google/wiki40b huggingface dataset:
צלב גבוה

צלב גבוה (באנגלית: high cross, באירית: cros ard או ardchros, בגאלית סקוטית: crois àrd או àrd-chrois ובוולשית: croes uchel או croes eglwysig) הוא מונומנט אבן בצורת צלב נוצרי העומד כמעין אובליסק. במהלך ימי הביניים המוקדמים הוקמו מאות צלבים כאלו ברחבי צפון אירופה בכלל, ובאיים הבריטיים בפרט.

היסטוריה

בבריטניה ובאירלנד הייתה מסורת מפותחת ונרחבת של הקמת צלבים גבוהים, אשר החלה לכל המאוחר במהלך המאה ה-7. מקורותיו של הצלב הגבוה אינם ברורים דיים, אך הוא מהווה את אחד הסמלים הדתיים הבולטים ביותר שהיו במרחב הציבורי באיים הבריטיים. באזורים אלו הם ככל הנראה הושפעו בין השאר מהאבן הפיקטית – סמל פגני קדום ובולט אשר היה נפוץ בקרב שבטי הפיקטים. הצלבים הגבוהים הוקמו על ידי כל תושביו הקדומים של האזור, הן על ידי האנגלו-סקסונים והן על ידי הקלטים. רוב הצלבים הגבוהים שבנו הקלטים, ובפרט הצלבים באירלנד, נבנו בתצורה של צלב קלטי. הצלבים הגבוהים אצל הקלטים גם היו עשירים יותר בעיטורים שונים. עיטורים אלו כללו בדרך כלל תבליטים שהנציחו מוטיבים נוצריים או מאורעות חשובים בתולדות עמי האזור. באנגליה האנגלו-סקסונית הצלבים הגבוהים היו צרים יותר ממקביליהם הקלטים, והם הופיעו בעיקר באזורים צפוניים בתחומי הממלכות נורת'מבריה ומרסיה. דוגמאות בולטות לצלבים גבוהים אנגלו-סקסוניים הם צלב רותוול וצלבי דארטמור.
עדויות שונות מראות כי טרם הקמתם של צלבי אבן גבוהים, היו נפוצים גם צלבים גבוהים עשויי עץ. ייעודם של הצלבים הגבוהים כנראה לא היה יחיד. לעיתים הם סימנו אתרים דתיים כאשר הם מוקמו מחוץ למנזרים וכנסיות, אך לא פעם צלבים גבוהים סימנו גם גבולות וצמתי דרכים. גובהם של הצלבים הגבוהים השתנה מאחד למשנהו, אך בדרך כלל הוא נע בין 2 ל-8 מטרים.
מחוץ לאיים הבריטיים, דוגמאות לצלבים גבוהים עתיקים אנו מוצאים בעיקר בסקנדינביה. בניית הצלבים הגבוהים יובאה לשם ככל הנראה עם הגעתם של מתיישבים נורדים ויקינגים אל אנגליה וסקוטלנד במהלך המאות ה-9 וה-10. בסקנדינביה אפשר למצוא כיום כמאה צלבים גבוהים, רובם בנורווגיה. לעיתים הם הוקמו כנראה על ידי קהילות שהמירו את דתם לנצרות, כאות על עזיבתם את הפגניות.
בעת המודרנית, לנוכח התחייה הקלטית במהלך המאות ה-19 וה-20, הוקמו ברחבי הארצות הקלטיות בפרט והעולם כולו בכלל צלבים גבוהים חדשים רבים. לצד מטרות דתיות מוכרות, הצלבים הגבוהים בגרסתם המודרנית שימשו בדרך כלל כאנדרטאות או כאמצעי לעיטור קברים.
תוכנית חילופי השטחים

תוכנית חילופי השטחים, היא תוכנית חילופי שטחים שהוצגה לראשונה על ידי אביגדור ליברמן במאי 2004 בעת שהיה שר התחבורה, כאחד המרכיבים במסגרת תוכניתו הכוללת לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
עיקרה של התוכנית הוא סיפוח גושי התנחלויות לישראל ובמקביל העברת שטחים ישראליים באזור "המשולש" המאוכלסים בערבים, במוסלמים ובדוברי ערבית לידי המדינה הפלסטינית לכשתוקם וגם למדינות ערביות שכנות אחרות. לפי התוכנית, ערביי ישראל אשר מתגוררים כיום באזור זה, יאבדו את אזרחותם הישראלית אך יקבלו פיצויים אחרים ממדינת ישראל, אלא אם כן הם יבחרו להגר לישראל בגבולותיה החדשים ולהישבע אמונים למדינת ישראל.
עד כה לא פורסמה תוכנית מפורטת, גם לא תואר התהליך המשפטי, החברתי והאופרטיבי למימושה של ההצעה. כמו כן, קיימת גם אי בהירות בנוגע לאופן מימושו של המהלך - האם יהיה חלק מהסכם או מהלך חד-צדדי, האם יותנה בהסכמת האזרחים או יתממש גם בלעדיה.

בעד ונגד התוכנית

תומכי התוכנית טוענים כי היתרון הטמון בפתרון מסוג זה הוא צמצום האיום הדמוגרפי בקרב אוכלוסייה, אשר לטענתם, נאמנותם למדינה מוטלת בספק ומסכנת את צביונה היהודי של מדינת ישראל בעתיד.
מנגד, תוכנית חילופי השטחים עוררה מחלוקת רבה וזכתה להתנגדות מצד ערביי ישראל ומצד חוגי השמאל בישראל. מתנגדי התוכנית טוענים כי תוכנית חילופי השטחים איננה דמוקרטית, גזענית ושתכליתה העיקרית היא דה-לגיטימציה של הימצאות ערביי ישראל במדינת ישראל. סקרים שנערכו הראו שמרבית ערביי ישראל אינם מעוניינים לעבור לגדה המערבית או לעזה, אם תקום מדינה פלסטינית בשטחים הללו.
על פי מחקר משנת 2006 אותו ערכו שאול אריאלי, דובי שורץ והדס תגרי ממכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, הצעת ליברמן להעביר לצד הפלסטיני את יישובי ואדי ערה והמשולש, יכולה להעביר לכל היותר כ-148,000 איש לצד הפלסטיני. כמות אוכלוסייה אשר שווה בגודלה בערך לעשירית ממספר ערביי ישראל, ולחצי ממספר התושבים של מזרח ירושלים.
מתנגדי התוכנית טוענים שדבר כזה אינו מעשי, כי תושבי אזור "המשולש" יכולים לעבור למקום אחר בישראל ושדבר כזה עלול יכול להביא לתביעה פלסטינית לאזורים בגליל שאינם שונים דמוגרפית מאזור המשולש.]

חוקיות

משפטנים שונים ציינו כי שלילת האזרחות הישראלית של חלק מערביי ישראל במסגרת חילופי אוכלוסייה וחילופי שטחים עם הרשות הפלסטינית יהיו בלתי חוקיים תחת החוק הישראלי ותחת החוק הבינלאומי. הם ציינו כי ישראל יכולה להחליט כי אזור "המשולש", אשר מאוכלס בעיקר על ידי ערביי ישראל, לא יהיה יותר חלק מישראל אבל לא ניתן יהיה לבטל את אזרחותם הישראלית של האנשים אשר גרים שם.
קיד קאדי

ביוגרפיה

קיד קאדי נולד בקליבלנד, אוהיו לאב ממוצא מקסיקני-אינדיאני שעבד כסייד וכמורה. אמו האפרו-אמריקאית, עבדה כמורת מקהלה בחטיבת ביניים. כאשר היה בן 11, נפטר אביו כתוצאה ממחלת הסרטן.
כיום, הוא יוצא עם השחקנית מישל טרכטנברג.

קריירת מוזיקה

לקראת סיום בית הספר התיכון החל קיד קאדי להתעניין במוזיקת ההיפ הופ ובעיקר בהיפ הופ אלטרנטיבי.
בגיל 20 עבר לברוקלין, ניו יורק, במטרה לפתח קריירה מוזיקלית. הוא הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "A Kid Named Cudi", בשיתוף עם חברת ביגוד אורבנית, להורדה חינמית ברשת. המיקסטייפ תפס את תשומת לבו של הראפר קניה וסט אשר החליט להחתים אותו על חוזה, בלייבל הפרטי שלו, "GOOD Music".
בשנת 2008 התארח באלבומו של וסט, "808s & Heartbreak", בשיר "Welcome To Heartbreak" וכתב חלק מהמילים לשני סינגלים נוספים מהאלבום, "Paranoid" ו-"Heartless". קיד קאדי קוטלג מיד ככוכב עולה על ידי מגזינים רבים, ביניהם הרולינג סטון.
בשנת 2009, ראה אור אלבום הבכורה של קיד קאדי, "Man on the Moon: The End of Day". האלבום מכר 104 אלף עותקים בשבוע הראשון לשחרורו. הסינגל הראשון מהאלבום, "Day 'n' Night", הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד האמריקאי. בסינגל השני, "Make Her Say", המסמפל את ליידי גאגא, מתארחים קניה וסט והראפר Common.
האלבום זכה לביקורות טובות ושני הסינגלים היו מועמדים ל-3 פרסי גראמי.
קיד קאדי השתתף בסינגל המצליח, Memories, של הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה, אשר יצא במרץ 2010.
באפריל 2010, קיד קאדי הוציא את אלבום הסטודיו השני שלו "Man on the Moon II: The Legend of Mr. Rager", מתוכו הוא הוציא לאור את הסינגל, "Erase Me".
באוגוסט 2011, הוציא וידאו קליפ לסינגל, "No One Believes Me", של הרכב הרוק, 2 Be Continuum, שהקים ביחד עם המפיק "Dot da Genius". הסינגל יצא מתוך הפסקול למהדורה המחודשת של הסרט, Fright Night. בנוסף, הודיע כי אינו מתכוון להוציא את המיקסטייפ, A Man Named Scott, לאכזבת המעריצים ובמקום זאת בכוונתו להשקיע את הזמן בהכנת האלבום, "Wizard", בשיתוף עם המפיק "Dot da Genius".
האלבום, אשר יצא ב-28 בפברואר, מהווה שינוי מהותי בדרכו המוזיקלית של קאדי עד היום.
קיד קאדי בחר להקליט אלבום שקרוב לז'אנר הרוק הרבה יותר מאשר להיפ-הופ שהיה כל- כך מזוהה עמו.
באלבום הופעת אורח של הצמד האוסטרלי EMPIRE OF THE SUN.
קאדי הכריז דרך הטוויטר שלו ששם האלבום הבא שלו ייקרא Indicud והוא מתוכנן לצאת במהלך 2012, מדובר באלבום כפול. הסינגל הראשון מתוכו יצא ב-13 באוגוסט והוא נקרא "Just What I Am"
ביוני 2018, קאדי וקניה וסט חברו זה לזה ויצרו את ההרכב "Kids See Ghosts", הצמד הוציא אלבום הנושא את שם ההרכב וזכה להצלחה כאשר כל שבעת שיריו נכנסו ל-100 השירים החמים במצעד הבילבורד.

קריירת משחק

קיד קאדי מופיע בסדרת הקומדיה של ‏HBO, ‏"How To Make It In America"‏, בהפקתו של מארק וולברג. ב-2014 השתתף בסרט הקולנוע "הצורך במהירות", בסרט "פעם אחרי" לצד טרסה פאלמר, ובסרט הקומדיה "להחזיק מעמד שני לילות" לצד מיילס טלר. בשנת 2015 שיחק בסרט הדרמה "ג'יימס ווייט" לצידה של רייצ'ל ברוסנהאן. בשנת 2019 שיחק בקומדיה "הורים תחת השפעה", ובסרט "ג'קסי" לצדו של אדם דווין.
פנחס שרשבסקי

ד"ר פנחס שֶרֶשֶבסקי (8 ביוני 1914 – 30 ביוני 1981) היה רופא ילדים ישראלי בכיר ומגיש פינה קבועה בתוכנית הרדיו "לעקרת הבית" ברשת ב' בהנחייתה של רבקה מיכאלי. ספרו "את וילדך" (1969) נחל הצלחה רבה בישראל וכונה "מורה הנבוכים של כל הורה".

ביוגרפיה

שרשבסקי נולד בשנת 1914 בעיירה פינסק שבפולין, לנחמן הירש שרשבסקי, סוחר יליד סלונים, ואתל (עטיל) לבית ווליניץ. הוא גדל בבירה ורשה, שם הכיר לראשונה את אשתו הלינה לבית גרינוולד, בתם של ישראל גרינוולד ושרה לבית מילר, אשר היו רופאי שיניים בוורשה. בשנת 1939 השלים את לימודי הרפואה בצרפת. ובזמן מלחמת העולם השנייה הגיע יחד עם אשתו למחנה עבודה יהודי באזור ארכנגלסק שבסיביר, שם הם שימשו כרופא ואחות המחנה. בהמשך התגייסו שניהם לצבא הפולני ושירתו בבית חולים צבאי שטיפל בשבויי מלחמה. דרגתו של שרשבסקי בצבא הפולני הייתה קפיטן (סרן), והוא זכה בעיטור על שירותו. במהלך המלחמה נספו הוריו ושני אחיו, כמו גם הוריה ואחותה של הלינה אשתו. בסיום המלחמה הגיע שרשבסקי להלסינקי שבפינלנד, במסגרת הנספחות הפולנית למסחר. בשנת 1948 עבר לפריז, שם עסק ברפואה עד לעלייתו לישראל במאי 1950 באונייה "נגבה".
בישראל עבד שרשבסקי כרופא ילדים בבית החולים הדסה בתל אביב עד הגיעו לדרג של רופא ראשי במחלקת הילדים שבניהולו של פרופ' נחום בוגר. בשנת 1960 נסע עם משפחתו לגאנה בשליחות ממשלת ישראל כעזרה רפואית מטעם המדינה. בגאנה שימש כמנהל מחלקת הילדים בבית החולים הראשי של העיר קומאסי עד שנת 1963, אז חזר לישראל והתמנה למנהל "בית אברהמס" ששימש כמרכז לאבחון וטיפול בילדים עם נכויות שונות.
בסוף שנות השישים הפך שרשבסקי למגיש פינה קבועה בתוכנית הרדיו הפופולרית "לעקרת הבית" ששודרה ברשת ב' בהנחייתה של רבקה מיכאלי. במסגרת הפינה ענה שרשבסקי על שאלותיהם של הורים בנוגע לבריאות ילדיהם ונתן עצות לטיפול. הפופולריות הרבה לה זכתה הפינה הובילה להשתתפותו של שרשבסקי בתוכניות אירוח רבות בערבי שישי, והפינה אף זכתה לחיקוי פארודי של הגשש החיוור במערכון בשם "ד"ר ז'יוואגו". 
בשנת 1969 יצא לאור ספרו של שרשבסקי "את וילדך", כסיכום שיחותיו ברדיו. הספר זכה להצלחה רבה בצאתו וכונה "מורה הנבוכים של כל הורה". הספר זכה לכמה מהדורות נוספות, שהאחרונה שבהן (1995) עודכנה על ידי ד"ר שמעון ברק.
שרשבסקי נפטר בשנת 1981, כשנה לאחר אשתו הלינה, כתוצאה מאירוע מוחי. הותיר אחריו שני ילדים.
תסמונת דובין ג'ונסון

פתופיזיולוגיה

באופן כללי, הבילירובין הלא מצומד, (אשר נקרא גם בילירובין לא ישיר) נישא על ידי אלבומין לכבד, נפרד מהאלבומין, ונכנס לתא ההפטוציט על ידי דיפוזיה או על ידי חלבון נשא. לאחר הגיעו של הבילירובין לרשתית האנדופלסמטית של התא (ה-ER) עובר הבילירובין קוניוגציה כדי להפוך למסיס במים ולהתפנות מהגוף. הקוניוגציה היא תהליך בו הבילירובין הופך להיות מצומד לחומצה גלוקורונית על ידי האנזים UDP (שמחסור בו יוביל למחלה אחרת, תסמונת קריגלר נג'ר). 
לאחר הפיכתו של הבילירובין לבילירובין המצומד לחומצה גלוקורונית, הוא עובר אל מערכת המרה על ידי טרנספורטר אקטיבי הנקרא MRP2) multiple drug resistance protein 2). 
פגיעה בטרנספורטר זה תביא להצטברות של הבילירובין המצומד בתוך הכבד.

אבחון

ניתן לאבחן מחלה זו באמצעות מספר דרכים. ראשית, מחלה זו אינה מחלה חסימתית של דרכי המרה. מלחי המרה המופרשים מהכבד אינם תלויים ככל הנראה בפעילותו של הטרנספורטר הפגוע, ולכן אין כולסטאזיס, ולכן אין גרד, תופעה הנפוצה אצל חולי כולסטאזיס ואשר אינה מתרחשת במחלה זו. 
כמו כן, ניתן לאבחן באמצעות היחס הבלתי רגיל של קופרופורפירינים (מרכיבים בבניה של מולקולת ה- heme). במצב נורמלי, הקופרופורפירינים הדומיננטיים הם 1 ו-3, ואילו בתסמונת זו כמותו של קופרופורפירין 1 עולה מעבר ל-80%. יצוין כי על אף האמור, רמתם הכללית של הקופרופורפירינים בשתן נשמרת בתסמונת זו. למעשה, תסמונת דובין ג'ונסון היא המצב היחיד שבו עלייה בבילירובין הישיר מלווה ברמת קופרופורפירין תקינה בשתן כשמעל 80% ממנו הוא קופרופורפירין 1. 
בעבר אבחנו מחלה זו על ידי שימוש בברומו סולפו פטלאין-BSP, אשר עובר בדומה לבילירובין קוניוגציה ומופרש על ידי אותו הטרנספורטר-MRP2. במתן חומר זה לאדם החולה בתסמונת דובין ג'ונסון, נראה כי ההיעלמות של החומר היא כמעט כמו של האדם הבריא, אחרי 45 דקות יש מינימום של החומר בסרום, ואילו אחרי 90 דקות רמת החומר עולה בחזרה. למעשה, BSP לא מצליח להיות מופרש על ידי MRP2, וחוזר לסרום, מעיד על הבעיה הקיימת בטרנספורטר.

תסמונת רוטור

בתסמונת רוטור (Rotor syndrome), אשר דומה קלינית לתסמונת זו, הבעיה העיקרית היא צבירה של בילירובין מצומד בתוך התא. כאשר מזריקים BSP יש היעלמות מאד איטית ואין עלייה נוספת ברמתו, מאחר שהוא נצבר בתוך ההפטוציט. תבנית הקופרופורפירין שונה בהקשר של תסמונת רוטור. רמתו של קופרופורפירין 1 קטנה מ-80%, אולם עדיין רמתו גבוהה יותר מקופרופורפירין 3 (בנורמה אמור להיות הפוך). בנוסף בתסמונת רוטור אין פיגמנט הפטי, הכבד לא משנה את צבעו.

פרוגנוזה

לרוב, מדובר בפרוגנוזה טובה, ואין צורך בטיפול היות שרוב החולים הם אסימפטומטיים.
טלילה לוי בן-זכאי

ביוגרפיה

טלילה בן-זכאי נולדה בירושלים, בת לשרה לבית טנצמן ויוחנן בן-זכאי לבית גלוברמן מסטולין שברוסיה הלבנה. גרה במעונות עובדים א' ולמדה בגימנסיה העברית רחביה בירושלים ובסמינר "אשכולי" לגננות. במקביל הייתה חברה בתנועת הצופים. בגיל 16 גויסה ל"הגנה" והוצבה בקורס קשר. יום לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה (1947) נשלחה לפתוח את תחנת הקשר בשכונת ימין משה, נוכח העיר העתיקה.
בנובמבר 1948 שוחררה מצה"ל כדי להשלים לימודיה בסמינר לוינסקי, בשל הצורך הלאומי בעובדי הוראה עם בוא גל העלייה הגדול. לאחר 3 שנות הוראה עברה לעבוד במחלקת הצופן של משרד החוץ, ובמקביל הצטרפה לתיאטרון זירה בניהולו של מיכאל (מיקו) אלמז, תיאטרון חובבים אוונגרדי. ב"זירה" שיחקה, בין השאר, בהצגות "נער השעשועים של העולם המערבי", "המעגל המרובע" ו"בדלתיים סגורות" של ז'אן פול סארטר. ב-1953 הוזמנה להופיע בתיאטרון "האהל" בהצגות כמו "העיר הזאת", "הדגן הוא ירוק", "מתחת לגשר", "דרך הטבק" ועוד. בן-זכאי למדה משחק אצל פאני לוביץ', פיתוח קול אצל לולה שנצר, והתקבלה לבית הספר למשחק של התיאטרון הקאמרי.
ב-26 בדצמבר 1954 נישאה בן-זכאי לשחקן אורי לוי, שאותו הכירה בתיאטרון "האהל". לזוג נולדה בת אחת. ב-1955 עברה ביחד עם לוי לתיאטרון הקאמרי והשתתפה בהצגות "ירמה", "אגדות לוד", "תק על תק" ועוד.
לאחר מלחמת סיני נקלע התיאטרון למשבר וחבריו נקראו לחפש מקור פרנסה חלופי. בן-זכאי נענתה להצעת גלי צה"ל להצטרף לצוות העורכים בתחנה, לתוכניות כמו: "כרטיס כניסה", "דואר צבאי 1005 – תוכנית כבקשתך לקטעים נדירים", "הערב" – תוכנית ראיונות ראשונה בשידור חי לצדו של משה בן אפרים, ובהמשך ישעיהו בן-פורת, דן פתיר, שמואל שגב ואחרים, "מקום טוב באמצע" עם יצחק בן-נר, "רוליטה", "האדם השלישי", "בשעה זו" ועוד.
ב-1962 הוזמנה לקבל על עצמה את מדור התרבות של העיתון "מעריב", ונשארה בעיתון עד צאתה לגמלאות. במסגרת עבודתה ב"מעריב" הגישה במשך מספר שנים מדי שבת בבוקר על בימת התיאטרון הקאמרי את "שבתרבות", לצדו של אבי בטלהיים.
בן-זכאי פרסמה שני ספרים: האחד לנוער – "אחרי הצלצול השלישי" – עם איורים של זאב (עם עובד, 1979), והאחר לתינוקות – "יומומן" לתיעוד שנת החיים הראשונה (עיצוב ואיורים: ציפי אלסטר, דגנית סלנט, ספרית מעריב, תשמ"ט 1988).
בן-זכאי כתבה תסריטים לקולנוע ("השכונה שלנו", "התרוממות") ולטלוויזיה ("אליק בליק בום" לילדים, והדרמות: "דודי ורעי" ו"מקרה גבול"), וכן תסכיתים לרדיו.
משנת 1996 בן-זכאי היא חברה פעילה בעמותת ליל"ך – לחיות ולמות כבוד, ובמסגרת התנדבותה בעמותה היא מרכזת את הוצאת הביטאון "חיים בכבוד", היוצא לאור פעמיים בשנה.
בן-זכאי מתגוררת בתל אביב. היא אם לבת, רוני ארנון, וסבתא לשניים.
כוכב המלקות

עלילה

עלילת הספר עוסקת בניסיונו של סוכן לשכת הפיגוע ג'ורי אקס מקי לפתור את התעלומה העומדת מאחורי תופעה של התקפי שיגעון תכופים התוקפים יצורים בעלי תודעה בכל רחבי היקום. מקי מגלה לתדהמתו כי כל היקום התבוני עומד בפני חורבן, העומד להתרחש עקב פעולה מכוונת של פושעים. מקי פותח במירוץ נואש נגד הזמן על מנת לעצור את הפושעים ולהציל את כל הגזעים התבוניים מכליה.

גזעים

קלבנים - הקלבנים הם למעשה הכוכבים אותם אנו רואים. לקלבנים אינטליגנציה והם המאפשרים את התנועה הבין-כוכבית, אך התקשורת איתם מסובכת מאוד.
טפריסיוטים - חייזרים דמויי עץ המסוגלים לנהל תקשורת טלפתית על פני מרחבים לא מוגבלים.
וריבים - חייזרים טורפים. חיים בשלשות בהן שני זכרים ונקבה שמתחלפות מדי פעם. הריגה של וריב מאלצת את כל הוריבים להרוג את הפוגע, אך הוריבים הם יצורים מאוד שקולים.
פאן-ספקי - חייזרים היכולים לשנות את צורתם כך שידמו לכל גזע תבוני אחר.
פלאנקי - יצורים דמויי צב בעלי אינטליגנציה נמוכה אך כח רב ונטיה לאלימות.

דמויות ראשיות

ג'ורי אקס מקי - גיבור הסדרה כולה, מקי הוא אדם, סוכן של לשכת החבלה או לשכת הפיגוע. משימתו היא לגלות את מקור ההתקפים ולאחר מכן לעצור את המשך תהליך החורבן.
פאני מיי - קלבן, קורבן להתקפת פושעים. מותה הממשש ובא מאיים להביא קץ על מרבית בעלי התבונה.
אליקינו פורוניאו - אדם, סוכן הלשכה על כוכב הלכת "לבביות", שם נוצר הקשר עם פאני מיי.
מליס אבנת - אישה, עשירה מופלגת אך חולת נפש.
נפוליאון בילדון - פאן ספקי, מנהל לשכת החבלה.
כיאו - פאן ספקי עריק ומאהבה של אבנת.
טולוק - וריב, מדען בלשכת החבלה.

תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית על ידי המתרגמת שלומית קדם, וראה אור בהוצאת רמדור - אורי שלגי, תל אביב, 1980.
פטרוס קומסטור

פטרוס קומסטור (בלטינית: Petrus Comestor; בצרפתית: Pierre le Mangeur מילולית: פטר הזולל, בהוראת "זולל ספרים", מרוב תאוותו לקריאה; מת ב-1178) היה תאולוג נוצרי יליד צרפת. חיבר את ספר הלימוד המרכזי בהיסטוריה באוניברסיטאות ימי הביניים, ה-Historia Scholastica ("היסטוריה לימודית"). קטעים רבים מהספר בתרגומו לצרפתית נוספו כפרשנות בשולי תרגום התנ"ך והברית החדשה לצרפתית, ה-Bible Historiale שחובר ב-1291 והפכו אותו לאחד הטקסטים הנפוצים לפני עידן הדפוס.

תולדות חייו

נולד בטרואה. בשנת 1148 קיבל בנפיקיום (נחלה פיאודלית) וב-1160 התמנה לקאנצלר אוניברסיטת פריז וממונה הפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטה זו. במכתב אל האפיפיור אלכסנדר השלישי מוזכר שמו של פטרוס כאחד משלושת המלומדים הצרפתים הגדולים של זמנו.
כינויו "הזולל" ניתן לו בימי חייו בשל תאותו הגדולה לקריאה ולימוד כ"תולעת ספרים". הוא-עצמו התייחס לכינויו באפיטף שחיבר על עצמו לקריאה לאחר מותו: "Petrus eram ... dictusque comestor, nunc comedor" (פטרוס הייתי... הזולל כינו אותי, כעת אני נזלל בעצמי).

Historia Scholastica

החיבור המרכזי עליו עמל כל חייו היה תיאור היסטורי, כרונולוגי ועקבי של העולם מבריאת העולם ועד סוף הספר מעשי השליחים, שנועד לתלמידים. הספר מחולק כרונולוגית ל-12 כרכים.
לכל אירוע המוזכר בספרים חיבר פטרוס נספח הכולל מידע גאוגרפי, קוסמולוגי, פיזיקלי, בלשני, פילוסופי ותאולוגי, אותו קיבץ, אירגן וערך ממגוון מקורות, בהם מהווים ספריו של יוספוס פלביוס מקור עיקרי. בנוסף למידע מוצק צירף פטרוס לנאמר גם אגדות ומקורות חיצוניים ומקבילים.
הספר מוזכר בכל קטלוג של כל ספרייה בימי הביניים והופיע בתרגומים למספר לשונות עוד לפני המאה ה-15. ב-1291 שולבו קטעים רבים ממנו כפרשנות בתרגום לצרפתית של התנ"ך והברית החדשה.
מחקר מראה שמאיירי אירועים תנ"כיים בימי הביניים ואף אחריהם שאבו את המידע לאיורים לא רק מהטקסט התנכי אלא במידה רבה גם מן ה-Historia Scholastica‏.

בתרבות

בהקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו הוגו מסנט ויקטור, פדרו הספרדי, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס.
ליגת העל בהוקי קרח

הקמת הליגה

ביוני שנת 1990 נערכה אליפות ישראל הראשונה בהוקי קרח. השתתפו 4 קבוצות: מ.ה. בת ים, מ.ה. חיפה, מ.ה. רמת גן, ירושלים קפיטלס.
האלופה הראשונה הייתה מ.ה. חיפה אשר ניצחה בגמר את ירושלים ליאונס. בשנה הבאה שוב נצחו שחקנים מחיפה.
בעונה 1992/93 הושבתה הליגה.

מגרש נוסף במרכז ושינוי מבנה הליגה

פתיחת היכל הקרח Ice Peaks בעיר חולון אפשר הרחבה משמעותית של הליגה לאזור המרכז, הוקמו מספר קבוצות חדשות הכוללות שחקנים שעד אותו הזמן לא היו מעוניינים לשחק הוקי קרח בשל הצורך בנסיעה הארוכה למטולה. בשל ריבוי הקבוצות חולקה הליגה לשתי ליגות - ליגת העל, הבכירה יותר, והליגה הלאומית, המשנית לה. כיוון שהזירה בחולון קטנה מהגודל התקני, המשחקים במגרש זה נערכים בהרכב מצומצם של שוער ו-4 שחקני שדה בלבד על הקרח.
מבנה הליגה - כל קבוצה משחקת נגד כל שאר הקבוצות פעם אחת בסיבוב הראשון, ובסיבובי השני מתחיל מבנה של "טורניר" פלייאוף, בשיטת "המפסיד יוצא", כשהמקום הראשון משחק כנגד המקום ה-8 וכדומה.
בליגה הלאומית שמונה קבוצות, ומשחקיה נערכים בחולון. כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד כל קבוצה אחרת, כשבסיום הסיבוב שתי הקבוצות הטובות ביותר משחקות גמר על אליפות הליגה הלאומית ועליה לליגת העל. רוב הקבוצות המשחקות בליגה הלאומית בנויות על בסיס שחקני הוקי רולר שהחלו לשחק הוקי קרח רק לאחר פתיחת המגרש בחולון, ולכן הוסכם על כך שבליגה הלאומית נערכים המשחקים ללא תיקולי גוף.
בליגה הארצית (בית ג'), לא הוגדרו אופן המשחקים עדיין לעונת 18–2017, מכיוון שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקיים בית ג' בליגת הבוגרים.
גמר אליפות ישראל לעונת 2013/14 שוחק בהיכל הקרח בחולון, לראשונה מחוץ למרכז קנדה, על מנת לאפשר את שידור המשחק בערוץ 9, היה משחק ההוקי קרח הראשון בליגה הישראלית ששודר בטלוויזיה ואף הראשון שבו נמכרו כרטיסי כניסה לקהל.
בעונת 2014/15 זכתה קבוצת ראשון דווילס באליפות ישראל בפעם השלישית ברציפות והשוותה את שיא האליפויות הרצופות של קבוצת הוקס חיפה מעונת 2007/08. באותה עונה זכתה קבוצת ראשון דווילס 2 באליפות הליגה הלאומית ובכך עלתה לליגת העל והרחיבה את חטיבת המרכז ל-6 קבוצות.
בעונת 2015/16, זכתה קבוצת מועדון הוקי בת ים באליפות ישראל, 21 שנים לאחר האליפות הראשונה והיחידה של המעדון בעונת 1994/95.
בעיית וארינג

בתורת המספרים, בעיית וארינג שואלת האם לכל מספר טבעי  יש חסם עליון  על מספר החזקות ה-k-יות של מספרים טבעיים, הנדרשות כדי להציג כל מספר טבעי. את הבעיה הציע בשנת 1770 אדוארד וארינג.
הילברט הוכיח שאכן כך הדבר בשנת 1909. על כן אפשר להגדיר פונקציה , כך שכל מספר טבעי אפשר להציג כסכום של  חזקות k-יות, אבל לא כסכום של פחות מכך.  חישוב פשוט מראה שכדי להציג את המספר 7 דרושים 4 ריבועים, עבור 23 דרושים 9 מספרים בחזקה השלישית, וכדי להציג את 79 דרושים 19 מספרים בחזקה הרביעית. אלו הם חסמים תחתונים על  עבור  בהתאמה.
משפט ארבעת הריבועים של לגראנז' אומר שניתן להציג כל מספר טבעי כסכום של לכל היותר ארבעה ריבועים; מכיוון ש-7 דורש ארבעה ריבועים, הרי נובע מכך ש . ההשערה של משפט זה הוצעה בשנת 1640 על ידי פרמה.
במהלך השנים נקבעו חסמים נוספים, בשימוש בטכניקות מתוחכמות ומסובכות יותר ויותר. לדוגמה, ליוביל הראה ש  הוא לכל היותר 53. הארדי וליטלווד הראו שכל מספר גדול מספיק הוא סכום של לכל היותר 19 מספרים בחזקה הרביעית.
ויפריך וקמפנר הראו ש  בעבודתם בין השנים 1909 עד 1912. 
בשנת 1986 הוכיחו בלאסוברמיאן, דרס, ודשויירז ש-.
ג'נגרון הראה ש- בשנת 1964. פילאי הוכיח ש- בשנת 1940.
במהלך שנות החמישים, הוכיח יורי ליניק את קיום בכלים אלמנטרים תוך שימוש בצפיפות שנירלמן. 
כל הערכים של  ידועים כיום, הודות לעבודתם של דיקסון, פילאי, רבגנדיי וניבן. הנוסחה שלהם היא:
 לכל , כאשר  הוא הערך השלם של , שהוא המספר השלם הגדול ביותר שאינו עולה על . הנוסחה בעצם יותר מסובכת כי במקרה ש  אז הנוסחה ל  שונה, אמנם עד עכשיו לא מצאו אף מספר  כזה, ונבדקו כל המספרים שהם קטנים מ-471600000, וידוע שיש ככל האפשר מספר סופי של יוצאי דופן כאלה.
ערכי  הראשונים הם:
1, 4, 9, 19, 37, 73, 143, 279, 548, 1079, 2132, 4223 ,8384, 16673, 33203, 66190, 132055, ...
בעיה דומה, אבל קשה בהרבה, שואלת מהו המספר הקטן ביותר  של חזקות- הדרוש להצגת כל המספרים פרט למספר סופי של יוצאי דופן (או בניסוח שקול: המספר הקטן ביותר הדרוש כדי להציג כל מספר גדול מספיק). ברור ש-. שלא כמו בפונקציה , מספרים בעייתיים כגון 23 או 79 אינם מסייעים בהערכה של , והערכים המדויקים של פונקציה זו אינם ידועים (פרט ל- שנובע מעבודתם של לגראנז' וגאוס, שאפיינו את כל המספרים שאפשר להציג בשלושה ריבועים, ו- שהוכח על ידי דוונפורט בשנת 1939). עבור חזקות שלישיות ידוע רק ש- (נכון ל- 2005). 
עוד פונקציה דומה נקראת  ( בעבודות של וולי) שהיא המספר הקטן ביותר של חזקות- הדרוש להצגת כמעט כל המספרים (כלומר, שהיחס בין מספר יוצאי הדופן שקטנים מ- ובין  יתכנס ל-0 כאשר  ילך ויגדל). ברור ש- . נכון ל-2006 ידוע 5 ערכים מדויקים של פונקציה זו בנוסף ל- . הם , , , , ו-.

חזקות עד כדי סימן

וריאציה של בעיית וארינג שואלת עבור k קבוע, מהו המספר s הקטן ביותר כך שלכל מספר יש הצגה בצורה . את המספר הזה מסמנים ב-. ידוע ש-, אבל הערך המדויק של הפונקציה אינו יודע בשום מקרה אחר. למשל, : כל מספר אפשר להציג כסכום של 5 חזקות שלישיות (של מספרים שלמים, לאו דווקא חיוביים), ולא ידוע האם די ב-4 חזקות.
לייטננט קיז'ה

לייטננט קיז'ה (ברוסית: Пору́чик Киже́) היא סוויטה תזמורתית שהלחין סרגיי פרוקופייב בשנת 1933 (Op. 60). הסוויטה נכתבה במקור כפסקול לסרטו של הבמאי אלכסנדר פיינצימר הנושא אותו שם ומבוסס על ספרו של יורי טיניאנוב.

רקע

היצירה נכתבה על ידי פרוקופייב בשנת 1933, זמן קצר לפני חזרתו לברית המועצות הסובייטית, לאחר שנים ארוכות של שהיה במערב (בייחוד צרפת). כמו כן הקדימה היצירה במעט את הביקורת החריפה שמתח משטרו של סטלין על "האומנות הדקדנטית והקפיטליסטית", שלוותה ברדיפה למעשה של אומנים שחרגו מהקו הנוקשה של מוזיקה הרמונית, טונאלית, מלודית ובייחוד "רוסית" (פרוקופייב עצמו הותקף בחריפות ב-1948).
במקור הולחנה המוזיקה כפסקול לסרט על פי סיפור של יורי טיניאנוב ולפי הזמנה של אולפני לנפילם. במרכז הסיפור, לגלוג על השלטון והבירוקרטיה בתקופת רוסיה הצארית. הסרט כשלעצמו מעולם לא זכה להקרנות לציבור הרחב, עקב המסרים החתרניים שמצאה בו הצנזורה. אף על פי כן, עיבד פרוקופייב את המוזיקה לסוויטה בת חמישה פרקים בעלת אותו שם. הסוויטה, בניגוד לסרט, זכתה להצלחה רבה.

סיפור המעשה

הסיפור מתרחש ברוסיה הצארית של תחילת המאה ה-19.
בטקס חלוקת דרגות, גורמת שגיאת הגהה לצאר פאוול להעלות לדרגת לייטננט חייל שאינו קיים בשם קיז'ה. בשל חשש מזעמו של הצאר, פקידיו אינם מעיזים להעמידו על טעותו, אך הצאר מחליט להתעניין דווקא באותו קיז'ה אלמוני שהמציא. כך נאלצים הפקידים לברוא דמות פיקטיבית יש מאין, ולהמציא לה סיפור חיים. מכאן מתגלגל השקר הלאה. הצאר אינו שוכח את קיז'ה, ומתעניין בקורותיו. הפקידים מצדם, מתארים בפניו עלילות גבורה דמיוניות של הסגן הנועז, וכן את קורות חייו (הוא מתאהב, ואף מתחתן). לבסוף מתעקש הצאר לפגוש את הגיבור שנלחם עבורו, ואז בא קצו של קיז'ה: הפקידים ממציאים את מותו של קיז'ה בקרב, ועורכים לו טקס אשכבה מפואר.