google/wiki40b huggingface dataset:
רינה (רוזה) יונוביץ

ד"ר רינה (רוזה) יונוביץ לבית גולדברג (1894 – 26 ביולי 1940) הייתה מהבקטריולוגיות הראשונות בארץ-ישראל, מייסדת ומנהלת המעבדה הבקטריולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב).

קורות חיים

רינה (רוזה) יונוביץ נולדה באודסה, רוסיה בשנת 1894, לאביה איתמר שהיה תעשיין, ולאמה בת-שבע (לבית סובול).
סיימה גימנסיה באודסה, התקבלה לבית ספר לרפואה באודסה, וסיימה את לימודיה בהצלחה.
עברה לעבוד כרופאה במוסקבה ובפטרוגראד, וצברה ניסיון בטיפול ב- מחלות זיהומיות, עקב המגפות שהשתוללו שם.
ינוביץ התמחתה בבקטריולוגיה.
ב-1920 נישאה לד"ר יהודה יונוביץ בעיר יאלטה, בקרים, רוסיה. באותה השנה עלו בני הזוג לארץ-ישראל. 
אחותה מרים, שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, והוריה עלו לארץ-ישראל בשנת 1923.
התיישבה בירושלים ועבדה עד שנת 1929 במעבדה הבקטריולוגית של בית-החולים "הדסה" בירושלים. 
בשנת 1929 עברה לתל אביב, ייסדה וניהלה את המעבדה הבקטריולוגית של בית החולים העירוני "הדסה".
נדבקה במחלת טיפוס, מחולים שהיו בטיפוליה, ונפטרה בתל אביב, כ' תמוז, ה'ת"ש, (26 ביולי 1940).
נקברה בירושלים.
אחותה מרים, שנישאה למאיר ויניק אשר ייסד את תחנת הניסיונות לחקלאות לחקירת הקרקע במקוה ישראל, תפקדה כעוזרתו הראשית בתחנת הניסיונות, הייתה בין העוזרות הראשונות במכון לביוכימיה של האוניברסיטה העברית, והראשונה בארץ בחקירה מיקרוביולוגית של הקרקע.

מחקריה

יונוביץ התמסרה בייחוד לשכלול עירויי-דם, ארגנה את תורמי הדם לפי קבוצות-הדם שלהם, מחולקים בכרטיסיות לפי הקבוצות, והודות לכך נתאפשר להציל חיי אדם על ידי עירוי-דם בלי אבדן זמן בבדיקות נוספות.
הרבתה לעזור למגן דוד אדום בפעולות הצלת חיים ובזמני מהומות הייתה עובדת יומם ולילה להצלת חיי פצועים. 
חקרה את קבוצות הדם של השומרונים וב- 1932 השתתפה במשלחת מדעית מרומא ב"חקירת חיי השומרונים" ולדו"ח המקיף של הפרופ' ג'יני, מנהל המשלחת, עיבדה את הפרק על קבוצות הדם של השומרונים. כן פרסמה בירחון צרפתי על חקירותיה בנושא זה.
ב- 1937 השתתפה כנציגת מד"א ו"הדסה" בכינוס בינלאומי לעירוי-דם בפריז והרצתה בו. חקרה את שאלות התנועה העונתית של מחלות מידבקות בארץ ואת מסקנותיה מסרה במאמרים ובהרצאות. חקרה את קבוצות הדם האופייניות לעמים ולגזעים שונים והגיעה למסקנה, כי ליהודים אין בדמם תכונה גזעית משותפת, אלא שייכים לקבוצות שונות לפי ארצות המוצא, ובזה סתרה מבחינה מדעית את התאוריה הנאצית. מאידך קבעה שיהודי ארץ-ישראל הם לפי דמם יותר "אסיאטיים" מאשר ערביי הארץ.
יונוביץ פרסמה מאמרים מקצועיים בעתונות המקצועית בצרפתית והשתתפה בכינוסים מדעיים בינלאומיים.
השקיעה הרבה מרץ ועבודה במלחמה במחלות מידבקות בארץ (טיפואיד, כולרה, בילהרציה, מלריה, מחלות מעיים וכו'), שיתפה פעולה עם העירייה, מוסדות החינוך, מחנכים ורופאי בתי-הספר וניהלה פעולת הסברה רחבה בצבור להשתמרות מהמחלות ולמלחמה בהן.
משה אוירבך

קורות חיים

אויערבך נולד בהלברשטט, שבגרמניה לרב העיר אביעזרי זליג אויערבך ולרייסכא-רוזה, בתו של יוסף הלוי הירש (נישאו בשנת תרכ"ז), בת למשפחת עסקנים. הוא התחנך בבית הספר היהודי ובגימנסיה הממשלתית בעירו. לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים בברלין, שם הוסמך לרבנות בידי רבי דוד צבי הופמן. בשנת תרס"ה קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת שטרסבורג על מכילתא דרבי ישמעאל.
לאחר תקופת קצרה שבה לימד לימודי קודש בבית המדרש למורים בקלן, הוצע לו לקבל על עצמו את יסודם של בתי ספר דתיים במושבות החדשות בארץ ישראל. בתחילת שנת תר"ע עלה הרב אויערבך לארץ והתחיל לייסד את בתי הספר, תחילה בפתח תקווה (שם הוקם התלמוד תורה כבר בחורף תרס"ט), ולאחר מכן בראשון לציון, רחובות, עקרון, גדרה וחיפה. לאחר מכן נוסדו על ידו גם בתי ספר לבנות בפתח תקווה ועקרון.
בשנת תרע"ג נשא לאשה את ג'ני לבית קוטיק.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה מעורב בפעולות תמיכה לנזקקים במצב הקשה ששרר בארץ, אולם בשנת תרע"ז נאלץ לעזוב את הארץ בעקבות התקרבותו של הצבא הבריטי לישראל, וחששו שייעצר מחמת היותו אזרח גרמני. 
אחר שובו לגרמניה, יצא לפולין לנהל שם את הגימנסיה לבנות "חבצלת".
בשנת תרע"ח חזר הרב אויערבך לגרמניה שם היה שותף לפעילות ציבורית במסגרת תנועת אגודת ישראל, וכן לימד תלמוד בעיר קלן, בה כיהן כרב גיסו הרב פינחס וולף. בשנת תרפ"ג התמנה למרצה להיסטוריה יהודית, תלמוד ופדגוגיה בבית המדרש לרבנים בברלין. ולאחר זמן הפך לאחד ממנהלי בית המדרש. בתקופת שהותו בברלין התמנה לנשיא אגודת ישראל בברלין, ולאחר פטירת אחיו התמנה לנשיא אגודת ישראל בגרמניה, במסגרת תפקידיו אלו היה מעורב בפעילות ציבורית רבה.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון חזר הרב אויערבך לארץ ישראל בשנת תרצ"ה, וחזר לעבודתו כמנהל בבתי הספר בפתח תקווה.
לאחר פרישתו לגמלאות נסע הרב אויערבך עם בנו שמואל לחצי שנה לטריפולי שבלוב על מנת לעזור בהסדרת מוסדות החינוך שם בעקבות ההרס שזרעה מלחמת העולם השנייה, ועמד בראש סמינר למורים שייסד הרב הראשי של לוב, שלמה ילוז.
לאחר שובו ארצה, העביר הרב אויערבך שיעורים במוסדות שונים בעיקר בפדגוגיה והיסטוריה יהודית.
הרב אויערבך נפטר בט' ניסן תשל"ו (9 באפריל 1976).
ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג

ביוגרפיה

ברנהרד נולד בשנת 1218, והיה בנם של היינריך הראשון, נסיך אנהלט ואירמגרד מתורינגיה, בתו של הרמן הראשון, רוזן תורינגיה. בשנת 1212 מת סבו ברנהרד, רוזן אנהלט, ואביו ירש את רוזנות אנהלט, ובשנת 1218 הועלה למעמד נסיך.
לאחר מותו של אביו בשנת 1252 חולקה נסיכות אנהלט בין האחים: היינריך השני, ירש את אשרסלבן, ברנהרד קיבל את ברנבורג, וזיגפריד ירש את צרבסט וקתן.
בשנת 1287 מת ברנהרד, ובניו יוהאן וברנהרד ירשו את נחלותיו.
סיפורו של אביר

עלילה

הסרט מביא את סיפורו הבדיוני של ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר), העוסק ביחד עם חבריו, ואט (אלן טודיק) ורולנד (מארק אדי) כנושא כליו של אביר אשר לפתע נהרג לפני טורניר אבירים באנגליה של ימי הביניים. עקב מותו של אביר, ויליאם נשאר חסר כל, ומחליט לנסות את מזלו בטורנירי אבירים ברחבי אירופה, על מנת להתעשר. ואט ורולנד אומרים לו כי זה חסר סיכוי, אך תאצ'ר מתעקש והם מתלווים אליו על מנת לנחמו לכשיכשל.
הבעיה שבה נתקל תאצ'ר היא שמכיוון שאינו בן לשושלת אבירים ואין לו תעודות המוכיחות שיש לו "דם אצילי" הוא אינו יכול להשתתף בתחרויות. בדרכו לצרפת, תאצ'ר פוגש את ג'פרי צ'וסר (פול בטאני) אדם שאיבד את כל כספו ובגדיו בהימורים, ומתהלך עירום ברחובות. צ'וסר מציע לזייף לו תעודה המוכיחה כי הוא אכן בן אבירים הנקרא אולריך פון ליכטנשטיין, תמורת בגדים.
במשך זמן רב משתמש תאצ'ר בתעודה המזויפת שצ'וסר הכין לו על מנת להשתתף בתחרויות רבות, בהן הוא נוחל הצלחה מסחררת. במהלך התחרויות, תאצ'ר מתאהב בצעירה יפהפייה בשם ג'וסלין (שאנין סוסאמון) ומפתח יריבות קשה עם הרוזן אדהמר (רופוס סוול) מאנז'ו (מחוז לשעבר במערב צרפת). במהלך התחרויות מתחרה ת'אצ'ר גם ביורש העצר של אנגליה, אשר אף משתתף לא מוכן להילחם בו מחשש שהנסיך ייפגע, אך תאצ'ר נלחם מולו והם יוצאים בתיקו. למרות זאת הנסיך מעריך אותו על כך שהסכים בכלל להתמודד מולו.
בסוף הסרט תאצ'ר חוזר לאנגליה, שם הוא מבצע טעות חמורה. הוא הולך לבקר את אביו העיוור, ואדהמר מגלה זאת. הוא מספר על כך למנהלי התחרות, אשר שוללים מתאצ'ר את מעמדו ואוסרים אותו. כשהנסיך האנגלי עמו תאצ'ר התחרה מגלה זאת, הוא נחלץ לעזרתו, וטוען שהוא יודע בוודאות ושיש לו הוכחות שהוא אכן בן אצילים, ומכיוון שהנסיך של אנגליה אומר כך, אין לאיש זכות לערער על כך. הוא מעניק לתאצ'ר תואר סר, ותאצ'ר חוזר להשתתף בתחרות. לאחר מכן, תאצ'ר נלחם עם אדהמר ומביס אותו, ובסופו של דבר גם נושא לאישה את ג'וסלין.
טליסמן (משחק)

מהדורות

המשחק יצא במספר מהדורות באנגלית. הגרסאות העבריות הן תרגום של המהדורה הראשונה והשנייה והופצו על ידי חברת מיצוב. אולם לאחר שחברה זו פשטה את הרגל המהדורה השנייה במשחק יצא על ידי חברת קודקוד.
ב-2015 יצאה בעברית המהדורה הרביעית המחודשת של טליסמן אשר תורגמה ומופצת על ידי מאנקי טיים.

דמויות

כל משתתף משחק דמות מרשימת הדמויות: נזיר, כומר, מגדת עתידות, אלף, זמר נודד (טוב), טרול, גמד, לוחם, גנב, דרואיד (נייטרלי), רוצח, מכשפה, גועל ומכשף (רע). 
כל דמות משויכת לאחת מהנטיות: הטוב, הרוע או הנייטרליות. כמו גם מתחילה את המשחק עם מספר שונה של נשמות, עוצמה, שקי זהב, מיומנויות (כגון היכולת לשלוף לחשי קסם או היכולת להילחם בשימוש בנקודות מיומנות במקום עוצמה, להילחם עם מספר כלים בו זמנית ועוד). כלל התכונות מפורטות בכרטיס הדמות.

רשימת מקומות

במהלך המשחק נעים השחקנים ממקום למקום בלוח בעזרת הקוביות (מלבד במחוז הפנימי). כל טבעת מקומות נקראת מחוז (רשימת המקומות על פי הגרסה האחרונה בעברית):

מחוז פנימי

במחוז הפנימי השחקנים מתקדמים משבצת אחת בכל תור עד שהם מגיעים לכתר הציווי משני כיוונים אפשריים: (מפגשים בין שחקנים ייתכנו רק במישור הסכנה, בעמק האש ובכתר הציווי)

מהלך המשחק

המשחק מתנהל באמצעות הטלת קוביות ושליפת קלפים. הקלפים מסווגים לקלפי הרפתקה, קלפי לחשים, קלפי רכישה, קלפי שיוך, קלפי קמיע וקלפי קרפדה.
המשחק נערך בעולם המחולק לשלושה אזורים: האזור החיצוני, האזור האמצעי והאזור הפנימי.
מטרת המשחק היא להגיע אל משבצת "כס הציווי" שנמצאת באזור השלישי (האזור הפנימי), ועל ידי הטלת קובייה לגרום לשאר השחקנים לאבד נשמות עד אשר הם מתים.
כל השחקנים מתחילים את המשחק באזור החיצוני, כל אחד במשבצת אחרת, הכתובה על קלף השחקן שלו, ועל ידי הטלת קובייה נעים ברחבי המחוז.
על כל משבצת ישנה הוראה אם לשלוף קלף הרפתקה או להטיל קובייה ולראות מה נפל בגורל הדמות.
מלבד להגיע אל משבצת "כתר הפיקוד", במהלך המשחק המשתתף נדרש להתחזק בנקודות עוצמה ובנקודות מיומנות (על ידי צבירת כלים ואביזרי קסם שמושכים מקלפי ההרפתקה או קונים מקלפי הרכישה, על ידי הריגת חיות ויצורים שתוקפים אתכם, על ידי קרבות מול השחקנים האחרים או על ידי לקיחת סיכונים והטלת קוביות במקומות המיועדים לכך).
גברים בשחור 3

עלילת הסרט

הסרט מתחיל עם בריחתו של חייזר פושע אכזרי וחסר רחמים בשם "בוריס החיה". בוריס הוא חלק מגזע חייזרים אלים והרסני הנקרא בוגלודיט, שהרס כל כוכב שעמד בדרכו בחלל. הסוכן K חיסל 40 שנים לפני תחילת הסרט את הגזע, וכלא את בוריס על הירח, תוך כדי שהוא גרם לו לאבד את ידו.
בוריס גילה מפיו של אחד האסירים האחרים בכלא, עובדייה פרייס, על מכונת זמן שפיתח האחרון, והוא פונה לבנו של פרייס כדי להשיג אותה. בוריס חוזר בזמן, ליום שבו הוא איבד את ידו ונכלא, ומצליח ביחד עם בוריס של העבר לחסל את הסוכן K.
בהווה, הסוכן J (מגולם על ידי ויל סמית') הוא היחיד שזוכר את K, כיוון שהשינוי בזמן מחק אותו מזיכרונם של כולם, מלבד של אלו שנכחו באירוע מותו(שהתרחש למעשה לפני ארבעים שנה). J חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן השנייה של עובדיה פרייס, ופוגש את הסוכן K הצעיר. ביחד הם נלחמים בבוריס החיה, ובסיועו של גריפין, יצור נכחד שיודע את כל ההתרחשויות העתידיות האפשריות של כל אירוע, הם מנסים לפרוס מערכת הגנה מפני חייזרים על החללית אפולו 11 שאמורה לצאת לירח באותו יום, כדי להגן על האנושות מהגזע של בוריס. השלושה מצליחים לחדור למתחם השיגור בסיועו של מפקד המתחם (שמתגלה כאביו של הסוכן J בסוף הסרט), ומנצחים את שתי גרסאותיו של בוריס החיה. לאחר הקרב הסופי, J ו-K הצעיר פורסים את מערכת ההגנה ומצילים את המין האנושי.
הסרט מסתיים בדיינר, שבו אוכלים K ו-J, ומתברר ל-J ש-K זוכר את המסע בזמן, אבל לא יכול היה לדבר איתו עד עכשיו על האירועים שהתרחשו. J מודה ל-K על שטיפל בו, מיד עם מות אביו. הגריפין מצהיר שזהו הרגע האהוב עליו בהיסטוריה האנושית.

הכנסות

הסרט "גברים בשחור 3", זכה לביקורות מצוינות (באחת הביקורות, נכתב: ש"זה שפתחו את הראש, נתנו לצופים לראות את העבר של הדמויות ונכנסו לעבר של הדמות הראשית, שאותה מגלם ויל סמית' - זה כשלעצמו - שיא בלתי נלאה). הסרט הכניס 624,026,776 דולר (יותר מחצי מיליארד הכנסות), מסביב לעולם והפך לחלק עם סכום ההכנסות הגבוה ביותר בסדרה.

פסקול

את המוזיקה לסרט הלחין דני אלפמן, שהלחין וכתב את המוזיקה לסרטי "גברים בשחור" הקודמים.
מוקסין הנחושת

מאפיינים

נחש זה הוא קרובם של מוקסין המים והמוקסין המקסיקני ושייך לצידם לסוג הארסי מוקסין. צבעו חום-אדמדם עם רצועות כהות ופנים בהירים יותר. הוא יכול להגיע לאורך 130 ס"מ אך נפוץ יותר באורך 50–95 ס"מ. משקלו הוא בין 101.5 ל-343 גרם. הזכרים גדולים מעט יותר מהנקבות. בדומה למרבית הנחשים הארסיים גם נחש זה בעל ראש רחב מעט כדי להכיל את תעלות הארס.
תפוצת הנחש היא באזורים ממוזגים עד חמימים ביערות נשירים, יערות לחים, ערבות וביצות. הוא מתחבא לרוב בין בולי עץ או סלעים ומדי פעם שוחה. במפרץ מקסיקו ניתן למצוא אותו ביערות מחטניים ואפילו בכמה מדבריות בצפון מקסיקו, לצד מקווי מים.
הנחש פעיל במשך הלילה בחודשי הקיץ החמים אך באביב ובסתיו הוא פעיל במהלך היום. הוא אורב לטרף תוך שימוש בהסוואתו כדי לעוט עם שיניו הארסיים על טרף לא זהיר. הצעירים משתמשים בקצה זנבם המתפתל כדי למשוך צפרדעים ולטאות לעבר הזנב הקרוב מספיק לפיהם. בהמשך הם מסתמכים על הסוואתם כדי לחכות לטרף. מרבית הטרף מורכב ממכרסמים כמו עכברים ונברנים. עם זאת הוא יאכל גם נחשים אחרים, צפרדעים ואפילו חרקים גדולים כמו ציקדות. למעשה הנחש יטפס על עצים רק בשביל לחטוף ציקדות. הצעירים מתבססים על חרקים בשנים הראשונות.
הנחש אומנם ארסי אך יימנע מתקיפה. הוא מעדיף לקפוא ולהסתמך על הסוואתו ואם זה לא עוזר הם יקשקשו בזנבם במהירות גדולה ואף יפלטו ריח של חריף של מלפפון. אם זה לא יעזור הם יכישו את האדם. הארס של נחש זה נחשב לפחות קטלני מזה של צפעונים אחרים ומשמש בעיקר להריגת טרפו. עם זאת אנשים רגישים עלולים למות ממנו.
חובבי נחשים מגדלים את המוקסין כחיית מחמד.
עורק הכסל המשותף

עוֹרֵק הַכֶּסֶל הַמְּשֻׁתָּף (TA: arteria ilica communis) הוא עורק בגו המתפצל מסופו של אבי העורקים בגובה החוליה המותנית הרביעית. סופו של העורק הוא בפיצולו, קדמית למפרק העצה והכסל, אל עורק הכסל החיצון המספק דם לגפיים התחתונות ועורק הכסל הפנימי המספק דם לאיברי האגן.
אורכו של עורק הכסל המשותף הוא כ-4 סנטימטרים במבוגרים, וקוטרו למעלה מסנטימטר. מנקודת הפיצול שלו מאבי העורקים הוא נע מטה והצדה, לאורך הגבול התיכון של שריר הכסל והמותניים לעבר נקודת פיצולו באגן, קדמית למפרק העצה והכסל.
עורק הכסל המשותף מלווה לאורכו בווריד הכסל המשותף, הנמצא אחורית לו ומימינו. קדמית לפיצולו של העורק חוצה אותו השופכן.
מקדש קונקורדיה

מקדש קונקורדיה היה מקדש שעמד בקצה המערבי של הפורום במרכז רומא העתיקה. המקדש הוקדש לאלה קונקורדיה והוא מסמל את אחדות העם הרומאי, ונוסד ככל הנראה במאה השישית לפנה"ס. המקדש נבנה מספר פעמים, ובהם על ידי הקיסר טיבריוס. המקדש תואר על ידי פליניוס הזקן בספרו "תולדות הטבע".

היסטוריה

על פי המסורת הרומאית המקדש הראשון לאלה קונקורדיה נבנה בשנת 367 לפנה"ס על ידי מרקוס פוריוס קאמילוס לאחר הפיוס בין הפלבאים לפטריקים בעקבות הסכסוך בקשר לחוקים שיפתחו את הקונסולאט בפני הפלבאים. המקדש נבנה מחדש בשנת 121 לפנה"ס, לאחר הרצחו של גאיוס סמפרוניוס גרקכוס.
בין שנת 7 לשנת 10 שוקם המקדש על ידי טיבריוס, והמבנה החדש נחנך בשנת 12. במסגרת שיקום זה נבנה המקדש משיש ועוטר בפסלים רבים וציורי קיר המתוארים בפרוט בספרו של פליניוס הזקן "תולדות הטבע".
המקדש שימש כאחד ממקומות התכנסותו של הסנאט, בין האירועים הפוליטיים המשמעותים שהתרחשו בו היו הנאום שנשא מרקוס טוליוס קיקרו, בעת כהונתו כקונסול של שנת 63 לפנה"ס, שבו הוא פתח את התקפתו על לוקיוס סרגיוס קטילינה שתכנן הפיכה והצבעת הסנאט שהחליטה על הוצאתו להורג של סיאנוס בשנת 31.

תיאור המבנה

המקדש נבנה לרגלי גבעת הקפיטולין בסמוך לטאבולאריום. בשל מגבלות המקום המקדש היה החדר הקדמי במקדש רחב (45 מטרים) בחזיתו, וצר בעומקו (24 מטרים), ואילו החדר הפנימי רחב פחות (34 מטרים) וצר אף יותר (14 מטרים עומקו). טור של עמודים קורינתיים חילק את המבנה לשני אולמות. כיום נותרה רק רצפת המקדש.
המבנה היה מעוטר בפסלים רבים - חלקם העתקים של פסלים יווניים ובהם פסלי אפולון ויונו, אפולון התינוק ומינרווה (מעשה ידי הפסל אופרנור), פסל אסקלפיוס והיגיה (מעשה ידי ניקראטוס), פסל מרס ומרקוריוס (מעשה ידי פיסטון), פסל קרס ומינרווה (מעשה ידי סתניס), וכן ציורים רבים.
החזית האוקראינית השלישית

היסטוריה

ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הדרום-מערבית לחזית האוקראינית השלישית, ולמפקדה מונה רודיון מלינובסקי.
החזית לחמה במבצע דנייפר-קרפטי, ולאחר מכן השתתפה במבצע יאשי-קישינב. במאי 1944 החליף פיודור טולבוחין את מלינובסקי בפיקוד על החזית. בינואר 1945 השתתפה החזית בקרב על הונגריה, ולאחר מכן השתתפה בבלימת מתקפת הנגד הגרמנית.
בהמשך לחמה החזית בקרבות בהונגריה ובאוסטריה, והשתתפה בשחרור וינה.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים הדרומית ששכנה ברומניה ובבולגריה.
ז'אן-קלר טודיבו

טולוז

טודיבו גדל במחלקת הנוער של לה לילה, ובשנת 2016 הצטרף למחלקת הנוער של טולוז. ב-19 באוגוסט 2018 ערך טודיבו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השני בליגת העל הצרפתית. ב-30 בספטמבר הבקיע טודיבו את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-87 בתיקו 1-1 נגד סטאד רן במסגרת המחזור השמיני בליגה. בסך הכל ערך טודיבו עשר הופעות ליגה בטולוז.

ברצלונה

ב-8 בינואר 2019 הגיע טודיבו להסכם עם ברצלונה מהלה ליגה, לפיו יעבור לקבוצה בחודש יולי, כאשר חוזהו בטולוז יסתיים. עם זאת, ברצלונה קידמה את העברתו והוא הצטרף למועדון ב-31 בינואר. טודיבו קיבל את חולצה מספר 6. ב-13 באפריל ערך טודיבו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד וסקה במסגרת המחזור ה-32 בליגה. בסך הכל ערך טודיבו שתי הופעות ליגה בעונת 2018/2019 שבסופה זכתה ברצלונה באליפות ספרד.

קריירה בינלאומית

טודיבו לקח חלק עם נבחרת צרפת עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 לשנת 2019. הוא ערך הופעה אחת בטורניר.
נדיה בוארי

תחילת דרכה

בוארי נולדה בטקוראדי שבגאנה, לאב לבנוני ואם גנאית. היא למדה אמנויות הבמה באוניברסיטת גאנה, שם השלימה תואר BFA.

קריירה

הופעת הבכורה של בוארי בטלוויזיה הגנאית הייתה בסדרה Games People Play בסוף 2005, עליה קיבלה מועמדות לשחקנית הטובה ביותר. התפקיד הגדול הראשון שלה בסרט היה ב- Mummy's Daughter, אחריו היא כיכבה בסרט Beyonce: The President's Daughter. היא כיכבה ביותר מ-20 סרטים. ב-2013, היא יצרה סרט משלה, The Diary of Imogen Brown.

הצלחה בנוליווד

בוארי עברה מסרטים גנאים לנוליווד בסביבות שנת 2008. פריצת הדרך שלה הייתה בסרט Beyonce & Rihanna בתפקיד ביונסה לצד שחקנית נוליווד אומוטולה ג'לאדה אקיינדה אשר שיחקה את ריהאנה. הסרט היה ללהיט בניגריה וגם בגאנה. סרטי נוליווד בולטים אחרים ששיחקה בהם כוללים את Rough Rider, Beauty and the Beast, Holding Hope ו- Single and Married.
גם סדרות הסרטים ששיחקה מול שחקן נוליווד ג'ים אייקה זכו לפופולריות. הם כוללים את Hot Romance ו- Behind a Smile.
בשנת 2013 היא זכתה בפרס השחקנית הפאן אפריקאית הטובה ביותר בפרסי הבידור של ניגריה.

חיים אישיים

בוארי הייתה בעבר במערכת יחסים עם שחקן הכדורגל מייקל אסיין, ששיחק בנבחרת הלאומית של גאנה, וכן במועדון צ'לסי באנגליה. בשנת 2014, היא יצאה עם השחקן ג'ים אייקה, עמו כיכבה במספר סרטים. מאז, נולדו לבוארי תאומות, אך היא שומרת בסוד את זהות אביהן ואת הסטטוס של מערכת היחסים שלה.

פרסים

בוארי הייתה מועמדת פעמיים לפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע, בשנים 2001 ו-2009. היא זכתה בפרס לשחקנית הפאן אפריקאית הטובה ביותר בפרסי הבידור של ניגריה, המכירים במצוינות בתעשיית הבידור האפריקאית. בשנת 2014, היא זכתה ב"פרס הכרה מיוחד" בפרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק".
רב המנונא (השני)

משנתו

בתלמוד מובאות בשם רב המנונא גם אמרות הנסובות על דברי אגדה; כך לדוגמה אמר: "לא חרבה ירושלים, אלא בשביל שביטלו בה תינוקות של בית רבן." וכי "אין תחילת דינו של אדם אלא על דברי תורה."
באופן כללי רב המנונא עסק רבות בתפילה; כך לדוגמה קבע כמה מההלכות הבסיסיות למתפלל: "וחנה היא מדברת על לבה - מכאן למתפלל צריך שיכוין לבו, רק שפתיה נעות - מכאן למתפלל שיחתוך בשפתיו, וקולה לא ישמע - מכאן שאסור להגביה קולו בתפלתו, ויחשבה עלי לשכורה - מכאן ששכור אסור להתפלל."
באותו נושא, רב המנונא קבע חלק מברכות התורה - חלק מהותי מהתפילה המוכרת בימינו - את ברכת "אשר בחר בנו מכל העמים ונתן לנו את תורתו..." וקבע כי "זוהי מעולה שבברכות". כמו כן מובאות בתלמוד נוסחים של כמה ברכות נוספות שתיקן רב המנונא.
בתלמוד מובאות שני נוסחי תפילות שנהג לומר. האחת היא: "הא רב המנונא מצלי לה ורבי אלכסנדרי בתר דמצלי אמר הכי: רבון העולמים גלוי וידוע לפניך שרצוננו לעשות רצונך, ומי מעכב? - שאור שבעיסה ושעבוד מלכיות; יהי רצון מלפניך שתצילנו מידם, ונשוב לעשות חוקי רצונך בלבב שלם." והאחרת היא: "יהי רצון מלפניך השם אלוהינו שתעמידנו בקרן אורה ואל תעמידנו בקרן חשיכה, ואל ידווה ליבנו, ואל יחשכו עינינו."
תחנת הסגר לבעלי חיים

תחנת הסגר לבעלי חיים היא מכלאה לשמירת בעלי חיים לזמן מוגבל לצורך בדיקה להמצאות מחלות. מדינות רבות מחייבות הכנסת בעלי חיים לתחנת הסגר לזמן של בין 30-10 ימים לצורך מניעת העברת מחלות.

בישראל

עוד בימי המנדט הבריטי התקיימו על גבולות ארץ ישראל עשר תחנות הסגר לבעלי חיים, בין השאר בחצר גשר הישנה וצמח. בשנת 1938 הוקמה תחנת הסגר בנמל תל אביב כדי לאפשר ייבוא בקר דרך הנמל החדש.
לאחר הקמת מדינת ישראל מתקיימות תחנות הסגר אזוריות לבעלי חיים ברחבי ישראל, בין השאר בלוד ובחיפה.
בשנת 2015 יש בישראל שתי תחנות הסגר ממשלתיות לבעלי חיים, ברמלה ובחיפה. כן יש באילות ובצופר תחנות הסגר פרטיות הפועלות מסביבות 2005, הקולטות בקר מיובא דרך נמל אילת, בעיקר מאוסטרליה. תחנת הסגר נוספת פועלת במושב דור.
בינואר 2017 קבע בג"ץ כי תחנת ההסגר בעיר רמלה, ששטחה באחריות העיר לוד, תיסגר עד 1/7/2017. החלטה זו הגיעה לאחר שנים רבות של מאבק עיריית רמלה ותושביה.
ג'ון אלדרטון

ביוגרפיה

אלדרטון נולד בגיינסבורו שבמחוז לינקולנשייר. הוא בנם של איווי וגורדון ג'ון אלדרטון. הוא גדל בעיר האל ולמד בבית הספר התיכון קינגסטון.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בתפקיד ד"ר מון באופרת הסבון "Emergency – Ward 10" של ITV. הוא התחתן עם השחקנית ג'יל בראון שהייתה שותפה שלו לסדרה, אך מאוחר יותר הם התגרשו. אחרי שהופיע בסרטי קולנוע אחדים כמו "The System"‏ (1964), "Assignment K"‏ (1968), "דאפי" (1968) ו"חניבעל ברוקס" (1969), החל לשחק בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "Please Sir!", בתפקיד המורה האומלל מר הדג'ס. ב-1971 גילם את אותו תפקיד בסרט קולנוע באותו שם. ב-1972 הופיע בסדרה הקומית "My Wife Next Door" של ה-BBC לצידה של האנה גורדון. על תפקידו בסדרה זכה אלדרטון בפרס ג'ייקוב.
לאחר מכן קיבל אלדרטון את תפקיד הנהג, תומאס ווטקינס, בסדרת הדרמה המצליחה של ITV "על אדונים ומשרתים" בה הופיע לצידה של אשתו פולין קולינס. לבני הזוג נולדה בת, השחקנית קייט אלדרטון ושני בנים. קולינס ואלדרטון כיכבו יחד גם בסדרת הספין-אוף "תומאס ושרה", ובסיטקום נוסף בשם "No, Honestly". כמו כן הם הופיעו יחד בסדרה של עיבודים לסיפורים קצרים בשם "וודהאוס פלייהאוס" (1975–1978). בין לבין אלדרטון השתתף בסרט המדע בדיוני "זרדוז" (1974). ב-1976 גילם את דמותו של הווטרינר ג'יימס הריוט ביורקשייר של שנות השלושים, בסרט "It Shouldn't Happen to a Vet".
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה באוגוסט 1961 בתיאטרון רויאל יורק, במחזה "Badger's Green" מאת ר. ס. שריף. אחרי תקופת מה בתיאטרון הרפרטוארי, ב-1965 הופיע לראשונה בתיאטרון מרמייד בלונדון במחזה "Spring and Port Wine" בתפקיד הרולד קרומפטון. בהמשך הועברה ההצגה לתיאטרון אפולו. במרץ 1969 שיחק בתפקיד אריק הוידן בהפקה של הרויאל שייקספיר קומפני של המחזה "Dutch Uncle" בתיאטרון אלדוויץ'. ביולי 1969 גילם את ג'ימי קופר במחזה "The Night I Chased the Women with an Eel" ב"קומדי תיאטר". באוקטובר 1973, השתתף בתפקיד סטנלי ב"סיפורי פאנץ' וג'ודי" בתיאטרון Howff, ובאותו תפקיד הופיע גם ב"קומדי תיאטר". ב-1975 שיחק במחזה "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר בתפקיד סטנלי בתיאטרון שו. בתיאטרון אפולו שיחק במאי 1976 במחזה "Confusions" מאת אייקבורן וגילם ארבע דמויות.
בשנות השמונים והתשעים היו לאלדרטון מעט הופעות בטלוויזיה. עם זאת הוא דיבב בסדרת הטלוויזיה "'Little Miss" יחד עם אשתו פולין קולינס. בין השנים 1987 ו-1994 שימש כקריין בדיבוב האנגלי של הסדרה "סמי הכבאי", בה דיבב את כל הדמויות. בין השנים 1989 ו-1992 כיכב בסדרה "Forever Green" בתפקיד ג'ק בולט, וב-1995 הופיע בסרט הקולנוע "Clockwork Mice".
אלדרטון כיכב לצידה של אשתו, פולין, בסרט "Mrs Caldicot's Cabbage War" משנת 2002, ובסרט "נערות לוח השנה" מ-2003. בטלוויזיה שיחק ב-2004 בסדרת הדרמה של ה-BBC "הוא ידע שהוא צודק" על פי רומן של אנתוני טרולופ. עוד ב-2004 השתתף בעונה הראשונה של הסדרה "דוק מרטין" בפרק "Of All the Harbours in All the Towns" בתפקיד המלח ג'ין סלייטר, ידיד ואהובה של הדודה ג'ואן. בסדרה "דוריט הקטנה", עיבוד משנת 2008 לספרו של צ'ארלס דיקנס שיחק אלדרטון בתפקיד כריסטופר קסבי.

חיים אישיים

ב-1969 נשא אלדרטון לאישה את השחקנית פולין קולינס והם חיים בהמפסטד שבלונדון. לבני הזוג שלושה ילדים ניקולס (יליד 1972), קייט (ילידת 1973) וריצ'רד (יליד 1978). לאלדרטון יש בת חורגת בשם לואיז.
היבריס

היבריס (ביוונית: ὕβρις; באנגלית: Hubris) במובנו המודרני הוא רגש של גאווה וגבהות־לב מוגזמים, הגוררים בעקבותיהם עונש ותבוסה. ביוון העתיקה היה מובנו של המושג שונה מעט, והתייחס לפגיעה בוטה בזכויות הזולת, אשר מביאה להשפלתו.

במיתולוגיה היוונית

במיתולוגיה היוונית הייתה היבריס נימפה, אשר יצרה ביחד עם הרמס את האל־למחצה פאן.

משמעותו הקלאסית של ההיבריס

אריסטו הגדיר את רגש ההיבריס כך: "ההיבריס הוא עשייתם של דברים או אמירתם במטרה להשפיל את מושאם, לא לשם רווח כלשהו לאומרם, אלא לשם סיפוק עצמי בלבד. ההיבריס אינו נועד לנקום עלבונות מן העבר; זוהי הנקמה. ההנאה שבהיבריס, זו סיבתה: בני האדם סבורים שאם ינהגו בגסות בזולתם, קרנם תעלה". 
להבנת ההגדרה הזו, חשובים המושגים היוונים של כבוד (טימֵה) ושל בושה. לפי השקפתו של אריסטו, מעשה של היבריס הוא מעשה המבייש את קורבנו על לא-עוול-בכפו, למען מילוי הסיפוק של עושה המעשה.
ההיבריס היה פשע באתונה הקלאסית. עבירות ההיבריס כללו עבירות שונות, למשל כאלה שהיו נקראות בימינו תקיפה, תקיפה מינית, הונאה וגניבה. שני מקרים מפורסמים מופיעים בנאומיו של דמוסתנס. הראשון הוא מקרה שבו חבט מדיאס באגרופו בפניו של דמוסתנס בתיאטרון (מתוך "נגד מדיאס"). המקרה השני, מתוך "נגד קונון", הוא מקרה שבו נאשם תקף אדם אחר וקרא מעליו קריאות כשל תרנגול; ההיבריס מתגלה במקרה הזה יותר בקריאות המעליבות מאשר בתקיפה עצמה. 
מקרים מוקדמים של היבריס בספרות היוונית הקלאסית של הומרוס: אצל אודיסאוס ואנשיו באיליאדה שלא הכירו תודה לאלים ובמיוחד לפוסידון - אל הים על ניצחונם הגדול בטרויה. דבר שגרם למסע יסורים בלב ים, שבו כולם למעט אודיסאוס (שאתנה מגינה עליו) נהרגו. ואצל מחזריה החוצפנים של פנלופה, באודיסיאה, שנאלצו לשלם בסוף במותם, על הסגת הגבול היהירה שלהם בביתו של אודיסיאוס. 
ההיבריס מתואר לעיתים קרובות בתור שגיאתן (άμαρτία) של הדמויות בטרגדיה היוונית, והסיבה לחורבנם, או הנמסיס שלהן. אלא שהטרגדיה מייצגת רק חלק קטן ממקרי ההיבריס בספרות היוונית, וברוב המקרים ההיבריס מתייחס לעבירות שבין אדם לחברו. כיום ידוע שהיוונים לא חשבו על פי רוב על ההיבריס כעל עניין דתי שהאלים מענישים בגללו.
המשנה במסכת אבות מזהירה על כך: "אל תשתדל לראותו בשעת קלקלתו". ההגדרה המקובלת בספרות התורנית היא: "המתכבד בקלון חבירו", שעל פי חז"ל אין לו חלק לעולם הבא.

משמעותו המודרנית של ההיבריס

במובנו המודרני, היבריס משמעו גאווה וגבהות־לב מוגזמים. הוא נקשר בחוסר ידיעת ההיסטוריה ובחוסר ענווה. לפי המקובל, מי שנאשם בהיבריס צפוי להיענש, בדומה לקשר הקלאסי בין היבריס לנמסיס בעולם היווני ולציטוט התנ"כי "לִפְנֵי־שֶׁבֶר - גָּאוֹן, וְלִפְנֵי כִשָּׁלוֹן - גֹּבַהּ רֽוּחַ".
"היבריס" הוא שם חלקה הראשון של הביוגרפיה של אדולף היטלר, מאת איאן קרשו (שם החלק השני הוא "נמסיס").