google/wiki40b huggingface dataset:
גירוש האינטלקטואלים הארמנים

גירוש האינטלקטואלים הארמנים שחל ב-24 באפריל 1915 (נקרא גם "יום ראשון האדום", בארמנית: Կարմիր կիրակի) מציין את האירוע הראשון של רצח העם הארמני השיטתי באימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בלילה שבין ה-23 וה-24 באפריל פרצה משטרת איסטנבול אל בתי המשפחות הארמניות הנכבדות של העיר ולקחה 235 מנהיגים ומשכילים ארמנים אל תחנת המשטרה וגירשה אותם למחנות ריכוז ליד אנקרה, רובם נרצחו או גורשו אל מחוץ לתחומי האימפריה העות'מאנית. חיסול ההנהגה החליש את כוח ההתנגדות של הקהילה הארמנית המבוהלת. הדגם של חיסול המנהיגים תחילה, חזר על עצמו גם ב-6 המחוזות המזרחיים ובקיליקיה.

הגירוש

פקודת הגירוש ניתנה על ידי שר הפנים העות'מאני, טלעת פאשה והוצאה לפועל מיידית על ידי משטרת איסטנבול. מטרת הפעולה הייתה לאסוף מבתיהם באישון לילה את ראשי הציבור הארמני. בהם רופאים, עיתונאים, אנשי כמורה, מורים, עורכי דין ופוליטיקאים, כמו גם מובילי דעת קהל אחרים. בשל אי-סדרים ברישום, מספר העצורים הרשמי באותו לילה עומד על בין 235 ל-270 איש. בגל שני של מעצרים בימים שלאחר מכן, נעצרו עוד כ-500 אינטלקטואלים ומנהיגי ציבור. העצורים נלקחו למחנות בסביבת אנקרה ברכבת מיוחדת שיצאה מתחנת הרכבת היידארפשה. חלק מהעצורים נשפטו בפני בית דין צבאי בדיארבקיר, וחלקם נרצחו בדרך לשם על ידי החיילים שליוו אותם. כ-15 עצורים שוחררו חזרה לאיסטנבול ולקוניה, בעקבות התערבותו של שגריר ארצות הברית הנרי מורגנטאו. כ-150 איש בעלי אזרחות רוסית גורשו לרוסיה עד סוף אוגוסט. בשלוש השנים הבאות סבלו העצורים התעללות, הוצאות להורג, מחלות ורעב אך נמצאו תחת הגנה שלטונית מפני גירוש למחנות הריכוז באנטליה.
לדוגמה: קריקור זוהרב שהיה חבר פרלמנט באימפריה העות'מאנית שנאסר ב-21 במאי 1915.

לאחר השחרור

העצירים ששרדו שוחררו לאחר הפסקת האש של מודרוס (30 באוקטובר 1918). רובם שבו לאיסטנבול. רבים מהם כתבו ספרי זיכרונות ורבים פיתחו תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (הידוע שבהם הוא המלחין קומיטאס, שלא חזר לעצמו ואושפז לסירוגין במוסדות לבריאות הנפש עד מותו 20 שנה לאחר השחרור).

ה-24 באפריל כיום זיכרון

יום הגירוש הוגדר על ידי ההנהגה הארמנית כיום הזיכרון לטבח עמם. היום צוין לראשונה ב-1919 ומתקיים מאז בריכוזים ארמניים ברחבי העולם.‏ עם זאת, היום מוכר כיום זיכרון רשמי רק בארמניה, בנגורנו קרבאך ובקליפורניה.
תסמונת קדם-וסתית

תסמינים ותופעות

למעלה מ-200 סימפטומים שונים נקשרו עד היום לתסמונת. שלושת הסימפטומים המרכזיים הם עצבנות, מתח ודיכאון. סימפטומים רגשיים נפוצים כוללים לחץ, חרדה, נדודי שנה, עייפות, מצבי רוח משתנים ותנודות בחשק המיני. בין הסימפטומים הגופניים נמנים כאבי בטן, עצירות, נפיחות או רגישות בשדיים, אקנה, כאבי פרקים או שרירים. 
רוב הנשים הסובלות מ-PMS חוות רק חלק מהתופעות - לרוב בצורה קבועה, כשמידת חומרתם משתנה מחודש לחודש. ההגדרה הנפוצה לתסמונת מחייבות את הופעתם של התסמינים במהלך 10 הימים שלפני תחילת הווסת, ונעלמים עם תחילתו, כשסוג התסמינים לכל אישה קיימים בכמה ווסתות רצופות לפחות.

השפעות התנהגותיות

בשנת 1964 הציגה רופאה בריטית בשם דלטון ממצאים שהראו כי קיים שיעור גבוה של נשים הנמצאות בימים של טרום וסת המעורבות בפשע ובהתאבדויות. ממצאים אלו התקבלו בהמשך בספקנות בקהילה המדעית. הטענה המרכזית הייתה שייתכן כי לא הווסת היה הגורם אלא מצב הלחץ שעלול להקדים את הווסת.אולם טיעון זה של אי-שפיות עקב התסמונת הקדם-וסתית הוביל בשנת 1981 לזיכויה של אישה בריטית שהואשמה ברצח. טיעון זה הוביל לזיכויים גם במקרים אחרים.

אטיולוגיה

הסיבות המדויקות הגורמות להתפרצות התסמונת הקדם-וסתית לא ידועות. התסמונת קשורה, אמנם, למחזור הביוץ, אך מדידות של רמת הורמוני המין בדם הן בטווח הנורמאלי ואינן נבדלות מאלו של נשים אשר אינן סובלות מן התסמונת הקדם-וסתית. לתסמונת נטייה להופיע אצל תאומים, דבר המרמז שלבעיה יש מרכיב גנטי. הדעה המקובלת כיום היא שהאינטראקציה של מוליכים עצביים (neurotransmitter) במערכת העצבים המרכזית עם הורמוני המין נפגעת. כמו כן נהוג לחשוב כי לתופעה יש קשר לפעילות של סרוטונין (גם הוא מוליך עצבי) במוח.

תסמונת קדם-וסתית כתופעה תרבותית

ישנם מחקרים המעידים על כך שתסמונת קדם-וסתית היא לא יותר מהיפוכונדריה תרבותית. אותם חוקרים מעריכים כי נשים מותנות חברתית לצפות לקבל תסמונת קדם-וסתית ולכן מדווחות על הסימפטומים. החוקרת אמילי מרטין מאמינה כי תסמונת קדם-וסתית היא תופעה המואמצת על ידי נשים כהסבר נוח להתנהגות אגרסיבית ושינויי מצב רוח.
וודי סולדסברי

ביוגרפיה

סולדסברי נולד בווינסבורו שבלואיזיאנה, למד בתיכון קומפטון בעיר קומפטון שבקליפורניה והיה הכוכב של קבוצת הכדורסל שלו, ואז עבר לאוניברסיטת דרום טקסס . בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 שיחק סולדסברי בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס, ובשנת 1957 הוא נבחר בבחירה ה-60 בסיבוב השמיני של דראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה ווריורס (שמה הקודם של גולדן סטייט ווריורס). בסיום עונת 1957/1958, ב-1958, לאחר שקלע 12.8 נקודות למשחק וקלט 10.3 ריבאונדים, הוא נבחר על ידי הליגה ל"רוקי השנה" — והיה לזוכה האפרו-אמריקאי השני של הפרס ולבחירת הדראפט הנמוכה ביותר שזכתה בפרס זה, שיא שטרם נשבר. ב-1959 שיפר סולדסברי את ממוצעיו, וקלע 15.4 נקודות עם 11.5 ריבאונדים בממצוע למשחק, ונבחר לשחק במשחק האולסטאר של ה-NBA. בהמשך הקריירה המקצוענית שלו שיחק עבור סנט לואיס הוקס; מחלוקת עם מאמן הקבוצה, הארי גלאטין, הובילה לעזיבתו את ליגת ה-NBA למשך מספר עונות. לאחר מספר עונות חזר לליגה בעידודו של ביל ראסל. מלבד פילדלפיה וסנט לואיס שיחק סולדסברי עבור שיקגו זפרס ועבור בוסטון סלטיקס, במדיה זכה באליפות ה-NBA בשנתו האחרונה בליגה.
מבחינה סטטיסטית, וודי סולדסברי היה קלע חלש ביותר, ואחוז הקליעה שלו מהשדה לאורך הקריירה - 34.8% - הוא נמוך ביותר בהשוואה לשחקנים אחרים בעמדתו. כתוצאה מכך, יש לו את המספר הנמוך ביותר של Win Shares מכין כל השחקנים ששיחקו בליגה, 7.9-.
לאחר פרישתו מכדורסל הסתובב סולדסברי ברחבי ארצות הברית ועבד במספר עבודות שונות. הוא הפך למריר בשל אפליה של כדורסלנים שחורים בשנות ה-50 וה-60, והדבר הוביל אותו לחיים של הסתגרות ולהחרמת עולם הכדורסל. הוא מת בעוני בבולטימור שבמרילנד עם רגל קטועה עקב סוכרת.
שדרות שנהאוזר

שדרות שנהאוזר (בגרמנית: Schönhauser Allee) היא השדרה המרכזית של שכונת פרנצלאואר ברג האופנתית, בחלקה המזרחי של ברלין, גרמניה.
השדרה מתחילה בככר רוזה לוקסמבורג (Rosa-Luxembourg-Platz) בשכונת מִיטֶה, חוצה את פרנצלאואר ברג מדרום לצפון ומסתיימת בגבול השכונה עם שכונת פַּנְקוׂ.
אתרים ראויים לציון הם בית הקברות היהודי, מבשלת הבירה לשעבר שהפכה ל"מבשלת תרבות" וקרויה כך (Kulturbrauerei), כנסיית גת-שמנים (Gethsemanekirche), בית הבירה פפרברג (Pfefferberg) ומרכז הקניות ארקדן (Schönhauser Allee Arkaden). במרכזה של השדרה עובר קו הרכבת התחתית מספר 2 (U2), אחד מהקוים המרכזיים של ברלין.
בתקופת גרמניה המזרחית הייתה השדרה מוזנחת, וכתבה שפורסמה בזמנו טענה כי בשדרה ובשכונה אנשים חיים ב"חורים, לא בתים" (Löcher, keine Häuser), אך כיום היא שופצה ומהווה מקור משיכה לצעירים, לאמנים ולסטודנטים. בשדרה, מתחת לתחנת הרכבת התחתית של רחוב אברסוולדר (Eberswalder Straße), נמצא דוכן הנקניקיות המפורסם ביותר של ברלין (החתום על המצאת נקניקיית הקארי הטיפוסית לברלין), ועם נפילת חומת ברלין מיהרו אזרחים מערב גרמנים רבים לטעום מן הנקניקייה, שהייתה חסומה בפניהם במשך 28 שנים.
הסופר היהודי ולדימיר קמינר, המתגורר ברחוב, הוציא ספר סיפורים קצרים מצליח בשם שדרות שנהאוזר, המתאר בהומור את החיים בשדרה ובשכונה.
פיטר דובובסקי

קריירה

דובובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הצ'כוסלובקית בשנת 1991, בגיל הצעיר של 19. הוא כבש 6 שערים ב-14 משחקים עבור צ'כוסלובקיה, לפני פירוקה. אחר כך עבר לשחק עבור נבחרת סלובקיה, בה היה מלך השערים הזמני, עם 12 כיבושים ב-33 משחקים, שיא ששבר מאוחר יותר ז'ילארד נמת'.
קריירת המועדונים שלו החלה בקבוצה הקטנה וינוהראדי ברטיסלאבה, שממנה עבר למועדון הפאר הסלובקי סלובן ברטיסלאבה. בשנת 1993 הוא היה לשחקן העונה הראשון בליגה הסלובקית החדשה, ובזכות כך הועבר לקבוצת ריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא שיחק במדריד בין השנים 1993-1995, לפני שנמכר לריאל אוביידו.
דובובסקי נהרג בתאונת צלילה בקו סמוי שבתאילנד, ב-23 ביוני 2000.
לפטין

לפטין הוא הורמון חלבוני המיוצר בתאי שומן וברקמות שומניות. משם זורם הלפטין במחזור הדם עד שהוא מגיע אל המוח. ההורמון ממלא תפקיד מרכזי בוויסות צריכת אנרגיה והוצאתה על ידי ויסות התיאבון וחילוף חומרים.
הלפטין מורכב מ-167 חומצות אמינו ושמו נגזר מהמילה היוונית Leptos שפירושה "רזה".
את הורמון הלפטין גילו ג'פרי פרידמן וצוותו באוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק בשנת 1994, דרך ניסויים בעכברי מעבדה בעלי מוטציה מסוג ob/ob אשר גרמה להם להשמנה יתרה.

דיכוי תיאבון

הורמון הלפטין מופרש מרקמת שומן (רמתו פרופרוציונית לרמת השומן בגוף). הלפטין מדווח להיפותלמוס על מצבי שובע, ומפחית את התיאבון, וכתוצאה מכך יש ירידה בתצרוכת הקלורית. במצבים של רעב, תת תזונה או אנורקסיה, רמות הלפטין תהיינה נמוכות. אצל אנשים בעלי עודף משקל, רמות הלפטין תהיינה גבוהות, אולם בגלל תנגודת ללפטין (אשר מתרחשת כנראה בגלל רוויון של הרצפטורים ללפטין בהיפותלמוס) לא ידוכא התיאבון. 
מנגנון הפעולה של לפטין בוויסות שובע ורעב:
בעת שובע, מופרש לפטין מרקמת שומן. הלפטין מגרה הפרשה של POMC, גן המקודד למגוון של הורמונים, וכתוצאה מכך מופרש ההורמון אלפא MSH, שהוא נגזרת של ה-POMC ובעל תפקיד במנגנון ויסות הרעב והשובע. חוסר ב-POMC יביא להפחתת ההפרשה של ההורמון אלפא MSH, ומכאן להשמנה. 
בנוסף לכך, ההורמון ACTH הוא נגזרת נוספת של חלבון POMC, ועל כן חוסר ב- POMC יביא, מלבד להשמנה, גם לתופעות של אי ספיקת בלוטת יותרת הכליה (מחלת אדיסון) וכן לפיגמנטציה שאינה תקינה (ילדים ג'ינג'יים). 
ההורמון אלפא-MSH נקשר לקולטן בשם MC4R, וגורם לדיכוי התיאבון. פגם בקולטן יגרום להשמנה מגיל מאד צעיר- יאופיין בין היתר גם בגובה רב יחסית מול האוכלוסייה (ילדים בעלי עודף משקל, וגבוהים). זהו הפגם הגנטי השכיח ביותר אשר גורם להשמנה של כ-5%.
במצבי רעב, רמת הלפטין נמוכה ונוצרים אנטגוניסטים תחרותיים ארוכי טווח (NPY, AGRP) של הקולטן MC4R, המונעים קשירה של אלפא MSH, ומעודדים תיאבון.
גביע הליגה הגרמנית

פורמט

בכל העונות בהן התקיים גביע הליגה הגרמנית בגרסתו המחודשת, למעט עונת 1972/73 כמובן, הטורניר כלל את חמש הקבוצות שסיימו בחמשת המקומות הראשונים בבונדסליגה בעונה הקודמת (למעט שנת 2007 בה נכללו ארבע הראשונות והקבוצה שסיימה ראשונה בליגת הבונדסליגה השנייה), ואת מחזיקת הגביע הגרמני. במידה והקבוצה שזכתה בגביע הגרמני הייתה נכנסת לטורניר גם דרך מיקומה בליגה (בבונדסליגה או בבונדסליגה השנייה לאחר שינוי הפורמט), הקבוצה הבאה להיכנס הייתה הקבוצה הבאה בדירוג בבונדסליגה הראשונה.
הטורניר היה מתקיים בשיטת נוק אאוט, כאשר הקבוצה שזכתה באליפות הבונדסליגה ומחזיקת הגביע הגרמני היו פטורות מהסיבוב הראשון. במקרה שהאלופה היא גם מחזיקת הגביע, סגנית האלופה גם הייתה זוכה בפטור מהסיבוב הראשון. ארבע הקבוצות האחרות היו מחולקות לשני משחקים שנערכו במגרשים נייטרליים, שהמנצחות בהם היו ממשיכות לסיבוב השני. בסיבוב השני חיכו שתי הקבוצות שזכו לפטור מהסיבוב הראשון לשתי הקבוצות שניצחו בסיבוב הראשון. בסיבוב השני, להבדיל מהסיבוב הראשון, המשחקים היו מתקיימים באצטדיונים הביתיים של האלופה ושל מחזיקת הגביע (או סגנית האלופה במקרה שהאלופה היא דאבליסטית). שתי הקבוצות שניצחו במשחקי הסיבוב השני, היו ממשיכות למשחק הגמר, שהיה נערך במגרש נייטרלי.
במידה ולאחר 90 דקות המשחקים היו מסתיימים בשוויון, לא התקיימה הארכה, אלא היו ממשיכים ישירות לבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.

היסטוריה

גביע הליגה הגרמנית התקיים לראשונה לאורך כל עונת 1972/73. הסיבה לקיום המפעל הייתה הצורך לדחות את פתיחת הליגה עקב קיומה של אולימפיאדת מינכן בספטמבר 1972, דבר שיצר עיכובים רבים בהכנות לעונה. הפורמט היה שונה בעונה זו, שכללה 32 קבוצות משתי הליגות הבכירות, שחולקו לשמונה בתים. שמונה הקבוצות שסיימו ראשונות המשיכו לרבע הגמר, והטורניר נמשך בשיטת נוק אאוט, ובסיומו זכתה במפעל המבורג, שניצחה בגמר את בורוסיה מנשנגלאדבך בתוצאה 2-0. החל משנת 1987 התקיים הסופר קאפ הגרמני, משחק בודד שהפגיש בין האלופה לבין מחזיקת הגביע, ובמידה והאלופה היא דאבליסטית, היא הייתה פוגשת את סגנית האלופה. משחק זה התקיים עד לשנת 1996. 
החל משנת 1997 התקיים גביע הליגה הגרמנית בפורמט החדש. תחילה השתתפו חמש הראשונות ומחזיקת הגביע, ובשנת 2007 הוחלט שאלו יהיו ארבע הראשונות בבונדסליגה, מחזיקת הגביע ואלופת הבונדסליגה השנייה. בדיעבד, עונה זו הייתה האחרונה שבה התקיים הטורניר. בשנת 2008 בוטל גביע הליגה הגרמנית עקב קיומו של יורו 2008 בקיץ זה ועומס רב על השחקנים, ובשנת 2009 הוחלט לא לקיים שום טורניר או משחק קדם עונה. החל משנת 2010 משוחק שוב הסופר קאפ הגרמני.
דוד שלזינגר

ביוגרפיה

שלז נולד בשם "דרקו" בעיר אוסייק ביוגוסלביה - כיום קרואטיה. כתינוק עלה לישראל יחד עם הוריו רבקה ואימרה שלזינגר ואחיו הגדול יוסף.  עם עלייתם לישראל, התגוררה המשפחה לתקופה קצרה בקיבוץ שער העמקים ולאחר מכן עברה לגור בקריית עמל, שם שלז התגורר ולמד עד גיוסו לצבא. 
שלז נשוי, אב לשניים וסב לחמישה נכדים. מתגורר במושב גן חיים.  
דובר ארבע שפות: עברית, אנגלית, סרבו - קרואטית וגרמנית.
שלז הוא בוגר בית הספר הטכני של חיל האוויר. בחלקו הראשון של השירות הצבאי, שירת בבסיס רמת דוד במגוון תפקידים, ביניהם קצין חימוש לטייסות קרב ומפקד גף. תוך כדי השירות, השלים שלז תואר ראשון בהיסטוריה כללית וצבאית באוניברסיטת תל אביב במסגרת המכללה לפיקוד ומטה של צה"ל. בשנת 1988, עם חגיגות 40 שנה למדינת ישראל, סופח שלז למרכז ההסברה ושם עבד כבמאי בפרויקטים הקשורים בחיל האוויר. לאחר מכן עבר שלז לבסיס חיל האוויר לוד, שם שירת בתור מפקד יחידה.
פרש מהקריירה הצבאית בשנת 1995 בדרגת סגן-אלוף (מיל')

"שהם הפקות"

חברה להפקת אירועים המתמחה באירועים וטקסים רבי משתתפים משולבי תוכן ויזואלי, קיימת מאז 1995. 
בתחילת דרכה של "שהם הפקות", הקים שלז את תשתית התרבות בשוהם, אז יישוב צעיר. משם פנה להפקת חגי יובל ואירועים במסגרת צה"ל ומשרד הביטחון.
במקביל החל להפיק אירועים, טקסים ומופעים ברשויות מקומיות, עיריות ומושבים, כגון נאות גולן, גבעת יואב, רמת צבי, כפר אז"ר, רעננה, כפר סבא.
שלז למעשה עבד בכל רחבי הארץ, יחד עם יוחנן קלדי והגר אנוש, אשר היו מחלוצי הז'אנר של "החוויה האורקולית". 
כיום עובד בשיתוף פעולה עם הסופרת אורנה הדס, המבצעת תחקיר ותוכן, ועם אביעד פייקראש, שעושה את רוב התוכן ויזואלי המלווה את המופעים של שהם הפקות.
ניהל

מאפיינים

ניהל הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G5 II-III, מסתו מוערכת בכ-3.5 מסות שמש, רדיוסו כ-15 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-5,450 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 150 מעוצמת ההארה של השמש. הספקטרום של הכוכב מראה על שכיחות חריגה של איטריום ושל היסודות הנדירים נאודימיום, פרסאודימיום וסמריום. הסיבה לשכיחות חריגה זו לא ידועה, אך ייתכן שמדובר בפיזור לא אחיד של יסודות שונים באזורים שונים של מעטפת הכוכב כתוצאה של שדות מגנטיים. ראייה נוספת לקיומם של שדות מגנטיים היא קרינת X שנפלטת מהכוכב ומהווה יותר ממיליונית מקרינתו הכוללת. גילו של ניהל מוערך בקרוב לרבע מיליארד שנים והוא כבר סיים את שלב היתוך המימן שבליבתו להליום כך שתהליכי ההיתוך עברו לשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם להתקררות ולהתנפחות של הכוכב בדרכו להיות ענק אדום.
במרחק זוויתי של כ-2.5 שניות קשת מניהל נמצא כוכב עמום שככל הנראה קשור אליו כבידתית. בהירותו של בן הזוג משתנה בין דרגות 7 ו-11 ובעבר הוא נחשד כמשתנה לוקה, אך לא נראה שיש להשתנות הבהירות מחזוריות סדירה ולא ידוע מהו מנגנון ההשתנות. בשל כך מסווג בן הזוג כחשוד כמשתנה וקיבל את הסימון NSV 2008. ייתכן שלמעשה לא מדובר בכוכב משתנה ובגלל קרבתו לניהל לא ניתן למדוד את בהירותו בצורה אמינה. בשל המרחק הקטן ביניהם והפרש הבהירות לא ידוע הרבה על הכוכב, אך נראה שמדובר בכוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K1 V.
טומי נייט

ביוגרפיה

טומי נייט נולד בצ'טהאם שבמחוז קנט, השלישי במשפחה בת חמישה ילדים. כל הילדים במשפחה הם שחקנים. הוא למד בבית הספר "Delce Junior School" ברוצ'סטר ובבית הספר סר ג'וזף ויליאמסון .

קריירה

תחילת הקריירה של נייט הייתה בשנת 2001 בתיאטרון וסט אנד בהפקה של דבורה ורנר של המחזה "מדיאה". ב-2002 שיחק במחזה "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" בלונדון פלדיום, ב-2003 הופיע במחזה "The Snowman" בתיאטרון פיקוק, ב-2004 שיחק בסיור הופעות של ההצגה "ללכת על הכל", וב-2005 הופיע במחזה "מקבת'" עם הלהקה השייקספירית המלכותית בתיאטרון אלברי.
בטלוויזיה שיחק נייט בסדרה "TV to Go", בפרקים בסדרת הדרמה "חדר מיון", במיני-סדרה "האימפרסיוניסטים" משנת 2006. עוד ב-2006 הופיע בסדרה "Sorted", ובסדרת הדרמה "רופאים". הוא שיחק בשני פרקים בסדרה "The Bill", וב-2008 הופיע בסדרה "Myths" של ה-BBC.
תפקידו המוכר ביותר של נייט הוא בדמות לוק סמית', בנה המאומץ של שרה ג'יין סמית', בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות שרה ג'יין". הוא הופיע בתפקיד זה בשלוש העונות הראשונות של "הרפתקאות שרה ג'יין" בשנים 2007, 2008 ו-2009, וכן במספר פרקים של הסדרה "דוקטור הו". הפרקים הם "The Stolen Earth", ו-"Journey's End" וכן בפרק ספיישל חג המולד של 2009 "The End of Time". ב-2010 התחיל לוק סמית' ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, ודמותו נראתה בסדרה רק מדי פעם עד לעונה החמישית והאחרונה.
נייט השתתף בווידאו "סיפורו של טום" של CEOP שפתוח לצפייה ב-YouTube.
ב-2012 שיחק נייט בתפקיד אפל יותר בסרט האימה "A Suburban Fairytale", שבו הופיע לצדה של אחותו למחצה יוהנה פארל, בתפקיד שכולל גילוי עריות ורצח.
ב-2012 הצטרף נייט לצוות השחקנים של הסדרה "דרך ווטרלו" בפרק 8 בעונה השמינית בתפקיד קווין סקלטון. הדמות שגילם אומצה על ידי המור דניאל צ'וק (ולכן שונה שם משפחתו לצ'וק). הוא שיחק בסדרה עד פרק 12 בעונה העשירית.
ב-2014 כיכב נייט בסדרת הדרמה של E4 "מתחת לפני השטח" בתפקיד קאל, קורבן הרצח. ב-2016 הופיע בתפקיד ברודי בדרמה התקופתית "ויקטוריה" בכיכובה של ג'נה קולמן.

חיים אישיים

נייט יצא עם השחקנית אבי מייוורס שכיכבה לצדו בסדרה "דרך ווטרלו".
שן ורגל

ההבחנה בין שן לרגל

החלוקה לשני אבות שונים: שן ורגל, מופיעה בכמה מקורות תנאיים. אחד מן המקורות הללו מקשר את החלוקה הזו אל הפרטים הכתובים במקרא, ולפיו: "ושילח" – זו הרגל, "וביער" – זו השן. בעקבות זאת, התלמוד מבאר שהיה למקרא צורך לפרט את שני אופני ההיזק הללו, משום שלולי כן היה ניתן לחשוב שחיוב הפיצוי הוא רק כאשר הבהמה נהנתה מהנזק (שן), או רק בסוגי נזק נפוצים יותר (רגל).
באופן עקרוני, אין כל הבדל בדין בין נזקי שן לבין נזקי רגל. אמנם בפועל ישנו הבדל מסוים, הנובע מכך שכאשר בהמה מזיקה בנזקי שן, לא נעשה בכך רק נזק והפסד, אלא יש בכך גם רווח לבעל הבהמה, מכך שבהמתו אכלה ושבעה. לכן, בנזקי שן ברשות הרבים שאין בהם חיוב פיצויים, בכל זאת חייב בעל הבהמה לשלם את שווי הרווח שעלה בידו, מדין נהנה. הרווח הזה עשוי להיות פחות משווי הנזק, שאם אכלה מזון יקר, בכל זאת אינו צריך לשלם אלא שווי של מזון בעלי חיים.

תולדות השן והרגל

אבות הנזיקין נקראים כך משום שיש להם תולדות, כלומר הרחבות של הדין היסודי למקרים דומים נוספים. תולדות השן הן נזקים שנגרמים באופן שמסב הנאה לבהמה אם באכילה ואם בדרכים אחרות, כגון בהמה שהתחככה בקיר להנאתה והפילה אותו, או שהתגלגלה להנאתה וגרמה נזק. 
תולדות הרגל הן כל נזק שנעשה על ידי התנהגות טבעית של בעל חיים בדרך שאינה מסיבה לו הנאה. התולדות הקלסיות הן נזקים שונים שבהמה עלולה לגרום בדרך הילוכה על ידי גופה, שערה, או אפילו על ידי אביזרים שונים שמונחים עליה כגון אוכף, רסן, מושכות או פעמון, וכן על ידי משא שנשאה או על ידי עגלה שמשכה. תולדות נוספות המוזכרות בתלמוד הן עופות שהזיקו בכנפיהם, תרנגולים שקיפצו על עיסת בצק וטינפו אותה או ניקרו בה, תרנגול שניקר בחבל של דלי וגרם שיפול וישבר, כלב שקפץ מגובה ונפל על כלי שנשבר, ובהמה שהזיקה בכשכוש זנבה. גם הכשת נחש היא תולדה של רגל.

מרשות הרבים לתוך שטח פרטי

אף על פי שפטור שן ורגל ברשות הרבים נלמד מן המקרא, הרי"ף נתן הסבר וטעם לדין, שהוא משום שכן דרכם של בהמות ללכת ברשות הרבים. הרא"ש כתב שלפי הטעם הזה, יהיה פטור גם במקרה שבהמה שברה חפצים שהיו בשטח פרטי על ידי דריכה על מוט ארוך שיצא משם לרשות הרבים. על פי זה יש מי שכתב שכך תהיה דעת הרי"ף גם בנזק שגרמה בהמה על ידי התזת חצץ מרשות הרבים לתוך שטח פרטי. לעומת זאת, התלמוד דן בנושא של התזה מרשות הרבים לשטח פרטי, ושם המסקנה היא שחייב. על פי זה כתבו כמה ראשונים שכך יהיה הדין גם במקרה של המוט הארוך היוצא משטח פרטי לרשות הרבים, וכן נפסק בשולחן ערוך. אמנם כמה אחרונים כתבו שניתן לחלק בין המקרה של התזת חצץ לבין המקרה של המוט הארוך.

בשטח משותף

בעניין נזק נעשה בשטח ששייך למזיק ולניזק בשותפות, התלמוד מביא מקורות תנאיים ואמוראיים שעסקו בעניין, ומסקנת התלמוד שבאופן עקרוני זה נחשב כרשות הרבים ופטור שם על שן ורגל. הוא הדין בשטח ששייך לגורם שלישי ששניהם פלשו אליו בלי רשות. עם זאת, כאשר מדובר בשטח משותף שלא מקובל להכניס אליו בהמות אלא רק לאחסן דברים אחרים, יש אמוראים שדעתם לחייב שם על נזקי שן ורגל אם אחד השותפים הכניס את בהמתו לשם בניגוד למקובל והיא פגעה באותם הדברים שכן היה מקובל לאחסן שם, וכך נפסק בשולחן ערוך. כמו כן, יש ראשונים הסוברים שבשטח משותף שמיועד לשימוש של אחסון רק לאחד מהשותפים, אף על פי שלשני יש רשות להכניס לשם את בהמותיו, בכל זאת אם הם גרמו נזק לדברים המאוחסנים – חייב, וכן נפסק בשולחן ערוך.
מילא 18

היסטוריה

בשנת 1943 נבנה הבונקר ברחוב מילא 18 על ידי מבריחים מהעולם התחתון. לוחמי אי"ל הגיעו אליו לאחר שהבונקר שלהם, ברחוב מילא 29, התגלה. המבריחים המקוריים, אף סייעו והדריכו את חברי הארגון.
ב-8 במאי 1943, שלושה שבועות לאחר תחילת מרד גטו ורשה, הותקף הבונקר על ידי הנאצים, כשבתוכו כ-300 בני אדם. המבריחים נכנעו, אולם מפקדי אי"ל, ובהם מרדכי אנילביץ', מנהיג המרד, המשיכו בלחימה. כוחות גרמנים ואוקראיניים זרקו גז מדמיע למקלט כדי לאלץ את שוכניו החוצה. אנילביץ', חברתו מירה פוכרר ורבים מאנשיו ביצעו התאבדות המונית על ידי בליעת גלולות ציאניד כדי לא להיכנע. כמה עשרות לוחמים ובהם מארק אדלמן, סגנו של אנילביץ', מיכאל רוזנפלד שהיה במפקדת אי"ל, הצליחו לצאת מיציאה אחורית ולאחר מכן להימלט אל רחוב פרוסטה בצד הארי בעזרת לוחם אי"ל שמחה רותם (קאז'יק).

הנצחה

גופותיהם של הלוחמים היהודים לא הוצאו מהבונקר מאוחר יותר, והמקום זכה למעמד של אנדרטת מלחמה. בשנת 1946 הוקמה אנדרטה בשם "התל של אנילביץ" שעשויה מהריסות בתי מילא. בראש התל הונחה אבן הנצחה עם כיתוב בפולנית, יידיש, ועברית.
בשנת 2006 נוסף בתחתית התל אובליסק שעוצב על ידי חנה סמלנברג ומארק מודראו. באובליסק מופיע כיתוב בפולנית, אנגלית ויידיש ובו הטקסט:
קברם של לוחמי מרד גטו ורשה שנבנה מהריסות רחוב מילא, אחד הרחובות התוססים ברחוב היהודי של וורשה של לפני המלחמה.
חורבות אלה של הבונקר ברחוב מילא 18 הן מקום מנוחתם של המפקדים והלוחמים של הארגון היהודי הלוחם, כמו גם של כמה אזרחים. ביניהם נמצא מרדכי אנילביץ', המפקד העליון.
ב-8 במאי 1943, כשהם מוקפים על ידי הנאצים ולאחר שלושה שבועות של מאבק, רבים נספו או לקחו את חייהם, מסרבים לגווע בידיהם של אויביהם.
היו כמה מאות בונקרים שנבנו בגטו. הם נמצאו והושמדו על ידי הנאצים, והפכו לקברים. הם לא יכלו להציל את אלה שחיפשו בתוכם מקלט, ובכל זאת הם נשארים סמלים נצחיים של רצונם של יהודי ורשה לחיות. הבונקר ברחוב מילא היה הגדול ביותר בגטו, הוא מקום מנוחתם של למעלה ממאה לוחמים, שרק חלקם ידועים בשמם.
כאן הם נחים, נקברו כפי שהם נפלו, כדי להזכיר לנו שהאדמה כולה היא קברם.
בית הכנסת דה נצרת

בית הכנסת דה נצרת (בצרפתית: Synagogue Nazareth) ממוקם על רחוב נוטרדאם-דה-נצרת, ברובע השלישי של פריז, והוא הוותיק מבין בתי הכנסת של פריז. הוא מכונה בדרך כלל בית הכנסת נצרת ולא בית הכנסת של נצרת, שמו הרשמי.

היסטוריה

בשנת 1810 היו ליהודי אשכנז של פריז שני בתי כנסת, אחד ברחוב סנט-אבוי (כיום: רו דו טמפל) ואחר נוסף ברחוב רום דו צ'ולמה (כיום: רחוב הארכיונים). ב-1818 סולק בית הכנסת שבסנט-אבוי, על ידי בעלי הקרקע עליו הוא עמד. ב-1819 רכשו בני הקהילה שטח אדמה הממוקם בין רחוב נובה סן-לורן (כיום: רחוב ורטוואה) לבין רחוב נוטרדאם-דה-נצרת לשם בנייתו מחדש של בית הכנסת. לאחר שקיבלו את רישיון המלך לואי ה-18, מועצת יהודי פריז, החלה בבניית בית הכנסת תחת הכוונתו של האדריכל סנדרי דה ג'ואי, שהסתיימה ב-1822. בית הכנסת נבנה כדי להתאים לקהילה של כמה מאות מתפללים וכלל עזרת נשים. בית-הכנסת ברחוב דו-צ'לומה נסגר בשנה שלאחר מכן. 
במהרה החלו להתגלות תקלות במבנה, ובשנת 1848 היה הבניין בסכנת התמוטטות. המשטרה סגרה אותו בשנת 1850 והוא נהרס. במקומו נבנה בית כנסת חדש שתוכנן על ידי האדריכל תיירי (1810–1890), במימונו של הברון ג'יימס דה רוטשילד. בית הכנסת החדש נפתח בשנת 1852.
כבר מראשיתו הכיל בית הכנסת עוגב לשם ניגון במהלך התפילה, כפי שעדיין היה חריג בקרב יהדות צרפת. המלחין ז'אק אופנבך, אחר הגעתו לפריז, מונה עם אחיו להכשיר ולנהל את המקהלה במשך שישה חודשים מדצמבר 1833, ונגן העוגב היה ארנסט כהן. בין חברי הקהילה נמנתה השחקנית רחל פליקס (ראשל).
בית הכנסת שימש בעבר אף כמקום משכנם של הרבנים הראשיים של צרפת ושל פריז, עד לבניית בית הכנסת הגדול בפריז ב-1875. 
במלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, ניזוק בית הכנסת על ידי משתפי פעולה צרפתים. הרב הראשי של בית הכנסת, יוסף סאקס ואשתו נעצרו וגורשו בשואה. בשל זרם המהגרים היהודים ממדינות צפון אפריקה, השתנה נוסח בית הכנסת לנוסח הספרדים.
הווארד רולינס

ביוגרפיה

רולינס נולד בבולטימור שם למד תיאטרון ב"אוניברסיטת טווסון", עזב את לימודיו כדי להשתתף באופרת סבון מקומית.
רולינס נסע לניו יורק שם הופיע במחזות בברודוויי ובסדרת הטלוויזיה האפרו אמריקאית "שורשים: הדורות הבאים".
תפקיד הקולנועי הראשון של רולינס היה ב-1981 בדרמה של מילוש פורמן "רגטיים", בסרט גילם את ראש המשרתים ווקר ג'ר. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפריצת השנה.
ב-1984 כיכב בתפקיד הראשי בדרמת הגזענות הצבאית "סיפורו של חייל" בדמותו של הקצין השחור קפטן דבנפורט החוקר רצח של סמל יחידת שחורים בארצות הברית בשלהי מלחמת העולם השנייה.
תפקידו הבא של רולינס היה של ורג'יל טיבס בסדרה "כחום הלילה" המבוססת על סרט משנת 1967, אחרי 99 פרקים רולינס נזרק מהסדרה בשנת 1993 לאחר שנעצר והורשע בהחזקת הרואין.
רולינס נפטר בסוף שנת 1996 ממחלת הסרטן לימפומה בה אובחן כחודש לפני פטירתו.