google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ניפר ליאן

ילדותה ונעוריה

ליאן נולדה בפאלוס הייטס, אילינוי, הצעירה ביותר מבין שלושה ילדים. אמה, דלורס, הייתה מורה במכללה.

קריירה

הופעתה הטלוויזיונית הראשונה של ליאן הייתה כתאומים בפרסומת למסטיק. הופעתה הראשונה בסדרת טלוויזיה הייתה בשנת 1990, כאשר שיחקה תלמידת אקדמיה למוזיקה בפרק של "Brewster Place" בכיכובה של אופרה וינפרי. היא העניקה את קולה לגרסה בשפה האנגלית של "Baby Blood", סרט אימה צרפתי. ליאן גילמה את דמותה של האנה מור בסדרה "Another World" בשנת 1991.
בשנת 1993 היא לוהקה לתפקיד רואן בסדרה "Phenom", סיטקום בכיכובה של ג'ודית לייט (כוכבת "מי הבוס?"). באותה השנה היא השתתפה גם בהקלטה של ​​אלבום הקומדיה של אדם סנדלר "They're All Gonna Laugh At You".
בשנת 1994 היא לוהקה לתפקיד קס בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". כשצוות ספינת החלל וויאג'ר מוצא עצמו תקוע במרחק של 70,000 שנות אור מהבית, הם נפגשים עם קס שעוזרת להם להציל כמה מחברי הצוות. לאחר מכן היא מצטרפת, יחד עם עמיתה ניליקס, אל הצוות. קס היה אוקמפה, גזע חייזרים בעלי תוחלת חיים של 8-9 שנים, למרות שבתנאים מסוימים, ידועים בני אוקמפה חריגים שהאריכו אפילו עד לגיל של 14 שנה. יש להם יכולת ללמוד במהירות גדולה, שאיפשר לה ללמוד רפואה במהירות ולעבוד עם הדוקטור ההולוגרפי.
ליאן עזבה את הסדרה בשנת 1997, במקביל לליהוקה של ג'רי ריאן כשבע מתשע. ליאן הופיעה בשני הפרקים הראשונים של העונה הרביעית, בהם הדמות שלה איבדה שליטה על היכולות העל-חושיים שלה.
לאחר שעזבה את "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", ליאן הופיעה בסרט הקולנוע "אמריקה X", לצידו של כוכב "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", השחקן אייברי ברוקס. היא הופיעה גם ב-"!‏SLC Punk", שם שיחקה את חברתו הפראית של דמותו של מתיו לילארד. היא גם העניקה את קולה לדמותה של ויטני המבוגרת, בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה", וכן לדמותה של הסוכנת "L" במשך שלוש העונות הראשונות של "גברים בשחור: סדרת הטלוויזיה".
בשנת 2000 ליאן חזרה לגלם את דמותה של קס בפרק מיוחד של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" בשם "Fury". קס הזועמת חוזרת בזמן, בניסיון לשנות את אירועי העבר. לליאן הייתה תרומה לתסריט, אולם בהמשך היא ציינה כי הייתה מאוכזבת מהופעתה בפרק זה. למרות זאת, היא קיבלה בברכה את ההזדמנות לעבוד עם צוות השחקנים של התוכנית שוב.

חיים אישיים

ליאן נשואה לתסריטאי והבמאי פיל הוואנג; ילדם הראשון, ג'ונה, נולד ב-5 בספטמבר 2002.‏ מאז לידתו של בנה, ליין פרשה מקריירת המשחק והקריינות; עם זאת, היא שימשה כמפיקה בסרט "Geek Mythology" משנת 2008, קומדיה שביים בעלה.
לאחר סיום לימודיה, היא מתכוונת לעבוד כתזונאית.
ג'ים לוסקוטוף

קריירת מכללות

לוסקוטוף נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובין השנים 1948–1950 למד ב"מכללה הטכנולוגית גרנט" שעל יד סקרמנטו. בשנת 1950 עבר ללמוד באוניברסיטת אורגון, אך לאחר שנה אחת התגייס לצבא ארצות הברית, במדיה שירת במשך כשלוש שנים. בשנת 1954 חזר לאוניברסיטת אורגון, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה קלע 19.6 והוריד 17.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.

קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1955 נלקח לוסקוטוף בבחירה השלישית, על ידי בוסטון סלטיקס. בעונתו השנייה עם הסלטיקס הוצב בחמישייה הפותחת לצד ביל ראסל, טום היינסון, ביל שרמן ובוב קוזי, ורשם שיאי קריירה של 10.6 נקודות ו-10.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. לקראת סיום ההארכה השנייה של המשחק השביעי והמכריע בסדרת גמר פלייאוף 1957, מול סנט לואיס הוקס, קלע לוסקוטוף שתי זריקות עונשין אשר קבעו את תוצאת המשחק: 125–123 לזכות בוסטון, אשר זכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
לאורך עונת 1957/1958, בסיומה הפסידה בוסטון בסדרת הגמר, שותף לוסקוטוף בחמישה משחקים בלבד בשל פציעה. בין העונות 1959–1964 זכה עם הסלטיקס בשש אליפויות NBA רצופות, כשחקן ספסל בכיר. בקיץ 1964, לאחר 9 עונות עם הסלטיקס, פרש ממשחק.
ב-1 בדצמבר 2015 נפטר לוסקוטוף כתוצאה מסיבוך במחלת פרקינסון ודלקת ריאות, בגיל 85.
לערבי בן בארכ

קריירה

בן בארכ התחיל את הקריירה בקבוצה של עיר הולדתו - אידיאל קלאב קזבלנקה. בשנת 1938, בהיותו בן 20, עבר בן בארכ לקבוצת אולימפיק מרסיי הצרפתית, והיה הכדורגלן האפריקאי הראשון שזכה להצלחה באירופה. מה שאפשר לו לעשות את המעבר הזה הייתה העובדה שהוא היה אזרח צרפתי, משום שבאותם ימים מרוקו הייתה מושבה צרפתית באפריקה. בצרפת זכה בן בארכ לכינוי "הפנינה השחורה". הצלחתו של בן בארכ הייתה מיידית - הוא הפך לחביב האוהדים, בשל כשרונו הרב ויכולותיו הטכניות. פלה אמר עליו: "אם אני המלך של הכדורגל, אז לערבי בן בארכ הוא אלוהי הכדורגל".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר בן בארכ למרוקו. עם סיום המלחמה, חתם בסטאד פרנסיס פריז. לאחר 3 עונות במדי הקבוצה, חתם בן בארכ באתלטיקו מדריד מההליגה הספרדית. הכינוי שנתנו לו אוהדי אתלטיקו היה "רגל האלוהים", מכיוון שהיה מלך השערים של הקבוצה בעונות ששיחק בה. בן בארכ סייע לאתלטיקו לזכות באליפות ספרד פעמיים ברציפות, בעונות 1949/1950 ו-1950/1951. בשנת 1953 חזר בן בארכ לאולימפיק מרסיי, ובשנת 1955 עבר לבל אבאס האלג'יראית, שם סיים את קריירת המשחק שלו.
בן בארכ נחשב לאחד הכדורגלנים הטובים ביותר ששיחקו בנבחרת צרפת, וזאת אף על פי ששיחק רק 19 משחקים במדיה. לזכות בן בארכ 3 שערים בנבחרת צרפת.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו של בן בארכ ממשחק פעיל, מונה לתפקיד מאמן נבחרת מרוקו, והיה למאמן הראשון של נבחרת זו, משהוקמה בשנת 1957. בשנת 1960 מונה למאמן הזמני של מרוקו.
בן בארכ נפטר ב-16 בספטמבר 1992, בעיר הולדתו קזבלנקה. 6 שנים לאחר מותו זכה בן בארכ בתואר המצוינות של פיפ"א על תרומתו לכדורגל. פרס זה הוא הפרס בעל החשיבות הגבוהה ביותר שמעניק הארגון.
שבתי טבת

ביוגרפיה

טבת נולד בכפר החוצבים של מחצבות מגדל צדק ליד פתח תקווה. הוריו, שפרה ודב טבצ'ניק, גננת ועובד מחצבות במקצועם, היו מחלוצי העלייה השלישית. הוא עבר עם הוריו מנהלל לאיילת השחר, רמת דוד ועתלית. לבסוף השתקעו בתל אביב והוא למד בבית חינוך לילדי עובדים, בשומריה שבמשמר העמק ובגימנסיה "שלווה" בתל אביב.
בשנים 1944–1946 למד לתואר הראשון בלשון עברית, פילוסופיה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובאותה עת כתב בעיתון "משמר" בירושלים. את תוארו השני עשה באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה בין השנים 1946–1948 והתפרנס שם מעבודה בכתיבה ב"יורק גזט" וב"פילדלפיה אינקוויזר".
בעת מלחמת העצמאות חזר לארץ עם קבוצת מתגייסים, אולם האוניה בה הפליג עגנה בנמל ביירות למחרת הכרזת המדינה וטבת עם קבוצת המתגייסים נעצרו לחודשים אחדים. כששוחררו התגייס לגדוד השלישי של הפלמ"ח, לאחר מכן עבד במשרד העבודה ונהיה סגן עורך השבועון הצבאי "במחנה".
בראשית שנות החמישים, כתב טבת תסריטים לסרטוני תעמולה צבאיים שהוקרנו בבתי קולנוע, בהם "חוד החנית", בבימויו של נתן גרוס וסרט על טייסי הסילונים הראשונים בחיל האוויר, בבימויו של אלפרד שטיינהארד.
בשנת 1956, במסגרת מבצע קדש, גויס טבת למילואים ככתב צבאי והתלווה לכוחות השונים בשטח. לאחר סיום הקרבות, פרסם טבת את חוויותיו מהמבצע בספרו "מסע צה"ל בסיני", אשר נחשב לאחד מן הספרים הפופולריים שנכתבו על המלחמה.
טבת עבד בעיתון הארץ מ-1950 עד 1983, מתוכן עשרים ושלוש שנים היה חבר במערכת העיתון. טבת היה לבן טיפוחיו של עורך העיתון גרשום שוקן, ופרסם בעיתון רשימות, מאמרים ותחקירים, והיה מהבולטים בסגל העיתון. בין השאר פרסם תחקירים על העלייה ממרוקו, משטרת ישראל, ענף ההדרים בישראל ועוד.
טבת פרסם מאמרים רבים על הצמרת הפוליטית של אותן שנים, בעיקר אנשי מפא"י הוותיקים אך גם אנשי מפלגות אחרות. הוא חשף, בין היתר, את התככים בבחירות שנערכו ב-1959 לסניף מפא"י בתל אביב, ופרסם שורה של תחקירים על שלטון הכוח של יוסף אלמוגי.
תחקירו משנת 1959 על עיריית חיפה בראשות אבא חושי עורר סערה, ובין השאר תיאר דוד בן-גוריון את אחד הפרטים בו "בדותה ללא שחר".ב-1960 ננזף על ידי שופט בית המשפט העליון משה לנדוי, בפסק הדין בערעור במשפט "שורת המתנדבים", שחשפו פרשיות שחיתות שבהן היו מעורבים על פי הטענה בכירי המשטרה, ובהם  ניצב עמוס בן-גוריון, בנו של ראש הממשלה. טבת פרסם סדרת כתבות שעסקו בסוגיות הנוגעות למשפט בשם "קרבן הרצח בדיבה" (וזאת עוד בטרם ניתן פסק הדין על ידי ביהמ"ש המחוזי), ובית המשפט קבע כי "מאמרים אלה הכילו אינפורמציה מגמתית ומסולפת וטענות סרק שהיו עלולות להטעות את הציבור".
בשנת 1981 מונה לעמית מחקר במרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
שבתי טבת נשא את אורה, בתו של שלמה זלמן אריאל ודודניתו של נתן אלתרמן. ילדיהם הם יעל, שאול ויואב. בתם, העיתונאית והפזמונאית יעל טבת קלגסבלד, נשואה לעורך הדין אביגדור קלגסבלד. בנם, שאול טבת (אריאל), הוא אמן, ובעל ברים בתל אביב.
בשנת 2002 לקה באירוע מוחי וחדל לכתוב.
בשנת 2005 הוענק לטבת פרס ישראל. מנימוקי השופטים: "פרס ישראל מוענק לשבתי טבת על מפעל חייו בכתיבת הביוגרפיה המונומנטלית של דוד בן-גוריון "קנאת דוד". ... המפעל הגדול של טבת בנוי מאלפי פריטים קטנים שהוא ליקט, ניתח וארג ליצירה ספרותית היסטורית משובחת. מפעלו הוא נכס צאן ברזל לחברה הישראלית ולעם היהודי."
שבתי טבת נפטר בגיל 89, לאחר מחלה ממושכת. נקבר בבית העלמין בכפר שמריהו.
ז'וזה פונטה

פורטוגל

פונטה נולד בעיר פנאפייל ושיחק שלוש שנים בקבוצת הילדים של המועדון העירוני. בשנת 1994 הצטרף לקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון. בין השנים 2002 ו-2004 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בליגה השנייה של פורטוגל בשורותיה רשם 59 הופעות. בשנת 2004 חתם בקבוצת סלגוריוס, אך זמן קצר לאחר מכן המועדון נקלע לקשיים כלכליים והוא עבר לשחק בקבוצת פלגוריוס מהליגה השנייה. בעונת 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כששיחק בקבוצת ויטוריה סטובאל. ביצועיו הטובים משכו את תשומת לבם של מנהלי בנפיקה ליסבון, שהחתימו אותו בקבוצה בינואר 2006. לאחר החתימה הושאל לקבוצת פאסוס די פריירה, בשורותיה הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה. עונה לאחר מכן הושאל לקבוצת אסטרלה, במדיה הבקיע שער נוסף.

קריסטל פאלאס

בעונת 2007 עבר בהשאלה לקבוצת קריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ האנגלית. בסיום העונה רכשה הקבוצה האנגלית את השחקן. פונטה המשיך לשחק במדי הקבוצה עד עונת 2009/10 וסך הכל רשם 84 משחקים בהם כבש שישה שערים.

סאות'המפטון

בינואר 2010 חתם על חוזה לשלוש וחצי עונות בקבוצת סאות'המפטון, ששיחקה בליגה השלישית. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד מילוול. בעונת 2011/12 הבקיע שבעה שערי ליגה וסייע לקבוצה לעלות לליגה השנייה. עונה לאחר מכן סייע לקבוצה להעפלה לפרמייר ליג. ב-19 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה. חודש וחצי לאחר מכן כבש את שערו הראשון בליגה ובאותו משחק הוסיף גם את השני, כשכבש צמד בתיקו 2-2 מול פולהאם.
באוגוסט 2014 חתם על חוזה חדש בקבוצה לשלוש עונות נוספות ומונה גם לתפקיד הקפטן.

ווסטהאם יונייטד

ב-20 בינואר 2017 אחרי 7 שנים בסאות'מפטון ,חתם פונטה בווסטהאם יונייטד תמורת 8 מיליון ליש"ט. ב-1 בפברואר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 4-0 נגד מנצ'סטר סיטי, עד סוף העונה ערך 16 הופעתו בליגה. בעונתו השנייה לא קיבל כלל דקות לאחר הגעתו של המאמן דייוויד מויס.

סין

ב-23 בפברואר 2018 חתם פונטה בדאליין ייפאנג הסינית. ב-3 במרץ 2018 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 8-0 לשאנגחאי SIPG. ב-15 ביולי 2018 שוחרר מהקבוצה.

ליל

ב-20 ביולי 2018 חתם פונטה לשנתיים בליל הצרפתית.

נבחרת

פונטה רשם הופעה בודדת במדי הנבחרת הצעירה של פורטוגל בינואר 2006, נגד נבחרת סלובניה. את הזימון לנבחרת הבוגרת קיבל שמונה וחצי שנים מאוחר יותר, כשהוא בן 31 וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה ב-18 בנובמבר  2014. נכלל בסגל הנבחרת לאליפות היורו 2016, הוא עלה לשחק בשמינית הגמר נגד נבחרת קרואטיה ושמר על מקומו בהרכב עד למשחק הגמר בו זכתה הנבחרת באליפות. המקום בהרכב ניתן לו גם במונדיאל 2018 בו הודחה הנבחרת בשלב שמינית הגמר.
ציפורה ברון

ציפורה בְּרוּן (נולדה ב-29 באוגוסט 1939) היא שופטת בדימוס, עורכת דין ונשיאת ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל.

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב בשנת 1939, בת יחידה של יחזקאל, עובד בעיתון הבוקר, ואטה לב. בשנת 1958 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני ה' בתל אביב והחלה ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. באפריל 1959 נישאה לנתן ברון. בשנת 1962 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים בתואר מוסמך (M.JUR (M.G, תואר שני המקביל ל L.LB שהיה נהוג אז בישראל.
בשנת 1965 סיימת את תקופת ההתמחות והוסמכה כעורכת דין. מאז ועד שנת 1987 היא עבדה כעורכת דין שכירה במשרד עו"ד משה שוייג, בה עסקה בדיני נזיקין. 
בשנת 1970 נפגעה ברון בתאונת דרכים ומאז היא רתוקה לכיסא גלגלים ופעילה בארגונים למען נכים. היא היתה היועצת המשפטית של האגודה הישראלית לשיקום, בהתנדבות ובנובמבר 1980 הקימה עם עליזה בגין ופרופסור רפאל רוזין את "ארגון הגג לארגוני הנכים בישראל". מהקמת הארגון ועד למינויה כשופטת היא כיהנה כיושבת הראש של הארגון, ולאחר פרישתה מונתה לתפקיד נשיאת כבוד של הארגון.
בשנת 1985 קיבלה את אות אשת מופת מטעם ארגון בני-ברית בישראל. ובשנת 1992 קיבלה את פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים. מ-1992 ואילך עסקה בהנהגת המסע לשיפור תדמית הנכה בישראל, בחסות נשיא בית המשפט העליון (דאז), מאיר שמגר.
בשנת 1987 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב ובשנת 1997 מונתה לשופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב. כעבור שנה מונתה לתפקיד זה במינוי קבוע. סך הכל היא כהנה בתפקיד שופטת במשך כ-22 שנים עד לפרישתה ב-29 בנובמבר 2009 בגיל 70. ברון התמחתה במשפט מסחרי ורכשה ניסיון רב בתחום התובענות הייצוגיות.
בין פסיקותיה הבולטות של ברון הוא פסק הדין שניתן בעניין התובענה הייצוגית שהגיש שלמה צייג נגד הבנק למסחר על סך 18 מיליון ש"ח, תביעה זאת הוגשה כנגד כלל בעלי התפקידים בבנק למסחר וכנגד משרד רואי החשבון קסלמן את קסלמן. השופטת ברון דחתה את התובענה, בית המשפט העליון דחה את הערעור שהוגש על פסק דינה.
התגוררה בבית מגורי העיתונאים עד שנות ה-70 של המאה ה-20 ואחר כך עברה להתגורר בצפון תל אביב מעל הלונדון מיניסטורס, בדירה שהותאמה לנכותה. נשואה לעיתונאי והחוקר נתן ברון. בנם הוא תא"ל במיל. איתי ברון.
הרולד מקמייקל

ביוגרפיה

סר הרולד מקמייקל נולד בשנת 1882 בדרבישייר שבבריטניה. בשנת 1905 נכנס לשירות הקולוניאלי הבריטי ושירת בחבל הנילוס הכחול בסודאן עד 1915. בשנה זו נתמנה למושל טנגנייקה (כיום החלק העיקרי של טנזניה).
בתחילת מרץ 1938 נתמנה מקמייקל למושל עליון על ארץ ישראל. היה זה בתקופת המרד הערבי הגדול ומתחילת כהונתו מקמייקל הסתובב תחת משמר כבד, במונחים של אותם ימים.
לאור עברו הקולוניאלי בסודאן, האמין מקמייקל כי עתיד בריטניה קשור בברית עם העולם הערבי. את העניין היהודי לא הכיר, והיהודים נראו לו כנטע זר ומפריע במזרח התיכון. בהשקפתו זו הפך מקמייקל להיות לנציב העליון העוין ביותר כלפי היישוב היהודי מבין הנציבים העליונים, במיוחד התבטא הדבר בפרשת הוצאתו להורג של שלמה בן יוסף, כשלא נעתר לבקשות הסוכנות היהודית וזאב ז'בוטינסקי לחוס על חייו. בהשפעתו אישר מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל את עונש המוות שהטיל עליו בית הדין הצבאי ובן יוסף הוצא להורג ב-9 ביוני 1938. תחת שלטונו רצח קצין המשטרה הבריטית ג'פרי מורטון את אברהם שטרן (יאיר), מפקד הלח"י, לאחר שנתגלה מקום מחבואו ב-12 בפברואר 1942, דבר שהיה בגדר הוצאה להורג ללא משפט.
בדצמבר 1941 הושמה בהסגר בנמל איסטנבול אוניית המעפילים "סטרומה". האונייה, ועליה 769 מעפילים, פליטים רומנים הנמלטים משואת יהודי רומניה, נשלחה אל חופי הים השחור, לאחר שבמשך עשרה שבועות נעשו מאמצים לאפשר את הגעתה אל הארץ, ועליית הפליטים שעליה, אך השלטונות הבריטים לא איפשרו כניסת העולים, אף אם יקוזז מספר העולים ממכסת הסרטיפיקטים. לאחר עשרה שבועות בהסגר, בפברואר 1942 נשלחה האונייה ללב ים. בהיותה בלב ים טובעה האונייה, כפי הנראה בטעות, על ידי צוללת רוסית, ו-768 מנוסעיה ירדו למצולות. בעקבות פרשה זו פירסמו המחתרות את הכרוז הבא, הנושא את תמונתו של מקמייקל, בנוסח כרוזי ה"מבוקש" שפורסמו באשר ללוחמי המחתרות עצמם:
ב-8 באוגוסט 1944 ניסו אנשי הלח"י להתנקש בחייו, אך נכשלו בכך. עשרה לוחמים בפיקודו של יהושע כהן ארבו לו על הכביש הראשי ביציאה מירושלים, בסיבוב חד ליד הכפר ליפתא, כשהם מוסווים למודדי כבישים. בהגיע מכוניתו של הנציב, ומלפניה ומאחוריה מכוניות משטרה ובהן שוטרים חמושים, זרקו אנשי הלח"י בקבוק מולוטוב לכביש, שיצר חומת אש שעצרה את השיירה, ופתחו לעברה באש מקלעים. נהגו של הנציב הצליח למלט את המכונית לשטח ראות מת מעבר לצלע ההר וחיי הנציב נצלו, אך אשתו נפצעה.
זמן קצר לאחר מכן הוצב מקמייקל במלאיה (כיום מלזיה) ובשנת 1946 שירת שנה אחת במלטה. 
מקמייקל נפטר בקנט, בריטניה.
דוד בן-גוריון אמר עליו:
מקמיקל הוא פקיד קולוניאלי שלא מהחשובים ביותר. אין לו כל יחס לארץ הזאת ולתושביה. לא ליהודים ולא לערבים. הארץ בעיניו אינה אלא חומר לניצול, ואת תפקידו היחיד הוא רואה במילוי הוראות הממשלה ושמירת האינטרסים האימפריאליים. שאיפותיהם, ריבותיהם וחייהם של התושבים - גם של היהודים וגם של הערבים אינם נוגעים לו. הם בעיניו רק אובייקט לשלוט בהם. הוא ממלא באמונה את פקודות ממשלתו מבלי לנסות לעצב את כיוונן מבחינה מדינית או אנושית
פא תאט לואנג

פא תהאד לואנג (בלאית: ທາດຫຼວງ, "הסטופה הגדולה") היא מקדש בודהיסטי בויינטיאן שבלאוס.
המקדש נבנה במאה ה-16 על שרידים של מקדש קמר שהיה במקום מהמאה ה-13. מקדש הקמר נבנה על שרידים של מקדש הודי מהמאה השלישית שנבנה על ידי מיסיונרים בודהיסטים שהגיעו מהאימפריה המאורית, וככל הנראה נשלחו על ידי הקיסר אשוקה.
המקדש ניזוק במהלך הפלישה התאילנדית במאה ה-19, אולם שוקם מאוחר יותר. המקדש הפך לסמל הלאומנית הלאית, ומופיע על סמל לאוס.
H.A.T.E.U.

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מריה קארי, כריסטופר סטיוארט ודה-דרים, והופק על ידי על ידי קארי, סטיוארט ודה-דרים. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום Memoirs of an Imperfect Angel.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו של האלבום בו נכלל.
טיבידאבו

טיבידאבו (בקטלאנית וספרדית: Tibidabo) הוא הר בגבולה המערבי של העיר ברצלונה שבקטלוניה שבספרד. גובה ההר 512 מטרים, והוא מהווה את הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי סרה דה קולסרולה המשתרע צפונית מזרחית לברצלונה בין הנהרות בסוס ולוברגאט.
בשל גובהו הרב ניתן לראות את ההר מכל רחבי העיר ברצלונה.

אתרים בעלי חשיבות

על ההר מצויים פארק שעשועים (Parc d'atraccions Tibidabo) פופולרי המנוהל על ידי עיריית ברצלונה, וכן תורן טלוויזיה - הטורה דה קולסרולה שגובהו 288 מטרים ובו משקפת תצפית (בגובה 135 מטרים מעל פני הקרקע). בהר מצויה בזיליקת הלב הקדוש הצופה על העיר ברצלונה והנראית למרחוק.
בזיליקת הלב הקדוש נבנתה בין השנים 1902-1961 בסגנון אדריכלות נאו-גותי, והיא למעשה העתק של בזיליקת הלב הקדוש (סקרה קר) שבעיר פריז.
פארק השעשועים נבנה בשנת 1901 יחד עם הפוניקולר המוביל אליו. היוזמה להקמת פארק השעשועים הייתה יוזמה של הרוקח סלבדור אנדרו (Salvador Andreu). בשנת 2000 נרכש הפארק על ידי עיריית ברצלונה לאחר שפשט רגל.

תחבורה

אל הגבעה ניתן להגיע בפוניקולר ובאוטובוסים.
אליעזר הגר (דמשק אליעזר)

רבי אליעזר הגר (כ"ב בשבט ה'תרנ"א, ינואר 1891 - ב' באלול ה'תש"ו, אוגוסט 1946) היה אדמו"ר וראש ישיבה בויז'ניץ. מכונה "הדמשק אליעזר" על שם ספרו.

קורותיו

נולד לרבי ישראל הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, ולהינדא בתו של רבי מאיר הורוביץ, ה"אמרי נועם" מדז'יקוב. נקרא על שם סבה של אמו, רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב. בשנת תרס"ז נישא לחוה, בתו של רבי יצחק מאיר השיל מקופיטשניץ. הוסמך להוראה על ידי המהרש"ם מברז'אן ורבי שמואל אנגל מרדומישלא.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה ביחד עם חותנו. בשנים אלו עמד בקשר עם גדולי תורה רבים ששהו בווינה בעקבות המלחמה, ובהם רבי אברהם מנחם שטיינברג (בעל "מחזה אברהם") שאף הסמיך אותו לרבנות. 
בשנת תרפ"ב הוכתר כרבה של ויז'ניץ ושנה לאחר מכן הקים את "ישיבת ויז'ניץ" בעיירה. לאחר פטירת אביו בתרצ"ו (1936) החל לכהן כאדמו"ר. בשנת ת"ש נמלט מוויז'ניץ שנכבשה על ידי הרוסים והתיישב בטעמשוואר. שלח משלוחי מזון למען היהודים שהוגלו לביצות טרנסניסטריה והורעבו שם. לשם כך מכר את כל רכושו, כולל שעון היד שלו. הצליח להימלט ולעלות לארץ ישראל בכ"ו בניסן תש"ד (19 באפריל 1944) והקים את ישיבת ויז'ניץ בתל אביב. לאחר מספר חודשים העמיד בראשותה את אחיינו, הרב משה יהושע הגר. זמן קצר לאחר עלייתו לקה בסרטן ושהה במלון באב"ד בירושלים עד לפטירתו בב' באלול ה'תש"ו (1946). נקבר בהר הזיתים סמוך לאוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בלוויה רבת משתתפים. רבי אליעזר הגר לא הותיר אחריו צאצאים ולאחר פטירתו עברו חסידיו לאחיו, רבי חיים מאיר הגר, שעלה לארץ ישראל שנה לאחר מכן. 
רבי אליעזר הגר הרבה לכתוב חידושי תורה, אולם רובם אבדו בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר פטירתו יצא לאור חלק מדברי תורתו בספר "דמשק אליעזר" על התורה (תש"ט) ועל ספר תהלים (תשי"ח). כרך נוסף יצא לאור בשנת תשנ"ד בעריכת נתן אליהו רוט. על שמו נקראו רחובות בבני ברק וברחובות.
המכון הלאומי לחקר הבנייה

נושאי מחקר ופיתוח במכון

הנדסת המבנים: עמידות מבנים בפני רעידות אדמה, תיקון מבנים שניזוקו, הערכת מצב בנייה קיימת, אינטראקציה מבנה-קרקע, שיטות טרומיות מתועשות ושיטות תכן מתקדמות, אופטימיזציה של תכן מבנים, בנייה עם בטונים חזקים במיוחד, מכניקת בטון מזוין, מבנים מרוכבים, מיגון מבנים, בנייה בפלדה ואלמנטי בנייה קלים.
חומרי בנייה וטכנולוגיה: חומרים פולימריים וביטומנים, קורוזיה וקיים, תיעוש ועבודות גימור בבנייה, מיקרו מבנה של חומרי בנייה, תכונות חומרי בנייה, בטונים משורייני סיבים, בטונים בעלי חוזק גבוה, ניתוח ופיתוח חומרי בנייה ומוצרי בנייה חדשים, מחזור חומרים, שימוש בפסולות, שימוש בפצלי שמן, שימוש אפר פחם, שיפור צמנט ומוצריו.
בתחום ניהול וכלכלת הבנייה, המכון חוקר את העלויות השונות של שיטות בנייה ותקנים, עלות מחזור חיים של חומרים, שיטות בנייה וציוד, ניהול אתרי בנייה, ארגון ובקרה, שיטות ניהול, יישום מערכות מידע ממוחשבות ואינטליגנציה מלאכותית בבנייה, מערכות תיב"ם, תיעוש הבנייה, ייעול המימוש של פרויקטים וחיזוי טכנולוגי.  
בתחום התפקוד הכולל של מבנים, נבדקים הנושאים הבאים: שילוב היבטים אדריכליים והנדסיים בבנייה, בדיקות מעטפת הבניין, מערכות אלקטרו-מכניות ומערכות סניטאריות במבנים, בנייה קלה, פיתוח שיטות בדיקה לתפקוד מבנים, בניינים אינטליגנטיים, פיתוח דרישות המשתמש לתפקוד פנים, הערכות שיטות בנייה, עמידות באש, תפקוד אקוסטי, איכות אוויר פנים, ניצול אנרגיית השמש, תפקוד תרמי.
רודריק כריסטופר מסגרייב

רודריק כריסטופר מסגרייב (באנגלית: Roderick Christopher Musgrave; ‏ 1914 – 22 ביולי 1946) היה קצין בבולשת הבריטית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. לאחר מכן שימש כסגן המושל של מחוז לוד שמושבו בתל אביב ומשם עבר לירושלים לשמש כעוזרו של המזכיר הראשי של ממשלת המנדט. נתגלה כאוהד של היישוב היהודי והציונות. נהרג בפיצוץ מלון המלך דוד.

בבולשת הבריטת

רודריק כריסטופר מסגרייב הגיע לארץ ישראל בשנת 1936 בהיותו בן 22, על מנת לשרת כשוטר. הוא הוצב לבולשת הבריטית. לאחר שארתור פרדריק ג'יילס נתמנה כמפקד הבולשת בשנת 1938 הוא נתמנה להיות אחד מעוזריו. 
בשנת 1939 התגברה תנועת ההעפלה לארץ ישראל, זאת בשל המגבלות על העלייה שהוטלו על ידי הספר הלבן ובעיקר בשל בריחת היהודים מהמדינות שהיו תחת שלטון או חסות הנאצים. אנשי משטרת המנדט והבולשת הבריטית הגבירו את מאבקם בהעפלה. עד חודשי האביב של 1939 לא הצליחו אנשי המשטרה והבולשת לעצור אלא ספינות מועטות בלבד. מאז החלו שלטונות המנדט לשכלל את רשת השמירה והתארגנה חטיבה מיוחדת של הבולשת לטיפול בהעפלה ומסגרייב נתמנה למפקדה. לרשותו עמדו כמה בריטים דוברי עברית ומספר מלשינים יהודים. ספינות מלחמה וסירות משמר מהירות הוזעקו לחופי הארץ ובחודשי הקיץ של אותה שנה הצליחה ממשלת המנדט לצמצם את תנועת ההעפלה, אולם התנועה לא נפסקה והפכה לחלק מן המאבק של היישוב בגזירות הספר הלבן.

במינהל האזרחי

בשנת 1942 התמנה מסגרייב לסגן מושל מחוז לוד בדרגת סגן ניצב ומשרדו היה בתל אביב. הוא התגלה כאוהד של המפעל הציוני, וקשר קשרי ידידות אישיים עם ראש העיר ישראל רוקח, כאשר שלטונות המנדט נקטו בפעולות אלימות נגד ארגוני המחתרת, ניהל מסגרייב שיחות ידידותיות עם אנשי ההגנה והאצ"ל כדי לרכך את העימות.
מסגרייב זכה לפופולריות בעיר, הוא התרשם מחיי התרבות של העיר, המוזיקה והתיאטרון ומאורח החיים הססגוני בעיר. כסגן המושל נהג לאשר תוכניות בינוי בעיר ולהענות לדרישות שכר של עובדי העירייה ומורים שהובאו בפניו.

סוף דרכו

בחודש מאי 1946 עבר מסגרייב לירושלים כדי לשרת במזכירות הכללית של ממשלת המנדט בתור עוזר המזכיר הראשי. עזיבתו את תל אביב עוררה צער בקרב מכריו בעיר ולרגל עזיבתו ערכה עיריית תל אביב מסיבת פרידה חגיגית לכבודו. מסגרייב לא האריך ימים בתפקידו החדש. שבועיים לאחר היכנסו לתפקיד הוא נספה כאשר האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, אותו שכרו שלטונות המנדט הבריטי כדי לשמש למקום מושבו של מינהל השלטון המנדטורי. מסגרייב היה אחד מ־91 האנשים שנהרגו בפיצוץ, מהם 28 בריטים, ו־17 יהודים. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון.
למפרט מהרספלד

למפרט מהרספלד (בגרמנית: Lampert von Hersfeld; בצרפתית: Lambert d'Hersfeld; בערך 1024–1088) היה כותב דברי הימים שיצירתו "רשומות היסטוריות" (Annals - אנלים) נודעה כמקור עיקרי להיסטוריה של גרמניה ושל האימפריה הרומית הקדושה במשך המאה ה-11.

ביוגרפיה

למפרט נולד בתורינגיה או בפרנקוניה. ב-15 במרץ 1058 הפך לנזיר במנזר הרספלד של מסדר הבנדיקטינים (שחורבותיו נמצאות כיום בעיירה באד הרספלד במדינת הסן בגרמניה), וב-16 בספטמבר של אותה שנה הוסמך ככומר בעיר אשאפנבורג בבוואריה ולכן יש מקומות בהם מתייחסים אליו כלמפרט מאשאפנבורג. באותה שנה עלה לרגל לירושלים וביקר במספר מנזרים של הבנדיקטינים. ב-1059 שב לגרמניה ושימש כספרן וכמורה בסמינר לכמרים בהרספלד.
ב-1071 ביקר במנזרים של זיגבורג ושל זאלפלד כדי להתחקות אחר הרפורמות  מייסודו של מנזר קלוני שבצרפת. היות שהיה תומך נלהב של תקנון בנדיקטוס, למפרט מהרספלד התנגד לרפורמה זו. ב-1077 נאלץ לעזוב את הרספלד בגלל תמיכתו באפיפיור גרגוריוס השביעי במאבקו נגד היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא עבר לבישופות האזונגן (כיום העיר צירינגן במחוז קאסל במדינת הסן בגרמניה). ב-1078 כתב את יצירתו "רשומות היסטוריות", וב-1082 התמנה לאב הראשון של מנזר האזונגן.
תה שעורה

תה שעורה (ביפנית: 麦茶, תעתיק mugicha; בסינית: 大麦茶, פיניין: dàmàichá או 麦茶 פיו-יין màichá; ובקוריאנית 보리차, תעתיק Boricha) או תה שעורה קלוי הוא משקה ללא קפאין שעשוי מגרעיני שעורה, אשר נפוץ במטבחים הסינים, היפנים, והקוריאנים. הוא משמש גם כתחליף ללא קפאין של קפה אמריקאי. מי שעורה הוא גם משקה הנפוץ בבריטניה.