google/wiki40b huggingface dataset:
Sally Walker

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי איגי אזליה ואנתוני וייט והופק על ידי ג'יי. וייט דיד איט. השיר הוא שיר בגנון ההיפ הופ. על השיר נטען כי הוא דומה לשיר "Money" של הראפרית האמריקאית קארדי בי, ולשיר "Humble" של קנדריק לאמאר.
ב-11 בדצמבר 2018, פרסמה אזליה הצצה של השיר באינסטגרם שלה.}}

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של איגי אזליה ב-14 במרץ 2019. הקליפ בוים על ידי קולין טילי שביים גם את הקליפים של השירים "Savior" ו-"Kream". הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות חבורת בנות מתהלכת ברחוב. בהמשך, אחת הבנות נדרסת. בקליפ משתתף ג'יימס צ'ארלס.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-52 מיליון צפיות.
גבירת צ'אכטיצה

עלילה

הסרט מתרחש בתחילת המאה ה-17 באזור צ'ייטה (צ'אכטיצה שבממלכת הונגריה), שם שולטת הרוזנת באת'ורי, הידועה ביופיה, בחוכמתה ובעושרה. בסביבת הכפר נעלמים ילדים במשך זמן רב, בעיקר נערות מתבגרות. הדמויות הראשיות של הסרט הן האח והאחות ממחנה הצוענים, מישה ואלטה, שמתפרנסים מתעלולים וגניבות ומחפשים גם אחר אחותם הגדולה קטיה שנעלמה לפני שנה.
באחת הפעמים הילדים נתפסים גונבים, אך בהוראתה של הגבירה באת'ורי הם משתחררים מהמשפט ומועברים תחת האפוטרופסות שלה לטירת צ'אכטיצה. הילדים חושדים שמשהו לא בסדר בטירה ומתחילים בחקירה בכדי לברר מה קרה לאחותם. הם מתמודדים עם התנגדות מצד משרתי הרוזנת באת'ורי, המעורבים בפשעיה הנוראיים, כמו גם הרשויות המקומיות המפנקות את האישה בעלת ההשפעה.

הפקה

הצילומים נערכו בבוקרשט, רומניה בשנת 2013 ונערכו באחוזות שונות ובאולפני Media Pro. את תפקיד טירת צ'אכטיצה ההרוסה גילמה טירת הוניאדי שבחונדוארה, רומניה, בה נערכו צילומי החוץ. מפיקי הסרט הודו שהושפעו מהסרט "האחרים" בשלבי ההפקה, אך בניגוד אליו הסרט שהם הפיקו היה מבוסס על אירועים אמיתיים.
הכבישים המהירים של סין

רשת הכבישים המהירים של סין הוא שם כולל של כבישים מהירים עירוניים ובין עירוניים בשטחה של סין. רשת זו היא רשת הכבישים המהירים הארוכה ביותר בעולם כולו. בסוף שנת 2015 האורך הכולל של כל הכבישים עמד על 123,000 ק"מ, כאשר 11,050 ק"מ מתוכם נסללו באותה שנה. כבישים מהירים בסין הם תוספת חדשה למדי לתשתית התחבורה במדינה, הכביש המהיר הראשון בסין נפתח בחודש אוקטובר 1988. בשנת 1999 רשת הכבישים המהירים עברה את סך האורך של 10,000 ק"מ.

עלויות

העלות הכוללת של רשת הכבישים המהירים מוערכת לסך של 2 טריליון יואן סיני (כ-240 מיליארד דולר אמריקאי). משנת 2005 לשנת 2010 ההשקעה השנתית בכבישים תוכננה לעמוד על בין 140 ל-150 מיליארד יואן (בין 17 ל-18 מיליארד דולר ארצות הברית), ומהשנים 2010 לשנת 2020 ההשקעה השנתית מתוכננת לעמוד על כ-100 מיליארד יואן (12 מיליארד דולר).
תקציבי הבנייה יגיעו ממס רכישת כלי רכב, עמלות ומיסים שייגבו על ידי הממשלה, איגרות חוב, ומהשקעות מפנים ומהשקעות זרות. רבים מהכבישים בפרויקט הם כבישי אגרה, ובמיוחד עמוד השדרה הידוע כ"רשת 7918". מאמצים לכפות עלייה במס על הדלק במדינה כדי לממן את הכבישים שהכניסה אליהם מותנית בתשלום נתקלו בהתנגדות, והיה קשה מאוד למפלגה הקומוניסטית ולמועצת המדינה להעביר חוק כזה מול הקונגרס הלאומי העממי.

חוקים ותקנות

החל מ-1 במאי 2004, המהירות המותרת בכבישים מהירים בסין עלתה מ-110 קמ"ש ל-120 קמ"ש. בנוסף, מאותו יום גם לנהגים חדשים ניתנה הרשות לנהוג בכבישים מהירים, היתר שלא ניתן בשנות התשעים. המהירות המינימלית המותרת בכביש מהיר בסין עומדת על 70 קמ"ש, ורק כלי רכב ממונע רשאי לעלות לכביש המהיר. ישנה ענישה וקנסות גם לנהגים שעוברים את המהירות המותרת וגם לנהגים שנוסעים מתחת למהירות המינימלית המותרת.
כבישים אלו מתומררים הן באנגלית והן בסינית. הדבר בא לשבור את מחסום השפה, ועם זאת עובדים מעטים בכבישי האגרה יודעים לדבר אנגלית. השילוט בדרכים אלו הוא שילוט בעל אותיות לבנות על רקע ירוק, כמו הכבישים המהירים ביפן, שווייץ וארצות הברית. התמרור החדש ממקם את סימון היציאה בחלקו הימני העליון של התמרור, נתון נוסף המקרב תמרורים אלו לתמרורים בארצות הברית.
התמרורים מורים על יציאות, כבישי אגרה, שירותים שונים באזור הכביש ואזורי התרעננות. קיימים גם תמרורים שמזהירים את הנהגים לא לעבור את המהירות המותרת, אזהרות לגבי שטח הררי, איסור שלא לנהוג בשולי הכביש וכן על שוני בתוואי הכביש. על אף שרוב התמרורים באנגלית ניתנים להבנה, לעיתים הם כתובים באנגלית שבורה ולא תקינה.
יעקב זיגדון

קורות חייו

זיגדון עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל התותחנים. ב-1975 סיים קורס קציני תותחנים ושובץ בגדוד 411. בהמשך שירותו פיקד על קורס קציני תותחנים בביסל"ת, שימש סגן מפקד גדוד 404 ופיקד על הגדוד בשנים 1984-‏1985. שימש קצין אג"ם במפקד קצין תותחנים ראשי, שירת כמפקד אגד ארטילרי 215 וכמפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הצפון.
במלחמת לבנון הראשונה היה זיגדון שותף להפעלת האש הגייסי בקרב סולטאן יעקוב, תחת פיקודו של אהוד ברק.
בפרוץ האינתיפאדה השנייה שירת כראש מטה פיקוד המרכז. בשנים 2001 עד 2004 כיהן כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשירות המילואים שירת במטה הגיס המטכ"לי כמפקד מרכז האש.
מחבר הספרים "בניין הכוח הצבאי" ו"תותחנים בשל"ג".
לאחר שחרורו מונה באוקטובר 2005 לסמנכ"ל השמה בשירות התעסוקה. ב-2013 מונה למנכ"ל עיריית חדרה.
זיגדון בעל תואר ראשון בגאוגרפיה עם התמחות בתכנון עירוני מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובית הספר לתותחנות של צבא ארצות הברית.
פרוטון-סינכרוטרון (PS)

הפרוטון-סינכרוטרון (PS) הוא מאיץ חלקיקים מעגלי מסוג סינכרוטרון. מאיץ זה הוא הוותיק ביותר במרכז המחקר CERN, והוא מהווה מרכיב מרכזי בתהליך האצת החלקיקים. הפרוטון-סינכרוטרון מאיץ פרוטונים המועברים אליו על ידי הפרוטון-סינכרוטרון בוסטר (Proton Synchrotron Booster). בנוסף, הפרוטון סינכרוטרון מאיץ יונים כבדים מה-LIER (טבעת היונים באנרגיה נמוכה).
במהלך ההיסטוריה שלו, ראה הפרוטון-סינכרוטרון חלקיקים שונים רבים, אשר לרוב העבירם ישירות למאיצים בהם האנרגיה של החלקיקים המואצים גבוהה יותר.

המאיץ

בפרוטון-סינכרוטרון חלקיקים בעלי מטען חשמלי מואצים באמצעות שדות חשמליים ומגנטיים משתנים. השדות החשמליים הפועלים על החלקיקים גורמים לשינוי גודל המהירותם, והשדות המגנטיים גורמים לשינוי כיוונם. ככל שמהירות החלקיקים גדלה, על השדה המגנטי לגדול בהתאם. השינוי בשדה מתבצע בסנכרון, מכאן מגיע השם סינכוטרון. מטרת השדה החשמלי היא לפצות על האנרגיה "הנאבדת" במהלך האצתם כתוצאה מקרינה אלקטרומגנטית הנפלטת מהם הנקראת קרינה סינכוטרונית.
היקפו של הפרוטון-סינכרוטרון הוא כ-628 מטרים, והוא מאיץ חלקיקים לאנרגיה של כ-25Gev. לפרוטון-סינכרוטרון יש 277 אלקטרומגנטים קונבנציונליים (בטמפרטורת החדר), הכוללים 100 דיפולים אשר מעקמים את אלומת החלקיקים מסביב לטבעת. בשנים מאוחרות יותר, האיץ הפרוטון-סינכרוטרון חלקיקים נוספים למעט פרוטונים, כגון חלקיקי אלפא מואצים, חמצן, אלקטרונים, פוזיטרונים, אנטיפרוטונים, ועוד.

היסטוריה

הפרוטון סינכרוטרון הוצע לראשונה במאי 1951 על ידי קבוצת המומחים בCERN, ושאף להיות "הסינכרוטרון הגדול ביותר עד כה". שיטה חדשה שפותחה באותה תקופה בשם "מיקוד גרדיאנט משתנה", איפשרה מיקוד רב של אלומת הפרוטונים במאיץ. השימוש בשיטה זו קיצץ את עלויות הבנייה באופן משמעותי, ואיפשר את בנייתו המוזלת של המאיץ.
הפרוטון-סינכרוטרון הופעל לראשונה ב-24 בנובמבר 1959, ולמשך תקופה קצרה הוא היה מאיץ החלקיקים בעל האנרגיה הגבוהה ביותר בעולם. הפרוטון-סינכרוטרון היה הסינכרוטרון הראשון במתחם CERN, ובתקופתו היה "מאיץ הדגל" של CERN.
מאוחר יותר בשנות ה-70, נבנו מאיצים חדשים, ותפקידו העיקרי של הפרוטון-סינכרוטרון היה "לספק חלקיקים" למכונות החדשות. ניתן לראות דוגמה לכך בתא-הבועות ״גרגמל״ (Gargamelle), אשר עבורו סיפק את קרן הניטרינו. ניסוי זה הוביל לגילוי הזרם הניטראלי של הכוח הגרעיני החלש ב-1974, שמאחר יותר הובן כבוזון Z. 
במהלך השנים, המאיץ עבר שינויים ושדרוגים רבים, ועוצמת אלומת הפרוטונים שלו גדלה פי אלף. בתחילת הפעלתו לניסויים ב-1960, הפרוטון-סינכרוטרון סיפק  פרוטונים בכל פעימה, וכיום הוא מספק  פרוטונים בפעימה. הרכיבים המשמעותיים היחידים שנותרו מן ההתקנה המקורית שלו לפני כ-50 שנים הם מגנטי הכיפוף והמבנים.
אלכסנדר בורודין

תולדות חייו

בורודין נולד בסנקט פטרבורג כבנו הלא חוקי של אציל גיאורגי בן שישים ושתים וצעירה רוסיה נשואה בת עשרים וחמש. עקב נסיבות הולדתו הבלתי חוקיות, רשם אותו האציל כבן של אחד מצמיתיו, פורפירי בורודין - ומכאן שמו של המלחין.  אביו של בורודין שחרר אותו ממיצב  הצמיתות בהיותו בן שבע, ודאג לדיור ופרנסה לו ולאמו.  למרות זאת אלכסנדר לא הוכר באופן רשמי על ידי אמו, אשר דרה בסמיכות אליו אך כונתה על ידי בורודין הצעיר בכינוי "דודה". 
הוא קיבל חינוך טוב שכלל גם שיעורי פסנתר, צ'לו וחליל צד על ידי מורים פרטיים.

קריירה אקדמית

בגיל 16 התקבל לאקדמיה הרפואית הכירורגית בסנקט פטרבורג וסיים את לימודיו בשנת 1856. הוא למד בין היתר אנטומיה, בוטניקה, זואולוגיה, וקריסטלוגרפיה, אך התמחה בכימיה. לאחר סיום לימודיו בילה שנה כרופא בבית חולים צבאי.  בין 1859 ל-1862 השתלם בורודין במדעי הטבע באוניברסיטת היידלברג, שם השלים את לימודי הפוסט דוקטורט שלו, ושם גם חבר למנדלייב, יוצר הטבלה המחזורית.
בהיידלברג פגש פסנתרנית רוסיה שסיירה בגרמניה, ונשא אותה לאישה ב-1863. בשנת 1862 נתמנה לפרופסור לכימיה באקדמיה שבה למד. כמו כן היה אחד ממייסדיו ומוריו הראשונים של בית הספר הרפואי הגבוה לנשים בסנקט פטרבורג.
למרות שהוכר כמלחין ידוע, התפרנס בורודין ככימאי, וזכה בכבוד רב בתחום זה, במיוחד על עבודתו בתחום האלדהידים. הוא היה שותף לגילוי התגובה האלדולית, וזכה לכך שתגובה כימית מסוימת (Hunsdiecker reaction) תיקרא ברוסיה על שמו: "תגובת בורודין". 
בורודין סבל מבריאות לקויה, לאחר שהחלים ממחלת הכולירה ועבר כמה התקפי לב מינוריים הוא נפטר באמצע נשף של האקדמיה ב-27 בפברואר 1887 ונקבר בבית הקברות טיחווין במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

קריירה מוזיקלית

בורודין התחיל ללמוד הלחנה רק בשנת 1863, כתלמיד של מילי באלאקירב (Милий Балакирев). הוא היה אחד מהחברים בקבוצת החמישה שריכז סביבו באלאקירב, יחד עם מודסט מוסורגסקי, סזאר קואי וניקולאי רימסקי-קורסקוב. 
בשנת 1869 ניצח באלאקירב על הסימפוניה הראשונה של בורודין, ובאותה שנה החל בורודין לכתוב את הסימפוניה השנייה שלו. סימפוניה זו נחלה כישלון בהופעת הבכורה שלה, אך פרנץ ליסט ארגן הופעה שלה בגרמניה בשנת 1880, וכך זכה בורודין לתהילה מסוימת מחוץ לרוסיה.
עוד בשנת 1869 החל בורודין לעבוד על האופרה הנסיך איגור, אשר בה היה שותף גם לכתיבת הליברית. זוהי אופרה בעלת ארבע מערכות, ומפורסמים בה במיוחד הקטעים המכונים "המחולות הפולובציים", שבדרך כלל בוצעו כיצירה העומדת בפני עצמה, ופרסמו את  האופרה מכל יצירותיו. האופרה לא הושלמה עד מותו של בורודין, עקב איטיות ההלחנה  תחת עומס העבודה שלו ככימאי. בורודין כינה את עצמו "מלחין של שבת", עקב היותו עסוק מאוד בעבודתו ככימאי. פעילותו המדעית, כולל הרצאות, עבודה במעבדה, ישיבות ובחינות, הייתה תובענית מאוד. רק לאחר מותו השלימו חבריו, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלזונוב את כתיבתה ותיזמורה.
בורודין לא היה מלחין פורה כמו בני זמנו, אבל הוא כתב יצירה סימפונית פופולרית ("בערבות מרכז אסיה"), וחיבר מספר רב של שירים וקטעים לפסנתר. כמו כן  התחיל לעבוד על הסימפוניה השלישית שלו, אך היא לא הושלמה לפני מותו.
המוזיקה של בורודין היא אמנם רוסית, אך בלוויית צלצול מזרחי של ערבות אסיה .
בורודין מת ב-27 בפברואר 1887 ונקבר בבית הקברות טיחווין במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
Drip

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, קוואבו, אופסט, טייקאוף ויהושע קרוס, והופק על ידי קסיוס ג'יי ונונסטופ דה איטמן. בשיר מתארח בשנית הראפר אופסט, אשר התארח גם בלהיט הראשון של קארדי, "Lick".
עם השיר הופיעה קארדי בסאטרדיי נייט לייב, ביחד עם עוד כמה שירים מתוך האלבום.

וידאו קליפ

טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה קארדי בי לערוץ ה-Vevo שלה את האודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל. האודיו זכה לויראליות רבה, ונכון ל-29 ביוני 2019, מונה הצפיות שלו עומד על כ-70 מיליון צפיות.
יחסי אוזבקיסטן–סן מרינו

נציגויות דיפלומטיות

כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והאוזבקים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים. שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית במונגוליה והשגרירות האוזבקית ברומא, בירת איטליה.
פובורסק

היסטוריה

ב-1577 השתייכו שטחי הכפר העתידי פובורסק לנחלותיו של הנסיך רומן סנגושקו (Roman Sanguszko), ומשנת 1583 לנסיך יאנוש זסלבסקי (Zasławski). בתקופה זו יהודים לא היו שם.
בסוף המאה ה-19, לאחר שנסללה מסילת הברזל סארני-קובל-בריסק ונקבעה במקום תחנת רכבת, קיבלה פובורסק מעמד של יישוב עירוני והותר ליהודים להתיישב שם. מספר התושבים היה אז 1,315 נפש. בין שתי מלחמות העולם היו בפובורסק יותר מ-200 יהודים, שהיו כשישית מאוכלוסיית היישוב. יהודי פובורסק התפרנסו מסחר בעצים, מחנוונות וממלאכה.

מלחמת העולם השנייה

פובורסק נכבשה על ידי הצבא הגרמני ב 26 ביוני 1941, מספר ימים לאחר תחילת מבצע ברברוסה. היהודים נשלחו לעבודות כפייה בכריתת עצים ובשירותים. בכמה בתים נקבע גטו שלא גודר. ב 29 באוגוסט 1942 הובאו לגטו בפובורסק יהודים מכפרי הסביבה, ועל הריכוז היהודי הוטלה שמירה הדוקה של שוטרים אוקראינים. עוד קודם לכן התארגנה קבוצת מרי של 12 צעירים והכינה מפות ונשק, שכלל 3 רובים מתוצרת עצמית ונשק דמה (מעץ). משנודע להם על ההסגר, עזבו חברי הקבוצה את פובורסק בהתגנבות יחידים והתרכזו ביערות הסמוכים. שם, תוך שבועיים, השיגו כולם נשק והיו מזוינים. בכ"ב באלול תש"ב (4 בספטמבר 1942) הובלו יהודי פובורסק למלניצה ושם נרצחו כולם. קבוצת הצעירים שיצאה ליער הצטרפה במהרה לגדודו הסובייטי של קארטוכין שהשתייך לחטיבת הקולונל ברינסקי. בשל סכסוכים עם המפקד הועברה קבוצת פובורסק בראשות משה אדלשטיין לגדודו של קונישצ'וק (קרוק), במסגרת האוגדה הרובנאית שבפיקוד הגנרל בגמה. פובורסק שוחררה בידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1944.
לרוב תושבי פובורסק החיים לאחר הכיבוש לא היו כלל קלים. לתושבים לא היה הרבה כסף ושרר עוני, בעקבות הסנקציות שהפעילו עליהם הגרמנים, ובכלל זה הבידוד, ובפרט הבידוד מקהילות יהודיות אחרות. במשך הזמן המצב של התושבים רק הדרדר. הצעירים בפובורסק התחילו לאבד סבלנות, בפרט כשהחלו לפתע להגיע שמועות על קהילה מסוימת שחוסלה על ידי יריות ושריפת אנשים חיים בבית הכנסת. בפגישות סודיות החליטו הצעירים לברוח ליערות שליד העיירה. הם ברחו מהעיירה אחד-אחד, הקימו מחנה ביער קרוב, הכינו כלי נשק, אגרו אוכל והחליטו להילחם על חייהם. הם ידעו שאין להם הרבה סיכוי אך לא רצו למות בלי להילחם. שבועיים לפני ראש השנה ב-1942 הגיעו והקיפו את פובורסק אנשי משטרת אוקראינה. הם ריכזו את כל היהודים מהכפרים והיערות שבסביבה ולאחר שבוע ירו בהם בשדה נפט. קבוצה קטנה של צעירים הצליחה לברוח. הם הקימו מעין ארגון שהלך וגדל ומטרתו הייתה לשבש לנאצים תוכניות. הם פוצצו רכבות צבאיות שהיו בדרכן לקווים הקדמיים. לאחר זמן מה החליטו הגרמנים לחסל אותם. הארגון קיבל מידע על כך, ואנשיו ברחו למקום אחר. לא כולם הספיקו לברוח וחלק נהרגו. הקמת הארגון הייתה ניסיון לגרום למהפך, ואי-הוויתור של צעירי פובורסק מעיד על עוצמה, על חכמה ועל כוח רצון.
גש עבי

היסטוריה

העיר נוסדה במקור במקום שנקרא ידב, אזור הררי שנכבש על ידי כוחות איטלקים במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. במהלך המלחמה היה המבצר האיטלקי תחת מתקפה מתמדת של המקומיים, והאיטלקים עזבו את המבצר. בהמשך החלו תושבים להתיישב בידב. העיר התפתחה וגדלה עד חוסר מקום, שהובילה לכך שבשנת 1987 הוקמה עיר חדשה בסמוך. 
חינוך מודרני החל בשנת 1952 עם פתיחתו של בית הספר היסודי בעיר.
סלט ולדורף

סלט ולדורף (באנגלית: Waldorf salad) הוא סלט המכיל תפוחים, אגוזי מלך, סלרי ומיונז. גרסאות מודרניות יותר מכילות אננס ברוטב מיונז. נהוג להגיש את הסלט על מצע של עלי חסה.

היסטוריה

סלט זה נוצר לראשונה בשנת 1896 במלון וולדורף-אסטוריה שבניו יורק על ידי רב המלצרים של המלון אוסקר צ'ירקי. 
אגוזי המלך לא היו בסלט המקורי והם נוספו מאוחר יותר. אננס הוא גיוון מסוף המאה ה-20.

אזכורים בקולנוע ובטלוויזיה

"סלט ולדורף" הוא שמו של פרק מהסדרה הבריטית: "המלון של פולטי" (Fawlty Towers), בה מבקש תייר חם-מזג מארצות הברית כי יכינו עבורו את הסלט, אולם צוות המלון לא מצליח לעמוד במשימה על אף ניסיונות רבים. באזיל פולטי, המנהל של המלון, מודיע לתייר כי: "בדיוק אזלו לנו הוולדורפים".
שלך בבגידה

עלילת הסרט

קלוד איסטמן (דאדלי מור) הוא מלחין ומנצח של התזמורת הסימפונית היוקרתית. הוא נישא לדניאלה (נסטסיה קינסקי), אישה צעירה ויפה ממוצא איטלקי. לפני נסיעה, הוא מבקש מאב הבית האיטלקי, ג'וזפה (ריצ'רד ליברטיני), שישגיח על דניאלה, אך המסר שעבר לחברו של קלוד, נורמן (אלברט ברוקס), שישכור בלש פרטי שיעקוב אחריה.
הדו"ח של הבלש מגיע עם סרט וידאו מטושטש שנראה בו כי דניאלה בילתה עם גבר אחר בזמן העדרותו של קלוד. הסימן היחיד שאפיין את הגבר הוא גרביים סקוטיים עם צורות מעוינות. קלוד רואה שלבן חסותו, הכנר הנאה ורודף השמלות מקסמיליאן שטיין (ארמנד אסנטה) אותו סוג הגרביים.
תחילה מחליט קלוד לא להתעמת עם מקסמיליאן, כאשר מקסמיליאן מזמין את קלוד יחד עם דניאלה ואת נורמן ואשתו למסעדה. במסעדה מתפתחת מריבת כינורות לצלילי הצ'רדש של ויטוריו מונטי.
קלוד מתעמת עם דניאלה כאשר היא אומרת לו שזה לא עניין גדול. בערב ההשקה, קלוד מנצח על התזמורת לצלילי "קונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי", ומרכיב תוכנית לרצוח את דניאלה ולהפליל את מקסמיליאן ברצח. כאשר הוא מנסה לבצע את תוכניתו, אירועים בלתי צפויים משבשים לו את התוכנית.
כאשר הבלש הפרטי שוב צופה בסרט המעקב הוא מגלה שאין זו הייתה דניאלה, אלא, אשתו של נורמן, קרלה, שניהלה רומן עם מקסמיליאן.
פייפר לורי

ביוגרפיה

לורי נולדה בשם רוזטה ג'ייקובס (Rosetta Jacobs) בדטרויט, מישיגן. בת להורים יהודים.
בגיל 17 חתמה על חוזה משחק בחברת "סרטי יוניברסל", הופעתה הראשונה הייתה בשנת 1950 בסרט "לואיזה".
נישאה בשנת 1962 לתסריטאי ג'ון מורגנסטרן, הזוג היה נשוי עד 1981. ללורי בת אחת מנישואיה למורגנסטרן.

קריירה קולנועית

בשנת 1961 הופיעה בדרמת ההימורים של רוברט רוסן "אדי פלסון", על תפקידה בתור שרה פקרד אהובתו של המהמר אדי פלסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
לורי החליטה להתמקד בתיאטרון, שם גילמה את דמותה של לורה וינגפילד בגרסה מחודשת למחזהו של טנסי ויליאמס "ביבר הזכוכית".
הופיעה בסרט "קארי" בו גילמה את מרגרט וויט, אשה דתייה אדוקה שאינה שפויה בדעתה המטיפה לבתה קארי (סיסי ספייסק) על קללת דם שתחול עליה בעקבות חטאיה. על הופעתה זו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. נכנסה לרשימה מצומצמת של שחקניות שהועמדו לפרס האוסקר על תפקידן בסרט אימה.
הופיעה בתפקיד אם, דודתה של הילדה דורות'י בסרט ההרפתקאות של וולטר מרץ' "בחזרה לארץ עוץ", סרט ההמשך הלא רשמי ל"הקוסם מארץ עוץ".
בשנת 1986 גילמה לורי את אמה המרוחקת של שרה נורמן כבדת השמיעה (מרלי מטלין) בדרמה "ילדים חורגים לאלוהים", הייתה מועמדת בשלישית לפרס האוסקר.
שיחקה בקומדיה "הולך על כל הקופה", הופיעה בסרטו האמריקאי היחיד של הבמאי האיטלקי דאריו ארג'נטו "טראומה".
השתתפה בסרטו השני של שון פן כבמאי, "שומר הדרך".
ב-1998 הופיעה במותחן האימה של רוברט רודריגז "סיוט בחדר המורים" וגילמה את קארן אולסון, מורה בבית ספר עליו משתלטים חייזרים.
בשנים האחרונות התפרסמה לורי בעיקר בקומדיה "מת על ההספד" בתור שארלוט קולינס אם המשפחה האבלה ובדרמה הפסיכולוגית "נעדרת" שם גילמה את אמה של ארדן (טוני קולט).

טלוויזיה

שיחקה את מגדה גבלס אשתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס בדרמת המלחמה הטלוויזיונית "בונקר" אודות החודשים האחרונים שבהם התבצר אדולף היטלר (אנתוני הופקינס) בבונקר הנצור שלו בברלין. על הופעתה הייתה מועמדת לפרס אמי.
המשיכה את קריירת הטלוויזיה שלה עם תפקידי משנה בסדרות כגון: סדרת המלודרמה "ציפורים מתות בסתר", השנייה הנצפית ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקאית אשר זיכתה אותה במועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב, "סט' מקום אחר" ו"Promise" אשר זיכה אותה בפרס אמי ומועמדות לפרס גלובוס זהב שלישי בקריירה.
דמותה הטלוויזיונית המוכרת ביותר של לורי הייתה ק'תרין פקארד מרטל בסדרת המסתורין של דייוויד לינץ' "טווין פיקס", לורי הופיעה בסדרה במשך שתי עונות עליהן הייתה מועמדת לפרס אמי וזכתה בפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה לשנת 1990.
בשנת 1999 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקיד האורח שעשתה בסדרת הסיטקום "פרייז'ר".
הופיעה בתור אמו של ד"ר דאג רוס (ג'ורג' קלוני) בסדרה "ER".
הלילה של יורי

הלילה של יורי (באנגלית: Yuri's Night) הוא שמה של חגיגה בינלאומית המציינת את חקר החלל בכלל, ואת עידן הטיסות המאוישות בפרט, שהחל ב-12 באפריל 1961 עם טיסתו של הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין לחלל.
את "הלילה של יורי" הגו שלושה אמריקאים - בני הזוג ג'ורג' ולורטה וייטסיידס וטריש גרנר - והוא צוין לראשונה ב-12 באפריל 2001.
הרעיון המקורי של היוזמה לקיים חגיגות ברחבי העולם בדגש על החלל היה להעלות את מודעות הציבור לנושאי חקר החלל, במיוחד בקרב צעירים - נוער וסטודנטים.
אירועי הלילה של יורי מצוינים בעולם משנת 2000. חלק מהאירועים בעולם נושאים אופי של הרצאות, ימי עיון ותצפיות אסטרונומיות לקהל הרחב.

הלילה של יורי בישראל

בין אירועי הלילה של יורי שנערכו בישראל ניתן לציין תוכניות רדיו, ערבי שירה וימי עיון. ב-14 באפריל 2010 התקיים ערב עיון בהשתתפות הקוסמונאוט בוריס וולינוב בקמפוס האוניברסיטה הפתוחה. באפריל 2004, 2005 ו-2006 נערכו ערבי עיון מטעם אגודת החלל הישראלית בבית חיל האוויר בהרצליה. ב-12 באפריל 2013 נערך לרגל היום מרתון הרצאות בזק בפארק הירקון.
הר ת'ור (נונאווט)

העפלות לפסגה

ליימן שפיצר ודונלד מורטון היו הראשונים שהעפילו לפסגת הר ת'ור בשנת 1965 בעת שהיו חלק ממשלחת מחקר. העומד בראש משלחת זו, פט ביירד, היה חלק ממשלחת מחקר שעברה באזור בשנת 1953 והעפילה לפסגת הר אסגרד. 
הסנפלינג הארוך ביותר בעולם נקבע על פסגת הר ת'ור ב-23 ביולי 2006. את השיא קבעו האמריקאים צ'אק קונסטבל, דירק סירון, בן הוליי, קנת' וויט, גורדון רוסר, דוני אופרמן, דלדון ברפוס וטים הדסון. שומר יערות קנדי בן 26, פיליפ רובינסון, העפיל אף הוא לפסגת ההר, אך הייתה לו בעיה עם ציוד הטיפוס שלו והוא נהרג בנפילה ממנו. היה ניסיון נוסף להגיע לפסגה בשנת 2004, אך קבוצת המטפסים שהגיעו לאתר התחרטו ולא טיפסו עקב תנאי מזג אוויר מסוכנים. 
הטיפוס הראשון לפסגת ההר מצידו המערבי הושג על ידי ארל רדפרן, ג'ון בגליי, אריק ברנד וטום בפלר בשנת 1985. הטיפוס החופשי הראשון מצדו הדרומי-מערבי של ההר בוצע בשנת 2012 על ידי ביל בורגר וג'ון פורניואוקס.
אוניברסיטת מוסקבה

היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה ב-25 בינואר 1755 בהוראת הקיסרית הרוסית יליזבטה בעקבות בקשות של איבאן שובלוב ומיכאיל לומונוסוב. השיעור הראשון התקיים ב-26 באפריל, שאותו חוגגים ברוסיה ביום הסטודנט.
האוניברסיטה התחילה בבניין שמשמש כיום כמוזיאון הכיכר האדומה, והועברה על ידי יקטרינה הגדולה לבניין חדש שנבנה על ידי מאטווי קזקוב בסגנון נאו קלאסיציזם. הבניין שודרג ושופץ אחרי פלישת נפוליאון לרוסיה (מלחמת רוסיה-צרפת (1812)) על ידי הארכיטקט השווייצרי דומיניקו גילארדי.
במאה ה-18 כללה האוניברסיטה שלוש פקולטות - רפואה, משפטים ופילוסופיה.
בשנת 1905 נוסדה באוניברסיטה אגודה סוציאל-דמוקרטית שקראה להפוך את רוסיה לרפובליקה, בעקבות כך הממשלה החלה להצר את רגליה של האוניברסיטה. ובשנת 1911 נכנס כוח צבאי לקמפוס האוניברסיטה ובמחאה על כך ועל הפגיעה בכבוד אנשי הסגל, פרשו 130 פרופסורים מהאוניברסיטה. אלפי סטודנטים הורחקו אז מהלימודים.
בשנת 1917, אחרי מהפכת אוקטובר, האוניברסיטה נפתחה מחדש, גם לבני המעמד הנמוך והבינוני.
בשנת 1940 שונה שם האוניברסיטה לשם המדען מיכאיל לומונוסוב.
בשנת 1991, לאחר קריסת הקומוניזם, נפתחו תשע פקולטות חדשות, בשנת 1992 ניתן לאוניברסיטה מעמד מיוחד: היא מתוקצבת ישירות על ידי הממשלה ולא על ידי משרד החינוך.

קמפוס האוניברסיטה

משנת 1953 ממוקמות כל הפקולטות בגבעת הדרור. הבניין הראשי תוכנן על ידי האדריכל לב רומלב, בזמנו סטלין הורה לבנות את מגדלי שבע האחיות, ובניין האוניברסיטה היה הגבוה מביניהם (והגבוה ביותר בעולם באותה עת מחוץ לניו יורק) והמשיך להיות הגבוה ביותר באירופה עד 1988. גובה המגדל הראשי הוא 240 מטר ובו 36 קומות, כולל 5,000 חדרים, מוזיאון, אולם גדול, תחנת משטרה, משרדי ההנהלה, בריכת שחייה, סניף דואר, בנק, מעצבי שיער, חדרי כביסה, וכולל גם ארבע פקולטות גדולות: הפקולטה למתמטיקה ולמכניקה, הפקולטה לגאולוגיה, הפקולטה לגאוגרפיה והפקולטה לאמנות. הכוכב שמעל המגדל הראשי שוקל 12 טון.
הבניין הראשי של האוניברסיטה הוקם בתקופתו של סטלין בסגנון "עוגת חתונה" שאפיינה את האדריכלות הקומוניסטית שנקראה בשם: "קלסיציזם סטליניסטי" היווה השראה לסטלין להקמתם של גורדי שחקים בסגנון סובייטי בברית המועצות ובשאר המדינות הקומוניסטיות כתשובה קומוניסטית לסגנון גורדי השחקים האמריקאי.
בזמן הבנייה גבעת הדרור הייתה מחוץ לעיר אבל כיום היא באמצע בין הקרמלין לבין גבולות העיר, בניינים נוספים נבנו מאוחר יותר כגון הפקולטה לספורט ואולם כדורסל, והבנייה נמשכת. בניין רחב נבנה לצורכי הספרייה שהיא השנייה בגודלה ברוסיה מבחינת מספר הספרים. האוניברסיטה כוללת גם מעונות מדרום לקמפוס.
הבניין ההיסטורי הישן של האוניברסיטה ברחוב מוחוואיה מאכלס היום את הפקולטות לעיתונאות, לפסיכולוגיה וללימודי אפריקה ואסיה.
בית זלמן שוקן

היסטוריה

בית זלמן שוקן נבנה בין השנים 1935–1939 על פי תכנונו של האדריכל אריך מנדלסון, אשר עיצב גם את רהיטיו ואת הגינה. הבית תוכנן בסגנון הבינלאומי וכלל מבנה מרכזי בן שתי קומות, ופרגולה בקומה השלישית. בכך מזכיר המבנה צורת אוניה האופיינית לסגנון הבינלאומי. במבנה מרפסת קטנה בצורת חצי סהר - אף היא אלמנט האופייני לסגנון הבינלאומי בכלל ולמבנים שתכנון מנדלסון בפרט. בקומת הקרקע בתוך חצר פנימית הייתה בריכת שחייה ולידה פרגולה המהווה הד צורני לזו שנבנתה על הגג. 
מנדלסון הקפיד מאוד על פרופורציות הבית ובגמר הבנייה, כאשר ראה שאחד הקירות בלט ב-2.5 סנטימטר הרס אותו על חשבונו ובנה אותו מחדש.
חדרי המבנה עוטרו ברצפות שיש בצבע חום בהיר שהובאו מן הכרמל ושיש ירוק שהובא מעמק הירדן. בגינת הבית תכנן מנדלסון מתקן מיוחד לצליית בשר. 
המבנה נחנך בשנת 1939 עת שנערכו בו קבלת פנים חגיגית לרגל פתיחת בית החולים הדסה הר הצופים. 
בשנת 1947 הוחרם המבנה על ידי צבא המנדט הבריטי עבור הגנרל בארקר, המפקד הבריטי הצבאי שבארץ.
לאחר קום המדינה נערך משא ומתן בין שוקן לבין ממשלת ישראל לרכישת הבית בסכום של 200,000 דולר על מנת שישמש משכן לנשיאי ישראל. רחל ינאית ויצחק בן צבי סירבו להתגורר ב"ארמון" והעדיפו להישאר בדירת שני החדרים בקומת הקרקע בבית דירות ברחביה שבו גרו, והמשא ומתן כשל.
האקדמיה למוסיקה על שם רובין בירושלים רכשה את המבנה ב-1957 והתאימה אותו לצרכיה לפי תוכניות של האדריכל יוסף קלרוין שכללו הוספת שתי קומות בחזית הבניין, וקומה שלישית במבנה המרכזי. המבנה המחודש נחנך ב-1958. ב-1985 עבר מיקומה של האקדמיה מבית שוקן אל קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 רכש את הבית יזם שביקש להרוס אותו על מנת להקים במקום מגדל מגורים. ב-2003 סוכלה התוכנית בלחץ הציבור.
באותה השנה הושכר המבנה לרשת החינוך שובו למשך שנה אחת.
המבנה מתוחזק בהתאם לתוכנית שימור המבנים בירושלים.