google/wiki40b huggingface dataset:
מסאקו, קיסרית יפן

חייה

אביה היה דיפלומט והמנהל הכללי של משרד החוץ היפני. כשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה למוסקבה, וכשהייתה בת חמש עברה המשפחה לניו יורק.
בשנת 1971 חזרה ליפן, למדה בבית ספר נוצרי, והתמחתה בשפות צרפתית וגרמנית. בשנת 1979 עברה עם משפחתה לארצות הברית, בה סיימה את לימודי הכלכלה בהרווארד.
לאחר קבלת התואר חזרה ליפן, ולמדה באוניברסיטת טוקיו, כדי להתכונן לבחינות למשרד החוץ היפני. מתוך 800 המועמדים התקבלו רק 28: שלוש נשים, כולל מסאקו, ועשרים וחמישה גברים. היא התחילה בפיתוח קריירה מקצועית במשרד החוץ, וסירבה להצעת הנישואים של יורש העצר, מתוך רצון להתקדם בקריירה הדיפלומטית.

נסיכת יפן

לאחר שניאותה להצעת הנישואים השלישית של יורש העצר, הזוג נישא ב-9 ביוני 1993. לזוג נולדה בת, הנסיכה אייקו, או הנסיכה טושי, ב-1 בדצמבר 2001. לידת הבת, שמונה שנים לאחר הנישואים, עוררה ביפן את הוויכוח האם יש לשנות את הסעיף בחוקה כך שאישה תוכל לעלות על כס החרצית.
הנסיכה מסקו נעלמה מעין הציבור מאז 2002, כשדווח שהיא סובלת מהפרעות רגשיות. ב-2004 אובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות המתבטאת בקשיים בהתמודדות עם מצבי לחץ, שנובעים מאירועים או משינויים משמעותיים בחיים. הנסיכה נמצאת בתהליך שמיועד לשקמה ולשפר את מצבה. לדבריה, מצבה אכן משתפר, ורופאיה טוענים שבין הגורמים לכך, נמצאת העלאת תדירותן של הופעותיה הציבוריות.
ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו.
דוריה (כדורגלן)

קריירת מועדונים

ב-27 במאי 2012 דוריה ערך את הופעת הבכורה שלו בבוטפוגו, בניצחון קבוצתו נגד קוריטיבה בתוצאה 3-2 במסגרת ליגת העל הברזילאית. ב-1 בספטמבר 2014 חתם במארסיי, ובהמשך העונה הושאל לסאו פאולו. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לגרנדה הספרדית. ב-27 בינואר 2018 הושאל למלאטיספור הטורקית. ב-27 ביולי 2018 חתם בסנטוס לגונה המקסיקנית.

קריירה בינלאומית

דוריה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל ב-6 באפריל 2013, כשהחליף את דדה בדקה ה-87 במשחק נגד נבחרת בוליביה. בחודש יוני 2013 זומן דוריה לנבחרת ברזיל עד גיל 20 כקפטן הנבחרת שזכתה בטורניר טולון 2013.
קורו ספצאטו

קורו ספצאטו או קורי ספצאטי (באיטלקית: Coro spezzato או Cori spezzati, בתרגום: "מקהלה מפוצלת" או "מקהלות מפוצלות" או "נפרדות") הוא סוג של שירה כנסייתית שבה מנגינות עצמאיות של לחן פוליפוני מתחלקות לסירוגין במעין דו-שיח בין שתיים מקהלות או יותר, הנמצאות לעיתים קרובות במרחק זו מזו בתוך הכנסייה. לפעמים ברגעי שיא או בסיום היצירה המקהלות (למשל ב"דוקסולוגיה" כגון Gloria patri ו-"saeculorum.Amen") מתאחדות בזימרה ושרות ביחד. נקרא גם קורו באטנטה (Coro battente), 
סוג זה של שירה דו-מקהלתית או רב-מקהלתית התפתח במאה ה-16 בעיקר בוונציה ובסביבתה והוא נחשב לפסגת הטכניקה של סגנון פוליכורלי (דו-מקהלתי או רב-מקהלתי). 
תנאי בזיליקת סן מרקו בוונציה סיעו במיוחד להיווצרות סגנון זה הודות לשני יציעי מקהלה, אחד מכל צד של המזבח הראשי של הכנסייה והמצוידים כל אחד בעוגב משלו.
מקור טכניקת ההלחנה הזאת הוא באנטיפוניה של השירה הנוצרית במאות הראשונות של הכנסייה הרומית והיא שימשה בהתחלה בזמרת התהלים. קדמה לה גם כן שיטת ה alternatim, שבה שרו מונודיות גרגוריאניות ולחליפין קטעים פוליפוניים בביצוע מקהלה נוספת או עוגב. 
אולם "קורי ספצאטו" האופייניים לרנסטנס ביצעו מוזיקה פוליפונית, שבה כל מקהלה נפרדת שרה קטע עצמאי, שונה במודוס ובמקצב, לפעמים קטעיהם נפגשים או חופפים תוך כדי דו-שיח מתמיד ואחיד. 
ובדרך כלל השתמשו במקהלות קטנות, למשל של 4 קולות כל אחת (קנטוס, אלטוס, טנור, באסוס). 
עם ממציאי הסגנון הזה נמנו פרה רופינו בארטולוצ'י די אסיזי שהיה מנהל קפלה (magister cappellae) בפדובה ובויצ'נצה, פרנצ'סקו סנטה קרוצ'ה מפדובה, וניקולו אוליבטו הצרפתי, כשהשניים האחרונים ניהלו את הקפלה של קתדרלת טרוויזו., גספרו דה אלברטיס בברגמו וג'ורדנו פאזטו, ממשיכו של בארטולוצ'י בקתדרלה של פדובה. 
בהמשך הצטיין בסגנון זה אדריאן וילארט (Salmi appartenenti alli Vesperi למקהלה ולשתי מקהלות, ונציה, גרדאנו, 1550).מלחינים אחרים של קורי ספצאטי שפעלו בוונציה היו ג'ובאני נאסקו, ג'אמאטאו אזולה, בלדאסארה דונאטו, קלאודיו מרולו, ג'ובאני קרוצ'ה, אנדראה גבריאלי וג'ובאני גבריאלי.
במהלך הזמן השימוש בקורי ספצאטי עבר אל סוגות שונות של מוזיקה פוליפונית כנסייתית כמו מיסות, המנונים, מוטטים.
השיטה שימשה מאוחר יותר באירועים חגיגיים גם מלחינים צפון-גרמנים כמו, למשל, יוהאן קונאו.
הערפד הראשון שלי

עלילת הסרט

עלילת הסרט לועגת לעלילות ספרי דמדומים, ורבות מהדמויות והאירועים מתכתבים עם אלו אשר התרחשו בספרים ובעיבודם הקולנועי. כך, למשל, גיבורת הסרט היא בקה קריין, ומושא אהבתה הוא אדוארד סאלן.
בקה עוברת עם אביה לעיירה ספורקס, שם היא מתאהבת באדוארד, המתגלה כערפד, בן למשפחה הנמנעת מדם אנושי במקום זו שותה דם חיות. כשבקה מבקרת בביתו של אדוארד היא נחתכת באצבעה מנייר, והדבר גורם למשפחה לנטוש את התמכרותם. אדוארד מרחיק את בקה ונוסע לברזיל, שם הוא יוצא עם ליידי גאגא. בקה שבורת הלב מתקרבת לחבר ילדותה ג'ייקוב ווייט, עד אשר זה מתגלה כאדם-צ'יוואווה - קרי, מסוגל להפוך לכלב צ'יוואווה, בדומה לאדם זאב.
אדוארד חושב בטעות שבקה מתה ומחליט שלחייו אין טעם - הוא מחליט לסיים את חייו על ידי חשיפת גופו בטקס הסיום של בית ספר ובכך להביא עליו את חמת זעמם של ה"זולטורי" - שבט ערפדים רב עוצמה המסוגל להורגו. בקה מגלה וממהרת למקום כדי לעצור את אדוארד, אך מתעכבת בעקבות קרב בין נערות מעריצות אדוארד לנערות מעריצות ג'ייקוב, הנאבקות זו בזו בעקבות המחלוקת מי יותר טוב.
בקה מגיע באיחור אך אדוארד ניצל בעקבות ליקוי חמה פתאומי. מנהיג ה"זולטורי" מכריח את אדוארד להפוך את בקה לערפדה, והוא מסכים בתנאי שתינשא לו קודם. היא מסכימה, והוא נושך אותה, אך מיד לאחר מכן מעריצת ג'ייקוב פוגעת בו בראש עם אלה ממוסמרת. לאחר הכתוביות הוא קם ומוציא את האלה מראשו, ובקה, שהפכה לערפדה, תוקפת את מעריצות ג'ייקוב.
הקליניקה לפרקטיקה ומדיניות סביבתית

צוות אקדמי אחראי

פרופ. אורן פרז: מרצה אחראי
מרצה בכיר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בעל תואר דוקטור למשפטים מטעם בית הספר לכלכלה של לונדון.
ראש הקליניקה הסביבתית של הפקולטה למשפטים שהוקמה על ידו בשנת 2001. חבר בוועדה הציבורית לעניין מדד מעלה (ובתת הוועדה לענייני איכות הסביבה).
עו"ד יותם שלמה: מנהל הקליניקה.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית ותואר שני מאוניברסיטת מלבורן שהתמקד במשפט בינלאומי ופיתוח בר-קיימא.

אוניברסיטה ירוקה

ניתוח משמעות המונח אוניברסיטה ירוקה וקידומו באוניברסיטת בר-אילן. מתן דגשים על כך שאנו חלוצים בארץ בתחום זה, קיום פגישה עם אנשים באוניברסיטה ליצירת שולחן עגול עם בכיריה ומחקר משווה לגבי אוניברסיטאות בעולם. הפרויקט רואה במשימה זו קביעת קריטריונים שעשויים לשמש מודל עתידי ליתר המוסדות האקדמיים בארץ.

השדולה הסביבתית בכנסת

בשדולה הסביבתית בכנסת עוסקים צוותים של סטודנטים מהקליניקה הסביבתית בפניות ציבור בתיבת הדואר האלקטרוני של השדולה. פניות אלה מטופלות מול הגורמים המתאימים ותוך הדגשת הפן המשפטי הנוגע לעניין. כמו כן פועל הפרויקט בהפניית שאילתות ובקידום הצעות חוק בנושאים סביבתיים, המוגשות לאחר מכן להצבעה בכנסת.

חוק החברות הממשלתיות (חובת דיווח חברתי-סביבתי)

מטרת הצעת החוק שהוגשה על ידי הקליניקה הסביבתית, באמצעות חברי הכנסת דב חנין וניצן הורוביץ הינה לעודד חברות ממשלתיות (המהוות חלק נכבד בכלכלה הישראלית), לגלות אחריות חברתית-סביבתית ולפעול לקידום נושאים אלה. אחריות חברתית-סביבתית משמעותה שאותן חברות ממשלתיות יבחנו את פעילותן במבט רחב הסוקר את מכלול ההשפעות של פעילותן. הצעת החוק מציעה לתקן את חוק החברות הממשלתיות בדרך שתחייב את החברות הממשלתיות להגיש יחד עם הדיווח הפיננסי השנתי גם דיווח חברתי-סביבתי ובו פירוט הפעולות בהם נקטה החברה בתחומים אלו. בדרך זו יוותר בידי החברות הממשלתיות חופש הבחירה באילו דרכי פעולה לנקוט בהקשר הרחב של אחריות חברתית-סביבתית, אך הן יחויבו לפעול בדרך של שקיפות ציבורית ודיווח מסודר על פעילותן.

חינוך סביבתי ואתר הקליניקה

במסגרת פרויקט החינוך הסביבתי, הסטודנטים מעבירים שיעורים בנושאי סביבה ומשפט בבתי ספר יסודיים. בנוסף, הסטודנטים מעדכנים ומשפרים את אתר האינטרנט של הקליניקה.

בג"ץ תקנות הרעש

הגשת בג"ץ בגין אי התקנת תקנות באולמות בדיסקוטקים: במסגרתו התבצעה הוצאת בקשה לוועדה בין משרדית במשרד הפנים, להוספת פעילות "הרקדות פומביות" כפריט נוסף בצו רישוי עסקים (תחת עינוג ציבורי- פריט 7.7) לאור התכלית המשותפת לפעילות זו ולעסקים אשר חוסים תחת הצו (כגון תהלוכות, מצעדים וכו'). כמו כן נבחנים פעולות באפיקים משפטיים נוספים.

פרויקט תחנות הדלק

הגשת עתירה מנהלית במסגרת חוק חופש המידע, בנוגע לחומרים מזהמים הנפלטים מתחנות דלק. המידע המבוקש נופל בגדרי ס 6א לחוק חופש המידע, "מידע על חומרים שנפלטו, שנשפכו, שסולקו, או שהושלכו לסביבה." עד ליום הגשת העתירה לא התקבל המידע המבוקש.
אומיד ג'לילי

חייו האישיים

אומיד, יליד אנגליה, נולד לזוג הורים ממוצא איראני, בני הדת הבהאית, מהם למד והפך לבן הדת הבהאית. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת אלסטר שבעיר קולריין, צפון אירלנד, שם פנה ללימודי אנגלית, ותיאטרון.

קריירה קומית

הצלחתו המשמעותית הראשונה החלה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1995, שם ביצע הופעה תחת השם "בעל חנות הקבב השמן" ובשנת 1996 בהופעה "הערבי והיהודי".
אומיד ג'לילי החל להופיע במדינות רבות כגון אוסטרליה אירלנד דנמרק קנדה גרמניה וארצות הברית, שם ביצע 22 פרקי סיטקום עם השחקנית וופי גולדברג ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
בשנת 2006 לקחה רשת הטלוויזיה הבריטית SKY את אומיד לתוכנית הטלוויזיה של ערב שבת אודות פרמיירות סרטים, ולסיבוב הופעות בשם "ללא אג'נדה" בשנת 2007, שעמד על 23 הופעות.
ב-18 במרץ 2007 נבחר אומיד ג'לילי למקום השישים בדירוג מאה הקומיקאים של ערוץ 4 הבריטי. עקב כך, ב-26 באוקטובר 2007 קיבל תפקיד מנחה בשעשועון הפוליטי של ה-BBC "האם יש לי חדשות בשבילך".

קריירת משחק

אומיד ג'לילי הופיע בתפקידי משנה בכמה סרטים ידועים כגון "שודדי הקאריביים: סוף העולם", "גלדיאטור", "המומיה", "נוטינג היל", סרט ג'יימס בונד "העולם אינו מספיק", "סקס והעיר הגדולה 2", ו"משחקי ריגול".
אומיד נוהג לומר כי דמויותיו תמיד מאובחנות כים-תיכוניות, כגון האזרבייג'אני מסרט ג'יימס בונד "העולם אינו מספיק", אך גם בהופעותיו הוא מגלם דמויות מסוג זה על ידי הקצנת אופיין בצורה קומית.
בשנת 2011 יצא הסרט הקומי "הכופר", בכיכובם של ג'לילי והשחקן הישראלי יגאל נאור. כאן מגלם אומיד דמות יהודי המגלה את מורשתו בגיל מאוחר.

הקומדיה היהודית-מוסלמית

בסרט הקומי "הכופר", אשר יצא בשנת 2011, גילם אומיד את דמותו של מחמוד המוסלמי אשר חי בלונדון, המגלה להפתעתו כי אומץ בגיל קטן, וכי מוצאו הוא בכלל יהודי. במהלך הסרט הוא חוקר את מורשתו היהודית בעזרת נהג מונית יהודי אמריקאי בשם לני, המגולם על ידי השחקן ריצ'רד שיף. הרבה בדיחות אנטישמיות מסופרות בעלילה על ידי נהג המונית היהודי, אך במיוחד מתאזנת עלילת הקומדיה עם הופעתה של דמות המטיף המוסלמי הקנאי בטירוף, שמגלם השחקן הישראלי יגאל נאור.
דבורה דימנט

דבורה דימַנְט (נולדה ב-1939) היא פרופסור אמריטה לספרות בית שני ולמקרא באוניברסיטת חיפה. דימנט היא מבכירי החוקרים של מגילות ים המלח וספרות ימי הבית השני, זוכת פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תש"ע-2010 על ספרה "כלים שלובים: מגילות מדבר יהודה וסִפרות ימי הבית השני", ועל מפעל חייה במחקר המגילות.

ביוגרפיה

דבורה דימנט נולדה בשנת 1939 בירושלים. עברה בצעירותה עם הוריה לחיפה שם סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי. שימשה כקצינת ת"ש בשירותה הצבאי. לתואר ראשון למדה קבלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, והייתה מתלמידותיו של גרשם שלום. בשנת 1974 קיבלה תואר דוקטור בחקר המקרא מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' דוד פלוסר (כותרת הדיסרטציה: "מלאכים שחטאו במגילות מדבר יהודה ובספרים החיצוניים הקרובים להן"). היא חקרה, לימדה והרצתה באוניברסיטת חיפה במשך 30 שנה.
פרופ' דימנט משמשת כיו"ר ועדת פרס ישראל בתחום חקר מדעי היהדות.

חקר מגילות ים המלח

פרופ' דימנט נמנית עם הדור הראשון של חוקרי מגילות מדבר יהודה, והיא מהחוקרים הישראלים הבודדים שההדירו והשתתפו בפרסום הראשוני של קטעי מגילות רבים שנחשפו במערות.
היא תרמה לסיווג של ספריית מגילות ים המלח (ספריית קומראן), ופרסמה ספרים ומאמרים רבים הנוגעים להיבטים שונים בפרשנות למגילות. בנוסף, היא ערכה טקסטים שונים שנמצאו באתר שבמערות קומראן, וביניהם המהדורה הרשמית של החיבורים הפסאודו-אפיגרפיים "פסאודו-יחזקאל" ו"האפוקריפון של ירמיהו ג'".
תחום מחקר מרכזי נוסף של פרופ' דימנט הוא הספר החיצוני "חנוך א'" (חנוך החבשי).
בסמוך לסיום פרסומן של המגילות, ייסדה פרופ' דימנט יחד עם משה בר אשר את כתב העת "מגילות", שיצא לראשונה בשנת תשס"ג בשיתוף אוניברסיטת חיפה ומוסד ביאליק. היא אף שיתפה פעולה עם רינהארד קראץ (Reinhard Kratz) מאוניברסיטת גטינגן בפרויקט הנוגע לפרשנות של הטקסטים מקומראן לספר בראשית.

תרגום

פרופ' דימנט תרגמה מצרפתית את ספרו של המיסטיקן והפילוסוף הארמני-רוסי גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, "סיפורי בעל זבוב לנכדו" .
אגדת פנג הלבן

תקציר העלילה

פנג הלבן הוא כלב זאב המתגורר ביוקון שבקנדה והוא עובר שלל חוויות והרפתקאות בתקופת הבהלה לזהב.
פורשיה סימפסון-מילר

תולדות חייה

נולדה במחוז סנט קתרין בג'מייקה. בשנת 1974 נבחרה למועצת העיר של קינגסטון כנציגת טרנצ'טאון מטעם מפלגת ה-PNP. חברת פרלמנט מאז 1976. בעלת תואר ראשון במנהל ציבורי מאוניברסיטת מיאמי (1997), MBA מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובוגרת התוכנית לפיתוח מנהיגות על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד (1999).
מאז 1989 ובמהלך 17 שנים רצופות בהן הייתה מפלגתה בשלטון כיהנה במספר משרדי ממשלה. בין היתר כיהנה כשרת העבודה, הרווחה והביטוח הלאומי, שרת הספורט, שרת התיירות ושרת השלטון המקומי. ב-2006, בעקבות פרישתו של ראש המפלגה וראש הממשלה המכהן פ. ג'. פטרסון, נבחרה למנהיגת מפלגתה והחליפה אותו במשרת ראש הממשלה, האשה הראשונה במדינתה שכיהנה כראשת ממשלה. בין היתר ביטלה אגרות בריאות לילדים והגדילה את הסיוע הממשלתי למשתכנים בעלי דירה ראשונה. סימפסון-מילר הייתה פוליטיקאית אהובה ומוערכת, אולם המשבר הכלכלי אליו נקלעה המדינה וטיפול כושל בנזקי ההוריקן דין שפגע באי באוגוסט 2007 גרמו להדחתה ולעליית מפלגת הלייבור של ג'מייקה היריבה בראשות ברוס גולדינג בבחירות שנערכו סמוך לאחר מכן. סימפסון-מילר הייתה לראשת האופוזיציה. ב-29 בדצמבר 2011 הובילה סימפסון-מילר את מפלגתה לניצחון בבחירות, על בסיס מצע של אחריות חברתית ושיתוף-פעולה אזורי בין עמי הקריבים. בנוסף לראשות הממשלה החזיקה סימפסון-מילר גם בתיק הביטחון, הפיתוח, המידע והספורט. בפברואר 2016 הפסידה מפלגתה את השלטון בהשיגה מושב אחד פחות מהמפלגה הליברלית המתחרה (32/31) ומילר שבה לראשות האופוזיציה.
כינוי החיבה שלה הוא "Sista 'P'" ("האחות פי", בפטואה).
ב-2012 נבחרה על ידי טיים מגזין לאחד מ-100 האישים המשפיעים ביותר בעולם.
סולימאן חיים

ביוגרפיה

סולימאן חיים נולד בשנת 1887 בטהראן להורים שהיגרו לשם משיראז. הוא גדל בתנאים כלכליים קשים. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי בתלמוד תורה ולאחר מכן בבית ספר נוצרי-מיסיונרי בשם "נור". בשנת 1906 החל ללמוד בקולג' האמריקאי של טהראן  (שנוהל אף הוא בידי מיסיונרים פרסביטריאנים) והצטיין במקצועות שפות וספרות. מעט לאחר שהשלים את לימודיו, החל בעצמו ללמד אנגלית בקולג' האמריקאי.
בהשפעת המיסיונרים, נמשך לתקופה קצרה בנעוריו לנצרות, אך בהשפעת רבי חיים מורה (1872–1942) דבק ביהדותו ובהמשך אף הפך להיות מעורב בענייני הקהילה היהודית ופעיל למען הציונות, וכך נותר כל חייו.
חיים עבד כמתרגם עבור חברת הנפט האנגלו-איראנית עד הלאמתה בידי הממשל האיראני בשנת 1951, אז הפך למנהל ענף הרכש של החברה. לאורך כל אותה תקופה הוא עסק באדיקות בחיבור מילונים פרסיים דו-לשוניים: פרסי–אנגלי, אנגלי–פרסי, פרסי–צרפתי, צרפתי–פרסי ועברי–פרסי. לצורך חיבור המילונים הוא הסתייע באחים יצחק ויהודה ברוכים. מילוניו של סולימאן חיים יצאו מחדש במהדורות רבות, בפרט המילון הפרסי-אנגלי, שהוא הגדול מביניהם, ונותרו מילונים סטנדרטיים ובני-סמכא עד ימינו. המילונים ידועים בשמם הקיבוצי "פרהנג חיים" (فرهنگ حییم; 'מילון חיים'). המילון העברי–פרסי יצא לאור בירושלים בשנת 1966, ושוב במהדורה חדשה בשנת 1980, והיה המילון העברי-פרסי המודרני הראשון. במשך שנת הדפסת המילון (1965-66) גר חיים בישראל על מנת לעסוק בעריכת המילון ובהגהתו. את ההצעה לחיבור המילון העלה לראשונה בפני חיים נשיא מדינת ישראל לשעבר יצחק בן צבי, והוא נועד בעיקר לעולים חדשים מאיראן. חיים שקד גם על חיבור מילון פרסי–עברי, אך לא הספיק לפרסמו.
מלבד פועלו כמילונאי, הוא חיבר מספר מחזות בפרסית שהוצגו בידי להקות של צעירים יהודים בקרב הקהילות השונות של איראן בשנת 1921 ושוב בשנים 1941–1946. מחזותיו התבססו בעיקר על יצירותיהם של המשוררים היהודים-הפרסים מולאנא שאהין ועמראני, הגדולים שבמשוררי יהודי פרס מימי הביניים המאוחרים, ועסקו בסיפורי התנ"ך. בין מחזותיו: "ארדשיר ואסתר", "רות ונעמי" ו"יוסף וזוליכה". בנוסף, הוא חיבר ספר שקיבץ משלים פרסיים לצד תרגומם לאנגלית. הוא גם חיבר ותרגם ערכים אנציקלופדיים בנושאי יהדות ויהודי איראן עבור האנציקלופדיה הפרסית  וחיבר שירה פרסית, שאותה פרסם מעל דפי עיתונים יהודיים-איראניים כגון "הגאולה" (1920–1923), "החיים" (1922–1926), "העולם היהודי" (عالم یهود; 1945–1947) ו"סיני" (1949–1950).
סולימאן חיים נפטר בטהראן בשנת 1970, בגיל 83. הוא היה נשוי ואב לשישה ילדים.
תיאו והוגו

תקציר העלילה

תיאו (ג'ופרה קוט) והוגו (פרנסואה נמבוט) הם שני גברים הומואים שנפגשים לראשונה בחדר חושך בגיי בר. במהלך השעתיים שמיד לאחר מכן השניים לומדים להכיר אחד את השני, תוך כדי שהם הולכים ורוכבים על אופניים בצפון-מזרח פריז, מבקרים בבית חולים, נוסעים ברכבת התחתית של פריז ומשוחחים שם עם אחת הנוסעות, מבקרים בדירתו של אחד מהם, נפגשים עם מוכר בדלפק של מסעדת אוכל מהיר ועוד. עלילת הסרט מתרחשת בין השעות 4:27 לפנות בוקר לבין 5:59 בבוקר.

פרסים ומועמדויות

הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, לרבות פרס הסרט הטוב ביותר ופרס השחקן הראשי הטוב ביותר, במספר פסטיבלי סרטים בינלאומיים, לרבות בברלין, שיקגו וסן דייגו.
יעקב טוקר

יעקב (ג'ייק) טוקר (תרנ"ז, 1896 – י"א באדר תר"פ, 1 במרץ 1920) היה  מהרוגי מאורעות תל חי.
טוקר נולד בעיירה גוניונדז הסמוכה לביאליסטוק שבפולין (אז במערב תחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). התחנך בחדר, ועקב מחלת אביו כבר מגיל צעיר נשא בעול המשפחה, סייע לאמו בחלוקת חלב ולמד את מלאכת הטוויה. בהיותו בן 15 נפטר אביו. לקראת גיוסו לצבא הפליג לאחיו הבכור בארצות הברית, ושם התנדב באפריל 1918, בעת מלחמת העולם הראשונה, לגדוד העברי, ובשורותיו הגיע לארץ ישראל. 
עם תחילת מאורעות תר"פ יצא יחד עם חבריו לגדוד זאב וולף שרף ויצחק קנב לסייע ליישובי הגליל העליון. ביום י"א באדר תר"פ נכנסו ערבים לחצר תל חי בטענה כי הם מחפשים חילים צרפתים. במהלך חילופי היריות נפגע ונהרג, אך לא לפני שירה והרג את אחד מראשי התוקפים.
הארי כהן

חייו

כהן נולד למשפחה יהודית בניו יורק. בצעירותו התקבל לעבודה בחברת סרטי יוניברסל לצד אחיו ג'ק כהן.
בשנת 1919 הקים יחד עם אחיו ג'ק ועם ג'ו ברנדט חברה להפקת סרטים בשם "כהן-ברנדט-כהן מכירות סרטים", והיה אחראי על פעילות החברה בהוליווד.
בשנת 1922 הפיקה החברה את סרטה הראשון, ובשנת 1924 שונה שם החברה ל"סרטי קולומביה". כהן שימש כנשיא החברה, וכן כמנהל ההפקה.
בשנת 1934 ליהק לקומדיות שהפיקה החברה את שלישיית הקומיקאים "שלושת המוקיונים" (the Three Stooges), והסרטים הקצרים בהשתתפותם זכו להצלחה רבה.
בתפקידו נתפס על ידי עובדיו כמנהל קשוח ומאיים.
נפטר כתוצאה מהתקף לב בפיניקס, אריזונה.
חלומותיהם החדשים

תמצית העלילה

גדעון שורק, איש "המוסד" בדימוס, בשנות השבעים לחייו, פונה אל אלמה ובר, מפעילת שירות "מחזיר הקלטות קודמות", על מנת שתמיר למדיה דיגיטלית הקלטה שהותירה לו אמו המנוחה. אלמה היא עורכת ספרים שכתבה רומן מצליח אחד, וגדעון מחליט להיעזר בה כמנחה להגשמת חלומו לכתוב רומן היסטורי על המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, שעוררה חרדה רבה בקרב היישוב העברי בארץ ישראל. למערכה זו הייתה שותפה גם אמו של גדעון, לוטה שטרוק, שהתגייסה לצבא הבריטי לפעילות סודית, ובהיותה אם חד-הורית מסרה אותו בתקופה זו למשפחה ארמנית בחיפה, שם עברו עליו שנות ילדותו.
גדעון הוא אלמן ואב לבת בוגרת שניתקה כל קשר אתו, ומתגורר בשכונת נווה מגן שברמת השרון. אלמה, המתגוררת בתל אביב, היא גרושה בשנות הארבעים לחייה ואם לנער בגיל ההתבגרות. בהדרגה מתהדקים הקשרים בין גדעון לאלמה, והם הופכים לנאהבים. בחיפוש אחר חומרי רקע לספרו יוצאים גדעון ואלמה למסעות חקר בחיפה, עיר ילדותו של גדעון, ולייפציג, עיר מגוריה של אמו עד עלייתה לארץ ישראל, שם מארחים אותם דפנה, חברתה של אלמה, ובעלה עקיבא חשמל, השוהה שם לשם מחקר. גדעון לבדו נוסע גם לטורונטו, למפגש עם בת המשפחה הארמנית שבה גדל, ולאנגליה, בניסיון להתחקות אחר פעילות אמו במלחמת העולם השנייה.
בעלילה שזורים זכרונותיו של גדעון מתקופת עבודתו ב"מוסד", שקשריו אתו לא התנתקו כליל. הספר פותח בתיאור כותרות העיתונים, המספרים על היעלמותו המסתורית של גדעון, פרט ההופך את הרומן גם לספר מתח, שתעלומה זו נפתרת בסופו.
חלק נכבד מהרומן מוקדש למאמציו של גדעון לכתוב את ספרו. בסופו של התהליך מקבל גדעון את עצתו של אחד מעמיתיו לשעבר, איש MI6, להסתגר לזמן מה בכפר מבודד בדרום אנגליה, ולהתמקד שם אך ורק בכתיבת ספרו. במהלך הכתיבה משנה גדעון את נושאו של הספר. בזמן זה גם אלמה מתבודדת בדירה במטולה, שאותה קיבלה מחברתה, לשם כתיבת ספרה השני.
טלוויזיה בספרד

שידורי הטלוויזיה בספרד הושקו באוקטובר 1956 כאשר המשדר הציבורי של ספרד, TVE, החל בשידורי קבע. שידורי הערוצים המסחריים נפתחו ב-1990. שידורים בצבע החלו ב-1972 לאחר שנתיים של שידורי בדיקה, וכל התוכניות משודרות בצבע מאז 1977. כיום הטלוויזיה היא אחת מאמצעי המדיה החזקים ביותר בספרד, ועל פי נתוני INE, ל-99.7% מבתי האב בספרד הייתה טלוויזיה בבית בשנת 2008.

שידורי טלוויזיה אנלוגיים

השידורים האנלוגיים בספרד החלו ב-28 באוקטובר 1956. הטלוויזיה הספרדית (כיום LA 1), היה ערוץ הטלוויזיה הראשון, והוא שידר לבדו עד 1966, עת הערוץ השני (כיום LA 2) הושק. שני הערוצים הללו היו היחידים שהורשו לשדר בספרד עד 1982, כאשר הושק ערוץ EITB הושק בארץ הבסקים, ובשנה שלאחר מכן ערוץ TV3 בקטלוניה, ובכך בוטל המונופול של השידור הציבורי על שידורי הטלוויזיה בספרד. ערוצים נוספים הושקו במהלך שנות ה-80, כשכל אחד מהם שידר בחלקים מהמדינה, Nou, Telemadrid, Canal Sur ו-Televisión de Galicia, לפני החוק שחוקק ב-1989, ואפשר הקמת ערוצי טלוויזיה פרטיים.
בשנת 1990 Canal+, Telecinco, Antena 3 הושקו בחודשים ינואר, מרץ וספטמבר בהתאמה, וסיימו את מונופול השידור הציבורי על הטלוויזיה הארצית בספרד. במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 הושקו עוד ערוצים אוטונומיים (רובם ציבוריים, מיעוטם פרטיים), שהקימו יחדיו את פורטה, איגוד הערוצים הציבוריים האזוריים בספרד. כמו כן הושקו ערוצים מקומיים רבים, אשר חלקם יצר את רשת Localia. בתוך גל הקמת הערוצים המקומיים, הוקמו גם עשרות ערוצים מקומיים ללא רישיון. בתגובה הממשלה הכריזה כי תאפשר לערוצים המשדרים מזה זמן רב להמשיך לשדר, אך תחסום ערוצים חדשים שינסו לקום.
במהלך שנות ה-2000 החלו פיילוטים לבדיקת שידורים דיגיטליים בספרד. ב-3 באפריל 2010 הופסקו השידורים האנלוגיים בספרד, אולם עדיין קיימים מספרד ערוצים אנלוגיים קטנים, רובם המוחלט ללא רישיון.

שידורי טלוויזיה דיגיטליים

בחודש מאי 2002 נדרשו מפעילי השירותים הרב-ערוציים בספרד לעבור לשידורים דיגיטליים. ב-30 בנובמבר 2005 הושקה מחדש הטלוויזיה הדיגיטלית הארצית כשירות חינמי המציע 20 ערוצים ו-14 תחנות רדיו, יחד עם 23 ערוצים אזוריים ומקומיים בשפתם.
נמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י

היסטוריה

במקום שכן שדה תעופה קטן אשר הוקם בין 8 ביולי ל-1 בספטמבר 1941 כדי להגן על חופי הים השחור של רוסיה במלחמת העולם השנייה. נמל התעופה נוסד לאחר תום המלחמה, ב-23 בנובמבר 1945, ובשנה שלאחר מכן עשו בו שימוש 17,000 נוסעים. ב-1956 נבנה בנמל טרמינל ונסלל בו מסלול הטיסה הראשון. בשנת 1957 כבר טיפל הנמל ב-35,000 נוסעים ובמטען במשקל כולל של 1,000 טון. במחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו בנמל טרמינל נוסעים (כיום הטרמינל הישן) ומסוף מטען חדשים וכן בית מלון ובו 200 חדרים. ב-1981 החל הנמל לשרת קווי טיסה בינלאומיים. בשנת 2006, לקראת משחקי החורף האולימפיים של אולימפיאדת סוצ'י, הוחלט להפריט את הנמל, וב-20 בנובמבר 2006 הוא נמכר, תמורת סכום של כ-5 מיליארד רובל, לחברת ההשקעות "בייסיק אלמנט" (Basic Element) שבבעלות אולג דריפסקה. בשנת 2009 נחנך טרמינל הנוסעים החדש, ובשנת 2013 נוסף לנמל טרמינל אח"מ.

הנמל

בשדה שני מסלולי טיסה מבטון באורך של 2,890 מטר (06-24) ו-2,200 מטר (02-20), אשר שופצו לקראת המשחקים האולימפיים ונסללו מחדש, והוא מסוגל לטפל במטוסי נוסעים עד לגודל של בואינג 767 ואיליושין Il-96. בטרמינל החדש הותקנו 10 שערי עלייה למטוס, וקיבולת הנוסעים שלו עומדת על 3,800 איש בשעה, ו-4 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2013 עשו 2,427,676 מיליון נוסעים שימוש בנמל התעופה, והוא דורג מבחינה זו במקום השמיני ברוסיה. התחבורה הציבורית אל השדה מבוססת על שירותי אוטובוסים ומוניות שירות, וכן קו הרכבת "אירואקספרס" (Aeroexpress) שנחנך בסוף 2013 ומקשר אותו אל מרכז העיר.
מבפנים

מבפנים, ביטאון תנועת הקיבוץ המאוחד משנת 1927 עד 1982, אשר יצא לאור במתכונת של רבעון. לפני כן, משנת 1923, היה זה ביטאון משק עין חרוד ובהמשך ביטאון תנועת הקיבוצים קיבוץ עין חרוד. לאחר מכן, משנת 1982 ועד 1993 היה "מבפנים" לביטאון התק"ם, בשנה זו התמזג עם יעד והמשיך לצאת תחת השם "מפנה".

תולדותיו

"מבפנים" החל את דרכו באוקטובר 1923 כדף משוכפל שהופץ באופן בלתי סדיר בין חברי משק עין חרוד. בין החודשים אוגוסט לאוקטובר 1927 הופץ במסגרת קיבוצי התנועה שנקראה "קיבוץ עין חרוד", שקדמה לתנועת הקיבוץ המאוחד. עם הקמת תנועת הקיבוץ המאוחד באוקטובר 1927 הפך לביטאונה של התנועה ולשופרו של מנהיגה, יצחק טבנקין. 
עד 1931 המשיך הביטאון לצאת במתכונת דפים משוכפלים ומאז יצא בדפוס. מנובמבר אותה שנה החל לצאת באופן סדיר כרבעון. בשל דרישות פקודת העיתונות המנדטורית והצנזורה יצא גם לעיתים בשמות משתנים כגון "דבר מבפנים", "עלים מבפנים", "אגרת מפנים", "קונטרס מבפנים" ועוד. 
עם עורכי "מבפנים" נמנו משה ברסלבסקי, נחום בנארי, מנחם דורמן, זאב יוסיפון, משה בסוק, שלמה אבן-שושן, אביטל דפנא, זרובבל גלעד, אליעזר ליבנה, אברהם תרשיש ואחרים.
בשנת 1971 הוציאה לאור הוצאת הביבליוגרפיה הקיבוצית מפתח מוער לכל הגיליונות שפורסמו בין השנים 1923–1967 בעריכת מאיר בוכסווילר ודניאל קארפי.
לי אוונס

ביוגרפיה

אוונס נולד במאדרה, קליפורניה. בתקופת התיכון הוא היה בלתי מנוצח וזכה בריצת 440 יארד בשנת 1966 במסגרת AAU מיד בתום לימודיו. שנה מאוחר יותר הוא זכה שוב ב-AAU ובשנת 1968 הוא ניצח גם ב-AAU וגם ב-NCAA.
לי אוונס השיג את השיא העולמי הראשון שלו בשנת 1966 במסגרת רביעיית השליחים האמריקאית שרצה 4x400 מטר בלוס אנג'לס, הרביעייה הראשונה בהיסטוריה שירדה מתחת לגבול 3 דקות וקבעה זמן של 2:59.6 דקות.
אוונס ניצח במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה בשנת 1968 וקבע שיא עולם חדש של 44.0 שניות. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) עצמה הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו תוך ריסוק השיא בתוצאה מדהימה של 43.86 שניות. הוא זכה במדליית זהב שנייה במסגרת רביעיית השליחים 4x400 מטר שקבעה שיא עולם חדש 2:56.16 דקות.
שני שיאי עולם אלו החזיקו מעמד 20 שנה.
לאחר שזכה פעמיים נוספות בריצת 400 מטר ב-AAU בשנים 1969 ו-1972 הוא סיים רק במקום הרביעי במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה וצורף לרביעיית השליחים 4x400 מטר. בגלל ששני האצנים וינסנט מתיו וווין קולטו הפגינו בטקס המדליות כמו טומי סמית' וג'ון קרלוס במשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי, ארצות הברית לא יכלה להציב קבוצת שליחים ולכן בעצם לא השתתף באולימפיאדה.
אוונס הפך למקצוען בשנת 1972.