קמברה

בתקופת האימפריה הרומית

מעט מאוד ידוע על ראשיתה של קמברה. היא הוזכרה בפעם הראשונה בשם קאמאראקו או קאמאראקום במאה ה-4. זו הייתה עיר של שבט גרמאני בשם Nervii ושימשה כבירה מקומית. באמצע המאה ה-4 פשיטות הפרנקים מהצפון הובילו את הרומאים לבנות מבצרים סמוך לקמברה ומשם לכיוון בולון. בכך קמברה הפכה למקום אסטרטגי חשוב. הנצרות הגיע לאזור במאות הרביעית והחמישית. הבישוף של Nervii, ששמו סופריור, מוזכר באמצע המאה ה-4, אבל שום דבר אחר לא ידוע עליו. בשנת 430 פרנקים סאלים בפיקודו של כלודיו כבש את העיר.

ימי הביניים

קמברה החלה לצמוח מכפר לעיר של ממש במהלך השושלת המרובינגית, תקופה ארוכה של שלום שבמהלכה עיירה סמוכה וקמברה אוחדו. בתקופה זו קמברה נעשתה כמרכז המנהלי של האזור. כאשר הסכם ורדן נחתם בשנת 843, שבמסגרתו פוצלה האימפריה של קרל הגדול לשלושה חלקים, קמברה הייתה בשטחי פרנקיה התיכונה. עם מותו של לותאר השני, שלא היה לו יורש, המלך קרל הקירח, מלך פרנקיה המערבית, השתלט על הממלכה. בשנת 870 העיר נהרסה על ידי הנורמנים.
בשנת 925 היינריך הראשון ניסה והצליח לכבוש את אזור קמברה. אחר כך השטחים הועברו לאימפריה הרומית הקדושה ונותרו בחלקה עד שסופחו לצרפת על ידי לואי הארבעה עשר בשנת 1677. סכסוך לקראת סוף האלף הראשון בין מספר אחראיים בעיירה גרם ליריבות ביניהם, אך חדל בשנת 948 כאשר אוטו הראשון קיבל סמכויות על העיירה. בשנת 1007 קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היינריך השני, הרחיב את השלטון הזמני של הבישוף לשטח שמסביב לקמברה. באותם ימים קמברה הייתה מדינה עצמאית כחלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 958 התושבים התקוממו נגד השלטון של הבישוף. הם דוכאו קשות, אבל חוסר שביעות רצון התחדשה במאות ה-10 וה-11. בשנת 1226, לאחר תקופה נוספת של אי שקט, האזרחים של קמברה הסכימו לוותר על מספר תנאים כדי לשמור על חופש מסוים בניהול העיר. במאה ה-11 הושלמה חומת העיר, שנשארה במתכונת דומה עד המאה ה-19.

הפעילות הכלכלית בימי הביניים

בימי הביניים העיר גדלה והתעשרה הודות לתעשיית האריגה שלה, אשר כללה בעיקר ייצור מבד צמר, פשתן וכותנה. קמברה אז הייתה שייכת לארגון מסחרי של שבע עשרה ערים שמטרתו הייתה לפתח את הסחר עם ירידים בשמפאן ובפריז.

מלחמת מאה השנים

אף על פי שהבישוף ניסה לשמר את עצמאותה של המדינה הקטנה Cambrésis - קמברה, המשימה לא הייתה קלה, משום שהייתה בין שכנים חזקים יותר. בשנת 1339, בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים, המלך האנגלי אדוארד השלישי גרם למצור על העיר, אך בסופו של דבר נאלץ לסגת. החל מהמאה ה-14 המחוז היה מוקף על ידי בורגונדי דבר שגרם לכך שז'אן מבורגונדי, בנו הלא-חוקי של ז'אן הראשון מונה לבישוף. אולם מה שנראה כמו סיפוח הממשמש ובא של קמברה לארצות בורגונדי נעשה בלתי אפשרי על ידי מותו הפתאומי של שארל האמיץ בשנת 1477. לואי האחד עשר מלך צרפת מיד ניצל את ההזדמנות כדי להשתלט על קמברה, אבל עזב את העיר כעבור שנה.

תקופת הרנסאנס והעת החדשה

בשנת 1543 קמברה נכבשה על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסיפח את החלק לממלכתו. כעבור מספר שנים החלק הוחזר לצרפת.
העיר סבלה מהמהפכה הצרפתית: ז'וסף לה בון, שנשלח על ידי "הוועדה לשלום הציבור", הגיע לקמברה בשנת 1794. הוא גרם לתקופה אפלה בקמברה, בכך ששלח רבים לגיליוטינה, עד שהוא נשפט והוצא להורג בשנת 1795. רוב המבנים הדתיים של העיר נהרסו בתקופה זו: בשנת 1797, הקתדרלה הישנה, אשר זכתה לכינוי "הפלא של ארצות השפלה", נמכרה לסוחר שניצל אותה כמחצבה. רק המגדל המרכזי נשאר עומד עד 1809, כשאז התמוטט בסערה. לעומת זאת, ארכיון הקתדרלה נשמר (ונמצא כיום בעיר ליל) ובהמשך נבנתה קתדרלה חדשה.

מוזיקה בעיר

לקמברה יש היסטוריה מוזיקלית מכובדת, בעיקר במאות ה-15 וה-16. הקתדרלה הייתה מרכז מוזיקלי עד המאה ה-17, והיה אחד המפעלים המוזיקליים הפעילים ביותר בארצות השפלה - מלחינים רבים של בית הספר בורגונדי למדו או לימדו שם. בשנת 1428 פיליפ דה לוקסמבורג, אחד החשמנים שחיו במאה ה-15, טען כי אחת ממוזיקות הקתדרלה הטובות בכל הנצרות הייתה בקמברה - על פי לוקסמבורג, מידת הדיוק של השירה בקמברה הייתה נפלאה, עוצמת האור בקתדרלה הייתה מדויקת, וכן קול הפעמונים בה. בין המלחינים הדגולים שחיו, למדו או לימדו בקמברה היו גיום דופאי, ניקולא גרנו, אלכסנדר אגריקולה, יאקוב אוברכט, פיליפה דה מונטה, יוהנס לופי ואחרים.