google/wiki40b huggingface dataset:
מחנה מילדורף

רקע להקמה

עם התגברות המתקפה האווירית של בעלות-הברית נגד גרמניה הנאצית לאחר 1943, החליטה ההנהגה הנאצית להקים מתקנים תת-קרקעיים כדי לייצר נשק וחומרי-נשק. הבנייה המואצת של מתקנים אלה דרשה הוצאה משמעותית של משאבי אנוש. אנשי האס אס נתנו לאסירים במחנות  הריכוז לבצע את המשימות המסוכנות ביותר, כגון חפירה של מנהרות ומערות בהרים, בניית מפעלים תת-קרקעיים וסחיבת חומרי בנייה. כדי לקדם את הפרויקטים העצומים הללו, הקימו הנאצים בשנים 1944 ו-1945 מאות מחנות לוויין בקרבת אתרים תעשייתיים.

הרכב אסירים

על פי דיווחי אסירים, שמסרו את התיקים המנהליים של המחנה לשלטונות האמריקאים, שהו במחנה מטנהיים כ-2,000 אסירים, במחנה הנשים קרוב ל-500 נפשות, וב"מחנות היער" (וולדלאגר) היו 2,250 אסירים ואסירות. מחנות אחרים החזיקו בסך הכל 550 איש. רוב האסירים היו יהודים הונגרים, אך היו גם יהודים מיוון, מצרפת, מאיטליה וכן אסירים פוליטיים מרוסיה, פולין וסרביה. באזור שמסביב היו גם מספר מחנות עבודה בכפייה ששהו בהם אסירי מלחמה כדי לספק עובדים למפעלים.
בסתיו 1944 ביצעו שומרי האס-אס סלקציה של אסירי מחנות הקאופרינג במתחם מילדורף, תוך גירוש מאות אסירים חולים ונכים לתאי הגז באושוויץ.

תנאי החיים במחנה

התנאים במתחם מולדורף היו נוראים. ההערכה היא, כי יותר ממחצית האסירים במתחם נספו לאחר שגורשו לאושוויץ, או מתו במקום מעומס עבודה, התעללויות, יריות ומחלות. אסירים ב"מחנות היער" (וולדלאגר) שליד העיר אמפפינג שוכנו בבקתות עפר, צריפים שהיו שקועים חלקית באדמה עם גגות שכוסו באדמה, על מנת להסוות את המבנים מהסיור האווירי של בעלות הברית. האסירים עבדו לעיתים תכופות בין 10 ל -12 שעות, כשהם נושאים שקי מלט כבדים ומבצעים משימות בנייה מפרכות אחרות.
אביגדור ברק (ברגר) אסיר לשעבר, העיד על התנאים במחנה:
כשנכנסתי עם אבי למחנה מילדורף הייתי נער בריא. ...חיינו באשליה שאפשר לחיות כאן, ואכן לא הרגו אותנו כאן בבת אחת אלא בתהליך ארוך, מתוחכם ומתמשך של השמדה באמצעות עבודה. כעשרה חודשים לאחר מכן, ביום שיצאתי מן המחנה, לא היה ניתן לזהות אותי. הייתי מוזלמן שכולו עור ועצמות, הייתי מת חי.
רוב האסירים עבדו בהנחת פסי הרכבת. הם סחבו את פסי הרכבת במו ידיהם, הניחו אותם על האדנים, דפקו מסמרים וחיברו פס לפס. אנשים נפצעו ללא הרף, ואיש, כמובן, לא דאג לבטיחות כוח העבודה היהודי חסר הערך.

גירושים

בין יולי 1944 לאפריל 1945, כשצבא ארצות הברית כבר נכנס לאזור, גורשו למעלה מ-8,000 אסירים למחנה הראשי במטנהיים ולמחנות המשנה שלו.

לאחר המלחמה

חמישה נאשמים בניהול המחנה נידונו למוות במאי 1947 ושבעה נידונו לתקופות מאסר שונות במסגרת משפטי דכאו.
כיום ישנה באתר מצבת זיכרון.
אשלי מארי

קריירה

בשנת 2016, מארי לוהקה לתפקיד ראשי ב"ריברדייל", דרמת נעורים מבית "The CW" שעלתה לשידור בשנת 2017, בדמותה של ג'וסי מקוי; "בחורה מדהימה ושאפתנית שהוא הסולנית הראשית של הלהקה הפופולרית המקומית ג'וסי והפוסיקאטס".
בשנת 2017, מארי כיכבה בתפקיד הראשי, בסרט המקור של נטפליקס "דידרה ולייני שודדות רכבת". הסרט הופץ בבכורה עולמית שלה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-23 בינואר 2017. והופץ ב-17 במרץ 2017 על גבי כל הפלפורמות של נטפליקס.
בפברואר 2019, הוכרז שמארי תחזור לגלם את דמותה של ג'וסי מקוי כחלק מצוות השחקנים הראשי של "קייטי קין" סדרת הספין-אוף השנייה של "ריברדייל". במאי 2019, "The CW" הזמינה באופן רשמי את "קייטי קין", מה שאישר את השמועות על עזיבה של מארי את "ריברדייל".
מינדה יובנוביץ'

קריירת משחק

יובנוביץ' נולד בבלגרד ושיחק בצעירותו בקבוצת הנוער של OFK בלגרד לאחר מכן החל את הקריירה המקצוענית דווקא בנבחרת האולימפית של ארצות הברית בשנת 1945. לאחר מכן שיחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, וחזר לקבוצת האם שלו עונה לאחר מכן. ב-1947 עבר לשחק בפרטיזן בלגרד שם הפך לשחקן מפתח בקבוצתו.
בשנות השיא 1947-1950 ייצג את נבחרת יוגוסלביה באולימפיאדת לונדון ב-1948 ובמונדיאל 1950 בה סיימה הנבחרת במקום השני בבית אחרי נבחרת ברזיל.
יובנוביץ' סיים את הקריירה בשנת 1956, אחרי 148 הופעות ושער בודד במדי פרטיזן.

קריירת אימון

לאחר פרישתו ב-1961 הגיע לישראל להפועל פתח תקווה והחליף את חברו היוגוסלבי איגנץ' מולנר שזכה באליפות שנה קודם לכן.
הקבוצה המשיכה ביכולתה הטובה ולקחה 2 אליפויות רצופות בעונות 1961/1962 ו1962/1963 והשלימה שיא של 5 אליפויות ברציפות בסה"כ - שיא שלא נשבר עד היום. לאחר מכן עבר להפועל חיפה שם אימן 114 משחקים (כ-4 עונות רצופות) מה שהיווה את הקדנציה הארוכה ביותר למאמן במועדון ואחד הקדנציות הארוכות ביותר בכדורגל הישראלי, עם אחוז הצלחה של 55%, כמו כן הגיע הקבוצה לגמר גביע המדינה לעונת 1963/1964, וזכתה בגביע לעונת 1965/1966.
לאחר מכן חזר לאירופה למועדון אולימפיה לובליאנה (סלובניה) שם אימן כ-2 עונות ולמועדונים אירופיים קטנים בקוסובו וסרביה, לאחר מכן חזר לארץ לקדנציה נוספת בהפועל חיפה ב-1970-1971, לאחריה פרש מעולם הכדורגל.
ב-14 בדצמבר 2009 נפטר יובנוביץ'.
כף רוידס

הצריף של שקלטון

כששקלטון נכנס למצר מקמרדו בשנת 1908, לאחר שנכשל בניסיונו לנחות על ארץ אדוארד השביעי, הוא החליט להקים צריף בכף רוידס, לשון יבשה קטנה, 37 ק"מ צפונית להאט פוינט, שם שהה סקוט במהלך משלחת דיסקברי שלו. כל קבוצת החוף התגוררה בצריף זה במשך החורף של שנת 1908. עם בוא האביב הוסעו מטעני צידה במזחלות אל האט פוינט, למנוע מצוקה במקרה של שבירת קרח הים בטרם עת בין שני המקומות האלה. שקלטון לא חזר לצריף לאחר ניסיונו לכבוש את קצה הדרום, אך הוא השאיר הוראות ברורות ומפורשות לפרופסור אדג'וורת דייוויד בכל הנוגע לטיפול בצריף, ולפני שהקבוצה כולה יצאה לדרך, הוכנסו סדרים בצריף. מכתב הוצמד במקום בולט בתוך הצריף, ובו נאמר שיש במקום צידה ואביזרים בכמות מספקת לחמישה-עשר איש למשך שנה אחת, כולל פירוט של המצרכים והציוד ומיקום מחסן הפחם. התנור היה במצב טוב, והמכתב הסתיים בהזמנה לכל קבוצה שתגיע בהמשך לעשות שימוש כנדרש במחסני המזון ובצריף עצמו. אז ננעל הצריף והמפתח נתלה על מסמר במקום בולט.
סקוט יכול היה להשתמש בצריף כבסיס במשך משלחת טרה נובה שלו, כיון שהיה זה בלתי סביר לסבול מבעיית קרח הים שאפיינה את הוט פוינט, אבל הוא הגיע להסכם עם שקלטון, שאיש מהם לא יעשה שימוש במתקני האחר. הביקור היחיד בצריף של שקלטון במהלך משלחתו של סקוט בשנים 1910–1913 היה של חבר לשעבר במשלחת שקלטון. הצריף של שקלטון נמצא שלם וללא פגע, עם לחם על השולחן ממש כפי שהושאר. ריימונד פריסטלי, שיצא מפתח הצריף שנתיים קודם לכן, תיאר את שובו למקום כ"משהו שלא מן העולם הזה". פריסטלי לקח קופסת חמאה, קופסאות ריבה, לפתן שזיפים ורקיקי זנגוויל מן הצריף, וכולם תוארו כטריים לגמרי.
בין השאר, נמצאו ב-2006 חמש תיבות של ויסקי מתוצרת מקינלי ושות' קבורות מתחת לצריף. תיבה אחת נמסרה למוזיאון קנטרברי בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד לשם שחזור. כמה תיבות, שלמות ברובן, של ויסקי וברנדי הושבו בשנת 2010 לאנליזה שנעשתה בבית זיקוק. גרסה מחודשת של נוסחה ישנה (שהייתה אבודה מאז) של סוגי המשקאות המסוימים שנמצאו הוצעה למכירה, וחלק מן התקבולים נתרם לקרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד, שגילתה את המשקאות האלכוהוליים האבודים.

אתר היסטורי

קרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד מחזיקה במשמורת על האתר. הקרן הכניסה את הצריף של שקלטון לרשימות המונומנטים השמורים בעולם בשנים 2004, 2006 ו-2008 של קרן המונומנטים העולמית כדי למשוך תשומת לב ולגייס תמיכה כספית לאתר. בשנת 2004 הגיע באמצעות קרן המונומנטים העולמית מימון לשימור האתר מאת אמריקן אקספרס, וב-2008 שוקם המבנה במלואו למצב שבו השאיר אותו הצוות של שקלטון. הצריף של שקלטון הוכרז כאתר היסטורי או מונומנט באנטארקטיקה בעקבות הצעה של ניו זילנד ובריטניה לאספה המייעצת לברית האנטארקטית.

אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

אזור בשטח 6200 הקטאר בכף רוידס הוכרז כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 121, בשילוב HSM 15) משום שהוא תומך במושבה הציפורים הדרומית ביותר המוכרת של פינגווין אדלי, עם תקופה ממושכת של נתוני אוכלוסייה. נוכחות פוליניות (חלקות מים פתוחים מוקפות קרח) במצר מקמרדו מספקת אזורים חופשיים מקרח, שם יכולים הפינגווינים למצוא מזון, וחשובה לקיום מושבת הפינגווינים.
האזור חשוב גם בשל האקולוגיה של היבשה ושל המים המתוקים; זו סביבת מחיה לכמה סוגי אצות, כולל הזן הדרומי ביותר המתועד של אצת שלג.
וולוו דואט

היסטוריה

סדרת המכוניות הראשונה שייצרה וולוו, נקראה ÖV4 ("עגלה פתוחה - 4 צילינדרים") והושקה ב-14 באפריל 1927. מ-1927 עד 1929 ייצרה וולוו רק 996 מכוניות. סדרת ÖV4 הוחלפה על ידי הדגם PV651 באפריל 1929. ההצלחה הראשונה של וולוו בייצור מכוניות היה הדגם PV444, שהושק בספטמבר 1944. יוצרו כ-440,000 יחידות משני הדגמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה החליטה חברת וולוו על תכנון מכונית חדשה וקטנה, בעלת צריכת דלק טובה שיבטיח את עתיד החברה, ובשנת 1947 התחילה לשווק את הוולוו PV444. בשנת 1953 יצרה את הוולוו Duett) ,PV444), ומשנת 1958 את ה-PV544.
דוגית נוסעת

דוגית נוסעת הוא שמו של שיר ילדים קצר ונוגה שחיבר נתן יונתן, בשנת 1943. לחן השיר הוא לחן של שיר אחר, מסרט רוסי שיצא כמה שנים לפני כן, שהולחן על ידי לב אלכסנדרוביץ שוורץ.
קינמונום

מאפיינים

סוג זה של עצים ממשפחת העריים כולל מעל ל-270 מינים של עצים קטנים או בינוניים, ושיחים, אשר ברובם ארומטים. לרוב המינים יש ריח ייחודי, אשר דומה לריח של קינמון וקמפור.
לפרי של העץ יש צבע סגול-שחור כאשר הוא בשל.

אטימולוגיה

האטימולוגיה של השם הגנרי "קינמונום" מתבססת על המילה היוונית "קינמון" או "קינמומון", שמשמעותה "עץ מתוק".

החומר הפעיל

החומר הפעיל בקינמונום הוא אלדהיד הקרוי סינאמאלדהיד (Cinnamaldehyde) - נוזל שמנוני צהוב וצמיג בעל מסיסות נמוכה במים.
למולקולה מערכת קשרים כפולים מצומדים, ולכן היא מישורית. החומר המרוכז גורם גירוי לעור, ובכמויות גדולות עשוי להיות רעיל, אך אין לו השפעות קרצינוגניות או השפעה בריאותית לטווח ארוך. הסינאמאלדהיד מופרש מהגוף בשתן כחומצת קינמון (תוצר חמצון של האלדהיד). מפיקים את החומר על ידי זיקוק בקיטור של השמן מקליפת העץ. כתוסף מזון הוא מקנה ארומה אופיינית לממתקים, מסטיקים ומשקאות בריכוזים של עד 4,900 מ"ג לליטר (פחות מ-0.5%). בנוסף לשימושיו בתעשיית המזון, החומר הוא דוחה חרקים ומכרסמים יעיל.
וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה

ביוגרפיה

וסילי נולד ב-7 ביולי 1907 בגטצ'ינה, לאלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולקסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק. למרות שהוא היה נכדו של אלכסנדר השלישי הוא לא קיבל את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", מכיוון שבקו הגברי הוא היה רק נינו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. זמן קצר לאחר לידתו נפרדו הוריו, ווסילי גדל אצל דודו ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
לאחר המהפכה הרוסית נעצרו הוריו, אחיו וסבתו על ידי הבולשביקים והושמו במעצר ליד סבסטופול. במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזב וסילי את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
בשנותיו הראשונות בגלות, חי וסילי באנגליה עם אמו. בסוף שנות ה-20 הוא היגר לארצות הברית, שם בילה את שארית חייו. וסילי התפרנס מעבודה כנער בקתה, עובד מספנה, סוכן בורסה, יינן ומגדל תרנגולות בצפון קליפורניה.
ב-31 ביולי 1931 התחתן וסילי עם הנסיכה נטליה אלכסנדרובנה גולטיסינה, בתו של הנסיך אלכסנדר גוליצין, בנו של מושל מוסקבה, ובשנת 1940 נולדה להם בתם מרינה וסיליבנה רומנובה. בשנת 1980 מונה וסילי לנשיא אגודת משפחת רומנוב לאחר מות אחיו דמיטרי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, וב-23 ביוני 1989 הוא מת בביתו בוודסייד, קליפורניה.
סרגיי לוקיאננקו

חייו

לוקיאננקו נולד בקראטאו, אז חלק מברית המועצות היום קזחסטן, לאב רוסי-אוקראיני ולאם טטארית. אחרי בית הספר למד באלמא אטא לימודי פסיכותרפיה. בסיום לימודיו, ב-1992 הצטרף לבית-חולים והתמחה בפסיכיאטריה של הילד, אך בשל השכר הנמוך נאלץ לעזוב את המקצוע.
ב-1993 מונה לעורך עיתון מדע בדיוני מקומי, שם עבד עד 1996 ואז עבר למוסקבה שם הוא גר עד היום.

כתיבה

בשנות השמונים החל בכתיבת סיפורים קצרים. לאחר המעבר למוסקבה המשיך בכתיבה ופרסם מספר ספרים בהם ביטא את רעיונותיו הראשונים. פריצת הדרך בקריירה שלו הייתה עם פרסום ספרו "משמר הלילה" (Ночной дозор), שקיבל הכרה בינלאומית גם מחוץ לקהילת המדע הבדיוני. הספר הקודר המתאר פנטזיה אורבנית ומשופע בדמויות צבעוניות ומלאות מסתורין משך קוראים רבים ברחבי העולם.
ב-2004 עובד הספר לסרט קולנוע תחת אותו השם ונחשב לשובר הקופות הרוסי הראשון. הסרט גרף 16 מיליון דולר ברוסיה ועובד על ידי אולפני פוקס לסרט בארצות הברית. ב-2006 הוקרן ברוסיה הסרט המשך "משמר היום" (Дневной дозор), שהתבסס באופן רופף על ספרו השני בסדרה, וב-2007 יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית.
ב-2018 ייצא לאקרנים עיבוד קולנועי נוסף לספרו "הטיוטה".
הסרטים הפכו את סרגיי מסופר, המוכר רק בחוגים המצומצמים של ספרות המדע הבדיוני, לאישיות מוכרת ברחבי העולם, והוא הרבה להופיע בראיונות טלוויזיה ובהופעות פומביות. סרגיי כתב בסדרה זו שישה ספרים בסך הכל, ורובם הפכו רבי-מכר.
ברוך הורוויץ

הרב ברוך הורוויץ (נולד בשנת תר"צ, 1930) הוא מייסד וראש ישיבת דבר ירושלים לחוזרים בתשובה בירושלים.

קורות חייו

נולד בפרנקפורט, גרמניה בשנת תר"ץ. שם שימש סבו הרב דר. מרדכי הלוי הורוויץ כרב ראשי. נינו של הרב יעקב עטלינגר בעל "ערוך לנר". בצעירותו היגרה משפחתו לאנגליה. כנער למד בישיבת "שערי ציון" שלצד קהילת הרב מונק בלונדון לאחר מכן למד בישיבת גייטסהד, משם עבר לישראל כדי ללמוד בישיבת חברון בירושלים. כשחזר ללונדון הוסמך לרבנות על ידי הרב שמואל יוסף רבינוב ונבחר לכהן כרב הקהילה המרכזית "סנטרל שול" במנצ'סטר. שם ייסד כולל אברכים, סמינר לבנות, שיעורי תורה לבעלי בתים, ועד לשחיטה כשרה וועד לשמירת שבת. כיהן כחבר בית הדין במנצ'סטר שבראשות הרב יצחק יעקב וייס. שימש כרב הסטודנטים באוניברסיטאות מנצ'סטר, ובמסגרת תפקידיו היה פעיל בהפצת יהדות בקרב סטודנטים וצעירים יהודים באנגליה. ארגן שבתות אירוח לנוער חילוני בישיבת גייטסהד.
בשנת 1971 עלה לישראל והתיישב בירושלים. עם בואו ייסד את ישיבת דבר ירושלים לחוזרים בתשובה לצעירים ממדינות אנגלוסקסיות.
יחד עם בנו הרב יהודה אהרן הורוויץ עומד בראש "מכון הערוך לנר" העוסק בההדרת כתבי הרב אטלינגר. בניו האחרים: הרב ישעיה הורוויץ מארגון ערכים, והעיתונאי יצחק הורוויץ. אחד מחתניו הוא נכדו של הרב אברהם פרבשטיין, ראש ישיבת חברון.
אדמת מק. רוברטסון

מקור השם

שמו של האזור ניתן לו על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1931–1929 בפיקודו של סר דאגלס מוסון.
האזור נקרא על שמו של סר מקפרסון רוברטסון ממלבורן שבאוסטרליה, פטרון משלחת החקר.

מחקר

החל משנת 1965 חקרו אנשי המשלחת האנטארקטית הסובייטית, את הגאולוגיה של הרי הנסיך צ'ארלס. ולימים הקימו את בסיס המחקר תחנת סויוז, בחוף המזרחי של אגם ביוור, שבצפון הרי הנסיך צ'ארלס.

שם האזור

באוסטרליה נקרא האזור רשמית "Mac.Robertson Land" - "אדמת מק. רוברטסון" או "ארץ מק. רוברטסון" (בלי מרווח אחרי הנקודה). בארצות הברית יש רווח אחרי הנקודה בשם הרשמי.
אורי בידץ

חייו

נולד ביבנאל וב-1946 התגייס לפלמ"ח. מדצמבר 1947 עד תחילת 1948 נטל חלק בקרבות סג'רה ועין מאהל בגליל ולאחר מכן הצטרף לגדוד החמישי בחטיבת הראל והשתתף בליווי שיירות לירושלים ובקרבות באזור שער הגיא וירושלים. שימש כמפקד פלוגה במבצעים מכבי, דני וחורב. 
בהמשך שירת כמפקד גדוד 12 בחטיבת גולני בין השנים 1957–1958, ב-1959 נתמנה לסגן מפקד החטיבה וב-1961 לקצין אג"ם של פיקוד הצפון. ב-1963 יצא להשתלמות צבאית באנגליה ולאחריה נתמנה כמדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1965 התמנה למפקד חטיבת אלכסנדרוני - חטיבה מרחבית בגזרות סוריה ולבנון.
במלחמת ששת הימים עמד בראש חטיבה מוקטנת בתוך חטיבת הנגב (הכוח המאולתר כונה "כוח א-ב") בגזרת פיקוד הדרום. הכוח כלל את גדודי החי"ר 112 ו-132, וכוח טנקים. תפקידו הראשוני של הכוח היה ריתוק מתחם קוסיימה הגדול והסחת הצבא המצרי מהמאמץ הישראלי העיקרי בקרב ההבקעה באום-כתף. הכוח כבש את מוצבי ה"סבחה" וב-7 ביוני, לאחר כיבוש אום-כתף ואבו עגילה, כבש את מתחם קוסיימה, לאחר שרוב הכוח המצרי נמלט ממנו.
לאחר המלחמה שימש כמפקד בה"ד 3. ב-1969 מונה למפקד מרחב שלמה ודרום סיני. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד חטיבה 99, שהוצבה תחילה בגזרת אילת ולאחר מכן עברה לגזרת תעלת סואץ. במלחמה זו נהרג בנו שלמה במבואות איסמעיליה.
לאחר שחרורו מצה"ל, התמנה ב-1974 לסגן מנהל מינהל מקרקעי ישראל. ב-1981 הובא על ידי אברהם יפה לרשות שמורות הטבע ושימש כמנהל הרשות עד 2003. כיום מכהן כיושב ראש בעמותות "קרן היעל" ו"אגודת חי-בר". ב-2013 זכה לאות יקיר העיר רמת גן.
אורי בידץ מתגורר ברמת גן. היה נשוי לדקלה (לבית גלובמן-גוברין) עד למותה ב-2018. לזוג נולדו שני בנים ובת. בנו יוסי הוא אלוף במילואים בצה"ל שכיהן כמפקד המכללות הצבאיות.
דוריס רנולדס

ראשית דרכה

רנולדס נולדה במנצ'סטר לאלפרד רנולדס ולואיזה ליבסי. הוריה עקרו מבלפאסט והתיישבו במנצ'סטר זמן קצר לפני שנולדה. רנולדס למדה באסקס ואחר כך במכללת בדפורד בלונדון, והשלימה תואר ראשון בגאולוגיה בשנת 1920. בבדפורד למדה אצל שתיים מהגאולוגיוֹת הנשים הבולטות של זמנן, קת'רין רייזין וגרטרוד אליס, שטיפחו את העניין שלה בפטרולוגיה.

קריירה

לאחר לימודיה, החלה רנולדס ללמד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL), ואחר כך באוניברסיטת המלכה בבלפסט, בין השנים 1921 ו-1926, כעוזרת לארתור דווריהאוס ולג'ון קיי צ'ארלסוורת'. מחקריה המוקדמים עסקו בגאולוגיה של אירלנד הצפונית, ובמיוחד אבן החול הטריאסית של צפון המזרח, שם גילתה פצלת שדה אשלגנית אותיגנית. בנוסף, חקרה את מקורו המטאסומטי של אלביטים, אשר יש לו מתאם עם גידול בתרכובות המכילות נתרן.
מחקרה של רנולדס התמקד בתנאים הגאוכימיים והמבניים שתורמים להיווצרות סלעים בתהליכים מטאסומטים. בזמן מסע מחקר לאי קולונסיי, גילתה שהקסנוליתים המקומיים של קוורציט בהורנבלנדה עברו מטאסומטיזציה לכדי מיקרופגמטיט. היא חיבבה את אירלנד והמשיכה לבקר בה עם בעלה לעיתים קרובות.
בשנת 1926 שבה למכללת בדפורד כמרצה, ובשנת 1927 השלימה תואר דוקטור למדעים (D.Sc).
במהלך מסע מחקר לחצי האי ארדנאמרצ'ן בשנת 1931, פגשה רנולדס את ארתור הולמס, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת דארם. היא נענתה להצעתו וכיהנה במשרת הוראה בדארם, ולאחר מות אשתו הראשונה של הולמס, נישאה לו בשנת 1939. כשהפך הולמס לפרופסור רגיוס לגאולוגיה באוניברסיטת אדינבורו בשנת 1942, הפכה רנולדס עמיתת מחקר של כבוד. הייתה זו משרת הוראה ומחקר ללא שכר במחלקה לגאולוגיה.
במאמץ להסביר את תהליך היווצרות גרניט בקרום כדור הארץ, פיתחה רנולדס בשנות ה-40 של המאה ה-20 את תאוריית ה"גרניטיזציה". התאוריה גרסה, שנוזלים שנעו מעלה דרך קרום כדור הארץ עברו שינוי כימי לגרניט. הייתה זו תאוריה שנויה במחלוקת במשך כ-20 שנה, ועוררה מחדש את "מחלוקת הגרניט". התאוריה הוכחה כשגויה בשנות ה-60, אך הובילה למחקר מועיל בתחום גאולוגי שהיה עד אז זנוח.
הולמס מת בשנת 1965, ורנולדס פרסמה בשנת 1978 מהדורה משוכתבת של ספר הלימוד הנפוץ שחיבר, Principles of Physical Geology. רנולדס מתה בהוב (עיירה ליד ברייטון), ב-10 באוקטובר 1985.

פרסים וכיבודים

בשנת 1949, הייתה רנולדס לאשה הראשונה שנבחרה לאגודה המלכותית של אדינבורו. היא זכתה במדליית לייל (Lyell Medal) מטעם החברה הגאולוגית של לונדון בשנת 1960.
שירי צוק

ביוגרפיה

צוק גדלה בחיפה ובנעוריה עברה עם משפחתה לתל אביב. היא למדה בתיכון עירוני ה'. שירתה בחיל המודיעין.
בוגרת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמסלול האקדמי המכללה למינהל.
צוק החלה את דרכה בתחום התקשורת כאחת הכותבות בתוכנית הטלוויזיה "מקרה לילה" של שי אביבי.
פרסמה שני רומנים למבוגרים ותשעה ספרי ילדים.
בשנת 2010, בעקבות עבודתו של בעלה, העתיקה צוק את מגוריה לעיר צ'ינדאו שבסין יחד עם משפחתה, שם התגוררו כארבע שנים. בעקבות תקופה זו החליטה צוק לכתוב סדרה של ספרי ילדים שעוסקים בחגי ישראל. 
 כיום מתגוררת המשפחה בתל אביב. צוק נשואה ואם לשניים,
חואן פבלו קולינאס

קריירה

חואן פבלו נולד בלאון שבקסטיליה ולאון בספרד והחל את הקריירה בקבוצה המקומית קולטורל לאונסה. בשנת 2000 חתם בדפורטיבו אלבס ועד לשנת 2002 שימש כשוער קבוצת המילואים של המועדון, אז עבר לקבוצה הבכירה שם שימש כשוער משנה ועד לשנת 2005 רשם 15 הופעות בקבוצה.
בשנת 2005 עבר פבלו לנומנסיה, ששיחקה אז בליגה הראשונה בה שיחק שתי עונות בהן רשם 70 הופעות. בעונת 2007/2008 עבר פבלו לטנריפה אך בסיומה חזר לעונה נוספת בנומנסיה. במחזור הראשון של עונת 2008/2009, התארחה ברצלונה באצטדיון "הציפורים הקטנות" של נומנסיה כשפפ גוארדיולה עורך את הופעתו הראשונה כמאמן הקבוצה. חואן פבלו נטל חלק במשחק וקבוצתו השיגה ניצחון היסטורי 1-0 על האלופה לעתיד.
בשנת 2009 עבר חואן פבלו לשחק בקבוצה ספורטינג חיחון עבור 600 אלף אירו. בעונת 2010/2011 הגיעה קבוצתו למשחק חוץ מול ריאל מדריד באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, משחק בו שמר חואן פבלו על שער נקי והוביל את קבוצתו לניצחון סנסציוני 1-0. בסיום המשחק אמר עליו מאמן ריאל ז'וזה מוריניו: "השוער שלהם היה פשוט מדהים הערב. הוא נתן הופעה שאני לא זוכר כבר זמן רב, אם לא השוער שלהם ברור שהיינו מנצחים".
חואן פבלו שיחק במועדון ארבע עונות, כששלוש הראשונות בליגה הראשונה והאחרונה, 2012/2013, בליגה השנייה.
ביולי 2013 הגיע לישראל וחתם במכבי תל אביב. ב-17 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון החוץ על גיור במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. חואן פבלו היה שותף בהעפלת מכבי תל אביב לליגה האירופית והגעתה לשלבי הנוקאאוט. בתום עונת 2013/2014 זכה עם הקבוצה באליפות, ובעונה שלאחר מכן הודח עם הקבוצה ממוקדמות המפעלים האירופאים אך בליגה זכה עמה בטרבל: אליפות נוספת, גביע המדינה וגביע הטוטו. בתחילת עונת 2015/2016 העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שהדיחה את פ.צ. בזל, אך ב-29 באוגוסט 2015 החתימה הקבוצה את השוער הסרבי פרדרג ראיקוביץ', וחואן פבלו שוחרר מהמועדון.
ב-12 בינואר 2016 חזר חואן פבלו לקדנציה שלישית בנומנסיה, ובמדיה ערך ארבע הופעות עד תום העונה. ב-1 בספטמבר 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בקיץ 2017 חזר מפרישתו וחתם בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
נאסר אל-לחאם

נאסר אל-לחאם (בערבית: ناصر اللحام, נולד ב-1966 בדהיישה) הוא עיתונאי פלסטיני, העורך הראשי של סוכנות הידיעות הפלסטינית מען ומנהל משרד ערוץ אל-מיאדין בשטחי הרשות הפלסטינית.
אל-לחאם נולד בדהיישה שליד בית לחם למשפחה שמקורה בכפר ליד רמלה, והוא קרוי על שמו על גמאל עבד אל נאצר. בשנת 1982 נעצר עקב פעילותו הפוליטית באש"ף, ובסך הכל נעצר כחמש פעמים וישב כחמש שנים בכלא הישראלי. הוא שוחרר עם סיום האינתיפאדה הראשונה בשנת 1990. היה חבר בוועד הסטודנטים באוניברסיטת בית לחם, שם למד פסיכולוגיה. אחרי סיום לימודיו נסע לז'נבה, ואחר כך עבד בתחנת רדיו בהולנד ולמד תרגום מערבית לערבית בין השנים 90-95.
מסכת שקלים

מַסֶּכֶת שְׁקָלִים היא המסכת הרביעית בסדר מועד, במסכת זו שמונה פרקים, אשר עוסקים בפרטי ההלכות של השקלים (במצוות מחצית השקל) ובדינים הקשורים לגזברי בית המקדש.

המסכת בש"ס וילנא

מסכת זו היא היחידה בסדר מועד שיש עליה תלמוד ירושלמי ואין עליה תלמוד בבלי. אף-על-פי כן, בש"ס וילנה של התלמוד הבבלי, הדפיסו את הירושלמי על שקלים אחרי מסכת פסחים. כמו כן, (ואולי בשל כך), המסכת נלמדת במסגרת הדף היומי. בדפוס וילנה, התלמוד הירושלמי על המסכת מונה 21 דפים.
המפרשים העיקריים על מסכת שקלים הם ריבב"ן, רבינו יהודה בן בנימין הרופא, ופירושו של רבי דוד פרנקל הנקרא "קרבן העדה", אשר מופיעים בצורת הדף לפי דפוס וילנה.

מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה שהמסכת סודרה לאחר מסכת פסחים היא שזהו גם סדר הופעות מצוות מחצית השקל והפסח בתורה. ומכיוון שמצוות מחצית השקל מופיעה בסוף ספר שמות בפרשת כי תשא - אחרי הפרקים העוסקים בפסח ויציאת מצרים - סודרה המסכת אחר מסכת פסחים.
סיבה אפשרית אחרת היא שאיסוף השקלים נערך בימי האביב שלפני ימי הפסח (החל מא באדר) ולכן נקשרו ענייני הפסח ומחצית השקל יחדיו.
עבד אל-באסט עבד א-סמד

רקע משפחתי ושנות ילדותו

שייח עבד אס-סמד נולד בשנת 1927 בכפר אל אמראזה, הסמוך לעיר ארמנט במחוז קינא במצרים העליונה (דרום מצרים).
אביו, שייח מוחמד עבד א-סמד היה בעצמו מדקלם של הקוראן בכפרו וסבורים שהיה ממוצא כורדי ]. אחיו הגדולים, מחמוד ועבד אל-חמיד נסעו ללמוד לימודים אסלאמיים באוניברסיטת אל אזהר בקהיר.
בילדותו היה הולך עבד אל-באסט ברגל עד לכפר השכן כדי להאזין בבית קפה ממקלט רדיו, לשידורי רדיו קהיר עם הקריאות בקוראן של השייח מוחמד רפעת והשייח שאשאעי ברדיו קהיר. סיים את לימוד הקוראן בגיל 10 בבית הספר הקוראני בכפר, כשמורו היו שייח מוחמד אל-אמיר. גם אביו עזר לו עד אז ללמוד את הקוראן בעל פה ולהפוך ל"חאפז" (אדם השולט על קוראן בעל פה, ברבים:חופאז). בראותו מתלהב מאמנות דיקלום הקוראן, שלח אותו אביו ליישוב אחר באזור, אצל המורה מוחמד סלים חמדה, שהגיע לשם ממצרים התחתונה. אצל מוחמד סלים למד עבד אל-באסט את התג'ויד, כולל "שבע הקריאות" הקאנוניות של הקוראן. המורה עודד אותו לדקלם את הקוראן בפומבי, כך שבגיל 14 אמנותו מצאה במה, בייחוד בלילות הרמדאן והתחילה להיות מוכרת ונערצת על ידי המוני המאמינים ברחבי מצרים העליונה.
אביו לקח אותו גם לטנטא, מרכז מפורסם ללימודי האסלאם, לרבות בתחום דיקלום הקוראן.

פריצת הקריירה

אבל פריצת הקריירה שלו אירעה לרגל ביקורו בחגיגות במאוזוליאום של סיידה זיינב בקהיר, שאורגנו על ידי ה"קארי" הגדולים, השייחים עבד אל-פתאח אל שעשאעי, מוסטפא אסמעיל, עבד אל-עדים זאהר, אבו ל-עינין שעישע ואחרים. נדרש אז על ידי אימאם המסגד לדקלם את הפסוק מ"ו מסורת "אל-אחזאב" . היה אמור לקרוא רק למשך דקות ספורות אבל ריתק כל כך את הקהל שהתבקש להמשיך בקריאת הקוראן עוד ועוד עד שעברה שעה וחצי.
בשנת 1951 התקבל אחרי מבחן קפדני לעבודה ברדיו קהיר ובכניסתו לתפקיד קרא את הסורה "פאטר". בערבי יום ראשון קולו התחיל לבקוע מן מקלטי הרדיו מדי שבוע ושבוע. כעבור שנה נוספת התמנה עבד אל-באסט למדקלם במסגד אימאם שאפעיי. בשנת 1985 ירש את תפקידו של אחד מהמפורסמים שבמדקלמי הקוראן, שייח מחמוד עלי אל באנא ששרת במסגד אל חוסיין.
שייח עבד אל-באסט עבד א-סמד כיהן כיושב ראש הראשון של אגודת מדקלמי הקראן במצרים החל משנת 1984 וזכה בפרסים ואותות כבוד רבים.
הוא נפטר בשנת 1988.

אמנותו

שייח עבד אל באסט הצטיין במגוון צבעי קולו, בגובה הצלילים, ובשליטתו המושלמת של הצד המוזיקלי ושל הדיקציה בדיקלום הקוראן. היה בין ה"חופאז" הראשונים שהשאירו הקלטות רדיו ומסחריות של דיקלום הקוראן, בסגנון מוראתל ובמיוחד בסגנון מוג'וואד.
נשמרו הקלטות שביצע בעת החאג' בשנת 1952 כשקרא במכה ואל-מדינה, כמו כן הקלטות עבור תחנות הרדיו של סוריה, איחוד האמירויות הערביות, פקיסטן, הודו, אינדונזיהדרום אפריקה, צרפת, בריטניה, ארצות הברית וארצות רבות אחרות. נותרו בזיכרון הקולקטיבי הופעתו במסד אל בדשאהי בלאהור בפקיסטן וביקורו בברית המועצות, כחבר בפמלייתו של נשיא מצרים גמאל עבד אל-נאצר בשנת 1961.
קיימות הקלטות של קריאתו בקוראן במסגד אל-אקצא בירושלים ובמסגד אל אברהימי בחברון.
עבד אל-באסט עבד א-סמד השאיר בנים - יאסר, הישאם וטאריק. שלושתם הלכו בעקבותיו והם ידועים באמנותם בדיקלום הקוראן.
המסך המפוצל (אתר אינטרנט)

"המסך המפוצל" היה אתר אינטרנט ישראלי שעסק בטלוויזיה בישראל ובחו"ל.
האתר הוקם ב-11 ביולי 2001 על ידי ברק דיקמן ושגיא אישה. באתר התפרסמו טורים, כתבות, ביקורות, מאמרים ותכנים מגוונים הנוגעים לעולם הטלוויזיה בארץ ובחו"ל.
האתר הפסיק את פעילותו ב-31 בדצמבר 2014 לאחר 13 שנים, והועבר למצב ארכיון.