google/wiki40b huggingface dataset:
מכירת גראז'

מכירת גראז', נקראת גם מכירת חצר (מאנגלית: Garage sale; Yard sale), הוא אירוע פרטי, חד פעמי ולא פורמלי בו סחורה משומשת נמכרת על ידי אנשים פרטיים בבתיהם ולעיתים רבות אף בחניה המקורה הפרטית של המוכרים ומשום כך זכו האירועים הללו לכינוי "Garage sale". מכירות הגראז' נפוצות במיוחד בארצות הברית. 
בדרך כלל הסחורה אשר נמכרת ב"מכירת גראז'" כוללת פריטים ביתיים אשר לא נחוצים יותר במשק הבית כאשר בעל הרכוש הוא זה שאחראי על ניהול מכירת הגראז'. לעיתים רבות המוצרים שנמכרים הם חדשים / במצב כמו חדש / במצב שמיש ומוצעים למכירה פשוט משום שהבעלים שלהם איננו רוצה או צריך יותר את הפריט ומעוניין למכור אותו בעיקר כדי לצמצם את כמות הרכוש שברשותו או בשביל להרוויח כספים. 
אירועים אלו מתקיימים לרוב לפני מעבר דירה או בתחילת האביב, אחרי שאנשים מסדרים את ביתם ואת מחסניהם לקראת הקיץ. לפני אירוע המכירה, המוכר מפרסם את המועד המתוכנן בו הוא מתכוון לערוך את "מכירת הגראז'" באמצעות פליירים, מודעות בעיתון או באתרי אינטרנט המכילים לוח מודעות מקוון (כגון קרייגסליסט). המכירה מתבצעת בדרך כלל במוסך, בחצר הבית, על המרפסת, או מדי פעם בתוך הבית של המוכר.
הפריטים אשר נמכרים לרוב במכירות הגראז' כוללים בגדים, ספרים, צעצועים, תקליטורים, כלי גינה, ציוד ספורט, ומשחקי לוח. כמו כן, לעיתים רבות נמכרים גם פריטים גדולים יותר כגון ריהוט ומכשירי חשמל ביתיים. מכירות הגראז' נפוצות בעיקר באזורים פרווריים בסופי השבוע כאשר מזג האוויר הוא טוב ובדרך כלל נערכות בטווח שעות מוגדר. מכירות הגראז' מושכים אליהם לעיתים רבות אנשים אשר מחפשים אחר עסקאות טובות או אחר חפצים נדירים או יוצאי דופן.
אף על פי שברוב המקרים המחיר של הפריטים במכירות הגראז' נקבע על ידי המוכרים מראש והם הצמידו תוויות מחיר לפריטים לעיתים רבות הקונים נוהגים להתמקח על מחירי הפריטים ומצליחים להוריד את המחיר של הפריטים. לעיתים רבות הפריטים במכירת הגראז' עשויים אף להיות ללא תוויות מחיר משום שהמוכר מעדיף להתמקח עם הקונים על מחיר הפריטים. 
לעיתים רבות "מכירות הגראז'" נערכות על ידי מספר משפחות אשר מרכזות את הפרטים במקום אחד בו מתבצעת המכירה או על ידי מספר משפחות אשר מתגוררות בשכנות אשר מחליטות לערוך את מכירות הגראז' באותו המועד.
Uncle Albert/Admiral Halsey

רקע

לחן השיר מורכב מכמה שירים בלתי-גמורים שיועדו לאלבום "Abbey Road" של להקת הביטלס, וכך נוצר מבנהו המיוחד והמשתנה מרגע לרגע. מקרטני טען ש"דוד אלברט" מבוסס על דודו. אלמנט בולט נוסף בשיר הוא האפקטים הקוליים שבו, ביניהם צלילי רעמים, גשם וטלפון מצלצל.

קבלה

פול מקרטני זכה בפרס גראמי עבור שיר זה, בשנת 1971. הסינגל נמכר בלמעלה ממיליון עותקים. השיר נכלל באלבום האוסף "Wings Greatest" משנת 1978, על אף ש"Ram" אינו אלבום של להקת Wings.
דייוויד ברוסטר

פעילותו ככותב וכעיתונאי

תגליותיו של ברוסטר, חשובות ככל שיהיו, לא היו תרומתו היחידה וייתכן שאף לא העיקרית למדע. הוא החל לכתוב מאמרים באופן קבוע כבר מ-1799 עבור " Edinburgh Magazine" (מגזין אדינבורו) ושבו שימש כעורך בגיל עשרים. ב-1807 הוא נטל על עצמו את תפקיד העורך במיזם החדש של "האנציקלופדיה של אדינבורו" (Edinburgh Encyclopaedia) שהכרך הראשון שלה הופיע ב-1808, והאחרון רק בשנות ה-30 של המאה ה-19. האנציקלופדיה הצטיינה בתחומי המדע, ורבים מהערכים הטובים ביותר נכתבו על ידי העורך. בתקופה מאוחרת היה ברוסטר אחד התורמים המובילים לאנציקלופדיה בריטניקה (המהדרות השביעית והשמינית), הערכים על חשמל, הידרודינמיקה, מגנטיות, מיקרוסקופ, אופטיקה, סטריאוסקופ סוללה חשמלית וכו' היו פרי עטו.
ב-1819 נטל ברוסטר על עצמו תפקיד עורך נוסף כשהקים יחד עם המינרלוג רוברט ג'יימסון (1774-1854) את "Edinburgh Philosophical Journal" (הביטאון הפילוסופי של אדינבורו) במקומו של "מגזין אדינבורו". עשרת הגיליונות הראשונים (1824-1819) הודפסו תחת העריכה המשותפת של ברוסטר וג'יימסון, ארבעת הגיליונות האחרונים (1826-1825) נערכו על ידי ג'יימסון בלבד. אחרי שנפרד מג'יימסון החל ברוסטר לערוך ב-1824 את "Edinburgh Journal of Science" (ביטאון המדע של אדינבורו). ורבים מבין המאמרים שהתפרסמו בשישה עשר הגיליונות שהתפרסמו בתקופה בה ערך את הביטאון (1832-1824) היו מפרי עטו.
בנוסף תרם ברוסטר בין שלוש מאות לארבע מאות מאמרים לכתבי מדע של ארגונים שונים, ומעטים מבני זמנו כתבו כה הרבה סקירות עבור הביטאונים השונים. רק בביטאון " North British Review" (סקירה של צפון בריטניה) הופיעו שבעים וחמישה מאמרים שכתב. אזכור מיוחד מגיע לעבודתו החשובה ביותר, הביוגרפיה שכתב על סר אייזק ניוטון. ב-1831 הוא פרסם סיכום קצר הכתוב בצורה קלה על חייו של הפיזיקאי ב- Murray's Family Library, אבל רק ב-1855, לאחר מחקר מעמיק שערך יותר מ-20 שנה וכלל עיון במסמכים מקוריים ומקורות זמינים אחרים, הוא פרסם את הגרסה המלאה יותר של "זיכרונות חייו, כתביו ותגליותיו של סר אייזק ניוטון" (Memoirs of the Life, Writings and Discoveries of Sir Isaac Newton).

פעילותו הציבורית

קשרי העבודה שהיו לברוסטר כעורך הביאו אותו לפגוש לעיתים תכופות את אנשי המדע הבולטים ביותר, ובאופן טבעי הוא היה הראשון להכיר בתועלת שתצמח מקשרים קבועים בין העוסקים בתחום המדע. מצד שני הוא התפכח מאשליותיו שהחברה המלכותית, שחבריה הפגינו גישה שמרנית ואליטיסטית, תוכל לסייע בנושא. במאמר בביטאון "Quarterly Review" (סקירה רבעונית) הוא העלה את ההצעה להקמת "אגודה של האצולה שלנו, הכמורה, בני המעמד הגבוה והפילוסופים". ההצעה אומצה על ידי אחרים ומומשה במהירות כ"האגודה הבריטית לקידום המדע" (British Association for the Advancement of Science), אגודה הקיימת עד היום ומכונה בקיצור "האגודה הבריטית" (או בראשי תיבות BA). כנס ההקמה נערך ביורק ב-1831, וברוסטר יחד עם צ'ארלס בבג' וג'ון הרשל היו הרוח החיה בעיצוב חוקת הארגון.
באותה שנה שבה נערך הכנס הראשון של האגודה הבריטית קיבל ברוסטר תואר אבירות וקצבה מטעם המדינה ומדליה של "מסדר הגולפים של הנובר". ב-1838 הוא התמנה למנהל של הקולג'ים המאוחדים של סנט סלבטור וסנט לאונרד באוניברסיטת סט. אנדרוס, אוניברסיטה וותיקה (הוקמה ב-1410) ויוקרתית הממוקמת בסט. אנדרוס שלחופה המזרחי של סקוטלנד. ב-1849 הוא פעל כנשיא האגודה הבריטית ונבחר כאחד משמונה החברים שאינם צרפתים במכון צרפת במקומו של יונס יעקב ברצליוס, ועשר שנים אחר־כך הוא קיבל את משרת מנהל האוניברסיטה של אדינבורו, תפקיד אותו מילא עד כמה חודשים לפני מותו.
דני פאר

ביוגרפיה

פאר החל את דרכו המוזיקלית בצה"ל, כששירת כקלידן בלהקת הנח"ל והשתתף בתוכניתה ה-23 "הפלנחניק" שהוקדשה למלאת 30 שנה לפלמ"ח והועלתה בשנת 1972. מהתוכנית זכה לפרסום השיר "בלדה ליצחק שדה" שהגיע לראש מצעדי הפזמונים ברדיו לשבוע אחד.
עם שחרורו חבר ליהונתן גפן ודני ליטני במופעים: "זה הכול בינתיים, בינתיים זה הכול" (1974) ו"מכתבים למערכת" (1976). בשנת 1977 ניגן במופע המשותף "שיחות סלון" של דייוויד ברוזה ויהונתן גפן, ובאלבומו הראשון של יענקל'ה רוטבליט, "כך שחררתי את ירושלים" משנת 1978.
בסוף 1978 חבר לדני סנדרסון, גידי גוב, מזי כהן, מוטי דיכנה, מאיר שפייזר, גרי רזניק, זיו בן ושלמה חממי להקמת להקת גזוז. פאר ניגן בשני אלבומיה: גזוז וגלגול שני והיה שותף לחלק מעיבודי השירים.
לאחר ש"גזוז" התפרקה בשנת 1979, פנה פאר לעבד שירים ולנגן בהצגות תיאטרון, בהן ההצגה "תיבת נוח" שביים עודד בארי.
ב-1982 ניגן באלבום גלגל מסתובב של שמוליק קראוס.
לאורך שנות ה-80 וה-90 הוסיף לנגן ולהופיע, ללא פרסום רב, ובשנים האחרונות לחייו פעל בעיקר בטוויטר בכינויים שאינם חושפים את שמו ("לא בולעת" ו"מישל הלם"). ב-2010 השתתף בסרטים רימון הזהב כקצין טורקי וכבריון בסרט וביום השלישי וב-2011 שיחק בתפקיד אורח כבעל מועדון בסרט הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן.
ב-26 באפריל 2019 נפטר בגיל 68 לאחר מאבק ממושך במחלת ריאות חסימתית כרונית (במקורות שונים יוחסה לו בטעות מחלת הסרטן).
נופריים

נופריים בתרבות

מיני נופריים רבים משמשים כצמחי נוי באגמים מלאכותיים, וגידולם אינו מסובך במיוחד. כמו כן, רוב המינים ראויים למאכל על כל חלקיהם - שורש, עלים, פרחים וזרעים.
בתרבות ההודית והמצרית העתיקה היה לפרח הלוטוס מקום מיוחד כסמל דתי. למרות ששניהם הם צמחי מים ודומים בפריחה ובגדילה, הלוטוס מצרי והלוטוס ההודי הם שני מינים שונים, הלוטוס ההודי הקדוש נקרא גם נלומבו נאכל (שם מדעי Nelumbo nucifera) ונהוג לאכול אותו במזרח. הלוטוס המצרי נקרא גם נימפאה כחולה (שם מדעי Nymphaea caerulea), וגדל בר בארץ ישראל (בסכנת הכחדה).
קרב נרבה

רקע

מיד עם סיום מערכות אזוב, בהסכם שנחתם עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1700, הכריז פיוטר הגדול על מלחמה נגד שוודיה. הכוחות הרוסים החלו להתקדם לכיוון נרבה. לקראת 29 באוקטובר הכוחות התמקמו והחלו בירי תותחים ועבודות לכיתור המצודה. אך עקב בעיות בהכנת המצור הירי לא הצליח לגרום נזק למצודה.
הכוחות הרוסים כללו כ-30 אלף חיילים וכ-284 תותחים. זאת לעומת כ-1,500 חיילים שוודים שהתבצרו במצודה.
בהיוודע שקרל השנים עשר, מלך שוודיה נחת בקרבת העיר, שלח פיוטר הגדול לצורך איסוף מודיעין יחידת פרשים בהיקף של 5,000 חיילים בפיקוד בוריס שרמטייב. כוחות אלו הגיעו סמוך לכוחות השוודים, אך חששו להיכנס לקרב וחזרו למחנה.
לפי הערכת ההיסטוריונים הכוחות השוודים שנחתו כללו כ-9-12 אלף חיילים.
ב-29 בנובמבר עזב פיוטר הגדול את המחנה.

מהלך הקרב

עם שחר 30 בנובמבר השוודים החלו במתקפה. בעקבות תנאי מזג האוויר והשלג הכבד, הצליחו השוודים להתקרב לעמדות הכוחות הרוסים ואף לכבוש את עמדות התותחים. במחנה הרוסי החלה פאניקה. הפרשים בפיקוד בוריס שרמטייב נסוגו לצד השני של הנהר. במהלך הנסיגה וחציית הנהר איבדו כ-1000 חיילים. גם כוחות הרגלים החלו בנסיגה. רוב הפיקוד העליון שהיה במחנה נכנע לשוודים. המפקד העליון של הכוחות הרוסים, קרל דה קרוי, נלקח בשבי והועבר לטאלין. מספר יחידות החזיקו בהגנה והלחימה הסתיימה רק עם רדת החשכה.
בבוקר סוכם על כך שהכוחות הרוסים יעזבו את המקום עם דגלים ונשק אישי אך ללא תותחים. במהלך מעבר הכוחות דרך הנהר, הפרו השוודים תנאי ההסכם ולקחו חלק מהחיילים בשבי.

השלכות הקרב

הצבא הרוסי ספג מפלה קשה ביותר. רוב התותחים אבדו וגם האבידות בכוח האדם היו גדולות, במיוחד בחלק הפיקודי. למשך מספר שנים באירופה לא התייחסו ברצינות לצבא הרוסי ולמלך שוודיה היה מוניטין של מצביא דגול.
לאור התבוסה הקשה, במידה והשוודים היו מחליטים להתקדם לעומק רוסיה, לפיוטר הגדול לא היה כוח לעצור אותו. אומנם, במקום זאת, החלו השוודים בלחימה נגד בעלי ברית של הרוסים בליבוניה.
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים

החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (באנגלית: London Society for Promoting Christianity Among the Jews, ידועה בקיצור בשם "חברת היהודים" – The Jews Society; כונתה גם בשם "מיסיון הכנסייה ליהודים" – Church Mission to the Jews ובקיצור CMJ; שמות נוספים היו "המיסיון האנגלי" או "המיסיון הבריטי") הוא ארגון מיסיונרי אנגליקני שהוקם ב-15 בפברואר 1809 בעיר לונדון שבבריטניה ומטרתו הייתה לשכנע את היהודים להמיר את דתם לנצרות הפרוטסטנטית. במהלך פעילותה רבים מהמנהיגים היהודים יצאו כנגד הארגון, בייחוד בתחילת המאה ה-20.

תולדותיה

ב-1809 מנה הארגון כעשרים ושניים מיסיונרים שפעלו בקרב יהודים ברחבי העולם, רבים מהם היו יהודים מומרים. הארגון שהחל להתפשט במהירות החל לכלול מדינות כמו אתיופיה, שם הארגון החל לפעול ב-1859 על מנת לנצר את יהודי אתיופיה. פעילות זו של הארגון משכה את תשומת לבם של יהודי אירופה ושל הארגון "כל ישראל חברים", ששלח את יוסף הלוי ב-1867 להילחם במיסיון ולברר על מצבם של יהודי אתיופיה. הארגון היה פעיל באתיופיה עד 1920.
ב-1914 חשף הארגון את היקף פעולתו במסמך רשמי:
החברה היא הוותיקה ביותר, העשירה, הנועזת והמאורגנת ביותר מסוגה, וחברים בה גם חברות בת ברחבי האיים הבריטיים ובקנדה. החברה בעלת הכנסה של 46,338 שילינג נכון לינואר 1900 ועם הוצאות של כ-36,900 שילינג כוללת בתוכה 52 מרכזים מסיונרים עם כ-199 עובדים ביניהם 25 כמרים, 19 רופאים, 34 מסיונריות, 20 מסיונרים, 35 קולפורטגים, 58 מורים ושמונה רוקחים. בקרב העובדים 82 יהודים לשעבר. 52 המרכזים של הארגון מפוזרים, וכ-18 הם באנגליה, שלושה באוסטריה, אחד בצרפת, ארבעה בגרמניה, שניים בהולנד, אחד באיטליה, ארבעה ברומניה, אחד ברוסיה, ואחד בקונסטנטינופול; באסיה ישנם עשרה מרכזים, בהם מרכז בירושלים עם 27 עובדים; באפריקה שבעה מרכזים. מאז ייסודו הוטבלו לנצרות כ-5,000 יהודים. פרסומיו העיקריים הם "הידיעון המיסיונרי היהודי" (Jewish Missionary Intelligence) ו"הפרקליט המיסיונרי היהודי" (Jewish Missionary Advocate).
— Schaff, Philip. The New Schaff-Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge. p.177
הדרך העיקרית בה הארגון משך יהודים הייתה בדרשות ופרסומים בעיתונים מרכזיים בשפות שונות, גם בעברית, וכלה בהקמת בתי ספר בלב הקהילות היהודית. הארגון הקים את בית החולים של המיסיון האנגלי שפעל בירושלים בין השנים 1843–1948, בתחילה בעיר העתיקה והחל מ-1897 ברחוב הנביאים בירושלים. בסמוך לבית החולים הקימה החברה הלונדונית בית ספר מיסיונרי לבנות יהודיות (בניין זה כונה לימים "בית הדגל" לאחר שהונף עליו דגל ישראל עם קום המדינה). בחיפה הוקם בית חולים בניהולו של ד"ר אאורבך. בית החולים פעל עד 1947.
ארגון זה לא היה בעל אופי אנטישמי, ומנהיגיו היו בעיקר יהודים מומרים. אהרן הנרי שטרן כותב שהמיסיונריות באתיופיה החלה בתגובה לגיור קבוצת גרמנים ליהדות ב-1840. הארגון פעל גם בקרב יהדות קוצ'ין שבהודו וקיבל ב-1818 את מיכאל סרגון המשומד (1795–1855) מהקהילה לארגון כמיסיונר הראשי באזור. באתיופיה היה זה מיכאל ארגווי, היהודי הראשון שהתנצר, שמונה לתפקיד המיסיונר הראשי באתיופיה. אחת מההשלכות של הארגון הייתה המיסיונריות בקרב יהודי סין שגרמה להתבוללות המהירה שלהם.
.ng

ng. היא סיומת האינטרנט הלאומית  של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בניגריה, הסיומת הושקה בשנת 1995. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי הארגון הניגרי 'Nigeria Internet Registration Association'. הסיומות com. ו-co.uk. יותר פופולריים בניגריה ואתרים רבים בניגריה מעדיפים להשתמש בהם על ng.

היסטוריה ומאפיינים

תחילה, מכללת יאבה לטכנולוגיה (Yaba College of Technology) הנמצאת בלאגוס הייתה אחראית לניהול הסיומת ובשנת 2009 הועברה האחריות אל ארגון הרישום של האינטרנט הניגרי ('Nigeria Internet Registration Association'). בשנים הראשונות, רישום אתר בסיומת אינטרנט משנית בניגריה היה יקר ועלה אלפי דולרים, רק חברות מעטות רכשו סיומות אינטרנט משניות.
ארגון הרישום של האינטרנט הניגרי מאמץ את טכנולוגיית IDN , המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות, סיניות קיריליות ועוד בשמות התחום. שמות התחום תחת סיומת זו יכולים להיות בין 3 ל-63 אותיות. יחסית לסיומות אינטרנט של מדינות אחרות, הרישום לסיומת ng. הוא איטי ועשוי לקחת עד לשבוע. נכון לשנת 2017, רשומים מעל ל-90,000 שמות תחום תחת סיומת זו.
אוסקר קרדוסו

קריירה

קרדוסו, יליד חואן אולוגיו אסטיגריביה שבפרגוואי, החל את הקריירה שלו ב-3 דה פבררו. לאחר שנה ב-2004 עבר לקלוב נסיונל שם שיחק 34 משחקי ליגה ובהם הבקיע 20 שערים. בשנת 2005 עבר לניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית שם הבקיע 21 שערים ב-33 משחקים. לאחר שנתיים עבר לבנפיקה ליסבון. בשנת 2008 זכה בתואר אהוב הקהל יחד עם סימאו סברוסה. קרדוסו נחשב לאחד מגדול כדורגלני בנפיקה בכל הזמנים כאשר הוא במקום ה-3 ברשימת שיאן ההופעת של הקבוצה במסגרות אירופאיות, מקום 2 ברשימת מלכי השערים של הקבוצה במסגרות אירופאיות, מקום 9 בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים, מקום 10 בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים בליגה והוא היה מלך השערים של המועדון 6 עונות ברציפות. באוגוסט 2014 חתם בטרבזונספור. 
קרדוסו משחק גם בנבחרת פרגוואי. הוא ערך את משחקו הראשון בנבחרת ב-5 ביוני 2007 במשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו. קרדוסו שותף במשחקי הנבחרת במונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה וסייע לנבחרתו להעפיל עד לרבע הגמר, שם הודחה פרגוואי על ידי נבחרת ספרד.
הדלתה של הדנובה

גאוגרפיה

הדלתה של הדנובה היא סביבה דינאמית מאד, כך למשל גדלה הדלתה כל שנה בכ-40 מטר לערך כתוצאה מהסחף המגיע מהנהר דנובה . על פי עדות הרודוטוס מלפני כ-2,500 שנה, התחלקה הדנובה לשבע זרועות על מנת ליצור את הדלתה, אך כיום מתחלקת הדנובה בסמוך לעיר טולצ'אה לשתי זרועות, תעלת כיליה (Chilia) ותעלת טולצ'ה (Tulcea). בהמשך מתפצלת תעלת טולצ'אה לשתי זרועות, תעלת סולינה (Sulina) ותעלת גאורגה הקדוש (Sfântu Gheorghe). עוד תעלות משנה רבות נוספות מחלקות את הדלתה לאזורים בהם גדל הקנה, לביצות וליערות, שחלקם מוצפים באביב ובסתיו.
בדלתה של הדנובה, אחרי כל השינויים שחלו בה, נותרו עדיין 670 אגמים עם שטח של כ-300 קילומטרים רבועים.
במרחק של 44 ק"מ מהדלתה מצוי אי הנחשים, טריטוריה השייכת לאוקראינה שרומניה טוענת לבעלות עליה. 
ב-2004 החלה אוקראינה בחפירת תעלת ביסטרואֶה (Bistroe) שתאפשר קשר ימי בין הים השחור לחלק האוקראיני של הדלתה. האיחוד האירופי תבע מהאוקראינים להפסיק את החפירה משום שהיא תפגע באזורים המוצפים של הדלתה. הרומנים הודיעו על כוונתם לתבוע את אוקראינה בנושא בבית הדין הבינלאומי לצדק.

טבע

בדלתה של הדנובה יש 1,200 מינים של צמחים, 300 מינים של עופות ו-45 מינים של דגי מים מתוקים באגמים הרבים שבה ובביצות. מדי שנה מגיעים מיליוני עופות מאזורים שונים בעולם (אירופה, אסיה, אפריקה והמזרח התיכון) לקנן בדלתה. כ-2,733 קמ"ר משטח הדלתה הוכרז כאזור מוגן ולכן סגור לדיג ולציד. ארגון אונסק"ו הכריז על הדלתה כאתר מורשת עולמית ב-1991 וכעל שמורה ביוספרית ב-1998 (הכולל גם את חלקה האוקראיני של השמורה; החלק הרומני הוכר בידי הארגון כשמורה ביוספרית כבר ב-1979 והורחב ב-1992).

תושבים

כ-15,000 איש מתגוררים בדלתה, רובם חיים מדיג מתוך קיאקים הבנויים מסורתית מעץ. ביניהם קהילת הליפובנים, צאצאים של  "חסידי הפולחן הישן" שעזבו את רוסיה ב-1772 כדי להימנע מרדיפות דת. המרכז הראשי של קהילת הליפובנים בחלק האוקראיני של הדלתה של הדנובה היא וילקובו (Vilkovo).
מפעיל רשת סלולרית וירטואלית

מפעיל רשת סלולרית וירטואלית (באנגלית: Mobile Virtual Network Operator‏ - MVNO) הוא מפעיל של חברת טלפונים ניידים המספק שירותים ישירות ללקוחות, אם כי אינו מחזיק בנכסי רשת סלולרית, תדרי רדיו ותשתיות טכנולוגיות, אלא חוכר אותם ממפעיל רשת סלולרית (MNO) באזורו, ומשווק אותם ללקוחותיו. מפעילים אלו דומים בשיטת עבודתם למפיצים, למשווקים ולספקים אחרים, אלא שיש להם גם מרכזת טלפונים (או אזור חיוג) בשוק קווי הטלפון המסורתיים.
המפעיל הווירטואלי עובד באופן עצמאי ממפעיל הרשת הסלולרית, קובע בעצמו את התעריפים ואת תוכניות התקשורת ללקוחותיו, ומשלם עבורם בקמעונאות למפעיל המארח לפי שימוש לקוחותיו. המפעיל הווירטואלי בדרך כלל גם מחזיק ברישומי הלקוחות, מערך מספור מספרי הטלפון (MSISDN) ולעיתים שירותים תומכי עסק (BSS), כמו שירות לקוחות וגבייה, לעיתים עם הסכמים עם חברות אחרות, שקופות למשתמש ולצרכן.
מפעיל הרשת הסלולרית הווירטואלית הראשון בעולם היה Tele2 בדנמרק, ובאנגליה הייתה זאת Virgin Mobile UK (נוסדה ב-1999). במאי 2011 היו 645 מפעילי רשת סלולרית וירטואליים בעולם, המופעלים על ידי 515 חברות (לעיתים חברה אחת מחזיקה יותר מזיכיון בודד למפעיל וירטואלי במדינה נתונה), ו-120 מפעילים וירטואליים בעולם מציעים גם שירותי פס רחב סלולריים.
אגודה עות'מאנית

אגודה עות'מאנית היא תאגיד המורכב מקבוצה של בני-אדם או תאגידים אחרים אשר חברו יחד למען מטרה מסוימת (לרוב מטרה ציבורית) שלא למטרת רווח. אגודה עות'מאנית מתנהלת על פי הוראותיו של החוק העות'מאני על האגודות משנת 1909 שמקורו צרפתי.
אגודות עות'מאנית המשיכו להיווסד גם בתקופת המנדט ולאחר הקמת המדינה עד שחוקק חוק העמותות. ממועד כניסתו לתוקף של חוק העמותות, באפריל 1981, לא ניתן היה להקים אגודות עות'מאניות חדשות, אולם המחוקק אִפשר את המשך פעילותן של האגודות הקיימות.
מאחר שחוק העמותות אינו חל על אגודה עות'מאנית והחוק העות'מאני משנת 1909 אינו כולל הוראות בדבר חובות דיווח, שקיפות וסמכויות פיקוח, עלתה בשנת 2014, "הצעת חוק האגודות העות'מאניות (רישום ופיקוח), התשע"ד-2014", שמטרתה להשוות את מעמדן של האגודות העותמאניות לאלו של עמותות וחברות לתועלת הציבור. בנוסף, בשנת 2017, פרסם מבקר המדינה ביקורת חמורה על משרד הפנים בנושא "כישלון הפיקוח על האגודות העות'מאניות" והמליץ לשנות את החוק. נכון לשנת 2017 בישראל עדיין פועלות יותר מ-10,000 אגודות עות'מאניות.
בפסק דין תקדימי שניתן ביולי 2018 הורה בית המשפט המחוזי - מרכז על הפיכת האגודה העות'מאנית פועלי אגודת ישראל לעמותה, כמענה לאי-סדרים בהתנהלות האגודה.
פייר ולדו

פייר ולדו (בצרפתית: Pierre Valdo), שכונה גם ולדו מליון, 1130–1217 היה רפורמטור דתי נוצרי, האיש שעל שמו נקרא הזרם הוולדונזי.
פייר ולדו היה סוחר עשיר בעיר ליון. בשנות השבעים של המאה ה-12 ויתר על רכושו לטובת העניים ועבר לחיי עוני כשהוא מטיף גם לאחרים לעשות כמוהו ולקחת כמופת את חיי השליחים הראשונים. הוא וחסידיו תרגמו חלקים מכתבי הקודש והפכו אותם נגישים גם למי שאינם דוברי לטינית.
הוא לא היה מטיף מוסמך מטעם הכנסייה ולכן הארכיבישוף של ליון אסר עליו ועל חסידיו להטיף את תורתו וב-1182 הוטל עליו נידוי והוכרז כ"פדי". בעקבות הנידוי עזבו, הוא וחסידיו, את ליון ועברו לעמקי ההרים בפיימונטה ווו. ב-1184 הוגדרה תנועתם ככפירה.
אאוקה (סיפור בציורים)

אָאוּקָה (בקטלאנית: auca) היא סגנון של סיפור מחורז בציורים בארצות הקטלאניות. להבדיל מקומיקס, שיכול להיות בכל אורך ושדמויותיו מדברות בדרך כלל אל בועות, לאאוקה יש מבנה קבוע וקשיח למדי: הציורים בה בגודל אחיד, מספרם חייב להתחלק ב־4 (לרוב 48 או 24), ומתחת לכל ציור יש שתי שורות מחורזות של טקסט, המכונות רוֹדוֹלִי (rodolí), כאשר כל השורות מצטרפות לסיפור רציף ושלם על דף אחד.
תחילה האאוקה הייתה משחק הימורים קטלאני בקלפים. משערים כי הקלפים שימשו גם לכישוף, משום שהופיעו בהם דמויות של שמש, ירח, כוכבים – וגם של אווז, שעל שמו המשחק נקרא. האאוקה הישנה ביותר שנשמרה נוצרה ב־1670 בעיירה מויה (Moià) על ידי פרה אבדל (Pere Abadal). המשחק נאסר על ידי השלטונות במאות ה־17 וה־18. במאה ה־18 החלו להופיע אאוקות עם ציורים שונים ומטרתם כבר לא הייתה משחק אלא סיפור. הנושאים הראשונים של סיפורי האאוקות היו אמנויות, מקצועות, משחקי ילדים ובעלי חיים.
במאה ה־19 הגיעה אמנות האאוקה לשיא התפתחותה, ויצירתן הפכה לתחום משל עצמו בהוצאה לאור בקטלוניה. החלו להיווצר אאוקות בנושאים מגוונים יותר, ביניהם היסטוריה, סיפורי חיים של אישים ומשלי מוסר. בתקופה זו גם התקבע מבנה הטקסט של האאוקה – עד אז הוא נכתב לעיתים בפרוזה, ובתקופה זו כמעט כל האאוקות הפכו בהדרגה למחורזות. בין היוצרים הבולטים של האאוקה היו ז'וזפ פיפרר (Josep Piferrer) ואיגנזי אסטיביל (Ignasi Estivill) מברצלונה ואגוסטי לבורדה (Agustí Laborda) ואילדפונס מומפיה (Ildefons Mompié) מוולנסיה. האאוקה שימשה השראה למחזה המודרניסטי המצליח האאוקה של מר אסטבה (L'auca del senyor Esteve) מאת הצייר והסופר סנטיאגו רוסיניול.
לקראת סוף המאה ה־19 החלה האאוקה לדעוך. יצירה של אאוקות חדשות התמעטה, ורבות מהן חזרו על מוטיבים ישנים. עם זאת, האאוקות פרצו את גבולות הארצות הקטלאניות והובאו גם לקסטיליה. אאוקות עם כיתוב בספרדית שנוצרו על ידי אמנים קטלאנים הובאו למדריד על ידי ז'וזפ מארס (Josep Marés) וזכו שם להצלחה. כמו כן נוצרו מספר אאוקות קסטיליות בנושא חגים קתוליים בשם הכולל "הללויה".
האאוקה כסגנון ממשיכה להתקיים כאחת מצורות הביטוי העממיות האופייניות בארצות הקטלאניות, ואאוקות חדשות נוצרות בסגנונות ציור מודרניים.
האאוקה, שכותרה El Triomf I el Rodoli de la Gala I en Dali (הניצחון וצמדי החרוזים של גאלה ודאלי), צוירה על ידי סלבדור דאלי ב־1961 בזמן קצר. ציוריו של דאלי נעשו בדיו הודי על גיליון נייר אחד, ולדברי המשורר קרלס פאז'ס דה קלימנט, כל היצירה הושלמה בלילה אחד. העבודה מורכבת מ־43 זוגות של ציורים וחרוזים. כאשר בהיקף הגיליון יש שלושה ציורים ללא חרוז. העבודה היא סיכום של המיתוס של דאלי, כולל אובססיות ידועות שלו לאנשים קטנים. הנושאים העיקריים בעבודה כוללים שעון נוזל ברבורים, איילים, כתר ועוד.
דניאל אבידר

ביוגרפיה

אבידר נולד בווילנה, אחד מחמישה ילדים של מרדכי ומרים פיינשטיין. לאחר הפלישה הנאצית הועברה משפחתו לגטו וילנה, ומשם הועבר למחנה הריכוז קייזרוואלד, משם למחנה הריכוז שטוטהוף, לעבודה במספנות דנציג ולצעדת המוות. 
ב-1947 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "אקסודוס - יציאת אירופה תש"ז", הצטרף לארגון "ההגנה" והיה ממלווי השיירות לירושלים. בצה"ל שירת בחיל התותחנים, השתתף במבצע שומרון כקצין תצפית קדמי בגדוד 88 תחת פיקודו של מוטה גור. שימש מדריך בקורס קצינים, שימש סמג"ד בגדוד מרגמות כבדות 334, השתתף בפעולות התגמול עם חטיבת הצנחנים תחת פיקודם של אריק שרון, מוטה גור ורפאל איתן, וכן מפקד יחידת טילי לוז. במלחמת סיני היה מפקד סוללת תותחנים בגדוד 402, סייע לחטיבה 9 בכיבוש ראס נצרני ושארם א-שייח'. שימש כמג"ד מרגמות כבדות 120 מ"מ בחטיבת הצנחנים בפיקודו של אהרון דוידי.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 527, גדוד מכמ"ת 120 מ"מ שסיפק סיוע ארטילרי לחטיבה 45 בקרבות עמק דותן. במלחמת ההתשה שירת כמפקד אגד ארטילרי 215. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 213. לאחר גיוסם יצאו יחידות האגד על זחלים לשטחי ההיערכות בפאתי רמת הגולן. כוחות האגד לחמו בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן ולאחר מכן עברו לחזית המצרית. במלחמת לבנון הראשונה גויס לשירות מילואים והיה מפקד צוות מטרות (מרכז האש) בפיקוד הצפון.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשייה הצבאית.  
אבידר הוא בוגר הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון ובוגר מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. אב לארבעה ילדים. ב-1999 היה אחד מששת מדליקי המשואות בטקס יום השואה.
אולפני הבירה ירושלים

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1978 על ידי איש העסקים ליאון תמן, ועסקה בהפקות לטלוויזיה. ב-1996, עם תחילת הטלוויזיה המסחרית בישראל, רכש רון לאודר את החברה. בשנים 1993 – 2010 שימש גבי רוזנברג בתפקיד מנכ"ל החברה, ולאחר פרישתו מונה לתפקיד חנני רפופורט.
עם לקוחות החברה נמנו חדשות עשר, אשר משדרים מאולפני ירושלים את המהדורה המרכזית, וחברת החדשות אשר שידרה אף היא מאותו אולפן בין השנים 1993 – 2000 וכיום משדרת מהאולפנים שבתל אביב. בין השאר הפיקה החברה את התוכנית "הדוגמניות", ששודרה בערוץ עשר, "ג'וני", "המבצר" ו"החיים זה לא הכל", ששודרו בערוץ 2 (טלעד ורשת), "בטיפול" ועונות 1–2 של "הבורר" אשר שודרו ב-HOT3, וסיפקה את האולפנים לגופי שידור אשר השתמשו בשירותיהן של חברות חיצוניות כגון "מה נסגר?" בעונותיה אשר שודרו בערוץ עשר אשר הופקה על ידי חברת MyTV, "עושים סדר" ו"סוגרים חשבון" ששודרו בטלוויזיה החינוכית הישראלית והופקו על ידי "נתיב הפקות". החברה שיתפה פעולה עם הטלוויזיה החינוכית גם בקישור בין אולפני החינוכית בתל אביב לבין אולפני החברה בירושלים, אשר שימשו בעיקר לתוכניות "הערב החדש" ו"תיק תקשורת". כמו גם ידוע שיתוף הפעולה בין הגופים בהפקת משדר משפט דמיאניוק.
לחברה היה חלק בבעלות על ערוץ הספורט, שנמכר בעשור הראשון של המאה ה-21 לאביב גלעדי וקבוצת RGE. החברה סיפקה גם שירותי ניידות שידור, שירותי פוסט-פרודקשן ושירותים נוספים בתחום הטלוויזיה והקולנוע.  
באוקטובר 2012 רכשה החברה מנטוויז'ן את חלקה באתר האינטרנט "nana10", תמורת כ-10 מיליון ש"ח. בכך הגיעה החברה ל-50% מהשליטה באתר כשבמחצית השנייה אוחז ערוץ עשר, אשר לאודר החזיק גם בחלק ממניותיו. מספר שנים לאחר מכן הבעלות על נענע10 עברה במלואה לידי ערוץ עשר, ולאודר הפסיק להימנות על בעלי המניות של הערוץ.
ביוני 2012 פנתה נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה לבית הדין לעבודה בבקשה שיוציא צו המורה לאולפני הבירה ליצור תוכנית להטמעת שוויון, באופן שיבטיח את שילובן של נשים ואימהות עובדות בחברה, זאת בעקבות נתונים סטטיסטיים על כוח האדם בחברה, שהעלה חשש להפליה על רקע מגדר ואימהות. בעקבות תביעה זו נחתם בפברואר 2014 בין אולפני הבירה ירושלים לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה הסכם לעידוד שוויון הזדמנויות בעבודה בחברה על בסיס מגדר והורות.
ביולי 2018 הודיעה החברה על סגירת פעילותה.