סמי אל מגריבי

רקע משפחתי ושנות צעירותו במרוקו

סמי אל מגריבי נולד בעיר הנמל סאפי במרוקו, כבן הצעיר מבין שלושה בנים של החייט עמרם אמזלג ואשתו פרחה. אל מגריבי נולד, לדבריו, בסימן השירה: לפי המסורת, ביום השביעי של פסח, משה רבנו שר אחרי קריעת ים סוף את שירת הים. ביום שנערכה ברית המילה שלו, אביו הזמין לפי המנהג זמרות הקרויות שילהאט, על מנת שתשירנה על יד עריסתו

בגיל 4 עבר סמי עם משפחתו לעיר הבירה, רבאט.
מגיל 7 הראה כישורים מוזיקליים בולטים ובנה לעצמו מנדולינה. עוד בימי בית הספר היסודי הצטרף בנגינה ושירה לקבוצת מוזיקאים במלאח היהודי ברבאט. למד לנגן בעוד באופן עצמאי והתוודע למוזיקת "אל אלה" ולסגנונות השירה הערבית-האנדלוסית והמרוקנית. הוא קיבל שיעורי מוזיקה ממספר אמנים, בניהם מעלם בן עיסא אל אופיר, פקיד בנק שהיה גם נגן מנדולינה בתזמורת אנדולסית אלג'ראית של רדיו מרוקו, מוחמד בנגאבריט, מומחה במוזיקה הקלאסית האנדלוסית, פירו, ומקי אל הג'אם.
אל מגריבי הושפע בזמרתו מהזמר הנערץ עליו, סלים הללי, יהודי מאלג'יריה.
אחרי מות אמו, בהיותו בן 14, אביו עבר עם הילדים לעיר סאלה, שם נישא בשנית לאישה אלמנה שהיו לה שלושה ילדים. בסאלה למד סמי אל מגריבי בבית הספר "אליאנס".
בין היתר, הצטיין בלימודי השפה הערבית, דבר שהיה ניכר בדיקציה חסרת הדופי שבפיו. בהמשך שר וניגן בחתונות, השתלם בקונסרבטוריון בקזבלנקה ובגיל 20 ויתר על קריירה בתחום המסחר כדי להקדיש את עצמו למוזיקה.
בגיל 21 התחתן עם מסודי לבית כהן מן העיר סאלה ועבר לגור איתה ברבאט.

פעילותו המוזיקלית בתחום המוזיקה האנדלוסית והפופולרית המרוקנית

החל משנת 1949, אחרי שנולדו שתי בנותיו, עבר אל מגריבי עם משפחתו לפריז שם הקליט בעזרת מוזיקאי בשם מדרומי את תקליטו הראשון. בחזרתו למרוקו, התגורר בקזבלנקה ושר וניגן במועדון של שייח רדואן בנסארי. משייח רדואן למד דוגמאות רבות של מוזיקת האוזי, מיאזן (מקצבים) והאופי. אז אימץ את השם המסחרי "סמי אל מגריבי" ויחד עם שייח רדואן התחיל להקליט ולמכור אלפי תקליטים. בשנות ה-50 הכיר אמנים של המוזיקה האנדלוסית מאלג'יר ומתלמסאן כמו למשל את שיח לארבי בן סארי (מת ב-1964) ואת עבד-אל-כרים דאלי, שהרחיבו את אופקיו והשפיעו מאוד על אמנותו. הרפרטואר של אל מגריבי נעשה עשיר מאוד: החל מסוגות שונות של המוזיקה המרוקנית המסורתית, כמו למשל קאסידות מאת סידי קאדור של עלאמי, של בנמסאיב, שייח בועזה, בנסלימן ושל זמרי מלהון אחרים, שאל מגריבי העניק להם ביצוע ייחודי ועד לשירים קליטים של מוזיקה קלה. אחרי מות אביו לקח לחסותו בקזבלנקה את אחיו הקטנים ודאג להם. בקזבלנקה נולדו לו עוד ארבעה ילדים. בשנת 1955 התגורר שוב עם המשפחה בפריז וחזר אחרי שמרוקו הייתה לעצמאית בשנת 1956. עם תזמורתו למוזיקה קלה, בת עשרת הנגנים "סמי בויס", הפך יחד עם סלים הילאלי לאחד מכוכבי חיי הבידור בקזבלנקה.
בין השנים 1950–1965 הלחין בעצמו מוזיקה עירונית פופולרית מושפעת מסויטות ה"נוּבּה של מוזיקת גארנטי הערבית-אנדלוסית, מהמאוואל, המלהון וההאוזי.
עם להיטיו המפורסמים נמנים: "אי אי לוכאן כאנו אנדי לי מליאנין" ("אילו היו לי מיליונים"), כפתנך מחלול יא לאלא ("החלוק שלך פתוח, גברת") עומרי מא ננסאךּ יא מאמא (לא אשכח אותך לעולם, אמא, שיר געגועים שהפך מאוד פופולרי בין העולים ממרוקו לישראל בשנות ה-50, תורגם לעברית והתפרסם בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר הוצמדו לו מילים חדשות בשם "בזוכרי ימים ימימה" אל קאווי, מאל חביבי מאלו. ידועה מאוד גם שירתו את הקסידה "בן סוסן" שכתב המשורר בנישו. בין שיריו היו כאלה שהתייחסו לחיי היום יום ולאירועים שהסעירו את המדינה: כתב שיר על "השוק השחור" בימי המצוקה הכלכלית שליוותה את תקופת מלחמת העולם השנייה, שיר לכבוד חזרתו מגלות מדגסקר של הסולטאן מוחמד החמישי (1955) - "אלף הניה והניה, כולו לסלמה סידנא מוחמד אל כמיס סולטאן אל מגריב" ("הללו ושבחו") ושיר קינה אחרי רעידת האדמה באגאדיר בשנת 1960. הוזמן לא פעם לארמון מלך מרוקו ושירתו הייתה אהובה על המלכים מוחמד החמישי וחסן השני.
אל מגריבי עזב את מרוקו סופית לפריז בשנת 1959. בנוסף לכשרונו המוזיקלי, אל מגריבי היה גבר נאה מאוד וכבש את לבן של הנשים. נפוצו שמועות על רומן בין המוזיקאי ובין אשה ממשפחת המלך. לפי שמועות אלה, זאת הייתה הסיבה העיקרית לעזיבתו את מרוקו. האמן עצמו סיפר למקורביו שלמעשה הנסיכה בה דובר אכן חיזרה אחריו אך הוא לא נענה.

התמקדותו בחזנות ושנותיו האחרונות

בשנת 1967 היגר לקנדה והתיישב בקוויבק בעיר מונטריאול.
שם פתח בקריירה של חזן ופייטן במשך שש-עשרה שנה בית הכנסת הספרדי-פורטוגזי במונטריאול, מבלי להזניח לחלוטין את זמירת המוזיקה הפופולרית לרגל קונצרטים בפני הקהל הרחב בקנדה, במרוקו, בצרפת ובישראל.
הזמר הרגיש קשור מאוד לישראל, שבה התגוררו גם חלק ממשפחתו הקרובה. בשנת 1962 הופיע בה לראשונה, בבנייני האומה בירושלים ובאולמות אחרים. בין השנים 1984–1996 התגורר ופעל בישראל.
בשנות ה-90 היה אל מגריבי במשך כמה שנים המנהל הפדגוגי של המרכז "פיוט תקוותנו" באשדוד וניצח על תזמורת המרכז. הוא תמך במפעל הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית (1994) ויש אומרים כי התאכזב כשלא התמנה כמנהלה.
בשנת 1996 חזר לגור בקנדה. באמריקה פעל לתקופת-מה כחזן בית הכנסת הספרדי "בית יוסף" בניו ג'רזי.
סמי אל מגריבי השתתף באירועים מוזיקליים רבים - שר בהצלחה רבה ב"פלאס דז אר" (ככר האמנויות) במונטריאול בשנים 1977 (עם מבחר להיטיו) ו-1984 (עם תוכנית מוזיקה מצרית), בפסטיבל באוז'דה ב-1999, בפסטיבל למוזיקת גארנטי בשנת 2000 בתיאטרון "מוחמד החמישי" ברבאט, ב"פסטיבל למוזיקה ערבית" במונטריאול בשנת 2005 ולרגל מלאת 80 להולדתו הוזמן בסתיו 2002 לישראל לקונצרט הצדעה בבניין האופרה הישראלית בתל אביב בליווי התזמורת האנדלוסית הישראלית. בישראל נתן באותה הזדמנות כעשרים רסיטלים בערים רבות. שירתו שזכתה להערכה בציבור גדול של מוסלמים ויהודים כאחד בצפון אפריקה, הושמעה בערוצי טלוויזיה ורדיו במרוקו ובאלג'יריה.
בשנת 2005 הוזמן למרוקו כדי להשתתף בתוכנית "שאדה אל אלחאן" בערוץ הטלוויזיה 2M לצידם של סי אחמד פירו וחייאת בוכריס. בשנת 2006 שודרה תוכנית עליו בערוץ הרדיו "אלג'יר 3". עדיין בגיל 80 אירגן לעצמו במונטריאול תזמורת אנדלוסית קטנה שליווה אותו בזמרה.
סמי אל מגריבי הלך לעולמו במרץ 2008 ונקבר בהתחלה במונטריאול בטקס שבו נכח גם הקונסול של מרוקו בעיר. מאוחר יותר הובא למנוחות בעיר אשדוד בישראל. השאיר אשה, מסודי ושישה ילדים - בן וחמש בנות. אחת מבנותיו, יולאנד אל-מגריבי, המשיכה לשיר מהרפרטואר של אביה המנוח.