google/wiki40b huggingface dataset:
רקנאטי (עיר)

היסטוריה

בתקופת המחלוקות בין פרידריך ברברוסה והאפיפיור, גורשו מרקנאטי הרוזנים הפאודלים אשר שלטו באזור שלה. בשנת 1203 הם הוחלפו בפודסטה. בשנת 1228, כאשר האחיין של ברברוסה, פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היה בסכסוך עם האפיפיורים, רקנאטי תמכה בו, כך היא קיבלה את השליטה בשפת הים, ואת הזכות להקים נמל. בשנת 1239, רקנאטי תמכה באפיפיור, ובשנה שלאחר מכן גרגוריוס התשיעי נתן לה מעמד של עיירה ואת מושב הבישוף שהיה קודם לכן בידי העיירה אוזימו הסמוכה.
בראשית המאה ה-13 הייתה יריבות בין פרידריך השני (מבית הוהנשטופן) לבין אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מבית ולף) אותו הדיח. באופן טבעי נתמך הקיסר פרידריך השני על ידי הגיבלינים בעוד הגואלפים התייצבו מאחורי אוטו. פרידריך השני היה גם יריב מר של האפיפיור על רקע עקרוני בניסיון להשלטת השררה של הרשות החילונית על הכנסייה. בשל כך נודה פרידריך מהכנסייה והגואלפים, מתנגדיו, הפכו באופן מובהק למפלגה פרו-דתית שבאופן עקרוני מעמידה את שלטון הרשות האפיפיורית מעל לזו הקיסרית.
בראשית המאה ה-14, הסכסוך בין הגואלפים והגיבלינים נגע גם לרקנאטי. הקתדרלה נשדדה ונחרבה ומאוחר יותר נהרגו כמה גואלפים.
העיירה הייתה ביתו של יריד סחר פופולרי, אשר מעמדו הועלה אף יותר על ידי מרטינוס החמישי בשנת 1422. במהלך מאות שנים של שגשוג כלכלי, ברקנאטי שכנו משפטנים, סופרים ואמנים כגון לורנצו לוטו ועוד.

דמוגרפיה

ברקנאטי קיימים כ-7391 משקי בית. בשנים 1991–2001 האוכלוסייה בעיירה גדלה ב-30.6%. נכון לשנת 2013, האוכלוסייה מנתה כ-21,435 נפשות ונכון ל-2010, בעיירה חיו 1,768 זרים מ-53 מדינות.

גאוגרפיה

רקנאטי היא קומונה באיטליה, בנפה מצ'רטה שבמארקה. היא גובלת עם הערים: לורטו, מצ'רטה, אוסימו, פורטו רקנאטי ועוד. היא נמצאת בגובה של כ-296 מטרים מעל פני הים ושטחה 102 קמ"ר.

קהילה יהודית

בעיירה רקנאטי הייתה קיימת אוכלוסייה יהודית גדולה למדי במשך מאות שנים. בין חכמי העיירה היה הרב מנחם רקנאטי. במאה ה-13, הרב חיבר את פירוש לתורה, המהווה פירוש לסודות הרמב"ן על התורה, וכן ספר בנושא טעמי המצוות. ר' מנחם ריקאנטי למד כנראה אצל הרב אלעזר מוורמייזא, מגדולי רבניהם של חסידי אשכנז ותלמידו של רבי יהודה החסיד. הרקאנטי הוא מהחכמים הראשונים אשר מזכירים את ספר הזוהר כחיבור שלם. מקורה של משפחת רקנאטי בעיירה רקנאטי.
שרון שפורר

ביוגרפיה

שפורר גדלה בעיר חולון ושירתה בצה"ל בחטיבת המחקר של אגף המודיעין. היא בעלת תואר ראשון בניהול וכלכלה מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
את דרכה כעיתונאית החלה ככתבת שוק ההון באתר Bizportal ועבדה שם עד לשנת 2005. בתום שנת 2005 החלה לעבוד כעיתונאית שוק ההון ובנקים בעיתון TheMarker.
 בשנים 2010–2014 עבדה כעיתונאית חוקרת בעיתון "הארץ". בשנים 2014–2015 עבדה כעיתונאית בעיתון TheMarker וכיסתה תחומים רבים בכלכלה בהם בנקים, שוק ההון ומיסים.
באוקטובר 2015 הצטרפה לערוץ 10, לצוות תוכנית "המקור" ולדסק התחקירים במהדורה המרכזית היומית, ולאחר שמונה חודשים פוטרה במסגרת צמצומים בערוץ. במשך כשנה עבדה כעיתונאית עצמאית.
שפורר היא אם לשניים ומתגוררת בחולון.

תביעות דיבה

בשנת 2016 שפורר פרסמה מספר מאמרים ופוסטים בפייסבוק בהם קראה לציבור להימנע מעסקאות עם חברת "אורבן נדל"ן י.ד.", העוסקת במיזמי תמ"א 38 והוקמה על ידי דודו דגמי, בעניינו פרסמה מספר כתבות תחקיר בשנים 2012–2013 ב"הארץ". שפורר כינתה את חברת אורבן "מפוקפקת".
חברת אורבן, שטוענת כי אינה קשורה היום לדודו דגמי, הגישה נגד שפורר תביעת דיבה בסך 1.68 מיליון שקלים. לטענת גורמים רבים, מדובר בתביעת השתקה שמטרתה למנוע ממנה לקשר בין דגמי לבין חברת אורבן.
ארגון העיתונאים בישראל וד"ר ענת באלינט יזמו פרויקט מימון המונים אליו הצטרפו אלפי אזרחים שהתחייבו לסייע לשפורר לשלם את סכום התביעה, אם תידרש לכך. בין החותמים היו חברי כנסת, אנשי אקדמיה, פעילים חברתיים ועיתונאים רבים.
בינואר 2017 הגיש אפי נוה, יו"ר לשכת עורכי הדין בישראל תביעת דיבה נגד שפורר בעקבות סדרת כתבות שפרסמה כנגד התנהלותו. הצדדים הופנו להליך גישור. גם לשכת עורכי הדין הגישה תביעת דיבה נגד שפורר, בסך כמיליון ש"ח. ביולי 2019 החליטה לשכת עורכי הדין למשוך את תביעתה, אך פניית הלשכה לבית המשפט למחיקת התביעה ללא חיוב בהוצאות נתקלה בהתנגדות של שפורר, שדרשה שבית המשפט יחייב את הלשכה לשלם לה הוצאות בסכום זהה לסכום התביעה. בית המשפט פסק לשפורר הוצאות משפט ושכר טרחת עורכי דין בסך 70 אלף ש"ח.
פנטלי

פנטלי (ביוונית: Πεντέλη) שנקרא בעבר גם: פנטליקון או וריליסוס או וריליטוס (ביוונית: Βριλησσός, Βριληττός) ובימי הביניים גם בשם מנדלי, הוא הר שגובהו 1,109 מטרים, המצוי צפונית מזרחית לאתונה ודרומית מערבית למרתון שביוון.
מרבית שטחי ההר (כ-60% - 70%) מיוערים, וההר הגבוה נראה למרחוק (ניתן לראותו מאתונה).

היסטוריה

כבר בעת העתיקה היה ההר ידוע באיכות השיש הלבן שנכרה בו. שיש זה שימש לבניית האקרופוליס ובניינים רבים נוספים ביוון העתיקה. ייחודו של השיש בגוון הצהוב שלו, ההופך את צבע השיש לצבע זהב בשעת השקיעה. כיום, המחצבה העתיקה עדיין פעילה, אולם על פי חוקי השימור של יוון מותר להשתמש בשיש הנחצב בה רק לצורך פרויקט שיקום האקרופוליס.
ביולי 1995 אירעה על ההר שריפת ענק, שנחשבת לחמורה בשריפות שאירעו ביוון במאה ה-20. שריפה זו כילתה את היערות בצידו המזרחי של ההר, ובעקבותיה, החלו להיבנות שכונות מגורים של פרוורי אתונה על ההר.
כיום רק צידו הצפוני של ההר מיוער.
בשנים 1998–2001 אירעו בהר מספר שריפות נוספות כתוצאה מהצתות.
נקיק הארה

נקיק הארה או ערוץ הארה (גרמנית:Aareschlucht) הוא קטע של הנהר ארה אשר התחפר באבן גיר, ליד העיירה מאירינגן, בחבל Bernese Oberland שבשווייץ. הערוץ הוא תוצר עקיף של עידן הקרח אשר התרחש לפני כ-10,000 שנים, והוא נוצר מהמסת קרחונים בתקופה שאחרי העידן. על אף שאורכו מעט יותר מקילומטר, מעבר זה גובל בצוקים תלולים שגובהם עד 50 מטרים בכל צד. רוחב הערוץ משתנה, והוא נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד.
הערוץ הוא אתר תיירות פופולרי, אשר מבקרים רבים נמשכים אליו בעקבות קרבתו למפלי רייכנבאך, אשר נבחר על ידי ארתור קונאן דויל כמקום הירצחו של שרלוק הולמס על ידי פרופסור מוריארטי.
אישור לבנות מסלולי הליכה לאורך הערוץ ניתן בשנת 1887, והמעבר נפתח לציבור בשנת 1889. מ-1912 ועד 1956, חשמלית מאירינגן-רייכנבאך-ערוץ הארה קישרה את החלק המערבי של הערוץ למאירינגן; מאז 1946 שימשה רכבת מאירינגן-אינרטקירכן לאותה מטרה. המסעדה והקיוסק בכניסה המערבית נבנו לראשונה בשנת 1928 ושוחזרו ב-1987. בשנת 2003 נבנתה תחנת רכבת עבור הכניסה המזרחית, יחד עם גשר תלוי שנועד לקשר את התחנה לכניסה; ביסטרו וקיוסק נוספו לכניסה זו ב-2008.
ניתן להגיע למסלול שלאורך הערוץ על ידי כניסות בכל אחד מקצותיו, שם נלקחים דמי כניסה למסלול. ברוב אורכו של המסלול הוא בנוי מעץ על גבי מסגרת מתכת, התלויה בקירו של הערוץ. כל אחת מהכניסות מקושרת לתחנות בקו הרכבת מאירינגן-אינטקירכטן, עם "ערוץ הארה-מערב" בקצה המערבי של הערוץ, והתחנה התת-קרקעית "ערוץ הארה-מזרח" (Aareschlucht Ost) אשר מתחברת לכניסה המזרחית.
Me, Myself & I

הופעות במצעדים

השיר התחיל את דרכו במצעד הבילבורד הוט 100 במקום 89, ובהמשך הגיע למקום 7 בשיאו, והפך לשיר הראשון של G-Eazy ורקסה שהגיע לעשרת הראשונים, וכן במיקום הגבוה ביותר במצעד הבילבורד הוט ראפ סונגס. נכון ל-23 באפריל 2016, נמכרו 1,109,174 עותקים בארצות הברית.

וידאו קליפ

הקליפ הנלווה לשיר הועלה לראשונה ב-29 באוקטובר 2015 בחשבון ה-Vevo של G-Eazy ביוטיוב. מאז פרסומו, הסרטון זכה ליותר מ-300 מיליון צפיות. בבימויו של טאג' סטן ברי, הווידאו אופף סביב הסצנה של יום הולדתו של G-Easy, שם הוא נאלץ להשלים עם החרדות שלו ועם 'האיש במראה'. ביבי רקסה מוצגת שרה לאורך כל הקליפ.
חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה

חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, התשע"א-2011 (להלן: "חוק חובת גילוי", מוכר בציבור בשם חוק שקיפות העמותות, או בפשטות חוק השקיפות) הוא חוק שמטרתו "להגביר את השקיפות בנוגע למימון פעולתן של עמותות וחברות לתועלת הציבור בישראל על ידי ישויות מדיניות זרות". בתיקון לחוק, שאושר בכנסת ביולי 2016, נקבע כי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של מדיניות זרות יחויבו לציין זאת בפרסומים ודוחות שהם מעמידים לעיון הציבור וכן במקרים מסוימים שבהם הם עומדים בקשר עם נבחרי ציבור ועובדי ציבור.

התיקון לחוק משנת 2016

הצעת חוק מטעם הממשלה, אותה יזמה שרת המשפטים איילת שקד, להרחבת הדרישות של חוק חובת גילוי, פורסמה ב"רשומות" ב-18 בינואר 2016. במסגרת הדיון בהצעה בוועדת החוקה, חוק ומשפט שולבו בה שתי הצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', דודי אמסלם, רוברט אילטוב, מנחם אליעזר מוזס וחמד עמאר. ב-12 ביולי 2016 אישרה הכנסת את התיקון לחוק חובת גילוי.
במסגרת התיקון יחויבו עמותות וחברות לתועלת הציבור, שמרבית תקציבן מבוסס על תרומות מ"ישויות מדיניות זרות" להצהיר על כך בפני רשם העמותות ולציין זאת בפרסומיהן הרשמיים. בהתאם לתיקון, תחול החובה בכל פרסום המיועד לציבור בשלטי חוצות וכן בכל אמצעי תקשורת בעל "ממד חזותי", דוגמת עיתונות, אינטרנט וטלוויזיה. כן תחול החובה בכל דו"ח שמוגש לציבור או בכל פנייה בכתב שמבצעת החברה או העמותה לנבחר ציבור (שר או חבר הכנסת) או לעובד ציבור.
לפי החוק, גופים אשר לא יעמדו בדרישות החוק, צפויים לקנס בסכום של עד 29,200 ש"ח.
בניגוד לנוסח הצעת התיקון המקורית, הוחלט כי התיקון לא יחול רטרואקטיבית, אלא רק על תרומות שיתקבלו החל מינואר 2017, והדיווח הראשון לרשם העמותות, כנדרש בחוק, ייעשה רק שנה וחצי מאוחר יותר. כן הוחלט כי החוק לא יחול על תרומות מאנשים פרטיים.
בעקבות משא ומתן שהתנהל עם משרד המשפטים הוחלט לבטל את הסעיף שחייב את נציגי העמותות לענוד תגים מזהים בישיבות בכנסת ובמשרדי הממשלה. עוד נקבע כי נציגי העמותות לא יחויבו להצהיר בפתח כל דיון על זהות המדינות התורמות להן, אך יהיה עליהן לעשות זאת בעת ההרשמה לדיון. כמו כן, יחויבו הנציגים להשיב לשאלות ח"כים בנושא, כאשר יהיו כאלה.

תגובות לתיקון

ראש הממשלה בנימין נתניהו ציין כי "מטרת החוק היא למנוע מצב אבסורדי שבו מדינות זרות מתערבות בענייניה הפנימיים של ישראל באמצעות מימון עמותות ומבלי שהציבור בישראל בכלל מודע לכך. בניגוד לטענות משמאל, אישור החוק יביא להגברת השקיפות, יתרום ליצירת שיח שמשקף נכוחה את דעת הקהל בישראל ויחזק את הדמוקרטיה". מנגד, יצאו גורמים שונים באופוזיציה נגד התיקון. חברת הכנסת ציפי לבני מהמחנה הציוני ציינה כי "אם מדברים על עוינות לישראל, החוק הזה הוא שפוגע במדינת ישראל בעולם. הוא זה שמוציא את דיבתנו רעה יותר מכל עמותה שצריכה לומר שהיא מקבלת כסף מממשלות זרות".
האיחוד האירופי מתח ביקורת על החוק, לפיה דרישותיו וחובת הדיווח שמוטלת בו על ארגוני החברה האזרחית בכל הנוגע לתרומות ממדינות זרות, חורגות בהרבה מהצורך הלגיטימי בשקיפות.

העמותות שעליהן חל החוק

ביוני 2016 פרסם רשם העמותות מסמך המפרט את 27 העמותות והחברות לתועלת הציבור שעליהן חל החוק, שרוב מימונן ממדינות זרות. עם הגופים הנמצאים ברשימה נמנים "בצלם", "הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל", "יש דין", "זוכרות", "עיר עמים", "שוברים שתיקה", "במקום" ו"המוקד לפליטים ולמהגרים".
יוליוס פופר

קורות חייו

יוליוס, בנם של חנה ונפתלי פופר, נולד בבוקרשט, אז בירת ולאכיה, במשפחה של אינטלקטואלים יהודים פוליגלוטים, שמוצאם מפולין. יוליוס למד בבית הספר שאביו ניהל, בית ספר יהודי של משכילים, שנסגר כי תוכנית הלימודים שלו לא תאמה את התוכנית של משרד החינוך הרומני. לימודיו לא הוכרו, לכן לא הצליח להירשם לאוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט, שנקראה באותם ימים בית הספר לגשרים ולכבישים. בגיל 17 נסע לצרפת, שם למד בבית הספר הפוליטכני ובבית הספר הלאומי לגשרים ולכבישים של פריז, וסיים את הכשרתו כמהנדס מכרות. הוא נהג לתת שיעורי עזר ובכסף שהרוויח מימן לעצמו לימודים נוספים בסורבון בתחומי הפיזיקה, הכימיה, המטאורולוגיה, הגאולוגיה הגאוגרפיה והאתנוגרפיה. הוא היה בעל כישרון גדול ללימוד שפות ודיבר באופן שוטף גרמנית, רומנית, יידיש וצרפתית והייתה לו ידיעה חלקית באיטלקית, לטינית ויוונית.

נסיעות ברחבי העולם

בסיום לימודיו חיפש פופר עבודה ומצא בקונסטנטינופול, אך כעבור זמן לא רב עבר הלאה, למצרים, שם עבד בתחזוקה של תעלת סואץ. הוא המשיך בנסיעותיו דרך המזרח הקרוב עד הודו, סין ויפן. במהלך התקופה ניהל התכתבות עם המחלקה הגאוגרפית של האקדמיה הרומנית. בשנת 1881 שב לרומניה לביקור משפחתי קצר, כדי לראות את הוריו וכדי להסדיר את אזרחותו הרומנית לאחר הכרזת העצמאות של רומניה. השלטונות סירבו להעניק לו אזרחות בגלל היותו יהודי. הוא ניסה ליצור קשרי עבודה עם מחלקת הגאוגרפיה ברומניה, אך צמאונו להרפתקאות הוביל אותו לסדרה חדשה של נסיעות.
הוא נסע לסיביר ומשם לאלסקה, המשיך לקנדה ולארצות הברית. בארצות הברית נשאר תקופה קצת יותר ארוכה בניו אורלינס, שם הועסק בתהליכי העיור ובתיעול העיר. כעבור שנה הגיע למושבה הספרדית של קובה, שם עבד בתכנון העיר הוואנה ונמלה. הוא המשיך למקסיקו, מקום בו עסק במיפוי והתחיל קריירה עיתונאית בבטאון המהגרים Diario de Los Forasteros.
בשנת 1885, כשפופר שהה בברזיל, הגיעה אליו הידיעה על גילוי זהב בארגנטינה, בפרובינציית סנטה קרוס, בכף וירחנס. בהיותו בן 28 ועדיין צמא להרפתקאות, נסע לבואנוס איירס עם חלומות התעשרות באל דוראדו החדשה.

חלוקת ארץ האש בין ארגנטינה ובין צ'ילה

בין ארגנטינה ובין צ'ילה היו חילוקי דעות בנושא מיקום הגבול ביניהן בארכיפלג ארץ האש. בתחילת המאה ה-19 לשתיהן לא הייתה שליטה מעשית במקום ותושבי המקום היו ציידים נוודים בני העם הילידי סלקנאם, המכונה גם בשם אונאס.
בשנות הארבעים של המאה ה-19 ברנרדו או'היגינס שכנע את נשיא צ'ילה להוציא משלחת אל מצר מגלן. המשלחת יצאה ובשנת 1843 הקימה מבצר בשם פוארטה בולנס (בספרדית: Fuerte Bulnes). כעבור חמש שנים התפתח המבצר ליישוב הראשון בדרום פטגוניה, בשם פונטה ארנס והפך לראש גשר עבור תביעות הבעלות של הצ'יליאנים.

הנצחה

יוליוס פופר התחיל בעצמו את הנצחתו, כשהטביע מטעות זהב הנושאים את שמו, מטבעות הקרויים פופר בעולם הנומיסמטיקה.
בשנת 1986 רומניה הנציחה את דמותו של יוליוס פופר בבול דואר, שהיה חלק מסדרה של שישה בולים המוקדשים לחוקרי האזור האנטארקטי. בשנת 2007 הפיקה רומניה בול דואר נוסף עם תצלומו של פופר, לכבוד 150 שנה מאז נולד. בנוסף לבול הופקה גם מעטפת זיכרון עם מפה של ארץ האש. על בול רומני נוסף הונצח הבול שהפיק פופר וגם הבול הזה זכה למעטפת זיכרון.
השדרה הראשית בעיר אושואיה קרויה על שמו של יוליוס פופר.
טראש טוק

טראש טוק (מאנגלית: Trash Talk; בעברית: "דיבור מלוכלך", מילולית: "דיבור זבל") הוא מונח המתאר עלבונות וגידופים המטיחים ספורטאים אחד בשני, במטרה להוציא מריכוז או לערער את ביטחונו של היריב.

שימוש

טראש טוק יכול להתייחס ליכולותיו של השחקן היריב, תוך הבעת זלזול בהן, למשל לפני זריקות עונשין במשחק כדורסל, או להדר את כישוריו של השחקן הדובר, במיוחד לאחר ביצוע מהלך כלשהו על חשבונו של השחקן היריב.
טראש טוק יכול להתייחס גם לחילופי דברים בנושאים אישיים אודות השחקן היריב שאינם קשורים למהלך המשחק עצמו. בהקשר זה, ידועה במיוחד תקרית הנגיחה במשחק הגמר של מונדיאל 2006, שבה בעקבות חילופי דברים בין שחקן נבחרת איטליה, מרקו מטראצי לבין שחקן נבחרת צרפת, זינאדין זידאן, נגח זידאן במטראצי, והוא הורחק מהמשחק.
אף שהטראש טוק, כשלעצמו, נתפס כלגיטימי, יש התבטאויות שעשויות להיחשב בוטות מדי. שחקן מכבי תל אביב, גיא פניני, הוענש בחומרה לאחר מצלמות הטלוויזיה לכדו אותו מגדף בבוטות את שחקן הפועל תל אביב יונתן שולדנבראנד במהלך משחק בין הקבוצות בשנת 2012. בארצות הברית התעוררה סערה לאחר ששחקן דטרויט פיסטונס צ'ארלי וילנואבה טען כי שחקנה של בוסטון סלטיקס קווין גארנט כינה אותו "חולה סרטן". גארנט הכחיש את הטענות, ובהיעדר ראיות נוספות, לא ננקטו נגד כל צעד. פרשן רשת ESPN כתב בהקשר זה כי "אנחנו מסוגלים להיות חברה טובה יותר ולהשאיר מילים כמו ‘סרטן' מחוץ לשיח הספורטיבי... קוראים לזה הגינות אנושית בסיסית. אני לא נגד טראש טוק, זה תוצר לוואי של תחרותיות וכשזה נעשה כמו שצריך זה מאוד יצירתי, כל עוד יש גבולות. אם כבר הליגה מענישה על כל הערה או תנועה לא במקום, היא יכולה לעשות זאת גם כשמזכירים סרטן או כל מחלה אחרת".
ישנם פסיכולוגים הסבורים כי הטראש טוק יוצר דווקא אפקט הפוך - השחקן המשתמש בו מתרכז בכך במקום במשחק עצמו, ובכך נפגעת יכולתו הוא.
הארמייה ה-16 (ורמאכט)

היסטוריה

הארמייה נוסדה ב-22 באוקטובר 1939. הארמייה נכללה בתוך קבוצת ארמיות A ולקחה חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. לאחר מכן עם פרוץ מבצע ברברוסה ב-22 ביוני 1941, נכללה בתוך קבוצת ארמיות צפון, ותפקידה היה לכבוש את המדינות הבלטיות שבשליטת ברית המועצות. בינואר 1942 במסגרת מבצע דמיאנסק חלק מהארמייה נלכדה בידי הסובייטים בסביבות העיר דמיאנסק. היטלר לא ניתן אישור לסגת ואורגנה רכבת אווירית שהעבירה אספקה לנצורים, עד שב-25 במאי הצליחו לבסוף הגרמנים לחלץ אותם. 
עוד לפני כן הארמייה השתתפה במצור על לנינגרד, אולם בהדרגה הדפו הסובייטים את המצור, וקבוצת ארמיות צפון נסוגה לקורלנד. הסובייטים ניתקו את חצי האי, והיינץ גודריאן ביקש מהיטלר אישור לסגת. היטלר סירב והורה על שינוי שמה של קבוצת ארמיות צפון לקבוצת ארמיות קורלנד. עקב כניעתה של גרמניה הנאצית, נכנעה כל קבוצת הארמיות כאיש אחד ונלקחה בשבי.
היקום על פי איינשטיין

תוכן

השם של הספר "היקום על פי איינשטיין" נקרא כך, בגלל שבספר מוצגים כל הנושאים של תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית שהפיזיקאי הנודע אלברט איינשטיין כתב, בצורה מובהרת וברורה. בספר מצורפות המחשות, המתארות את הנושא המדובר באמצעות תמונות, תרשימים ואיורים. הספר, בשונה מספרים פופולריים אחרים שעוסקים בנושא, לא עוסק בסדר כרונולוגי לתולדות הגילויים ובביוגרפיה של איינשטיין, אלא עוסק בנושאים עצמם אשר גילה.
ויליאנדי

היסטוריה

העיר הוזכרה לראשונה ב-1211. בתקופה זו היא הייתה מבצר אסטוני שנבנה על גבעה, והוטל עליה מצור בידי צבא משולב של גרמנים, לטבים וליבונים, כחלק ממסע צלב. המבצר נכבש באוגוסט 1223 מהצבא הרוסי שנקרא לעזרתם של האסטונים.
בשנה שלאחר מכן נבנתה טירה במקום המבצר, והיא נקראה פלין ("Fellin" - שיבוש של המילה האסטונית). היא הייתה לאחת הגדולות והמבוצרות ביותר שבאזור הבלטי. ב-1248 מונה לה לראשונה מפקד, והיא נבנתה ועברה תהליך של מודרניזציה פעמים רבות במשך 200 השנה שלאחר מכן.
ב-1283, הטירה זכתה לתואר "עיר", וזו הפכה לחברה בברית ערי הנזה במאה ה-14. כיום היא אחת מחמש הערים האסטוניות שהיו חברות בליגה.
ב-1560 נכבשה ויליאנדי בידי האימפריה הרוסית. במהלך המאה ה-17, עברה הטירה לשליטה פולנית ואחר כך שוודית ואז רוסית פעם נוספת, והפכה לחורבה. הדבר נכון גם לגבי העיר, שנגזלו ממנה הפריווילגיות בהן זכתה.
לאחר המלחמה הצפונית הגדולה, הרוסים שמרו על האוטונומיה המקומית עד 1783, כשהקיסרית יקתרינה הגדולה הפכה את ויליאנדי לעיר מחוז. זה כלל גם שינוי בחוקי העיר. חשיבותה הכלכלית והפוליטית של ויליאנדי נמצאה במגמת עליה. האוכלוסייה, לאחר דעיכה משמעותית של כמות וממון, החלה לשגשג כשהמלאכה, המסחר והתרבות שבו לפרוח.
העיר נשארה בירה מחוזית ב-1991 כשאסטוניה זכתה בעצמאותה.

תרבות

מדי שנה מתקיים "פסטיבל המוזיקה של ויליאנדי" (Pärimusmuusika Festival), אשר זכה לפרסום ברמה בינלאומית.
אייר אסטרל

היסטוריה

אייר אסטרל נוסדה בדצמבר 1974 על ידי איש עסקים מקומי, בשם ג'רארד אטהב. זוהי חברת התעופה הראשונה שבסיסה בראוניון. החברה החלה את פעילותה בשנת 1977.
התזמורת הסימפונית של פורטו אלגרה

התזמורת הסימפונית של פורטו אלגרה (בפורטוגזית: Orquestra Sinfônica de Porto Alegre) היא תזמורת סימפונית השוכנת דרך קבע בפורטו אלגרה, ברזיל. התזמורת נוסדה בשנת 1950 בניהולו של המנצח פאבלו קומלוש. מאז ינואר 1965 הוא פועלת בתמיכת ממשלת המדינה.
התזמורת כוללת כ-100 נגנים מקצועיים ומקהלה סימפונית, המופיעה עמה לפי הצורך.
מרקוס אנאוס לוקאנוס

חייו

לוקאנוס, שהיה אחיינו של הפילוסוף והמדינאי סנקה, נולד בקורדובה שבדרום ספרד, ובעודו תינוק הובא לרומא. הוא גדל בחוגי האריסטוקרטיה, קיבל חינוך מעולה ברומא, עסק בשירה, למד פילוסופיה ורטוריקה והשלים את לימודיו באתונה. באמצעות דודו המפורסם, התוודע לחוגי השלטון והתמנה על ידי נירון קיסר לקוואיסטור לשנת 59. בשנה שלאחריה כתב את הפואמה "בשבחו של נירון" וזכה בפרס השירה בפסטיבל שאורגן על ידי קיסר זה. כעבור שנתיים התפרסם בשל הפואמה "פרסאליה" , על שמו של קרב פרסלוס (9 באוגוסט 48 לפנה"ס), שבה תיאר את מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר.
הצלחתו הספרותית של לוקאנוס עוררה את קנאתו של נירון, שציווה עליו לחדול מלפרסם את יצירותיו בציבור. בתגובה, בשנת 65 לספירה הצטרף לוקאנוס לקשר פיסו שמטרתו הייתה רצח נירון. הקשר התגלה ונירון ציווה על לוקאנוס להתאבד. לוקאנוס אזר עוז בנפשו, הזמין את חבריו למשתה, סעד את לבו אתם יחדיו, ולבסוף פתח את עורקיו, נשא את דבריו נגד עריצות ומת. גורל דומה נפל גם בחלקו של דודו סנקה, שהואשם אף הוא בהשתתפות בקשר זה.

חיבורו

מלבד הפואמה "פרסאליה", לא שרד דבר מכל יצירותיו של לוקאנוס, אך ליצירתו זו הייתה השפעה חשובה על התיאטרון ועל השירה של המאה ה-17.
בספר השני של הפואמה, מזכיר לוקאנוס את היהודים בין העמים שנכנעו לפני פומפיוס ומציין שהם מתפללים "לאל לא ידוע". בספר השלישי הוא מציין את אדום, "העשירה במטעי דקלים", בין הארצות ששלחו סיוע צבאי לפומפיוס. כפי שמצוי אצל משוררים לטינים, "אדום" מופיעה כאן במקום "יהודה". מדובר על הסיוע הצבאי שנשלח לפומפיוס על ידי הורקנוס השני ואנטיפטרוס האדומי.
ראפלה

היסטוריה

האזכורים המוקדמים ביותר לקיום העיירה נמצאו בספר מפקד האוכלוסין הדני משנת 1241, בתקופת שלטונו של ולדמר השני, מלך דנמרק. ראפלה החלה לראשונה להתפתח לקראת סוף המאה ה-13 ובתקופה זו נבנה בכפר מנזר ציסטריאני.
תקופת הצמיחה העיקרית של ראפלה החלה רק בשלהי המאה ה-19, כאשר נבנו בעיר בית מרקחת, בית ספר ובית חולים. בשנת 1898 הוקם מפעל לייצור לבנים ובשנת 1900 הונחה מסילת רכבת בין ראפלה לוויליאנדי.
החבר'ה האחרים

עלילה

לאחר מותם המפתיע של השוטרים המוערכים דנסון (דוויין ג'ונסון) והייסמית' (סמואל ל. ג'קסון) משטרת ניו יורק משוועת לגיבורים חדשים. השוטר טרי הויטז (מארק וולברג) מרגיש שעתה הגיע זמנו להיכנס לנעליהם של דנסון והייסמית'. אך שותפו, אלן גמבל (ויל פארל), לא נלהב מהצעתו של חברו. תוך כדי חקירה בירוקרטית הם מגלים הונאת כספים הנעשתה על ידי המיליונר דייוויד הרשן (סטיב קוגן). תוך כדי הניסיון לחשוף את מזימתו הם מגלים שגם כספי הפנסיה של שוטרי ניו יורק יולבנו בהונאה זו. לבסוף הם מצליחים להגיע לפקיד המבצע את פעולת ההעברה ולבטל אותה תוך כדי הבסת אנשיו של הרשן.
כתוביות הסיום של הסרט מלוות בהסברים על כיצד קל לבצע הונאת פונזי במערכת הפיננסית האמריקאית, וכיצד התנהלותה הרשלנית והמושחתת הובילה למשבר הסאב-פריים.

ביקורות והכנסות

רוב הביקורות על הסרט היו חיוביות. הסרט הגיע למקום הראשון של שוברי הקופות בארצות הברית תוך כדי עקיפת הסרט "ההתחלה". סך הכנסות הסרט הגיעו לכ-170,432,927 דולר, מתוכם כ-119,219,978 מיליון דולר בצפון אמריקה וכ-51,212,949 מיליון דולר בשאר העולם.
סרט קצר

סרט קצר או סרטון הוא סרט שאורכו נע בדרך כלל בין דקה אחת ל-40 דקות. ההגדרה האמריקאית מתייחסת לרוב לסרטים באורך של 20 דקות עד 40 דקות, בעוד שבאירופה, אמריקה הלטינית ואוסטרליה מתאר המונח סרטים קצרים אף יותר. חלוקה גאוגרפית זו נמשכת גם במטרה לשמה נוצר הסרט: בארצות הברית, משמשים סרטים קצרים בעיקר כבמה לבמאים הוליוודים מתחילים, בזמן שבשאר העולם הם מהווים לרוב תצוגת תכלית של צלמי קולנוע ובמאי פרסומות.

היסטוריה

תחילת השימוש במונח באמריקה של העשור השני של המאה ה-20. בתקופה זו, החלה מגמת התארכות של סרטי הקולנוע. בתוכנייה קולנועית טיפוסית, הוקרנו מספר סרטים קצרים ורק אחריהם סרט באורך מלא. סרטים קצרים אלה היו מצולמים או סרטי אנימציה. בעיקר נעשה שימוש בסרטי קומדיה קצרים, בכיכובם של קומיקאים מפורסמים כמו צ'ארלי צ'פלין, לורל והארדי ובאסטר קיטון, שחקנים שהתפרסמו בזכות הסרטים הקצרים לצד סרטיהם באורך מלא.
סרטים מצוירים ויומני קולנוע החלו את דרכם בדרך זו. לעיתים פחות תכופות, הוקרנו גם סרטי מסע, ביוגרפיות מוסרטות או קונצרטים. תבנית זו הייתה כה פופולרית, עד שרובן ככולן של חברות הפקת הסרטים העסיקו מחלקות שלמות, שתפקידן היה לפתח ולהפיק סרטים אלה. בתקופת הסרטים האילמים וראשית תקופת הסרטים הקוליים, היו חברות שיצרו אך ורק סרטים קצרים.
בשנות ה-50, עם התחזקות מעמד הטלוויזיה בתרבות הפופולרית, ירד קרנם של הסרטים הקצרים. סרטים קצרים ישנים שודרו בשידורים חוזרים בחינם, ורק הסרטים המצוירים הפופולריים המשיכו להיות מופקים. עד סוף שנות ה-60, עלות ההפקה של סרטים קצרים מסחריים לא הצדיקה את התמורה, והם נעלמו כליל מהמסכים של בתי הקולנוע.

בעידן הקולנוע המודרני

כיום, סרטים קצרים עוסקים פעמים רבות בנושאים שסרטים מסחריים וארוכים יותר נמנעים מלעסוק בהם. היוצרים של סרטים אלה ניהנים מחופש יצירה רחב יותר ומיכולת גדולה יותר לקחת סיכונים אומנותיים, אולם על מנת למצוא קהל עליהם להסתמך על פסטיבלי סרטים והקרנות בסינמטקים. גם בצד המסחרי, קיימת היום נוכחות לסרטים הקצרים. סרטים קצרים מהווים תוספות פופולרית ל-DVD. סרטים אלה מכילים לרוב תיעוד "מאחורי הקלעים" של הפקת הסרט. את סרטי האנימציה באורך מלא של חברת פיקסאר, מקדימה הקרנה של סרט אנימציה קצר של החברה. סרטים קצרים צוברים פופולריות גם בקרב יוצרי סרטים חובבים, העושים שימוש בציוד הצילום ההולך ונעשה זול יותר, לצד תוכנות לעריכת וידאו, שנעשו זמינות ונגישות בשנים האחרונות.
קיזיקוס

קיזיקוס (ביוונית: Κύζικος) הייתה עיר יוונית עתיקה במיסיה שבאסיה הקטנה, לחוף ים מרמרה, בחצי האי קאפו דאג (בעת העתיקה היה חצי האי בעצם אי - וחובר בסוללה מלאכותית אל היבשה).
כיום מהווים שרידי העיר אתר מוגן.

היסטוריה

ככל הנראה העיר נוסדה על ידי פלאסגיאנים מתסליה. על פי המסורת - העיר נוסדה על ידי הארגונאוטים. מתיישבים רבים באו לעיר בשנת 756 לפנה"ס ממילטוס, אולם העיר גדלה לאחר מלחמות הפלופונזוס עם שקיעתה של אתונה ועלייתה של מילטוס. במהלך מלחמות הפלופונזוס (431 - 404 לפנה"ס) עברה העיר חליפות בין אתונה ללאקדאמון. לאחר שלום אנטאלקידאס (387 לפנה"ס) עברה העיר לשלטון האימפריה הפרסית, ונותרה בשליטה פרסית עד כיבושה על ידי אלכסנדר מוקדון בשנת 334 לפנה"ס.
בשל מיקומה של העיר - בקרבת דרכי המסחר, הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, ומטבעות הסטאטר מזהב שנטבעו בעיר היו בשימוש נרחב בעולם העתיק, עד שהוחלפו על ידי מטבעותיו של פיליפוס ממוקדון. מטבע הקיזיקנוס הייחודי לעיר היה שווה 28 דרכמאות.
בתקופה ההלניסטית הייתה קיזיקוס קשורה בקשרי מסחר רבים עם שושלת אטאליד מפרגמון ולאחר שקיעת פרגמון, עברה לתחום ההשפעה של רומא העתיקה. העיר תמכה ברומא ועל כן הותקפה על ידי המלך מיתרידטס השישי, מלך פונטוס אשר צר עליה בשנת 74 לפנה"ס עם 300,000 לוחמים. המצור הופסק על ידי כוחות בראשות לוקולוס ורומא גמלה לקיזיקוס על נאמנותה בשטחים רבים ובמתן אוטונומיה לעיר, וזמן קצר לאחר מכן הפכה קיזיקוס לעיר המרכזית בצפון מיסיה.
תחת שלטונו של הקיסר טיבריוס הפכה העיר לחלק מהאימפריה הרומית אולם נותרה בירת מיסיה ולאחר מכן הפכה להיות בירת הלספונטוס והפכה למעשה לאחת הערים החשובות בעולם העתיק.
העיר נכבשה ואוסלמה על ידי הערבים במהלך המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול. לאחר סיומו חזרה העיר לשליטה ביזנטית.
העיר נהרסה בסדרה של רעידות אדמה, הראשונה שבהם אירעה בשנת 443 והאחרונה בשנת 1063 - רעידה שהובילה לנטישת העיר.
במאה ה-13 נכבש אזור העיר על ידי הצלבנים.
תחת השלטון העות'מאני הייתה העיר חלק מהקזה של ארדק בוילאייט ברוסה.

שרידים ארכאולוגיים

שרידי העיר ידועים כיום כ"באל קיז". השרידים הבולטים ביותר הם שרידי חומת העיר ההרוסה מהמאה הרביעית לספירה. נשתמרו מלוא תווי החומה, וכן שרידי מקדש הדריאנוס, האקוודוקט הרומי ומבנה תיאטרון רומי.
האמפיתיאטרון שנבנה במאה השלישית לפנה"ס היה השלישי בגודלו בעולם העתיק. עמודי התיאטרון, שנותרו עומדים עד 1444 נלקחו לשימושים חוזרים.
מקדש אדריאנוס היה רחב ממדים, גובה עמודיו היו 21.35 מטרים (ככל הנראה הגבוהים ביותר בעולם העתיק). ממבנה זה נשתמרו יסודות המבנה. אבני המקדש וכן אבני מבנים אחרות שנשתמרו נלקחו על ידי הקיסר הביזנטיני יוסטיניאנוס הראשון לצורך בניית קתדרלת סנטה סופיה.