google/wiki40b huggingface dataset:
איציק יובל

איציק יובל (נולד ב-1973) הוא במאי, סופר ויוצר ישראלי.

ביוגרפיה

יובל הוא בוגר המחזור השמיני של מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות (2001).
דמותו של איציק התעצבה בשנות מגוריו בשכונת נחלאות בירושלים (1999-2003), כשותף לדירה של אליעזר שפירא (יוצר הסדרה "סרוגים") וחגי שטרסברג. שני שותפיו, שסייעו רבות ליצירתו הקולנועית, תרמו רבות להצלחתו ולהתקדמותו בעולם הקולנוע.
סרט הגמר שלו "חמץ" השתתף בפסטיבל הבמאים הצעירים במישקולץ שבהונגריה, זוכה קרן סנונית לשנת 2001 ואף זכה בפסטיבל "על רמה" לסרטים קצרים שנערך בשנת 2004 ברמת הגולן. הסרט הוא סרט עלילתי על גבר בן 50 החוזר לגור עם אמו ועוסק במפגש המורכב הבלתי אמצעי שבין עצמיותו הפנימית של האדם לבין סביבתו. עשייתו הטלוויזיונית של יובל מאופינת בשילוב שבין המצחיק לעגום. 
בשנת 2003 כתב את ספר הביכורים שלו "המדריך למטייל במזרח", בו תיאר את המפגש שבין הטייל הישראלי לבין ההודי המצוי תוך שילוב הדרכות מעשיות וסיפורי פולקלור. הספר לא זכה להצלחה ובסופו של דבר נגנז. איציק מוכר בשם "הבמאי בנעלי בית" - בשל היותו טיפוס ביתי המעדיף ליצור בתוך כותלי ביתו.
כתב בסביבות 2010 תסריטים עבור סרטי ערוץ מאיר לילדים
איציק יובל מתגורר בירושלים, נשוי לשלומית ואב לארבעה ילדים.
כיום עבודותו של איציק מתרכזת בבית ספר לקולנוע "מעלה" שם הוא נותן תמיכה וסיוע ליוצרים צעירים בהפקותיהם. בנוסף הוא עוסק בייעוץ לציבור בתחומי התמחותו השונים ומהווה השראה לאומנים רבים.
The Harem Tour

רקע והוצאה

האלבום, בדומה ל-Harem עליו הוא נתמך, הופק על ידי פרנק פטרסון גם כן. האלבום הופץ לראשונה בשנת 2003, ונמכר בזמן סיבוב ההופעות "Harem World Tour" בלבד. לאחר תום סיבוב ההופעות, אפשרה ברייטמן לרכוש את האלבום דרך אתר האינטרנט הרשמי שלה.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
אלכסנדר מילינקביץ'

אלכסנדר ולדימרביץ' מילינקביץ' (בבלארוסית: Алякса́ндар Уладзі́меравіч Мілінке́віч, ברוסית: Алекса́ндр Влади́мирович Милинке́вич; נולד ב-25 ביולי 1947 בהורדנה) הוא פוליטיקאי בלארוסי ואחד ממנהיגי האופוזיציה במדינה.
בוגר המכון לפיזיקה של האקדמיה למדעים של בלארוס. עבד כמורה בבית ספר וחוקר במכוני מחקר בבלארוס וצרפת. מ-1980 עד 1984 עסק בהקמת הפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת סטיף באלג'יריה.
פרסם מאמרים מדעיים רבים בנושא הלייזרים וכן עבודות על ההיסטוריה, התרבות והאדריכלות של בלארוס.
דובר בלארוסית, רוסית, צרפתית, אנגלית ופולנית.

קריירה פוליטית

משנת 1990 עד 1996 שימש כסגן ראש עיריית הורדנה המופקד על נושאי חינוך ותרבות.
לאורך שנות התשעים היה פעיל בארגונים לאומיים דמוקרטיים בבלארוס.
בשנת 2001 שימש כראש מטה הבחירות של המועמד לנשיאות בלארוס סיאמיון דומש, שהפסיד לאלכסנדר לוקשנקו.

הבחירות לנשיאות ב-2006

בשנת 2005 נבחר בכנס של מפלגות האופוזיציה בתור המועמד המאוחד של האופוזיציה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות שהיו אמורות להיערך ביולי 2006. הבחירות הוקדמו בהחלטת הנשיא המכהן לוקשנקו ל-19 במרץ. בנוסף למילינקביץ' רצו נגד לוקשנקו מועמד המפלגה הסוציאליסטית אלכסנדר קאזולין ומועמד המפלגה הליברל-דמוקרטית סיארהיי היידוקביץ'.
על-פי התוצאות הרשמיות לוקשנקו זכה בבחירות עם תמיכה של מעל 80% ומילינקביץ הגיע למקום השני עם כ-6% בלבד. מילינקביץ וקאזולין טענו שהתוצאות זויפו וניסו להוביל מאבק עממי למען בחירות חוזרות. שניהם נעצרו ונשפטו על הפרת סדר ציבורי. מילינקביץ' שוחרר לאחר ריצוי 15 ימי מאסר, ואילו קאזולין נשלח לכלא לחמש שנים וחצי.
מילינקביץ' ממשיך לשמש כמנהיג האופוזיציה העיקרי בבלארוס.
קמפו די פיורי

קמפו די פיורי (באיטלקית: Campo de' Fiori) היא כיכר מלבנית בקרבת פיאצה נאבונה במרכז רומא שבאיטליה.
משמעות שם הכיכר היא "שדה הפרחים" - תזכורת להיות שטח זה שדה פתוח בימי הביניים (ולא, כפי שיש הטוענים - על שמה של "פלורה" אהובתו של פומפיוס שלא ברור אם חיה במציאות או מדובר בדמות ספרותית).

היסטוריה

ברומא העתיקה היה אזור זה שטח פתוח בין תיאטרון פומפיוס ונהר הטיבר - שטח שהוצף על ידי השטפונות של הנהר באופן תדיר.
שטח זה נשאר שדה פתוח המכוסה עשב עד אמצע המאה ה-15. האפיפיור בוניפקיוס התשיעי בנה את כנסיית סנטה בריג'ידה במקום בו עומד כיום פאלאצו פארנזה. בשנת 1456 הורה האפיפיור קליקסטוס השלישי על ריצוף הכיכר, כחלק מתוכניתו לשיפור האזור. בעקבות בניית הכיכר נבנו הארמון של משפחת אורסיני ובהמשך הפאלאצו דלה קנצ'לרייה.
מבנה הכיכר השתנה במהלך השנים, עם הריסת ובניית בתים, אולם הכיכר עצמה נותרה מוקד מסחרי, וסביבה רחובות מסחריים כגון רחוב עושי הקשתות ("Via dei Balestrari"), רחוב הצורפים ("Via dei Baullari"), רחוב עושי הכובעים ("Via dei Cappellari"), רחוב עושי המפתחות ("Via dei Baullari") ורחוב החייטים ("Via dei Giubbonari").
האפיפיור סיקסטוס הרביעי בנה שני רחובות ראשיים המובילים לכיכר - ויה פלוריאה ("Via Florea") וויה פלגרינו ("Via Pellegrino") והכיכר הפכה לכיכר מרכזית בעיר בהיותה בין הבזיליקה די סן ג'ובאני אין לטרנו לבין הוותיקן. בכיכר התנהל שוק סוסי פעמיים בשבוע (בימי שני ורביעי) ונבנו סביבה בתי מלון וחנויות.
במאה ה-16 שימשה הכיכר להוצאות להורג (כפי שניתן לראות מהשירטוט), וב-17 בפברואר 1600 הועלה בה הפילוסוף ג'ורדנו ברונו על המוקד בידי האינקוויזיציה. לזכרו הוצב בכיכר בשנת 1887 פסל שלו, מעשה ידי אטורה פרארי. בשנת 1553 הועלה על המוקד בכיכר זו גר בשם קורנליו ממונטאלצ'ינו, וחמשה ימים אחר כך בוצעה שם שריפת התלמוד.
בשנת 1858 נהרסו מבנים הגובלים בכיכר, והכיכר הוגדלה. מאז 1869 נערך בכיכר שוק פירות וירקות מדי יום.
בערבים הכיכר מרובת המסעדות היא אתר תיירותי פופולרי, ואתר בילוי לתושבי רומא.

אזכורים בתרבות

בשירו "קמפו די פיורי", מזכיר המשורר הפולני חתן פרס נובל לספרות צ'סלב מילוש את העלאתו של ג'ורדנו ברונו למוקד בהקשר של יחס ההמון למעשה נבלה. במקרה של מילוש מדובר על היחס הפולני לעצם קיומו של גטו ורשה.
מיכה בר-עם

ביוגרפיה

נולד בשם מיכאל שמואל אנגוּלי ב-1930 בברלין, בירת גרמניה וגדל בעיר אולם. אביו היה בעל נטיות ציוניות ותכנן כבר בתחילת שנות ה-30 לעזוב את גרמניה. בשנת 1936, בתקופת גרמניה הנאצית, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בחיפה הקימו הוריו מפעל לקרח בעיר התחתית, שנשרף ב-1938, במהלך המרד הערבי הגדול. בגיל 13 עברת את שמו לבר-עם ובנעוריו היה פעיל ב"הגנה".
בשנת 1948, בעת מלחמת העצמאות, התגייס לחטיבת הראל של הפלמ"ח ולחם בהרי ירושלים ובנגב.
היה ממייסדי קיבוץ מלכיה (1949) ואחר כך מראשוני חברי גשר הזיו. בקיבוץ עבד כמסגר וכרתך ושם החל לצלם את חיי הקיבוץ במצלמות ששאל מחברים. את התמונות שצילם פיתח בעצמו ומכר לחברים וב-1953 זכה לרכוש לעצמו מצלמת "לייקה".
בשנת 1956, באמתלה של חבר צוות הווי, הצטרף לכוחות הלוחמים במבצע קדש, ותיעד את המלחמה ואת נופי סיני. התוצאה הייתה ספרו הראשון, "נופי סיני", שהקנה לו פרסום, ובזכותו התקבל בשנת 1957 כצלם לעיתון צה"ל, "במחנה", שם עבד כשמונה שנים. בשנת 1961 התבקש לכסות את משפט אייכמן, שנערך אז בישראל.
בשנות ה-60 צילם ואצר יחד עם קורנל קאפה (אחיו הצעיר של הצלם רוברט) מספר תערוכות וכן הוציא לאור כמה ספרים, בהם Israel: The Reality.
ב-1967 סיקר את מלחמת ששת הימים. ב-1968 נתקבל כחבר סוכנות מגנום, ובמקביל התמנה לצלם "הניו יורק טיימס" במזרח התיכון, תפקיד שבו כיהן כעשרים וחמש שנה.
ב-1977 הקים את המחלקה לצילום במוזיאון תל אביב לאמנות ושימש כאוצר ראשי לצילום עד 1992.
תצלומיו של בר-עם כלולים באוספי חשובי המוזיאונים בעולם וכן באוספים פרטיים נבחרים.
בר-עם נשוי לציירת והפסלת ארנה בר-עם. ארנה, רעייתו, היא ילידת קבוצת כנרת ורקדנית בעברה. השניים הכירו לראשונה במחנה נוער ברמת יוחנן, שם שימש בר־עם כמדריך. היא הייתה אז בוגרת כיתה ח', בת 14 והוא בן 21.
לזוג שלושה בנים: אהוביה, בנה של ארנה מנישואיה הראשונים, מומחה לספרות יוונית עתיקה ופרופסור בדבלין; ברק (אמן), ונמרוד (פילוסוף). בני הזוג מתגוררים בשכונת רמת חן שברמת גן.
הרגע המכריע

"הרגע המכריע" (באנגלית: The Decisive Moment) הוא מונח מתחום האסתטיקה של הצילום. המונח מתאר את פעולתו של הצלם כמתרכזת בנקודת זמן אחת קריטית, בה משולבים יכולת הראייה וההתבוננות של הצלם עם האירועים וההיסטוריה במהלכם של החיים.
המונח עצמו נטבע על ידי דיק סיימון, אשר הוציא לאור את מהדורה אנגלית לספרו של אנרי קרטייה ברסון משנת 1952 "Images à la sauvette", ותרגם את כותרתו לשם "The Decisive Moment" ("הרגע המכריע"). את השם שאל סיימון מן הטקסט שהכיל ציטוט מדברי ז'אן-פרנסואה פול דה גונדי, בו השתמש קרטייה-ברסון בהקדמה של הספר - "אין בעולם זה דבר שאין לו רגע מכריע" ("Il n'y a rien dans ce monde qui n'ait un moment decisif").
"צילום איננו [פועל] כמו ציור", תיאר קרטייה-ברסון את פעולתו של הצלם בראיון בעיתון "וושינגטון פוסט". "כאשר אתה מצלם תצלום, מתקיימת לשנייה פעולה יצירתית. העין שלך מוכרחה לזהות קומפוזיציה או ביטוי רגשי אותם מזמנים לך החיים, ואתה חייב לדעת מתוך אינטואיציה מתי ללחוץ על המצלמה. זה הוא הרגע בו הצלם הוא יצירתי."
יורם ניסינוביץ'

ביוגרפיה

יורם ניסינוביץ' יליד אשדוד, למד בישיבה תיכונית ובישיבת הסדר בנווה דקלים, שירת בצה"ל בחטיבת גבעתי. בהמשך למד במרכז האקדמי בית מורשה בירושלים, כמו כן למד ולימד בבית המדרש "אלול" בירושלים ובמוסדות אחרים. 
בשנת 1994 היה שותף להקמת משיב הרוח - כתב עת לשירה יהודית-ישראלית, והוא משמש גם כיום כאחד מעורכיו הבכירים וערך עשרות מגליונות כתב העת בין השאר את האנתולוגיה "ליקוטי שירות - אסופת שירה בעקבות רבי נחמן מברסלב" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2011). ואנתולוגיה לשירה מתורגמת מיידיש. 
ספר שיריו "השולחן הנמוך של הישועה" נבחר למפעל קסת לספרות ביכורים והופיע בשנת 2008 בהוצאת אבן חושן, ובעריכת דוד וינפלד. הספר זכה בפרס הפסטיבל הבינלאומי לשירה "שער" של כתב העת "הליקון". בנימוקי מתן הפרס נכתב: "שיריו של יורם ניסינוביץ' מצטיינים בעולם פנימי עשיר, מעניין, ובמורכבות המבע. עולמו השירי המתרחב מן האישי – דרך המציאות בה אנו נתונים – אל האנושי והאוניברסלי, נמזג לתוך שפה בשלה, מודעת היטב לעצמה ומדויקת".
ב-2019 העלה "אנסמבל תקוע" הצגה שנכתבה בהשראת עבודת מחקר של ניסינוביץ' על האדמו"ר מיבלונה יחזקאל טאוב: "האדמו"ר האחרון – אודיסאה חסידית".
ניסינוביץ נשוי ואב לשניים, מתגורר ביישוב תקוע.
ניהול קשרי לקוחות

ניהול קשרי לקוחות (Customer relationship management, מקובל להשתמש בקיצור CRM) הוא תחום העוסק בשירות לקוחות ובהבנה וניתוח של צורכיהם באמצעות כלים של טכנולוגיית המידע. התחום כולל מתודולוגיות, תוכנות מחשב וחומרות מחשב המסייעות לארגון לנהל את הקשר עם לקוחותיו. המערכת משלבת בין פעולות שיווקיות ללקוחות חדשים לבין פעולות לשימור לקוחות ופיתוח בסיס הלקוחות הקיים, תוך בחינת הערך הנוצר לארגון כתוצאה מתהליכים אלו.
תיכון ברנר פתח תקווה

היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1946, והוא קרוי על שם יוסף חיים ברנר. לומדים בו כ-800 תלמידים ומועסקים בו מעל כמאה מורים. בית הספר כולל שלושה מתחמי לימוד.
בעבר תיכון ברנר היה צמוד לחטיבת ברנר, שהוקמה בשנת 1980, ברחוב עין גנים. בשנת 1986 נבנה המבנה ברחוב ישראל ישעיהו, שזהו המבנה הקיים כיום. תיכון ברנר צמוד לחטיבת פיינשטיין, על שם שלמה פיינשטיין, שהוקמה בשנת 1986.
מנהלת בית הספר, החל משנת הלימודים תש"ע, היא מיכל מרדכי ריכרט.
החל משנת 2016 חברו תיכון ברנר וחטיבת הביניים פיינשטיין הצמודות אחת לשנייה ליצירת בית הספר השש שנתי ברנר-פיינשטיין, וחיברו כיתות משני בתי הספר על מנת שיפתחו מיתוג חדש לבית הספר. לאחר המפגשים ניתנה לתלמידים בשני בתי הספר אפשרות להשפיע על בחירת סמל חדש לבית הספר השש שנתי. הגדרות המפרידות בין שני בתי הספר נהרסו, נוסף על כך נבנה מבנה חדש. החל משנת הלימודים תשע״ח בית הספר החל לפעול באופן רשמי כבית ספר שש שנתי.
מסך הבערות

מסך הבערות (באנגלית: Veil of Ignorance) הוא מושג מתורתו של הפילוסוף ג'ון רולס. המושג מתאר כריתת אמנה חברתית שבמסגרתה תוקם קהילה פוליטית הפועלת על פי כללי "צדק כהוגנות" (Justice as Fairness), כאשר המתדיינים על האמנה אינם יודעים כלל מהו מעמדם החברתי.

המצב המקורי

פילוסופים רבים ביססו את שיטתם על מושג "האמנה החברתית". חלקם, כתומאס הובס וז'אן ז'אק רוסו, תיארו את כריתת האמנה כאירוע היסטורי קדום, שהתרחש בתחילת קיומה של החברה האנושית. אחרים ראו בכריתת האמנה ניסוי מחשבתי, ולא אירוע היסטורי ממשי שאכן התרחש. רולס, בספרו "תאוריה של צדק" (A Theory of Justice) שפורסם בשנת 1971, ממשיך במסורת זו, ומתאר ניסוי מחשבתי שנועד לנסות ולהביא ליצירת קהילה פוליטית הבנויה על עקרונות של "צדק כהוגנות". עקרונות אלו נועדו להביא ליצירת חוקה שתכלול כללים לחלוקה צודקת של העושר, וגם לחלוקה צודקת של "טובין חברתיים" כגון חובות וזכויות. במרבית שיטות האמנה החברתית, מצויים כורתי האמנה ב"מצב טבעי" המתואר לעיתים כמצב כאוטי שבו אדם לאדם זאב, ולעיתים כמצב אוטופי, ומתוך מצב זה הם כורתים את האמנה ביניהם, היוצרת לאחריה את "המצב החברתי". רולס ביקש ליצור "מצב מקורי" שבו יהיו המתדיינים על עקרונות האמנה יחידים אוטונומיים ורציונליים, הדנים ללא כל הטיה וללא פניות בעקרונות "הצדק כהוגנות". הליך התדיינות נטול פניות, סבר רולס, יביא לקבלת כללים הוגנים.

מסך הבערות

לשם יצירת התהליך, תיאר רולס מצב היפותטי שבו המתדיינים מצויים מאחורי "מסך של בערות", המסתיר מהם את מעמדם בחברה, וכדבריו -
איש אינו יודע מה מקומו בחברה, מה מיקומו המעמדי או הסטטוס החברתי שלו... מה העלה בגורלו בחלוקת הנכסים הטבעיים והיכולות הטבעיות, מה שכלו, מה כוחו וכדומה
— רולס, תאוריה של צדק, עמ' 12
רק לאחר שיסתיים הדיון, ויוסכמו כללי הבסיס שעל כנם תיכון הקהילה הפוליטית, יוסר "מסך הבערות", והמתדיינים יוכלו לדעת מהו מצבם בעולם האמיתי, והאם קבלת הכללים שיפרה את מצבם או הרעה אותו.
מכיוון שאינם יודעים את מצבם בעולם האמיתי, אלא רק בעולם המלאכותי שמאחורי 'מסך הבערות', אין מתדיינים אלו יכולים להפעיל שיקול דעת מגזרי או פרטני. כל אחד מהם דואג, כמובן, למניע האישי שלו, והוא זהיר מאוד שלא להיחשף לסיכון. כך, למשל, אם יגיעו המתדיינים למסקנה שהחברה האידיאלית היא חברה שכוללת עבדים, ברור שחלק מהם יהיו לעבדים כשיורם "המסך", ולכן סביר להניח שיתרחקו מהכרעה שעלולה להביא עליהם עבדות. על פי רולס, אדם רציונלי ואוטונומי הפועל מתוך שיקול של אינטרס עצמי, יפעיל במקרה מסוג זה את כלל המקסימין, הלקוח מתורת המשחקים, ושעל פיו הוא יבחר באופציה שנזקה הוא הקטן ביותר, גם אם יש סיכוי לרווח גדול אם יבחר באופציה אחרת.

השלכות

על פי רולס, התוצאה הצפויה מהתדיינות מאחורי מסך של בערות היא בחירה בכללים המבוססים על עקרונות של "צדק כהוגנות" - מערכת של שני עקרונות המבטאים את הדרך שבה אמורה לפעול חברה ליברלית ודמוקרטית סדורה היטב: "עקרון החירות" ו"עקרון ההפרשיות". ייחודו של "מסך הבערות" הוא שאינו מבסס את יסודות הסדר החברתי על מושגים כ"קידמה" או "סולידריות", אלא על בסיס של אינטרס עצמי של מתדיינים נטולי פניות.
ג'ון פרנסיס דייוויס

סר ג'ון פרנסיס דייוויס (באנגלית: Sir John Francis Davis; בסינית: 戴維斯; ‏ 16 ביולי 1795 - 13 בנובמבר 1890) היה מושלהּ השני של הונג קונג וחבר במסדר האמבט.

קורות חיים

דייוויס היה בנו של סמיואל דייוויס (Samuel Davis).
בשנת 1813 הצטרף דייוויס לחברת הודו המזרחית הבריטית ומונה לתפקיד מנהלי במפעל של החברה בקנטון. בשל ידיעת השפות שלו הצטרף לוויליאם אמהרסט בשליחותו לפקינג בשנת 1816. לאחר שובו מפקינג שב לקנטון והמשך לעבוד במפעל החברה שם עד שמונה למנהלו בשנת 1832. בשנת 1834 מונה יחד עם ויליאם נאפייר למנהלן של אזור סין של חברת הודו המזרחית.
בשנת 1822 נבחר כחבר החברה המלכותית בשל מחקריו על תרבות סין.
ב-8 במאי 1844 מונה כמושל השני של הונג קונג ומפקד כוחות הצבא הבריטי במושבה. דייוויס היה מושל לא פופולרי בקרב תושבי הונג קונג והסוחרים הבריטים שסחרו בה בשל המיסים הרבים שהטיל; חיכוכים אלה עם התושבים הביאו להתפטרותו ב-21 במרץ 1848. בתקופת כהונתו החלו מרוצי הסוסים במושבה, שהפכו למוסד תרבותי במושבה ולאחד מסמליה. דייוויס ערך את מפקד האוכלוסין במושבה (על פיו התגוררו בה 23,988 תושבים).
בשנת 1845 קיבל את התואר ברונט, ב-1854 הצטרף כאביר מפקד במסדר האמבט וב-1876 קיבל תואר דוקטור במשפט אזרחי מאוניברסיטת אוקספורד.
דייוויס נפטר ב-13 בנובמבר 1890 בהיותו בן 95.
על שמו נקראים הר דייוויס וכן רחוב דייוויס בהונג קונג.
תחנת הרכבת צומת חולון

קווים בינעירוניים

בצומת חולון ישנם מספר קווים אזוריים לראשון לציון ורחובות וקווים בינעירוניים ליישובים שונים במרכז ודרום הארץ.
סקופיה (לבוש נוצרי)

סקופיה, סוג של כובע או כיפה של כל דרגות הכמורה בנצרות האורתודוקסית, ובכנסייה הקתולית המזרחית היא מיוחדת לנזירים. צבעה וצורתה משתנים בהתאם לארץ המוצא ולדרגת הלובש בהיררכיה הנוצרית, וכן משתנה באירועים שונים.
רמברטוב

יהודי רמברטוב

יהודים התיישבו ברמברטוב משנות ה-80 של המאה ה-19, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בתחילה היו כפופים יהודי היישוב לקהילת אוקונייב הסמוכה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה רמברטוב בידי הגרמנים, וכמה מתושביה נהרגו. לאחר מכן, החלו להימלט מהעיירה רבים מיהודיה. עם כניסת הגרמנים ליישוב, ב-12 בספטמבר 1939, החלו אלו בביזת רכוש יהודיה ובחטיפתם לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה.
בשנת 1940 רוכזו כ-1,380 יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו מגודר שהוקם בה. עם הגעת פליטים יהודים נוספים לגטו, הגיע מספר יושביו בנובמבר 1941 לכ-1,800 איש, ואלו שולחו מעת לעת למחנות עבודה.
ב-20 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה חיילים גרמנים ושוטרים פולנים ואוקראינים, וגירשו את כל יושביו לפאלניצה, ממנה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר האקציה, הוקמו בעיירה שני מחנות עבודה, אליהם הובאו למעלה מ-1,000 יהודים מהסביבה. ביוני 1943 רצחו הגרמנים כ-1,000 מיושבי מחנות אלו, ובאוגוסט 1943 רצחו את כ-50 היהודים האחרונים שנותרו בהם.
אליהו שטרנבוך

תולדות חייו

נולד בלונדון לאשר שטרנבוך, בן למשפחה המיוחסת לרש"י, ולדבורה בת הרב שלמה זלמן פינס, מחבר ספר 'פנס שלמה'. מצאצאי הגר"א. בהיותו בן שלוש התייתם מאביו.
למד בישיבת גייטסהד וישיבת חברון בירושלים. 
בי"ד באלול ה'תשט"ז התחתן עם מרים (נפטרה בכ"ד באייר ה'תשע"ה) בת רבי ברוך הגר בעל ה'מקור ברוך', מייסד חסידות סרט ויז'ניץ.
אחרי חתונתו שימש כר"מ ראשי בישיבת יחל ישראל ברמת ויזניץ' בחיפה.
בשנת ה'תשכ"ג עבר לאנטוורפן, שם מונה לדיין בבית דינו של הרב חיים קרייזווירט, בקהילת "מחזיקי הדת", ומאז עסק בהפצת תורה והלכה במדינה במשך כחמישים שנה. לאחר פטירת הרב קרייזווירט בשנת ה'תשס"ב, עלה לכהן תחתיו כראב"ד (כונה ראב"ד "מחזיקי הדת"). בשנות חייו האחרונות התגורר בירושלים, ומעת לעת היה פוקד את קהילתו שבבלגיה.
עסק רבות גם בדרשנות, בצדקה וחסד לנזקקים וחולים.
נפטר בשבת פרשת פינחס, כ"א בתמוז ה'תשע"ז, בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים. הלוויתו נערכה במוצאי שבת בירושלים, ואחר כך בבני ברק, שם נקבר בסמוך לגיסיו באוהל אדמור"י בית ויזניץ
ברברה פייר

ביוגרפיה

פייר נולדה בפורט-או-פרנס, האיטי. כיום, היא מתגוררת בנייטדייל, צפון קרוליינה.

2008

פייר ייצגה את האיטי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בריצת 100 מטר וסיימה במקום 31 בתוצאה של 11.56 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.52 שניות.

2011

פייר מתחרה עבור ארצות הברית מ-24 במרץ 2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו בשנת 2011 היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.25 שניות ובריצת שליחות 4X100 מטר בתוצאה של 43.10 שניות.

2012

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 2012 סיימה פייר במקום רביעי בריצת 60 מטר. 
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו ביוג'ין, אורגון בסוף יוני סיימה פייר במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.34 שניות ולא ניכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.

אלופת ארצות הברית באולם

באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם שנערכה בשנת 2013 זכתה פייר במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.08 שניות.

רביעית בעולם

בתחרות שנערכה בדה מוין, איווה ב-21 ביוני קבעה פייר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.85 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באצטדיון האולימפי, של לונדון, בריטניה ב-27 ביולי, היא השוותה את שיאה האישי בריצת 100 מטר ובסוף השנה היא דורגה רביעית בעולם בשנה זו.

2014

באליפות ארצות הברית בשנת 2014 זכתה פייר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.27 שניות, אחרי טיאנה ברטולטה (11.15 שניות) ולפני לקישה לוסון (11.30 שניות).

2015

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה בשנת 2015 זכתה פייר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.58 שניות, לפני ג'מייקה (42.68 שניות) וקנדה (43.00 שניות). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות, אחרי שרון סימפסון מג'מייקה (10.95 שניות) ואנחלה טנוריו מאקוודור (10.99 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא משחקים חדש של 10.92 שניות.

אלופת עולם באולם

באליפות ארצות הברית באולם שהתקיימה במרץ 2016 בפורטלנד קבעה בריצת 60 מטר שיא אישי חדש של 7.00 שניות, מאית השנייה איטי משיא ארצות הברית הוותיק בן ה-23 שנים של גייל דיברס. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה באותו האולם זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר של 7.02 שניות, לפני דפנה סחיפרס מהולנד (7.04 שניות) ואליין תומפסון מג'מייקה (7.06 שניות).
במבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה פייר במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.10 שניות ולא ניכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
הסוכנות לאכיפת הסמים (ליבריה)

היסטוריה

הסוכנות החלה את דרכה בשם הוועדה הלאומית לסמים שנוצרה ב-1993, בתקופת נשיאותו של איימוס סוייר. חמש שנים מאוחר יותר, הוועדה הוסבה לצורתה הנוכחית: הנשיא צ'ארלס טיילור חתם על הצעת החוק שיצרה את הסוכנות למלחמה בסמים כהשראה מהגוף האמריקאי ללוחמה בסמים.
הסוכנות לאכיפת הסמים נלחמת בהברחות סמים על גבולות המדינה, ומנהלת מעצרים של סוחרי סמים תוך השמדת סמים לא חוקיים. על פי מנהל הסוכנות, אנתוני סו (Anthony Souh), הסוכנות סובלת משמעותית משחיתות פנימית גואה.

מנהלי הסוכנות

ב-2011 היה מנהל הסוכנות היה הנרי שו, אשר הוחלף בשנת 2012 על ידי אנתוני סו. מנהלי הסוכנות ממונים על ידי הנשיא, בכפוף לאישור הסנאט של ליבריה. בניגוד למקבילה האמריקאית, הסוכנות לאכיפת הסמים אינה אחראית על הפיקוח על המסחר החוקי בתרופות; חומרים כאלה נמצאים בתחום השיפוט של מועצת התרופות של ליבריה (Pharmaceutical Board of Liberia).
תצא לי מהראש

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי,  השיר הוא מעין בלדה שקטה המספרת בתוכה סיפור על קושי במערכת יחסים.
באתר חדשות 10 נכתב על השיר "מלודיה נהדרת וטקסט בכייני כמיטב תפארתו של הז'אנר של חדד, מצליח לספק את הסחורה ולהיות תפור היטב למידותיה הקוליות כשהיא מגישה אותו בסטייל האישי שלה ומצליחה לגעת ולרגש".

וידאו קליפ

לשיר יצא וידאו קליפ מלא אשר מציג בתוכו את שרית חדד בתוך דירה במזג אוויר סוער. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את חדד כשהיא מנגנת בגיטרה. חדד העלתה את הקליפ לערוץ היוטיוב הרשמי שלה.
נכון ל-23 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-5 מיליון צפיות.
הפועל בני לוד

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1997 על ידי איחוד של שתי קבוצות - "בני לוד" ו"רכבת לוד", ששיחקו בליגות הנמוכות וייצגו את שכונות פרדס שניר ושכונת הרכבת בעיר.
בתחילת עונת 2005/2006 מונה יעקב בנודיס למאמן הקבוצה, במטרה להעלות אותה לליגה הלאומית. בעקבות הכשלונות בתחילת העונה הוא התפטר, ויעקב הלל, בשנתו הראשונה כמאמן כדורגל, מונה למאמן הקבוצה. בני לוד סיימה את העונה במקום הראשון בליגה א' ועלתה לליגה הלאומית, ביחד עם מכבי אחי נצרת. הקבוצה השלימה הישג נאה, כאשר עלתה שלוש ליגות בתוך שלוש שנים: מליגה ב' עד לליגה הלאומית. בנוסף לכך הגיעה הקבוצה בעונה זו עד לסיבוב ט' בגביע המדינה, לאחר שעברה בשלבים המוקדמים את הפועל רמת גן ובית"ר שמשון תל אביב. לוד הודחה רק לאחר הפסד ביתי 0–3 למחזיקת הגביע היוצאת, מכבי תל אביב.
את עונת 2006/2007, עונת הבכורה של הקבוצה בליגה הלאומית התחיל כמאמן הקבוצה יעקב הלל, שהעלה אותה לליגה הלאומית, אך לאחר פתיחה רעה, התפטר הלל לאחר מספר מחזורים. במקומו מונה המאמן רמי לוי שנכשל אף הוא והתפטר לאחר שבועות בודדים בתפקיד. לאחר כשבועיים הוחלט למנות את ערן קוליק למאמן הקבוצה. במחזור הסיום שיחקה בני לוד נגד הפועל רעננה והייתה צריכה תוצאת תיקו כדי להישאר בליגה, אך נקלעה לפיגור מוקדם של 0–2, ממנו הצליחה לחזור כמה דקות לפני סיום המשחק ולסיים בתוצאה 2-2, ובזכות כך להינצל מירידה לליגה הארצית. בעונה זו הגיעה בני לוד הגיעה בפעם הראשונה לשלב שמינית הגמר בגביע המדינה, בו פגשה את מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר, אך למרות משחק טוב הפסידה הקבוצה 1–2 לאחר הארכה.
למרות ההצלחה בעונה הקודמת, החליטה בני לוד שלא להאריך את חוזהו של קוליק בתום העונה, ואת עונת 2007/2008 התחיל כמאמן הקבוצה מישל דיין, שאימן בעונה הקודמת את שתי הקבוצות שירדו לליגה הארצית: הפועל ירושלים והפועל אשקלון. דיין נכשל גם בבני לוד ופוטר באמצע העונה, ובמקומו מונה שוב ערן קוליק למאמן הקבוצה. עם קוליק כמאמן, רשמה הקבוצה ניצחונות רבים.
את עונת 2008/2009 התחיל כמאמן הקבוצה גילי לנדאו, אך הוא נכשל וסיים את תפקידו, לאחר שהקבוצה רשמה בשבעה מחזורים חמישה הפסדים ושתי תוצאות תיקו. במקומו מונה למאמן ערן קוליק, ולאחר מכן אימן את הקבוצה ניסן יחזקאל. בנובמבר 2010 פוטר מאמן הקבוצה נג'ואן גרייב אחרי חודשים ספורים בהם אימן, ובמקומו מונה סלימאן אזברגה.
בעונת 2011/2012 הדיחה בני לוד את בית"ר ירושלים בסיבוב ח' של גביע המדינה בבעיטות הכרעה, והודחה בשלב שמינית הגמר על ידי הפועל תל אביב. בעונת 2012/2013 הודחה בני לוד בשלב שמינית הגמר על ידי בני סכנין.
בעונת 2013/2014, אחרי מספר שנים באצטדיון שכונת התקווה, חזרה הקבוצה לשחק באצטדיון העירוני בלוד, לאחר ששופץ ושודרג בהתאם לתקני האירוח של הליגה הלאומית. בגביע המדינה הודחה בשלב שמינית הגמר על ידי בית"ר ירושלים.
ב-9 בדצמבר 2014 השיגה הפועל בני לוד את התואר הראשון בתולדותיה, כאשר זכתה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית לאחר ניצחון 2–0 על בני יהודה.
בסיבוב ז' של גביע המדינה בעונת 2017/2018 נוצחה בני לוד על ידי בני מוסמוס מליגה ג' בבעיטות הכרעה והודחה מהמפעל.
ב-9 באוגוסט 2018 נפטר הבעלים ויו"ר הקבוצה מוחמד אזברגה (אבו סובחי) ממחלה קשה.

תארים

גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2014/2015
המטבח הוונצואלי

גיוונו של המטבח הוונצואלי נובע ממיקומה של ונצואלה בעולם, מהשוני במשאבי חקלאות באזורים השונים ומהגיוון התרבותי של תושביה, צאצאי אינדיאנים, אפריקנים ואירופאים (מספרד, איטליה, צרפת ופורטוגל). בין המזונות הבסיסיים: תירס, אורז, בננה, יאם, שעועית וסוגי בשר. ירקות המקובלים במטבח הוונצואלי הם עגבנייה, בצל, חציל, דלעת, קישוא.
במדינות המזרחיות, הדרום-מזרחיות (בגויאנה) והצפוניות של ונצואלה המטבח מבוסס על מגוון דגים, פירות ים וסרטנים, פקעות כגון תפוח אדמה ויאם, אורז ופסטה, בשר בקר, בננה וירקות (חסה, עגבנייה).
במדינות המערביות, המטבח כולל בשר עז וארנב, שימוש רב בבננות ומגוון גבינות. התבשילים מושפעים ממסורות שבטיות מקומיות וכן מהמטבח הקולומביאני.
בלוס יאנוס מקובלים מאכלי בשר בקר ובשר ציד (אייל, קפיברה, פקה, צב ועוד) לרוב בהכנה על גריל או בצלייה, תירס (כקצ'אפה), גבינות לבנות רכות ומוצרי חלב נוספים.
באזור האנדי מקובלים תפוחי אדמה ופקעות אחרות, חיטה, בשר בקר, בשר כבש ובשר עוף. דגים אינם חלק מהמטבח המקומי בשל הריחוק מהים, מלבד טרוטה שמגדלים בחוות דגים.
התבשילים מושפעים ממסורות אנדיות מקומיות וממטבחים אירופאים.
מאכל אופייני לחג המולד הוא פאן דה חמון - לחם ממולא חמון (שינקן).