google/wiki40b huggingface dataset:
אפר

אֵפֶר הוא חומר מפורר הנותר לאחר בעירה.
בעירה של חומרים אורגניים יוצרת בעיקר פחמן דו-חמצני ואדי מים, אך בעירה לא שלמה תשאיר חלק מהחומר במצבו המקורי. גם אם מתבצעת בעירה שלמה, אם החומרים האורגניים מכילים יסודות שאינם הופכים לגז או נוזל בתהליך הבעירה (כגון יוני מתכת) הם יישארו בצורה מוצקה ואילו שאר החומר יתנדף לחלל האוויר. הישארות אפר נפוצה בשריפת עצים ותוצריהם.

האפר בתרבות

בתרבויות שונות משמש האפר כסמל לסיום החיים ולשכול.
ביהדות נהוג לשים "אפר מקלה" (אפר שנוצר משריפה) בראש חתן בסמוך לחופה כזכר לחורבן בית המקדש (תלמוד בבלי בבא בתרא דף ס' ע"ב) וכן על גבי התיבה וראשי העם בתעניות שנערכות בשל בצורת (מסכת תענית פרק ב').
אפרה של פרה אדומה משמש, לפי המקרא, לטהרה מטומאת מת כאשר הוא מעורב במי מעיין.
במיתולוגיה המצרית עוף החול מת בשריפה וקם לתחייה מן האפר שלו.
בתרבויות שונות נהוגה שריפת גופות והאפר נשמר או מפוזר, בהתאם למנהגים השונים.
שי בן ישי

ביוגרפיה

בן-ישי למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור מ"ב, פלוגת רעם (1996-1992). התגייס לצה"ל בשנת 1996, ושירת כלוחם בסיירת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד 12 ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כקצין המבצעים של גדוד 12, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 12, אותה הוביל בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה. בהמשך שימש כסגן מפקד יחידת אגוז. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני בין השנים 2010–2011.
בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד דוכיפת, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בהמשך שימש כסגן מפקד עוצבת ברעם בין השנים 2013–2014. לאחר מכן מונה לראש ענף לחימה אורבנית במל"י בין השנים 2014–2015. בשנת 2015 מונה לקצין אג"ם של עוצבת עידן, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד ובמקביל מונה ב-22 במרץ 2018 למפקד בא"פ אליקים, ושימש בתפקידיו עד שנת 2019. בשנת 2019 מונה לסגן מפקד אוגדת הבשן.
בן-ישי נשוי למורן ואב לשלושה ילדים.
Everyday (שיר של בון ג'ובי)

רקע

"Everyday" הוא שיר של עצמאות והתרסה, בדומה לשני שירים אחרים של הלהקה - "It's My Life" ו-"Have a Nice Day".
בראיון מצולם, אמר ג'ון בון ג'ובי כי "הלכנו על משהו שיהיה קצת יותר תוקפני ממה שעשינו בעבר, אבל עדיין הייתה מקהלה גדולה, והיה לנו מה להגיד". בהתייחסו לשיר, הוסיף ריצ'י סמבורה: "הזמן הוא הדבר היקר ביותר שיש לך, אז כדאי לך לנסות לחיות כל רגע עד הסוף".
מאוחר יותר, גרסה אקוסטית של השיר "Everyday" נכלל באלבום "This Left Feels Right" של הלקה. באסיה, חברת מיצובישי מוטורס עשתה שימוש בשיר כרקע לפרסומות טלוויזיה ששודרו במהלך 2002–2003.

הישגים מסחריים

השיר הגיע למקום הראשון בקנדה ובספרד, ולרשימת עשרת הגדולים במדינות רבות אחרות, בהן יפן (מקום שני), בריטניה (מקום חמישי), אוסטרליה (מקום חמישי), שווייץ (מקום שישי), שוודיה (מקום שישי), איטליה (מקום שביעי) וגרמניה (מקום שביעי).
השיר לא זכה להצלחה רבה כל כך בארצות הברית, אך הגיע למקום ה-36 במצעד Radio & Records/Airplay chart, למקום ה-38 במצעד Adult contemporary music ולמקום ה-31 במצעד Mainstream Rock Tracks.

בתרבות פופולרית

השיר Everyday נכלל בפסקול של משחק הווידאו NFL 2003 Madden. רמיקס קצבי יותר של השיר הוקלט בשנת 2002 על ידי הצמד Wine ונכלל באלבום Dancemania Speed.
תחתונים

תחתונים הם בגד הנלבש בצמוד לגוף, מתחת למכנסיים, חצאית וכו', במטרה להגן על בד הבגדים מהפרשות. התחתונים מכסים את אברי המין ואת פי הטבעת. את התחתונים נהוג לכבס בתדירות יומיומית.

היסטוריה

התחתונים כפריט לבוש תחתון נפוץ הומצאו בתחילת העידן הוויקטוריאני - המלכה ויקטוריה טענה כי לא מכובד שאיברי המין יגעו בבד המכנסיים. בשל כך פותחו בגדים תחתונים מכותנה מלאה ללבישה מתחת למכנסי הגבר - גטקס. התחתונים הראשונים היו ארוכים עד הברכיים ורק לקראת סוף העידן הוויקטוריאני קוצרו לכשליש מגודלם המקורי.
התחתונים יוצרו בגזרה אחת ובגוון אחד בלבד - לבן. עם התחלת המהפכה התעשייתית החלו יזמים לייצר את התחתונים לגבר בצורה תעשייתית. מחירי הכותנה ירדו ואנשים עם הכנסה נמוכה יכלו להרשות לעצמם לקנות פריט לבוש זה.

כיום

כיום מיוצרים במספר רב של דגמים, גוונים וסוגי בדים. הפריט הדומה ביותר לתחתונים הקדומים הם תחתוני הבוקסר אשר נפוצים בעיקר בעולם המערבי.
שועל ראקון

אנטומיה

גופו של הטאנוקי מכוסה פרווה עבה וארוכה שצבעה חום-זהוב וקצותיה שחורים. ראשו רחב, חרטומו מוארך וחוטמו שחור. עיניו מוקפות בכתמים שחורים דמויי משקפיים. אוזניו מעוגלות ושוליהן מוקפות בפס שחור. זיפי שפמו ארוכים משני צידי פיו. זנבו שעיר מאוד ושמוט כלפי מטה. צבע רגליו החזקות חום כהה עד שחור ובקצות אצבעותיהן ישנם טפרים חדים. הוא מיטיב לרוץ ולשחות. 
אורך הגוף: 50-80 ס"מ
אורך הזנב: 25 ס"מ
משקל: 5-7 ק"ג

תזונה והתנהגות

הטאנוקי הוא טורף לילי יחידאי, השוכן ביערות ובמקומות של צמחייה סבוכה הסמוכים למקווי מים. בשעות היום הוא מצוי במאורתו, שלה פתח כניסה, מקום לאכסון מזון, מדור לשינה וכן, מספר יציאות מילוט. חושי הראייה והריח שלו חדים מאוד. ביוצאו לאתר את מזונו, הוא מסתתר בסבך הצמחייה ואורב לטרף.
הוא ניזון ממכרסמים, מדגים, מסרטנים, מחרקים, מביצים, מציפורים, מפירות ומגרגרי יער. את הדגים הוא לוכד בעומדו בתוך המים, כאשר הוא ממתין שיתקרבו לגדה. מזונו מצוי בשפע בעיקר בקיץ ובסתיו, בטרם קופאים המים, והשלג מכסה את היערות. הוא גם חודר לחצרות כדי לתפוס תרנגולות ולכן אינו אהוד בעיני החקלאים. אין לו אויבים טבעיים ואויבו הגדול ביותר הוא האדם, אשר צד אותו בכמויות גדולות בשל פרוותו הצמרית היקרה מאוד. במזרח אירופה לשם הובא לפני 80 שנים הוא מין פולש ובשוודיה מנסים להשמיד אותו כליל.

רבייה

עונת הרבייה מתקיימת בשלהי החורף והנקבה ממליטה רק פעם בשנה. הגורים נולדים עיוורים וחסרי ישע, אך התפתחות גדילתם מהירה. הם מסוגלים למצוא מזון באופן עצמאי כבר בגיל שלושה חודשים בלבד. אורך חייו של הטאנוקי מגיע ל-3-4 שנים בבר ואילו בשבי אורך חייו הוא עד 11 שנה.
משך ההיריון: 9 שבועות
מספר ולדות: 6-8
עזרא הררי רפול

קורות חיים

נולד בחלב (ארם צובא) שבסוריה, לסנבול ולרב יוסף בן הרב ישעיה, נצר למשפחה שמוצאה ממגורשי ספרד.
למד אצל הרב יעקב שאול הכהן דוויק, ובהמשך אצל הרב חיים מרדכי לבטון, הרב מרדכי עבאדי, ודודו הרב נסים הררי מחבר הספר "עלי נהר". 
בשנת ה'תרמ"ח (1888) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. התפרנס מחנות מזון שפתח. בתחילה נמנה עם תלמידי ישיבת המקובלים בית אל, וכשנוסדה ישיבת רחובות הנהר בשנת ה'תרס"ג (1903), החל ללמוד בה אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק, שעלה ארצה כשנתיים אחריו ונמנה עם רבניה. 
בסיוון ה'תרס"ז (1907) ייסד את ישיבת אהל מועד ובראשה העמיד את הרב רפאל שלמה לניאדו. הרב עזרא שימש בישיבה כמשגיח וכמנהל אדמיניסטרטיבי. הישיבה נסגרה בשנת 1917 בשל הקשיים החמורים בירושלים אז, מהם סבלו גם ישיבות אחרות, וחלק ניכר מתלמידיה שהיו תושבי חו"ל עזבו את הארץ. 
בשנת ה'תרע"ח (1918) פתח את ישיבת "בית יוסף", ובשנת ה'תר"פ (1920) ייסד את תלמוד תורה מגן דוד, שניהל בנו אהרן. באותה שנה מונה לשמש כחבר בוועד המרכזי של ישיבת תפארת ירושלים של ועד העדה הספרדית בירושלים. בשנת ה'תרפ"ג (1923) העביר את תלמידיו לישיבת פורת יוסף ונטל על עצמו משימות גיוס כספים עבורה. כן סייע לבניית בתי שכונת רוממה בירושלים.
שימש כחבר בית הדין של יוצאי ארם צובא בירושלים, לצד הרב אברהם חיים עדס והרב יוסף ידיד הלוי
לרב עזרא נולדו חמישה בנים ושתי בנות. בנו הבכור הרב אהרון היה שד"ר, עסקן ורב ירושלמי. בנו הרב אברהם הררי רפול היה זקן רבני ארם צובא, ובתו אסתר חיה נישאה לרב יעקב עדס. 
הלך לעולמו בי' בסיוון ה'תרצ"ו (31 במאי 1936), ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
נמל התעופה פארו

היסטוריה

ב-1968, סלל ארגון כבישי גבול הודו  מסלול טיסה קטן בעמק פארו אשר שימש בהתחלה לשירותי מסוקים של צבא הודו מטעם ממשלת בהוטן. חברת התעופה הבהוטנית הראשונה - דרוק אייר, נוסדה ב-5 באפריל 1981.
נמל התעופה נבנה עם מסלול טיסה באורך של 1,200 מטרים, מה שהגביל אפשרות נחיתתם של מטוסים גדולים מעבר למטוסי STOL. עקב התשתיות המינימליות בפארו, נדרש שהמטוסים יוכלו לטוס בגובה שיוט גבוה ושיוכלו לטוס 
מרחק של 1,200 ק"מ מקולקטה לפארו ובחזרה ללא כל תדלוק. 
ב-11 בפברואר 1983, החלה חברת דרוק אייר לתפעל טיסות מפארו לקולקטה תחת מספר טיסה 101 ובחזרה תחת מספר טיסה 102. עד להיווסדה של מחלקת התעופה האזרחית של בהוטן בינואר 1986, דרוק אייר הייתה אחראית על תחזוקת נמל התעופה.
בשנת 1990, הוארך מסלול הטיסה  מ-1,402 מטר ל-1,964 מטר והותאם למטוסים גדולים יותר. האנגר נבנה במימונה של ממשלת הודו כחלק מפרויקט פיתוח נמל התעופה.
ב-21 בנובמבר 1988, נמסר המטוס הראשון של דרוק אייר מדגם בריטיש איירוספייס 146-100 . ב-19 באוקטובר 2004, נמסר מטוס האיירבוסA319-100 הראשון שהחליף את מטוס הבריטיש אירוספייס הישן.
בודהה אייר הייתה חברת התעופה הבינלאומית הראשונה שהחלה לתפעל טיסות צ'רטר לפארו באוגוסט 2010. דווח כי בשנת 2012, 181,659 נוסעים עברו בנמל התעופה.
מקס ברסלר

מקס (מנחם) בּרֶסלֶר (Max Bressler;‏ 26 בספטמבר 1901, רוסיה (אוקראינה) - 16 בפברואר 1966, מיאמי, פלורידה) היה עסקן ציבור יהודי אמריקאי, ממנהיגי הציונים בארצות הברית. נשיא קק"ל בארצות הברית. נשיא ארגון ציוני אמריקה ונשיא המגבית היהודית המאוחדת.
היה נשיא הקונגרס היהודי העולמי בשיקגו, נשיא ההסתדרות הציונית בשיקגו, סגן נשיא וגזבר של ארגון ציוני אמריקה וחבר הוועד הפועל הארצי של המגבית היהודית המאוחדת.
הוגה ויוזם הקמת האתר יד קנדי.
על שמו הוקמו בירושלים השכונה קריית מנחם, ומשכן המלאכה הנקרא "משכן מנחם ברסלר".
מארב

מארב צבאי הוא צורת קרב צבאית בה הצד התוקף מסתתר וממתין לבואו של הצד המתגונן, ואז תוקף אותו בהפתעה. צורת קרב זו מעניקה יתרון לכוח שמיישמה כיוון שהוא בוחר את זמן ההתקפה ואת תנאי השטח הנוחים לו. מארב יכול להתקיים במהלך מתקפה (על ידי משיכת כוח מתגונן לתוך שטח בו ממתין לו מארב) או במהלך מגננה.
המארב היה בשימוש לאורך כל ההיסטוריה, החל בציד בתקופה הפרה-היסטורית, עבור בלוחמה העתיקה וכלה בלוחמה המודרנית. המארב איננו משמש רק למלחמה, גם כוחות משטרה מבצעים מארבים (כגון מארב לעברייני תנועה). ישנם בעלי חיים טורפים רבים התופסים את מזונם באמצעות מארב.

תכנון

מודיעין, בין אם נקודתי על תנועת אויב ובין אם על שגרתו, עשוי לתרום רבות להצלחת המארב. היתרון ממנו נהנה הכוח האורב מאפשר לקיים יחס קטן, יחסית, בין התוקף (האורב) למתגונן (המופתע).
בחירת מקום המארב לוקחת בחשבון את שני הנתונים הראשונים. ישנם מצבים בהם נתיב התנועה של האויב ודאי או קרוב לוודאי (כמו בתנועה במעבר הכרחי בין הרים) ומצבים בהם לא ניתן לחזות בדיוק את נתיב תנועת האויב. במקרה של נתיב ודאי יבחר מקום המארב במקום בו האויב נמצא חשוף ביותר ואילו האורבים מוסתרים ביותר. במקרה של נתיב לא ידוע, יבחר מקום המארב על פי ניתוח הסתברותי של תנועת האויב הצפויה, תוך "הקרבה" מסוימת של המסתור של המארב לצורך שיפור יכולת התצפית שלו.
במקרים של נתיב ודאי ניתן אף לקבוע מראש את המיקום של הכוחות האורבים ואף לבצע חלוקת גזרות ירי מראש.

הכנה

כניסת כוח למארב צריכה להיות מוסתרת מעיני האויב. התפרשות כוח לקראת מארב כוללת הכנת עמדות ועמדות חלופיות, הצבת הכוח בעמדות והסוואה. לאחר שהכוח ממוקם הוא ממתין לאויב הצפוי. משך ההמתנה עשוי להמשך מספר שעות ולעיתים אף מספר ימים. על הכוח האורב להיות בעל אספקה מספקת לתקופת ההמתנה, שכן תספוקו מבחוץ עלול לחשוף את המארב.
ביצוע
תקיפת האויב חייבת להיות מפתיעה כמה שיותר, על מנת לצבור יתרון מערכתי עליו - לכן, ההסוואה צריכה להיות מקסימלית ובצורה הטובה ביותר. כאשר האויב יגיע אל גזרות הירי שתוכננו מראש, יפתח הכוח האורב באש מאסיבית ככל האפשר על מנת לחסל את האויב ולסיים את האירוע בהצלחה כמה שיותר מהר.

סוגי מארבים

מארב ציר - שיטת מארב עתיקה בה הכוח התוקף מפוצל לשני צוותים כאשר כל צוות יושב בצד אחר של הציר מוסווה היטב. על פי אות מוסכם מראש בדרך כלל ברשת הקשר הכוח תוקף מסתער ומכתר את הצד המתגונן המופתע משני צדדיו.
היתרונות הבולטים של שיטה זו הם יכולת הניטרול והכיתור המהיר משני הצדדים, ברוב המקרים יושבים הצוותים על צלע ההר כשהציר העובר ביניהם הוא וואדי נמוך ואז גם מתווסף יתרון גובה ויכולת תצפית טובה.
חסרונות כשם שהשיטה עתיקה ומוכרת כך כוחות שעוברים בצירים מודעים יותר לאפשרות של מארב משני צדדים מתכוננים ומתמגנים לאפשרות כזו, עוד חיסרון שנלמד מהעת העתיקה הוא מה שמכונה בימינו ירי דו"צ ירי של הכוח על עצמו.
על כל פנים

על כל פנים היה מדור קריקטורות שיצר זאב (יעקב פרקש) ופורסם בעיתון "הארץ" בין השנים 1963–1990.
בשנת 1962 נשכר זאב לעבודה בעיתון "הארץ" כקריקטוריסט. בתחילה צייר קריקטורה יומית ששובצה בין דפי המאמרים והדעות. בשנת 1963 קיבל מדור שבועי קבוע במוסף העיתון של יום שישי בשם "על כל פנים". המדור הודפס על גבי כפולת עמודים וכלל לרוב כמה קריקטורות שונות שאוחדו בעזרת מוטיב מרכזי. בכל מדור שיבץ זאב דיוקן עצמי שלו.
בשנת 1968 הופיע קובץ של קריקטורות מן המדור כספר.
קפיטול מדינת פנסילבניה

היסטוריה

המבנה הוקם בשנת 1906 על פי תוכניות של האדריכל ג'וזף מ. יוסטון. 
המבנה נחנך ב-4 באוקטובר 1906 על ידי מושל המדינה סמיואל וו. פניפקר, ובנוכחות נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט ו-50,000 צופים. עלות בניית המבנה הסתכמה בכ-13 מיליון דולרים. 
במהלך השנים שופץ המבנה מספר פעמים. בשנת 1977 נרשם המבנה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 1982 הוקמה ועדה של בית המחוקקים במטרה לשחזר את המבנה לצורתו המקורית ולשפצו.

תיאור המבנה

המבנה מעוטר בעיטורים רבים הכוללים חיפוי שיש של הקירות, ציורי קיר, עיטורי זהב וחלונות ויטראז'.
המבנה בנוי בסגנון נאו-רנסאנס אולם משלב מספר סגנונות - חדר בית הנבחרים (הבית התחתון) בנוי בסגנון הרנסאנס האיטלקי, חדר הסנאט בסגנון הרנסאנס הצרפתי, ואילו חדר המושל בנוי בסגנון אנגלי.
המבנה בן חמש הקומות מצופה בגרניט מורמונט והכיפה מכופה באבני טרה קוטה ירוקות.
במבנה פסלים רבים, שהידועים שבהם הם: "אהבה ועבודה", "החוק הבלתי שבור", "עמל החיים" ו"החוק השבור" מעשה ידי הפסל ג'ורג' גריי ברנרד.
כמו כן במבנה ציורי קיר מעשה ידי הציירים ויולט אוקלי ואדווין אוסטין אבי, ורצפה המתארת את ההיסטוריה של המדינה מעשה ידי הנרי מרסר.
חיל האוויר הטקטי השני

חיל האוויר המלכותי הטקטי השני (2TAF) היה יחידה גדולה של חיל האוויר המלכותי בזמן מלחמת העולם השנייה. לצדו הוקמו שני גופים גדולים נוספים: חיל האוויר המדברי וחיל האוויר הטקטי השלישי שפעל במזרח הרחוק.

הקמה

החיל הוקם ב-1 ביוני 1943 כמפקדה הטקטית של חיל האוויר המלכותי לצורך השגת עליונות אווירית ולמתן סיוע אווירי קרוב מעל שדות הקרב, שמיקומם משתנה בהתמדה. בהמשך התכונן החיל לפלישה לחלקי אירופה הכבושה על ידי הנאצים ואף השתתף בה. החיל הורכב ממטוסי קרב ומפציצים אשר מסוגלים לספק סיוע אווירי קרוב לזרוע היבשתית בשטח הקרב ולבצע הפצצות טקטיות.

מלחמת העולם השנייה

המפקד הראשון של החיל היה אייר-מרשל ג'ון דאלבייק וב-21 בינואר 1944 ירש אותו מי שמזוהה יותר מכל עם החיל, אייר-מרשל סר ארתור קונינגהם. קונינגהם היה בעל ניסיון רב בסוג הפעילות הנדרש בתמיכה בהתקדמות קרקעית מהירה, בשל פיקודו במערכה בצפון אפריקה ובאיטליה.
לאחר המלחמה החיל עבר מספר שינויים עד שפורק סופית ב-30 בדצמבר 1960.
לורן צ'יילד

חייה ויצירתה

צ'יילד נולדה ב-1965 במרלבורו שבבריטניה, האמצעית מבין שלוש בנות. אמה היא מורה בבית ספר יסודי, ואביה מורה לאמנות. עם הולדתה ניתן לה השם הלן, אך בבגרותה שינתה אותו ל"לורן". היא למדה אומנות במכון הפוליטכני של מנצ'סטר, ובבית הספר לאומנות של הגילדות בעיר לונדון, אך לא סיימה את לימודיה. לאחר מכן עבדה במגוון עבודות, לרבות משרה כעוזרת לצייר דמיאן הירסט. כן הקימה חברה שייצרה אהילים אומנותיים, ועבדה בסוכנות לעיצוב בשם "ביג פיש".
בשנת 1999 פירסמה שני ספרי ציורים, "אני רוצה חיית מחמד!" (I Want a Pet!) ו"קלריס בין, זו אני" (Clarice Bean, That's Me). הספר השני היה מועמד לפרס ספרות הילדים של חברת נסטלה. את ההשראה לדמותה של קלריס בין קיבלה כאשר חיפשה סיפור שיהווה תשתית לדמות מצוירת שעיצבה לשוק צעצועי הילדים. בשנת 2000 זכתה במדליית קייט גרינווי על הספר "אף פעם בחיים אני לא יאכל [!] עגבנייה", ובשנת 2002 זכתה בפרס נסטלה על הספר "העכברוש המציק הזה" (That Pesky Rat). הספר השני בסדרת "קלריס בין", "קלריס בין בצרות עם אותיות" היה מועמד ל"פרס הספר הבריטי" בשנת 2005 בקטגוריית ספר הילדים של השנה.
סיפורי "צ'רלי ולולה" עוסקים באח ואחות בגיל תחילת בית הספר היסודי, ואילו סיפורי "קלריס בין" עוסקים בילדה מרדנית בת 11. שתי הסדרות זכו להצלחה, ותורגמו לשפות שונות, ביניהן עברית. כן כתבה ספרים נוספים כסדרת "יוברט הורציו" העוסקת בילד עשיר, שהוריו מתרוששים והוא צריך למצוא פתרונות כדי להצילם.
איוריה מלאי ההומור של צ'יילד כוללים שימוש בחומרים מגוונים, כולל גזרי עיתונים, קולאז', וצילום, לצד ציור בצבעי מים. פרט לאיור ספריה היא מזוהה גם עם איור סדרת "בהחלט דייזי" (Definitely Daisy) של הסופרת ג'ני אולדפילד. כן איירה ספרי ילדים קלאסיים, המזוהים עם איורים של מאיירים אחרים, כגון בילבי המזוהה עם איוריה המקוריים של אינגריד ואנג ניימן והאסופית המזוהה עם איורי מ.א. קלאוס.
צ'יילד הפיקה גם סדרת טלוויזיה המבוססת על סרטי "צ'רלי ולולה", שכללה שלוש עונות בנות 26 פרקים, הסדרה הופצה ברחבי העולם, ואף זכתה בפרס באפט"א בשנת 2007 לסדרת הילדים הטובה ביותר.
לורן צ'יילד חיה בלונדון. בשנת 2010 זכתה באות מסדר האימפריה הבריטית
Ransom

רקע

השיר נכתב על ידי ליל טקה, דני סנודגראס וניקולאס מירה, והופק על ידי מירה וטז טיילור. השיר הוא בסגנון טראפ אשר מאפיין שירים אחרים מהאלבום "We Love You Tecca". בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-300 מיליון השמעות.
לורנצו דה מדיצ'י

פוליטיקה ופעילות מדינית

בשנת 1469 מת אביו. לורנצו תפס את מקומו כאישיות דומיננטית בהנהגת העיר, ביחד עם אחיו ג'וליאנו. כמנהג בני מדיצ'י, לורנצו ואחיו מעולם לא ביקשו לעצמם מעמד רשמי של שליטים.
ב-1478 קשרו בני משפחת פאצי קשר לתפוס את מקומו של בית מדיצ'י בהנהגת העיר, בסיועם של הארכיבישוף של פיזה והאפיפיור סיקסטוס הרביעי. הם תקפו את לורנצו ואת ג'וליאנו בקתדרלה של פירנצה, והצליחו להרוג את ג'וליאנו לפני המזבח. לורנצו הצליח להתגונן בעזרת חרבו עד אשר חברו המשורר פוליטיאן חילץ אותו. תושבי העיר, שדעתם הייתה נוחה משלטון בית מדיצ'י, התנגדו למזימה ועשו בקושרים, ובכלל זה בארכיבישוף, לינץ' אכזרי.
בעקבות דיכויו של ניסיון ההפיכה הכריז האפיפיור על נידויו של לורנצו, החרים את נכסי המשפחה ואף הטיל חרם על העיר. כאשר צעדים אלה לא הועילו, כרת האפיפיור ברית עם פרדיננדו הראשון מלך נפולי, שהכריז מלחמה על פירנצה. משראה שאין בכוחה של פירנצה לעמוד במלחמה, נסע לורנצו לנאפולי ב-1480 ויישב את הסכסוך בדרכי שלום. לורנצו ניצל את הפופולריות שזכה לה בעקבות מניעת המלחמה כדי לקדם שינויים בחוקת העיר שהעניקו לו סמכויות נוספות.
המשך תקופת שלטונו של לורנצו התאפיין בניסיון לשמור על השלום ועל מאזן הכוחות בין המדינות הקטנות של צפון איטליה, ובמקביל למנוע מהממלכות האחרות באירופה להשתלט על חלקים מאיטליה. כן דאג לקידום הקריירה של בניו.
לקראת תום תקופת שלטונו החל לפעול בעיר הכומר ג'ירולמו סבונרולה, שהוקיע את לורנצו על מנהגיו המנוגדים לנצרות. לפי האגדה, ביקש לורנצו על ערש דווי להתוודות בפני סבונרולה, אך זה סירב ודן אותו לגיהנום. 
בתחום הכלכלי לא זכה להצלחה רבה; כמה מהבנקים שבבעלות משפחתו התמוטטו בעקבות הלוואות לא מוצלחות, ולקראת סוף שלטונו נקלע בעצמו לבעיות כלכליות שגרמו לו למעול בכספי העיר.
אשתו קְלָריצֶ'ה אורסיני (Clarice Orsini) ילדה לו שלושה בנים: פיירו, ג'וליאנו וג'ובאני. 
פיירו נישא לאלפונסינה אורסיני (Alfonsina Orsini) והוליד את לורנצו השני, דוכס אורבינו, אביה של קטרינה דה מדיצ'י. ללורנצו הקדיש מקיאוולי את ספרו הנודע הנסיך.
ג'ובאני התמנה מאוחר יותר לאפיפיור תחת השם ליאו העשירי. כמו כן אימץ לורנצו את ג'וליו, בנו הבלתי חוקי של אחיו ג'וליאנו; ג'וליו הפך מאוחר יותר לאפיפיור קלמנס השביעי.
כינויו "המפואר" נובע מתרגום לא נכון של תוארו "Il Magnifico"; תואר זה היה נפוץ מאוד בתקופתו, ונעשה בו שימוש לפנייה לכל הנכבדים שאי אפשר היה לכנותם "הוד מעלתו", שכן לא נשאו בתואר רשמי.

לורנצו והאמנויות

לורנצו היה איש רנסאנס מובהק. הוא כתב שירים בטוסקנית שזכו להערכה ספרותית רבה. כמו כן תמך בציירים לאונרדו דה וינצ'י, דונטלו, סנדרו בוטיצ'לי, דומניקו גירלנדיו, אנדריאה דל ורוקיו ומיכלאנג'לו בואונרוטי, ועמד במרכזה של קבוצה הומניסטית, שניסתה לשלב את רעיונותיו של אפלטון עם הנצרות; בין חבריה היו הפילוסופים מרסיליו פיצ'ינו וג'ובאני פיקו דלה מירנדולה והמשורר אניולו פוליציאנו.

אזכורים בטלוויזיה

לורנצו דה מדיצ'י הוא דמות מרכזית בסדרת הטלוויזיה הסודות של דה וינצ'י.
תפריט

תפריט (מלשון "פירוט") במסעדנות הוא רשימת מאכלים מהם הסועד יכול לבחור את ארוחתו. לעיתים מוצגים רק שמות המאכלים ולעיתים מפורטים גם מרכיביהם. לצד המנות מוצג מחירן. במסעדות גורמה מוגש תפריט עם תמחור.
במסעדות ובבתי קפה, המאכלים בתפריט מוצגים לרוב בחלוקה לקטגוריות שונות. קטלוג נפוץ הוא למתאבנים, סלטים, מרקים, מנות עיקריות, קינוחים, משקאות (ובחלוקת משנה: משקאות קלים, חמים, אלכוהוליים). התפריט עשוי לאפשר בחירה בין כל מרכיביו או בחירה בין ארוחות שלמות (שיטה המכונה בישראל "ארוחה עסקית"). ישנן מסעדות המציעות תפריטים שונים לארוחות השונות במהלך היום. בחלקן תפריט ארוחת הצהריים עשוי להכיל חלק מפריטי ארוחת הערב, במחירים זולים יותר.
בחדרי אוכל של בתי מלון וספינות נוסעים, באולמות אירועים, בכנסים וכדומה התפריט עשוי להיות תיאור של הארוחה שתוגש, ללא בחירה או עם בחירה מועטת. בבתי מלון רבים נמצא בחדרי המלון תפריט "שירות חדרים" המאפשר לאורחים להזמין טלפונית ארוחה לחדרם. תפריט זה לרוב מצומצם יחסית ויקר.
התפריט עשוי להכיל מדף בודד עד ספרון. הוא עשוי להיות מודפס על סוגי נייר שונים, החל מנייר פשוט וכלה בנייר מהודר, מעוצב במגוון אופני עיצוב גרפי, כרוך במגוון חומרים, החל מפלסטיק וכלה בעור או עץ, כל זאת בהתאם לתדמית ויוקרת המסעדה. באזורי תיירות מוצגים לעיתים תפריטים רב לשוניים.
במסעדות מזון מהיר ושירות עצמי רבות אין מגישים תפריט לסועדים. פירוט המנות, לרוב בליווי צילומיהן, מצוי על לוח התלוי מאחורי דלפק ההגשה. במסעדות פועלים לעיתים אין תפריט והמלצר מפרט בפני הסועדים מה הן מנות היום.
כיום למסעדות רבות אתרי אינטרנט והן מציגות גם בהם את תפריטיהן.
מסעדות המבצעות משלוחים של טייק אוויי מציעות לפעמים תפריט משלוחים השונה מתפריטן הרגיל (למשל, מכיל רק חלק מהמבחר).
בישראל מסעדות רבות מציעות בפסח תפריט זמני השונה מהרגיל כדי לעמוד בדרישות הכשרות לפסח.
המונח תפריט משמש גם לתיאור תכנון ארוחה, כך בונים תפריט כשמזמינים קייטרינג, כשמתכננים מסיבה או כשמתכננים ארוחה ביתית. בבתי המעמד הגבוה לפני המאה ה-20 תפריט הארוחות נבנה לרוב על ידי בעלת הבית בהתייעצות עם מנהלת משק הבית או הטבחית.
המונח תפריט משמש גם דיאטנים ובעלי מקצועות משיקים ברפואה ובספורט אשר בונים תוכניות תזונה לטווח ארוך עבור לקוחותיהם. תפריט כזה אינו כולל בהכרח מנות מפורטות, אלא עשוי לכלול קטגוריות כגון "מנת לחם" (הכוונה ללחם ולתחליפים אפשריים, לחמניות, קרקרים וכדומה), "מנת פחמימות" (כגון אורז, תפוחי אדמה, פסטה), מנת פרי וכדומה. התפריט כולל גם המלצה על מספר המנות מכל סוג המומלצות במהלך יום, ו/או מספר הקלוריות או שיטות חישוב אחרות, וכן המלצה על אופן בישול המזון, עיתוי צריכתו, חלוקתו על פני היום ועוד.
איסוף תפריטים הוא תחביב שאינו נפוץ, העיתונאי אורי דן היה אספן תפריטים של סעודות חגיגיות.
ריטה (אלבום)

הפקה

בסוף 1985 יצא לתחנות הרדיו השיר הראשון של ריטה "בגידה", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יעל טבת קלגסבלד, בו הושקעו מעל 120 שעות אולפן.
ריטה הייתה אז עדיין תלמידה בבית ספר למשחק "בית צבי" (שם היא למדה אחרי השחרור מצה"ל) כשהשיר זינק לראש מצעדי הפזמונים ברשתות רבות. הוא שהה שם במשך יותר מחודשיים וצבר השמעות רבות מאוד, הישג חריג באותה עת, ודאי כשמדובר בזמרת אלמונית.
אחריו יצא הסינגל "שיר אהובת הספן", שכתב יאיר לפיד על בסיס הספר "ים המוות" של הסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו, שגם הוא זכה להצלחה רבה.
בתחילת 1986, לאחר הצלחת שיריה הראשונים הוזמנה ריטה להשתתף בתחרות הקדם אירוויזיון. הופעתה עם "שביל הבריחה" שכתבה מיכל ברנט והלחין רמי קלינשטיין הפכה אותה כמעט בן לילה לכוכבת המדוברת ביותר בישראל. השיר עצמו זכה רק במקום הרביעי בתחרות, ולמרות שלא הגיע למקום הראשון, היה לאחד הלהיטים הגדולים בישראל באותה שנה, וזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
באפריל 1986 הוציאה את אלבומה הראשון, שנקרא בפשטות "ריטה", בחברת תקליטים "הליקון". האלבום זכה להצלחה גדולה, תוך זמן קצר הגיע ל-"תקליט זהב" ולמעמד של "פלטינה משולשת" (כשנמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים) ועד היום נחשב לאלבום הבכורה הנמכר ביותר בישראל. בנוסף ל-"שביל הבריחה", "בגידה" ו-"שיר אהובת הספן", בלטו באלבום השירים "עבד של הזמן" שריטה כתבה בעצמה וביצוע לשירו של חיים נחמן ביאליק "הכניסיני תחת כנפך" בלחן עממי, שקצבו היה איטי מאוד. פרט ל-"עבד של הזמן", כתבה ריטה גם את "לךָ" ואת "עוד איש בודד".
האלבום הביא עמו בשורה חדשה בכל הקשור להפקה מוזיקלית ולתפיסת העבודה על תקליט. אך החידוש לא היה רק באופן העבודה אלא גם באיכות הצליל שהיה בסטנדרטים בינלאומיים. על כך היה אחראי בעיקר רמי קלינשטיין שהיה המפיק המוזיקלי (בעזרת ראובן שפירא ונאור דיין). קלינשטיין גם הלחין ועיבד את כל שירי האלבום, פרט ל-"הכניסיני תחת כנפך".
תאלקאן

היסטוריה

העיר הישנה הממוקמת מזרחה מגדות נהר הח'אנאבאד תוארה על ידי מרקו פולו בשנת 1275 לספירה:
טירה בשם תאיקאן, היכן שנמצא שוק תירס רחב, ואזור אדמה פורה ומלא פירות. הגבעות השוכנות דרומית לה הן גדולות ורמות. הן כולן מכילות מלח לבן, קשה במיוחד, אשר מביא עמו אנשים העוברים מסעות האורכים כשלושים ימים בכדי לצייד עצמם במלח, מכיוון שזה נחשב לטהור ביותר הניתן למצוא בעולם. הוא קשה כל כך עד שניתן לשבור אותו רק בעזרת פטישי ברזל גדולים. כמותו גדולה כל כך עד אשר יכולה לספק את כל מדינות העולם.
בשנת 1603, תאלקאן ("תלאהאן") זכתה לביקור על ידי חוקר אירופאי נוסף, בנטו דה גויש, שערך מסע בשיירה מקאבול לירקנד (אז בירת קאשגאר).

היסטוריה מודרנית

תאלקאן הייתה העיר המשמעותית האחרונה ליפול לידי הטליבאן, בינואר 2001, אחרי מצור על העיר שגרם למותם של מאות תושבים. בנוסף, תפיסתה על ידי הטליבאן גרמה לעזיבה המונית של תושבי העיר, שברחו לעיר אימאם סאחב ולעמק פנג'שיר. חיילים לא סדירים של הברית הצפונית הצליחו לעצור את הטליבאן מלהתקדם לצפון העיר ולמזרחה, אבל לא הצליחו להשתלט מחדש על העיר. תאלקאן שוב הייתה תחת מצור, הפעם על ידי חיילי הברית הצפונית, בנובמבר 2001. אז נתגלה גם קבר המוני ובו גופותיהם של 70 נשים וילדים שנרצחו באכזריות וללא כל סיבה מלבד היותם חשודים שהיו קרובים של חיילים שבויים או בגלל היותם פתאנים.
אבונג-מבאנג

גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-81 ק"מ מברטואה, בירת המחוז וכ-175 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון. בנוסף, היא נמצאת על גדות הנהר ניונג .

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,877 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (318 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (28 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד הכביש המחוזי P6 והכביש הלאומי N10.