google/wiki40b huggingface dataset:
טוקונומה

טוקונומה (ביפנית: 床の間) הוא מונח יפני המשמש לתיאור מגרעת בקיר בואשיצו, חדר בסגנון יפני, בו מוצג חפץ אמנותי. החפצים אותם מציגים בטוקונומה הם לרוב מגילות המכילות קליגרפיה או ציורים וסידור פרחים. לעיתים מציגים בטוקונומה גם עצי בונסאי, אך באופן מסורתי אלה נחשבים מלוכלכים מדי עבור מקום מכובד זה. הטוקונומה והחפצים המוצגים בו מהווים חלקים חשובים בעיצוב הפנים היפני המסורתי. המילה "טוקו" משמעותה ריצפה או מיטה, ומשמעות המילה "מה" היא מקום או חלל.
הטוקונומה הופיע לראשונה בסוף תקופת אשיקאגה, באחוזות שהחלו להתפתח באותה תקופה, ונקראו אושיאיטה (押板). למעשה היו אלה מגרעות בקיר בהן תלו מגילות והניחו מתקני קטורת ונרות.
כשמארחים אורחים בוואשיצו, נהוג להושיב את האורח המכובד ביותר עם גבו לטוקונומה, והסיבה לכך היא צניעות. אין זה מנומס שהמארח מראה את הטוקונומה לאורחיו, ולכן עליו להימנע מלכוון את אורחו לשם. בשום אופן אין לדרוך בתוך שטח הטוקונומה, מלבד כשיש צורך בהחלפת המיצג, ואז יש לעקוב אחר כללי הנימוס.
לפחות אחד מעמודי התמיכה של הטוקונומה עשוי עץ, המותאם למטרה זו. צורתו נעה בין גזע עץ בלתי מעובד, עם ענף הבולט ממנו, לקרש עץ חלק. הבחירה ביניהם קובעת את רמת רשמיות הטוקונומה.
קום (מחוז)

אוכלוסייה

רוב תושבי המחוז דוברים פרסית בלהג הדומה לניב הטהראני הרשמי. רבים גם דוברי אזרית וערבית בלהג העיראקי. מיעוט דוברים טורקית ח'לגית וכורדית. הדת השלטת במחוז היא אסלאם שיעי, אך יש קהילות קטנות של זורואסטרים ונוצרים.

גאוגרפיה ואקלים

האקלים במחוז קום נע בין מדברי לחצי-מדברי. מכיוון שהמחוז ממוקם ליד מחוזות צחיחים ורחוק מהים, הוא מתאפיין ברמת לחות נמוכה וכמות משקעים קטנה.
המחוז כולל אזורים הרריים, גבעות ומישורים ויש בו שני אגמים מלוחים.

גבולות

מחוז קום גובל עם המחוזות: טהראן, סמנאן, אספהאן ומרכזי.

אגם המלח הוז-י סולטאן

אגם הוז-י סולטאן (בפרסית: دریاچه حوض سلطان) הוא אגם מלח המשתרע על פני כ-37 קמ"ר 40 קילומטרים צפונית לעיר קום, סמוך לכביש קום-טהרן. מבנה האגם הוא מים רדודים המשתרעים על מישור רחב של מרבצי מלח והוא נמצא כ-720 מטר מעל פני הים. האגם נחשב לאחד החלקים הנמוכים ביותר של הרמה האיראנית. אגם הוז-י סולטאן מתחלק לשני אזורים עיקריים המחוברים זה לזה. שמו של החלק המערבי הוא כשם האגם ושמו של החלק המזרחי הוא "הוז-י מורה" (Hoz-e Moreh).

משקעים

הנהרות קרה- צ'אי (قره‌چای), שור (Shour) וורמין (Varamin) זורמים לאגם ומסייעים בהאטת ייבושו. בעונה הגשומה שלג נמס וגשמים מסייעים גם הם. שאר הנהרות הנשפכים לאגם מגיעים מחלקים דרומיים של מחוז טהראן.

אטרקטיביות

האגם מתמלא ומתרוקן לפי העונות השונות בשנה ולכן האטרקטיביות שלו משתנה מעת לעת. העונה המומלצת לביקור באגם היא מאמצע הסתיו ועד תחילת האביב.

בעלי חיים

האזור הוא מקלט עבור כמה גזעים של ציפורים נודדות, רובם מגיעים מהמדינות שבצפון הים הכספי.
באגם אפשר למצוא את הציפורים הבאות: חוברה, יונה, אווז אפור, ברכייה, ברווז, קזרקה חלודית, פלמינגו, בז, אווז אפור, חסידה וסוגים שונים של נשרים.
באזור האגם חיים יונקים כמו ארנב, חולדה, שועל ולעיתים ניתן להבחין בצבי.
על פי מחקרים, באגם ישנם יותר מ -240 מינים של יצורים אירוביים יקרי ערך כגון אצות, חיידקים ופטריות. האגם הוא מקום מתאים לגידול שרימפס, הנקרא ארמיטה.
סרט ישן

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ישראל קמחי ויונתן אמבר, הולחן על ידי אסף אטדגי והופק על ידי נדב ביטון. השיר הוא בלדה בסגנון הים-תיכוני בה מרגלית צנעני מדברת על מה שנהגה לעשות בעבר, ובעצם מתארת אותו ואת מה שעשתה בו כמו ללכת לאביה ביום שישי, וכולי. 
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, ואף אמר כי: "שירתה של צנעני איכותית, ומי שטען פעם שהיא מזכירה בסוג הבלדות האלו את טינה טרנר הגדולה, אז הנה דוגמה לא רעה".

וידאו קליפ

טרם יצא הוידאו קליפ המלא של השיר, העלה ישראל קמחי לערוץ היוטיוב שלו ב-10 ביוני 2009, את האודיו של השיר, המציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, העלה יוני אמבר את השיר גם לערוץ היוטיוב שלו.
דחק - כתב עת לספרות טובה

תוכן

כתב העת רחב יריעה וכולל מדורים רבים ובהם: שירה עברית, שירה מתורגמת, פרוזה, הגות, יהדות, מחשבה מדינית, אמנות, מדור ״התוודעות״ המציג משוררים שההיכרות עם שירתם בארץ מצומצמת, קריאה חוזרת, דרמה, אמנות, ביקורת ועוד.
לצד כתב העת פועלת גם הוצאת ספרים קטנה בשם 'דחק - לספרות טובה' המפרסמת שירת מקור, מחזות, תרגומים וביקורת.
כתב העת מגדיר את עצמו כשמרני, מחויב למסורת הספרותית ולרמת דיון גבוהה המחייבת קריאה ומחשבה, ומבדל עצמו מהשיח הספרותי הנפוץ כיום.

היסטוריה

כרך א' של 'דחק' ראה אור ביוני 2011 ועורר אנטגוניזם בקרב המבקרים שהלינו על אופיו האליטיסטי של כתב העת ועל חצי הביקורת שהוא מפנה כנגד הספרות העכשווית: 
"הבוז להווה והערצת העבר הם איפוא כרטיס הביקור של "דחק" . "חוברת "דחק" הראשונה והעבה (430 עמ') בעריכת המשורר הצעיר והאליטיסטי יהודה ויזן מציגה דיוקן מעניין, אם גם פאתטי באנאכרוניזם שלו, של כתב-עת ספרותי עברי באמצע 2011, המנסה להתנכר כמעט לגמרי, כאילו לא ראה בכלל, את השירה הישראלית ואת הספרות הישראלית בעשורים האחרונים ולדלג עליהם מתוך עקימת אף סנוביסטית, מזלזלת ומתנשאת."
הכרכים הבאים של 'דחק' התקבלו בידי מבקרים בנימה שונה לחלוטין: 
"הכרך השני של כתב העת 'דחק' הוא, ככל הנראה, הבמה האינטליגנטית ביותר מתחום הספרות וההגות ששוחר הדעת הישראלי יכול לבקש.". "טוב לדעת שגם בממלכה הרקובה של הספרות הישראלית עדיין פועלים כתבי עת רציניים כמו "הו!" בעריכת דורי מנור ו"דחק" בעריכת יהודה ויזן". "יש משהו משמח מאוד ב'דחק'. זהו כתב עת אחוז תזזית. ... יש בכתב העת הזה משהו שניצל מהסחף בתוך מה שקרוי 'ספרות עברית', מין שבר של מטוס על פני האוקיינוס הבולע־כל". "מעטות הפעמים שאוהב ספרות עומד נפעם מול מפעל מו"לי של איש אחד ומרגיש, כבר בקריאה ראשונה בו, שלפניו מעשה של אדם עם שליחות ספרותית ותרבותית מובהקת ובוערת ושאנחנו, קוראי השפה העברית, חבים לו תודה עצומה. גיליון ה׳ של "דחק, כתב עת לספרות טובה", בשמו המלא והמוצדק, הוא מסוג הפלאים האלה שקורים לעיתים נדירות" ועוד.
עוזי שוויצה

קורות חייו

נולד בתל אביב ב-1948 לאלימלך וחנה שוויצה. בוגר מדרשיית נעם, ישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים וישיבת חברון בירושלים. שוויצה נמנה עם קבוצת התלמידים המייסדים של ישיבת "תפארת נתניה" בנתניה, בראשות הרב צבי פרידמן והרב שמעון משה דיסקין. היה פעיל בתנועת בני תורה בראשותו של הרב ברוך מרדכי אזרחי.
נישא לצביה, בתו של הרב יצחק יוסף ויסקי, מראשי ישיבת תפארת צבי בירושלים ונכדת הרב ישראל זיסל דבורץ. לאחר נישואיו התגורר בירושלים, ולאחר מכן עבר לרחובות, שם כיהן כרב בית כנסת "אבות ובנים" בשכונת חבצלת. הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף.
בשנת ה'תשל"ד (1974) התמנה לרבה של כפר יונה ומשמש בתפקידו עד היום.
בשנת ה'תשל"ז (1977) הקים בכפר יונה את מתיבתא "שיח יצחק", על שם חותנו, הרב יצחק יוסף ויסקי. בשנת ה'תש"ן (1990) הקים את הישיבה הגבוהה של חסידות מודז'יץ בכפר יונה.
בתחילת שנות השמונים שידר פינה קבועה "פרשת השבוע בניחוח מיוחד" בתוכנית "סנדלים" של דורי בן זאב בגלי צה"ל. בעקבות כך יזם מפגשי הגות בפרשת השבוע לחוג של שחקנים ואנשי במה, ביניהם מאיר אריאל. החל משנת 1990 שידר את פינת "משנה יומית" בערוץ 7, וכיום משודרת הפינה באתר האינטרנט של הערוץ.
בשנת תשנ"א (1991) לימד נ"ך במדרשיית נעם.
שוויצה הוא אחד מרבני הגוף הבוחר לרבנות הראשית לישראל. היה חבר בחבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי. הוא נמנה עם חסידי מודז'יץ, והיה ממקורביו של רבי שלמה קרליבך.

משפחתו

אשתו, צביה, עוסקת בייעוץ והכוונה להקמת בית יהודי. כתבה את הספר האוטוביוגרפי "עבותות". והיא גם מתנדבת "במוקד תהילים ארצי" של הרב מנדל
בנו, ישראל דן, הוא סגן מנהל ת"ת קריית הרצוג בבני ברק. בין חתניו: הרב אברהם הלוי ליפשיץ, רב היישוב כפר גדעון; הרב משה יוסף שי, רב קהילת "אהל רבקה" בקריית שמואל בירושלים; דוד מרגלי, מנהל מוסדות חסידות מאקווא; הרב חנוך ווסרמן, רב קהילת ישמח ישראל-כפר יונה.
בלייר רדפורד

תחילת חייו

רדפורד גדל בפרבר של קנטון, ג'ורג'יה, להורים ממוצא אירי, צרפתי, גרמני ואינדיאני.
הוא עבד במשך כמה קיצים בפסטיבל הרנסאנס בג'ורג'יה בוא עשה פעלולים, ויצר דמות פיראט בשם "Rusty Compass".
הוא שחקן טניס נלהב, אך דחה מספר מלגות עם סיום לימודיו בתיכון כדי לשחק.]

קריירה

בתחילת הקריירה שלו נבחר רדפורד להיות חבר צוות בחברת האחים וורנר. לאחר שנה וחצי בתפקיד, עבר ללוס אנג'לס. בין יולי 2005 לפברואר 2006 גילם את סקוטי גריינג'ר באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח. 
לאחר מכן, החליף רדפורד את אדריאן בלאני בתפקיד מיגל לופז-פיצג'רלד באופרת הסבון תשוקות, עד העונה האחרונה. ב-2010 שיחק בעונה השלישית של 90210 כנער בריטי המגיע לבוורלי הילס ובסרט בורלסק, ב-2011 החל לככב בסדרות הנעורים משחק השקרים והוחלפו בלידתן.
ב-2014 שיחק דמות ראשית בסדרת הדרמה "Satisfaction".
תחרויות העל

תחרויות העל הן תחרויות שחמט הנערכות מדי שנה ואשר הקטגוריה השחמטאית שלהן היא 19 ומעלה (מד כושר ממוצע של 2700 או יותר). התחרויות סגורות וניתן להשתתף בהן רק בהזמנת המארגנים. תחרויות העל משוחקות בדרך כלל בשיטת ליגה. בדומה לגראנד סלאם בטניס, תחרויות העל הן התחרויות החשובות ביותר המתקיימות כל שנה וזכייה בהן מביאה למנצח יוקרה רבה. בין המנצחים בתחרויות אלו נמצאים רבים מגדולי השחקנים בהיסטוריה.

טאטא סטיל (קורוס/ויק אן-זהה)

תחרות העל קורוס מתקיימת בינואר מדי שנה בעיירה קטנה בשם ויק אן-זהה שבהולנד. מלבד האירוע הראשי- תחרות בין 14 רבי אמנים מהצמרת העולמית בשיטת רובין, ישנן גם תחרויות משניות במספר רמות. שיאן הזכיות בקורוס הוא מגנוס קרלסן עם 6 זכיות (מהן אחת במשותף) ואחריו וישוואנתן אנאנד עם 5 זכיות (מהן 3 במשותף) ואחריו מקס אויבה, לאיוש פורטיש, לבון ארוניאן וויקטור קורצ'נוי עם 4 זכיות (חלקן במשותף). בין זוכי התחרות נמצאים 10 אלופי עולם בשחמט. הטורניר נערך לראשונה ב-1928. מאז 1939 הטורניר נערך ברציפות עד היום (להוציא את 1945).

לינארס

תחרות העל של לינארס התקיימה בעיירה לינארס שבספרד.
לינארס מתוארת לעיתים קרובות כוימבלדון של השח כלומר כטורניר השנתי החזק ביותר. התחרות התקיימה בין השנים 1978 ל-2010 מדי שנה (למעט השנים 1987 ו-1996). בתחילה היא לא נחשבה תחרות על וזוכיה היו שחמטאים אלמונים יחסית, אך בהדרגה התחרות נהפכה לתחרות החזקה והחשובה ביותר בעולם השחמט. בשנים 2006–2008 חצייה הראשון של התחרות נערך בעיר המקסיקנית מורליה. שיאן הזכיות בלינארס הוא גארי קספרוב עם 9 זכיות (במקום השני נמצאים וסילי איוונצ'וק ווישוואנתן אנאנד עם 3 זכיות).

סופיה (M-Tel)

תחרות העל M-Tel התקיימה בסופיה שבבולגריה. התחרות מומנה על ידי חברת טלפונים סלולריים בשם M-Tel. התחרות נערכה בין השנים 2005 ל-2009. התחרות הייתה סגורה למוזמנים בלבד וכל ששת משתתפיה היו רבי אמנים מהשורה הראשונה בעולם. שיאן הזכיות בסופיה הוא וסלין טופאלוב עם שלוש זכיות (במקום השני נמצאים וסילי איוונצ'וק ושירוב עם זכייה בודדת).
חנן פלד

ביוגרפיה

פלד (פלדמן במקור) נולד וגדל בתל אביב. הוא בנם של ניצולי שואה. אביו, ששהה במחנה דכאו, ניצל הודות לאחראי עליו בבית הדפוס של הצבא הנאצי, ששלח אותו ואת אחיו לעבוד בלילה בו ידע שהולכים לעשות אקציה, אך לא הצליח להציל את משפחתו, כולל אישה וילד בן שנתיים, שנספו באושוויץ. על החיים בבית של ניצולי שואה סיפר לימים:
אתה מרגיש כאילו כל הזמן אתה דורך על ביצים. חס וחלילה לא לגרום להם עוד סבל. ואתה חש שאתה הפיצוי, שעל כתפיך יושבים כל הדודים והסבים והסבתות שמתו, וכולם מגולמים בך. זו מעמסה נורא גדולה, ואתה מוכן לעשות הרבה כדי לפצות אותם, עד שאתה מרגיש שאתה לא יכול יותר ואז אתה מתנתק"
פלד הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. הוא כתב תסריטים לתוכניות הטלוויזיה הקלאסיות "זהו זה" (כולל את הפרקים "סרט ערבי" ו"האחים בוז") ו"רחוב סומסום" ששודרו בטלוויזיה החינוכית בשנות ה-80 וה-90, את התוכנית "ייסורי אפרים" בערוץ 2 (על פי ספרי אפרים קישון), את סדרות הטלוויזיה לילדים "קופיקו" (על פי ספריה של תמר בורנשטיין-לזר) וג'ינג'י, את הסדרה "המרכז" ואת תוכנית הטלוויזיה לילדים "גאון של אבא" עם יהורם גאון.
כתב את הדרמות  "אשכבה", "אורחים" ו"שניים בדרך", את מחזות התיאטרון "חבר'ה" (לתיאטרון החאן), "לילה בתל אביב", "פדיון האב", "מלון מינסק" ו"זהב טורקי" (על פי שלום עליכם), ולקולנוע כתב את התסריטים לסרטים "האינסטלטור", "לא שם זין", "השיבה מהודו", "War Zone", ""טיפת מזל", "מכתבים לאמריקה" (אותו גם ביים) ו"מחכים לסורקין".
כמו כן כתב שני ספרי פרוזה: "תה ואורז" ו"חבקי אותי חזק", שזכו להערכת הביקורת אך לתפוצה דלה. 
פלד הוא אחיו של עורך הדין אביגדור פלדמן.
אלבארו רפאל גונסאלס

קריירת מועדונים

גונסאלס החל את הקריירה שלו ככדורגלן מקצועי בקבוצת דפנסור ספורטינג האורוגוואית. במהלך 4 עונות בקבוצה שיחק 122 משחקים במדי הקבוצה, בהם כבש 8 שערים.
באוגוסט 2007 עבר גונסאלס למועדון הפאר הארגנטינאי, בוקה ג'וניורס. ב-2 עונות במועדון הופיע גונסאלס ב-38 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש שער אחד בלבד. כשחקן המועדון זכה גונסאלס באליפות ארגנטינה אפרטורה ובגביע רקופה סודאמריקנה. בקיץ 2009 חזר גונסאלס לאורוגוואי, וחתם בקבוצת נסיונל. בעונה אחת בקבוצה הרשים ב-35 הופעותיו, בהן כבש 3 שערים.
באוגוסט 2010 חתם גונסאלס על חוזה ל-3 שנים בלאציו, מהסרייה א' האיטלקית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באיטליה ב-18 בספטמבר 2010 במשחק נגד פיורנטינה, שנגמר בניצחון 1-2 ללאציו. את שערו הראשון במדי לאציו כבש ב-13 בפברואר 2011, בניצחון 0-2 על ברשה.
בעונת 2012/2013 היה גונסאלס שחקן המפתח בהרכב לאציו. הוא שיחק בעמדות מגוונות: קשר הגנתי, קשר שמאלי, מגן ימני, מגן שמאלי ובלם. בעקבות יכולתו המצוינת כבש גונסאלס בכל מפעל בה שיחקה קבוצתו, סרייה א', קופה איטליה והליגה האירופית. באותה עונה זכתה לאציו, בסיועו הרב של גונסאלס, בקופה איטליה, הגביע האיטלקי.
ב-1 בפברואר 2015 הושאל לקבוצת טורינו. בהמשך הושאל לאטלס המקסיקנית.
ב-3 בפברואר 2017 חזר לאורוגוואי וחתם בנסיונל. ב-7 בינואר 2019 חזר לאחר 11 שנה למועדון נעוריו דפנסור ספורטינג.

נבחרת אורוגוואי

הופעת הבכורה של גונסאלס בנבחרת אורוגוואי הייתה ב-26 במאי 2006, בניצחון 0-2 על רומניה. 
לאחר ששיחק במוקדמות מונדיאל 2010, נופה לבסוף גונסאלס מהסגל הסופי של אורוגוואי, למונדיאל 2010.
ב-2011 זכה גונסאלס בקופה אמריקה 2011, כאשר שיחק 4 משחקים, כולל משחק הגמר נגד פרגוואי. הוא שיחק בגביע הקונפדרציות 2013, הופיע ב-12 משחקים במהלך מוקדמות מונדיאל 2014 וזומן מונדיאל 2014.
אייפקס פרטנרס

תולדות הקרן

ב-1969 הקים אלן פטריקוף את קרן פטריקוף בארצות הברית, ב-1972 הקים איש העסקים היהודי הבריטי רונלד כהן יחד עם מוריס טכניו את קרן MMG בלונדון, שהפכה מאוחר יותר לאייפקס. ב-1977 החלו שתי הקרנות לשתף פעולה במסגרת אייפקס פרטנרס, וב-2002 התמזגו שתי הקרנות לגוף אחד, תחת ניהולו של היו"ר רונלד כהן.
הקרן פועלת בדרך המאפיינת קרנות הון פרטיות. היא מגבשת קבוצות של משקיעים פרטיים וגופים מוסדיים, ומשקיעה את כספיהם בחברות עם פוטנציאל גידול. מדיניות הקרן בדרך כלל לרכוש גרעיני שליטה המאפשרים לה להשתתף בניהול פעיל של החברות הנרכשות, ולהשביחן.  לאחר פרק זמן מסוים מוכרת את חלקה בחברות תוך כדי מימוש רווח. בדרך זו הייתה מעורבת ב-10 השנים האחרונות בהשקעות והנפקות בהיקף של 35 מיליארד דולר. בין החברות בהן השקיעה:  קלווין קליין, חברת האופנה טומי הילפיגר, travelex (מהגדולות בעולם בשוק המרת מטבע חוץ), france telecom, אזימוט אחזקות, inmarsat (חברת לווין בריטית). אחת העסקאות הגדולות ביותר של הקרן, רכישת yell  בית הוצאה לאור לונדוני של מדריכי טלפון, הניבה לקרן תשואה של 150 אחוז. 
משרדי החברה ממוקמים ב-30 שלוחות במרכזי עסקים גדולים באירופה, אסיה וארצות הברית, והיקף פעילותה בכל רחבי העולם נאמד בכ-20 מיליארד דולר.
ב-2008 הודיע סר רונלד כהן על פרישתו, ובמקומו התמנה מנכ"ל הקרן מרטין האלוסה.

השקעות בישראל

נציגות מקומית של קרן אייפקס כקרן הון סיכון פעילה בישראל החל מ־1994, בהשקעה של כ־40 מיליון דולר. עד 1999 גדלה הקרן להשקעות בישראל ל־100 מיליון דולר, רובם בחברות טכנולוגיה. בשנת 2000 הודיעה הקרן הישראלית על מיזוגה עם הקרן האירופאית, ועל כוונה להגדיל באופן ניכר את ההשקעות בישראל, לסכום של כ־600 מיליון דולר, הצהרה שהגיעה לביצוע בשנת 2004, כאשר רוב ההשקעה מרוכז בחברות טכנולוגיה. 
החל מ־2005 השתנתה האסטרטגיה של הקרן בהשקעותיה בארץ ומהשקעה בחברות טכנולוגיה בתחילת דרכן הפכה להיות האסטרטגיה השקעה בחברות ותיקות והשגת שליטה בחברות ענק או חברות להן מונופול בשוק הארצי, והעלאת מחירי המוצרים של החברה לאחר קנייתה על מנת להחזיר את ההשקעה. דוגמאות לאסטרטרגיה זו הם ההשקעות בחברת בזק (2005), תנובה (2007) ובית ההשקעות פסגות (2010). 
ב-2005 רכשה הקרן בשותפות עם גורמים עסקיים אחרים  את גרעין השליטה של חברת בזק בסכום של 4.2 מיליארד ש"ח. במקביל המשיכה להשקיע ב-44 חברות סטארט-אפ מקומיות, ובהם: קומטאץ', לנאופטיקס, מודם ארט, ואחרות. 
בחודש נובמבר 2007 רכשה החברה יחד עם מאיר שמיר את גרעין השליטה בחברת תנובה בהיקף של כמיליארד דולר. במהלך שלוש שנים מקניית גרעין השליטה הרוויחה הקרן יותר ממיליארד דולר בדיבידנדים שמשכה ובעליית ערך המניות שבבעלותה. 
בסוף 2010 רכשה קרן אייפקס כ־76.8% מבית ההשקעות פסגות מקרן יורק במחיר של כ־2.71 מיליארד שקל.
ב-2 באוקטובר 2011 נאלצה זהבית כהן, מנכ"לית הקרן בישראל מאז 2006, להתפטר מתפקידה כיו"ר תנובה ופסגות עקב חקירת הרשות להגבלים עסקיים בחשד כי תנובה הסתירה, לכאורה, מידע מהרשות. כהן החליפה את חנוך ברקת, שכיהן בתפקיד זה לפניה.
ב-22 במאי 2014 מכרה אייפקס את תנובה לחברת ברייט פוד מסין לפי שווי של 8.6 מיליארד שקל חדש, אחת העסקאות הגדולות ביותר בישראל מאז ומעולם. 
בשנת 2017 רכשה קרן אייפקס את טן חברה לדלק תמורת 140 מיליון שקלים.
ביוני 2017 רכשה הקרן 55% מרשת החנויות "MAX", לפי שווי חברה של כ-300 מיליון ש"ח.
שחר אטואן

ביוגרפיה

בשנת 2005 סיים לימודי אמנות במדרשת בית ברל. כתב במגזין "Time Out תל אביב" במשך כשנה על תקשורת חזותית ולאחר מכן כתב במשך מספר חודשים בנושאי אופנה למוסף "סגנון" של "מעריב". 
בשנת 2008 הפך לכתב אופנה במגזין "גלריה" של עיתון "הארץ".
סימן ההיכר שלו הוא הפאות.
אטואן מתגורר בתל אביב-יפו ונמצא במערכת יחסים זוגית.

הוקרה

בשנת 2012 נבחר בין מאה המשפיעים בתקשורת והחזקים בתקשורת של עיתון "גלובס". 
בנימוק לבחירה נכתב עליו: "העיתונות המודפסת נאלצת למצוא דרך חדשה להסתכל על הדברים ולסקרן אנשים, והיא עושה זאת על ידי הצגת הדברים מנקודת מבט מסוימת - כמו למשל זו של שחר אטואן, כתב ומבקר האופנה של עיתון "הארץ" ("גלריה"). מדי שבוע בארבע השנים האחרונות אטואן מפרסם מניפסט ביקורתי על קולקציות שמפריעות לו או מעניינות אותו... לא חסרים מבקרי אופנה בישראל, אבל יתרונו של אטואן הוא שפתו התיאורית העשירה, דקות האבחנה והידע שהוא מרעיף על הקוראים. עבורו אופנה אינה רק טרנדים או בגדים, אלא השתקפות של תרבות, היסטוריה, כלכלה, אמנות, צרכים חברתיים ועונג".
יעקב רוזנבוים

יעקב רוזנבוים (נולד ב-1924) הוא צייר ישראלי.

ביוגרפיה

רוזנבוים נולד בבית ציירים בעיר סובלקי שבפולין. אביו ואחיו הבכור עסקו בציור, והנחילו מקצוע זה גם לצעיר המשפחה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 נכנסו הגרמנים לעירו, נישלו את כל בני משפחתו מביתם ומרכושם והגלום לגטו לוקוב. יעקב רוזנבוים חווה כנער צעיר את אימי השואה, בנדודים ובהימלטות בדרכים לא דרכים, ובעבודת כפייה.
עם סיום המלחמה הגיע רוזנבוים בסיוע הג'וינט עם קבוצת ניצולי שואה לאיטליה. השאיפה ללמוד ציור ולהיות צייר, שליוותה אותו מילדותו, התעוררה בו מחדש והוא נרשם ללימודים באקדמיה לאומנות חופשית ברומא. הוא עלה לארץ בשנת 1949 התיישב בירושלים, שבה גידל את משפחתו ושם צייר את עבודותיו הרבות. צילה של השואה קיימת ביצירות רבות שלו בצורת אסוציאציות או בצורה סמלית, והוא נתן לצל זה ביטוי שנולד מתוך דחפים פנימיים עמוקים.
עבודותיו זכו לאהדה ממבקרי אומנות דוגמת יונה פישר שכתב: "ציוריו של רוזנבוים נמצאים במחצית הדרך בין הנוף המסוגנן לבין ההפשטה הקונסטרוקטיבית, ירושת הקוביזם. מעלתו הגדולה של רוזנבוים שהוא מצייר כאילו לא ציירו כך לפניו. צבעוניותו חריפה ועירנית יותר מן המקובל, היא שומרת על זיקה ברורה אל הטבע ובעיקר אל הנוף".
מספר מאך

זרימה תת-קולית (M<1)

שדה זרימה מוגדר תת-קולי אם לכל נקודה בשדה מספר מאך קטן מ-1. זרימות תת-קוליות מוגדרות כבעלות קווי זרם חלקים (ללא ניתוקים). יתרה מזאת כיוון שבשדה הזרימה המהירות קטנה ממהירות הקול, הפרעות בשדה הזרימה מתפשטות במורד ובמעלה הזרימה ומורגשות בכל השדה.
כאשר M של הזרימה הפוטנציאלית קטן מ-1, אין הדבר מבטיח זרימה תת-קולית לגבי גוף אווירודינמי בזורם, כי במעבר סביב גוף אווירודינמי מהירות הזרימה גדלה מעל מהירות הזרימה הפוטנציאלית. מכך מתקבל כלל אצבע של M<0.8 עבור הזרימה הפוטנציאלית על מנת לקבל זרימה תת-קולית סביב גופים "רזים". עבור גופים "רחבים" נדרש מספר מאך קטן יותר על מנת להבטיח זרימה תת-קולית.

זרימה על קולית (M>1)

מאופיינות על ידי נוכחות גלי הלם שבסביבתם תכונות הזרימה וקווי הזרם משתנים לקיטועין (וזאת בניגוד לקווי הזרם ה"חלקים" של זרימה תת-קולית)

זרימה שגיא קולית (5<M)

זרימה על קולית גבוהה במיוחד המאופיינת בטמפרטורות גבוהות לאחר גל ההלם, שכבת גבול גבוהה, השפעות צמיגות ושינוי בתכונות החומר של הזורם.
מאונט

מאונט (בתרגום חופשי "רכיבה") היא פוזיציה (מצב או עמדה) שולטת באמנויות הלחימה אשר עוסקות בגראפלינג.
בפוזיציה זו, יושב הלוחם על גו יריבו כששוקיו נחות על המזרן ופניו פונות לכיוון ראש יריבו. עמדה זו נחשבת עמדה שולטת ברוב תורות הלחימה, מכיוון שהיא משאירה את המתמודד התחתון חשוף למגוון גדול של תקיפות: מאגרופים ומרפקים עד בריחים וחניקות, ולא משאירה לו יכולת התקפית. עמדה זו משאירה למתמודד התחתון אופציות בודדות, אשר רובן הן מאבק על עמדה טובה יותר, כגון גארד, ולא על הכנעה. עמדה זו נחשבת עמדת יתרון מובהקת גם באומנויות הגראפלינג ה"טהורות" בהן לא נהוג שימוש בהכאות (כגון היאבקות או ג'ו ג'יטסו ברזילאי) וכן באומנויות כגון MMA ותורות הגנה עצמית שונות.
סיסטמה

קבוצת סיסטמה (MCX: AFKS; LSE: SSA) (באנגלית: Sistema וברוסית: Система) היא קבוצה של חברות המונהגות על ידי המיליארדר הרוסי ולדימיר יבטושנקו. יבטושנקו מחזיק כ-64% ממניות הקבוצה, עוד 18% נסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון.
המשרדים הראשיים ממוקמים במוסקבה. שווי החברה מוערך (ספטמבר 2014) בכ-9 מיליארד דולר.
מרגרינה

מרגרינה היא אמולסיה (תחליב) של מים בשמן ושומן צמחי. מקור שמה של המרגרינה הוא המילה היוונית "μάργαρον" שמשמעותה "פנינה", וזאת בזכות המשקעים הכדוריים דמויי הפנינה המרכיבים את חומצת השומן במרגרינה.

היסטוריה

חומצות השומן המרגרי התגלו לראשונה ב-1813 על ידי הכימאי הצרפתי מישל אז'ן שוורל. 
ב-1869 היפוליט מז'-מורייס (Hippolyte Mège-Mouriès) בצרפת נענה לאתגר שהציב נפוליאון השלישי למצוא תחליף זול וזמין לחמאה, והמציא את המרגרינה שאחד ממרכיביו היה חומצת שומן מרגרי. המרגרינה של מז'-מורייס יוצרה משומן בקר ומי חלב. הוא קרא לחומר שהמציא "אולאומרגרין" (oleomargarine), אשר לימים התקצר לשם המסחרי "מרגרינה". מז'-מורייס רשם פטנט על המצאתו והרחיב את פעילותו מעבר לצרפת, אבל זכה להצלחה מסחרית מועטה בלבד. ב-1871 מכר את הפטנט לחברה ההולנדית Jurgens, שכיום היא חלק מיוניליוור. באותה שנה, הפרמקולוג הגרמני בנדיקט קליין מהעיר קלן ייסד את מפעל המרגרינה הראשון "Benedict Klein Margarinewerke", שייצר את המותגים "Overstolz" ו-"Botteram".
בשנת 1902 רשם וילהלם נורמן פטנט על הידרוגנציה של שמן צמחי נוזלי ובסביבות 1910 הוחל בשימוש בשיטתו בייצור מרגרינה. בעשורים שלאחר מכן כללה המרגרינה שמן צמחי שעבר הידרוגנציה, שמן נוזלי ושומן מן החי. המרגרינה נחשבה לתחליף זול לחמאה והיצרנים השתדלו לשוות לו מאפיינים של חמאה. מרגרינה יוצרה משומן צמחי שעבר הקשיה בהידרוגנציה מלאה (ייצור שומן רווי) או בהידרוגנציה חלקית (ייצור שומן טרנס). שיטות אלו שלטו בייצור המרגרינה עד לשנות ה-90 של המאה ה-20 ומטרתן הייתה לייצר מוצרים זמינים המתאימים לכל כיס.
בעשורים האחרונים פותחו ממרחי המרגרינה במאמץ להעלות את ערכם התזונתי. רוב המותגים חדלו בהדרגה מהשימוש בשמנים שעברו הקשיה (הידרוגניים), וכיום אינם מכילים שומן טרנס. מותגים רבים השיקו ממרחי מרגרינה המכילים רק שליש מכמות השומן והקלוריות של הממרחים המסורתיים. סוגי ממרחים נוספים מכילים אומגה 3, אינם מכילים מלח או דלי נתרן, או שעשויים משמן זית.

רגולציה

קנדה אסרה ייצור ושיווק של מרגרינה משנת 1886, בנימוק שמדובר בזיוף של חמאה. האיסור בוטל זמנית בשנים 1917–1923 בגלל מלחמת העולם הראשונה ובוטל סופית בהחלטה של בית המשפט העליון של קנדה בשנת 1948. חוקים לאיסור שיווק מרגרינה הועברו במדינות שונות של ארצות הברית בשנים 1884–1885, אולם אלו בוטלו על ידי בית המשפט. החוק במסצ'וסטס התמיד עד 1894 אז בוטל על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית שקבע שלא ניתן לאסור מכירת מרגרינה לא צבועה, בגלל שהוא אינו דומה לחמאה. 
מדינות אחרות אסרו על צביעת המרגרינה בצהוב, או חייבו את צביעתו בצבע מסוים כמו ורוד או לבן.
בארצות הברית נקבע ב-1886 מס פדרלי מיוחד על מרגרינה וחובת תשלום עבור רישיון. בשנת 1902 המס הומר למס על מרגרינה שנצבעה באופן מלאכותי בצהוב ובשנת 1931 המס נקבע על כל מרגרינה צהובה. המס בוטל לבסוף בשנת 1950.

שוק המרגרינה

באמצע המאה ה-20 המרגרינה, ובייחוד מהסוג המכיל שומן רב בלתי-רווי, לקחה חלק מרכזי בתזונה המערבית וגברה במידת הפופולריות שלה על החמאה. ב-1930 בארצות הברית, לדוגמה, האדם הממוצע אכל יותר מ-8.2 קילוגרם של חמאה בשנה ורק יותר מ-0.91 קילוגרם של מרגרינה. בסוף המאה ה-20, האדם האמריקאי הממוצע אכל כ-2.3 קילוגרם של חמאה וקרוב ל-3.6 קילוגרם של מרגרינה. 
יהודים שומרי כשרות מוצאים במרגרינה תחליף לחמאה מעצם היותה פרווה.
בעיית P=NP

השאלה האם P=NP היא בעיה פתוחה מרכזית במדעי המחשב, העוסקת ביכולת לפתור אוסף גדול של בעיות בצורה יעילה. במילים פשוטות, השאלה היא האם כל בעיה שניתן לבדוק עבורה בצורה יעילה האם פתרון מוצע הוא נכון, היא גם בעיה שניתן למצוא עבורה פתרון בצורה יעילה. לפתרון הבעיה ישנן השלכות תאורטיות ומעשיות רבות, והיא זכתה להכרה כאחת מ"שבע בעיות המילניום" של מכון קליי למתמטיקה.

היסטוריה

בשנת 1955 שלח ג'ון נאש מכתב ל-NSA בו הוא ציין כי הוא חושד שלפרוץ קוד מסובך מספיק זמן ריצה אקספוננציאלי ביחס לאורך המפתח (דבר זה שקול לכך ש-P ≠ NP). בשנת 1956, שאל במכתב בינו ובין ג'ון פון נוימן, קורט גדל האם ניתן להוכיח הוכחות מתמטיות בזמן ליניארי או ריבועי וכתוצאה מכך יהיה אפשר להפוך הוכחות לדבר אוטומטי. התכתבויות אלו הופיעו לפני 1971 בו הביאו ההגדרות הפורמליות למושגי P ו-NP ולבעיית P=NP על ידי סטיבן קוק במאמרו "The complexity of theorem proving procedures". בשנת 2000 נבחרה הבעיה להיות אחת מתוך 7 בעיות המילניום של מכון קליי, ואדם אשר פותר אותה יקבל פרס של מיליון דולרים אמריקאים ממכון זה.

דוגמה

בהינתן קבוצה של מספרים שלמים, נדרש לקבוע האם ניתן לחלקה לשתי קבוצות של מספרים כך שסכומן זהה (בעיה זו נקראת בעיית החלוקה, Partition Problem). לדוגמה, הקבוצה {1, 3, 4, 5, 8, 11} ניתנת לחלוקה לשתי קבוצות: הקבוצה {11, 5} והקבוצה {1, 3, 4, 8}, שסכום כל אחת מהן הוא 16. מאידך, הקבוצה {1, 3, 5, 6} לא ניתנת לחלוקה כזו.
ניתן להשתכנע בקלות כי בעיה זו ניתנת לבדיקה באופן יעיל, ולכן נמצאת ב-NP. בהינתן פתרון מוצע - חלוקה של שתי קבוצות - כל שנדרש הוא לחבר את המספרים בכל אחת משתי הקבוצות, ולבדוק האם סכומן זהה.
עם זאת, כלל לא ברור כי בהינתן קבוצה של מספרים, ניתן למצוא באופן יעיל חלוקה לשתי קבוצות שסכומן זהה. יותר סביר להניח, ואכן זוהי ההשערה הרווחת, כי כל אלגוריתם עלול להזדקק למספר גדול יותר של צעדים (למשל: לעבור על חלק גדול מהחלוקות האפשריות, שמספרן תלוי אקספוננציאלית במספר האיברים בקבוצה).