ספק (הלכה)

ספק הוא מצב של אי ודאות. בספרות ההלכה לדורותיה דנו בשאלה כיצד יש להכריע במצבי ספק הנוגעים לפסיקת ההלכה. התחום ההלכתי העוסק בהתוויית כללים והוראות למצבים של ספק מכונה דיני ספקות.
מצב שבו האדם נדרש לעשות משהו כשהוא אינו יודע האם המעשה מותר או אסור על פי ההלכה הוא ספק. וכן כאשר האדם יודע מהי ההלכה אך חסרים לו נתונים משמעותיים על מה שהתרחש במציאות. גם כאשר מגיע לפני בית הדין דיון שבו לאף אחד מהצדדים אין הוכחה חותכת שהדין עמו - זהו ספק.
מחלוקת בין פוסקים עלולה ליצור אצל הלומדים סוג של ספק, כיוון שאינם יודעים מי מביניהם צודק.
ספק נוסף הוא בעיא דלא איפשטא - שהיא התרחשות שהועלתה בגמרא, והאמוראים לא ידעו מה דינה.
ספקות אלו מכונים ספיקא דדינא (מארמית: סְפק של דין).

הספק במקורות

במקרא ישנה התייחסות למצב ספק, בפרשת ויקרא, שם נכתב שאם אדם בספק האם עבר עבירה המחייבת הבאת קורבן חטאת, עליו להביא איל לקורבן הנקרא אשם תלוי.
חז"ל עמדו על כך שהתורה החמירה כאן בספק יותר מאשר בוודאי, כיוון שהשווי המינימלי של קורבן אשם הוא שני שקלים, בעוד שלקורבן חטאת לא נקבע שווי מינימלי. רבי יונה גירונדי הסביר זאת: "מפני שעל הודאי משים האדם החטא אל לבו, ודואג ומתחרט עליו וחוזר בתשובה שלימה; אבל על הספק עושה סברות, ואומר: אותה חתיכה שאכלתי - אולי הייתה מותרת, ולא ישית אל לבו לשוב, ולזה החמירו בו יותר".
במסכת אבות מדריך רבן גמליאל: "עשה לך רב והסתלק מן הספק ואל תרבה לעשר אומדות". חלק מהפרשנים, בתוכם רבי עובדיה מברטנורא, מסבירים כי הכוונה היא שכאשר נדרש אדם לפסוק והוא נתון בספק, עליו למנות לעצמו רב כדי שלא יטעה. כמו כן גם האזהרה האחרונה, "אל תרבה לעשר אומדות", מזהירה את האדם להתרחק ממצבים שאינם ודאיים. פירוש ההוראה הוא שכאשר מעשרים יש להמעיט מלעשר על פי אומדן, אלא יש לחשב במדויק את כמות המעשר שכן חריגה לכאן או לכאן תפגום בכשרות הפירות.

ספק ספיקא

ספק ספיקא הוא מצב שבו אחת מהאפשרויות מוטלת בשני ספקות. למשל: "ספק אם הטלפון שבור או שהוא תוקן, וגם אם הוא מתוקן, ספק אם הוא מחובר או לא"; כיוון שהאפשרות שהטלפון פעיל מוטלת בשני ספקות, האפשרות שהטלפון פעיל היא ספק ספיקא.
גם בדינים שחיובם הוא מהתורה, אין לחשוש ולהחמיר כשיש ספק ספיקא.  לעומת זאת, במצב של ספק ספיקא להחמיר, כלומר: כאשר יש שתי סיבות להחמיר ושתיהן מוטלות בספק, גם בדינים דרבנן יש להחמיר. יוצא מכלל זה הוא "ספק ברכות".

ספק ספיקא המתהפך

על פי חלק מהפוסקים, מקלים בספק ספיקא דאורייתא, רק כאשר הספק הוא "ספק ספיקא המתהפך", זאת אומרת: כל צד של הספק יכול להתקיים גם בלי הצד השני (שני הספקות הם מאורעות בלתי תלויים). לדוגמה הספק שהוצג בדוגמה למעלה הוא ספק ספיקא המתהפך שכן גם אם הטלפון אינו מחובר ייתכן שהוא תקין וייתכן שאיננו תקין וגם אם אינו תקין ייתכן שהוא מחובר וייתכן שאיננו מחובר. קיים גם ספק ספיקא שאינו מתהפך, לדוגמה: אם קיים חשש שזאב נכנס לדיר, ואם נכנס ייתכן שנשך את אחד הכבשים. האפשרות שהזאב טרף היא בספק ספיקא שכן ייתכן שנכנס וייתכן שלא נכנס וגם אם נכנס ייתכן שנשך וייתכן שלא, אך ספק זה איננו מתהפך כי אם הזאב לא נכנס לא ייתכן שנשך. לכן על פי חלק מהפוסקים ספק כזה אינו נחשב ל"ספק ספיקא".

ספק ספיקא משם אחד

עוד כתבו חלק מהראשונים שאם שני הספקות שווים מבחינת משמעותם ההלכתית, גם אם הם נגרמים ממציאות שונה, הדבר לא נחשב לספק ספיקא. למשל: אדם שקידש אישה בגיל שלוש שנים ונשאה כשבגרה, ולאחר הנישואין התברר שהיא איננה בתולה. כעת, ייתכן שזנתה כשהייתה קטנה ואינה אסורה על בעלה, אך גם לו זנתה בהיותה גדולה - ייתכן שנבעלה באונס. התוספות קובע כי אפשרות כזו אינה נחשבת ל"ספק ספיקא", כיוון ששני הצדדים שווים במהותם הואיל וגם פיתוי קטנה נחשב לאונס ולמעשה קיים רק ספק אחד: האם בעילתה נתבצעה באונס או ברצון.

ספקא דדינא

אחד מסוגי הספיקות הוא ספק שלא נולד במציאות שבשטח אלא בבית המדרש, ספק זה הוא ספיקא דדינא. ספק מסוג זה מתעורר כשהפוסקים השונים חלוקים בדעותיהם או כאשר נמצא מצב שהפוסקים לא מצאו עבורו פתרון הלכתי. קיימות מחלוקות רבות בספרות ולא כולן הן ספיקא דדינא, שכן קיימים כללים להכרעת המחלוקות כדוגמת יחיד ורבים הלכה כרבים, אך יש מחלוקות שלא ניתן להן מענה במסגרת כללים אלו.

הנהגה ובירור

אחת החקירות הנפוצות שחקרו האחרונים בנוגע לרבים מכללי ההכרעה בספקות, היא האם לראות אותם כ"הנהגה" או כ"בירור". למשל, בנוגע להליכה אחרי הרוב, חקרו האם זהו בירור – הכרעה מציאותית שהאמת היא כפי הרוב, או הנהגה בלבד – הלכה שצריך לנהוג על פי הרוב, אף על פי שהמציאות עדיין נחשבת למסופקת. במקרים רבים כתבו האחרונים שיש נפקא מינות לחקירות כאלו, למשל: האם ניתן לקבל מצב של שתי הכרעות הסותרות זו את זו; אם ההכרעה היא רק הנהגה אין בכך בעיה, אך בשתי הכרעות כאלו שנחשבות לבירור צריך להכריע איזו להעדיף על פני השנייה.

ספק נפשות

כאשר קיים ספק האם אדם מחויב במיתת מאחת ארבע מיתות בית דין, או לא, על בית הדין להקל ולפטור אותו מספק ואין להם רשות "להחמיר" ולהורגו.
נחלקו הראשונים בסיבה לדין זה; לפי דברי התוספות מקורו של הדין הוא בסברא, ולפי הרשב"ם הדין נלמד מהפסוק "והצילו העדה" ממנו כבר נלמד שהדיינים מצווים לחפש הסברים כדי שהנידון יינצל ממיתה, ואומר הרשב"ם שוודאי שבמקום ספק על בית הדין לנטות אחר הצד הפוטר אותו ממיתה.
בדומה לכך במצב שיש ספק פיקוח נפש דינו כפיקוח נפש ומותר לבצע עבירה כדי להציל חיים גם אם קיים ספק אם ביצוע העבירה אכן יציל חיי אדם.

בדיני ממונות

בדיני ממונות קובע הכלל "אין ספק מוציא מידי ודאי" שכאשר ממון מוטל בספק, וקיים אחד שיש לו בעלות ודאית על חפץ, וספק אם לשני יש חלק בחפץ, האדם המסופק לא יוכל להוציא מידי הוודאי, שכן הוודאי נחשב למוחזק בנכסים.

בין השמשות

בין השמשות הוא פרק הזמן שבין סוף היום לתחילת הלילה. הוא מתחיל בשקיעת החמה ומסתיים בצאת הכוכבים. קיים ספק האם בין השמשות שייך ליום או ללילה וכיוון שבהלכה היום מתחיל מהערב שלפניו קיים גם ספק אם בין השמשות שייך ליום שלפניו או לזה שאחריו. קיימת משמעות הלכתית לשאלת הגדרת זמן זה והיא נוגעת בתחומים רבים ומגוונים, ובהם: כניסת ויציאת שבתות וחגים וספירת הימים לברית מילה ולנידה.