google/wiki40b huggingface dataset:
דוגלאס סנטוס

נאוטיקו

הוא שיחק בקבוצת הנוער של נאוטיקו משנת 2009. למשך זמן קצר נשלח לקורינתיאנס אך אחרי עונה לא מוצלחת חזר לנאוטיקו ובעונת 2012 צורף לקבוצה הבוגרת.
ב-15 בפברואר 2012 עשה את הופעת הבכורה במועדון, בניצחון הביתי על סנטראל. את שער הבכורה הבקיע ב-26 בפברואר, כשהגיע את השער השני בניצחון 1–3 על בלו ז'ארדים.
ב-18 ביולי 2012 עשה את הופעת הבכורה בליגת העל הברזילאית בכדורגל בניצחון הבייתי 3–0 על אתלטיקו פונטה פרטה. את שער הבכורה בליגת העל הבקיע ב-10 באוקטובר, בניצחון החוץ 1–2 על אותה פונטה פרטה.

גרנדה / אודינזה

ב-12 ביולי 2013, דוגלאס חתם ל-5 שנים בקבוצת גרנדה מהלה ליגה. בספטמבר, השואל לאודינזה. את הופעת הבכורה בליגת העל האיטלקית בכדורגל עשה ב-21 בדצמבר 2013, כשעלה בהרכב הפותח בניצחון החוץ 2–1 על ליבורנו. בינואר 2014 נרכש על ידי אודינזה.

אתלטיקו מיניירו

באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת אתלטיקו מיניירו למשך שנה. את הופעת הבכורה בקבוצה עשה בשוויון המאופס נגד קוריטיבה ב-31 באוגוסט.
ב-20 ביולי 2015, הוחתם תמורת 3 מיליון יורו לחוזה של 4 שנים.

המבורג

באוגוסט 2016 הוחתם על ידי המבורג הגרמנית למשך שלוש שנים. הוא התבלט כשחקן הגנה מרכזי והופיע ב-88 משחקים במדי המבורג.

זניט

ביולי 2019 חתם בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל תמורת 10.8 מיליון יורו למשך 5 שנים. ב-14 ביולי 2019 עשה את הופעת הבכורה במועדון, בניצחון הביתי על טמבוב. ב-3 באוגוסט 2019 הבקיע שער עצמי במשחק שהסתיים בשוויון 1-1 עם קרסנודאר.

קריירה בנבחרת

הוא שיחק בנבחרת האולימפית של ברזיל באולימפיאדה הבייתית בקיץ 2016 וזכה עמה במדליית זהב.
וולוגדה (מחוז)

דמוגרפיה

כ-96% מאוכלוסיית המחוז הם רוסים.
בערים מתגוררת כ-68% מאוכלוסיית המחוז. הערים הגדולות - צ'רפובץ (כ-310 אלף תושבים) ווולוגדה (כ-290 אלף תושבים).
המחוז מתאפיין בהגירה שלילית של האוכלוסייה.

היסטוריה

התיישבות רוסית באזור ידועה משנת 862. לפי המסורת, שלטו באחד מערי האזור  מייסדי שושלת רוריק.
בימי הביניים השטח היה בחלקו בתחום נסיכות רוסטוב ובחלקו בתחום האדמות של נובגורוד. בהמשך סופח לנסיכות מוסקבה.
בתחום המחוז קיימים מספר מנזרים עתיקים ואחד מהם (מנזר פראפונטוב) אף הוכרז כאתר מורשת עולמית.

כלכלה

העיר צ'רפובץ מהווה מרכז חשוב של תעשיית הפלדה בקנה מידה ארצי.
כריש שחור-אונה

מאפיינים

כריש זה קטן יחסית ומגיע עד לאורך 1.6 מטר. הוא בעל חרטום מחודד הפונה מעלה, עיניים גדולות מצידי הפנים וגוף זרים בצבע אפור עם בטן לבנה וקצוות סנפירים שחורים. סנפיר הגב העליון מתעקל כמעט כמו חרמש אחורה והסנפיר הגבי הקטן נמוך וכמעט שאינו נראה. הכריש בעל סנפירי חזה רחבים וכהים וזנב בעל אונה תחתונה שחורה הקטנה מעט מהאונה הקדמית. מבנה שיני הכריש מחודדות ומיועדות לתפיסה של דגים.
כריש זה חי בימים טרופיים בין מזרח אפריקה וים סוף עד למלזיה, אינדונזיה, סין, הפיליפינים וצפון אוסטרליה והוא מצוי לצידי מדפי היבשת עד לעומק 72 מטרים, אם כי נמצא פרט בעומק 140 מטרים.
הכריש מסתובב סביב קרקעית הים, בדר"כ בשוניות אלמוגים ויוצא בלילות לציד. הוא ניזון מסרטנים, סילוניות ומדגים מהירים כמו בוניטו ודגי בס שהוא תופס במהירות. כרישים אלה משריצים פעם בשנה צאצאים חיים, בדרך כלל 1-8 פרטים צעירים שנולדים באורך 20 ס"מ. אורך חיי הכרישים 5-7 שנים, כשהזכרים מאריכים יותר שנים.
ביתין

התקופה העותמאנית

ביתין הוקם בשנות ה-40 של המאה ה-19 בידי פליטים קייסים מהכפר בורקה שעזבו את כפרם בגלל לחץ הימנים מהכפר דיר דיבוואן הסמוך.] בשנת 1838 תיאר אדוארד רובינסון את המקום כמכיל רק רועים שגרו באוהלים בין החרבות של בית אל, אך בראשית שנות ה-50 של המאה ה-19 הוא כבר תואר ככפרון על ידי הנוסע ואן דה ולדה ופליסיאן דה סוסי תיארו כמקבץ בקתות חרבות. בסביבות 1860 תיאר פטרמן את הכפר ככולל כ-50 גברים מוסלמים והבחין שהכפר צעיר יותר מהכפרים שבסביבה, אף שהעריך את גילו בכ-200 שנה. בראשית המאה ה-20 התגוררו בכפר כ-400 תושבים אשר "נודעו בגבורתם ועצמתם".

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית ביתין מנתה 446 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 135 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 566 תושבים, כולם מוסלמים.
בשנת 1945 אוכלוסיית ביתין הוערכה ב-690 תושבים, אשר בבעלותם 4,764 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.

לאחר 1948

במלחמת העצמאות עבר הכפר לשלטון ירדן, כחלק מהגדה המערבית. 
במהלך המאה ה-20 היגרו לארצות הברית רבים מבני הכפר ושלחו כסף לסייע לבני משפחותיהם שנותרו בכפר. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היו בכפר שתי שכונות, שכונת יוקרה בדרום מערב הכפר, בה נבנו בתים מודרניים, ושכונה ענייה יותר במזרח ובצפון מזרח, שבה רבים מהבתים היו בנויים מבוץ ואבנים בלתי מסותתות. בכפר לא היו חשמל ושירותי טלפון, אך היו מכשירי רדיו מופעלי סוללות.

לאחר מלחמת ששת הימים

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, ביתין נמצא תחת שלטון ישראלי. בעקבות התפשטות הכפר לאורך הכביש הראשי הוא יצר לעצמו צורה קווית במחצית השנייה של המאה ה-20. בשל מיקומו הנוח על כביש 60 הישן, התנועה הרבה שעברה בו ובגלל קרבתו לרמאללה הוקמו בו עסקים רבים והושקעו כספים בבנייה למגורים ובפיתוח שירותים רפואיים. בשנת 1995 אושרה לכפר תוכנית מתאר מקומית לפי תחזיות גידול האוכלוסייה עד לשנת 2015. 
בתחילת האינתיפאדה השנייה, בשנת 2001, לאחר שמחבלים שרצחו אזרחי ישראל נמלטו לכיוון ביתין, חסם צה"ל את שתי הכניסות לכפר: הכניסה הראשית, הפונה לכביש 466 ולאל-בירה, ושדרך הגישה אליה מובילה גם לכביש לבית אל, נחסמה בשער ברזל וחסימת עפר. חסימת עפר הוצבה גם על הכניסה הדרום מזרחית, הפונה לכביש 60 החדש "כביש עוקף רמאללה" (בשנת 2002 הוקם בצומת זו גם מאחז גבעת אסף) בדרך בין הכפר לאל-בירה הוצב גם מחסום מנהלת התיאום והקישור, שבו מתאפשר רק מעבר של פלסטינים המחזיקים בתעודת VIP ושל עובדים בארגונים בינלאומיים. כיום ניתן להגיע אל הכפר ולצאת ממנו רק דרך הכניסה הצפונית המובילה לכפר עין יברוד. מסלול הנסיעה מהיציאה הצפונית של הכפר ועד לאל-בירה מתפתל בין כפרים ואורכו כ-15 ק"מ. ב-27 במאי 2015, יום לאחר פתיחתו החלקית ולאחר שהיה חסום במשך כ-15 שנה, סגר צה"ל את כביש ביתין-רמאללה מחדש. לטענת "בצלם", הסגירה נעשתה כעונש על אי מתן זכות קדימה למתנחלים.
במהלך השנים אירעו מספר מקרים בהם נפגע רכוש של תושבי הכפר ונטען שיד יהודים הייתה במעשה. ב–21 במרץ 1982, בכפר ביתין הוצתו שתי מכוניות פרטיות, ובכפר הסמוך דיר דיבוואן הוצתו שני אוטובוסים. אלמונים הודיעו למערכות העיתונים (בעברית) כי את המעשים ביצעה "האגודה למען נסיעה בטוחה בכבישי יהודה ושומרון". ב-19 בדצמבר 2011, חמישה כלי רכב הוצתו בכפר ביתין במה שנחזה כ"פעולת תג מחיר". ב-30 באפריל 2013, חקלאים מהכפר דיווחו שהותקפו בידי כעשרה מתנחלים, וגולגלתו של אחד נסדקה.
טיסה 152 של אייר פראנס

הטיסה

המטוס שנשא את הטיסה היה מדגם קונסטליישן L-749A מתוצרת חברת לוקהיד, שהיה מונע בארבעה מנועי מדחף. הוא נכנס לשירות בשנת 1950 והספיק לצבור 10,058 שעות טיסה. המטוס התעתד לטוס מנמל התעופה אורלי בפריז שבצרפת אל טהראן שבאיראן, עם חניות ביניים מתוכננות בנמלי התעופה של רומא שבאיטליה וביירות שבלבנון. נמצאו בו 24 נוסעים ושמונה אנשי צוות, שכללו שני טייסים, שני מהנדסי טיסה, מפעיל רדיו ושלושה דיילים. הטייסים היו הקברניט ריימון טרי (Raymond Terry) וז'אק סטין (Jacques Steens), בני 30. לטרי היה ניסיון של 5,300 שעות טיסה.

התאונה

המטוס המריא מנמל התעופה אורלי ב-2 באוגוסט לפנות ערב. לאחר כשלוש שעות טיסה נחת המטוס בנמל התעופה צ'יאמפינו ברומא  והמריא משם בשעה 22:32. נתיב הטיסה שלו לחנייתו הבאה בביירות נועד לעבור מעל דרום איטליה, יוון, הים התיכון וקפריסין בזמן משוער של כחמש שעות.
בשעה 02:10 ב-3 באוגוסט נמצא המטוס כ-80 קילומטר מהאי רודוס ובגובה של 5,300 מטר. באותו זמן החל מנוע מס' 3 של המטוס לרטוט בפראות. הטייסים דיווחו על מיקום המטוס בשידור רדיו לניקוסיה שבקפריסין. כמה דקות לאחר מכן ניתק מנוע מס' 3 מהכנף, פגע בחלק האחורי של מרכב המטוס והמשיך ליפול אל הים. לאחר מכן הפסיק גם מנוע מס' 4 לפעול והמטוס החל לאבד גובה במהירות. הטייסים שידרו קריאת מצוקה, בחנו את המצב והחליטו להעדיף נחיתה על פני הים על פני נחיתה ביבשה בשטח הררי. המטוס פנה צפונה לעבר החוף הטורקי. טייסיו זיהו אור של מגדלור באי קיזילדה (Kızılada) שבמפרץ פטהייה בדרום מערב טורקיה ובחרו לנחות שם. צוות הדיילים הודיע לנוסעים על המצב והורו להם לחגור חגורות הצלה.
בשעה 02:28 ערכו הטייסים המטוס נחיתה מושלמת בחושך על פני ים שקט במפרץ פטהייה, כשני קילומטר מהאי קיזילדה וכ-10 קילומטר מהעיר פטהייה. הנוסעים והצוות יצאו ממנו במהירות דרך פתחי החירום. הם שהו על כנפי המטוס בעת שהוא החל להתמלא במים, עד ששעה אחרי הנחיתה צלל מתחת לפני הים.
שני שומרי המגדלור ראו את המטוס מנמיך לנחיתה, אך לאחר מכן איבדו עמו קשר עין. רק מאוחר יותר, עם אור ראשון, זיהו את מיקומו ויצאו אליו בסירה. הם אספו כמה מהנוסעים. בינתיים ניסו כמה מאנשי הצוות והנוסעים לשחות אל חוף האי. אנשי מכס ודייגים שהוזעקו על ידי שומרי המגדלור יצאו אל הים בספינות ובסירות ואספו את יתר הניצולים מן המים. התברר כי ארבעה נוסעים בגיל מבוגר טבעו למוות בים.

לאחר התאונה

ניצולי התאונה הועברו לעיר פטהייה ומשם לאי רודוס. ארבעה ימים לאחר התאונה הם הוטסו בחזרה לפריז.
התאונה נחקרה על ידי המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית של צרפת. הוא פרסם את דו"ח החקירה ב-16 במרץ 1954. נקבע כי כשל באחד מלהבי המדחף של מנוע מס' 3 הביא לרטט האלים של המנוע ולהינתקותו מגוף המטוס. הסיבה לכשל בלהב המדחף לא נקבעה.
בעקבות התאונה נקבעה חובה למטוסים לשאת עליהם רפסודות הצלה.
בשנת 2013 אותר מנוע המטוס על קרקעית הים. בשנת 2018 איתר הצי הטורקי בים את המטוס הטבוע.
הצלב הדרומי

מאפיינים בולטים

מאחר שבשמי חצי הכדור הדרומי אין "כוכב דרום" (כמו "כוכב הצפון" בשמי חצי הכדור הצפוני. σ באוקטנט הוא הכי קרוב לקוטב, אבל חיוור מכדי לשמש לניווט), הכוכבים α בצלב דרומי ו-γ בצלב דרומי משמשים לעיתים קרובות למציאת הדרום. עקיבה אחר הקו שעובר דרך שני הכוכבים, למרחק של בערך פי 4.5 מהמרחק שבין הכוכבים, מביא לנקודה קרובה לקוטב השמימי הדרומי. נקודה זו נמצאת בקרוב במפגש של הקו האמור עם האנך שעובר דרך מרכז הקו המחבר את אלפא קנטאורי (α בקנטאור) והדר (β בקנטאור).
על אף הדעה הרווחת שהצלב הדרומי הופכי לדובה הגדולה, אין זאת כך: באזורים טרופיים, בין אפריל ליוני, ניתן לראות את הדובה הגדולה נמוך בצפון ואת הצלב הדרומי נמוך בדרום. קבוצת הצלב הדרומי הופכית לקבוצת קסיופאה. מדרום לקו רוחב 34° דרום ניתן לראות את הצלב הדרומי בשלמותו תמיד.
צופים חסרי ניסיון מזהים לפעמים בטעות את האסטריזם דמוי צלב, הנוצר מהכוכבים אוויור, אספידיסקה, δ במפרש ו-מרקב, כצלב הדרום, למרות שצירו הראשי הוא בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח וטעות זו עלולה לגרום לזיהוי שגוי של כיווני השמים.

גרמי שמיים עמוקים

ערפילית שק הפחם שבקבוצת הצלב הדרומי, שהיא ענן של גז ואבק החוסמים את אור הכוכבים שמאחוריו, היא ערפילית הבליעה הבולטת ביותר בשמיים.
עוד גרמי שמים עמוקים בצלב הדרומי הוא הצביר הפתוח NGC 4755, הידוע גם כקופסת היהלומים וכצביר K בצלב דרומי, שהתגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי ב-1751-1752. הצביר במרחק 7,500 שנות אור מכדור הארץ ומורכב מבערך 100 כוכבים בשטח של 20 שנות אור בערך.

היסטוריה

בגלל נקיפת ציר כדור הארץ, ניתן היה לראות את הכוכבים שמרכיבים את הצלב הדרומי מאגן הים התיכון בימי קדם, לכן הם היו מוכרים לאסטרונומים היוונים. עם זאת, לא התייחסו לכוכבים אלו כקבוצה נפרדת, אלא כאל חלק מקבוצת קנטאור.
סיווגה של הצלב הדרומי כקבוצת כוכבים נפרדת בדרך כלל מיוחס לאסטרונום הצרפתי אוגוסטין רויה ב-1679. עם זאת, הקבוצה הייתה ידועה בצורה זו עוד לפני כן.
חורומי

חוֹרוּמי (גאורגית: ხორუმი) הוא ריקוד מלחמה מסורתי שמקורו במחוז אג'ריה שבדרום-מערב גאורגיה.
הריקוד במקורו בוצע על ידי מספר קטן של גברים (עד 10). במרוצת השנים הורחב ובגרסת החורומי העכשווית יכולים לרקוד כשלושים עד ארבעים רקדנים (גברים). אף על פי שמספר המשתתפים השתנה, צורת הריקוד נותרה כפי שהייתה. 
הריקוד מתאר את חיי הלוחם הגאורגי של המאות שקדמו. הריקוד מתחיל בפרלוד בו מספר רקדנים (בלבוש לוחמים) המחפשים אחר האויב כדי לתקוף אותו. לאחר מכן הם מזמינים את האויב לשדה הקרב. הריקוד כולל בתוכו חיפוש, מלחמה וחגיגת ניצחון על אויב, ומתאר אומץ-לב והלל לרוח הקרב של החיילים הגאורגים. לאור ההיסטוריה של גאורגיה, ריקוד החורומי נועד להזכיר כי על מנת לאפשר שלום יש להיות נכונים להלחם.
ליוזנה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ליוזנה 17,659 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 15,734 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 86.66% בלארוסים, 10.74% רוסים, 1.22% אוקראינים ו-1.38% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (65.62%) ורוסית (33.18%).
פלייט סימולטור (סדרת משחקים)

ההיסטוריה של ה־Flight Simulator

Microsoft Flight Simulator התחיל את דרכו בתור כמה כתבות על גרפיקה למחשב, שנכתבו על ידי ברוס ארטוויק בשנת 1976 בתור שימוש של המשחק בצורה תלת־ממדית. כשהעורך של המגזין אמר לארטוויק שאנשים מעוניינים שהוא ישווק את התוכנה, ארטוויק הקים את חברת subLOGIC בשנת 1977, והיא מכרה את התוכנה למחשבי 8080. בשנת 1979 subLOGIC הוציאה לאור את התוכנה Flight Simulator FS1 למחשבי Apple II. בשנת 1980 subLOGIC הוציאה גרסה ל־TRS-80, ובשנת 1982 הם הוציאו גרסה ל־PC של IBM בשם "מיקרוסופט פלייט סימולטור 1.00". החברה המשיכה לפתח את המוצר בשביל פלטפורמות אחרות וה־Flight Simulator II המשופר יצא ב־1983 ל־Apple II, ל־Commodore 64 ול־Atari 800 ב־1984, ולקומודור אמיגה ול־Atari ST בשנת 1986. בינתיים, ברוס ארטוויק עזב את subLOGIC והקים את ארגון ברוס ארטוויק כדי לעבוד על תוכנות למיקרוסופט, החל מ־Microsoft Flight Simulator 3.0 ב־1988.
מיקרוסופט הציגה גרסאות רבות של המשחק שהוסיפו תכונות כמו סוגי מטוסים חדשים ונופים רבים. גרסת ה־Professional ששוחררה יחד עם הגרסאות 2000 ו־2002 וכללה מטוסים נוספים ותכונות מיוחדות שונות מהגרסה הרגילה לא הומשכה עם הצגת ה־2004 (גרסה 9), אך חזרה ב־Flight Simulator X החדש שהוצג בשלוש מהדורות: Standard ו־Deluxe והתוספת acceleration (שלושה מטוסים חדשים איכות הרקע טובה יותר ומשימות חדשות)הפלייט סימולטור x נותן חווית טיסה טובה יותר מקודמיו בזכות גרפיקה משופרת וטקסטורות.
רמת הדיוק והפרקטיות משופרת מאוד.
באוגוסט 2010 הכריזה מיקרוסופט על פיתוח הכותר הבא בסדרה, מיקרוסופט טיסה.
בדצמבר 2014 dovetail games קנתה את הזכות לפתח משחקים חדשים, ולפתח ולשווק משחקים ישנים ממיקרוסופט.
בינואר 2015 יצא גרסת ה־X להורדה (בתשלום) בחנות המשחקים הדיגיטלית Steam.
ב-10 ביוני 2019 חשפה Microsoft את הגרסה החדשה לסימולטור במסגרת אקספו המשחקים E3 הגרסה צפויה לצאת ברבעון הראשון של 2020. הגרסה החדשה תכלול טקסטורות אדמה ב-4k ותשתמש בטכנולוגיית Microsoft Azure Ai

השימוש ב־Flight Simulator

השימוש ב Flight Simulator נרחב ביותר. החל מטיסה חובבנית בשביל ההנאה ועד לטיסה מקצועית על מטוסי נוסעים גדולים, לפי נוהלי ועקרונות ההטסה של כל אחד מהם, בנתיבי אוויר בינלאומיים אמתיים, מזג אוויר אמיתי המתעדכן דרך האינטרנט וניווט מתקדם.
טייסים (בעולם האמיתי) עושים שימוש רב בסימולטור כדי להתאמן בהליכים, אם לפני מבחן חידוש הגדר מכשירים או לפני טיסה לשדה בו מעולם לא נחתו.
הסימולטור מודולרי כך שחברות רבות פיתחו עבורו תוספות מקצועיות כמו מטוסים נוספים ונופים חדשים ומקצועיים יותר.
G&L

G&L קיצור של  George & Leo היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות חשמליות.

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1979 על ידי ליאו פנדר, מייסד חברת פנדר. ליאו פנדר מכר את חברת פנדר מספר שנים לפני כן ל-CBS, הקים חברה בשם Music Man וניהל אותה בין השנים 1971-1979. לאחר סכסוכים עם חבר Music Man, פרש ממנה פנדר והקים ביחד עם חבריו ג'ורג' פולטרון ודייל האייט את חברת G&L.
המודלים של הגיטרות שבנתה החברה דומים לעיצובים המקוריים של פנדר, אך כוללים שיפורים מודרניים.
כיום ממוקם מטה החברה בעיר פולטרון שבמדינת קליפורניה, באותה שדרה בה ממוקם המפעל של חברת פנדר.
עיריית פולטרון שינתה את שמה של שדרה זו ל"שדרת פנדר".
גדעון מאיר

ביוגרפיה

נולד בירושלים. בין השנים 1967-1965 שירת בצה"ל. את שירותו במשרד החוץ החל כקצין מינהלה וקונסול בשגרירות הישראלית בוושינגטון די. סי. וכדיפלומט בשגרירות בלונדון ובאוטווה. היה שותף במשא ומתן להסכם שלום עם מצרים, ולאחר מכן היה מנהל חטיבת ההדרכה במשרד החוץ, סמנכ"ל תקשורת והסברה במשרד ויועץ שר החוץ לעניינים בין-דתיים וחבר בוועדת נאמן בנושא הגיור.
בשנת 2006 מונה לשגריר הישראלי באיטליה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2011. לאחר פרישתו מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ ולראש המערך הדיפלומטיה ציבורית.
מאיר הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ומדעי המדינה ותואר שני במינהל ציבורי מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 נבחר להיות חבר במועצת מבשרת ציון מטעם סיעת "סיעת מבשרת ברמה אחרת".
נשוי לאמירה, פרופסור וראש מחלקה בבית ברל ומרצה בהיברו יוניון קולג', ולהם שלושה ילדים.
המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה

היסטוריה

במהלך אוקטובר 2006 קיים ראש הממשלה אהוד אולמרט מגעים עם חבר הכנסת אביגדור ליברמן על הצטרפות מפלגת ישראל ביתנו לקואליציה. במהלך המגעים עלתה סוגיית התיק בעבור יו"ר המפלגה, אשר דרש את תפקיד השר לביטחון פנים, כמימוש הבטחת הבחירות שלו. הדבר היווה מוקד לשתי בעיות עבור ראש הממשלה: האחת, לליברמן תיקים במשטרת ישראל והוא נחקר בפרשיות שונות לעיתים תכופות, לכן לא היה ראוי שיהיה הממונה על הגוף החוקר אותו; בעיה שנייה הייתה מציאת תפקיד לשר המכהן בתפקיד מאז הרכבת הממשלה, אבי דיכטר, חבר מפלגת קדימה, בה חבר גם אולמרט, ועל כן מינויו של ליברמן לתפקיד עלול היה לערער את היחסים בין דיכטר לבין אולמרט. בסופו של דבר הוסכם להפקיד בידיו של ליברמן את הטיפול בסוגיית הגרעין האיראני ובלשכת הקשר נתיב, ולשם כך הוקם המשרד לנושאים אסטרטגיים.
בינואר 2008 פרש השר ליברמן מן הממשלה ובחודש אפריל החליטה הממשלה על פירוק המשרד והעברת משימותיו למשרדי ממשלה אחרים.
הממשלה ה-32 הקימה את המשרד מחדש ב-6 במאי 2009, ובראשו הועמד משה (בוגי) יעלון, לאחר שתיק הביטחון ניתן לאהוד ברק. המשרד הקנה למשה יעלון אפשרות לעסוק בתחומי מודיעין וביטחון מבלי שהחזיק בפועל את תיק הביטחון. יעלון התרכז בחקר ההסתה הפלסטינית והיה מהגורמים העיקריים שעסקו בנושא והפכו אותו למוכר וידוע.
ב-30 בנובמבר 2014 החליטה הממשלה לאחד את המשרד לענייני מודיעין ואת המשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד אשר ייקרא משרד המודיעין.
במאי 2015 החליטה הממשלה לפרק את משרד המודיעין לשני משרדים, המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה והמשרד לענייני מודיעין.

ייעוד

עד שנת 2014 לא הייתה התייחסות רשמית לייעודו של המשרד, שום גוף ביטחוני עיקרי (לדוגמה צה"ל, המוסד, השב"כ והמועצה לביטחון לאומי) לא הוכפף למשרד (למעט לשכת הקשר "נתיב"). תקציבו של המשרד (בממשלה ה-32) היה כ-9.5 מיליון ש"ח, והוא פורק בשנת 2008, שנתיים לאחר שהוקם, עם פרישתו של ליברמן מהממשלה בראשות אולמרט. בשל סיבות אלה, נטען] כי הקמתו ואיושו נעשו מסיבות פוליטיות, בניסיונו של ראש ממשלת ישראל "לתפור" תפקיד שר לפוליטיקאי אחר.
מאז הוקם המשרד במתכונתו החדשה ב-2015 ועד אוגוסט 2017, הוקצו לו כמעט רבע מיליארד שקלים. המשרד, שמטרותיו כוללות "לחימה בדה-לגיטימציה של ישראל" כמו גם "הבאת משלחות ראשי איגודים מקצועיים מחו"ל לביקור מקצועי בארץ והוצאת משלחות מישראל לחו"ל", תמך בשנים אלו במכון הבינלאומי למנהיגות, בקמפיין ההסברה 4IL וביצירת סרטוני הסברה, במיזם משותף עם תנועת מכבי העולמית, בכנסים של ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית וארגון מעלה ומימן פעילויות של המשרד בכמה מדינות.

בעת איחודו למשרד המודיעין

במהלך כהונתה של הממשלה ה-33 החליטה הממשלה על איחוד המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים למשרד אחד שנקרא משרד המודיעין. עיקר פעילותו של המשרד באותה תקופה התחלקו בין מניעתה של תוכנית הגרעין של איראן וההסתה של הרשות הפלסטינית, ולטובת פעילותו של המשרד הוא קיבל שירותים מקהילת המודיעין הישראלית.

מאבק בדה-לגיטימציה

בעקבות הצטרפותו של השר גלעד ארדן לממשלה ה-34, הוחלט להוציא את המשרד לנושאים אסטרטגיים ממשרד המודיעין ולצרף אליו את משרד ההסברה, באמצעות העברת שטחי פעולה ממשרד ראש הממשלה, אליו הועברו שטחי הפעולה של ההסברה והדיפלומטיה הציבורית. המשרד, שכונה כעת "המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה", נועד למאבק נגד מסעות הדה-לגיטימציה נגד ישראל בעולם, כמו גם נגד ניסיונות להובלת חרם נגד ישראל.
רוג'רס והמרשטיין

"דרום פסיפיק"

"דרום פסיפיק" מספר את סיפור אהבתה של אחות בצבא האמריקני לבעל חווה צרפתי על אי בדרום האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, שנאבקת לקבל את ילדיו המעורבים גזעית. עלילת משנה עוסקת ברומן בין קצין אמריקאי לצעירה אסייתית, הבוחן בחשש את ההשלכות החברתיות בנישואין לאהובת לבו. המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי באפריל 1949 והופיע במשך יותר מחמש שנים עם 1,925 הופעות, ועלה עד היום מספר פעמים נוספות. הוא מבוסס על הספר "עלילות מדרום פסיפיק" של הסופר ג'יימס מיצ'נר שזכה בפרס פוליצר ב-1948. רוג'רס והמרשטיין האמינו שהם יכולים לכתוב מחזמר המבוסס על עבודתו של מיצ'נר שיהיה גם מסחרי וגם שיעביר מסר חזק כנגד גזענות. עבור העיבוד למחזמר, הם זכו בפרס פוליצר לדרמה ב-1950 ובעשרה פרסי טוני.
הר נלסון (אנטארקטיקה)

היסטוריה

ההר מופה לראשונה על ידי ריצ'רד בירד, במהלך מסע החקר שלו בין השנים 1933–1935. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם רנדי ל. נלסון (Randy L. Nelson) שהיה אחראי על המחקרים הגאודזיים באמצעות לוויין בתחנת מקמרדו, בשנת 1965.

לקריאה נוספת

• Roald Amundsen, The South Pole: An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "FRAM" 1910- 1912, August 1912
מתחת לאף שלך

מתחת לאף שלך הוא ספר ובו אסופת מאמרים, מסות וסיפורים של הסופר הבריטי הנודע ג'ורג' אורוול (1903–1950).
שם הספר לקוח מאחד המשפטים של אורוול המופיע בספר: "כדי לראות את מה שמתחת לאף נדרש מאבק מתמיד". ג'ורג' אורוול כתב בשנת 1946 כי "הדבר שהכי רציתי לעשות לאורך כל עשר השנים האחרונות הוא להפוך כתיבה פוליטית לאמנות". זאת למרות ההבנה שלו כי "בעולם הספרות האליטיסטי אתה 'מסתדר', אם אתה 'מסתדר' בכלל, לא כל כך בזכות היכולת הספרותית שלך כמו בזכות היותך הרוח החיה של מסיבות קוקטייל ומלקק ישבניהם של אריות קטנים שורצי כינים". ועוד כתב כי "בתקופתנו אין דבר כזה 'להישאר מחוץ לפוליטיקה'. כל הנושאים הם נושאים פוליטיים, והפוליטיקה עצמה היא מסה של שקרים, התחמקויות, איוולת, שנאה וסכיזופרניה" הכתיבה הזו מאפיינת את הכתוב בספר.
אורוול מתגלה בספר כסופר ישיר ומחוספס אך גם אירוני ודק אבחנה. הוא חושף שקרים פוליטיים ומנתח יצירות ספרות. מאמריו מלאים אמונה ברוח האדם. אורוול מחה נגד הקולוניאליזם בתקופה שהוא נתפס כדרך הטובה ביותר לקדמה. ממאמריו עולה קריאה לשוויון בין בני אדם, לשימור היופי של הטבע והצורך למצוא דרכי ביטוי אמיתיות. אורוול התנגד לטוטאליטריות, בז לקומוניזם כאשר הוא נחשב לשיא השחרור של האדם מכבליו. אורוול יצא גם נגד העריצות הקפיטליסטית. אורוול התאמץ לחתור אל האמת הנמצאת אולי אצל היריב ולמחות על העוול גם אם הוא נמצא במחנה שלו. כתב על מגוון רחב מאד של נושאים.
אורוול מושפע משירותו בבורמה שהביא לשנאת האימפריאליזם. הוא שב לאנגליה ורצה להתערות במעמדות הנמוכים, אולי כתוצאה מהרגשות האשם על ימי בורמה אותם הפליא לתאר בסיפור הריגת פיל משנת 1936. גם הרצון שלו להכיר טוב יותר את הרקע ואת החיים של החיילים ששירתו איתו הביאו להתענינות הזו. הוא הבין שכאשר האדם הלבן הופך לרודן הוא הורס את החרות שלו עצמו. נסע לספרד כדי לכתוב כעיתונאי על מלחמת האזרחים בספרד והחליט להצטרף לכוחות הרפובליקנים. ההשתתפות הזו הובילה אותו להבחנות כלליות יותר על לחימה ומה היא עושה לנפש האדם. המלחמה בספרד גרמה לו להתאכזב מהקומוניזם. השרות במנגנון ההסברה הבריטי במלחמת העולם השנייה הביאה את הסלידה שלו מהבירוקרטיה.
הספר כולל מבוא מקיף שכתב העורך, הערות היסטוריות שנכתבו בגוף הספר ומפתח שמות ונושאים בסוף הספר. על העטיפה מופיעה תמונה של ג'ורג' אורוול בדירתו באיזלינגטון בלונדון בשנת 1946, תמונה שצילם ורנון ריצ`רדס.
וילה האמרשמידט

וילה האמרשמידט (בגרמנית: Villa Hammerschmidt) הייתה בית המגורים הרשמי של נשיא גרמניה בין השנים 1951–1994 בבון בעת שזו הייתה בירת גרמניה המערבית. בשנת 1994, עם העברת בירת גרמניה (לאחר איחוד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית) לברלין העביר נשיא גרמניה דאז, ריכרד פון וייצזקר את מעונו הרשמי מהווילה  לארמון בלוו שברובע טירגארטן בברלין. מאז שנת 1994 מהווה הווילה מקום מגורים משני של הנשיא, והוא משתמש בה בעת ביקוריו בבון.
הווילה נמצאת במרכז הרובע הממשלתי של בון, על גדת נהר הריין (הזורם צפונית לווילה) ולמול מוזיאון קניג (הנמצא דרומית לווילה). הווילה נמצאת בסמוך לארמון שאומבורג, מקום המושב המשני הרשמי של קאנצלר גרמניה.

היסטוריה

הווילה נבנתה בשנת 1860 בסגנון נאו-קלאסי עבור התעשיין העשיר אוגוסט דייקהוף. בשנת 1868 נרכש המבנה על ידי לאופולד קניג ועבורו שופץ המבנה ועוצב מחדש על ידי האדריכל אוטו פנר. בשנת 1928 הווילה חולקה למספר דירות מגורים, ובשנת 1945 עם תום מלחמת העולם השנייה תפס הצבא הבריטי את הווילה כדירת שרד. מאז שנת 1950 מהווה הווילה בית מגורים רשמי של ממשלת גרמניה.
דירת נשיא גרמניה נמצאת בקומה השנייה של המבנה. בקומה הראשונה נמצאים חדרי האירוח הרשמיים.