google/wiki40b huggingface dataset:
בן שאן

ביוגרפיה

שאן נולד בשם בנימין שאן בעיר קובנה (כיום בליטא) תחת שלטון האימפריה הרוסית למשפחה יהודית. אביו יהושע השיל נאשם בשנת 1902 בפעילות מהפכנית ונשלח לגלות בסיביר. אימו גיטל (ליברמן) שאן, עברה עם שאן ושני אחיו הצעירים לאוקמרגה באוקראינה. בשנת 1906 המשפחה היגרה לארצות הברית שם התאחדה לאחר שהאב הצליח להמלט מסיביר. הם התמקמו בשכונה וויליאמסבורג בברוקלין, ניו יורק, שם נולדו להורים עוד שני ילדים. בניו יורק החל שאן את דרכו כאמן, ראשית התמחה בליטוגרפיה ועיצוב גרפי, תחומים אשר היוו בסיס ליצירות אשר שילבו תמונות ותמליל. כמקובל בין ציירי ריאליזם חברתי, המדיום העיקרי בו יצר היה טמפרה. בניו יורק הוא השתייך לחוג של אמנים שכלל בין השאר את אלכסנדר ארכיפנקו, ז'אק ליפשיץ, חיים גרוס, דה-הירש מרגוליס, מיטשל פילדס ורפאל סויאר.

נושאים עיקריים בציור

גישתו של בן שאן לאמנות התבססה על התפיסה הריאליסטית-חברתית, ועל בחינה של סטטוס-קוו חברתי. נושאי עבודותיו העיקריים היו החיים העירוניים המודרניים, עבודה מאורגנת, הגירה וצדק חברתי, אותם תיאר באופן רחום ואנושי. גישתו החברתית באה לידי ביטוי לא רק בנושאי העבודות אלא גם בנטייתו ליחסים אינטימיים והדדיים שבין האמן והקהל, וביקורת כלפי יומרות אמנותיות אשר מנותקות מהציבור.
גדעון אלרום

ביוגרפיה

אלרום בנם של פנינה ומתתיהו גורדון, נולד בירושלים וגדל ברחובות, את לימודי התיכון עשה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. באוקטובר 1940 התגייס לצבא הבריטי והוצב כאיש מנהלה בכנף 257 של חיל האוויר המלכותי, שפעלה משדה תעופה בסמוך לתעלת סואץ. עם פתיחת קורס הטיס של חיל האוויר המלכותי לאנשי היישוב, נשלח לבית הספר לטיסה ברודזיה והוכשר כטייס. התנדב לקורס מטיסי דאונים והוצב בארמייה ה-14 בהודו. בהמשך שובץ בטייסת מטוסי הובלה DC-3 דקוטה ברנגון. השתחרר מהצבא הבריטי בנובמבר 1946 בדרגת וורנט אופיסר. 
החל לימודים בקורס להכשרת דיפלומטים של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית אך הפסיקו בשל מלחמת העצמאות. הצטרף למנגנון הקבע של ארגון ההגנה והיה ממקימי שירות האוויר. במלחמת העצמאות שירת בטייסת תל אביב וברמת דוד, השתתף כטייס וקצין קישור לשירות האוויר בחטיבת גבעתי ובחטיבת הראל, ליווה שיירות לירושלים ונטל חלק במהלך מבצע נחשון ובמבצע הראל. היה אחרון הטייסים שפעלו בקרב על גוש עציון. 
במאי 1948 מונה למפקד טייסת א', טייסת שאיחדה לתוכה את טייסת תל אביב, טייסת הנגב וטייסת הגליל ופעלה משדה דב. היה קצין מנהלה ראשי של בסיס רמת דוד, ראש ענף מודיעין בחיל, מפקד כנף מבצעית בעקרון וביוני 1950 מונה למפקד בסיס תל נוף, תפקיד בו שירת עד מרץ 1951. מונה למפקד להק ההדרכה, ב-1952 נשלח לקורס פיקוד ומטה של חיל האוויר האמריקאי ועם שובו מונה למפקד בית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר. 
ב-1956 מונה למפקד כנף מטוסי קרב רמת דוד, ולקח חלק במבצע סיני. ב-1958 מונה לראש מחלקת אוויר וממלא מקום מפקד חיל האוויר. ב-1961 יצא יחד עם חיים בר-לב ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. לאחר שובו מונה לעוזר ראש אג"ם. 
במאי 1964 הושאל מצה"ל ומונה לסגן מנהל חברת התעופה אל על, בהמשך השתלב בה באופן קבוע וב-1969 למנהל חברת הבת תש"ת (תיירות שירותי תעופה).
היה נשוי לאראלה ולהם שתי בנות.
נפטר ב-17 בפברואר 2005.
ארי רט

ביוגרפיה

נולד בשם ארנולד רט (בגרמנית: Arnold Rath) כבן שני ללאורה לבית גרוס וליוסף רט, סוחר נייר, בווינה.
אמו סבלה ממחלת גרייבס והתאבדה בשנת 1929. כילד, היה בעל אזרחות פולנית וקיבל אזרחות אוסטרית ב-1931.
בסתיו 1934 החל לימודיו בגימנסיה בווינה, בכיתה היהודית. לאחר האנשלוס, הצטרף לתנועת הנוער "המכבי הצעיר" באפריל 1938.
במאי אותה שנה נעצר אביו ונשלח למחנה הריכוז דכאו. איש אס אה המשיך את ניהול החברה המשפחתית.
בספמבר עבר הכשרה בת ארבעה שבועות ונמנה עם 50 בני נוער שנבחרו מתוך 200 לקבל סרטיפיקט לעלייה לארץ ישראל.
בסוף אוקטובר נשלח לעבודות כפייה, אולם הצליח להמלט יחד עם שני חברים באותו היום. רט הצליח  לצאת ברכבת מווינה לטריאסט עם אחיו הבכור.
עלה ב-8 בנובמבר לארץ ישראל באניה איטלקית, כשהוא רק בן 13.
היה ממקימי קיבוץ חמדיה, שם התגורר במשך 16 שנים. ב-1946 נשלח מטעם תנועת "הבונים" לארצות הברית. למד היסטוריה וכלכלה. בשנת 1957 החל לעבוד בעיתון "ג'רוזלם פוסט", בשנת 1975 מונה לעורך בעיתון ובשנת 1979 מונה לעורך הראשי. לאחר מכירת העיתון לאיל העיתונות קונרד בלק, בשנת 1989, עזב את ה"פוסט" והחל לשמש כעיתונאי פרילאנסר וללמד באוניברסיטת פוטסדאם בגרמניה.
נמנה במשך שנים רבות עם ועדת העורכים, ובסוף שנות ה-70 אף עמד בראשה.
בשנת 2005 זכה ב"צלב השירות המצוין" (Bundesverdienstkreuz) של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בעבור תרומתו לדיאלוג הישראלי-גרמני, בשנים 2005 ו-2006 קיבל עיטורי כבוד מהעיר וינה ובשנת 2011 זכה ל"עיטור הכבוד הגדול" של רפובליקת אוסטריה.
בעקבות בקשה שהגיש ב-2005, הושבה לו אזרחותו האוסטרית בינואר 2007.
ב-2012 פורסמו בווינה זכרונותיו תחת השם "ארי משמעו אריה":.
הסרט הדוקומנטרי "A Life of Many Lives" נעשה על חייו על ידי הבמאית הלגה אמבאכר.
ארי רט נפטר בגיל 92 בווינה ונטמן בסמוך לאחיו הבכור בבית הקברות גבעת השלושה.
העיר וינה קראה כיכר על שמו ברובע התשיעי, ברחוב בו גדל.
אפי עידן

ביוגרפיה

נולד בחיפה, גדל והתחנך בשכונת נווה שאנן. ביולי 1979 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני. בגולני עבר עידן מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר. עם תום המסלול יצא בזימון מהיר לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה, מונה למפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנת 1983 מונה למפקד פלוגה בגולני. לאחר מכן היה עידן מפקד האימון המתקדם של החטיבה וסגן מפקד גדוד 12. בשנת 1990 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 12 (ברק). לאחר מכן שימש עידן כסגן מפקד חטיבת גולני. בקיץ 1995 קיבל דרגת אלוף-משנה ומונה למח"ט בנימין (גזרת רמאללה). תקופה זו אופיינה ביישום הסכמי אוסלו ב' שכללה הערכות מחדש באיו"ש וכן את אירועי "ברזל לוהט" בעקבות פתיחת מנהרת הכותל, שהחלו במחסום הערק מדרום לרמאללה, בתפקידו שימש עד שנת 1997. בין השנים 1997–1999 שימש מפקד חטיבת ירושלים ובמקביל מפקד במרכז אימוני החי"ר בצאלים.
בקיץ 2000 החל לשמש בתפקיד מפקד בית הספר למ"כים ומקצועות החי"ר. לאחר מספר חודשים פרצה האינתיפאדה השנייה. החטיבה בפיקודו הייתה הראשונה שהופעלה למשימה חטיבתית, ובהמשך הקימה את החטיבה המרכזית ברצועת עזה. מאוחר יותר פיקד על מבצעים חטיבתיים ברצועת עזה וכן ב"חומת מגן" באיו"ש.
בשנת 2003 שירת תקופה קצרה כסגן מפקד אוגדת יהודה ולאחר מכן כפרויקטור המבצעי של מרחב התפר ועסק בגיבוש ומימוש התפיסה המבצעית. בינואר 2004 מונה למפקד עוצבת אדום, תקופה בה התעצמו האתגרים המבצעיים שהתבססו על תשתית ההברחות שהתפתחה לאורך שנים רבות. בתקופה זו גיבש תפיסה מבצעית שלמה להגנת גבולותיה הדרומיים של המדינה ובכלל זה תוכנית "שעון חול". מיד לאחר ההתנתקות החל בתפקיד ראש מטה פיקוד הדרום כאשר האתגר המרכזי היה ניהול ההיערכות מחדש של כוחות צה"ל מחוץ לרצועה.
תפקידו האחרון של עידן בצה"ל היה בשליחות מיוחדת לייעוץ אסטרטגי רב תחומי לצבא במדינה עם קשרים אסטרטגיים מיוחדים עם ישראל. עידן סיים שירותו הצבאי ביוני 2009.
למד באוניברסיטת חיפה, סיים תואר ראשון בכלכלה ותואר שני בהצטיינות במדע המדינה. בוגר המכללה לפיקוד של הצבא האמריקאי והמכללה לביטחון לאומי.
מאז שחרורו מצה"ל עוסק בייעוץ ביטחוני. מתגורר בזיכרון יעקב, נשוי לליאור ואב לשני ילדים.
אפרת דור

ביוגרפיה

אפרת דור נולדה בבאר שבע וגדלה בעומר כאחות לשלושה אחים בנים. בנעוריה למדה במגמת התיאטרון בבית הספר התיכון "אשל הנשיא", דור לא התגייסה לצבא.
בשנת 2001 למדה בבית הספר המפורסם לאומנויות הבמה "לי סטרסברג" שבניו יורק ובשנת 2003 החלה את לימודיה בבית הספר לאמנויות הבמה "בית-צבי".

קריירה בטלוויזיה

בשנים 2006–2009 השתתפה דור בכמה סדרות טלוויזיה בתפקידי משנה: "אולי הפעם", "החיים זה לא הכול" (בתפקיד דיילת), "מסודרים" ו"מעורב ירושלמי" והשתתפה בתפקידי אורח בסדרות רבות לדוגמת "החברים של נאור".
בשנת 2010 פרצה דור למודעות כשגילמה את שיר אמבר בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה היומית "עספור". לאחר מכן, ב-2011, המשיכה לככב גם בעונתה השנייה של הסדרה.
כמו כן באותה שנה הצטרפה לקאסט הקבוע בעונה השנייה של הסדרה "תמרות עשן" בתפקיד חוקרת מז"פ בשם לירון.
בשנת 2011 כיכבה דור לצדו של עמוס תמם בסדרת המשטרה "אחת אפס אפס" בתפקיד השוטרת אלכסנדרה יודאיוב. הסדרה עלתה לשידור בערוץ 10 באוקטובר 2011. על תפקידה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2012.
בשנת 2014 עלתה עונה שנייה של "אחת אפס אפס" בו שוב מככבת בתפקיד הנשי הראשי. גם כן באותה שנה הצטלמה לתפקיד "אלינור" בדרמה "בתולות" בהוט 3.
בשנת 2016 הצטרפה לעונה השלישית של "החממה", שם שיחקה בתור אירנה העוזרת של זאב (שרון אלכסנדר) הנבל הראשי של הסדרה.
דור הצטלמה עבור נטפליקס לסדרה אקדמיית החממה, עיבוד אמריקאי לסדרה הישראלית "החממה". הסדרה החלה את שידוריה ב-8 בספטמבר 2017.

קריירה בקולנוע

בשנת 2011 גילמה דור את ג'סיקה בסרט הקולנוע "פובידיליה" בבימויים של האחים יואב ודורון פז שיצא לאקרנים באותה שנה.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "בננות" בבימויו של איתן פוקס.
בשנת 2015 הצטלמה אפרת דור לסרט הוליוודי ראשון ומככבת לצד השחקנית ג'סיקה צ'סטיין בסרט "אשתו של שומר גן החיות" אשר יצא לאקרנים במרץ 2017. הסרט צולם כולו בפראג שם שהתה דור במשך חודשיים של צילומים.
בשנת 2017 כיכבה בסרט "ואז היא הגיעה", לצד חן אמסלם ומיכאל אלוני.
בשנת 2018 הצטלמה לסרט הבריטי "Holy Lands" עם ג'ונתן ריס מאיירס וטום הולנדר. בשנת 2019 השתתפה בסרטו של אלון גור אריה "המוסד".
בספטמבר 2018 החלה להשתתף בסדרת הטלוויזיה "בני המאיה", סדרת הספין-אוף של "ילדי האנרכיה".

חיים אישיים

דור נשואה לבמאי מושיק מימון ולהם בת ובן. הם מתגוררים במושב נטעים.
נובה מיאסטו על הפיליצה

תולדות היישוב

לנובה מיאסטו הוענקו זכוית עיר בראשית המאה ה-15, ובמאות ה-18 וה-19 התפתחה כלכלת היישוב. בעקבות שריפה גדולה שפרצה ביישוב באמצע המאה ה-19, ניטל ממנו מעמדו העירוני, וזה הושב לו בשנת 1916.

יהודי נובה מיאסטו על הפיליצה

מאמצע המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך קריאה לחרם על עסקיהם.
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן גיוס לעבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר. בד בבד רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו באפריל 1941. בזמן פעילות הגטו הובאו אליו מאות פליטים יהודים מהסביבה וכ-600 יהודים שגורשו מאוסטריה, ובשל הצפיפות הרבה שנוצרה בו, התפשטה בו מגפת טיפוס הבהרות. מעת לעת ערכו שוטרים גרמנים מעשי שוד ורצח בקרב יהודי הגטו.
ב-22 באוקטובר 1942 גורשו כ-3,000 יהודי הגטו שבעיירה לדז'וויצה, וממנה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מיהודי העיירה שרדו את השואה 55 איש.
חיים מנחם בקשט

הרב חיים מנחם בקשט (נולד בתרצ"ב 1932) היה סגן הרב הצבאי הראשי (בדרגת אלוף-משנה) ושירת ברבנות הצבאית במשך למעלה משלושים וחמש שנה. יקיר פתח תקווה.

תולדותיו

נולד בירושלים לרב משה דוד בקשט מראשוני התלמידים בישיבת מרכז הרב שעבד ב"מכון הרי פישל לדרישת התלמוד" וב"אנציקלופדיה התלמודית". 
התחנך בישיבת תפארת צבי ובישיבת חברון. בשנות ה-50 פעל במסגרת "חבר הפעילים" (מאוחר יותר: יד לאחים) שפעלו למען הענקת חינוך דתי לילדי העולים. לאחר נישואיו לרות רבקה, בתו של הרב ישראל אריה ספיר, אב"ד הרבני האזורי בפתח תקווה, עבר להתגורר בפתח תקווה ולמד בבית המדרש לדיינים 'שבט מיהודה' בתל אביב בראשותו של הרב הראשי איסר יהודה אונטרמן ולאחר מכן בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה. הוסמך לרבנות על ידי ראש ישיבת חברון הרב יחזקאל סרנא, שהמליץ לרב הראשי לצה"ל שלמה גורן לצרפו לרבנות הצבאית. בשנת תשכ"ה (1965) התגייס לצה"ל והחל לכהן כרב מחוזי למחוז דן. בהמשך מונה לרב פיקוד הדרום ובתפקיד זה עשה את מלחמת יום הכיפורים. במסגרת תפקידו היה מפקד יחידת הקבורה הפיקודית (יק"פ) וזכה לשבחים בגין פעילותו בפינוי וזיהוי החללים, לעיתים תוך סיכון אישי. בתום המלחמה מונה על ידי שר הביטחון משה דיין לעמוד בראש מרכז הקשר למשפחות החללים, ובמשך כשנה עסק בהעברת חללי המלחמה מקבורה ארעית לקבורת קבע. 
הרב בקשט שימש גם כרב של חיל הים, ומשנת תש"ם (1980) ועד לשחרורו מצה"ל כיהן כסגן הרב הראשי לצה"ל (תחת האלוף הרב גד נבון) וכראש המחלקה לכשרות ושבת במטה הכללי. במקביל שימש כל השנים כרב בית הכנסת 'העובד הדתי' בפתח תקווה.  
בשנת תש"ס (2000) סיים את שירותו בצה"ל ועבר לכהן כראש בית המדרש "למד דעת", ששמו כשם ספרו של אביו, שנוסד בשנת תש"ן (1990) על ידי בניו הרב שלמה והרב דב בקשט בשכונת בית וגן בירושלים ולו שלוחה גם בעיר פתח תקווה. בשנת תשס"ג (2003) הוכתר על ידי מועצת עיריית פתח תקווה כ'יקיר העיר פתח תקווה' על פועלו למען העם והמדינה בכלל ולעיר פתח תקווה בפרט.

משפחתו

גיסו של הרב בקשט הוא הרב דוד סלומון שהיה רבה של כפר אברהם בפ"ת ומראשי 'חבר הרבנים' של הפועל-המזרחי. שניים מבניו הם הרב שלמה בקשט, ראש מוסדות "תקווה" באוקראינה והרב דב בקשט, המכהן כראש בית המדרש ׳למד דעת׳ בירושלים וחבר לשכת הרבנות האזורית - מטה יהודה.
פלנל

פְלָנֵל הוא סוג של בד ארוג, שבעבר עשוי היה מצמר וכיום עשוי מצמר, מכותנה או מסיב סינתטי.
בדרך כלל משתמשים בבד פלנל לעשיית מצעים, פיג'מות ואריג צמר משובץ. כיום מכנים חולצה עם הדפס משבצות כחולצת פלנל.
מקור הפלנל בוויילס והשתמשו בו החל מהמאה ה-17.

חולצת פלנל

גברים וגם נשים לובשים חולצות פלנל, לרוב משובצות. לעיתים נלבשת מתחת לחולצה חולצת טי.
השימוש בחולצות פלנל משובצות היה בשיאו בשנות ה-90. למשל, חברי להקת נירוונה לבשו חולצות פלנל.
תיבת גלטון

תיבת גלטון היא מכשיר שהומצא על ידי פרנסיס גלטון כדי להדגים את משפט הגבול המרכזי, ובפרט להדגים כיצד ההתפלגות הבינומית שואפת להתפלגות הנורמלית כאשר הפרמטר n (מספר ההטלות בבינומי) גדל. המכונה מורכבת מלוח אנכי ובו שורות מופרדות של סיכות. כדורים נזרקים מלמעלה, ומקפצים לשמאל ולימין כאשר הם נתקלים בסיכות. לבסוף, הם נאספים לתוך מיכלים, כאשר כל מיכל הוא ברוחב של כדור אחד. הגובה של עמודות הכדורים בתאים מקרב עקומה פעמונית. משולש פסקל מתאר את מספר המסלולים האפשריים כדי להגיע לכל מיכל דרך הסיכות. ניתן לראות מודל גדול ופעיל של המכשיר הזה במוזיאון המדע בבוסטון בתערוכת המתמטיקה.

התפלגות הכדורים

אם כדור קופץ ימינה k פעמים בדרכו למטה (ושמאלה בסיכות הנותרות) הוא מסיים את המסלול במיכל ה-k משמאל. נניח ש-n הוא מספר שורות הסיכות במכונה, מספר המסלולים למיכל ה-k נתון על ידי המקדם הבינומי . אם ההסתברות לקפוץ ימינה מעל סיכה היא p (ששווה בערך ל-0.5 במכונה חסרת הטיה) ההסתברות של כדור לסיים את המסלול בתא ה-k שווה . זאת פונקציית ההסתברות של ההתפלגות הבינומית. לפי משפט הגבול המרכזי, ההתפלגות הבינומית מתקרבת להתפלגות הנורמלית כאשר n, מספר שורות הסיכות במכונה, גדול.
ויליאם גילברט

ביוגרפיה

ויליאם נולד בעיר קולצ'סטר שבמחוז אסקס למשפחה מקומית חשובה, למד בבי"ס מקומי וב-1558 נסע לקיימברידג' ללימודי התואר הראשון אותם השלים ב-1560. עבודתו העיקרית הייתה "על מגנטיות, גופים מגנטיים, והארץ המגנטית הגדולה", המכונה בפשטות "דה מגנטה" (De Magnete, Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure) שפורסמה ב-1600. זו הייתה עבודת המחקר המשמעותית הראשונה בפיזיקה שנעשתה באנגליה. בעבודה זו הוא תיאר הרבה מניסויו עם מודל כדור הארץ שלו הנקרא טֶרֵלָה. מניסויו הסיק שכדור הארץ מגנטי ועל כן המגנט מצביע צפונה. בספרו הוא גם הבחין בחשמל סטטי בשימוש בענבר. ביוון ענבר נקרא אלקטרון, ולכן הוא החליט לקרוא לתופעה זו Electric Force. 
עבודתו של גילברט הייתה מקיפה ויסודית-הוא הפריך, באמצעות ניסויים, אמונות מיסטיות ישנות רבות הנוגעות למגנטיות- כמו האמונה שמחצב מגנטי טבעי יכול לרפא כאבי ראש והרעיון שאפשר לנטרל מגנט אם משפשפים אותו בשום. בין תגליותיו הגדולות היו גילוי חוקי המשיכה והדחייה המגנטיים, גילוי העובדה שכדור הארץ פועל כמו מגנט ענק והבנת ההבדל בין חשמל ובין מגנטיות. 
גילברט טען נחרצות שחשמל ומגנטיות אינם צדדים שונים של אותה תופעה. בתור הוכחה הוא ציין את העובדה הלא נכונה שמשיכה חשמלית נעלמת עם חום ומשיכה מגנטית לא. יש הרואים חיוב בטעות זו, שברבות הימים הופרכה על ידי ג'יימס קלרק מקסוול, וטוענים שבהירות ההבדלים בין חשמל למגנטיות אצל גילברט אפשרה התקדמות מהירה יותר של המדע. 
גילברט ידוע גם בשם גילברד, השם הרשום על המצבה שלו ושל אביו ובו נקרא בית ספר בקולצ'סטר הנקרא על שמו. על שמו של גילברד נקראה יחידה של פוטנציאל מגנטי במערכת היחידות cgs. 
ויליאם גילברט נפטר בשנת 1603 כתוצאה ממחלת הדבר.
לחות

לחות היא מידת הרטיבות שנמצאת באוויר. היא יכולה להימדד כלחות מוחלטת שהיא מסת המים המצויה בנפח אוויר מסוים, או כפי שלרוב משתמשים כלחות יחסית, שהיא היחס של הלחות המוחלטת מחולקת בלחות המוחלטת שתייצר טל באותה טמפרטורה.

לחות מוחלטת

לחות מוחלטת היא המסה של אדי המים הנמצאת בכמות מוגדרת של אוויר או גז אחר. בדרך כלל מודדים לחות מוחלטת בגרמים למטר מעוקב, וניתן גם למדוד אותה כלחץ החלקי של אדי המים. במטאורולוגיה משתמשים בגודל "יחס עירוב" שהוא מסת האדים ביחס למסת האוויר. האוויר משנה את כושר נשיאת הלחות שלו בהתאם לטמפרטורה וללחץ הברומטרי, ועל כן, כמות מסוימת של לחות מוחלטת לא מתבטאת בהכרח באותו אחוז של לחות יחסית.

לחות יחסית

לחות יחסית היא יחס המבוטא באחוזים בין כמות האדים שבאוויר בטמפרטורה נתונה, לבין כמות האדים שאוויר בנפח זה יכול להכיל במצב של רוויה.
קצב ההתנדפות של המים באוויר תלוי בלחות היחסית.
לדוגמה אם כ-15% מהאדים של המים נחשבים כלחות המוחלטת הלחות היחסית תהיה יותר גבוהה.
לאחר מחקרים שנערכו בנושא התגלה קשר בין מולקולות האוויר ללחות היחסית כך שהרכבם משתנה עם כמות הלחות.
כמות אדי המים המקסימלית שיכול האוויר להכיל תלויה בטמפרטורה שלו: ככל שהטמפרטורה תהיה יותר גבוהה, יוכל האוויר להכיל יותר אדי מים, ולהפך: ככל שתרד הטמפרטורה שלו, יוכל האוויר להכיל כמות קטנה יותר של אדי מים. זאת מכיוון שהלחות היחסית מתקבלת כתוצאה משיווי המשקל בין קצב האידוי לקצב העיבוי של מולקולות המים. ככל שהטמפרטורה נמוכה גובר קצב העיבוי על קצב האידוי, ולהפך. בכל טמפרטורה ישנה נקודת שיווי משקל בה מתאזנים קצבים אלו, וכל ניסיון להרוות את האוויר בכמות נוספת של אדים תגרור עיבוי של מולקולות מים בכמות שתחזיר את המצב לקדמותו.
הלחות היחסית ממלאת תפקיד בתהליכים הכרוכים בהיווצרות ערפל ועננות. כמו כן, חישוב הלחות היחסית הוא גורם מרכזי בחישוב עומס החום, בפרט בעונת הקיץ.
בני אדם, כמו גם יונקים אחרים, מצננים את גופם באמצעות הפרשת זיעה על העור. הזיעה מכילה בעיקר מים, והתנדפותה לאוויר מביאה להתקררות הגוף. ככל שהלחות היחסית גבוהה יותר, כך התנדפות הזיעה אורכת זמן רב יותר, ולפיכך יעילות מנגנון קירור הגוף יורדת. עומס חום כבד הוא מצב שבו טמפרטורת האוויר גבוהה וגם הלחות היחסית גבוהה, ולפיכך יש נטייה לגוף להתחמם בשעה שמנגנון הקירור שלו פועל באופן בלתי-יעיל. מזג אוויר כזה מכונה הביל. מצב כזה שורר בישראל לאורך מישור החוף, בעיקר בחודשים יולי-אוגוסט, ומכביד על היכולת לעבוד מחוץ לחדרים ממוזגים.
הטמפרטורה שבה מגיעה הלחות היחסית למצב של רוויה בלחץ נתון ובכמות נתונה של אדי מים נקראת נקודת הטל.

מדידת הלחות היחסית

מכשיר המודד לחות נקרא היגרומטר או מד לחות. היגרומטר פשוט בנוי על העיקרון ששיער מתארך כשהלחות גבוהה ומתכווץ כשהלחות יורדת, במכשיר יש שיער המחובר לקפיץ והשינויים באורך השיער מועברים באמצעות מנגנון מכני פשוט למחוג המראה את הלחות. המדידה המדעית יותר והמקובלת ללחות יחסית היא באמצעות חישוב הפרש הטמפרטורות בין שני מדי חום סמוכים זה לזה כאשר האחד עטוף בד רטוב במים. מאחר שאידוי המים היא פעולה אנדותרמית (צורכת חום) תהיה הטמפרטורה הנמדדת במד חום הרטוב נמוכה מזה היבש, ירידת הטמפרטורה תלויה בלחות היחסית באוויר במקום הבדיקה. באמצעות תחשיב שמשקלל את הטמפרטורות ואת הפרשן אפשר למצוא את הלחות היחסית, התחשיב מבוצע על בסיס טבלה פסיכרומטרית.
מירב הימן

ביוגרפיה

מירב הימן נולדה בירושלים והיא מתגוררת ועובדת בתל אביב.
בין השנים 1994–1995 למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון (כיום חלק ממכללת בית ברל); בשנים 1996–1997 למדה אמנות במסגרת חילופי סטודנטים ב-School of Visual Arts בניו יורק ובשנת 1998 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במחלקה לצילום בבצלאל.
הימן היא זוכת פרס עידוד היצירה, פרס ראשון בתחרות של פסטיבל "Now & After" במוסקבה, פרס
"Team-Work" בפסטיבל "Stuttgarter Filmwinter" לאמנות מדיה ופרסים ומלגות נוספים. הציגה תערוכות יחיד במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, בגלריה נגא ובסדנאות האמנים בתל אביב ובחללים נוספים, והשתתפה בתערוכות קבוצתיות במוסדות מובילים בישראל ומחוצה לה, בין השאר במוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות עכשווית, משכן לאמנות עין חרוד, ו-The Bass Museum of Art, במיאמי ביץ'. עבודותיה נמצאות באוספים של מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון פתח תקווה, ובאוספים פרטיים.
הימן עוסקת בעבודותיה בפער שבין האידיאלי והקונקרטי, הווירטואלי והממשי, ומשתמשת באביזרים מעוצבים, בהומור, בהגזמה ובאלמנטים גרוטסקיים על מנת ליצור תחושה סימולטנית של היכרות והזרה. עבודותיה מתמקדות בתיעוד של מצבים אישיים, משפחתיים וחברתיים מבויימים. היא עוסקת בתרחישים נפוצים שהיא עורכת עליהם מניפולציות שמעוררות תחושות של יופי, כאב, אומללות ואבסורדיות.
אנה סוקולוב

ביוגרפיה

סוקולוב החלה את הכשרתה בריקוד אצל לואיס הורסט ומרתה גרהם בבית אמנויות הבמה השכונתי.
בשנות השלושים הייתה חברת להקת הריקוד של גראהם במשך שמונה שנים, ובמקביל שימשה מתמחה מדגימה בשיעורי הכוריאוגרפיה של הורסט. באותה תקופה, במהלך השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית, הקימה סוקולוב להקה משלה, אשר הייתה קשורה לאיגודים המקצועיים, ויצרה עבורה עבודות אנסמבל וסולו. דמותה של איזדורה דנקן היוותה מקור השראה מרכזי עבורה.
בסוף שנות השלושים סוקולוב הוזמנה עם להקתה, וכן המנהל המוזיקלי אלכס נורת', למקסיקו ובשנות הארבעים ייסדה להקת מחול מודרני ראשונה במקסיקו.
כרקדנית בלטו עבודותיה המקוריות "קדיש" (1945), כתגובה למאורעות השואה, ו"הדיבוק" (1951), בהשראת המחזה. זהו גם היה תפקידה האחרון בריקוד.
בשנת 1953 שיכנע ג'רום רובינס את סוקולוב להירתם לביסוס מקצועיותה של להקת ענבל הישראלית. השניים סייעו יחדיו להכנת מסעה המוצלח של להקת ענבל באירופה ובארצות הברית. קשריה עם המחול בישראל התהדקו וסוקולוב עבדה בארץ עם להקות המחול המרכזיות, בהן: להקת בת שבע, להקת ענבל והתיאטרון הלירי אותו ייסדה. בעבודתה עם התיאטראות בארץ בלטה עבודתה על עיצוב התנועה במחזה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" (1964).
סוקולוב הביאה את המחול המודרני לברודוויי ועבדה עם טנסי ויליאמס, איליה קאזאן (סוקולוב שימשה עוזרת במאי בקמינו ריאל), קורט וייל (תמונת רחוב), ברטולד ברכט (גליליאו), מארק בליצשטיין (רג'ינה) וליאונרד ברנשטיין (קנדיד). בניו יורק הייתה חברה בקבוצה המייסדת של בית הספר למשחק "אולפן השחקנים", שפעל על בסיס שיטת סטניסלבסקי. כארבעים שנה לימדה במחלקות למחול ולדרמה בג'וליארד.
סוקולוב חיפשה את הקשר בין צורות האמנות השונות והייתה הראשונה שהשתמשה בג'אז לעבודת מחול רציני. חרף השתייכותה למחול המודרני בלטו יצירותיה הכוריאוגרפיות בלהקות בלט חשובות ובאופרה. בין מקורות ההשראה שלה להקמת תיאטראות מחול הייתה אמנות פלסטית.
לשיטתה, צעדי מחול מכילים בתוכם משמעות פנימית ולכל צעד בודד זכות קיום רק כחלק מהמבנה הכוריאוגרפי. סוקולוב נודעה ביכולת האבחון שלה לתנועות וביכולתה להוביל רקדנים משימוש בתנועות "חסרות משמעות" לתנועות "אמינות".
עיסוקה בכוריאוגרפיה, כמרצה וכיוצרת, נמשך עד סמוך לפטירתה, בגיל תשעים. רבות מעבודותיה צולמו ונכתבו בשפת תנועה.
בשנת 1956 הייתה מועמדת לפרס טוני על כוריאוגרפיה להצגה Red Roses for Me של המחזאי שון או'קייסי.
בשנת 1991 הוענק לסוקולוב פרס אמריקן דאנס פסטיבל לשנת 1991. (Samuel H. Scripps American Dance Festival Award). כאות הוקרה על עבודתה נקרא בשנת 2004 רחוב במנהטן על שמה.
דוד ברבי

דוד ברבי (נולד ב-3 בנובמבר 1953) הוא משורר, פזמונאי ומלחין ישראלי.

ביוגרפיה

דוד ברבי נולד במושב ניצני עוז שבשרון ומתגורר בו כל חייו. הוא חקלאי העוסק בגידול ירקות ופרחים ליצוא. כיהן כיו"ר ועד המושב וממשיך בפעילות ציבורית בארגון
מגדלי הפרחים שבלשכת המסחר בתל אביב. ברבי בעל השכלה תיכונית, אולם כפי שהוא מעיד על עצמו הוא אוטודידקט, בעיקר בתחום השירה. עד שנות השלושים לחייו היה חבר בלהקת רוק/פופ שהורכבה מבני משפחתו. הלהקה התפרקה בשנת 1981 כשבן דודו, שהיה חבר בלהקה, נהרג בתאונת דרכים. ברבי גילה את קולו הספרותי בשנת 2009 בעקבות מותו של אביו, רחמים, שהקשר איתו היה חזק ומשמעותי. כהגדרתו, "התחלתי לכתוב שירה חמש דקות לאחר פטירתו של אבי". ברבי כתב פואמה לזכר אביו וכך נמשך לעולם השירה.
ברבי למד בסדנאות כתיבה במשך ארבע שנים בהנחיית מיטב המשוררים והסופרים, בהם מאיה בז'רנו, רן יגיל, רחל חלפי ויקיר בן-משה. הוא הושפע  מהמשוררים אבי אליאס, רוני סומק ופרננדו פסואה, ובעיקר מרן יגיל שעורך את כל ספריו וברבי מכנה אותו "האב הספרותי שלי". לאחרונה ברבי פעיל גם בחיים הספרותיים בישראל.
ברבי הוציא לאור שמונה ספרים פרי עטו: "חוויה מתקנת", "מרחקי נגיעה", "ספינות מותרות", "מי יהלך", "אור ירח" ״צלצול מאחותי"  ״פועלים. סניף קלנסואה״ ו ״נגיעות קול״ בו-בזמן החל להלחין שירי משוררים. עד כה הוציא לאור גם ארבעה אלבומים: "לכתוב שיר על אבא", "מפגש עם הריח", "מניפת המשוררים" ו"מי יהלך". האלבום "מניפת המשוררים" כולל 13 שירי משוררים מהשורה הראשונה: רוני סומק, אברהם חלפי, רפי וייכרט, מירון ח. איזקסון, יקיר בן-משה ועוד.

חיים אישיים

ברבי נישא לכוכבה במהלך שירותו הסדיר והשלים
שירות מלא כלוחם בתותחנים. לזוג ארבעה ילדים.

יצירותיו

ברבי הוציא לאור שבעה ספרים פרי עטו, בהוצאת "עמדה" בעריכת רן יגיל:
"חוויה מתקנת", "מרחקי נגיעה", "ספינות מותרות", "מי יהלך", "אור ירח" ו"צלצול מאחותי", בו-בזמן החל להלחין שירי משוררים. עד כה הוציא לאור גם ארבעה אלבומים: "לכתוב שיר על אבא", "מפגש עם הריח", "מניפת המשוררים" ו"מי יהלך". האלבום "מניפת המשוררים" כולל 13 שירי משוררים מהשורה
הראשונה: רוני סומק, אברהם חלפי, יחזקאל נפשי, רפי וייכרט, מירון ח. איזקסון, יקיר בן-משה ועוד.
MVP של העונה הסדירה ב-WNBA

תואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-WNBA הוא פרס המוענק לכדורסלנית הטובה ביותר בעונה הרגילה ליגת ה-WNBA. הזוכה בפרס נבחרת על ידי פאנל של כתבי ספורט ושדרנים, והפרס מוענק בזמן הפלייאוף.
פרס ה-MVP הראשון חולק עוד בעונת הליגה הראשונה, ב-1997. התואר הוענק לסינתיה קופר מקבוצת יוסטון קומטס. שתי שחקניות זכו בתואר ה-MVP שלוש פעמים - ליסה לסלי ושריל סוופס. בשנת 2001, ליסה לסלי הפכה לכדורסלנית הראשונה ב-WNBA, שזכתה בתואר ה-MVP של העונה הרגילה ובתואר ה-MVP של ה-ALL STAR, באותה השנה. בנוסף, היא גם זכתה בתואר ה-MVP של גמר הפלייאוף.