google/wiki40b huggingface dataset:
גרגוריוס השישה עשר

לפני הכתרתו

נולד למשפחת אצולה זעירה בבלונו (Belluno)‏, 100 ק"מ מצפון לוונציה. בגיל צעיר הצטרף למסדר הקמלדולגי, מסדר נזירים בנדיקטיני במנזר במוראנו שליד ונציה. נודע כתאולוג וב-1800 נבחר לאקדמיה הקתולית. ב-1814, לאחר שקונגרס וינה החזיר לאפיפיור את סמכותו במדינת האפיפיור עם תום מלחמות נפוליאון, מונה לכומר הראשי של מסדרו ושירת כחבר האינקוויזיציה והמועצה להפצת האמונה (Congregatio pro Propaganda Fide) של הקוריה הרומאית.
ב-21 במרץ 1825 מינה אותו האפיפיור לאו השנים עשר לקרדינל והוא נשלח לארצות השפלה לפעילות דיפלומטית להסדרת זכויותיהם של הקתולים, שליחות שהוכתרה בהצלחה. כן גישר בין הכנסייה הארמנית הקתולית לבין האימפריה העות'מאנית.

בחירתו וכהונתו כאפיפיור

לאחר קונקלווה בת חמישים יום נבחר לרשת את פיוס השמיני. הוא נבחר כמועמד של פשרה לאחר 83 הצבעות ובלבה של סערה פוליטית. שני פפאבילים (מועמדים מבטיחים) לא נבחרו, ברתולומאו פצ'ה, נונציו בכיר בשלטונו של פיוס השביעי ומזכיר המדינה בימי פיוס השמיני, שעל בחירתו הוטל וטו מצד צרפת ואימנואלה דה גרגוריו שהיה פפאביל להחלפתם הן של פיוס השמיני והן של לאו השנים עשר.
מהפכת יולי 1830 בצרפת הורידה מן הכס את בעל-הברית הקרוב של רומא ומגנה, שארל העשירי מבית בורבון. כך נותרה מדינת האפיפיור חשופה למהפכנים וכוחות גרילה והאפיפיור נאלץ לא אחת לקרוא לעזרתו את כוחות צבא האימפריה האוסטרית שישבו בלומברדיה.  מיד עם בחירתו לאפיפיור פרצה מרידה בבולוניה בהנהגתו של ג'וזפה מציני, מייסד התנועה המהפכנית "איטליה הצעירה" (Giovane Italia). ב-1831 התכנסו נציגים בבולוניה כפרלמנט של המחוזות המאוחדים על מנת להקים ממשל רפובליקני ולבחור ממשלה זמנית. האפיפיור ביקש את עזרת אוסטריה והצבא האוסטרי השתלט על בולוניה, מודנה ופארמה. עם עזיבת הצבא פרצו מיד מהומות חדשות בבולוניה והאפיפיור ביקש שוב את סיועם של האוסטרים, אשר כבשו את בולוניה שוב ונשארו בה הפעם עד 1838. מטרניך, קאנצלר אוסטריה, הזהיר את מלך צרפת המתקדם, לואי פיליפ, כי אוסטריה לא תסבול התערבות צרפתית. ואכן, ממשלת צרפת, שהייתה אז בשליטת המדינאי קזימיר פרייה השמרן והמתון, לא התערבה לטובת המהפכנים האיטלקים, ואף עצרה את אלו מהם שניסו לפעול בשטחה. במקביל השתלט הצבא הצרפתי על אנקונה.
גרגוריוס השישה עשר התנגד לכל פיתוח טכנולוגי ובכלל זה תאורת גז ומסילות רכבת (והוא ידוע באמירתו "chemin de fer, chemin d'enfer" (בעברית: "מסילת הברזל, מסילה לגיהנום").), בהם ראה נשאי ליברליזציה, זרזים של מסחר חופשי וחיזוק הבורגנות על פני הכוחות המסורתיים. כתוצאה משמרנותו הקיצונית פרצו מרידות במדינת האפיפיור בויטרבו (1836), ראוונה (1843) ורימיני (1845), אשר דוכאו ביד קשה.
עם זאת, תמך הכס הקדוש ביד רחבה במיזמי אדריכלות (למשל מוזיאון גרגוריאנו אטרוסקו שנוסד בשנת 1837). תחת הוראותו נערכה עריכה מחדש של אינדקס הספרים האסורים, במסגרתה הותרה ב-1835 הוצאתם לאור של ספרי קופרניקוס, גלילאו גליליי ויוהנס קפלר. ב-3 בדצמבר 1839 פרסם בולה אפיפיורית בכותרת In supremo apostolatus ("השליחות הגבוהה ביותר"), שנשלחה כמכתב פומבי לראשי הקהילות בבלטימור, במסגרתה הבהיר את עמדת הכנסייה השוללת את סחר העבדים האטלנטי. לעמדה כנסייתית זו הייתה השפעה על מחזיקי עבדים קתולים בארצות הברית, בעיקר במדינת מרילנד.
האפיפיור גרגוריוס השישה עשר נפטר מהתפרצות של מחלת השושנה ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
פרטיזן בלגרד

פרטיזן בלגרד באירופה

הישג השיא של קבוצת הכדורגל של פרטיזן בלגרד הוא הגעה לגמר ליגת האלופות בעונת 1965/1966, ובו היא הפסידה לריאל מדריד 2-1. פרטיזן בלגרד בכדורסל זכתה ביורוליג (אז גביע האלופות) בעונת 1991/1992 ובנוסף השתתפה ארבע פעמים בפיינל פור. קבוצת הכדורעף של פרטיזן בלגרד הגיעה פעמיים לגמר גביע CEV (המפעל השני בחשיבותו באירופה). קבוצת הכדוריד של פרטיזן הגיעה פעמיים לחצי גמר גביע EHF (הגביע השני בחשיבותו באירופה), בשנים 1999 ו-2002, והשתתפה פעם אחת בליגת האלופות, בשנת 2003. קבוצת הכדורמים של האגודה זכתה ב-LEN יורוליג 6 פעמים, בסופר קאפ האירופי פעם אחת, בגביע המחזיקות פעם אחת ובגביע LEN פעם אחת.

היריבות עם הכוכב האדום בלגרד

לפרטיזן בלגרד יריבות ארוכה עם יריבתה העירונית הכוכב האדום בלגרד, והיריבות בין המועדונים מכונה "הדרבי של בלגרד" או "הדרבי הנצחי". התחרות בין השתיים מורגשת בכל התחומים שבהם פועלות קבוצות משתי האגודות, והמשחקים ביניהן נחשבים לאלימים ביותר. משחק הכדורגל הראשון בין האגודות נערך ב-5 בינואר 1947. נכון ל-25 בנובמבר 2010 במשחקי הדרבי שנערכו בין שתי הקבוצות בליגה ניצחה פרטיזן בלגרד ב-39 ואילו הכוכב האדום ניצחה ב-57.

אוהדים

מחנה האולטראס של פרטיזן בלגרד נקרא "גרוברי" – מילה שפירושה "הקברנים" (בסרבית: Гробари). הארגון עצמו מחולק לכמה קבוצות. הגרוברי מגיעים למשחקים של כל קבוצות האגודה של פרטיזן בלגרד, והם נחשבים אוהדים חמים מאוד אשר אינם מפסיקים לעודד בשום שלב של המשחק. בכדורגל יושבים הגרוברי ביציע הדרומי של אצטדיון פרטיזן. בעונת 2007/08 הורחקה פרטיזן בלגרד מגביע אופ"א בגלל ההתנהגות הקהל שלה בצמד המשחקים מול זרניצקי מוסטאר הבוסנית.

פרטיזן בלגרד מול קבוצות ישראליות

קבוצות הכדורגל והכדורסל של פרטיזן בלגרד פגשו קבוצות ישראליות פעמים רבות.
קבוצת הכדורגל של פרטיזן בלגרד פגשה את מכבי חיפה בשלב המוקדמות של גביע אופ"א בעונת 1996/1997 ופרטיזן ניצחה בשני המפגשים. בעונת 2006/2007 פגשה פרטיזן את מכבי חיפה במסגרת בית א' בגביע אופ"א, והמשחק הסתיים בניצחון 0-1 למכבי חיפה. צמד משחקים נוסף של פרטיזן בלגרד מול קבוצה ישראלית היה בשלב הראשון של גביע אופ"א בעונת 2005/2006, מול מכבי פתח תקווה. המשחק הראשון נערך בישראל ופרטיזן בלגרד ניצחה בו 0-2, אבל במשחק השני, שנערך באצטדיון פרטיזן, הדהימה מכבי פתח תקווה את הקבוצה הסרבית בניצחון 2-5 והדיחה אותה מהמפעל.
גם בכדורסל פגשה פרטיזן בלגרד קבוצות ישראליות פעמים רבות. בשנת 1979 ניצחה 96-103 את הפועל חיפה בגביע קוראץ' (שהיה אז הגביע השלישי בחשיבותו באירופה), ובתום אותה עונה היא זכתה בגביע זה. את מכבי תל אביב בכדורסל פגשה פרטיזן מספר רב של פעמים, לרבות שלושה מפגשים בבית הגמר של גביע האלופות. בעונת 2009/2010 שיחקה פרטיזן בלגרד מול מכבי תל אביב בשלב הפלייאוף של היורוליג והפתיעה אותה בניצחון 1-3 בסיכום ארבעת המשחקים ביניהן. במיוחד זכורות ממשחקים אלה תצוגות העידוד המרשימות של אוהדי פרטיזן – המונים מהם הגיעו למשחקים. למשחק הבית הראשון של פרטיזן בסדרת המשחקים נגד מכבי הגיעו 20,783 אוהדים ולמשחק האחרון 21,367 אוהדים. פרטיזן בלגרד פגשה גם את בני הרצליה השרון והפועל ירושלים.
בהוקי קרח ניצחה פרטיזן בלגרד את קבוצת ראשון דווילס בתוצאה 1-9 בסיבוב הבתים הראשון של הגביע הקונטיננטלי לשנת 2016, שאותו אירחה פרטיזן עצמה.
גן התקווה

היסטוריה

עד מלחמת העצמאות היה המקום שטח פתוח ובו שדות ופרדסים. בגלל אופי השטח היה קשה לבנות בו קו הגנה נגד הכפר סלמה העוין. מגיני שכונת התקווה נזקקו במקום זה לכלבי שמירה ולכן כונה קו ההגנה במקום זה בשם "קו הכלבים".
קרב שכונת התקווה שהיה ב-8 בדצמבר 1947 החל בהתקפת הסחה גדולה בקטע "קו הכלבים" (בשטח הפארק) שנהדפה אבל ההתקפה העיקרית הייתה בקטע של שכונת בית יעקב, מעט דרומה משם, שם הצליחו הערבים מסלמה לחדור לשכונה, לבזוז ולשרוף 30 צריפים עד שנהדפו. עיריית תל אביב הקימה בגן עמוד זיכרון לקרב זה שהוחלף באוגוסט 2016 לשלט זיכרון.
הגן ניטע ב-1954 בתכנונו של אברהם קרוון כדי לספק לתושבי השכונה שגרו בצפיפות, מקום פתוח וירוק. ב-1981 עבר המקום שיפוץ בעזרת תרומה מקהילת יהודי ניו יורק בתנאי ששמו יוסב ל"גן ניו-יורק" על שם יוסף וואל כפי שמציין שלט גדול במרכז הגן, אולם השם הזה לא התקבל וההוכחה לכך הם שלטים רבים שהציבה העירייה בגן ועליהם נכתב "גן התקווה".
הזמרת עפרה חזה גדלה בסמוך לגן, ברחוב בועז 39. לאחר מותה כונתה גבעה קטנה בדרום הגן בשם "גבעת עפרה" ועליה הוצבה אנדרטת זיכרון לעפרה בצורת מפתח סול.
Hard 2 Face Reality

רקע

השיר נכתב בסוף שנת 2013 ותוכנן להתפרסם כבר באותה השנה. לאחר מכן, הוכרז כי צאתו תדחה בשנה עד שלבסוף נגנז. בנובמבר 2017, צצו שמועות בהן נאמר כי השיר עתיד לצאת לאור מחדש, ובאפריל 2018, אכן יצא השיר כסינגל מתוך אלבום הבכורה של פו הדב.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.
מיקייל טורנס

ראשית חייו

את דרכו בכדורסל החל טורנס בנבחרת בית הספר על שם מרי ג. מונטגומרי שבאלבמה. בעונתו השנייה בקבוצה, 2004/2005, הפך לשחקן המוביל שלה ועם ממוצעים של 18.5 נקודות, 4 ריבאונדים ו-8 אסיסטים למשחק נבחר לחמישיית העונה הראשונה בליגה המחוזית והארצית. כמו כן, הוביל את מונטגומרי ל"סוויט 16" (שמינית הגמר) של טורניר מחוז מוביל ואף נכלל בנבחרת הטורניר. בעונה הבאה, השלישית והאחרונה שלו במונטגומרי, הגיע טורנס לשיאו ועם ממוצעים של 22 נקודות, 7 ריבאונדים ו-8 אסיסטים למשחק שוב נבחר לחמישיות העונה בליגה המחוזית והארצית ושוב הוביל את קבוצתו ל"סוויט 16" ונבחר לנבחרת הטורניר, אולם הפעם נבחר גם לשחקן העונה של מחוז מוביל.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים התקבל טורנס לאוניברסיטת אלבמה ובעונת 2006/2007 החל לשחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה המכונה "אלבמה קרימסון טייד". בשתי עונותיו הראשונות בליגת המכללות, קיבל דקות משחק מועטות, כ-12 בממוצע, וקבע ממוצעים נמוכים של 3 נקודות, ריבאונדים אחד ו-1.3 אסיסטים למשחק בעונתו הראשונה ו-3.3 נקודות ו-2.4 אסיסטים למשחק בעונתו השנייה. למרות זאת, בעונתו השלישית באלבמה, 2008/2009, זינק מעמדו של טורנס ודקותיו הוכפלו ל-21.5 בממוצע למשחק. אף על פי שפתח את העונה בצורה זהה לעונות הקודמות, באמצע העונה הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצתו ואף שבר פעמיים את שיא הקריירה שלו בקליעת נקודות, כאשר קלע 20 נקודות במשחק נגד מיסיסיפי סטייט ומיד לאחר מכן, קלע 24 נקודות נגד אובורן. עם זאת, עם שיפורו של טורנס, כך ירדה יכולתה הקבוצתית של אלבמה שעד סיום העונה ניצחה בשבעה משחקים בלבד וממאזן 4-11 במחצית הראשונה של העונה ירדה למאזן 14-18 בסיומה.
בעונת 2009/2010, הרביעית והאחרונה שלו באלבמה, הפגין טורנס יכולת שיא והפך לשחקן המוביל של הקבוצה יחד עם ג'מייקל גרין. הוא קבע ממוצעי שיא של 15.6 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים והיה למלך הסלים ומלך האסיסטים של קבוצתו. כמו כן, קבע שיאי קריירה של 26 נקודות נגד אוניברסיטת פרובידנס, 11 אסיסטים נגד לואיזיאנה סטייט ו-12 ריבאונדים נגד אובורן. עם זאת, אלבמה לא הצליחה להעפיל לטורניר אליפות המכללות, לאחר שהפסידה 73-67 לאוניברסיטת קנטקי ברבע גמר טורניר המחוז הדרום-מזרחי, במשחק שהיה האחרון של טורנס באלבמה ובו קלע 20 נקודות, הוריד 3 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים.

קריירת מועדונים

במהלך עונתו האחרונה באלבמה, התלונן טורנס על בעיות לב ואובחן כבעל לב גדול מלב ממוצע, אך לבסוף הוגדרו הבעיות כפסיכולוגיות בלבד וכי הן לא מהוות סכנה ממשית על תפקודו ככדורסלן. למרות זאת, על פי טענותיו של טורנס, בעיות הלב הן הסיבה שלא נבחר בדראפט ה-NBA ‏2010, אליו נרשם עם סיום לימודיו באוניברסיטה. עם זאת, טורנס המשיך בניסיונו להשיג חוזה באחת מקבוצות ה-NBA ואף שיחק בליגת הקיץ במדי ניו יורק ניקס ומיאמי היט, אך לא הוחתם באף אחת מהן ולכן יצא לאירופה. ב-25 ביולי 2010 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת היורוליג הישראלית, מכבי תל אביב.
ב-21 באוגוסט 2010 התמוטט טורנס במהלך אימון קליעה בפלורידה וחבט את ראשו ברצפת האולם. הוא פונה לבית חולים ומצבו הוגדר אנוש. אף על פי כן, טורנס, שהיה שרוי בתרדמת מספר שבועות, הצליח להתאושש מהאירוע מהר מהצפוי וב-27 בספטמבר אישרו לו רופאיו לחזור לשחק כדורסל. מעט לאחר שנודע על ההתמוטטות של טורנס, החליטה מכבי תל אביב להחתים במקומו את ג'רמי פארגו, ומכיוון שטורנס לא הגיע לישראל ולא עבר בדיקות רפואיות, חוזהו בקבוצה לא נכנס לתוקף.
פינגווין רצועת-הסנטר

התנהגות

הפינגווינים בונים קנים עגולים מסלעים. קיניהם רחוקים מעט זה מזה על מנת למנוע מריבות. הנקבה מטילה שתי ביצים, והיא והזכר דוגרים עליהן. הגוזלים בוקעים לאחר כ-35 ימים, גבם אפור, ובטנם לבנה. הם נשארים בקן כ-20–30 יום. לאחר כ-50–60 יום מתחלפת הפלומה שלהם לפלומה של בוגרים, והם הולכים לים.

תזונה

מזונו של פינגווין רצועת-הסנטר מורכב מבעלי חיים קטנים, קריל, דגים, דיונונים וסרטנים, והם עשויים לשחות למרחק של כ-80 ק"מ בחיפושיהם אחר מזון. הפינגווין מסוגל לשחות במים קרים מאוד בגלל צפיפותן הגדולה של נוצותיו, שמשמשות כמעיל חסין-מים. שכבות שומן עבות מספקות גם הן בידוד, וכלי הדם על הסנפירים והרגליים התפתחו למבנים מורכבים על מנת לשמור חום.
מאוריץ, נסיך אורנז'

בצעירותו

מאוריץ נולד בטירת דילנבורג (Dillenburg) שבנסאו, מדינה שהייתה שייכת באותה עת לאימפריה הרומית הקדושה, והיה בנו של וילם השתקן שנחשב למייסדה של הרפובליקה ההולנדית ושל הנסיכה אנה מסקסוניה. מאוריץ נקרא על שם סבו מצד אמו, מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה שהיה גנרל ידוע.
בשנת 1584 נרצח אביו, ועד מהרה ירש מאוריץ את תפקידו כסטאדהאודר במחוזות השונים של הולנד. בשנת 1587 מונה מאוריץ לקפיטן-גנרל של הצבא, על אף שהתפקיד היה מיועד לרוברט דאדלי, רוזן לסטר, שבעקבות כך חזר לאנגליה.

קריירה צבאית

מאוריץ זכה לתהילה רבה כאסטרטג צבאי לאחר שניהל את המרד ההולנדי נגד ספרד בהצלחה רבה והפך להיות הגנרל אדמירל הראשון בהיסטוריה. מאוריץ החיה ושיפר את הדוקטרינות הצבאיות הקלאסיות של וגטיוס, וחידש את התפיסות האירופאיות בכל הקשור לחימוש ולאימונים צבאיים. אולם למרות כל ניצחונותיו בית אורנז'-נסאו לא זכה לכבוד רב בקרב בתי המלוכה באירופה, מכיוון שתפקיד הסטאדהאודר לא עבר בירושה.
במסגרת מאמציו למצוא בעלי ברית נגד ספרד, נפגש מאוריץ עם אחמד קאסים אל-חג'ארי, ודן עמו על הקמת ברית בין הולנד, האימפריה העות'מאנית ומרוקו נגד ספרד, אולם הברית בסוף לא יצאה אל הפועל.
מאוריץ הקים אקדמיה צבאית, ולימד בה חידושים בתחומי הלוגיסטיקה, ההדרכה והכלכלה בצבאות המודרניים. בין תלמידיו היו אחיינו אנרי דה לה טור ד'אוברן, ויקונט דה טורן וגוסטב השני אדולף, מלך שוודיה.
בשנת 1609 הביא יוהאן ואן אולדנבארנפלט לחתימה על הסכם הפוגה של 12 שנים מהמלחמה עם ספרד, על אף התנגדותו של מאוריץ. בעקבות כך פרץ מאבק עז בין השניים (שקודם לכן היו ידידים טובים), ובשנת 1618 הביא מאוריץ למעצרו של ואן אולדנבארנפלט, ולהוצאתו להורג בעריפה. לאחר מכן הפך מאוריץ לשליט הבלתי מעורער של הרפובליקה ההולנדית, ולאחר מותו של אחיו למחצה פיליפ וילם, נסיך אורנז', אף ירש ממנו את התואר "נסיך אורנז'.
בשנת 1621 התחדשה המלחמה עם ספרד, כחלק ממלחמת שלושים השנים, והספרדים בראשות אמברוסיו ספינולה זכו להצלחות ראויות לציון. בשנת 1625 הטילו הספרדים מצור על העיר ברדה, וב-23 באפריל אותה שנה מת מאוריץ בעיצומו של המצור.
יהושע פלפל

יהושע אהרון פלפל (1939 - 4 בפברואר 2016 ) היה שופט ישראלי, כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע.

ביוגרפיה

נולד בירושלים ליצחק ומרים פלפל. למד בבית הספר התיכון בית הכרם בירושלים. בוגר לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1965–1974 עבד כעורך דין. בשנת 1974 התמנה לשופט בבית המשפט השלום בבאר שבע, וכיהן בתפקיד 11 שנה. בשנת 1985 התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בבאר שבע, ובשנת 1999 התמנה לסגן נשיא בית משפט זה.
בשנת 2003 התמנה כנשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע. שימש בתפקידו עד לפרישתו לגמלאות, בשנת 2009.
היה נשוי לפרופ' דינה פלפל, אב לארבעה והתגורר בעומר.
פורד פיאסטה

היסטוריה

"פורד פיאסטה" אושרה לפיתוח על ידי "הנרי פורד II" בספטמבר 1972, מיד לאחר השקת שתי מכוניות דומות - פיאט 127  באיטליה, ו-רנו 5 ב-צרפת. יותר מעשור קודם לכן, פורד החליטה לא לייצר מכונית קטנה חדשה, אבל משבר הנפט בשנת 1973 ראה עלייה בביקוש הגובר עבור מכוניות קטנות יותר. 
הפיאסטה הייתה מכונית חדשה לגמרי מקטגורית ה-סופרמיני, והיא הייתה המכונית הקטנה ביותר שיוצרה על ידי חברת פורד. למכונית היה בסיס גלגלים ארוך יותר מזה של הפיאט 127, אבל האורך הכללי היה קצר יותר מזה של האסקורט של פורד. הפרויקט אושר לייצור בסוף 1973.
פורד העריך כי 500,000 פיאסטות בשנה יופקו, ובנה מפעל חדש לגמרי ליד ולנסיה, בספרד, בית חרושת לצירים ליד בורדו, צרפת,  "פורד" הרחיב את  מפעלי ההרכבה ב- "Dagenham" , בריטניה. ההרכבה הסופית התקיימה גם בוולנסיה.
מנחם נתן נטע אוירבך

הרב מנחם נתן נטע אוירבך (תרי"ח, (1858) - ה' באלול ה'תר"ץ, (1930)) היה רב שכונה בירושלים, ממייסדי הרבנות הראשית ומחבר ספרים תורניים.

חייו

נולד בעיר לונטשיץ, לרבי שלמה אוירבך, רב העיר. סבו היה רבי מאיר אוירבך, ששימש כאב בית דין בקהילה האשכנזית בירושלים. נישא למרת צירל יאכט, שהייתה קרובת משפחתו. 
נסמך להוראה מהרב ישראל יהושע מקוטנא, ומחתנו הרב חיים אלעזר וקס. שימש כרבה של שכונת רוחמה בירושלים, והיה מקובל על הציבורים השונים, גם החילונים. היה מרבה לערוך חופה וקידושין לחלוצים בוני הארץ, והיה מקרבם זה לזה. 
הרב אוירבך היה ממקימי הרבנות הראשית בתרפ"א. בנוסף לכך כיהן כדובר אגודת הרבנים ומורי הצדק בירושלים, בין השנים תרפ"א - תר"צ (1921-1930).
היה מידידיו הקרובים ומבאי ביתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי הראשון. בהשקפתו היה משויך לתנועת המזרחי, ואף הצטרף לשורותיה והשתתף באסיפות המזרחי ובמועצותיו, אך היה מקובל גם בקרב החרדים באגודת ישראל, והיה אף מחותנו של הרב יוסף חיים זוננפלד, רבה של העדה החרדית בירושלים.
הרב אוירבך נפטר בבית החולים שערי צדק ביום שישי ה' אלול תר"צ ונקבר במוצאי השבת בהלוויה בהשתתפות אלפים.

צאצאיו

בנו הוא הרב יצחק אוירבך, שמילא את מקומו כרב ומו"ץ של שכונת רוחמה ועסק בהדפסת ספריו. בתו שפרה הייתה אשת אברהם ברנט, בנו של זרח ברנט. בתו הנדל הייתה אשת מרדכי זוננפלד, בנו של הרב יוסף חיים זוננפלד.
פרויקט יום הדין

פרויקט יום הדין של ה-BBC (באנגלית: BBC Domesday Project) היה פרויקט חינוכי שנעשה בשיתוף פעולה ובמימון ה-BBC, והחברות אייקורן מחשבים בע"מ, פיליפס ולוג'יקה וכן בהשתתפות של הנציבות האירופית ותוכנית אספיריט של האיחוד האירופי, לציון 900 שנים לכתיבת ספר יום הדין במאה ה-11. הפרויקט ניסה ליצור קובץ דיגיטלי המתאר את החיים בבריטניה בשנות ה-80 של המאה ה-20.

תיאור הפרויקט

בין השנים 1984–1986 נאספו קטעי מידע רבים שהוכנו על ידי תלמידי בתי ספר בכל רחבי הממלכה המאוחדת. התלמידים הכינו מידע גאוגרפי, היסטורי וסוציאלי על מקום מגוריהם ותיאורים של חייהם היומיומיים. מידע זה צולם והותאם למיקום מגורי הילדים על גבי המפות. המידע כלל נוסף על קטעי וידאו גם תצלומים סטטיים, מידע סטטיסטי, ו"סיורים וירטואליים". למעלה ממיליון משתתפים תרמו את המידע עבור הפרויקט.

שיקום ושימור המידע

בשל התדרדרות מצב המדיה המגנטית עליה נשמר הפרויקט, החלו בשנת 2002 בפעולות של הורדת המידע מהדיסקים. בעיה נוספת התעוררה בשל צורת שמירת המידע, ובשל העובדה שהתמונות נשמרו בצורת וידאו אנלוגי ולא כ-JPEG.
פרויקט CAMiLEON של ה-BBC בשיתוף אוניברסיטת לידס ואוניברסיטת מישיגן אפשר גישה למידע השמור על גבי דיסקי לייזר, הורדת המידע והקלטתו מחדש בצורה דיגיטלית. הורדת המידע ושינוי אופן שמירתו אפשרה העלאתו והצגתו ברשת האינטרנט.
סם מנדס

קורות חיים

מנדס נולד ברדינג, אנגליה שבממלכה המאוחדת. אימו ולרי הלן (לבית ברנט), סופרת ילדים אנגליה-יהודייה. אביו ג'יימסון פיטר מנדס, יליד טרינדד ובן למשפחה נוצרית ממוצא פורטוגזי ואיטלקי. הוא נכדו של הסופר אלפרד מנדס מטרינידד וטובגו. 
מנדס למד באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר סיום לימודיו ב-1987 הצטרף לפסטיבל צ'יצ'סטר לתיאטרון.
בהמשך הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית, וביים הפקות כמו "טרוילוס וקרסידה" עם רייף פיינס ו"ריצ'רד ה-3". 
לאחר מכן ביים את המחזמר "קברט", עליו זכה ב-4 פרסי טוני. הוא גם ביים את "החדר הכחול" עם ניקול קידמן. 
ב-1999 הוא ביים את "אמריקן ביוטי", שזכה בחמישה פרסי אוסקר כולל פרסי "הסרט הטוב ביותר" ו"הבמאי הטוב ביותר". בשנת 2002 ביים מנדס את "הדרך לפרדישן" וב-2005 את "ג'ארהד". ב-2007 היה בין מפיקי הסרט "רודף העפיפונים", במסגרת אולפני דרימוורקס. מנדס ביים עד היום שניים מסרטי ג'יימס בונד, "סקייפול" (2012) וספקטר (2015) שהפכו שניהם לשוברי קופות וזכו לשבחי המבקרים.
ב-2012 ביים את סדרת המחזות ההיסטוריים של שייקספיר עבור סדרת הטלוויזיה של ה-BBC, "הכתר החלול".
בשנת 2013 ביים את המחזמר "צ'ארלי ומפעל השוקולד" בווסט אנד של לונדון.
בשנת 2019 זכה בפרס טוני על בימוי המחזמר "The Ferryman".

חיים אישיים

ב-24 במאי 2003, נישא מנדס לשחקנית האנגליה קייט וינסלט, באיים הקאריביים. הזוג התגרש במרץ 2010, ולהם בן משותף.
ריצ'רד קורדרי

קולנוע וטלוויזיה

בטלוויזיה הופיע קורדרי בין השאר בתפקיד דניס דודס בסדרה "דוק מרטין", בדמות ג'ורג' קולייר בסדרת הדרמה "וייטצ'אפל", בתפקיד סר סמפסון רייט בפרק בסדרה "Garrow's Law", ובתפקיד ד"ר ג'ון קול בסדרה "רציחות במידסומר". הוא גילם את דוק דה ראגוס בסרט "עלובי החיים" משנת 2012. בסדרה המבוססת על דמויות מספריו של צ'ארלס דיקנס, "עלילות דיקנס" שיחק קורדרי בתפקיד סר לסטר דדלוק.
ב-2013 הופיע קורדרי בסרט "כל הזמן שבעולם" בתפקיד הדוד דזמונד, "חביב אבל מאותגר שכלית", דודו של הפרוטגוניסט טים.

תיאטרון

חלק גדול מהקריירה של קורדרי הייתה בתיאטרון. הוא הופיע בתפקידים שייקספיריים רבים כגון בטרגדיה "רומיאו ויוליה" (1991), בטרילוגיה "הנרי השישי" (2000), בדרמה "ריצ'רד השלישי" (2001), במחזה "מקבת'" (2004), ובקומדיה "אגדת חורף". ב-2002 גילם קורדרי את מנניוס בהפקה של תיאטרון סוואן למחזה "קוריולנוס" מאת שייקספיר. עוד באותה שנה הופיע בתפקיד פלסטאף במחזה שייקספירי נוסף "נשות וינדזור העליזות". ב-2005 שיחק קורדרי בתפקיד מלווליו בהפקה של תיאטרון רויאל שייקספיר למחזה "הלילה השנים עשר".
ב-2008 שיחק קורדרי בתפקיד ראסל בלקבורו במחזה "Waste" בתיאטרון אלמיידה. בשנה לאחר מכן הופיע במחזמר "האביב מתעורר" בתיאטרון ליריק. ב-2011 גילם קורדרי את הכומר קאנון צ'זיובל בהפקה של המחזה "חשיבותה של רצינות" בתיאטרון רוז שברובע קינגזטון בלונדון. הדיילי טלגרף שיבח את הופעתו במחזה.

חיים אישיים

קורדרי היה בעבר מורה שלימד בבית ספר תיכון בלונדון.
וינקה

תיאור ותפוצה

הוינקה היא לרוב צמח עשבוני משתרע ולעיתים בן שיח ירוק עד רב שנתי ומקורה באירופה, צפון-מערב אפריקה ודרום-מערב אסיה. שני מינים, בהם הוינקה העשבונית, הם בני חלוף (החלק שמעל הקרקע מת בחורף).
גבעולי הוינקה דקים ומשתרעים באורך של מטר עד שניים ומסתעפים לשלוחות של 20 עד 70 סנטימטרים.
העלים מנוגדים, אזמליים עד ביצתיים בצורתם, שפתם תמימה, 9–1 סנטימטרים באורכם, 6–0.5 סנטימטרים ברוחבם.
הפריחה מופיעה ברוב ימות השנה, פשוטה בצורתה, ברוחב של 7–2.5 סנטימטרים. חמשת עלי הכותרת, לרוב סגולים (ולעיתים לבנים) מחוברים בבסיסם ויוצרים מעין צינור. 
המפוחית (הפרי) מכילה זוג זרעים. כאשר המפוחית בשלה היא נפתחת לאורך התפר המצוי בצד אחד לשם פליטת הזרעים.
בעקבות השבחה קיימים זנים רבים של וינה גדולה וקטנה בצבעי פריחה ועלווה שונים. 
הוינקה צומחת בתנאי שמש מלאה עד צל מלא, עמידה ביובש ובקור ואינה רגישה לעודף השקיה.
ניתן להרבות את הוינקה על ידי ייחורים המשרישים בקלות במים.
המינים וינקה גדולה ווינקה קטנה נחשבים באזורים רבים, אליהם הובאה הוינקה כצמח נוי, כעשבים שוטים וכצמח פולש. זאת בשל הצמיחה וההתפשטות המהירה החונקת לעיתים צמחי-בר מקומיים. המדובר בעיקר בחלקים מאוסטרליה, ניו זילנד ובחוף קליפורניה שבארצות הברית.
במקרים אחרים נחשבת הוינקה כאמצעי יעיל לעיכוב שריפות.

שימושים רפואיים

מיני הוינקה השונים מכילים לפחות 86 אלקלואידים, לכן הם נחשבים כרעילים.
המין וינקה ורודה מגודל באופן תעשייתי, לשם הפקת התרופות וינקריסטין (Vincristin) ווינבלאסטין (Vinblastin) המשמשות לריפוי מחלות לוקמיה ומחלות סרטן אחרות.
מקבת' (ורדי)

היסטוריה

ורדי הלחין את האופרה בין השנים 1846–1847 ללברית של פיאבה המבוסס על תרגום לאיטלקית של קרלו רוסקוני (תרגום שיצא לאור בטורינו בשנת 1838). ב-4 בספטמבר 1846 כתב ורדי אל הלבריתן פיאבה:
טרגדיה זו היא מהיצירות האנושיות הגדולות ביותר! אם לא נצליח לעשות ממנה משהו גדול, נשתדל לפחות לעשות משהו בלתי רגיל.
ורדי לא קרא את המחזה המקורי, אלא לאחר הופעת הבכורה של האופרה, שנערכה בתיאטרו דלה פרגולה שבפירנצה ב-14 במרץ 1847. לאחר הצגת הבכורה קרא הקהל לוורדי אל הבמה 25 פעמים והמוני מעריצים ליוו אותו מבית האופרה אל המלון.
ממכתבו של ורדי אל המו"ל טיטו ריקורדי עשר שנים לאחר הצגת הבכורה עולה, כי השפעתו של הלבריתן פיאבה על עיצוב הדרמה באופרה הייתה מבוטלת, כיון שוורדי עצמו הוא שכתב את הדרמה כולה בפרוזה ואף חילק אותה למערכות ותמונות, ומסר אותה לפיאבה למלאכת החריזה בלבד. גם החריזה לא הניחה את דעתו והוא פנה אל ידידו המשורר אנדראה מאפאי לעריכת הלברית. גם למאפאי לא הייתה השפעה של ממש על עיצוב האופרה, שהייתה למעשה כל-כולה פרי פרשנותו האישית של ורדי לטרגדיה של שקספיר.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 התבקש ורדי להוסיף קטעי מוזיקה נוספים לאופרה על ידי התיאטר ליריק מפריז, ובעקבות בקשה זו שינה ורדי מעט את האופרה והוסיף קטע בלט. הגרסה החדשה של האופרה הועלתה לראשונה ב-21 באפריל 1865. האופרה הועלתה 13 פעמים לאחר מכן, אולם בראשית המאה ה-20 פחתה הפופולריות שלה והיא כמעט ולא הועלתה (האופרה הוצגה בברלין בשנות ה-30 ובפסטיבל גליינדבורן בשנת 1938).
בשנת 1960 הוצגה האופרה בבית האופרה המלכותית שבקובנט גארדן וזכתה להצלחה רבה, ומאז הועלתה שוב, בין היתר על ידי המטרופוליטן אופרה בשנת 2008.

הבדלים בין המחזה לאופרה

האופרה כמעט זהה למחזה של שייקספיר, למעט מספר הבדלים - בעוד שבמחזה ישנן שלוש מכשפות, באופרה של ורדי שרה מקהלה שלמה של מכשפות (בהרמוניה בת שלושה קולות - המיצגת את המכשפות במחזה). ורדי בחר להציג את חבורת המכשפות כנערות כפר עליזות, הנהנות בכל לבן מן התעלול שצלח בידן בהעברת המסר למקבת' ובנקו. על אף הזקנים הצמודים לפניהן, אין במכשפות בנוסח ורדי שום דבר מבעית או על-טבעי. כשהן חוזרות ומופיעות לאחר תגובת מקבת' ובנקו על הדברים ששמעו מהן, בתמונה שאיננה קיימת במחזה, עומד מחול הטרנטלה העולץ שלהן סביב הקלחת הרוחשת בסתירה גמורה לטקסט מעורר החלחלה, שהן מזמרות במשובה ילדותית כמעט. במערכה השלישית מתקבצים פליטים ליד הגבול האנגלי-סקוטי, ולסיום הוסיף ורדי בגרסה המאוחרת מקהלה ששרה שיר ניצחון על הרודנות.

תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בסקוטלנד במהלך המאה ה-11.

מערכה שלישית

במערת המכשפות
המכשפות מסתובבות סביב קדרה. כאשר מקבת' מגיע ודורש מהן לגלות לו את עתידו, הן קוראות לשלוש רוחות. הראשונה, מזהירה אותו ממקדאף, השנייה אומרת כי לא יפגע אלא על ידי "שאינו ילוד אישה"י והשלישית אומרת שהוא לא יובס עד שיער בירנם יצעד לעברו. מקבת' שמח, מאחר שעצים אינם יכולים לצעוד (O lieto augurio, הו, סימן משמח!). לאחר מכן מופיעות רוחותיהם של באנקו ושמונה צאצאיו עם כתרים על ראשיהם, המאמתים את הנבואה המקורית. מקבת' מתעלף, ומתעורר שוב בטירתו. הוא מספר לאשתו מה אירע, והם מחליטים לרדוף את משפחותיהם של באנקו ומקדאף ולרצוח אותם ("Ora di morte e di vendetta" - "שעת המוות והנקמה").
יוליוס קלנגל

חייו

קלנגל נולד בלייפציג, בן לעורך דין, ולמד בנעוריו אצל אמיל הגאר. אחרי שמלאו לו 15, הצטרף קלנגל לתזמורת הגוונדהאוז ויצא למסעות קונצרטים באירופה וברוסיה. בזמן זה גם היה קלנגל לסולן והרבה להופיע בנגינת סולו.
קלנגל עלה לדרגת צ'לן ראשי בתזמורת בשנת 1881 ונשאר בתפקידו זה למשך יותר מארבעה עשורים. במשך תקופת זמן זו, התמנה קלנגל למורה בקונסרבטוריון של לייפציג והחל להלחין. במשך הזמן חיבר מאות יצירות לצ'לו, ביניהן ארבעה קונצ'רטי לצ'לו, 2 קונצ'רטי לקונטרבס, רביעיות צ'לו, סונאטה לצ'לו ומספר רב של קפריצ'י, אטיודים וקטעים טכניים אחרים.
בין תלמידיו של קלנגל היו עמנואל פוירמן, גילהרמינה סוג'ה, פאול גרימר, גרגור פיאטיגורסקי וויליאם פלית'. קלנגל מת באוקטובר 1933 בעיר הולדתו, לייפציג. 
יוליוס קלנגל היה אחיו של פאול קלנגל ובן דודו של הכנר יוליוס רנטגן.