google/wiki40b huggingface dataset:
מקדש הבאב

היסטוריה

ב-21 במרץ 1909 הונחו שרידיו של הבאב במאוזוליאום בן שישה חדרים, אשר הוקם במקום בו ניצב כיום המקדש. המאוזוליאום נבנה מאבן מקומית, ושכן מעל המושבה הגרמנית. באחד החדרים במבנה הונחו גם שרידיו של עבדול בהאא, בנו של הבהאא אללה, בחודש נובמבר 1921, אך הם צפויים להיות מועברים למבנה אחר לכשזה יבנה. שלושה חדרים נוספים נבנו במבנה בין השנים 1928-‏1929, וב-23 במאי 1944, מאה שנים לאחר הכרזת הבאב, הוצג דגם של המקדש בגובה של 60 ס"מ. 
ב-1948 נחתמו ההסכמים לביצוע העבודות, וב-1949 הניח שוגי אפנדי, מנהיגה של הדת באותה עת, את אבן הפינה למקדש. הוא הוקם מעל המאוזוליאום הקיים, והבנייה הסתיימה באוקטובר 1953 במימון הקהילות הבהאיות ברחבי העולם. עלות הקמת המבנה עמדה על 750,000 דולר אמריקני.
אדריכל המבנה היה ויליאם מקסוול (William Sutherland Maxwell), בהאי קנדי וחותנו של שוגי אפנדי. הוא הקים את המבנה לפי הנחיותיו הכלליות של שוגי אפנדי, ובכלל זה הנחייתו לשלב יסודות אדריכליים מזרחיים ומערביים, אך האחרון הותיר בידי האדריכל את הפרטים המדויקים. מקסוול נפטר ב-1952 ושוגי אפנדי הנציח את זכרו בשמו של השער הדרומי של המקדש. רוב חומרי הבניין למקדש הבאב הובאו מאיטליה, ולמעשה, 36 עמודים ו-28 קשתות נחצבו ועוצבו שם, והועברו בדרך הים לישראל כשהם מוכנים.
עם חנוכתו תיאר שוגי אפנדי את המבנה, כדלקמן:
"מלכת הכרמל שהומלכה (על) הר האל, מוכתרת בזהב זוהר, לבושה (ב)לבן בוהק, מוקפת (ב)ברקת ירוקה, המשובבת כל עין רואה מהאוויר, הים, המישור ומהגבעה".

המבנה

המבנה משלב סגנון בנייה מזרחי ומערבי, וניצב בלב הגנים הבהאים. מעליו מטפסות תשע טראסות במעלה ההר המוליכות אל מרכז הכרמל, ומתחתיו מובילות תשע טראסות נוספות אל המושבה הגרמנית. 
בקומתו הראשונה ארקאדה רבועה שעמודיה עשויים גרניט ורודה. הארקדה נושאת מעקה מעוטר בפסיפסים בצבעי ברקת ושני, המקיף רחבה רבועה. במרכז הרחבה ניצבת הקומה השנייה והמתומנת של המבנה ומעליה ניצבים שמונה צריחים מחודדים קטנים, המחוברים זה לזה במעקה פלדה מסוגנן. מעליה שוכנת קומה שלישית בצורת גליל בגובה של 11 מטר, שבו קבועים 18 חלונות. מעל לאחרונה קבועה כיפת המבנה המוזהבת. זו עשויה מ-12,000 אריחי זהב מזוגגים בחמישים צורות וגדלים, אשר יוצרו בהולנד. משקלן הכולל של כל הקומות שמעל לארקאדה הוא למעלה מ-1,000 טון. המקדש המואר בלילה, היה לסמלה המוכר ביותר של העיר חיפה. 
פנים המבנה מיועד לתפילה ולמדיטציה, ולא נערכים בו טקסים דתיים. נוסח התפילה המיוחדת הנאמרת בעת הביקור במקדש, תלוי על קיר המבנה בערבית ובאנגלית.
ג'ון אאוקי

ג'וּן אַאוֹקי (ביפנית: 青木 淳; נולד ב-22 באוקטובר 1956 ביוקוהמה) הוא אדריכל ומעצב יפני. אאוקי התפרסם, בין היתר, כאדריכל שתכנן את רוב חנויות רשת האופנה לואי ויטון ביפן ובדרום מזרח אסיה. עבודה בולטת נוספת שלו היא תכנון המוזיאון לאמנות בעיר הצפונית אאומורי.
אאוקי למד ארכיטקטורה באוניברסיטת טוקיו והחל לעבוד במשרדו של אראטה איסוזאקי. שם עבד, בין היתר, לצידו של האדריכל שיגרו באן. ב-1991 פתח משרד עצמאי.

סגנון והשקפת עולם

אאוקי טוען כי סגנונו אינו מוכתב על ידי תאוריה, עיקרון או סגנון כלשהם. הוא אומר כי הדור של האדריכלים היפנים שקדם לו פעל ברוח האתוס הלאומי היפני באותן שנים של שיקום ארץ שנהרסה בעקבות מלחמת העולם השנייה. "עתה, כשהמטרה של מודרניזציה של יפן הושגה, הנושא שהאדריכלות ניצבת בפניו אינו יצירת דברים חדשים לחלוטין, אלא, כיצד לראות את המציאות."
אאוקי מכנה את סגנונו בשם "אדריכלות של שדה פתוח". הוא נזכר בילדותו, בעת ששיחק עם חבריו בשטחים פתוחים שסביב לשכונה בה גדל: "אולי הם היו מיועדים לסוג מסוים של בניה, אבל אז הם נותרו ריקים, כך שעשבים גדלו שם והם הפכו למרחבים מוזנחים. שדות פנויים אלה הפכו לגן משחקים מושלם עבורנו כילדים. תפקידם לא היה קבוע, כך שהם היו לחללים בהם אנשים יכולים לתקשר באופן חופשי. ביצירת מבנים אני רוצה להחיות את המנטליות של "שדות פנויים."
מבקר האדריכלות, נועם דביר, כתב אודות החנות של לואי ויטון בשדרות אומוטסנדו: "בחנות הזאת התמקד האדריכל בדימוי הקלאסי של מזוודות לואי ויטון הנערמות זו על זו. תחת ידיו נהפכו המזוודות לחללים מגוונים, הקשורים זה לזה באמצעות גרמי מדרגות, בעיצוב שקורא תיגר על הסדר המסורתי בחנות קמעונאית, שבה יש הפרדה בין קומות. במעבר הבלתי-אמצעי מחלל לחלל נפגש הקונה עם קני מידה משתנים וחווה חוויה שונה בכל חלק של החנות."
לואיזה קרולינה פון הוכברג

ביוגרפיה

לואיזה קרולינה נולדה ב-26 במאי 1768 בקרלסרוהה, ללודוויג היינריך, ברון גייר פון גיירסברג ולמקסימיליאנה כריסטינה פון שפונק, וסנדקיה היו קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן ואשתו קרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטדט. לואיזה קרולינה התחנכה בבית ספר פרטי בקולמר, ולאחר מכן היא שירתה כגברת החצר של אמליה, נסיכת הסן-דרמשטאדט - אשתו של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן.
ב-24 בנובמבר 1787 התחתנה לואיזה קרולינה עם קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן, ולפני החתונה קרל פרידריך חתם יחד עם שלושת בניו על מסמך, שילדיה של לואיזה קרולינה יהיו אף הם זכאים לרשת את השלטון, לאחר צאצאיו מאשתו הראשונה. קרל פרידריך אף החשיב את הנישואים כנישואים שוויוניים, ולא כנישואים מורגנטים. בשנת 1806 עם פירוק האימפריה הרומית הקדושה, אישר קרל פרידריך שוב את זכותם של ילדיו מלואיזה קרולינה לרשת את השלטון. בעקבות כך, כשראה קרל, הדוכס הגדול של באדן שאין לו ילדים, ואף לדודו לודוויג אין ילדים, אישר אף הוא ב-4 באוקטובר 1817 את זכות הירושה של צאצאי לואיזה קרולינה, ואף דאג שאספת הנסיכים של באדן תאשר זאת ב-20 בנובמבר 1818, זמן קצר קודם מותו.
ב-23 ביוני 1820 מתה לואיזה קרולינה בקרלסרוהה, ובשנת 1830 עלה בנה לאופולד, הדוכס הגדול של באדן לשלטון בבאדן.
ולדימיר סולוביוב

ביוגרפיה

ולדימיר סולוביוב היה בנו של המלומד סרגיי מיכאילוביץ' סולוביוב, היסטוריון חשוב באוניברסיטת מוסקבה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1869. תחילה למד מדעי הטבע, ובעיקר ביולוגיה. אך בהמשך נטה למדעי הרוח, וסיים את לימודיו, בשנת 1873, כפילוסוף.
לאחר מות מורו, פ. יורקביץ, שאליו היה קרוב מאוד, יצא סולוביוב בשנת 1874 להשלמת לימודיו במוזיאון הבריטי בלונדון. בשנת 1875 היה אמור סולוביוב הצעיר לשוב לרוסיה, אך בהשפעת לימודיו במוזיאון הבריטי יצא למסע לימודים במזרח התיכון. הוא סייר באיטליה וביוון, והמשיך עד למצרים.
בשנת 1876 שב ולדימיר סולוביוב לרוסיה, והחל להורות פילוסופיה באוניברסיטה של מוסקבה. שם החל בעבודותיו הייחודיות, שבהן גם שילב פעילות חברתית. הוא עבר לסנקט פטרבורג בשנת 1877, והתפרסם שם מאוד כמרצה מבריק וכפעיל במשרד לחינוך הציבור. בשנת 1880 השלים סולוביוב את לימודי הדוקטור שלו, והתפרסם בפולמוסים ציבוריים חשובים ברוסיה הצארית.
בשנותיו האחרונות עסק בשאלות של פילוסופיה, אמנות ומוסר. הוא היה דמות רבת השפעה, בעלת יחס מיוחד של הבנה וחיבה כלפי היהודים והיהדות עד כדי כך שכונה על ידי הרב אברהם יצחק קוק בכינוי "החסיד שבאומות העולם". בשנת 1900, בהיותו אך בן 47, חלה ומת. לאחרונה גובר העניין ברוסיה ובעולם בהגותו וביצירותיו. חוקרת הספרות והמתרגמת חמוטל בר יוסף פרסמה בשנת 2006 ממבחר כתביו.
Serebro

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 2006 על ידי המפיק מקסים פדיב. שירים רבים בביצועה באנגלית וברוסית כיכבו תקופות ארוכות בראש מצעדי הלהיטים במספר מדינות, ובהן רוסיה, בריטניה, ארצות הברית, יפן ואיטליה. הלהקה זכתה במספר פרסים, ביניהם: הלהקה הטובה ביותר (2007, 2008), ההופעה הטובה ביותר (2007), האומנים שמכרו את מספר האלבומים הגדול ביותר (2007). ב-2007 התמודדה הלהקה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Song #1" וזכתה במקום השלישי.
ב-28 בנובמבר 2018, הודיעו בנות הלהקה שהן עוזבות את ההרכב בחודש פברואר 2019, ויהיה הרכב חדש ללהקה. ב-14 בפברואר 2019, הוכרזו שמות הבנות הלהקה החדשה בהרכב שכלל הופעה ראשונית.
מרקו מצ'ינה

קריירת מועדונים

מצ'ינה נולד בסן מרינו שבסן מרינו. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של טרה פנה, ממנה עבר לבולוניה 1909. ב-22 בנובמבר 1981 ערך מצ'ינה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-69 בהפסד 2-0 ליובנטוס במסגרת המחזור התשיעי בסרייה א'. בעונה זו ערך מצ'ינה 8 הופעות ליגה, והיא הסתיימה בירידתה של בולוניה 1909 לסרייה ב'. בעונתו השנייה במועדון, ערך מצ'ינה 16 הופעות ליגה, בהן הבקיע 3 שערים. בעונת 1983/1984 ערך מצ'ינה 11 הופעות בארצו מהסרייה ב', בהן הבקיע שער אחד, ובעונה הבאה שיחק בפארמה, קבוצה נוספת מהסרייה ב', וערך בה 26 הופעות, בהן הבקיע 3 שערים. בעונת 1985/1986 שיחק מצ'ינה במילאן, מועדון הפאר האיטלקי מהסרייה א'. ב-13 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-71 בניצחון 1-0 על קומו במסגרת המחזור השישי בסרייה א'. בסך הכל ערך 5 הופעות במועדון. הוא הוסיף 3 הופעות בגביע אופ"א. בעונת 1986/1987 שיחק ברג'יאנה מהליגה האיטלקית השלישית, ובעונה הבאה שיחק באנקונה, גם היא מהליגה השלישית. לאחר מכן פרש מכדורגל מקצועני, כשהוא בן 24.

קריירה בינלאומית

מצ'ינה ערך 2 הופעות בנבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות יורו 1992: הראשונה ב-14 בנובמבר 1990 בהפסד 4-0 לנבחרת שווייץ, והשנייה ב-5 בדצמבר 1990 בהפסד 6-0 לנבחרת רומניה.
וולטר אייזקסון

קורות חיים

אייזקסון נולד בניו-אורלינס שבלואיזיאנה, בן בכור מתוך שניים, למשפחה יהודית. אביו, ארווין אייזקסון היה מהנדס ואמו בטסי מתווכת מקרקעין. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הפרטי "איזידור ניומן" בעירו החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד אותם סיים בשנת 1974 כאשר קיבל תואר בהיסטוריה ובספרות. לאחר מכן למד מטעם קרן רודז באוניברסיטת אוקספורד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה.
הוא החל את קריירת הכתיבה שלו בעיתון הבריטי סאנדיי טיימס ובעיתון המקומי The Times-Picayune. בשנת 1978 הצטרף למגזין טיים ככתב פוליטי ואחר כך בתפקידי עריכה, ובשנת 1996 מונה לעורך הראשי של המגזין. בשנת 2001 מונה ליושב ראש ומנכ"ל של רשת הטלוויזיה CNN, ובשנת 2003 מונה לנשיא ומנכ"ל של מכון אספן בוושינגטון. הוא מכהן כחבר בכמה מועצות מנהלים של חברות וקרנות בארצות הברית.
אייזקסון פרסם במשך השנים מספר ספרים בהם הביוגרפיות של אלברט איינשטיין, הנרי קיסינג'ר ובנג'מין פרנקלין. בשנת 2011 פרסם את ספרו "סטיב ג'ובס" שהפך במהרה לרב-מכר בינלאומי ושבר את שיאי המכירות של ספרי ביוגרפיה. הספר, המספר את סיפורו של מייסד אפל, סטיב ג'ובס בהתבסס על שיחות עם ג'ובס עצמו ועם בני משפחה וחברים.
בשנת 2012 נבחר על ידי טיים מגזין לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
עודד עזר

עודד עזר (נולד ב-1972) הוא טיפוגרף ישראלי, מעצב גופנים ומעצב גרפי, אמן ומרצה לעיצוב. לפני שהפך למעצב היה עזר מוזיקאי ומשורר.

ביוגרפיה

בוגר לימודי תואר ראשון במחלקה לתקשורת חזותית (אז המחלקה לעיצוב גרפי) בבצלאל (1994—1998). 
בשנת 2000 ייסד סטודיו עצמאי לעיצוב וטיפוגרפיה, "סטודיו עודד עזר", שפועל בתחומי עיצוב תדמית, עיצוב טיפוגרפי, ועיצוב גופנים עבריים. ב-2002 ייסד בשותפות עם שני מעצבים נוספים את "הגילדה" - הקואופרטיב הישראלי הראשון של מעצבי אותיות עצמאיים, בו פעל עד שנת 2006. 
החל משנת 2009 משמש כמרצה בכיר לעיצוב טיפוגרפי ב-HIT מכון טכנולוגי חולון. במקביל הוא מלמד בתוכנית לתואר שני של האקדמיה החדשה לאמנויות, מילאנו (Nuova Accademia di Belle Arti). לאחרונה השתתף בתוכנית אמן אורח של קרן שוסטרמן כמרצה לטיפוגרפיה בבית הספר הגבוה לעיצוב, רוד איילנד (Rhode Island School of Design).
עזר מוכר בארץ ובעולם בעיקר בזכות עבודותיו הטיפוגרפיות כגון הביו־טיפוגרפיה, טייפוספרמה, הניתוחים הטייפו־פלסטיים, ולאחרונה גם בזכות סדרת הסרטונים הטיפוגרפיים שיצר עבור מוזיאון ויקטוריה ואלברט (לונדון), עיצוב ההגדה האמריקנית החדשה בעריכת הסופר ג'ונתן ספרן־פוייר, כרזת הסקייפ־טייפ שעיצב עבור פסטיבל התרבות היהודית בקראקוב, ובזכות תרומתו המתמשכת לתחום עיצוב הכתב העברי. הוא מרבה לעסוק בטיפוגרפיה ניסיונית, מתיחת הגבולות של עיצוב אותיות, ובעבודות ניסיוניות המצויות בתפר שבין עיצוב לאמנות. בנוסף עבד עם לקוחות כמעצב מסחרי בסטודיו שלו (בין לקוחותיו, בנק הפועלים, חברת Yes, מגנוליה תכשיטי כסף וגלובס). 
מאז שנת 2000 מנהל עזר סטודיו עצמאי, "עודד עזר, טיפוגרפיה", ומשנת 2004 גם בית גופנים עצמאי בשם "טיפוגרפיה עברית". בין הפונטים העבריים בעיצובו: אלכימאי, רץ, נע, מעודד, מטא־עברית (עם אריק ספיקרמן), עזר בלוק, תאגיד, קשיח, שלוותה, פרנקריהליה, בית־הלל, נוה־צדק, סוסיתא ועוד. כמו כן עזר הוא חלוץ בארץ בתחום גופני רשת (גופנים להטמעה באתרי אינטרנט). בין הלקוחות המשתמשים בגופנים שיצר עזר נמנים משרדי פרסום מובילים, עיתונים ואתרי אינטרנט, הוצאות ספרים, ערוצי טלוויזיה ומעצבים עצמאיים רבים.
גופנים בעיצובו זכו באותות הצטיינות של ה־New York Type Directors Club, של ארגון הטיפוגרפים הבינלאומי ATypI, בתחרות ה־D&AD הבריטית, בתחרות מגזין העיצוב הבינלאומיCreative Review, בפרס פלהיים של האקדמיה בצלאל עבור עבודה ייחודית בעיצוב טיפוגרפי וכן בפרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות. לצד הישראלים דן ריזינגר, ירום ורדימון ודוד טרטקובר, עודד עזר נבחר כעמית ב־AGI - Alliance Graphique Internationale, מועדון העל העולמי של המעצבים הגרפיים. עבודותיו נכללות באוספי מוזיאונים מרכזיים כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק (MoMA); מוזיאון ישראל, ירושלים; מוזיאון העיצוב חולון; מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון, ועוד.
התגורר בעבר בירושלים, בלונדון ובנגב, ובעשור השני של המאה ה-21, הוא חי ויוצר בגבעתיים. 

ספריו

עזר פרסם ספר המציג את עבודותיו בניסויים טיפוגרפיים וטיפוגרפיה ניסיונית, בשם "Oded Ezer: The Typographer’s Guide to the Galaxy" ("מדריך הטיפוגרף לגלקסיה"). הספר יצא בשנת 2009 בהוצאת Die Gestalten Verlag, ברלין.
בשנת 2012 עיצב עזר הגדה של פסח בשיתוף עם הסופר היהודי-אמריקני ג'ונתן ספרן פויר.
מקדש יופיטר הקפיטוליני

מקדש יופיטר אופטימוס מקסימוס או מקדש יופיטר הקפיטוליני (בלטינית: Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini) היה מקדש לאל יופיטר שניצב בראש גבעת הקפיטולין ברומא העתיקה.

היסטוריה

על פי המסורות הרומאיות (אשר אינן מגובות בממצאים ארכאולוגיים) נוסד המקדש הראשון באתר ב-13 בספטמבר, בשנה הראשונה של הרפובליקה הרומית (בשנת 509 לפנה"ס). המקדש הוקדש לשלשה הקפיטולינית (יופיטר, יונו ומינרווה). על פי מסורת זו, הוקם המקדש על ידי לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, לאחר שזה נשבע להקים מקדש במהלך הקרב מול הסבינים. פריסקיוס הניח את אבן הפינה למקדש, אולם היה זה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שבנה את מרבית חלקיו והשלימו.
על פי המסורת הרומית, נבנה המקדש באתר בו עמדו קודם לכן מזבחות לשלישייה הקפיטולנית ואלים רבים נוספים. על פי המסורות הרומאיות - קודם להקמת המקדש נערך טקס בו ביקשו אוגורים את רשות האלים להזזת המזבחות. שני אלים בלבד טרמינוס ויוונטאס סירבו, ולכן שולבו מזבחותיהם במבנה. העובדה שהאל טרמינוס - אל הגבולות - סירב להזזת מזבחו נחשבה לסימן טוב, ולאות לכך שהמקדש לא יזוז ממקומו.
נערכה הגרלה בין אצילי רומא, בה נקבע כי מרקוס הורטיוס פולוילוס, אחד מקונסולי רומא, יחנוך את המקדש.
במקדש, שגודלו היה 60 על 60 מטרים, היה חדר מקודש נפרד לכל אחד מאלי השלשה הקפיטלונית - יוני משמאל, מינרווה מימין ויופיטר במרכז. המקדש אותר בפסלי טרה קוטה רבים, שהידוע בהם הוא פסל המתאר את יופיטר רוכב על קוודריגה.
מקדש זה נהרס ב-6 ביולי 83 לפנה"ס במהלך המלחמה שהתרחשה בתקופת שלטונו של הדיקטטור לוקיוס קורנליוס סולה. בשריפה זו, על פי המסורת הרומית, נשרפו ספרי הסיבילות שנשמרו במקדש. 
מקדש שני באתר נבנה על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס ושופץ על ידי הקיסר אוגוסטוס. מקדש זה נהרס בשנת 69 בעת שאספסיאנוס כבש את העיר. המקדש שוקם על ידי אספסיאנוס, ולימים על ידי טיטוס ודומיטיאנוס (אשר כיסה את גג המקדש בזהב). המקדש השלישי שבאתר שרד כ-400 שנים, ונהרס במהלך ביזות רומא במאה החמישית.

שרידי המבנה

שרידים מועטים של המבנה ניצבים כיום בסמוך לארמון הקונסרבאטורי. השרידים מהווים חלק מהמוזיאונים הקפיטוליניים.
ארצ'ר ג'ון פורטר מרטין

ארצ'ר ג'ון פורטר מרטין (באנגלית Archer John Porter Martin;‏ 1 במרץ 1910 – 28 ביולי 2002) היה כימאי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1952 (במשותף עם ריצ'רד לורנס מילינגטון סינג') על המצאת שיטת הכרומטוגרפיה למקוטעין.

ביוגרפיה

מרטין נולד בלונדון, אביו היה רופא. הוא למד בבית ספר בדפורד עד שנת 1929 ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את לימודיו בשנת 1932.
לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון החל לעבוד במעבדה לכימיה פיזיקלית, ולאחר שנה קיבל משרה במעבדות דאן. בשנת 1938 עבר לעבוד באגודה למחקר בצמר בלידס.
בין השנים 1946 עד 1948 היה ראש חטיבת הביוכימיה של חברת " Boots Pure Drug" בנוטינגהאם, ובשנת 1948 הצטרף לצוות של מועצת המחקר הרפואי - בהתחלה במכון ליסטר, ולאחר מכן במכון הלאומי למחקר רפואי.
בשנת 1952 התמנה לתפקיד ראש החטיבה לכימיה פיזיקלית במכון הלאומי למחקר רפואי, ושימש יועץ כימי בין השנים 1956 עד 1959.
מרטין התמחה בביוכימיה ובטכניקות שהניחו את היסודות לשיטת הכרומטוגרפיה, שיטה המאפשרת הפרדה של חומרים המצויים בתערובת. את שיטת הכרומטוגרפיה למקוטעין פיתח במהלך עבודה על הפרדה של חומצת אמינו. על המצאת שיטה זו זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1952, יחד עם ריצ'רד לורנס מילינגטון סינג.
היה נשוי עם שני בנים ושלוש בנות. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת אלצהיימר.
מוסה קזם קראבקיר

ראשית חייו

קראבקיר נולד באיסטנבול בשם קזם זיירק (Kazım Zeyrek). הוא היה בנו של קצין צבא עות'מאני ובשנותיו הראשונות נדד באזורים שונים באימפריה לרגל שירותו של אביו. עם מות אביו ב-1893 הוא שב לאיסטנבול עם אימו וקיבל חינוך בבתי ספר צבאיים. ב-1902 סיים את לימודיו בקולג' הצבאי באיסטנבול בהצטיינות.

שירות צבאי

את שנותיו הראשונות בצבא העות'מאני עשה בעיקר בבלקן ולקח חלק במלחמת הבלקן הראשונה שבמהלכה נפל בשבי הבולגרי. במלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בקרב גליפולי ב-1915 ושנה לאחר מכן נשלח לחזית העיראקית והשתתף במצור על כות שהסתיים במפלה מבישה של הצבא הבריטי. במהלך 1917 שירת קראבקיר בחזית הקווקז ונלחם נגד צבא רוסיה ולוחמים ארמנים. למרות קידומו המהיר עד שלב זה והעובדה שזכה לשבחים, את עיקר תהילתו קנה במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה. קראבקיר סירב להוראתו של הסולטאן מהמט השישי להיכנע למדינות ההסכמה, ונותר במזרח אסיה הקטנה. 
כאשר נפתחה ועידת ארזורום של התנועה הלאומית הטורקית ביולי 1919, הופקד קראבקיר על הגנת הוועידה ובאיה. הוא הצטרף לתנועה הלאומית הטורקית והופקד על החזית המזרחית. תחת פיקודו של קראבקיר הביסו הטורקים את הארמנים במלחמת טורקיה-ארמניה. ב-7 בנובמבר 1920 כבש קראבקיר את אלכסנדרופול היא גיומרי בארמניה של ימינו והציג לארמנים אולטימטום לפיו אם לא יכנעו יכבוש את ירוואן. הארמנים נכנעו ותנאי הכניעה נדונו בין קראבקיר לשר החוץ של ארמניה. בסופו של משא ומתן נחתם הסכם אלכסנדרופול ב-2 בדצמבר 1920, ולפיו אולצה ארמניה לוותר על כל השטחים שניתנו לה מכוח הסכם סוור. קראבקיר חתם גם על הסכם קארס בין רוסיה הבולשוויקית לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-23 באוקטובר 1921. ב-26 באוקטובר 1924 סיים קראבקיר את שירותו הצבאי וזכה  ב"מדליית העצמאות" (İstiklal Madalyası) לאות הוקרה על תרומתו.

כמדינאי

עם תום מלחמת העצמאות של טורקיה, הגיע קראבקיר לאנקרה והיה לחבר האספה הלאומית מטעם אדירנה ולאחר מכן מטעם איסטנבול. קראבקיר תמך במוסטפא כמאל בהחלטתו לבטל את הח'ליפה ב-1924, אך סבר כי טרם בשל הזמן לכך. על רקע זה נגלתה יריבות בין השניים, וקראבקיר ייסד את "מפלגת הרפובליקה הפרוגרסיבית" (Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası) ב-17 באוקטובר 1924 והיה למנהיגה. לאחר ניסיון ההתנקשות במוסטפא כמאל והמרד הכורדי שבשניהם האשים האחרון את קראבקיר, פוזרה מפלגתו ב-5 ביוני 1925 ופעולתה נאסרה. קראבקיר וחלק מחברי מפלגתו נאסרו, והוא נאלץ לפרוש מהפוליטיקה והושם במעצר בית משך 13 שנה. הוא התמסר לכתיבה אך הממשלה הטורקית התנכלה לו וכתביו הועלו באש. רק עם מותו של מוסטפא כמאל אטאטורק ב-1938 ומינוי איסמט אינני שהיה ידידו של קראבקיר לנשיא, הוא היה יכול לשוב אל החיים הפוליטיים. בשנת 1939 שוב נבחר קראבקיר לאספה הלאומית וב-1946 אף היה ליושב ראש האספה, אך הוא נפטר לאחר כשנה וחצי בעודו נושא בתפקיד. גופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.
אברהם יצחק כלאב

קורותיו

נולד בירושלים, בנם של הרב יעקב כלאב, ר"מ בישיבת מרכז הרב, ובתיה, בתו של הרב דב הכהן קוק. נקרא על שמו של הראי"ה קוק, אחי סבו. למד בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. לאחר פטירת אביו, בשנת תשי"ט, החל את קשריו עם ישיבת מרכז הרב. באלול תשכ"ו מונה על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק כר"מ בישיבה. במקביל למד במכון הרי פישל ולאחר מכן במכון אריאל, שהיה מעין סניף שלו. 
בשנת תשמ"ד התמנה לדיין בבאר שבע, ובעקבות זאת פסק מלכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב. בשנת תשמ"ח שב לירושלים, וכעבור זמן מונה לאב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים. עסק רבות בנושאי גרות, אישות ופוריות בהלכה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, במסגרת כהונתו בבית הדין הרבני, הקים בית דין מיוחד לדיני ממונות. בשנת 2006, בעקבות פסק הדין של בג"ץ שקבע כי לבתי הדין אין סמכות לפסוק בדיני ממונות, אף לא כבוררים, פסקה פעילותו של בית הדין. בשנת תשע"ב, לאחר פרישתו לגמלאות, הקים מחדש את בית הדין לדיני ממונות, בבית הכנסת ישורון בירושלים. 
הרב כלאב חיבר כמה ספרים. כמו כן הוציא את ספריו של אביו: "עקב ענוה" ו"עקב משפט" - על ענייני חושן משפט, עם הערות והוספות משלו. בשנת תשס"א (2001) זכה בפרס הרב קוק.

צאצאיו

בנו הרב חנן כלאב הוא מחבר הספר "חן השולחן" על חלקי השו"ע חושן משפט ואבן העזר. כמו כן עוסק בהכשרת טוענים רבניים, ונותן שיעור במסגרת הדף היומי בבית הכנסת ישורון בירושלים. בנו הרב מרדכי כלאב, חסיד חב"ד, הוא יו"ר ארגון "מקווה מים חיים" העוסק בהקמת מקוואות ברחבי הארץ.

התנהלות בג"ץ

ההתערבות של בג"ץ היא לא רק נגד הדין אלא נגד החוק. הרי גם לפי החוק, העניינים הדתיים מסורים לבית הדין. היום כולם רואים שמה שבג"ץ עושה זה נגד תושבי המדינה. הם פשוט משתלטים על המדינה בלי שום היגיון. לא ייתכן שבית המשפט נהיה מחוקק. לא ייתכן שיישבו כמה אנשים שהתושבים במדינה לא בחרו אותם, והם קובעים מה שהם רוצים. הבג"ץ משתלט על המדינה בלי שום היגיון. איך הם יכולים להתערב בעניינים יהודיים כשהם בכלל לא מבינים בזה? איך מי שלא מבין במשהו יכול להביע דעה?

התנהלות בתי הדין הרבניים

בית דין זה דבר מאוד מורכב. באופן טבעי, מי שהפסיד יש לו תלונות. באופן כללי, רוב רובן של התלונות נגד בתי הדין הן לא מוצדקות. עצם זה שיש תלונות זה דבר טבעי, וזה לא אומר שהמערכת לא פועלת כמו שצריך.

גיור

אדם צריך לקבל עליו להיות יהודי, במובן זה שהוא מקבל עליו את היהדות, דהיינו את התורה, כולל מצוות חכמים ומנהגי ישראל הכשרים. אבל באיזה מובן הוא מקבל את זה עליו? הרי גר לא יודע את התורה כולה כשהוא בא להתגייר, אלא הוא מסכים לקבל את מה שכתוב בה, ואת הפרטים הוא יידע אחר כך, וזה מספיק. לעומת זאת, אם הוא מקבל עליו להיות יהודי בלי לשמור את המצוות, וברור שזו הכוונה שלו, בעצם הוא לא מקבל עליו להיות יהודי, ולכן הגיור אינו תופס.
בן רייכרט

קריירה

רייכרט החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל תל אביב, וכשהיה בן 13 עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה. כשהגיע לגיל 17 עבר לקבוצת הנוער של הפועל רמת השרון, וב-18 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לעירוני קריית שמונה במסגרת המחזור האחרון של ליגת העל. בעונת 2013/2012 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת של המועדון, וכבש שלושה שערים ב-29 הופעות בליגת העל, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-5 במרץ 2014 ערך רייכרט את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות מול הולנד עד גיל 21. בסך הכל ערך רייכרט 9 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, וב-26 במרץ 2015 כבש את שערו היחיד בנבחרת, במשחק ידידות מול קפריסין עד גיל 21.
לקראת עונת 2014/2015 חתם רייכרט על חוזה לארבע שנים במכבי תל אביב. עם הצטרפותו למועדון ספג קללות ושריקות בוז מחלק מאוהדי הקבוצה, לאחר שבצעירותו הזדהה כאוהד היריבה העירונית הפועל תל אביב, ועדויות לכך נותרו בעמוד הפייסבוק שלו, בו התבטא נגד מכבי. רייכרט כבש שער אחד בגביע הטוטו ושער אחד בגביע המדינה, אך לא זכה לדקות משחק רבות בליגה, ובסוף חלון ההעברות של ינואר 2015 הושאל להפועל תל אביב, כחלק מעסקה שבה עבר גילי ורמוט למכבי. גם מעברו להפועל התקבל בתחושות מעורבות אצל אוהדיה של קבוצה זו, שהתנגדו לעסקה שבה רייכרט ישפר את יכולותיו במדי הפועל ואחר כך יחזור למכבי כשחקן טוב יותר. פרשה נוספת בה היה מעורב במהלך עונה זו הייתה כשנפל קורבן לסחיטה באיומים בשל חובות של אביו. ב-7 בפברואר 2015 ערך רייכרט את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–1 על הפועל רעננה באצטדיון בלומפילד. שבועיים לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק מול מכבי חיפה שהסתיים בתיקו 2–2. בסך הכל כבש רייכרט שני שערים ב-10 הופעות בליגה עד תום העונה.
לקראת עונת 2015/2016 חזר רייכרט למכבי תל אביב, אך לאחר מספר ימים החליט שלא להגיע לאימוני הקבוצה, ולא יצא למחנה האימונים שלה באוסטריה. הוא פנה בתביעת בוררות נגד מכבי תל אביב בבקשה לשחררו מהקבוצה, אך בטרם הסתיים הליך הבוררות, סיכמה מכבי תל אביב על העברתו של רייכרט להפועל תל אביב תמורת כמיליון אירו, והוא חתם על חוזה לחמש שנים במועדון. בעונה זו ערך רייכרט 30 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, וכבש שני שערים בגביע המדינה. בעונת 2016/2017 ערך 33 הופעות בכל המסגרות, וכבש שער אחד בהפסד 1–2 לבית"ר ירושלים בליגת העל. במהלך העונה נכנסה הקבוצה להליך של פירוק, ובסופה ירדה לליגה הלאומית.
ב-9 ביוני 2017 חתם רייכרט לארבע עונות בקבוצה הבלגית זולטה ורכם. רייכרט לא הצליח להשתלב במועדון ולא שותף במשחקי הקבוצה בליגת העל הבלגית, וב-31 בינואר 2018 חזר לישראל והושאל לקבוצת הפועל עכו, במדיה ערך עשר הופעות עד תום העונה וירד עמה לליגה הלאומית.
ב-5 באוגוסט 2018 הושאל לעונה אחת למועדון ספורט אשדוד. בעונת 2018/2019 כבש במדיה שער אחד ב-18 הופעות ליגה, ובסופה שוחרר מזולטה ורכם ונותר ללא קבוצה.
ב-16 באוקטובר 2019 חתם לעונה אחת בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
הארמייה ה-44 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שהיו בשטח פיקוד צבאי "עבר הקווקז". באוגוסט-ספטמבר 1941 היא השתתפה בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. לאחר סיום המבצע היא לקחה חלק בקרב קרץ', אך המטרה העיקרית של שחרור חצי האי קרים לרבות סבסטופול לא הושגה. 
במהלך שנת 1943 יחידות הארמייה ה-44 לחמו במרחב דונבס ורוסטוב על דון. בספטמבר 1943 הם שחררו את העיר מריאופול. בנובמבר 1944 מפקד הארמייה השתתף בסיור שטח. הוא לא התייחס למפקדים זוטרים בשטח ובטעות נכנס לשטח שהיה באותה התקופה בשליטת הורמאכט. הם נכנסו למארב ורוב משתתפי הסיור נהרגו. כתוצאה מכך, יוסיף סטלין קיבל החלטה על פירוק הארמייה.
דני ענק

מאפיינים

התקן לגזע לכלבים שגילם גדול משנה וחצי הוא גובה של לפחות 76 סנטימטרים לזכרים ולפחות 71 סנטימטרים לנקבות. התקן למשקל הוא לפחות 54 קילוגרם לזכרים ולפחות 46 קילוגרם לנקבות. הגיל הממוצע אליו מגיעים כלבי הדני הענק הוא בין 6 ל-8 שנים.