נהריים

נהריים (בערבית: الباقورة, אל-באקורה) הוא אתר בבקעת הירדן הגובל בין ישראל, לבין ממלכת ירדן סמוך ליישוב מנחמיה, שבו שכן מפעל החשמל של חברת החשמל, על גדות שני נהרות (מכאן השם נהריים), נהר הירמוך ונהר הירדן.

תחנת הכוח

את מפעל החשמל ההידרואלקטרי בנהריים, שנקרא "ירדן א'", הקים פנחס רוטנברג. תחנת הכוח שנבנתה הייתה הראשונה מבין ארבע תחנות שתכנן רוטנברג להקים לאורך בקעת הירדן. תוכניתו המקורית של רוטנברג הייתה הקמת 13 תחנות כוח הידרואלקטריות בארץ ישראל. רוטנברג קיבל ב-5 במרץ 1926 לאחר מאמצים, זיכיון לתקופה של שבעים שנה לניצול מי הירדן ומי הירמוך להספקת חשמל בארץ ישראל ובעבר הירדן.
עבודת הבנייה של המפעל בנהריים הייתה עבודה עברית של 600 פועלים. העבודה החלה באוגוסט 1927, ונוהלה בידי פנחס רוטנברג, שכונה בפי העם "הזקן מנהריים" בהיותו מבוגר יחסית לפועלים שעבדו במקום. בתכנון השתתף גם בנימין אוראל.
כלים כבדים הועברו באמצעות מסילת רכבת העמק הקרובה, שהוספו לה שלוחות שהגיעו לאתר התחנה. במקום הוקמה גם תחנת רכבת להסעת העובדים. בנוסף למבנה תחנת הכוח תוכננה והוקמה מערכת של מאגרים, סכרים ותעלות. ב-13 בפברואר 1931 אירע במקום שיטפון גדול, זמן קצר לפני שעמדו להפעיל את תחנת הכוח. ספיקת המים בשיטפון הוערכה ב-1,200 ממ"ק - כמות כפולה מהמתוכנן. הדופן הדרומית של תעלת המים הראשית נפרצה ונגרם לאתר נזק רב כולל הרס אתר המיתוג שמוקם בין התעלה לבין הירדן. הפועלים היו מוכנים לתקן את הנזק ללא תשלום משכורות, תמורת מזון בלבד, אך רוטנברג הצליח לגייס מימון להשלמת תחנת הכח.
בתחנה הותקנו שלוש טורבינות והוכן מקום לטורבינה רביעית שלא הותקנה. הספק התחנה היה כ-18 מגה ואט חשמל. ניסיונות ההרצה והפקת החשמל בתחנת הכוח בנהריים החלו בחורף 1932. ב-9 ביולי 1932 נחנך האתר באופן רשמי, בהשתתפות הנציב העליון של ארץ ישראל סר ארתור ווקופ, נציב בריטניה בעבר הירדן קולונל קוקס, האמיר עבדאללה ופנחס רוטנברג.
רופא מחנה העובדים בנהריים, הד"ר יוסף קוט, פעל נגד התשישות וההתייבשות של הפועלים בהוספת מלח למזונם.
סמוך למפעל בנהריים הוקם בעבר הירדן המזרחי יישוב לשיכון עובדי המפעל ומשפחותיהם - תל אור. השם ניתן בהיותו קרוב וקשור לתחנת הכוח. בשל בידודו של היישוב ולמרות קוטנו, הוקם במקום בית ספר לילדי העובדים על ידי יוסף חנני.

מלחמת העצמאות והסכם השלום עם ירדן

גולדה מאיר נפגשה עם המלך הירדני עבדאללה פעמיים בבית רוטנברג בנהריים לקראת תום המנדט הבריטי בארץ. רוב הנשים והילדים פונו מתל אור מה-12 באפריל 1948 במשך כשבועיים. ב-15 במאי קיבלו תושבי המקום אולטימטום מהלגיון הירדני להיכנע או לעזוב את המקום. מחלקת ההגנה עזבה עם רוב הנשק ונשארו במקום בעלי תעודות זהות ירדניות. הצבא העיראקי נכנס לנהריים ולקח בשבי 30 מאנשי המקום. שתי נשים שנמנו עם השבויים הוחזרו ב-6 ביוני. שאר התושבים והעובדים שנלקחו בשבי שוחררו אחרי תשעה חודשים. עם כיבוש המקום על ידי כוחות ירדן בראשית מלחמת העצמאות, הופסקה פעילותו של המפעל. היישוב תל אור וכן המפעל נבזזו ונהרסו על ידי החיילים הירדנים והעיראקים. לקראת סוף מלחמת העצמאות בקשו בצה"ל לכבוש את נהריים ולצורך כך הוכן גשר, על פי מידע שניתן על ידי עובד חברת החשמל. אולם לקראת ההתקפה התברר שהגשר קצר מדי, וההתקפה בוטלה. במסגרת הסכמי שביתת הנשק עם ירדן ב-1949, חלק משטחה של נהריים (להוציא תחנת הכוח עצמה) ניתן לישראל.
בהסכם השלום עם ירדן נקבע כי הגבול הבינלאומי ייקבע בזיקה לגבול המנדטורי. לפיכך, חלק השטח בנהריים שהיה מאז קום המדינה בשליטת ישראל, היה עתה צריך לעבור לירדן. מאחר והשטח בזיקה ובקניין יהודי-ישראלי ברור, הוחלט על מתן "משטר מיוחד" לשטח, במסגרתו ישראל תכיר בריבונות הירדנית עליו והירדנים יכירו בקניין הישראלי. על כן, בפועל תהיה גישה חופשית לישראלים לאיזור זה, ללא צורך בדרכונים או אשרות. בנוסף, חוקי העבירות הפליליות והמכס לא יחולו על הישראלים בשטח זה, אלא אלו הישראליים. הסדר מיוחד זה, שנקבע בנספח Iב' להסכם השלום, יחול לתקופה של 25 שנים ויחודש אוטומטית לתקופות של 25 שנים למעט אם אחד הצדדים יתנגד לכך, בהתראה של שנה מראש.
באוקטובר 2018 הודיע מלך ירדן כי הוא מתנגד לחידוש המשטר המיוחד באיזור נהריים (ובאיזור צופר גם כן).

במאה ה-21

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. החזירו לירדנים כבר?
בתחילת המאה ה-21 ניתן לסייר באופן מאורגן במפעל החשמל. קיבוץ גשר וחברת החשמל הקימו, בצד הישראלי של הגבול, דגם גדול הממחיש את פעולת מפעל החשמל בנהריים ומציגים את סיפור המקום גם באמצעות חיזיון אור-קולי. בסיור באזור ניתן גם לראות שרידים ממסילת רכבת העמק, תחנות של רכבת זו, עמודי החשמל המקוריים שהובילו וסיפקו את כל החשמל לעיר חיפה לפני מלחמת העצמאות, וכן גלעד פורח המנציח את זכר הילדות שנרצחו במקום.
ניתן לטייל באופן עצמאי בשביל הסכרים, העובר לאורך כל התעלות והסכרים, עד מעבר הגבול, וכן ניתן לטייל עם הדרכה בשטח שבממלכת ירדן. קיימות תוכניות להקמת פארק ישראלי - ירדני במקום.
ב-21 באוקטובר 2018 הודיעה ירדן כי בהתאם להסכם היא בוחרת להפסיק את החכירה של שטח אי השלום ומובלעת צופר למדינת ישראל, ובתוך כשנה מאותו היום תחיל עליהם את ריבונותה המלאה.