהצטרפו לתנועה העולמית של השומר הצעיר.
ב-1930 נערכה בוורוטקי שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) ועידה עולמית של השומר הצעיר, שבה נדון בין השאר הקשר בין תנועת הנוער למפלגות ולארגונים בארץ ישראל. לאחר שהוועידה קבעה שעל כל בוגר להצטרף, עם עלייתו לארץ, לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר, פרשו ממנה אנשי "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שתמכו בהצטרפות לאחדות העבודה והתנגדו לכפיית אחידות פוליטית. אליהם הצטרפו סניפי השומר הצעיר מליטא, לטביה וטרנסילבניה, וכן חברים מתנועת "תכלת לבן" באוסטריה וצ'כוסלובקיה וחברי הבונים מארצות דוברות אנגלית. מרכז התנועה היה בלטביה.

קיבוצי נצ"ח

בארץ ישראל היה "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" בין מקימי הקיבוץ המאוחד באוגוסט 1927. מנהיגיו, אלעזר גלילי, יוסף יזרעאלי ואחרים, ביקשו לשמור על אוטונומיה של תנועתם בהגשמה בקיבוץ, כלומר שקבוצות העולים שלה יישארו בשלמותן ולא יפוזרו בין משקי התנועה. מעמד זה נשמר לבוגרי נצ"ח עם הקמתה, על אף התנגדויות מצד גורמים וקבוצות אחרות בקיבוץ המאוחד ובתנועת החלוץ.
אנשי "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" התיישבו ב-1929 בחצר כנרת, וב-1932 עברו לנקודת קבע והקימו את קיבוץ אפיקים.
בעקבות הפילוג בוורוטקי והקמת נצ"ח, התפלג קיבוץ ג' של השומר הצעיר, שישב אז בבת גלים, ומחציתו הצטרפה לנצ"ח והקימה כעבור כשנתיים את קיבוץ גבעת חיים.
"קיבוץ ב'" של נצ"ח הוקם בסוף 1929 על ידי עולים מלטביה ומברית המועצות, וישב בטבריה עד 1932, אז הצטרף לכפר גלעדי. קיבוץ נוסף של התנועה נוסד ברמת גן ב-1932, והצטרף לקבוצת כנרת ב-1934. 
בוגרים נוספים של נצ"ח הקימו את עין גב ואחרים, מעולי הארצות הבלטיות ומבוגרי "הבונים" בבריטניה הקימו את "הקיבוץ האנגלו-בלטי", לימים כפר בלום.
אתלסטאן, מלך סאסקס

אתלסטאן (באנגלית: Æðelstan; נפטר לאחר שנת 724) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה אתלסטאן מלך לצד נות'הלם, וייתכן ששניהם היו חברי מועצת זקנים (כל אחד היה אלדרמן), אשר שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של אתלסטאן. ידוע כי הוא חתום כעד על צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 714 (ככל הנראה מדובר בטעות ומדובר בצו משנת 717). על צו זה מכונה אתלסטאן בכינוי "המלך אתלסטאן" (Athelstan rex). בצו זה מוזכר שמה של המלכה אדלדרוית' (Edeldrið regina), וייתכן שמדובר ברעייתו של אתלסטאן.
היסטוריונים סבורים כי אתלסטדאן ואדלדרוית' היו הוריו של אתלברט, לימים מלך סאסקס.
גונתר פלאוט

ביוגרפיה

פלאוט נולד ליונה וסלמה במינסטר שבגרמניה. כשמלאו לו עשר, החלו הוריו לנהל בית יתומים יהודי בשדרות שנהאוזר בברלין. ב-1930 נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת ברלין. אף כי סיים דוקטורט בהצטיינות, עליית הנאצים לשלטון חסמה בפניו את העיסוק במקצועו. תחת זאת, בהמלצת אביו, נרשם לבית המדרש הגבוה למדעי היהדות, שם למד תחת אברהם יהושע השל והרב לאו בק. ב-1935 הציע ההיברו יוניון קולג' לבית המדרש לקלוט חמישה תלמידים מצטיינים, ופלאוט היה בין אלה שנבחרו לנסוע לאמריקה. במקביל השתתף באותה שנה במכביה השנייה, כטניסאי. הוא הוסמך לרבנות ב-1939 וקיבל משרה ראשונה כעוזר-רב בבית הכנסת 'בני אברהם ציון' בשיקגו. ב-1943 ניתנה לו אזרחות אמריקנית והוא התגייס מיד לצבא, שם שירת כקצין דת באוגדה ה-104. הוא נכח בעת שחרור מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו, ולאחר המלחמה הוענק לו כוכב הארד. ב-1946 חזר לשיקגו, וב-1948 עבר לשמש כרב קהילת 'הר ציון' בסיינט פול, מינסוטה. בתפקיד זה נותר עד 1961, כשהוזמן על ידי בית-הכנסת 'פרחי קדש' בטורונטו. הוא כיהן שם שש-עשרה שנה, וב-1977 עבר לשמש כנשיא הקונגרס היהודי-קנדי. ב-1983 התמנה ליו"ר איגוד הרבנים המתקדמים (CCAR), הגוף המרכזי של התנועה הרפורמית בצפון אמריקה, משרה אותה מילא שנתיים. כמו כן כיהן כסגן יו"ר האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.
פלאוט היה תומך של המגמה המסורתית בזרם, והמשיך בדרכו של הרב שלמה פריהוף שעסק רבות בנושאי הלכה וחיבור שו"ת. בין היתר, הקפיד להשתמש במונח מצווה לתיאור המחויבויות הדתיות. מפעלו החשוב ביותר היה חיבור פרשנות מקיפה על התורה, שהפכה למקובלת ולנפוצה בקהילות הרפורמיות וגם בעדות קונסרבטיביות רבות. היא התפרסמה ב-1981, ונמכרו יותר מ-120,000 עותקים. הספר התבסס בין היתר על ביקורת המקרא וטכניקות מדעיות אחרות לפענוח הטקסט, והרב פלאוט ביטא את תפישת ההתגלות הרפורמית בהקדמה לכרך: "אלוהים אינו המחבר של הטקסט, כי אם העם; אך ניתן לשמוע את קולו מבעד לקולותיהם, אם נקשיב היטב." הוא חיבר עוד כעשרים וחמישה ספרים וטורים רבים בעיתונות.
כמו כן, היה פעיל זכויות אדם ואזרח והיה יו"ר הוועדה של אזור אונטריו לנושא. ב-1978 הוענק לו אות מסדר קנדה בדרגת חבר, וב-1999 קודם לשותף. באותה שנה עוטר בצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. פלאוט נשא את אליזבט שטראוס ב-1938 והיו לו שלושה ילדים. בראשית שנות האלפיים אובחן כסובל ממחלת האלצהיימר, ממנה נפטר ב-2012 ונקבר בטורונטו.
מעצר בית

מעצר בית הוא הוראה חוקית של שופט המשחרר אדם ממעצר בתנאי של אי יציאה ממקום מסוים. נועד להשיג את המטרה של המעצר, תוך שמירה על פגיעה מינימלית בחשוד או בנאשם, שטרם הוכחה אשמתו.

מעצר בית בישראל

חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) קובע כי אל לשופט להאריך מעצר ימים "אם ניתן להשיג את מטרת המעצר בדרך של קביעת ערובה ותנאי ערובה, שפגיעתם בחירותו של החשוד פחותה". במילים אחרות, החוק מורה לשופט להטיל על החשוד מעצר בית אם הדבר אפשרי וישמר את מטרת המעצר. דהיינו מניעת שיבוש הליכי חקירה, מניעת הימלטות או הברחות רכוש ואיון מסוכנות. קביעה דומה קבועה בחוק לגבי מעצר עד תום ההליכים. קביעה זאת בחוק הישראלי נובעת מכך שמעצר של אדם בטרם הורשע והשגת צו מעצר מבית משפט, היא פגיעה קשה בזכויות יסוד של אדם, כאשר ישנה חזקת החפות שאדם חף מפשע עד שיוכח אחרת.

הפרה של מעצר בית

הפרה של מעצר בית, היא עבירה פלילית בפני עצמה (בריחה ממשמורת חוקית). בנוסף, חוק המעצרים קובע שהפרת מעצר בית מאפשר מעצר מיידי של הנתון במעצר בית.

מיקום

מעצר בית יכול שיתבצע בביתו של העצור, או בבית אחר, כפי שיקבע על ידי השופט. במקרים רבים דורשים הרשויות שמעצר הבית יתבצע הרחק ממקום ביצוע העבירה. אם העבירה בוצעו בקרבת ביתו של החשוד בית המשפט עשוי לדרוש שמעצר הבית לא יהיה בביתו של הנאשם. 
עבור קשישים, קיים בישראל בית אבות, המפוקח על ידי מצלמות, בו שהו באמצע 2016 כ-15 משוחררים בתנאי מעצר בית ואסירים ברישיון. עבור קטינים, קיימים בישראל מוסדות סגורים היכולים לשמש חלופת מעצר. 
לעיתים נאכף מעצר בית על ידי שימוש באזיקים אלקטרוניים, מתקן המוצמד לעצור ומשדר את מיקומו, שאי אפשר להסיר בקלות. אל המעקב האלקטרוני נוספים תנאים נלווים אשר כוללים ביקורי פתע והפרה מתמידה של השגרה. במקרים רבים נדרש השוהה במעצר בית למפקחים שישהו איתו ויהיו ערבים לכך שלא יפר את תנאי המעצר. בנוסף, לעיתים נדרש מהנתון במעצר בית או ממפקחיו ערובה כספית אשר תחולט אם הנתון במעצר בית יפר את תנאי חלופת המעצר. 
אל מעצר הבית יכולות להתלוות מגבלות נוספות, כמו הגבלות על שימוש בטלפון או ברשת האינטרנט, והטלת איסור על החשוד לדבר עם אנשים מסוימים.

ביקורת

קיימת ביקורת על מעצר בית. הביקורת נוגעת לכך שבעת מעצר הבית המדינה מסירה את אחריותה הכוללת על אנשים אלה: אין אחריות רפואית, שיקומית, טיפולית, שיקום תעסוקתי ועוד. גם הנטל על המשפחות הוא רב, בכך שעל פי רוב מדובר באנשים שנשללת מהם הזכות לעבוד, והמשפחה צריכה לכלכלם במשך תקופה ממושכת.
ביקורת נוספת קשורה לכך שכיום מופעל מעצר בית על עצורים שבית המשפט טרם הכריע כי ביצעו עבירות. הם למעשה עוברים הגבלות חמורות ביותר בתחום החופש האישי ללא שבית המשפט בדק באופן דקדקני את הראיות והכריע בעניין.

שיקול בקביעת העונש

תקופת מעצר הבית אינה מקוזזת מעונש מאסר המושת על המורשע בדין וזאת בניגוד לריצוי בפועל של מעצר שבדרך כלל מקוזז מתקופת עונש המאסר. עם זאת, בחלק מהמדינות, התקופה בה נאשם היה נתון במעצר בית יכול להלקח בחשבון בעת גזירת העונש. בית המשפט העליון בישראל כתב: "רשות בידי בית המשפט – ובמקרים הולמים אף רצוי הדבר – שבבואו לקבוע את שיעור תקופת המאסר בפועל, יביא חשבון, במידה זו או אחרת, את העובדה, שהנאשם נתון היה במעצר בית. מעצר הבית יכול שיהא אחת הנסיבות, בשקלול יתר השיקולים, בקביעת תקופת המאסר בפועל."
הסדרים דומים קיימים בקנדה וניו זילנד.
חתול קלאס

חתול קלאס הוא סוג של חתול המצוי בסקוטלנד. חתול זה הוא הכלאה בין חתול הבר הסקוטי לבין חתול הבית. בעבר סברו שמדובר בבעל חיים אגדי, וכאשר אנשים נתקלו בו הם חשבו שמדובר במתיחה, אך דעה זו בוטלה לאחר שצייד מקצועי הרג את החתול והציג את גופתו בשנת 1984. החתול אינו מהווה גזע חדש של חתולים, אלא בעל חיים מסורתי שהוא כאמור תוצר של כלאי חתוליים. החתול קרוי על שם היישוב קלאס בסקוטלנד, בו התגלה לראשונה. היסטוריון סקוטי בשם צ'ארלס תומאס העלה את ההשערה כי עמוד אבן מגולף הנמצא בעיירה גולספי מציג חתול קלאס. הסיבה לכך היא שבגילוף האבן מופיעה דמות חתול הניצבת מעל דג והיא כנראה מצייגת חתול קלאס ששוחה בנהר ולוכד דגי סלמון.
חוקר מהמוזיאון הלאומי של סקוטלנד חקר שמונה גופות ופרוות של חתולי קלאס. גופה אחת של החתול כבר נמצאה באוסף של המוזיאון, ואילו גופות ופרוות נוספות סופקו לו ידי צייד ספורט. אחת מגופות החתולים נמצאה כחתול בר הלוקה במלניזם. הייתה זו הפעם הראשונה שחיית בר תועדה כלוקה במלניזם ברחבי סקוטלנד. הסיקו ששאר הגופות הן אכן תוצר הכלאה של חתול בית וחתול בר סקוטי, כאשר ברובן התכונות הדומיננטיות הן של חתול הבר ואילו רק בגופה אחת עלה כי תכונות חתול הבית הן שגברו בהכלאה.
אורכו של חתול הקלאס נע בין 61 ל-91 סנטימטרים, רגליו האחוריות חזקות, וזנבו מגיע לאורך של כ-30 סנטימטרים. משקלו נע בין 2.3 ל-6.8 קילוגרמים. חתול הקלאס הראשון שנמצא בשנת 1984 הגיע לגובה של 38 סנטימטרים עד הכתף, ואורכו היה 110 סנטימטרים. מוזיאון הזואולוגיה באוניברסיטת אברדין מציג פוחלץ של חתול הקלאס שנמצא בקרבתו בשנת 2002.
רמון (כדורגלן)

קריירה

רמון מנזס רומא גדל במועדון הקטן באהיה דה פיירו, שם שיחק כקשר, לפני שהצטרף לוויטוריה בגיל 19. הקבוצה ירדה לליגה השנייה לקראת עונת 2015, ולכן עברה מהפכה גדולה בסגל. רמון הוסט לעמדת הבלם, ותפס מקום בהרכב אצל כל שלושה המאמנים שעבדו בקבוצה. "התכונה הבולטת ביותר אצל רמון היא היכולת הטכנית הגבוהה. בניגוד לבלמים אחרים בליגה השנייה, הוא לא מעיף כדורים אלא מנסה לפתח התקפות במסירות מדויקות, ואף מכדרר באלגנטיות מול חלוצי היריב. לעברו כקשר יש השפעה גדולה על כך", כתב אז העיתונאי המקומי מויסס סוזרט.] לדעת פרשנים רבים, הוא היה אחד השחקנים הטובים ביותר בליגה השנייה.
אחרי העלייה של ויטוריה לליגה הראשונה, קושר שמו של רמון למבחנים באירופה. רומא ומילאן הביעו עניין, גם אם הוא לא הגיע בסופו של דבר למשא ומתן רציני.
הבלם הצעיר אף נכלל ברשימת הכשרונות אחריהם עקבו בברזיל הסקאוטים של ברצלונה. רמון הצטיין בזכייתה של ויטוריה באליפות האזורית של באהיה בתחילת 2016, ונכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר. לאחר מכן, פתח בהרכב ב-29 משחקים בליגה הברזילאית הגדולה, והיה שחקן ההגנה הטוב ביותר של קבוצתו.
ב-29 בינואר 2017 חתם רמון במכבי תל אביב יחד עם חברו לקבוצה, מרסלו. בתום העונה חזר לוויטוריה.