google/wiki40b huggingface dataset:
ברכת שמואל

ברכת שמואל היא סדרה בת ארבעה ספרים העוסקת בפלפולים על התלמוד בבלי בשיטת בריסק שנכתב על ידי רבי ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת קמניץ.
בשם הספר, "ברכת שמואל", הנציח המחבר את אביו הרב שמואל דוד. הרב ליבוביץ טיפל בעצמו בסידור חידושיו והכנתם לדפוס. בחורף תרצ"ה עסק בכתיבת חידושיו לבבא מציעא, אבל לא הגיע להשלמתם, כי בינתיים פרצה מלחמת העולם השנייה ונפטר ללא שזכה לראות את חידושיו בדפוס.

תוכן הספר

הספר נחשב לקשה יחסית, מכיוון שבניגוד להסברתו של רבי ברוך בער, כתיבתו הייתה בקיצור נמרץ ובביטויים מיוחדים.
רבי ברוך בער היה דייקן בדבריו. כתב על כך חתנו רבי ראובן גרוזובסקי: "היה אצלו עיקר גדול באיזה אופן ובאיזה מילים להביע את הקושיא והתירוץ או את החקירה, ולזאת בכל פעם שחקר את אותה החקירה עצמה הייתה בעיניו כחקירה חדשה, ואם הביעה במילים אחרות או שנתווספה אצלו איזו הרגשה חדשה נחשב הדבר בעיניו כדבר חדש וחידוש הפלא."
בישיבות רבות נחשב הספר לאחד מספרי היסוד מבין ספרי האחרונים.
בתשע"ח יצא כרך נוסף מכתב ידו, "כתבי ברכת שמואל - על מסכת שבת", שנערך על ידי נכדו, הרב עוזיאל ליבוביץ.

ספרי עזר

נכדי המחבר הוציאו את "חידושי ושיעורי רבי ברוך בער", שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידי תלמידיו. הספר נועד בעיקר להסביר את שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידו ב"ברכת שמואל".
אברהם ברוך

ביוגרפיה

אברהם ברוך רוזנשטיין (לימים השמיט את שם משפחתו היידי והפך את שמו הפרטי השני, העברי, לשם משפחתו) נולד בדצמבר 1881 בעיירה נובידבור שבפלך ורשה, פולין הרוסית.
את הדוקטורט שלו קיבל מאוניברסיטת וינה. הוא היה ציר לקונגרס הציוני השמיני מטעם העיר ורשה. בראשית שנת תרס"ט (1908) עלה לארץ ישראל והיה מהמורים הראשונים בגימנסיה העברית הרצליה. בשנת 1912 היה ממייסדי הסתדרות מורי בתי הספר התיכוניים בארץ ישראל. בשנת 1918–1919, בהיעדרם של בן-ציון מוסינזון וחיים בוגר, שימש כמנהל הגימנסיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה חבר ועד החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
בשנת 1919 קרא לייסוד שירות מטאורולוגי בארץ ישראל. במשך שנים, החל משנות ה-20 המוקדמות, ניהל תחנה מטאורולוגית  בביתו ופרסם סקירות מזג אוויר בעיתונות. ביוני 1944 הוחלט על צירופו כחבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE), על סיועו בהקמת השירות המטאורולוגי של ממשלת המנדט; האות ניתן בפברואר 1946.
הוציא לאור עם אחרים ספרי לימוד בעברית במתמטיקה ופיזיקה. במסגרת זאת טבע מונחים עבריים למושגים רבים בתחום.
תרגם ספרי מדע מאנגלית לעברית.
היה חבר מועצת עיריית תל אביב מטעם רשימת המרכז המאוחד של מאיר דיזנגוף.
הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אמירות הקווקז

רקע

לאחר התפרקות ברית המועצות, הכריזו צ'צ'נים לאומניים בהנהגת ג'וחר דודייב על פרישת רפובליקת צ'צ'ניה מהפדרציה הרוסית כמדינה עצמאית בשם הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. לאחר שתי מלחמות קשות עם רוסיה בשנות התשעים, השתתפה איצ'קריה במרד נגד הכוחות הרוסים ובעלי בריתם הצ'צ'נים החל משנת 2000, בתחילה בהנהגתו של אסלאן מסחאדוב. אף על פי שאיצ'קריה נוסדה ברובה על ידי מוסלמים סופיים שמונעים על ידי לאומנות, הפך עם הזמן האסלאם הסלפי נפוץ בקרב צ'צ'נים רבים, מה שגרם לפילוג בין הלאומניים לסלפים. מכיוון שרבים מן המורדים הלאומניים נהרגו בידי הכוחות הרוסיים, קיבלה ההתקוממות נימה סלפית גוברת והולכת של מפקדים כמו שאמיל בסאייב והלוחם הערבי איבן אל-ח'טאב. רבים מן הלאומנים ששרדו ויתרו על המאבק, ועד שהוכרז דוקה אומרוב כנשיא איצ'קריה בגלות ביוני 2006, הייתה לסלפים השפעה רבה יותר על התנועה.

הכרזת האמירות

ב-7 באוקטובר 2007, שבע שנים לאחר פירוק איצ'קריה והקמת הממשלה הגולה, ביטל דוקה אומרוב (הנשיא הגולה באותה העת) את הממשלה הגולה של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ואת מוסד הנשיאות בה, והכריז על הקמת אמירות בקווקז ועליו כאמיר של המדינה החדשה. ההכרזה על אמירות הקווקז נידונה במהירות על ידי אחמד זאייב, שר החוץ של עומרוב; זקייב, המתגורר בגולה בלונדון, קרא לכל הלוחמים והפוליטיקאים הבדלנים הצ'צ'נים להשבע אמונים ישירות לממשלתו בגלות, בניסיון לבודד את אומרוב משלטונו. זאקייב גם הביע צער על כך שאומרוב נכנע ללחץ מצד "פרובוקטורים" וביצע "פשע" המערער את הלגיטימיות של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. אומרוב אמר כי הוא אינו זקוק לכל סנקציה של המג'לס-א-שורא (מועצת מפקדי שדה המורדים) או כל אדם אחר שיכריז על האמירות, שכן "חובתו כמוסלמי" היא להקים מדינה אסלאמית "כנדרש על ידי השריעה".

משבר ההנהגה

ב-1 באוגוסט 2010 הפיץ "מרכז הקווקז", אתר האינטרנט הרשמי של האמירות, סרטון בו פורש דוקה אומרוב מתפקידו כאמיר וממנה במקומו את אסלאמבק ואדלוב כיורשו. יומיים לאחר מכן, אומרוב טען כי אין לו שום כוונה לפרוש מתפקידו וכי הסרטון מפוברק. הסרטון וטענותיו של אומרוב, הובילו למהומות באמירות. כמה מן המנהיגים המרכזיים של המורדים הכריזו שהשבעות אמוניהם לאומרוב בטלה. אומרוב מת בסופו של דבר מהרעלת מזון בספטמבר 2013. שישה חודשים לאחר מכן, הוכרז אליאסהב קבקוב כיורשו.
אלקאיד

תכונות

אלקאיד הוא כוכב הסדרה הראשית כחול, מסוג ספקטרלי B3. הכוכב נמצא במרחק של 101 שנות אור והוא בעל מסה של כ-6 מסות שמש ורדיוס כמעט פעמיים רדיוס השמש. בהירותו היא מדרגה 1.86 והוא מאיר בעוצמה של פי 150 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ופי 700 בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול, הנוצרת בשל טמפרטורת פני השטח הגבוהה שמגיעה לכ-20,000 קלווין. לו היה הכוכב חם מעט יותר הוא היה פולט קרינת X שנוצרת מהתנגשות של ענני גז הנפלטים ממנו במהירויות גבוהות.
בעוד שמרבית הכוכבים הבהירים בקבוצת הדובה הגדולה נמצאים במרחק דומה, נעים יחד והם בעלי מאפיינים ספקטרלים דומים, אלקאיד, בדומה לדובהה, אינו חלק מהם. הוא רחוק יותר, חם יותר ונע בכיוון אחר משאר הכוכבים, מה שיגרום בעתיד להתפרקות הקבוצה.
גורם שעתוק

בביולוגיה מולקולרית, גורם שעתוק (באנגלית: Transcription factor) הוא חלבון הנקשר לרצף DNA ספציפי, הנמצא לפני החלק המקודד של הגן, ובכך משפיע על שעתוק הגן ל-mRNA.
ביחד עם פרומוטורים להליקאז, גורמי שעתוק הם הבסיס לרשת הוויסות והבקרה הגנטית.
גורמי שעתוק יכולים להיות מופעלים באופן סלקטיבי על ידי חלבונים אחרים, לרוב כשלב אחרון בהעברת אותות (Signal transduction). גורמי שעתוק מווסתים את שעתוקם של גנים בכל הייצורים החיים הידועים: בעלי חיים, צמחים, פטריות, פרוטיסטים וחיידקים.
ארמנדו מנסנרו

ביוגרפיה

מנסנרו נולד במרידה, בחצי האי יוקטן שבמקסיקו. בגיל שמונה החל את לימודי המוזיקה בבית הספר לאמנויות היפות (Escuela de Bellas Artes) שבעיר הולדתו. מאוחר יותר הוא העמיק את ידיעותיו המוזיקליות במקסיקו סיטי. ב-1950, בגיל חמש עשרה, הוא חיבר את הלחן הראשון שלו וקרא לו Nunca en el Mundo (אף פעם לא בעולם). ללחן זה קיימות כיום עשרים ואחת גרסאות מוקלטות בשפות שונות. שנה אחר כך הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כפסנתרן.
ב-1957 הוחתם מנסנרו כמנהל המוזיקלי של הסניף המקסיקני של חברת CBS העולמית וכמקדם מוזיקלי עבור חברת EMI. שנה אחר הוא ליווה בפסנתר אמנים לטינו-אמריקאיים כדוגמת פדרו וארגס (Pedro Vargas), לוצ'ו גטיקה (Lucho Gatica) ורפאל (Raphael).
בשנת 1959, בעידודו של מנהל בחברת התקליטים RCA Victor, הקליט מנסנרו את האלבום הראשון שלו, לו קרא Mi Primera Grabación (התקליט הראשון שלי).
בשנת 1965 הוא זכה במקום הראשון בתחרות הזמר Festival de la Canción (פסטיבל שירים) שנערך במיאמי בשירו Cuando Estoy Contigo (כשאני איתך).
בשנת 1970 תורגם שירו של מנסנרו, Somos Novios, לאנגלית על ידי סיד ויין, המלחין של אלביס פרסלי. את הגרסה האנגלית, It's Impossible (זה בלתי אפשרי), ביצע הזמר פרי קומו והשיר היה מועמד בתחרות פרס גראמי. על הצלחה זו העיב פסק הדין של בית משפט אמריקני, שפסק כנגד מנסנרו, שהואשם בגניבה ספרותית, ואילץ אותו להחזיר את הכספים שקיבל בגין השיר It's Impossible. הייתה זו מהלומה קשה למנסנרו, שחיבר את השיר Somos Novios, עשרים שנה קודם לכך והיה בעצמו קורבן לגניבה ספרותית של הצד המאשים. כיום ידוע שמנסנרו אכן היה מלחין שיר זה והוא הואשם על לא עוול בכפו.
בשנת 1978 הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל מיורקה שבספרד עם שירו Señor Amor (מר אהבה). ב-1982 ניתן כבוד מיוחד לשיר Corazón Amigo (ידיד לב) בפסטיבל ימאהה. ב-1993 העניק לו המגזין בילבורד פרס בגין הקריירה המוזיקלית המעולה שלו.
מאז 1982 מכהן מנסנרו כסגן נשיא וכאחד המנהלים הראשיים של הארגון Asociación Nacional de Autores y Compositores ("איגוד המחברים והמלחינים הלאומי" של מקסיקו). עבודתו בתחום זכויות יוצרים חיזקה ארגון זה והעניקה לו מעמד בינלאומי.
יצירותיו בוצעו על ידי זמרים כדוגמת פרנק סינטרה, טוני בנט, אלביס פרסלי, פרנק פורסל, פול מוריאה, ריי קוניף, מנואלה טורס (Manoella Torres), מרקו אנטוניו מונייס (Marco Antonio Muñiz), רפאל (Raphael), חוסה חוסה (José José), אנדראה בוצ'לי (Andrea Bocelli), כריסטינה אגילרה, לואיס מיגל (Luis Miguel Gallego Basteri), כריסטיאן קסטרו (Cristian Castro), איל דיבו (Il Divo) ופסנתרנים כדוגמת ראול די בלאסיו (Raúl di Blasio).
ארמנדו מנסנרו הלחין יותר מארבע מאות שירים במהלך חייו, חמישים מהם פרסמו את שמו בעולם. הוא השתתף במספר רב של תוכניות רדיו וטלוויזיה, הקליט מעל ל-30 אלבומים והלחין את הפסקול של מספר סרטים. במהלך חמישים שנות הקריירה המוזיקלית שלו הופיע מנסנרו בכל רחבי אמריקה הלטינית, בייחוד בסאו פאולו (ברזיל), בואנוס איירס (ארגנטינה), אל מטרופוליטן (מקסיקו) תיאטרון טרסה קאררניו בקראקס (ונצואלה), מדיסון סקוור גארדן בניו יורק, ובערים רבות אחרות באירופה ובאסיה.
בין שיריו המפורסמים ביותר: Voy a apagar la luz (אני עומד לכבות את האורות), Contigo Aprendí (איתך למדתי), Adoro (מעריץ), No sé tú (איני יודע אם את...), Por Debajo de la Mesa (מתחת לשולחן), Esta Tarde Vi Llover (אתמול שמעתי את הגשם), Somos Novios (זה בלתי אפשרי), Felicidad (אושר), ו-Nada Personal (דבר אינו אישי).
אלפרד בונה

ביוגרפיה

בונה נולד בנירנברג בשנת 1899. הוא למד כלכלה באוניברסיטת ארלנגן, אוניברסיטת מינכן ואוניברסיטת פרנקפורט. בשנת 1923 קיבל דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת מינכן, בה המשיך במחקר. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בשנת 1931 הקים את הארכיון הכלכלי של המזרח הקרוב לאיסוף ופרסום נתונים כלכליים. עם הקמת המכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית בשנת 1935, נמנה עם צוות חוקריו הקבוע ולאחר מותו של ארתור רופין היה למנהל המכון. בשנת 1944 פרסם מטעם המכון את ספרו "התפתחותו הכלכלית של המזרח התיכון - תרשים לבינוי מתוכנן לאחר המלחמה" בו שרטט את העתיד הכלכלי של ארץ ישראל עם המדינות שמסביבה. בשנת 1949 זכה בפרס רופין על הספר. הספר יצא גם במצרים בתרגום לערבית.
בשנת 1936 החל לעבוד כמורה באוניברסיטה העברית. בשנת 1945 הועלה לדרגת מרצה, בשנת 1949 לפרופסור חבר ובשנת 1952 לפרופסור מן המנין. בשנת 1950 יצא לסדרת הרצאות בארצות הברית.
בשנים 1955–1958 היה דיקן הפקולטה למדעי החברה.
מאונט ורנון (ניו יורק)

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 67,292 תושבים (הישוב ה-8 בגודלו במדינת ניו יורק) וצפיפות האוכלוסין בעיר הייתה 5,902.8 תושבים לקמ"ר. 59.58% מהתושבים הם אפרו-אמריקאים, 28.63% לבנים, 0.32% אינדיאנים, 2.12% אסייתים, 4.85% מגזע אחר ו-4.44% משני גזעים או יותר.

חינוך

בעיר פועלים שלושה בתי ספר תיכוניים (Mount Vernon High School, Nellie A. Thornton High, ו-Nelson Mandela Alternative High School), שלוש חטיבות ביניים (לונגפלו, א.ב. דייוויס, ופרנקו), ו-11 בתי ספר יסודיים (טראפהאגן, פנינגטון, גריימס, לונגפלו, גרהם, לינקולן, קולומבוס, פארקר, אדוארד וויליאמס, המילטון, והולמס). 
לעיר יש את הספרייה הציבורית הגדולה ביותר במחוז ווסטצ'סטר והשישית בגודלה במדינת ניו יורק.

תחבורה

לשירות רכבות הנוסעים הפרבריות Metro-North Railroad שלוש תחנות רכבות במאונט ורנון: מאונט ורנון מערב, מאונט ורנון מזרח, ופליטווד.
חברת האוטובוסים "בי ליין" מפעילי בעיר את קווי האוטובסים 7, 40, 41, 42, 52, 53, 54, 55, ו-91.
הן לקו 2 של הרכבת התחתית של ניו יורק (קו מהיר ברודוויי-השדרה השביעית) והן לקו 5 של הרכבת התחתית של ניו יורק (קו מהיר שדרת לקסינגטון) ישנם מסופים מעט דרומית לגבול הדרומי של העיר.
קלאו אדום-ראש

תיאור

הקלאו גדול יחסית, אורכו הממוצע של בוגר נע משבעים עד שמונים ס"מ ומשקלו מ-1.8 ל-2.5 קילוגרם. הזנב לבן, הגוף שחור, הצוואר צהוב, הגרון כחול ומוקף בפס בצבע תכלת. המקור צהוב עם פסים אלכסוניים כתומים לאורכו, הקסדה אדומה. טבעת העין כחולה. אצל הנקבה כל הגרון בצבע תכלת, הצוואר צהוב והקסדה צהובה. הנקבה קטנה יותר מהזכר. הבדל נוסף הוא שלזכר יש קשתית עין אדומה, ואצל הנקבה שחורה או חומה. צעירים נראים כמו בוגרים אך המקור והקסדה לא מפותחים כמו אלה של הבוגרים. כשהצעירים בני שנה, הקסדה מתחילה להתפתח ולנקבה הבוגרת הנוצות מתחילות לנשור.

רבייה

הקלאויים אדומי-הראש מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש או שש. עונת הרבייה העיקרית שלהם בסולאווסי היא בין יוני לספטמבר. אם הרבייה נכשלה, לעיתים הזוג ייבנה את הקן מחדש וינסה שוב ביולי או אוגוסט. רבייה בשבי נעשית בזמן שונה מהרבייה בטבע: בחודשים אפריל-מאי. הזכר והנקבה מחפשים קינים טבעיים בעצים אך לא קודחים חור בעצמם, כשאר בני המשפחה, משום שהמקור והקסדה שלהם חלולים ולא חזקים מספיק כדי לאפשר לקלאו ליצור חור בעץ. הנקבה יוצרת עיסה דביקה משאריות המזון שאכלה ומהלשלשת שלה וחוסמת את עצמה, בעזרת הזכר, בקן. הקן נחסם ביסודיות ונשאר רק חור קטן להעברת אוכל לנקבה ולגוזלים. הזכר מביא לנקבה את האוכל במהלך תקופת השבי מרצון שלה. הנקבה מטילה 2–3 ביצים ודוגרת עליהם במשך כחודש. לאחר ההטלה, הנקבה נשארת בקן עם הגוזלים. לאחר כשלושה חודשים, המחסום נפרץ. הגוזלים נשארים בקן כחודש נוסף בעוד ההורים מביאים להם אוכל.
סדריק סבאלוס

נעורים ומכללות

סבאלוס נולד בעיר מאווי שבהוואי, וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 1986 החל ללמוד במכללת ונטורה שבעיר ונטורה הסמוכה ללוס אנג'לס, ושנתיים לאחר מכן עבר לאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 22.1 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק.

NBA

בדראפט ה-NBA לשנת 1990 נבחר סבאלוס בבחירה ה-48, על ידי קבוצת פיניקס סאנס. בעונת 1991/1992 זכה בתחרות ההטבעות של ה-NBA לאחר שהטביע, בין היתר, כשעיניו מכוסות. בעונת 1992/1993, לאחר שתי עונות כשחקן ספסל, הציג סבאלוס שיפור ניכר כשקלע 12.8 נקודות למשחק, הוביל את כל שחקני הליגה באחוזי קליעה מהשדה (57.6%) ועזר לפיניקס לסיים עם המאזן הטוב בליגה, 62–20. בפלייאוף של אותה עונה העפילו הסאנס לגמר ה-NBA, הודות ליכולת מצוינת של כוכבי הקבוצה צ'ארלס בארקלי וקווין ג'ונסון, אך הפסידו לשיקגו בולס בתוצאה 4–2. בעונה העוקבת קלע סבאלוס 19.1 נקודות למשחק, וקבוצתו הודחה בחצי גמר המערב מול יוסטון רוקטס.
לקראת עונת 1994/1995 נשלח סבאלוס בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס עבור בחירת סיבוב ראשון בדראפט. ב-20 בדצמבר 1994 קלע שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול מינסוטה טימברוולבס, ולאורך העונה כולה הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 21.7 נקודות למשחק. על אף שנבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר, לא השתתף סבאלוס במשחק עצמו בשל פציעה. בעונת 1995/1996, במהלכה חזר ללייקרס כוכב העבר מג'יק ג'ונסון, המשיך סבאלוס להציג יכולת גבוהה (21.2 נקודות) אך הקבוצה הודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בתחילת עונת 1996/1997 חזר בטרייד לסאנס (עבור רוברט הורי), וכשנה לאחר מכן הועבר לדאלאס מאבריקס, בתמורה לדניס סקוט. בשנתיים וחצי כשחקן המאבריקס קלע סבאלוס 16.1 נקודות למשחק, אך קבוצתו נשארה אחת החלשות בליגה כולה. את עונתו האחרונה ב-NBA,‏ 2000/2001, העביר כשחקן ספסל בדטרויט פיסטונס ומיאמי היט.

שלהי הקריירה

בשנת 2002 חתם בקבוצת "לאס וגאס סלאם" מליגת ה-ABA החצי-מקצוענית, ולאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס. בתחילת עונת 2002/2003 עזב את ארצות הברית ושיחק בשני משחקים עבור הפועל תל אביב מליגת העל הישראלית, בטרם שוחרר מהקבוצה בשל כושרו הירוד. בשנתיים הבאות שיחק בלוקומוטיב מינרל וודי הרוסית, סו פולס סקייפורס מליגת ה-CBA ו"סן מיגל בירמן" הפיליפינית. בשנת 2004 חזר לארצות הברית ועד שנת 2011 שיחק עבור "לוס אנג'לס סטארס" ו"מייווד באז" מליגת ה-ABA ו"פיניקס פליים" מליגת הכדורסל הבינלאומית בטרם פרש ממשחק, בגיל 41.

חייו האישיים

ב-2018 השתתף בעונה ה-30 של תוכנית הריאליטי האמריקאית "המירוץ למיליון", יחד עם שון מריון.
גראן בואנוס איירס

גראן בואנוס איירס (בספרדית: Gran Buenos Aires; מילולית: "בואנוס איירס הגדולה") היא המטרופולין של העיר בואנוס איירס. מלבד העיר עצמה, כוללת המטרופולין עוד 24 פארטידוס (נפות) בפרובינציית בואנוס איירס, המשתרעים בעיקר דרומית ומערבית לה (מצפון-מזרח תוחם את העיר ריו דה לה פלאטה), ושטחו כ-2,750 קמ"ר. 24 הפארטידוס כוללים 88 ערים. בשנת 2001 התגוררו במטרופולין כ-13 מיליון תושבים, שהם כשליש מתושבי ארגנטינה.
מתוך 24 הפארטידוס המשויכים למטרופולין, 14 עירוניים לחלוטין, וב-10 יש עדיין יישובים כפריים יותר. שבעה פארטידוס נוספים, שאינם חלק מהמטרופולין, מקיימים עמה קשרי גומלין הדוקים, ועם המשך התרחבותה הם צפויים להפוך לחלק ממנה.
אלפונסו דה סמורה

אלפונסו דה סמורה (בספרדית: Alfonso de Zamora; נולד בסמורה סביב שנת 1474, מת בשנת 1544) היה חכם יהודי שהמיר את דתו לנצרות. ערך את העמודות העברית והארמית במהדורת התנ"ך הרב-לשונית הקומפלוטנסית ("הפוליגלוטה הקומפלוטנסית").

ביוגרפיה

אביו, חואן דה סמורה, גורש מספרד בשנת 1492, אבל חזר אליה והוטבל עם בנו לנצרות בשנת 1506. אלפונסו מונה כמרצה לעברית באוניברסיטת סלמנקה. הוא נקרא על ידי הקרדינל פרנסיסקו חימנס סיסנרוס לעבוד על מהדורת התנ"ך הרב-לשונית שיזם, ואשר תוכננה לכלול את הטקסט של התנ"ך בעברית, לטינית, יוונית, וארמית. העבודה על המיזם השאפתני נמשכה כ-15 שנה, משנת 1502 עד 1517. המהדורה ידועה כיום בשם "הפוליגלוטה הקומפלוטנזית" (Biblia Poliglota Complutense). סמורה היה אחראי על נוסח העמודות של הטקסט העברי והתרגום הארמי למקרא. בעבודתו הוא הסתייע בשני מומרים נוספים, פבלו קורונל (Pablo Coronel) ואלפונסו דה אלקלה (Alfonso de Alcala).
סמורה כתב דקדוק עברי בשפה הלטינית שפורסם בכרך השישי של הפוליגלוטה, ולאחר מכן הורחב ופורסם בנפרד בשנת 1526. דקדוק זה הוא אחד הטובים והמלאים שפורסמו באירופה בתקופת הרנסאנס. באותה שנה חיבר גם איגרת ליהודי רומא שבה עודד אותם להתנצר (אבל ספק אם האיגרת אמנם נמסרה להם). כמו כן כתב מילון עברי, תרגום ופירוש לחלק מספרי המקרא, מבוא לתרגום הארמי, חיבור פולמוסי העוסק במחלוקות בין היהדות לנצרות, ועוד.
רמי יהודאי

ביוגרפיה

יהודאי גדל בקיבוץ שער העמקים והתאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.

1964

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1964 זכה יהודאי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.1 דקות, אחרי אהרון שטופ (2:45.4 דקות) ויואל קנדה (2:50.2 דקות), שניהם מהפועל תל אביב.

1965

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1965 זכה יהודאי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.2 דקות, אחרי גרשון שפע מהפועל גבעת חיים (2:46.9 דקות) ולפני יואל קנדה (2:51.6 דקות).

1966

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1966 זכה יהודאי בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.4 דקות, אחרי גרשון שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 1:15.0 דקות ויואל קנדה (1:16.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:52.0 דקות, אחרי גרשון שפע (2:42.2 דקות) ויואל קנדה (2:49.7 דקות).

1967

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1967 זכה יהודאי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.3 דקות, אחרי גרשון שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 2:39.0 דקות ולפני יואל קנדה (2:47.3 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.4 דקות, אחרי גרשון שפע שקבע שיא ישראלי חדש של 1:13.4 דקות ויואל קנדה (1:14.6 דקות).

1968

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1968 זכה יהודאי בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.7 דקות, אחרי יואל קנדה (1:13.7 דקות) וגרשון שפע (1:17.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:50.6 דקות, אחרי יואל קנדה (2:45.5 דקות) וגרשון שפע (2:45.7 דקות).

1969

בתחרות שש האומות שנערכה בקרדיף, ויילס ביולי 1969 סיים יהודאי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.5 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב יעקובי, אברהם מלמד ואמנון קראוס בתוצאה של 4:22.4 דקות.

המכביה ה-8

שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בבריכת "גלי גיל" ברמת גן בסוף יולי ותחילת אוגוסט 1969 זכה יהודאי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.1 דקות, לפני מורי גרנייר מארצות הברית (2:45.4 דקות) וסטיב גולדשמיט מאוסטרליה (2:46.7 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.5 דקות, אחרי מורי גרנייר (1:14.3 דקות) והוגו בנשיה מארגנטינה (1:14.8 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר אותה שנה, הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.4 דקות, אחרי יואל קנדה (1:16.1 דקות) ולפני אבי ברנר ממכבי חיפה (1:20.2 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:50.0 דקות, אחרי יואל קנדה מהפועל תל אביב (2:47.8 דקות) ולפני אבי ברנר ממכבי חיפה (2:57.5 דקות).

1970

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה יהודאי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.4 דקות, אחרי יואל קנדה (1:14.2 דקות) ולפני בועז פלדי (1:18.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.3 דקות, אחרי יואל קנדה (2:46.9 דקות) ולפני דן קצין (2:49.0 דקות).

1971

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-9 שנערכו בבריכת גלית בתל אביב במאי 1971 זכה יהודאי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.7 דקות, אחרי ג'רי צ'יקולסקי מארצות הברית (2:32.5 דקות) ולפני יואל קנדה מישראל (2:45.7 דקות).
לואי השמיני, מלך צרפת

מלך צרפת

ב-14 ביולי 1223 נפטר אביו של לואי, המלך פיליפ השני, וחודש לאחר מכן הוכתר בקתדרלת ריימס המלך החדש בשם לואי השמיני. כמו אביו המשיך לואי לחפש נקם בממלכה האנגלית האנגווינית וב-1224 הוא כבש את חבל פואטו ואת חבל סיינטונז', שהיו חלק מנחלתם של מלכי אנגליה בצרפת.
מספר חודשים לאחר עלייתו לשלטון אסר לואי השמיני על לקיחת הלוואות מיהודים, מנהג שהיה מקובל מאוד בימי הביניים בשל העובדה שהלוואה בריבית קצוצה הייתה אסורה על נוצרים על פי חוקי הדת. האציל היחיד שהתנגד לכך היה תאובאלד הרביעי, רוזן שמפן ולעתיד מלך נווארה, שהיה יריב גדול למלך בכל מהלך תקופת שלטונו.
בשנת 1225, הציע המלך לואי השמיני לאפיפיור הונוריוס השלישי לנשל מנחלותיו את הרוזן ריימונד השביעי מטולוז, שלא טרח לדכא את המינות הקתרית בדרום צרפת, תמורת הסכמתו של האפיפיור לספח את חבל לנגדוק שבדרום צרפת לנחלותיו של המלך. ב-1226 כבש לואי השמיני את העיר אביניון שבפרובנס, ויצא למסע צלב נגד הקתרים שבלנגדוק.

מותו

בדרכו חזרה של המלך לפריז חלה המלך בדיזנטריה, ונפטר ב-8 בנובמבר 1226 בארמון מונפסייה שבחבל אוברן במרכז צרפת. הוא נקבר בקבר המלכותי שבבזיליקת סן דני שליד פריז.
בנו לואי התשיעי ירש את כס המלוכה הצרפתי, אך מאחר שעם מות אביו היה בן 11 בלבד שימשה אימו, בלנקה, נסיכת קסטיליה, כעוצרת בשמו.
פורס נא גייליגה

פוֹרַס נא גֵייליגֲה (Foras na Gaeilge) הוא הגוף המופקד על קידומה של השפה האירית על האי אירלנד כולו - הן ברפובליקת אירלנד והן בצפון אירלנד. הארגון הוקם ב-2 בדצמבר 1999 והחליף שלושה מוסדות קודמים - "הוועד לאירית" (Bord na Gaeilge), המו"ל "אן גום" (An Gúm) ו"אן קישטה טארמיכטה" (An Coiste Téarmaíochta - "ועדת המינוחים"), שהיו כפופים כולם לממשלת אירלנד וסמכותם הרשמית השתרעה ברפובליקה בלבד.
המוסד מהווה את מחציתו של "גוף הלשון צפון-דרום" (The North/South Language Body, אירית An Foras Teanga) המופקד על תיאום בין משרדי בענייני השפות הילידות על האי בשתי הישויות הריבוניות באירלנד. מחציתו האחרת של גוף הלשון צפון-דרום היא הסוכנות לסקוטית של אלסטר (Tha Boord o Ulstèr-Scotch) המופקד על "סקוטית-אירית" (Ulster Scots) או "אולנס" (Ullans), המדוברת באלסטר שבצפון האי.
מעבר לקידום ענייני השפה האירית מופקד הפורס נא גייליגה גם על ייעוץ בעניינים הקשורים לה הן במגזר הציבורי והן בזה הפרטי, מחקר, פיתוח אוצר המילים ועוד.
קו 1 (הרכבת התחתית של מדריד)

מסלול הקו

הקו, החוצה את מדריד מצפון לדרום בכעין חצי עיגול, מתחיל את מסלולו ברובע קוסטייארס שבצפון העיר. בדרכו הוא מצטלב עם קווים נוספים, אך ברוב הדרך הוא אינו נפגש עם קווים נוספים ונוסע במסלול נפרד משלו. בסמוך למרכז העיר פונה הקו במסלול מעט אלכסוני לכיוון דרום-מזרח ומגיע עד לשכונת אנסנצ'ה דה ואייקאס (Ensanche de Vallecas), שם נמצאת תחנתו הסופית.

היסטוריה

הקו היה קו המטרו הראשון של הרכבת התחתית של מדריד, וקו המטרו הראשון שנבנה בכל ספרד. הוא הכיל במקור רק 8 תחנות המחברות את קואטרו קמינוס (Cuatro Caminos) שבצפון למרכז העיר בפוארטה דל סול. קו 1 מציין את תחילת הרכבת התחתית של מדריד עם חנוכתה ב־17 באוקטובר 1919, והוא החל לשרת את ציבור הנוסעים 14 יום לאחר מכן, ב־31 באוקטובר. מאז שנפתח הורחב הקו מספר פעמים, כולל ההארכה הצפונית האחרונה לקוסטייארס (פינר דה צ'מרטין) ב־11 באפריל 2007, והארכה דרומית ב־16 במאי 2007 לוולדקארוס.
איליושין Il-14

פיתוח וייצור

המטוס פותח כתחליף למטוסי ליסונוב Li-2 ואיליושין Il-12. הוא מונע בעזרת שני מנועי בוכנה עגולים (רדיאלים) מסוג שבצוב ASh-82T-7 בעלי 1,900 כוחות סוס. במשך השנים שופר תכנונו של המטוס והוא זכה בכנף חדשה ומייצב כיוון זוויתי יותר.
משנת 1950 עד אמצע שנות ה-80 יוצרו כ-1,500 מטוסי Il-14: כ-1,200 - במפעלי התעשייה האווירית הסובייטית במוסקבה ובטשקנט,  200 מטוסים יוצרו במפעלי חברת אוויה הצ'כוסלובקית ו-80 מטוסים יוצרו בדרזדן שבמזרח גרמניה. היה זה מטוס אמין למדי שהיה בשימוש נרחב באזורים כפריים בשל יכולתו לפעול משדות תעופה באיכות נמוכה.

שימוש

המטוס היה בשירות חברות התעופה הבאות: אארופלוט Bulkan Bulgaria, CAAC, CSA, Cubana, Interflug, JAT Yugoslavia, לוט, Malev, Mongolian Airlines - UVS-MNR (Air Mongol), Tabso, Tarom, Ukamp (קוריאה הצפונית), Yeman Airlines.
המטוס גם היה בשימוש חילות האוויר של המדינות להלן: אלבניה, אלג'יריה, אפגניסטן, ברית המועצות,הודו, יוגוסלביה, מזרח גרמניה, מצרים, סוריה, סין, עיראק, פולין, צ'כוסלובקיה, קוריאה הצפונית, קובה.
מטוסים ספורים שרדו במצב טיסה ברוסיה, וחלקם משמש למשימות תובלה בעוד אחרים שייכים למועדוני תעופה ולטייסים חובבים.