google/wiki40b huggingface dataset:
מזרעה א-שרקיה

אטימולוגיה

משמעות שם היישוב "מזרעה" הוא "שדות הזריעה" בערבית והתוספת "אלשרקיה" - "המזרחיים", נועדה להבחינו מ"מזרעה" נוספת באזור, מדרום מערב, המכונה "מזרעה אל קבליה" (אל-מזרעה אל-קיבאלייה, שדות הזריעה הדרומיים). שמו הנלווה של הכפר הוא "מזרעת בני מורה", שדות הזריעה של בני מורה (השבט הבדווי ערב בני מורה שלט באזור בדורות קודמים).

גאוגרפיה

הכפר ממוקם על שלוחה צפונית של הר בעל חצור, שגובהו 1016 מטר - ההר הגבוה ביותר בין הר מירון להר חלחול. האקלים ביישוב הררי וקר בחורף, כולל כמה ימי שלג כמעט בכל שנה. למרגלות הכפר נמצא ואדי חרמיה, אפיק נחל צר ועמוק, בו עוברת הדרך הקדומה החוצה את הארץ מצפון לדרום. כיום עובר באפיק הנחל כביש 60. באזור מספר מעיינות "עויון אל חרמיה" (מעיינות חרמיה), "עין א-צררה" הנובע בפיר בעומק כ-15 מ'.

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה. סמוך לגרעין העתיק של הכפר נמצאת
"חירבת אל בורג'" (בורג' - מצודה בערבית) שבה שרידי מצודה צלבנית שהוקמה על גבי שרידי מבצר עתיק יותר מן התקופה הרומית. ממערב לחורבת אל בורג' התגלו שרידי מנזר מהתקופה הביזאנטית מהם ניתן היה להבחין באפסיס ובתוואי האולם.
ככל הנראה נוסד הכפר במאה ה-19. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, במזרעה א-שרקייה הייתה אוכלוסייה של 824 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל גדלה האוכלוסייה ל-1,191, ששכנו ב-247 בתים.
בשנת 1945, האוכלוסייה במקום מנתה 1,400 תושבים, אשר בבעלותם 16,333 דונם, כשמתוכם 7,082 דונם היו של מטעים, 3,831 של גידולי דגנים, ואילו 91 דונם סווגו כשטחים בנויים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, הייתה מזרעה א-שרקיה תחת שלטון ישראלי. לאחר הסכם אוסלו סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B.
ב-4 במרץ 1984, ירה יהודה ריכטר, איש תנועת כ"ך, על אוטובוס שהסיע פועלים פלסטינים לכפר. מהירי נפצעו כמה נוסעים וריכטר נידון לחמש שנות מאסר. שותפיו לירי, מאיר ליבוביץ' וחזן לוי, נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר. קרייג לייטנר, מי שהיה אמור להיות עד מדינה במשפט, נמלט מן הארץ. ריכטר והאחרים הורשעו גם בהצתת מערכת העיתון אל-פג'ר.
ב-9 במרץ 1988 ירה מתנחל לתוך בית בכפר והרג את תושב הכפר חאמד מוחמד חמדיה בן 41. בספטמבר אותה שנה נרצח בכפר ענאד שלאבי, אזרח אמריקאי, שנחשד כמשתף פעולה עם מדינת ישראל.
ב-28 ביולי 1990 הניח תושב הכפר ופעיל חמאס, יאסר חיג'אזי, מטען חבלה בחוף ירושלים (אלנבי) בתל אביב ופוצץ אותו. בפיגוע נרצחה התיירת היהודית-קנדית מרני קימלמן ונפצעו כ-20 בני אדם. חיג'אזי נידון למאסר עולם אולם שוחרר ב-2011 במסגרת שלב א' של עסקת גלעד שליט. ביתו של המחבל נאטם בידי כוחות צה"ל בדצמבר 1990.
לאחר הסכם אוסלו, 10.1% כ-1,646 דונם מאדמות הכפר מוגדרות כשטח A, 71% כ-11,689 דונם מוגדרות כשטח B ו-18.9 כ-3,102 דונם הנותרים הם שטח C.
בזמן האינתיפאדה השנייה סבלו תושבי הכפר מהתנכלויות קבועות שכללו עקירות ושריפת עצי זית.
ב-14 במאי 2010, נהרג אייסר א-זבן, תושב הכפר בן 15, מירי. היורה לא נתפס.

חינוך

במזרעה א-שרקיה ארבעה בתי ספר ממשלתיים באחריות משרד החינוך של הרשות הפלסטינית. בית ספר תיכון לבנים, בית ספר תיכון לבנות, בית ספר יסודי לבנים ובית ספר יסודי 
לבנות.
M91

היסטוריה

M91 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא עמומה יותר מ-M90, שאותה גילה מעט מוקדם יותר. מסיה חיפש באותו לילה ערפילית, שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85), וגילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה. (האחרות הן M84 ‏- M89). במיקום שאותו רשם מסיה עבור M91 לא נמצא כלום והיא נחשבה לאבודה במשך שנים רבות. ויליאם הרשל גילה באופן בלתי תלוי את M91 ב-8 באפריל 1784 וציין שהיא גדולה ועגולה. ב-1787 הוא צפה בה שוב וציין בנוסף שהיא עמומה מאוד, אבל נהיית בהירה יותר במרכזה. ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1832 וציין גם כן שהיא עגולה וגדולה. בשנת 1830 הוא ניסה לאתר את M91 על פי המיקום שרשם מסיה. הוא מצא בסמוך כוכב עם בהירות מדרגה 9 ומספר כוכבים עמומים יותר סביבו ושיער שאולי מסיה צפה בהם וחשב שהוא רואה ערפילית, אבל ציין שזה לא סביר. בשנת 1969 אסטרונום חובב בשם ויליאמס כתב למגזין "Sky & Telescope" שהקואורדינטות שמסיה ציין עבור M91 הן בהפרש של 0ʰ 0ᵐ 12ˢ- בעלייה הישרה ו-‏‏56′ ‏1°‏+
‏ בנטייה מהמיקום של M58. אם לוקחים את אותו ההפרש מהמיקום של M89 מגיעים בדיוק למיקום של NGC 4548, שהתגלתה כביכול על ידי הרשל, כך שככל הנראה מסיה מדד את מיקומה של M91 ביחס למיקום של M89 שאותה גילה באותו לילה, אבל בטעות רשם את הקואורדינטות ביחס למיקום של M58 ולמעשה M91 היא NGC 4548.

תצפית

M91 נמצאת בחלקו הצפוני של הצביר ועם דרגת בהירות נראית 10.2 היא ניתנת לצפייה רק באמצעות טלסקופ ומכיוון שאין כוכבים בהירים בסביבתה, קשה לאתרה. היא נמצאת כ-4.5 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה, כ-7.4 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8 וכ-8.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי. על מנת להבחין במוט המרכזי ובמבנה הספירלי של הזרועות יש צורך בציוד מקצועי או בצילום ארוך חשיפה. כ-50 דקות קשת ממזרח ל-M91 נמצאת M88, כ-1.4 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M90 ובאותו הכיוון עוד 1.4 מעלות מעבר ל-M90 נמצאת M58. במרחק של כ-1.7 מעלות ממערב-דרום-מערב ל-M91 נמצאת NGC 4459, כ-1.9 מעלות מדרום לה נמצאת M89, כ-2.7 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת NGC 4651,‏ M87 נמצאת במרחק של כ-2.4 מעלות מדרום-דרום-מערב לה ובמרחק של כ-2.8 מעלות מדרום-מערב נמצאות M84 ו-M86, כולן שייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

גודלה הזוויתי של M91 הוא כ-5.4 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-85,000 שנות אור, זרועותיה פתוחות ומאפשרות להבחין בבירור במוט המרכזי, ומסתה מוערכת בכ-‎2.57×10¹¹‎ מסות שמש. בדומה ל-M90, היא ענייה במימן נייטרלי ולכן כמעט שאין בה יצירת כוכבים חדשים. על פי ההסחה לאדום של אורה היא מתרחקת במהירות של כ-480 קילומטר לשנייה ממערכת השמש, אך מכיוון שמהירות התנועה של צביר הבתולה היא כ-1,100 קילומטר לשנייה ביחס למערכת השמש, M91 נעה במהירות של למעלה מ-600 קילומטר לשנייה ביחס לצביר. תנועה מהירה זו גורמת להתנגשויות עם התווך הבין-גלקטי וזה ככל הנראה הסיבה לאובדן המימן של הגלקסיה.
Rule, Britannia!

!Rule, Britannia (בתרגום חופשי: מִשְׁלִי, בריטניה!) הוא שיר פטריוטי בריטי על פי פואמה בעלת שם זהה שכתב ג'יימס תומסון ולחן של תומאס ארן משנת 1740.
השיר מתקשר בעיקר לכוחות הצי, אך נעשה בו שימוש גם עבור שאר זרועות הצבא הבריטי.

היסטוריה

המשורר ג'יימס תומסון היה סקוטי שהעביר את רוב חייו הבוגרים באנגליה. תומסון שאף לטפח זהות בריטית כוללת אשר תאחד את הזהויות הלאומיות השונות של כלל העמים המרכיבים את בריטניה: אנגלים, סקוטים, אירים וולשים. את הרעיון המרכזי של השיר ולפיו "בריטים לעולם לא יהיו עבדים" נטל ככל הנראה מסיפורה ההיסטורי של סופוניסבה אשר העדיפה את המוות על העבדות.
השימוש הראשוני בשיר נעשה בשנת 1740 במחזה "אלפרד" העוסק בחייו של המלך אלפרד הגדול. במחזה מועלית דמותו של המלך על נס בעיקר בעקבות ניצחונותיו ההיסטוריים של הצי הבריטי על הויקינגים אך גם בהקשר התקופתי של כיבוש פורטובלו מידי הספרדים בידי כוחותיו של אדמירל וורנון בשנת 1739.
במשך השנים נחלש ההקשר המקורי של השיר והתפתחה לו זהות עצמאית משלו. הוא הושמע לראשונה לציבור הרחב בשנת 1745 ומייד זכה לפופולריות עצומה. הבריטים ראו בצירוף המילים "עריצים זרים" תזכורת היסטורית למלחמתם בצרפתים אשר היו נתונים עדיין לשלטון אבסולוטי, בעוד הבריטים זכו כבר ב-1689 למגילת זכויות האדם שלהם. 
בתקופה שנכתב, בריטניה אמנם עדיין לא נחשבה לשליטת הימים וחוותה מאבקים קשים מול ההולנדים והספרדים על השליטה באוקיינוסים, אך השיר בהחלט סימן את הכיוון שבו הבריטים רואים את עצמם בעתיד.
יוסטיין גורדר

חייו

גורדר נולד באוסלו, נורווגיה, למשפחת מורים ומחנכים.  הוא למד לשונות סקנדינביות ותאולוגיה באוניברסיטה של אוסלו. במשך זמן מה, לפני שהחל בקריירה של כתיבה, לימד פילוסופיה.
יצירתו המוכרת ביותר היא הרומן עולמה של סופי, שכותרת המשנה שלו היא "רומן על תולדות הפילוסופיה". יצירה פופולרית זו תורגמה לחמישים ושלוש שפות. בעולם מצויים עשרים וששה מיליון עותקים מודפסים, שלושה מיליון מהם נמכרו בגרמניה לבדה.
בשנת 1997 ייסד גורדר יחד עם רעייתו סירי דאנביג את "פרס סופי", שנקרא על שם הדמות מהספר. זהו פרס בינלאומי לסביבה ופיתוח בר-קיימא, בגובה מאה אלף דולר, שניתן מדי שנה עד לשנת 2013, אז הופסקה הענקתו בשל העדר מימון.
באוגוסט 2006, על רקע המלחמה בלבנון, פרסם מאמר חריף. "איננו מכירים עוד במדינת ישראל", כתב יוסטיין גורדר בעיתון הנורווגי 'אפטנפוסטן', "אנחנו קוראים לרוצחי ילדים בשמם ולעולם לא נקבל שלאלה יש מנדט מאלוהים או מההיסטוריה להצדקת מעשי התועבה שלהם... אנחנו צוחקים לשגעונות של העם הזה, ומבכים את חטאיו". המאמר עורר סערה עזה מאז פרסומו. מונה לוין, מבקרת מוזיקה יהודייה-נורווגית מגדירה את הדברים כ"דבר המחריד ביותר שקראתי מאז 'מיין קמפף'" ואת כותבם כאדם בור ומלא שנאה. פרופסור דינה פורת, ראש המכון לחקר האנטישמיות והגזענות באוניברסיטת תל אביב, אומרת, "מדובר במניפסט אנטישמי קלאסי, שאפילו אינו יכול להסוות את עצמו כביקורת על ישראל".
גורדר ניסה לטעון כי לא הובן נכון וכי הוא "חבר של ישראל ושל היהודים". בניגוד לדברים שכתב במאמר, הוא מציין בדברים להגנתו כי הוא תומך בקיום מדינה ליהודים, אך לא במתכונתה הנוכחית. הוא מודה כי היה משנה במשהו את תוכן הדברים כדי לא לפגוע, אך איננו חוזר בו מעיקרם.
רני אידן

ביוגרפיה

אידן נולד בקיבוץ החותרים. בילדותו עבר להתגורר במושב מכמורת שבמערב עמק חפר, שם הוא מתגורר עד היום. אידן הוא מוסמך במינהל וחינוך מאוניברסיטת תל אביב. הוא היה חקלאי, וכן ניהל את כפר הנוער "מבואות ים" הסמוך למכמורת וייסד בו את המגמה לחקלאות ימית. שימש מפקח ראשי במשרד החינוך. בשנים 1997-1996 הקים יחד עם אחרים וניהל את המכללה הימית במכמורת. הוא שימש מנכ"ל המרכז האקדמי רופין משנת 2002 ועד היבחרו לראשות המועצה האזורית עמק חפר. בתקופה זו הצליח לשקם את המכללה, שהייתה על סף פשיטת רגל, ולהביאה לאיזון כלכלי. 
 
היה מועמד מטעם מפלגת העבודה בבחירות לכנסת השמונה עשרה והוצב במקום ה-80 ברשימתה.
באוקטובר 2006, בעקבות פרישתו של נחום איצקוביץ' מראשות המועצה האזורית של עמק חפר (איצקוביץ' מונה למנכ"ל משרד התיירות), אידן התמודד על ראשות המועצה. הוא התמודד מול שני מועמדים אחרים וניצח ברוב של כ-52 אחוזים מהקולות. בינואר 2009 נבחר מחדש, הפעם ללא מתמודדים מולו. בדצמבר 2013 נבחר לכהונה נוספת.
בדצמבר 2017 העניק המרכז האקדמי רופין תואר עמית כבוד לרני אידן. תואר עמית הכבוד של המכללה הוענק לאורך השנים לדמויות בולטות בחברה, בתרבות ובכלכלה, כגון משה (בוגי) יעלון, מוטי קירשנבאום ואוהד נהרין.
כראש המועצה האזורית עמק חפר עסק בפיתוח והרחבת פארק תעשיות עמק חפר, שמונה כיום כ-190 מפעלים, בתי עסק וחנויות. בתקופת כהונתו הפכה המועצה האזורית עמק חפר לאחת הרשויות הראשונות בישראל שהפעילה תוכנית להפרדה ומחזור, והיא בין המובילות בארץ בתחום; והוקם אגמון חפר באזור בריכות הדגים של קיבוץ עין החורש. אידן יוזם ומוביל מהלכים של התחדשות וחדשנות בחינוך בבתי הספר בעמק חפר.
בבחירות לראשות המועצה האזורית עמק חפר שנערכו ב-30 באוקטובר 2018 הפסיד רני אידן לד"ר גלית שאול בתוצאה של 55% לד"ר גלית שאול לעומת 32% לרני אידן. 
אידן נשוי ליונת ואב לשלושה ילדים, מתגורר במכמורת.
יצחק שנדר

ביוגרפיה

שנדר נולד לזוג חלוצים שהתגוררו בזכרון יעקב. בעת הקמת אבן יהודה, שנקראה בתחילת דרכה "יהודיה", הם רכשו מגרש במקום ועלו אליה בין ראשוני המתיישבים. בהזמנת דודים מבוסטון הם היגרו לארצות הברית באופן זמני, תוך שהשכירו את הבית באבן יהודה. שנדר היה פעיל בתנועת הבונים ובהגיעו לגיל גיוס התנדב לחיל האוויר המלכותי באנגליה. לאחר המלחמה הגיע לקראת סוף 1947 לביקור אצל ההורים בארצות הברית, ובפרוץ מלחמת העצמאות היה מראשוני מח"ל. לאחר מלחמת העצמאות עבד בקליטת אנשי מח"ל בישראל ובשנת 1950 הצטרף לאל על בה הקים בשנות ה-50 את מחלקת ההדרכה, במטרה להעביר את החברה להעסקת עובדים ישראליים. בשנת 1954 יצא בראש משלחת אל על לכנס תעופה בברצלונה. בראשית 1957 היה חבר ועדת החקירה שחקרה את השריפה במחסני החברה בנמל התעופה בלוד. לאחר מכן היה סגן ראש אגף למבצעים, סמנכ"ל ארקיע, ומנהל מכירות בארצות הברית. במרץ 1968 מונה לראש רשות כח אדם, ובעקבות שינוי מבני בתחילת 1970 היה לראש אגף כח אדם. בנוסף היה מנהל חברת השיווק פוריין טורס. 
בשנת 1977 הוא מונה למנכ"ל המקים של חברת הבת אל על שירותי שכר בע"מ. עם התפטרות רפי הר-לב מתפקיד מנכ"ל אל על, מונה שנדר לתפקיד מנכ"ל אל על בפועל. בנובמבר 1980 התמנה למנכ"ל קבוע. כמנכ"ל הוא התמודד עם הקשיים הכלכליים של החברה וקידם לה תוכנית הבראה. בסוף שנת 1982 פרש מחברת אל על. 
באוקטובר 1984 התמנה למנכ"ל חברת קפיטול אייר.
מערב חיפה

תחבורה

עורקי התחבורה שחוצים את מערב חיפה הם מהחשובים במטרופולין. לאורכו של הרובע עוברות שדרות ההגנה (כביש 4), הכביש הרחב בעיר ואחד הארוכים בה; המקשרות בין מרכז העיר בצפון והפרוורים וכביש החוף (כביש 2) בדרום. הכבישים 4 ו-2 מתמזגים בכניסה הדרום-מערבית לחיפה במחלף חיפה דרום. מחלף נוסף מחבר בין שדרות ההגנה ודרך אלנבי בצפון, בראש הכרמל. כבישים חשובים נוספים, שיוצאים מכביש 4, הם רחוב פלימן - שממשיך לאחוזה כדרך פרויד, רחוב אצ"ל - קצהו של כביש 672 - דרך הים, שמוביל למרכז הכרמל, ודרך צרפת, שעולה לכרמל הצרפתי.
מסילת החוף הונחה בין תוואי כביש 4 לשפת הים, ולאורכה עוברות כל הרכבות בין חיפה ומרכז הארץ. בתחומי מערב חיפה שתי תחנות: תחנת הרכבת בת גלים ותחנת הרכבת חוף הכרמל.

שכונות

שכונות מערב חיפה, מצפון לדרום:

קריית אליעזר

קריית אליעזר נוסדה בשנת 1951 בידי עולים מיוון ורומניה שעבדו בנמל. בשנות האלפיים, היא מהמרכזיות שבשכונות העיר. נקראת על שמו של שר האוצר הראשון של ישראל, אליעזר קפלן.
את השכונה חוצות שדרות רוטשילד, שלצידן כיכר מאירהוף, טיילת ירוקה ואצטדיון קריית אליעזר, ששירת את שני מועדוני הכדורגל הגדולים של העיר, מכבי והפועל. בקצה המערבי של השכונה נמצאת מערת אליהו, המשמשת אתר צליינות ליהדות, הנצרות והאסלאם, ולצידה מוזיאון ההעפלה וחיל הים ובית הקברות הבהאי. עוד בקריית אליעזר בית הספר לאמנויות "רעות", ובית מיח"א - ארגון המטפל בילדים עם לקות שמיעה, ומבנה מעונות סטודנטים של הטכניון. בשכונה חיים עולים רבים מחבר המדינות.
חלקה המזרחי של השכונה, שבין שדרות רוטשילד ורחוב יצחק שדה, נקרא "קריית אליהו", והוא שכונה מעורבת. קריית אליהו הוקמה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 עבור אוכלוסייה דתית על שטח חקלאי של המושבה הטמפלרית, ובשטח שבו נבנתה היו מספר מבני אבן חד-קומתיים שהשתייכו לפני כן לערבים שנמלטו מחיפה במלחמת השחרור.
בקריית אליעזר ובבת גלים פועלת קבוצה משותפת להתחדשות עירונית.
בשכונה קיים מרכז מסחרי גדול "מאירהוף" וכן הסניף הראשון של רשת מקס סטוק.
דגל סאבא

היסטוריה

באי נעשה שימוש בדגל הולנד החל משנת 1816 עת בו עבר האי לריבונות הולנד. בשנת 1983 הפך האי סאבא לחלק מהאנטילים ההולנדיים ונעשה שימוש בדגל האנטילים ההולנדיים. ב-15 באוקטובר 1984 החליטה מועצת האי על הקמת ועדה שתבחן את נושא הדגל, הסמל וההמנון של האי. אספת האי קיבלה את ההצעה ב-18 בפברואר 1985 והוועדה חלה לפעול ב-1 במרץ 1985. בראשות הוועדה ישב ויל ג'ונסון, וחברי הוועדה היו פרנק האסל, פטסי ג'ונסון ושירלי סמית'. 130 הצעות הוגשו לוועדה מהן נבחר דגל בעיצובו של אדמונד ג'ונסון בן ה-18 תוב האי.
הדגל הונף לראשונה ב-6 בדצמבר 1985.

תיאור הדגל

יחס הדגל הוא 2:3. בחלקו העליון של הדגל שני משולשים אדומים האחד בקצה השמאלי העליון והאחד בקצה הימני העליון, ובחלקו התחתון של הדגל שני משולשים כחולים - האחד בקצה הימני התחתון והשני בקצה השמאלי התחתון (דבר היוצר מעוין לבן במרכז הדגל). במרכז הדגל כוכב זהוב בן חמישה קצוות. הכוכב מסמל את האי סאבא, וצבעו מסמל שהאי יקר לתושביו, וכן את העושר של יופיו של האי, ואת התקווה לעתיד האי.
הצבעים כחול, לבן ואדום מסמלים את הקשר להולנד ולאנטילים ההולנדיים. כמו כן הלבן מסמל שלום וחברות, האדום אחדות ואומץ, והכחול - את הים שמקיף את האי ואת השמיים (והאל שיצר את האי).
תורת ארץ ישראל (כתב עת)

תורת ארץ ישראל הוא כתב עת תורני שיצא לאור בירושלים כירחון משנות ה-30 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20 (ה'תר"ץ, 1930 - ה'תשט"ו, 1955).
בכתב העת שלפי הגדרת עורכיו היה "ירחון רבני מרכזי לחידושי תורה בהלכה ובאגדה וכל המתרחש בעולם הרבנים והרבנות בארץ ובגולה", התפרסמו בעיקר חידושי הלכה ופרשנות לתלמוד, אך גם מאמרי מחקר בתחומים תורניים, ביקורת ספרות תורנית, וידיעות שונות מהמתרחש בעולם היהודי.

משתתפים

כתב העת יצא לאור בידי "ועד הרבנים המאוחד" ועורכו הראשי היה הרב יוסף אליהו קירשנבוים. גליונות כתב העת מתחילים ב"שנה שנייה, תרצ"א"; בשנת ה'תר"ץ (השנה הראשונה) יצא בידי "ועד הרבנים המאוחד", כתב עת בשם "קול תורה", בעריכתם המשותפת של הרב קירשנבוים והרב שמואל אהרן ובר. כתב העת חדל מלהופיע בשל נסיעתו של האחרון לארצות הברית והופעתו חודשה רק בשנת ה'תרצ"ג, בינתיים המשיך הרב קירשנבוים להוציא את כתב העת בשם "תורת ארץ ישראל" ובהמשך יצאו שני כתבי העת במקביל.
בין הכותבים בגליונות כתב העת נמנו אישים תורניים בולטים, בהם: הרב יעקב משה חרל"פ, הרב צבי פסח פרנק, הרב יחזקאל ליבשיץ, הרב זליג ראובן בנגיס, הרב נחום אתרוג ראב"ד צפת, הרב יצחק זונדל ריף, הרב אהרן הימן, הרב מרדכי שמואל קרול, והרב אליעזר יהודה רבינוביץ מממל.
אשת הכשפים

העלילה

ניקולס והתאומים בלונדון, מעוזו של די, בורחים מהג'יני קוקולטי ומהמפלצות ששלח די לתפוס אותם ולא יכולים להשתמש בהילותיהם כדי שהאשמנים הקדמונים החיים בלונדון לא יגלו אותם. סן זרמן שולח את חברו פלמדס האביר הסרקני לעזרתם של התאומים ופלמל. פלמדס לוקח אותם לביתו שבלונדון אשר נמצא בלב מגרש מכוניות ישן, מגרש המכוניות בנוי בצורת טירה עם חומות תעלה וכל אמצעי המיגון האפשריים. ג'וש שלפני כמה שעות נוערו כוחותיו על ידי מרס אולטר מקבל יכולת מתנה ממרס: מרס הפך את ג'וש לאסטרטג מלחמה.
פלמל מחפש משהו שילמד את התאומים את קסם המים והאפשרות היחידה היא המלך גילגמש בן האלמוות הכי זקן עלי האדמות, החיסרון הוא שגילגמש הוא מטורף לגמרי עקב כל שנות חייו, וזיכרונותיו מבולבלים. כאשר ג'ון די מוצא את התאומים בביתו של פלמדס התאומים נערכים לקרב ביחד עם בן אלמוות נוסף ויליאם שייקספיר ולהקת כלבי גבריאל. ג'ון די מגלה שאדונו האשמן שלח את הארכון קרנונוס ועדת הציידים שלו לעזור לו לתפוס את פלמל והתאומים, הארכונים הם הגזע ששלט בכדור הארץ לפני דגולי הקדמונים. באותו זמן פרנל כלואה באלקטרז ואינה יכולה להשתמש בהילתה כדי שהספינקס לא תמצא אותה. אריופ אנאפ העכבישה הגדולה עוזרת לפרנל להחלץ ממלכודת שבן האלמוות בילי הנער טמן, הוא שלח נחיל של זבובים מלאים ברעל כדי שיעקצו את אריופ אנאפ ועכבישיה.
אריופ אנאפ כמעט מתה ואז פרנל משתמשת בהילתה כדי לשלוח את הזבובים משם בעזרת ריח של מזבלה. אריופ אנאפ פצועה קשה ולכן היא עוטפת את עצמה בקורים ונכנסת לתרדמת כדי להחלים. בלונדון פלמל התאומים ופלמדס בורחים מקרנונוס, די מנסה לעצור אותם עם אקסקליבר חרב הקרח אך ג'וש מגיע עם קלרנט חרב האש ונלחם בו, ג'וש מנצח ובינתיים ששייקספיר מסיח את דעת הצבא של קרנונוס פלמדס, פלמל והתאומים נוסעים לפגוש את גילגמש. כשהם מוצאים את גילגמש הוא מסכים ללמד אותם את קסם המים אבל לאחר שהוא מלמד אותם די וקרנונוס מאתרים אותם וצבא של יצורים מבעיתים רודף אחריהם. ג'וש משתמש בקסם המים החדש שלמד ובקלרנט כדי להלחם אך בקרב הוא מאבד את קלרנט. הם מצליחים לברוח לסטונהנג' שם יש שער שיכול להעביר אותם בחזרה לסן פרנסיסקו, התאומים מפעילים את השער והם בורחים. באלקטרז מחליטה פרנל לדבר עם המוריגן אלת העורב שכלאה בכלא של אריופ אנאפ, באמצע השיחה המוריגן נרדמת ושתי ישויות אחרות משתלטות על גופה - אחיותיה המֵאכֵה והבֵייב, אחיותיה של המוריגן מגלות לפרנל שתמיד שלושתן התחלקו בגופה של אלת העורב עד שיום אחד המוריגן כישפה אותן ושלטה לבד וכעת הם הצליחו להשתחרר והשתלטו מחדש על גופן. פרנל משחררת את אלת העורב והמאכה והבייב מתחייבות לעזור לה בחזרה. כשמקיאבלי ובילי הנער מגיעים לאי כדי להרוג את פרנל, אלת העורב מטעה אות ולוקחת אותם עמוק לכלא ובינתיים פרנל גונבת את סירתם ובורחת מהאי לסן פרנסיסקו שם פוגשת את בעלה והתאומים.
בלונדון מתעורר די ומגלה שג'וש השאיר את קלרנט החרב שחיפש תמיד, הוא מאחד את קלרנט ואקסקליבר שהופכות לחרב אחת חזקה.
עזנייה שחורה

תפוצה בישראל

טריסטראם מספר על כך שהעזנייה השחורה קיננה במצוקי הארבל, בסמוך לכנרת, אך כיום נכחדה כדוגרת בארץ. מין זה מזדמן באורח נדיר בחורף בדרום הגולן והחבל המדברי. מקייצת נדירה מאוד. ניתן לראותה בארץ בסמוך לנשרים, כאשר האתר המומלץ לצפות בה הוא גמלא.
השם המקראי - "עוזנייה", כפי שמתרגם ראב"ע: "כי מן העוז בא שמה" (כוחה הרב במקורה העצום, באמצעותו יכולה למשוך עגל).
דוידני

היסטוריה

היישוב ידוע מן המאה ה-18 ושמו בא לפי האגדות משם המתיישב הראשון, בשם דויד או דוידיאן (אולי ממוצא ארמני). הוא נמצא ב"דרך הצאר" הקרויה בימינו "בניליבקה", לפי שם היישוב בנילה על נהר סירט. 
דוידן, כפי שנקרא הכפר ברומנית, היה בעבר חלק מחבל בוקובינה ההיסטורי, חלק מנסיכות מולדובה. 
בינואר 1775 יחד עם כל חבל בוקובינה סופח הכפר לאימפריה ההבסבורגית שבירתה וינה. בשנת 1894 התקיים בכפר בית ספר יסודי בשפה הרומנית. ב-1896 הוקמה חברה לקריאה רומנית מיוזמת הבויארית אנה דה גריגורצ'ה ואקדמאים בכפר. בשנת 1903 הוקם סניף בנק. 
אחרי איחודה של בוקובינה עם רומניה ב-27 בנובמבר 1918 הפך גם דוידן חלק מממלכת רומניה, ביתר דיוק חלק מנפת פלונדורן (Flondoreni) של המחוז סטורוז'ינץ (ה"ז'ודץ" סטורוזינץ). באותה תקופה רוב אוכלוסיית היישוב היה רומני. 
ב-28 ביוני 1940 האזור סופח לאוקראינה הסובייטית שבמסגרת ברית המועצות, אולם בשנים 1944-1941 נכבש מחדש על ידי הצבא הרומני ונמצא בשליטת רומניה. בשנת 1944 נכבש הכפר על ידי הצבא הסובייטי וחזר להיות חלק מאוקראינה הסובייטית. בית הספר הרומני נסגר על ידי השלטונות הסובייטים. 
החל משנת 1991 הכפר הוא חלק מנפת (ראיון) סטורוז'ינץ שבמחוז צ'רניבצי במסגרת אוקראינה העצמאית.

יהודי דוידני

לפני מלחמת העולם השנייה אוכלוסיית הכפר דוידני עצמו, ללא היישובים הנספחים אליו, הייתה כ-1000 תושבים, מתוכם כ-100 יהודים.
יהודי הכפר עסקו במסחר בתוצרת חקלאית, כמו כן היו בעלי חנויות ובתי מרזח. 
לפני שנת 1918 למשפחה בשם אוסלנדר (Ausländer) הייתה אחוזה בשטחי הכפרים דוידני וצ'ירש, ומזקקה לייצור 
יין שרף על בסיס תפוחי אדמה וחיטה. אחראי על הפקת יין השרף היה אחד מחמשת אחים בשם שטיין, 
שהועסקו במזקקות בענף זה באזור סטורוז'ינץ.
בדווידני היה בית כנסת אחד. יהודי המקום הסתפחו לקהילת יהודי בנילה השכנה, בשבתות נהגו להתפלל בכפרם אולם בחגים התארחו בבתי קרובים בבנילה והתפללו בבתי הכנסת שם.
בדוידני התקיים "חדר". לקראת גיל בר מצווה הבנים עברו ללמוד בבית הספר העברי "תרבות" בבנילה על נהר סירט
לקראת הגירוש של היהודים תחת השלטון הרומני המחודש ביולי 1941 התרכזו בדוידני 687 יהודים.
אחרי כיבוש האזור מחדש על ידי הצבא הרומני בברית עם גרמניה הנאצית ביולי 1941, ברוח ההוראות של המשטר הצבאי-פאשיסטי של יון אנטונסקו, יהודי הכפר דוידני נשדדו מנכסיהם, עברו מעשי התעללות ורציחות וגורשו כמו שאר יהודי האזור בצעדות מוות לכיוון בסרביה ואחר כך טרנסניסטריה. מעטים מהם שרדו.

אישים

בדוידני נולד הטנור הלירי היהודי יוזף שמידט. 
כמו כן כאן חי בארמונו את שנותיו האחרונות ההיסטוריון והנומיסמט הרומני סבר זוטה (1943-1874), חבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית. הכומר, הסופר והמלחין האוקראיני איסידור וורובקייביץ' (1903-1836) היה מורה בכפר בשנים 1861–1867
תקנון הממשלה

קבלת החלטות בממשלה

הצעה שהועמדה לאישור הממשלה תתקבל אם תמכו בה ברוב קולות חברי הממשלה ותדחה אם לא התקבלה ברוב קולות או שישנו תיקו בין התומכים למתנגדים.
הצעה שהועמדה לדיון והצבעה בממשלה ואין לגביה כל הסתייגות - תתקבל לפי הצעת ראש הממשלה.
שר בהיעדרו, רשאי להפקיד במזכירות הממשלה את דעתו בעניין נושא העומד להצבעה, או להורות למחליפו להצביע כאמור ובתנאי שלמחליפו זכות הצבעה בממשלה.
ראש הממשלה רשאי בתיאום עם מזכיר הממשלה, למסור הצעת החלטה דחופה שתתקבל שלא במסגרת ישיבות הממשלה הרגילות, להכרעה במשאל בעל-פה (דהיינו, הצבעה טלפונית). רשאי שר לבקש כי העניין יובא לישיבת הממשלה ורשאי ראש הממשלה לדחות הצעתו. שר שלא היה ניתן להשיגו לא יובא במניין ההצבעה. ראש הממשלה רשאי להגיש הצעה בכתב לחברי הממשלה ואלו ישיבו את דעתם תוך שבוע מיום ההגשה, ואם לא השיב שר שקול הדבר לתמיכתו בהצעה.
Me Haces Falta

רקע והוצאה

לאחר שהוציאה את הסינגל הראשון מתוך האלבום "Qué Hiciste", תשומת הלב של הקהל הופנה ללופז. הזמרת הודיעה כי עתיד לצאת סינגל נוסף ואחרון מן האלבום וכך היה, ב-23 במרץ 2007, הכריזה הזמרת כי עתיד לצאת הסינגל השני והאחרון מהאלבום. 
השיר זכה להצלחה נמוכה כיוון שבזמן שיצא אלבום האולפן החמישי שלה Como Ama Una Mujer, יצא לאור אלבום האולפן השישי שלה, Brave. ההצלחה התחלקה בין שני האלבומים ולכן לא היה סינגל משני האלבומים שקיבל את מרבית ההצלחה שאפשר לקבל. שני אלבומי האולפן יצאו באותה שנה.

וידאו קליפ

לשיר יצא ווידאו קליפ אשר הועלה לערוץ ה-Vevo שלה רק בשנת 2009, כשנתיים לאחר צאתו המקורית. בשל הפערים שנוצרו בין השנים הקליפ נכשל ונכון ל-23 ביולי 2017, הוא צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות. בשל כמות הצפיות הנמוכה, הקליפ הפך לאחד מהקליפים הכושלים ביותר של הזמרת.  
בתחילת הקליפ ניתן לראות את לופז מתחבקת עם אהובה כשהם נשענים על זגוגית של חנות. בתוך הודעה קצרה כמה אנשים מתקשרים לאהובה של לופז והוא בורח בריצה, לופז שלא מצליחה להבין מה קורה מתחילה להיבהל ואז מתחיל להתנגן השיר. לאחר המאורע שקרה לופז מנסה לשכוח ממה שקרה והיא הולכת לקניון רנדומלי שנמצא בקרבתה. כשהיא מודדת בגדים ונכנסת לחנויות היא מסתכלת סביבה עשרות פעמים כאלו היא חושדת שמישהו עוקב אחריה.
לאחר מכן לופז נכנסת לחנות ופתאום פותחת דלת מסתורית שנמצאת בתוכה. כשהיא נכנסת לתוך החדר היא מורידה את הפאה שחבשה ובעצם נכנסת למין חדר חקירות. לאחר מספר רגעים היא מתיישבת ליד בחור מבוגר אשר מציג לה תמונות שונות של אנשים ושל מקומות. לאורך הקליפ לופז שרה על כך שהיא צריכה את אהובה שוב פעם. בין לבין ניתן לראות קטעים שצולמו באור אדום בוהק אשר מציגים את לופז בעצבותה המדאיגה.