יון אגרביצ'אנו

ילדותו

אגרביצ'אנו נולד בכפר צ'נאדה, במחוז אלבה, בטרנסילבניה, אז תחת השלטון האוסטרו-הונגרי, כבן השני מבין שמונת ילדיהם של היערן ניקולאיֶה אגרביצ'אנו ושל אשתו, אנה, בת לבית אולארו. סבו מצד אביו, וסילה בואריו, יערן גם הוא, היה יליד הכפר "אגרביצ'ו" במחוז קלוז' ועל כן קיבל את הכינוי "אגרביצ'אנו", כלומר "איש אגרביצ'ו", שהפך בסופו של דבר לשם המשפחה של צאצאיו. האם הורישה לבנה, יון, את כשרונה לספר סיפורים. האב, למרות היותו אדם פשוט, אהב לקרוא והיה מנוי לכתבי העת שהיו נפוצים באותה תקופה בקרב האוכלוסייה הרומנית בטרנסילבניה. 
יון למד שלוש כתות בבית-הספר היסודי של הכפר ואחר כך, בין השנים 1891–1900 עשה לימודי גימניסה ותיכון בעיר בלאז', אחד ממרכזיה העירוניים העיקריים של התנועה הלאומית הרומנית בטרנסילבניה.
בשנותיו בבלאז' זכה ללמוד אצל גבריל פרקופ, מורה אהוב לספרות הרומנית וללטינית והתענג
על קריאת ספרים מהקלאסיקה הרומנית - במיוחד מהסיפורים של קוסטקה נגרוצי, יון קריאנגה, יון לוקה קאראג'אלה, שירי וסילה אלכסנדרי ומשלי גריגורה אלכסנדרסקו וגם שירי עם רומניים מהקובץ של ג. דם. תאודורסקו.
שירים בוסריים משלו פורסמו לראשונה בעיתון "אוניריה" בבלאז', שם הופיע בשנת 1900 גם רשימה שלו תחת הכותרת "בצום הפסחא" În postul Paştelui. 
אחרי בחינות הבגרות נסע אגרביצ'אנו ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת בודפשט בין השנים 1900–1904.
אחרי שהוסמך ככומר, בחזרתו לטרנסילבניה היה סגן מנהל בפנימיה לבנים בבלאז' בין השנים 1904–1905.
בספטמבר 1905 קיבל מלגה וחזר לבירת הונגריה על מנת להירשם לקורסים בפקולטה לספרות של אוניברסיטת בודפשט, החוג ללימודים קלאסיים, השפה הרומנית והיסטוריה. בו זמנית השתתף בקורסים של החברה התרבותית הרומנית "פטרו מאיור" שפעלה בבודפשט.

קריירה

החליט לוותר על המשך הלימודים בבודפשט ולעומת זאת בשנת 1906 נסע דרומה מעבר להרים וביקר לראשונה בבוקרשט, בירת רומניה העצמאית. בהזדמנות זאת הכיר בני האליטה הרומנית הטרנסילבנית שפעלה שם - למשל את ג'ורג'ה קושבוק, כמו כן את ההיסטוריון ניקולאיה יורגה ואת הסופר אמיל גרליאנו. באותה תקופה אגרביצ'אנו התחתן עם מריה אורליה ראדו.
בין השנים 1906–1910 כיהן ככומר הכפר ("פארוך") ביישוב בוצ'ום-סאסא בהרי הקרפטים המערביים - Munţii Apuseni במחוז אלבה, לא רחוק מהעיר אברוד.
אחר כך, בין 1910–1916 בכפר אורלאט במחוז סיביו. בשנים האלה קרא ספרים רבים ממיטב הסיפורת הרוסית והצרפתית, סופרים כמו פלובר, מופסאן, זולה, גוגול, גורקי, לב טולסטוי, דוסטויבסקי, לאוניד אנדרייב, שהשפיעו על אמנותו. אחרי פריצת הקרבות בין רומניה ובין אוסטרו-הונגריה, נסוג עם הצבא הרומני לשטח רומניה אל העיר רמניקו ולצ'ה בחבל מונטניה, אחר כך למולדובה, משם פונה לרוסיה. שם שימש בין השנים 1917–1918 ככומר צבאי ביחידה מורכבת משבויים רומנים טרנסילבנים שהתנדבו להילחם בעד רומניה. 
בתום המלחמה, אחרי איחוד טרנסילבניה עם ממלכת רומניה, התיישב בקלוז' והיה למנהל העיתון "פאטריה" שם (1919–1927) ולאחר מכן מנהל העיתון "טריבונה" - משנת 1938 ועד 1940 כשהעיר קלוז' סופחה עקב תכתיב וינה בחזרה להונגריה. 
אגרביצ'אנו התגייס גם לפעילות פוליטית באווירת ההתלהבות שלאחר איחוד טרנסילבניה עם שאר רומניה.
בתוקף חברותו במפלגה הלאומית הרומנית Partidul Naţional Român נבחר בשנת 1919 כחבר בפרלמנט של רומניה המאוחדת ושוב ב-1922–1926, מאוחר יותר היה חבר בסנאט וסגן יושב ראש הסנאט. 
החל משנת 1930 עבד ככומר בכיר - פרוטופופ - בקלוז' והחל משנת 1931 כ"קאנוניק" של הבישופות היוונית-קתולית (כלומר של "הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא") של קלוז'-גרלה.
בשנות הכיבוש ההונגרי בצפון-טרנסילבניה וימי מלחמת העולם השנייה 1940–1944 אגרביצ'אנו התגורר בסיביו לשם הועתקו גם האוניברסיטה הרומנית ורוב המוסדות הרומניים מקלוז'.

דרכו הספרותית

החל משנת 1912 אגרביצ'אנו נעשה מוכר בחוגי החברה הרומנית לתרבות בטרנסילבניה "אָסטרָה". התקבל בה כחבר מלא בשנת 1925. בהמשך, בין השנים 1925–1940, היה מזכיר כללי של המחלקות לספרות ומדע של חברת "אסטרה" והיה לפרק זמן עורך הבטאון שלה, "טרנסילבניה". 
תחת שמות עט פרסם שונים שירים בכתבי עת לספרות בשפה הרומנית - "טריבונה" בסיביו, "גאזטה טרנסילבניי" בבראשוב, "פמיליה" באוראדיה, "דראפלול" בלוגוז'.
החל משנת 1903 עבד עם כתב העת "סמנטורול", שבו פרסם בהתחלה את ה"אגדה בחרוזים" Legendă în versuri. 
את הקובץ הראשון לרשימות וסיפורים - "מהכפר" De la ţară הוציא לאור בשנת 1906 בעזרת כתב העת הרומני בבודפשט, "לוצ'אפרול".
בהמשך פרסם הסופר מדי שנה ושנה אחד או יותר ספרי סיפורת על חיי האנשים בכפר - על האיכרים והכורים, ועל ממעמד המשכילים - מורים, כמרים וכו'. 
הסיפור המזוהה הכי הרבה עם שמו הוא 'פפליאגה" Fefeleaga המופיע בכל המקראות וספרי הלימוד ברומניה והמתאר חייה העגומים של אלמנה ששכלה את כל ילדיה ואשר על מנת לקבור את ילדה האחרון נאלצה למכור את סוסה היחיד. 
סיפור עצוב אחר הוא "לומיניצה" Luminiţa - על מותה של איכרה קשישה.
בין הנובלות הארוכות יותר יש לציין: "פופה מאן" Popa Man (הכומר מאן), הז'נדארם "Jandarmul", הפרעונים Faraonii". הרומן המפורסם ביותר של הסופר הוא "הארכאנגלים" (Arhanghelii) מ-1914 המתאר את חיי כורי הזהב מטרנסילבניה. שם הרומן לקוח משם מכרה הקרוי "ארכאנגלים" (שם סוג של מלאכי-על).
אגרביצ'אנו כתב סיפורים רבים לילדים שנקבצו בספר, "דפים מספר הטבע" File din cartea naturii. עם הסיפורים האהובים ביותר מתוכם נמנים: "נכדתו של דוד מיטרוץ" Nepoata lui Moş Mitruţ, "הסבתא" Bunica, "הנכד" Nepotul, "במזחלות" "La săniuş", "העפרוני" "Ciocârlia" וכו'. 
בשנת 1919 נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית, ובימי השלטון הקומוניסטי, בשנת 1955 נבחר לחבר של האקדמיה (אז "אקדמיית הרפובליקה העממית הרומנית").
פעל בהנהגת חברת הסופרים הרומנים ומשנת 1921 עמד בראש האיגוד המקצועי - הסינדיקט - של העיתונות הרומנית בטרנסילבניה ובאנאט.
נפטר בשנת 1963 ,בגיל 81, בבית חולים בקלוז', עקב אוטם שריר הלב, בטקס לזכרו בקלוז' ב-31 במאי נאמו בין השאר הסופרים זכריה סטאנקו ומיכאי בניוק והבלשן יורגו יורדאן.