google/wiki40b huggingface dataset:
התנגדות (פסיכולוגיה)

התנגדות בטיפול היא תופעה בה המטופל מתנהג במהלך פסיכותרפיה באופן שמטרתו להימנע משינוי במצבו, או שהוא מסרב לשוחח עם המטפל על חוויות רלוונטיות לטיפול.
זיגמונד פרויד היה הראשון שדיבר על התנגדויות בטיפול פסיכואנליטי, בו מוגדרת ההתנגדות במונחים של הימנעות מהעלאת תכנים לא מודעים אל המודעות של האדם, מה שמקשה על התקדמות הטיפול. ההתנגדות בטיפול כזה עשויה להתבטא בשימוש עקשני במנגנוני הגנה מודעים ולא מודעים, במטרה להימנע מחשיפת דחפים, רגשות, דפוסי התנהגות וזכרונות של המטופל שמאיימים עליו. במהלך הטיפול עשויה ההתנגדות להתבטא במגוון התנהגויות, כגון חוסר שיתוף פעולה עם המטפל, אי מילוי הנחיותיו, שתיקות, איחורים, הבעת תחושת שיעמום, תוקפנות, וכחנות ועוד.
דרך אפשרית להתמודדות של הפסיכולוג עם התנגדויות המטופל, היא הכלה, אמפתיה והבנה כנה של ההתנגדות, החשש מהטיפול, והמניעים לכך (בין השאר יכול המטפל להבין זאת תוך שימוש בתחושות שמתעוררות אצלו בעקבות ההעברה וההעברה הנגדית שמתרחשות בחדר הטיפולים). בהמשך ניתן לעבוד על תחושות אלו בטיפול. שיטה נוספת, ששימשה בעיקר פסיכואנליטיקאים בעבר, היא אסוציאציות חופשיות, בה המטופל מונחה להעלות כל מחשבה שעולה במוחו, כמעט ללא התערבות המטפל, כדי שיוכל לדבר בחופשיות ללא צנזורה עצמית, וכך יחשוף קונפליקטים לא מודעים תוך עקיפת ההגנות וההתנגדות.
גישות שאינן פסיכואנליטיות, כגון פסיכולוגיית האגו, טוענות כי התנגדות והגנות של המטופל הן חלק מהותי בחווייה שלו, שלעיתים דווקא עוזר לו לתפקוד היומיומי. לכן הסרה של כל ההתנגדויות במהלך הטיפול עשויה להשאיר אותו חשוף ופגיע, ללא הגנות, ולאיים על האופן שבו הוא מכיר את עצמו, ללא דרכי התמודדות עם הדחפים והקונפליקטים הלא-מודעים שנחשפו. תומכי גישה זו מציעים, במקום זאת, לעבוד במהלך הטיפול על הבנה מעמיקה יותר של האופן בו ההתנגדויות וההגנות עוזרות למטופל בתפקודו, לעומת מצבים בהם הן מפריעות ומגבילות אותו, וכך לעבוד בדיאלוג משותף על הסרת המגבלות רק במקומות שבהם הן באמת מפריעות.
עיבוד אנליטי מקוון

עיבוד אנליטי מקוון (באנגלית: Online analytical processing ובקיצור OLAP) היא גישה המאפשרת מענה מהיר לשאילתות אנליטיות רב ממדיות. עיבוד אנליטי מקוון הוא חלק מתחום רחב יותר של בינה עסקית. העיבוד האנליטי המקוון נמצא בשימוש בין היתר בדיווחים עסקיים על מכירות, בשיווק, בניהול תהליכים עסקיים, בתקצוב, בחיזוי, בדיווחים פיננסים ועוד.
בעיבוד אנליטי מקוון המידע עשוי להיות מאוחסן במודל נתונים רב ממדי, באופן המאפשר לענות על שאלות אנליטיות רב ממדיות במהירות. זאת בשונה מבסיסי הנתונים המשמשים מערכות תפעוליות המיועדים לעיבוד תנועות מקוון (Online Transaction Process), לביצוע מהיר של טרנזקציות ולזמני תגובה מהירים.
מושג מרכזי בליבה של מערכת OLAP הוא קוביית OLAP ‏(OLAP cube). קוביית ה-OLAP מורכבת מנתונים מספריים הנקראים מידות (Measures; לעיתים נקרא מדידות) אשר משתייכים לממדים. היא נבנית לרוב על פי סכימת כוכב (Star schema) או סכימת פתיתי שלג (Snowflake schema). המידות נגזרות מהרשומות בטבלת העובדות ואילו הממדים נגזרים מטבלאות הממדים.
ניתן לחשוב על כל מידה כעל בעלת אוסף של תגיות או Metadata המשויך אליה. הממדים מתארים את כל אחת מהתגיות ומספק מידע על המידה.
דוגמה לקוביית OLAP עשויה להיות כזו המאחסנת מכירות כמידות, ותאריך/זמן כממד. לכל מכירה יש ממד זמן המספק פרטים נוספים על המכירה. ניתן להוסיף ממד נוסף לקוביית OLAP באמצעות הוספת שדה נוסף לטבלת העובדות.

API ושפת תשאול

בשונה מבסיסי נתונים יחסיים, שבהם SQL היא שפת התשאול הסטנדרטית, ושלהם APIים נפוצים כגון ODBC, JDBC ו-OLEDB, בעולם ה-OLAP לא הייתה אחידות במשך זמן רב. ה-API הסטנדרטי הראשון הייתה המפרט OLE DB for OLAP של מיקרוסופט שפורסמה ב-1997 ובה נעשה שימוש בשפת התשאול MDX. מספר ספקי OLAP אימצו תקן זה. ב-2001 מיקרוסופט ו-Hyperion פרסמו את תקן XML for Analysis, אשר זכתה לתמיכה של רוב ספקי ה-OLAP. מאחר שתקן זה משתמש ב-MDX כשפת תשאול, הפך ה-MDX לסטנדרט דה-פקטו.
זנאבווורק

וווֹיזֵארוֹ זֶנֵאבּוווֹרְק הייתה אשתו של המירדאזמאץ' של ממלכת שאווה ווסאן סגד, אמו של המלך האתיופי סהלה סלאסי, השליט הראשון של שאווה שנשא בתואר נגוס (מלך), סבתו של המלך היילה מאלכות והסבתא רבה של הקיסר מנליק השני. ווויזרו זנאבווורק החזיקה במחוזות מאנז וטגלט כאחוזה פיאודלית פרטית.
זנאבווורק הייתה האישה החזקה ביותר בשוואה במשך שלטונם של בעלה, בנה ונכדה. חרף המאמצים של סהלה סלאסי לפתור את הוויכוחים הממושכים על טבעו של ישו הנוצרי שהשפיעו על הכנסייה האתיופית בשאווה, היא התערבה למען הסוסט לידאט, שהוליך לצו ב-24 בנובמבר 1841 שגירש את כל הכמרים שלא אימצו את גישתה על טבעו של ישו הנוצרי.
היא הצטרפה לכלתה באזאביש, ובגדה בנכדה היילה מאלכות, בזמן הפלישה של הקיסר תוודרוס השני לשאווה ב-1855 על מנת להשליט את המרות של האימפריה האתיופית בממלכת שאווה.
מורשתה נשמרה בשפה האמהרית -זנאבווורק הוא כינוי שניתן לנשים אצילות, תואר זה מתאר כיום נשים נשואות בדרך כלל (גברת).
דורותי דנדרידג'

ביוגרפיה

דנדרידג' נולדה בקליבלנד אוהיו, הייתה בתם של השחקנית רובי דנדרידג' ושל איש הדת סיריל דנדרידג'. הורייה נפרדו זמן קצר לאחר שנולדה. דנדרידג' ואחותה ויויאן גדלו עם אמן, והשלושה הקימו את צוות הבידור "האחיות דנדרידג'".
דנדרידג' החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-30 של המאה ה-20 והשתתפה במספר הפקות במסגרת סדרת הסרטים הקומיים של "הכנופיה שלנו". בשנות ה-40 רקדה ושרה בסרט "Sun Valley Serenade" ושיחקה בסרטים "הליידי מלואיזיאנה" ו"שינוי לב". דנדרידג' התגלתה לראשונה בתפקיד ראשי בשנת 1953 בהפקה האפרו-אמריקאית הצנועה "Bright Road". הסרט לא זכה להצלחה מרובה, אך חשף לראשונה את דנדרידג' לקהל הרחב.
בשנת 1954 הייתה דנדרידג' לשחקנית הראשונה ממוצא אפרו-אמריקאי אשר מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד מקפלת המצנחים כרמן ג'ונס בדרמה המוזיקלית של אוטו פרמינגר "כרמן ג'ונס".
לאחר מכן שיחקה בדרמה של רוברט רוסן - "אי בשמש" בתור פקידת הקבלה מרגו סיטון. דנדרידג' שיתפה פעולה עם פרמינגר גם לקראת בסוף שנות ה-50 בדרמה המוזיקלית הקלאסית "פורגי ובס" בתפקיד בס המכורה לסמים עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס זהב שני. בסרט היא שיחקה לצידו של סידני פואטייה.
דנדרידג' הייתה נשואה במשך תשע שנים לרקדן הרולד ניקולס, ממנו הביאה לעולם את בנה היחיד שנולד עם פגיעה מוחית. בעלה השני היה ג'ק דניסון, ממנו התגרשה אחרי 3 שנים. לאחר גירושיה השניים התמכרה דנדרידג' לאלכוהול וסבלה מדיכאון קשה עקב מצבה הכלכלי שהלך והדרדר. 
דנדרידג' נמצאה מתה ב-18 בפברואר 1965 על ידי המנהל שלה ארל מיילס. בניתוח שלאחר המוות נמצא שדנדרידג' מתה ממנת יתר כתוצאה משימוש בתרופות נוגדות דיכאון. בת 42 הייתה במותה. גופתה של דנדרידג' נשרפה ואפרה הוטמן ב"פארק הזיכרון פורסט לאן" שבעיר גלנדייל, קליפורניה.
על פועלה כשחקנית זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2002 זכתה השחקנית האלי ברי בפרס האוסקר על הסרט "מונסטר בול" והייתה לשחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה שזוכה באוסקר כשחקנית ראשית. ברי הנרגשת הקדישה את הפרס לדורותי דנדרידג'.
אור (שיר של שרית חדד)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי הנרי, הולחן על ידי הנרי והופק על ידי יעקב למאי, שהפיק גם את הסינגל הקודם, "רק אתה". השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, בו חדד מסבירה לבן אדם מסוים על משהו שעתיד לקרות.
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבומה ה-17, שרית חדד - האוסף השקט, שיצא בשנת 2008.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-24 בספטמבר 2009. הקליפ הוא בעצם הופעה שהתקיימה בקיסריה. את ההופעה העלתה חדד בספטמבר 2009 ליוטיוב, והיא תפקדה כקליפ הרשמי של השיר.
ההופעה נכללה בדי וי די חגיגה - ההופעה בקיסריה, שיצא בשנת 2005.
שרון וכסלר

ביוגרפיה

וכסלר נולדה בירושלים, ולמדה בנעוריה בבית הספר התיכון בויאר שבעיר. היא בעלת תואר שני בחינוך מן האוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 1993 מגישה וכסלר את תחזית מזג האוויר במהדורת מבט של הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית. בין השנים 2003–2008 שימשה כחזאית בתוכניתו של רפי רשף, "נכון להבוקר" ששודרה בגלי צה"ל, ואף השתתפה בפינה יומית יחד עם הכתב מנחם הורוביץ. וכסלר אף נמנתה למשך כמה חודשים עם צוות מגישי התוכנית הלילית "כל היום" המשודרת ברשת ב' של קול ישראל.
ב-2008 השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", המשודרת בערוץ 2, וסיימה במקום הרביעי.
ב-2017 החלה לעבוד בתאגיד השידור הישראלי "כאן" שם היא משמשת כחזאית וכמגישת התוכנית "שישי בחמש", לצד אורי לוי.
בשנת 2016 החלה וכסלר ללמוד לימודי אוצרות באוניברסיטת תל אביב.
וכסלר מתגוררת בהר אדר, נשואה לעורך הדין ינון סרטל, ולזוג חמישה ילדים. אביה הוא פרופ' מנחם רון וכסלר, מומחה לכירורגיה פלסטית במרכז הרפואי הדסה. דודה הוא עוזי וכסלר.
ז'ואן-לה-פן

אטימולוגיה

הרובע נקרא על שם חורשות עצי אורן הצנובר (pins בצרפתית) שצמחו במקום לפני יישובו. השם נהגה ז'ואן (Juan), ולא ז'אן (Jean) כמו בהגייה הצרפתית המקובלת, בשל המבטא של הדיאלקט האוקסיטני המדובר באזור.

היסטוריה

ז'ואן-לה-פן הוקם כאתר נופש בשנות ה-80 של המאה ה-19. שמו ניתן לו ב-12 במרץ 1882. בשנת 1883 נבנתה בו תחנת הרכבת של אנטיב על המסילה שהובילה מפריז לים התיכון.
ההתפתחות המשמעותית של ז'ואן-לה-פן כאתר נופש החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, במיוחד עם הקמת מלון הפאר ״פרובנסל״ ב-1926. הוא התחבב במהרה, במיוחד על אמנים אמריקאיים, שנהנו לבלות בו "זמן של בטלה ואלף מסיבות", כפי שכתב פרנסיס סקוט פיצג'רלד. בין הידוענים שהתארחו במקום היו צ'ארלי צ'פלין, מרלן דיטריך, גרי קופר, ג'וזפין בייקר, זלדה פיצג'רלד, מאן ריי וקוקו שאנל.
פסטיבל הג'אז הבינלאומי, הנערך מדי שנה מאז 1960, תרם גם הוא להתפתחות המקום.
אלכסנדר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד ב-20 בינואר 1573 בזונדרבורג בשלזוויג, והיה בנם השלישי של יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג ואליזבת מבראונשווייג-גרובנהאגן, בתם של ארנסט השלישי, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן ומרגרטה מפומרניה. מכיוון שאחיו הבכור בחר את ארה כמקום מושבו, אלכסנדר קיבל את זונדרבורג לאחר מות אביהם בשנת 1622, והיה הדוכס השני של הנחלה. ב-13 במאי 1627 מת אלכסנדר בזונדרבורג, ובניו ירשו את נחלותיו.
רנן מוסינזון

קורות חייה

מוסינזון נולדה בתל אביב, בת לאמנית והיוצרת חנה מישקינסקי-מוסינזון והסופר והמחזאי יגאל מוסינזון, אחותו הבכורה של הכדורסלן גילי מוסינזון ובת דודה של הסופרת דבורה עומר ושל המשוררת והפרסומאית ורד מוסנזון. למדה בתיכון אלון ברמת השרון במגמת קולנוע. בשנת 1992,  בכיתה י', החלה את צעדיה הראשונים בעולם התקשורת הישראלית ככתבת תרבות במקומון "ידיעות תל אביב". במשך השנים הייתה מעורבת בהקמת גופי תקשורת שונים, בהם המקומון "זמן תל אביב" של "מעריב", הירחון "כביש ארבעים" (בשיתוף מיכל רומי), ווליום - חברת התקליטים של סלקום ועוד.
בגיל 16 החלה לעבוד בעיתון "חדשות".משנת 1994 עד שנת 2000 שימשה ככתבת התרבות של מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות". בשנת 2000 פרשה מתחום העיתונות ועברה להתגורר במצפה רמון, שם עבדה עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים. בשנת 2005 חזרה מוסינזון לעולם התקשורת ומילאה שורה של תפקידים, בהם מנהלת תוכן בלוגיה גרופ ומנהלת מחלקת פיתוח במטר הפקות. במסגרת תפקיד זה יצרה עם ימי ויסלר, עם מעיין בלום ועם עודד סמו את סדרת מערכוני הנונסנס וההומור השחור  "מקום לדאגה", בהשתתפות דביר בנדק, אילנית בן יעקב ושרון שטרק, שהוקרנה בערוץ 10 בשנים 2008–2009.
ב-2010 יזמה את הפקת סדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3", המבוססת על סדרת הספרים שכתב אביה. מוסינזון שימשה כמפיקה אמנותית של הסדרה וכיועצת להפקה. עם הקרנת הסדרה הוציאה לאור מחדש (בהוצאת ידיעות אחרונות) את 10 הספרים הראשונים בסדרה, בתוספת מילון לביאור מושגים ארכאיים לתקופתנו. ב-2014 יזמה העלאה מחודשת של המחזמר ״קזבלן״ עם עמוס תמם, שהועלה לראשונה ב-1954 כמחזה פרי עטו של אביה בקאמרי  וב- 1966 כמחזמר בתיאטרון גיורא גודיק עם יהורם גאון.
בשנה זו עמדה מוסינזון במרכזו של הסרט "זה עובר בגנים", המתאר את חייה ואת פועלה כדור שני ליצירה. שני סרטים נוספים בסדרה עסקו באסף אמדורסקי וביעל ונעמי פרלוב.

הירקון שבעים

ב-1997 שכרה מוסינזון עם רונה קינן קומה ברחוב הירקון 70 בתל אביב. במשך השנים הפך המקום לדירת אמנים פתוחה שבמוקדה ימי שבת שבהם לימד ערן סבאג את פרשות השבוע ומוזיקאים רבים ניגנו ושוחחו. כעבור עשור התרחב הירקון שבעים והפך ל"חללית בירקון שבעים", גלריה ששילבה בין ישן, כמו עמוס קינן ואורי ליפשיץ, לחדש, כמו אורי גרשוני, יוחאי מטוס, עדי נס ורפעת חטאב.
בשנת 2000 ייסדה מוסינזון את המגזין "כביש ארבעים" - מגזין לתרבות, לחברה ולסביבה של יישובי הדרום ועליהם.
משנת 2004 מוסינזון משמשת כעורכת של חברת החדשות הירקון שבעים - מהדורת חדשות שבועית. המהדורה מופקת באופן עצמאי ובהתנדבות על ידי קבוצה של כמה עשרות יוצרי טלוויזיה – כתבים, עורכים, במאים, צלמים, עיתונאים, מפיקים, מעצבים דוגמת לינוי בר גפן, נסלי ברדה, איתי אנגל, אביב לביא, גל גבאי, מירון רפופורט ועוד.
בשנת 2012 זכתה מוסינזון בפרס פראט, הניתן לעיתונאים ולאנשי תקשורת על סיקור עיתונאי מצטיין בנושאי סביבה וחברה. בשנת 2016 זכתה מוסינזון באות ״האיש ההולך״ עבור תקשורת ישראלית עצמאית וחסרת פחד, ועל הדרכה מסורה של יוצרים וכותבים צעירים באופן וולונטרי.
מוסינזון היא לסבית מוצהרת.
5 כוכבים (טלנובלה)

על הסדרה

למריו אסטרז'ה נולדו חמש בנות משלוש נשים שונות: וירחיניה ופלורנסיה מנישואיו הראשונים, קרלה ולוסיה מנישואיו השניים, ובת חמישית בשם מירנדה, מרומן שניהל עם מזכירתו לשעבר. אין אהבה גדולה בין האחיות או קשר קרוב, אך מותו של מריו מאלץ אותן לשהות בחדר אחד במעמד הקראת הצוואה. כל רצונן הוא לקבל את הירושה וללכת לדרכן, אך אביהן הציב בפניהן תנאי לקבלת הירושה – עליהן לתפעל ולנהל מלון ישן שבבעלותו למשך שנה, יחד, או שלא יקבלו אגורה שחוקה אחת. חמש הנשים נאלצות לשים את חייהן בצד כדי לקיים את צוואת אביהן, שמטרתו העיקרית הייתה למעשה לאחד ביניהן. השהות יחד תאלץ את חמש האחיות ללמוד להסתדר זו עם זו, אך גם להבין מהו ערכם האמיתי של משפחה ואהבה.
תיאודור דיסטרברג

תיאודור דיסטרברג (בגרמנית: Theodor Duesterberg; ‏19 באוקטובר 1875 - 4 בנובמבר 1950) היה קצין גרמני, מנהיג מיליציית קסדת הפלדה ברפובליקת ויימאר ומועמד הימין השמרני לנשיאות הרפובליקה ב-1932 מול פאול פון הינדנבורג ואדולף היטלר.

תולדות חייו

נולד בדרמשטדט והצטרף לצבא הפרוסי ב-1893. ב-1900 היה חלק מחיל המשלוח למזרח אסיה והשתתף בקרבות מרד הבוקסרים בסין. לפני מלחמת העולם הראשונה נשא במשרות פיקוד שונות ובמהלך המלחמה שירת במשרד המלחמה והגיע לדרגת לויטננט קולונל. עם תום המלחמה וקבלת הסכם ורסאי, אותו ראה כהשפלה לגרמניה, התפטר מהצבא.
ב-1919 הצטרף למפלגת העם הלאומית הגרמנית אך ב-1923 פרש ממנה והצטרף להנהגת "קסדת הפלדה" כסגנו של ראש הארגון ומייסדו, פרנץ זלטה. תחת הנהגתו הפך הארגון עד ל-1930 לכוח החמוש והמאומן הגדול ביותר ברפובליקה עם 500,000 חברים. ב-1929, במסגרת הדיונים בפרלמנט על קבלת תוכנית יאנג, הנהיג דיסטרברג את חזית ההתנגדות לתוכנית ולמען משאל עם תוך יצירת ברית עם אלפרד הוגנברג והיטלר. כן היה שותף בחזית קצרת-הימים של הוגנברג, היטלר והליגה הכול-גרמנית נגד קנצלר גרמניה היינריך ברינינג ב-1931. 
בבחירות לנשיאות גרמניה שהתקיימו ב-1932 הריצו אנשי ארגון "קסדת הפלדה" והימין השמרני את דיסטרברג למשרה מול הנשיא המכהן, פון הינדנבורג הישיש, מועמד הקומוניסטים ארנסט תלמאן ומועמד המפלגה הנאצית, היטלר. דיסטרברג זכה רק ב-6.8% מהקולות, לאחר קמפיין נאצי שטען שאיננו ארי מספיק ושיש לו שורשים יהודיים.
עם עליית הנאצים לשלטון ומיזוג "קסדת הפלדה" לתוך האס אה, במסגרת תהליך ההאחדה (גְלָיְכְשָׁלְטוּנְג Gleichschaltung), התפטר דיסטרברג מתפקידו בארגון. ב-2 ביולי 1934 נאסר דיסרברג במסגרת "ליל הסכינים הארוכות", בו חיסל היטלר את ראשי האס אה שחשד בנאמנותם, ונשלח לזמן קצר לדכאו.
בשנת 1949 פרסם דיסטרברג את ספרו "קסדת הפלדה והיטלר" (Der Stahlhelm und Hitler), בו ניסה להצדיק את דרכו ולהוכיח את עצמאותה של המיליצייה מן המפלגה הנאצית וטירוף האנטישמיות שלה. כשנה לאחר מכן מת בהמלין.
בית העירייה הישן (האג)

בית העירייה הישן של האג שבהולנד הוא מבנה בסגנון אדריכלות הרנסאנס. הממוקם בסמוך לכנסיית ג'יימס הקדוש. המבנה שימש בעבר כמושבה של ממשלת העיר, עד שהוחלף על ידי בית העירייה הנוכחי (בית עיריית האג). 
בית העירייה, שהקמתו הסתיימה בשנת 1565, מכיל בתוכו גלריית ציורים היסטוריים. בתקופתו, נחשב המבנה למרשים מאוד וגדול.
המבנה נפגע במהלך המהפכה הפרוטסטנטית, אך שוחזר והורחב בשנת 1882.
אלן שינדלר ג'וניור

רקע

אלן שינדלר ג'וניור בעיר שיקגו הייטס שבאילינוי, ארצות הברית, למשפחת אנשי הצי האמריקני. הוא שרת כאיש רדיו על ספינה אמפיבית בשם "USS Belleau Wood" במחוז נגסאקי, באי קיושו שביפן.
לפי עדויות של חבריו, שינדלר התלונן במאי ואפריל 1992 בפני מפקדיו על אלימות והטרדה על רקע הומופובי כלפיו, ותיאר השחתה של ציודו האישי והערות פוגעניות כמו "יש מתרומם על הספינה הזו והוא צריך למות". בעקבות ההתנכלויות החל שינדלר בהליכי עזיבה של הצי, אך בעקבות התעקשות מפקדיו נותר בשירות פעיל עד לתום הליכי העזיבה למרות היחס כלפיו ולמרות שחש כי הוא נתון בסכנה. 
כאשר הספינה עליו שרת הפליגה מסן דייגו קליפורניה לעיר ססבו ביפן, היא עשתה עצירה קצרה בפרל הארבור שבהוואי. שינדלר החליט לבצע מתיחה ברשת הקשר של הספינה ושידר את האותיות "Q-T-2-B-S-T-R-8–2” (באנגלית נשמע כמו המשפט "חמוד מכדי להיות סטרייט"). בעקבות כך הוא הועמד לדין משמעתי, וביקש כי השימוע ייערך בדלתיים סגורות. בקשתו זו נדחתה, ולשימוע היו עדים יותר מ-200 איש. על שינדלר נגזר עונש של ריתוק, ונאסר עליו לעזוב את הספינה.

הרצח

ב-27 באוקטובר 1992, נרצח אלן שינדלר ג'וניור על ידי חברו לסיפון טרי מ. הלויי (Helvey). הרצח בוצע בשירותים ציבוריים בפארק בססבו. לאחר הרצח השאיר הלויי את הגופה במקום, והיא נלקחה משם רק כאשר משמר החופים המקומי ועד הראייה המרכזי בפרשה הוציאו אותה מהמקום. הלויי הכה את שינדלר למוות בברוטליות כה קיצונית, עד שריטש אותו כמעט לחלוטין: לשינדלר היו לפחות ארבע פגיעות קטלניות בראש, בחזה ובבטן, כאשר ראשו היה מרוסק לחלוטין, איבר המין שלו היה כרות, צלעותיו רוסקו, ועל מצחו וחזהו נותרו סימני סוליית נעל. לפי תיאור המקרה, גופתו היה כה מרוטשת עד כי כמעט לא הייתה ניתנת לזיהוי. אחותו ואמו של שינדלר זיהו את גופתו לפי כתובת קעקע שהייתה על זרועו, שכן פניו הושחתו לחלוטין.
הצי האמריקני לא סיפק פרטים על אירוע הרצח, לא לתקשורת ולא למשפחתו של שינדלר. בצי הכחישו שהתקבלו תלונות מצד שינדלר על הטרדה ואיומים בטרם האירוע, וסירבו לחשוף את דו"ח הרצח של המשטרה היפנית המקומית.

המשפט

במהלך המשפט הכחיש טרי מ. הלויי כי רצח את שינדלר בגלל שהיה הומוסקסואל, אך עדויות שהציגה התביעה הצבאית מחקירתו שנערכה יום אחרי הרצח, הוכיחו אחרת. החוקר ציטט את דברי הלווי מהחקירה לפיהם הוא "שונא הומוסקסואלים ונגעל מהם [...] איננו מתחרט על הרצח והיה עושה את זה שוב [...] והיה מגיע לשינדלר למות".
תחת ההאשמות המקוריות, עשוי היה הלויי לקבל עונש מוות, אך בשל עסקת טיעון במסגרה הודה ברצח, הופחת עונשו למאסר עולם. הוא מרצה את עונשו בבית כלא צבאי בפורט לוונוורת' שבטקסס. הקצין אשר הסתיר את הפרשה הודח מהצבא.
בית הכנסת הנשיא

היסטוריה

בית הכנסת הוקם בשנת 1932, ביוזמת התעשיין הירושלמי אהרן חיות, ונקרא בית הכנסת "רחביה". לפני הקמתו פעלו בשטח המבנה גן ילדים ובית ספר יסודי, ולצורך פתיחת בית הכנסת הורחב המבנה. מבנה בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכלים מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן. 
בבית הכנסת התפללו תושבי השכונה, ובהם אישים ידועים שהתגוררו בה, בראשם נשיא מדינת ישראל יצחק בן צבי. כמו כן התפלל בו חותנו של בן צבי, יונה לישנסקי, אביהן של רחל ינאית והפסלת בתיה לישנסקי. בבית הכנסת הוצבה מנורה שפיסלה בתיה לישינסקי ונתרמה על ידי רחל ינאית. בקומה העליונה מוצב ויטראז' של האמן דוד הילמן. בשנותיו הראשונות שכן במקום כולל אוהל תורה בראשותו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
במשך שנים רבות כיהן חיות כיושב ראש ועד בית הכנסת והיה הרוח החיה שלו. באחת השנים הגיע יהודי אמריקאי להתפלל בבית הכנסת בתפילות ראש השנה. בית הכנסת היה מלא עד אפס מקום. גבאי בית הכנסת הוליך את האורח למושב הפנוי היחיד, ובמקרה היה זה המושב שליד מושבו של הנשיא בן צבי. היהודי התרגש מהמחווה, הוא התכבד לעלות לתורה ונדר לבית הכנסת 250,000 דולר. כספי התרומה שימשו להשלמת בנייתו של בית הכנסת. על הקיר תלוי שלט הוקרה לנדיב האלמוני.
לאחר מותו של הנשיא בן צבי, בשנת 1963, שונה שם בית הכנסת ל"הנשיא", לזכרו של בן צבי. על מושבו של בן צבי בכותל המזרח של בית הכנסת חקוק שלט זיכרון.
שקית

שקית היא תיק קטן, בעל תא אחד, עשוי מנייר, בד או פלסטיק. משמשת לנשיאת חפצים קלים יחסית. לרוב משמשת שימוש חד פעמי ומושלכת לאחר השימוש.
לשקית שימושים יומיומיים רבים, החל מאריזת כריך לחם לבית הספר או לעבודה בשקית אוכל, וכלה בשקית קניות מפלסטיק או נייר, הניתנת בחנויות כאמצעי נשיאה של הפריטים שנקנו, וכוללת לרוב הדפסה של פרטי החנות, כאמצעי פרסום. 
חוזק השקית מותאם לפריטים הנמכרים: חנויות ספרים יעניקו שקיות חזקות ועמידות יותר, בהתאם ובהתחשב בכובד הספרים, ואילו חנויות מזון יעניקו כמות של שקיות דקות יותר.
השקית משמשת גם כאמצעי פרטיות. כאשר אדם מעוניין לסחוב דבר במקום ציבורי, הוא יעטוף אותו בשקית, גם במקרה שהשקית עצמה לא חזקה כדי להכיל את המשא, אך דיה כדי לעטוף אותו מעיניים לא רצויות.
חלק ממוצרי החלב, נארזים בישראל בשקית, המשמשת כאריזה. כמו גם שקיות השוקו הייחודיות למדינת ישראל. גם משקאות קלים נארזים בשקיות קטנות, המשמשות בעיקר לחלוקה במקומות ציבוריים, בהפגנות או בכנסים, בהם משתתפים אנשים רבים.

יתרונות וחסרונות של שקית כאריזה לנוזלים

לשקיות המשמשו כאמצעי אריזה למשקה, מספר יתרונות על פני בקבוקי הפלסטיק, בקבוקי הזכוכית והקרטוניות המשמשים כחלופות לשיווק המשקה. 
מבחינה אקולוגית השקיות הן האריזה הטובה ביותר שכן הן צורכות בייצורן פחות פלסטיק מאשר בקבוקי המשקה וניתן למחזר אותן במרבית המדינות, בניגוד לקרטוני המשקה שאינם ניתנים למיחזור. גם אם לא ניתן למחזר את השקית - היא תופסת נפח אשפה נמוך מזה של החלופות. נפחן הקטן יותר של השקיות מנפח בקבוקי הפלסטיק מקטין את הסיכוי להתקלקלות המשקה ולזריקתו. במרבית המדינות שקיות המשקה זולות יותר מהחלופות, גם אבסולוטית וגם ביחס לנפח האוכל הנמכר. 
יחד עם זאת, שקיות המכילות משקה עלולות להיקרע או להתפוצץ במהלך הפצתן לרשתות הקמעונאיות ובכך ללכלך שקיות אחרות שהועברו יחד איתן או במהלך השימוש ואז יש להעביר את תוכן השקית לכלי נפרד. אירוע כזה, פרט לחוסר הנוחות לצרכן, גם מקצר את תאריך התוקף של המשקה בשל החשיפה לאוויר. כאשר נמזג משקה משקית הוא עלול לטפטף בשל קיטום לא טוב של פינת השקית או להישפך בשל התעקמות הקצה המוזג.
כך גם פתיחת או שתיית שוקו משקית באופן בלתי זהיר, עלולה לגרום ללכלוך הבגדים.
סיימון ברון-כהן

תחומי מחקר

המאמר המדעי הראשון של ברון-כהן ראה אור ב-1985, יחד עם אוטה פרית ואלן מ. לסלי. המאמר טען שילדים אוטיסטים מבטאים ליקויים חברתיים ותקשורתיים כתוצאה מעיכוב בהתפתחות התאוריה של התודעה. הטענה נבחנה באמצעות ניסוי האמונה המוטעית, ושוחזרה פעמים רבות מאז.
האדרת והאמונה

מחברו ומקורו

מחבר הפיוט הוא רבי משולם בן קלונימוס, פייטן ידוע מחכמי אשכנז שחי בשלהי תקופת הגאונים, פייטן זה כתב קרובה בשם "אֵימֶיךָ נָשָאתִי חִין בְּעֶרְכִּי", הנאמרת בקהילות אשכנז (שני הענפים) בשחרית ליום כיפור. כחלק מקרובה זו כתב את האדרת והאמונה. ביהדות אשכנז בימי הביניים נחשב שיר זה כשיר המלאכים, כפי שיבואר להלן.
מקורו של השיר בספר היכלות רבתי (פרק כ"ח), שעל פי המסורת נכתב על ידי רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול, מקובל שר' ישמעאל שמע את שירת המלאכים במרום וכתב את הפיוט כפי ששמע מפיהם, כשהוא מתבסס על ברכת דוד המופיעה בדברי הימים א' (כט, יא-יב) "לך ד' הגדולה והגבורה והתפארת והנצח וההוד כי כל בשמים ובארץ לך ד' הממלכה", אלא שבספר היכלות נכתב שבח אחד בכל שורה והפייטן כתבם בשניים שניים.

בשבח השיר

בשבחו של שיר זה מצאנו בסדור הרוקח שכתב: "בברוך שאמר יש פ"ז תבות, כי נתקן כנגד ראשו כתם 'פז', ואין להוסיף עליו, וניתקן כנגד האדרת והאמונה, שכך נמצא בספר רקמה שנכתב בכתיבת מלאכים, שהאדרת והאמונה שיר שלהם".
וכן מצאנו שמהרי"ל כתב עליו "השבח הזה יש לאמרו בנגון ובנעימה ובכריעה ובכפיפת ראש ובהשתחויה", לומר עד כמה יקר וחשוב שיר זה.

נוסח נוסף

ישנו נוסח נוסף המופיע בסידורים ובספרים קדמונים:
האדרת והאמונה לחי העולמים
 הבינה והברכה לחי העולמים
 הגדולה והגבורה לחי העולמים
 הדעת והדבור לחי העולמים
 ההוד וההדר לחי העולמים
 הוועד והוותיקות לחי העולמים
 הזכות והזיכרון לחי העולמים
 החן והחסד לחי העולמים
 הטהרה והטוב לחי העולמים
 היקר והישועה לחי העולמים
 הכתר והכבוד לחי העולמים
 הלקח והלבוב לחי העולמים
 המלכות והממשלה לחי העולמים
 הנוי והנצח לחי העולמים
 הסוד והשכל לחי העולמים
 העז והענוה לחי העולמים
 הפאר והפלא לחי העולמים
 הצהלה והצדקה לחי העולמים
 הקלוס והקדושה לחי העולמים
 הרננות והרחמים לחי העולמים
 השקט והשאנן (יש הגורסים: השלווה והשקט) לחי העולמים
 התהלה והתפארת לחי העולמים:

לחן

רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ', לימד את חסידיו במוצאי שמחת תורה ה'תשל"ד (1973), את הניגון "האדרת והאמונה" כשהדביקו על ההמנון הצרפתי "המרסייז".
ישנם כארבעה ניגוני חב"ד נוספים על מילות הפיוט.
דורין ני בריהיאן

ביוגרפיה

ני בריהיאן נולדה בדבלין כאחת משלושה ילדים של שחקנית ועובד בשירות הציבורי, בגיל שמונה לקחה חלק בתוכנית רדיו ביחד עם אמה, היא בוגרת לימודי צרפתית וספרדית מאוניברסיטת קולג' דבלין (University College Dublin), בנוסף היא דוברת של השפה האירית.
ב-1972 התחילה לעבוד ברשת השידור הציבורית של אירלנד "RTÉ" כמנחת תוכניות טלוויזיה לילדים, לאחר מכן הגישה את תוכנית החדשות והאקטואליה "Tangents" ובכך נהייתה לאחת הנשים הראשונות שהגישו מהדורת חדשות באירלנד, היא גם הגישה את התוכנית בשפה האירית "Féach".
ב-1976 עזבה את עבודתה בתחום התקשורת על מנת מעבר לקניה שם לימדה בבתי ספר כפריים ולאחר מכן בניירובי.
ב-1979 החלה לשמש ככתבת של תוכנית הרדיו "Women Today" ובסופו של דבר הגישה את התוכנית לאחר פרישתה של המגישה.
ב-1981 הנחתה את האירוויזיון, היא קיבלה את ההצעה להנחות את התחרות עקב היותה מגישת טלוויזיה מוכרת במדינתה שגם דוברת צרפתית.
לאחר הנחיית האירוויזיון פרשה בפעם השנייה מ-RTÉ.
באירוויזיון 1991 הגישה פרשנות לטלוויזיה האירית.
ב-1993 זכתה ב-"Jacob's Award", פרס הטלוויזיה האירית.
בשנות ה-2000 לקחה חלק במספר פרויקטים בתחום האומנות.
היא נשואה לעיתונאי אנדי פולק ולהם שני ילדים.
Various Positions

רשימת השירים

כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן.