If You Had My Love

רקע

בשנת 1997 לופז שיחקה בסרט אוטוביוגרפי, את הזמרת המקסיקנית סלינה והעבודה שלה על הסרט עוררה בה את הרצון לפנות גם לכיוון מוזיקלי בקריירה שלה. לופז טענה כי הייתה לה מאז ומתמיד תשוקה לרקוד ולשיר והסרט עורר בה את התשוקה הזו. הסרט גם דחף את לופז להתחבר חזרה לשורשים הלטיניים שלה מה שגרם לה להתחיל להקליט שירים בספרדית. המנהלת האישית שלה שלחה הקלטה שלה שרה לחברת התקליטים סוני מיוזיק, שם ראש החברה טומי מוטולה, הציע לה לשיר באנגלית ובכך היא החלה להקליט את אלבום הבכורה שלה On the 6. הקלטת האלבום הייתה כרוכה בסיכון עקב ניסיונות כושלים של שחקנים אחרים לשלב את קריירת המשחק שלהם עם מוזיקה, אך לבסוף המהלך יצא לפועל ולופז הוציאה את שיר הבכורה שלה "If You Had My Love". במקור, לופז רצתה כי השיר "Feelin' So Good" ייצא כסינגל הראשון אך מסיבות לא ידועות ההחלטה לא יצאה לפועל. השיר נכתב על ידי רודני ג'רקינס, לה-שון דניאלס וקורי רוני, הופק על ידי רודני ג'רקינס, הונדס על ידי פרנקלין גרנט ורוב ווילאמס, והקולטו לו קולות רקע על ידי שאונית הארל וג'ניפר קאר.
במקור, השיר היה מיועד למייקל ג'קסון אך הוא דחה את ההצעה מכיוון שהוא הרגיש שהשיר מתאים יותר לאישה מאשר לגבר. קורי רוני שהיה אחד מהכתובים והמפיקים של אלבום הבכורה של לופז הציע את השיר לג'קסון אך הוא קיווה שהוא לא יסכים ודווקא לופז תיקח אותו. לאחר מכן רוני ולה-שון דניאלס שהיה אחד מהכותבים של השיר השלימו את כתיבת השיר ונתנו אותו ללופז. אם כי עיתונאי בשם דמיאן שילדס טען שלופז התחילה להקליט את השיר עוד בשנת 1998 לפני שהוא הוצע לג'קסון, אך השיר הגיע גם לאוזניו של ג'קסון שרצה את השיר בעצמו וכותביי השיר לא רצו להתווכח עם ג'קסון אם הוא יקבל את השיר או לא והעדיפו לוותר לו אם ירצה את השיר, אך ג'קסון החליט לבסוף לוותר על השיר באמונה שהוא מתאים יותר לאישה משאר לגבר.
עם יציאת השיר הוא עורר מחלוקת מכיוון שרודני ג'רקינס אחד מכותביי השיר כתב שיר כמעט זהה עבור הזמרת שנטה מור. מור טענה כי השיר שלה "If I Gave Love" נכתב מחדש עם אותו עיבוד לבקשתו של שון קומבס שהיה אחד ממפיקי אלבום הבכורה של לופז. לטענתה של מור קומבס שמע את השיר שלה ואמר שהוא רוצה אותו, ג'רקינס טען כי השיר כבר מיועד לה ושזה מאוחר מדי אך ג'רקינס הסכים לכתוב עבור קומבס שיר דומה.

הרכב מוזיקלי

השיר הוא שיר מיד-טמפו פופ ו-R&B באורך של 4:25 דקות אשר מכיל אלמנטים של סלסלה והיפ-הופ. השיר נכתב על ידי רודני ג'רקינס, לה-שון דניאלס וקורי רוני והופק על ידי רודני ג'רקינס. השיר נכתב בסולם בי-מינור בקצב של 94 ביטים לדקה. מבחינת מכשור, נעשה שימוש בשיר בפסנתר וגיטרה. מבחינה ווקאלית, קולה של לופז בשיר משתרע מתו A3 לתו E5 (מתווים נמוכים לתווים גבוהים).
מבחינה לירית, השיר בנוי בצורה של שיחה בה לופז מתעממת עם בן זוגה על מספר כללי יסוד לפני שהם יוכלו להיות ביחד. בספרה True Love, שיצא בשנת 2014, לופז הסבירה כי המילים של השיר מתייחסות להתחלה של מערכת יחסים ותיאום ציפיות בין בני הזוג שמלווה גם בחששות. הבתים בשיר עוסקים בניסיון לקבוע את הכללים של מערכת היחסים בעוד הפזמון מביע את החששות המלוות בכך.

הצלחה

עם יציאתו, השיר זכה לתשומת לב מיוחדת מהרדיו. השיר הגיע בבכורה למקום ה-72 בארצות הברית, ושבוע לאחר מכן השיר עלה למקום ה-64. בשבוע השלישי השיר מכר 66 אלף עותקים ובכך הגיע למקום החמישי במצעד המכירות והגיע גם לעשירייה הפותחת במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ. עם עלייה של 16.7 אחוז בהשמעות ברדיו הוא גם עלה למקום השמיני במצעד הרשמי של המדינה. בשבוע הרביעי הוא מכר 120 אלף עותקים (עלייה של 80% במכירות) ובכך הגיע למקום הראשון במצעד המכירות ולמקום השני במצעד הרשמי של המדינה ובכך הפך לשיר המצליח ביותר באותו שבוע בשקלול של מכירות והשמעות ברדיו.
ביוני באותה השנה, השיר הגיע למקום הראשון במדינה עם עלייה של 30% נוספים במכירות וקהל של 5.6 מיליון מאזינים ברדיו. השיר הדיח מהמקום הראשון את השיר "Livin' La Vida Loca" של ריקי מרטין ובכך זו הייתה הפעם הראשונה שאמן לטיני הדיח אמן לטיני אחר מהמקום הראשון במצעד מאז מרץ 1991, שם הדיחה גלוריה אסטפן את טימי ט מצמרת המצעד, עם שירה, "Coming Out of the Dark". בנוסף לכך, לופז הגיעה למקום הראשון עם סינגל הבכורה שלה הישג שבזמנו נחשב לא נפוץ. בשבוע השישי ליציאתו השיר מכר 170,500 עותקים נוספים ובכך השיר הפך לשיר השני בהיסטוריית המדינה אשר שהה במקום הראשון וזכה בתואר "Greatest Gainer", תואר אשר התייחס לשירים שזכו להצלחה גדולה במיוחד בתחום המכירות והרדיו בו זמנית. בנוסף הוא שבר שיא בכך שהגיע למקום הראשון בו זמנית גם במצעד הכללי של המדינה, גם במצעד המכירות וגם במצעד ה-R&B.
השיר שהה בסך הכל 5 שבועות במקום הראשון ובכך השווה עם השיר "Genie in a Bottle" של הזמרת כריסטינה אגילרה בתור השיר ששהה הכי הרבה שבועות במקום הראשון במהלך הקיץ של אותה שנה. ברדיו הוא זכה להצלחה ענקית בכך שהצליח לצבור 84.2 מיליון מאזינים. הוא נשאר בעשירייה הפותחת במצעד במשך כ-3 חודשים עד ספטמבר אותה שנה. בנוסף לכך, הוא גם הגיע בשיאו לקמום ה-2 במצעד שירי הפופ, למקום השישי במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ ולמקום ה-5 במצעד שירי הדאנס. הוא מכר 1.2 מיליון עותקים במדינה ובכך הגיע למעמד פלטינה וגם דורג במקום ה-6 ברשימת השירים הנמכרים ביותר במדינה באותה שנה ואף דורג כלהיט הקיץ השני המצליח ביותר לאותה שנה, כשיר ה-12 המצליח ביותר באותה שנה וכהשיר ה-46 המצליח ביותר בשנות ה-90.
מחוץ לארצות הברית השיר גם זכה להצלחה רבה. בבריטניה הוא הגיע בשיאו למקום ה-4 שם גם הופיע בשבוע הראשון שלו במצעד עם מכירות של 77 אלף עותקים באותו שבוע. נכון לשנת 2016 השיר מכר במדינה 366 אלף עותקים במדינה. גם באוסטרליה השיר הצליח להגיע למקום הראשון ואף גם שם הגיע למעמד פלטינה עם מכירות של 70 אלף עותקים, ואף גם הצליח להגיע למקום הראשון בניו זילנד, קנדה, הולנד, ופינלנד. בצרפת השיר הצליח להגיע למקום ה-4 עם מכירות של 100 אלף עותקים (מעמד זהב). גם בשווייץ וניו זילנד השיר הצליח להגיע למעמד זהב ואילו בגרמניה ובבלגיה השיר הצליח להגיע גם כן לעמד פלטינה. נכון להיום מכירות השיר עומדות על 5.87 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.

הפקה

הקליפ לשיר בוים על ידי פול האנטר והנושא שלו היה מציצנות באינטרנט כאשר מגוון של אנשים צופים בלופז דרך האינטרנט במהלך החיים האינטימיים שלה. הקליפ נחשף לראשונה בתוכנית TRL של MTV ב-17 במאי 1999 וכמה ימים לאחר מכן הועלה באתר האינטרנט הרשמי שלה ובשירותים אינטרנטים אחרים. במאי הקליפ פול האנטר הוא זה שחשב על כך שהקליפ יעסוק בנושא המציצנות בעוד שון קומבס חשב על הרעיון של אתר האינטרנט בו הקהל מציץ על לופז ובכך התגבש הרעיון של הקליפ. לופז עצמה גם הייתה שותפה להכנת הקליפ ביחד עם המנהל האישי שלה. בקליפ הופיע השחקן אדם רודריגז חברה של לופז אשר לופז הציע לו להשתתף בקליפ "היא הציעה לי להשתתף בקליפ בתור טובה כחבר שלה ואמרתי לעצמי למה לא ואז השיר זכה להצלחה ענקית ושמחתי שלקחתי חלק בדבר הזה." אמר רודריגז על ההשתתפות שלו בקליפ. לצילומי הקליפ לבשה לופז בגדים לבנים, שרשרת זהב ושמלת מיני, באחת מהסצנות האחרות שבקליפ.

מהלך הקליפ

הקליפ מתחיל בחדר חשוך בו רודריגז מחפש במחשב את השם "ג'ניפר לופז" ומגיע לאתר שלה, שם הוא רואה אותה מתועדת על ידי מצלמות בביתה. מאוחר יותר מתגלה כי ניתן לראות אותה במקומות נוספים למשל במטבח שלה, בסלון וכולי. לופז מודעת היטב לצופים שמביטים בה בכך שהיא מנופפת למצלמה לפני שהשיר מתחיל. בהמשך הקליפ מתגלה שאותו איש שצפה בלופז לא לבד ועל לופז מסתכלים עוד אנשים מסוגים שונים בין היתר גם ילדה קטנה, וצופים בה גם דרך הטלוויזיה. הצופים יכולים לבחור בכל פעם איפה הם רוצים לראות את לופז, למשל באחת מן הסצנות, אחד מהצופים לוחץ על כפתור שרשום עליו אמבטיה והוא רואה את לופז משתקפת במראה של האמבטיה שלה.
בהמשך, מתגלה כי גם יש אופציה נוספת בה ניתן לראות את לופז רוקדת ריקודים בסגנונות מוזיקה שונים לבחירה. רודריגז אשר מתעניין בלופז מינית מתקרב עם המצלמה לכיוון הישבן שלה ולאחר מכן גם מציץ עליה במקלחת. לאחר מכן, ניתן לראות כי האנשים שצופים בלופז מרותקים אליה וכלל לא מעניין אותם מה קורה מסביבם, למשל זוג מכונאים אשר לא שם לב שהמכונית שלהם עולה באש. בגרסה המקורית של הקליפ היו אמורים לראות את רודריגז עם ידו השמאלית מתחת לחולצתו, בעוד הוא מוצץ את אצבעות ידו הימנית אך חלק זה ירד בעריכה.

ביקורות

לאחר שחרור הקליפ הוא נוגן רבות בערוץ MTV. בילבורד כינו אותו כ-"לוהט" ו-"מעורר פנטזיות", ומגזין "וויב" כינה אותו לימים כאחד מהקליפים הטובים ביותר שלה. ב-2015 BET כתבו כי: "אנחנו לא חושבים שמישהו יכול לשכוח את הריקוד השובב של ג'ניפר מקליפ הבכורה שלה". על פי נילסן באוגוסט 1,999 הקליפ הפך לקליפ שנוגן הכי הרבה פעמים בערוץ VH1. באוגוסט אותה שנה כתב של בילבורד כתב כי הוא רואה בקליפ כבעל השפעה בין לאומית: "לופז לא נמצאת רחוק מדי מאחורי ריקי מרטין כמובילה של המוזיקה הלטינית באסיה, בעקבות הקליפ של השיר, לופז זינקה מנקודת האפס למעמד של כוכבת-על בשווקים מגוונים כמו הפיליפינים והודו". ג'ף סלאמוטו כתב של ערוץ V סבר כי לופז היוותה קרש קפיצה להצלחה של אמנים בין לאומיים, הוא טען כי: "עד עכשיו אלו היו רק ג'נט ג'קסון ומדונה". כתוצאה מכך ערוץ V הוביל קמפיין בן חודש מסביב לשחרור של אלבום הבכורה שלה בו השיר נוגן כל יום במשך 6 פעמים ביום, רעיון אשר נלקח משמו של אלבום הבכורה שלה, On the 6. בשנת 2014 הכתבת כריסטינה לי מאידולטור תיארה את הקליפ כ-"ג'ניפר הקלאסית" ואמרה "הדרך שבה ג'ניפר נעצה מבט במצלמה זה היה חסר מאמץ רגע אחד היא הייתה קשוחה, עם מבטה הקשה ועם המילים העקשניות שלה. אבל אז היא מחליקה את ירכיה ומגניבה חיוך מזדמן מעבר לכתפה, היא הייתה דיווה וגם עממית".
ניין קום או, כינו את הקליפ כ"מצמרר", המגזין "קומפלקס" כינה אותו "כאחד מהרגעים הגדולים ביותר בהיסטורית הטכנולוגיה של הקליפים". ליסה נאקאמורה ניתחה את הקליפ בספרה "Digitizing Race: Visual Cultures of the Internet" וציינה כי: "הוא מכניס ספין חדש על המיקום הנשי המסורתי כמושא המבט שבו לופז מציגה את עצמה כמטרה של אינטראקטיביות". היא הוסיפה לאחר מכן: "בסרטון זה יש לנו גישה אל הגוף של הכוכבת דרך המוח של הצופה, אנו רואים אותה כפי שהיא רואה אותה, באמצעות שימוש בממשק. פילוג זה מייצג דיכוטומיה פרדיגמטית בתאוריה מגדר: הגוף הוא של אישה לטינית, אישה בעלת צבע כהה, ואת הנפש שהיא של אדם לבן". הסופרים הנרי קיזור ת'ורסתן וובנה כתבו בספרם "Rewind, Play, Fast Forward: The Past, Present and Future of the Music Video" על הקליפ: "הרעיון של נוכחות מקוונת של כוכב מוזיקלי נברא ודומיין בקליפ הזה בו הזמרת הוצגה כסוג של "שבויה", נראה שהיא מוגבלת לסדרה של חדרים לבנים, קליניים, שבהם הכל נמצא תחת תצפית". המחברים ציינו גם כי הסרט הביע את "המציאות כפי שניתן לראות" באמצעות תופעת יוטיוב. ג'סטין מאיירס אחד המנהלים של מצעד השירים הבריטי הרשמי טען כי הקליפ שואב השראה מהמציאות הטלוויזיונית ואמר כי לקליפ הייתה השפעה על התוכנית האח הגדול.

הופעות חיות

לופז ביצעה את השיר בטקס פרסי הבלוקבסטר החמישי ב-26 ביוני 1999. בנוסף היא גם הופיעה עם גרסת רמיקס של השיר בטקס פרסי האופנה של ווג ו-VH1 בדצמבר אותה שנה, שם היא גם זכתה בפרס האמנית הנשית האופנתית ביותר. בספטמבר 2001 היא הופיעה שוב עם השיר בפוארטו ריקו במסגרת סדרת הופעות שלה שם.
ב-2007 ביצעה שוב את השיר במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם בעלה לשעבר מארק אנתוני. באוקטובר 2011, ביצעה את השיר שוב במסגרת הופעה שלה במלון מוהגאן סאן בגרסה אקוסטית. בשנת 2012, כאשר יצאה לופז לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה "Dance Again World Tour", שם שוב ביצעה את השיר בגרסה אקוסטית הופעה אותה תיארה כ"הרגע האינטימי האמיתי הראשון של המופע". במהלך הופעה שלה לרגל המונדיאל של 2014 בדובאי ביצעה מאשאפ של השיר ביחד עם השיר "Girls".
החל משנת 2016 יצאה לסדרה של הופעות במלון פלאנט הוליווד שבלאס וגאס, שם כללה ברשימת השירים את השיר כהשיר הראשון של המופע ושולב מאוחרי יותר בקטע סטרפטיז של המופע.

השפעה

ההצלחה של השיר סימנה את תחילתו של הצלחת האמנים הלטינים בארצות הברית, עם הצלחתו של ריקי מרטין. אם כי חלק טענו שלופז ניסתה לרכב על גל הפופולריות הגוברת של המוזיקה הלטינית בארצות הברית. גם בקנדה הצלחתם של לופז ומרטין העלתה את הפופולריות סביב המוזיקה הלטינית במדינה והיווה כתשתית לאמנים לטיניים אחרים כמו מארק אנתוני להצליח במדינה.
מאוחר יותר, בשנת 2017, סימפל דרייק את השיר, והוציא אותו מחדש תחת השם "Teenage Fever". השיר נכלל באלבומו, More Life.

פרסים

בטקס פרסי הבילבורד שהתקיים בשנת 1999, זכה הקליפ של השיר בפרס בקטגוריית - "קליפ הפופ הטוב ביותר". בנוסף לכך, באותה השנה הוא זכה ב-2 פרסים נוספים בטקס דומה של טקס פרסי הבילבורד, "Billboard Music Video Awards" בקטגוריות - "הקליפ הטוב ביותר לאמן חדש" וב-"פרס החזון המקסימלי".
בנוסף, בטקס פרסי הנוער השיר זכה בפרס "השיר הטוב ביותר של הקיץ". בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV, שהתקיים באותה השנהף הקליפ היה מועמד ל-4 פרסים: "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "קליפ הדאנס הטוב ביותר", "קליפ הפופ הטוב ביותר" וה-"הקליפ הטוב ביותר לאמן חדש" אך לא זכה באף אחד מהם. בשנה לאחר מכן הוא זכה בפרס ALAM "להופעה יוצאת מן הכלל בקליפ".

ביקורות

השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה. NME ציינו כי "לופז באמת באה לתת את הקטע שלה". צ'אק טיילור מבילבורד דיבר בחיוב על הפקת השיר, וכינה אותו "עכשווי ועצבני, היישר לנתיב של פיית' אוונס אך ציין כי השיר דומה לשיר "The Boy Is Mine" של הזמרות ברנדי נורווד ומוניקה שאותו גם כתב רודני ג'רקינס. בנוסף כתב "נראה שללופז יש שליטה על האלמנט החשוב ביותר-קולה אם כי, המנגינה הקולית של השיר הזה מחזיקה בחוזקה בקצה צר מאוד... לופז אולי תזכיר את ונסה ויליאמס בצד הפאנקי שלה. בכל המקרה הסקרנות לבדה תניע את השיר על גל הפופ וה-R&B, ובנקודה זו, הפזמון, יחד עם הקליפ המשכנע ללא ספק, צריכים לקחת את השיר הזה רחוק הרבה יותר". הת'ר פארס מ-"Allmusic" אמרה כי "השיר עולה בקנה אחד עם אישיותה הציבורית של לופז". אהרון ביירל מ-"DVD Talk" שיבח את השיר וכינה אותו כ"קליט" וכתב שהוא "מציג את סגנון הזמרת היטב".
בת' ג'ונסון מ-"Entertainment Weekly" אמרה כי לשיר יש "גרוב סקסי". בנוסף היא ציינה בהקשר חיובי כי "לאור ההיסטוריה של כוכבי קולנוע עם מוזיקה מה כבר היה אפשר לצפות מהשחקנית הזאת?". אליזה גרנדר מ-"Los Angeles Times" תיארה את השיר כ"שיר היפ-הופ אקזוטי". כתב המגזין "Vibe" דרים המפטון כינה את השיר כ"מתוק" ו"אופטימי", אך העיר על שירה "חזקה" של לופז. בריאן מק'קולום מ"רומא ניוז" קרא לשיר אחד השירים "המדבקים" של השנה. איימי סקיארטו מ-PopCrush שיבחה את השיא וקראה לו "חלקלק" ו"בטוח" "ושהוא הגדיר אותה לא רק כשחקנית. קולה עשוי להיות דקה אבל היא יודעת להתמודד עם המגבות הקוליות שלה. שילוב של סית'פופ, פופ, מיד-טמפו, R&B עכשווי... שילוב של כל אלה הופכים את השיר הזה ללא רבב". כתב של ה-"International Business Times" כינה את השיר כ"ידידותי לרדיו".
מייקל קראג מ-BBC כינה את השירה של לופז כ"תמימה". בת ג'ונסון מ-"Entertainment Weekly" כינתה את השיר כ"שיר פאנק איטי". בילבורד כינו את יציאת השיר "כסערה לאחר חודשים של רעמים". וכי לופז היא מעתה והלאה "מוסכמת לכוכבת פופ". העיתון "The New York Daily News" ציין כי בזכות השיר "העולם יודע שג'יי לו היא משהו מיוחד. בעוד שהיא השיגה את מעמדה כשחקנית לופז הוא עכשיו שם שמוכר בכל בית". רולינג סטון כינו את השיר "כתחילת האימפריה התקשורתית של לופז". כתבת העיתון "Dazed" קאט ג'ורג סבורה כי לופז "היא פמיניסטית סלבריטאית, כאשר השיר הגדיר אותה ככזאת, בעקבות כך שמעביר מסר תמציתי ותובעני על נשיות". ג'ניפר צ'ארלס מ-"KSZR" ציינה כי היו לה הרבה ספקות לפני שלופז הפכה לזמרת אך הספקות שלה נעלמו עם יציאת השיר. ביל לאמב מ-About.com music דירג אותו אחד מהשירים הטובים ביותר שלה "התחושה האלגנטית המושרשת בשיר". גם מאזיני AOL בחרו בשיר כהשיר הטוב ביותר שלה.
סטייסי לאמבה מ-VH1 דירגה את השיר בתור הסינגל החמישי הטוב ביותר של לופז, כאשר כתבה: "שיר הבכורה של לופז צייר את כל מה שהיה פופולרי ב-1999. היא התמזגה יחד עם הסינטיזים שנעשו פופולריים על ידי TLC, והדגישה את ההתלקחות הלטינית שהרוויחה על ידי ריקי מרטין והגיעה לארוז עם ההוקרה של הסקס המיניות שלה. שיר הפופ הזה עשה את מה שהוא היה צריך לעשות, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 הוכיח שהיא כאן". ג'ורדן ליפסיץ ממגזין "Bustle" כינתה אותו "כאחד מהשירים שמגדירים את הקיץ" "והוסיפה כי השיר הוא מסוג השירים שנתרגל לשמוע הרבה ברוטינה שלנו". מגזין רולינג סטון אף כלל אותו ברשימת "20 שירי הקיץ הטובים ביותר של שנות ה-90". לואיס קורנר מ-"Digital Spy" תיאר את השיר "כשיר R&B קלאסי" ו"תזכורת מוצקה של הטבע הרומנטית העצמית שלה אבל חסרת התקווה, אשר נראה שמשקפים את החיים האישיים הצבעוניים שלה."
ג'רום ג'וזף מ- Los Angeles Times נתן ביקורת פחות חיובית לשיר וטען שהוא נשמע כמו שיר דחוי של ברנדי נורווד או מוניקה וכינה אותה כחיקוי של פאולה עבדול. רוג'ר קאטלין מ-Hartford Courant כתב ש"השיר הוא שיר R&B שנשמע כמו אחד או יותר משירים אחרים שכל אחד יכול לשיר אותם". אך ציין כי בכל זאת יש לו "קצת כישרון לטיני". סקוט איווסלד מ-"Deseret News" ציין כי השירה של לופז "מתחזה" אך "דקה" "ושהיא מוצאת את סגנון השירה המתאים לה".