google/wiki40b huggingface dataset:
לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה

ביוגרפיה

לואי היה בנו של שארל דה בורבון, דוכס ונדום. הוא היה צאצא של לואי התשיעי מלך צרפת, ראה את עצמו כמועמד לכתר צרפת, והתנגד לבית גיז שהיו לו תביעות דומות לכתר. יריבות זו בין בית גיז הקתולי לבין בית בורבון שתמך בהוגנוטים, הייתה אחת הסיבות למלחמות הדת בצרפת.
כגנרל בצבא הצרפתי, בשירותו של אנרי השני, מלך צרפת, לואי הראשון דה קונדה לחם נגד הספרדים במצור שהטיל צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על העיר מץ שבחבל לורן (1552 ), ובמצור שהטיל צבאו של פליפה השני, מלך ספרד על העיר סן-קנטן שבחבל פיקרדי (1557).
אחרי מות אנרי השני ביולי 1559, נודעה לבית גיז השפעה רבה על בית המלוכה. קטרינה דה מדיצ'י, שהייתה עוצרת בשם בנה פרנסואה השני, המשיכה ברדיפת ההוגנוטים ורבים מהם נידונו למיתה. ב-1560 ההוגנוטים בהשפעת בית בורבון, קשרו קשר לחטוף את המלך פרנסואה השני, ולשים קץ להשפעת בית גיז בחצר המלכות. לואי הראשון דה קונדה הואשם בכך שידו הייתה בקשר, והוא נקרא להופיע בפני בית הדין המלכותי, אולם שוחרר מחוסר הוכחות. מאוחר יותר באותה שנה דה קונדה, שהואשם בכך שניסה להקים צבא ולהכריז על מדינה עצמאית, נשפט ונידון למיתה. אך ב-5 בדצמבר, חמישה ימים לפני ביצוע גזר הדין, נפטר המלך פרנסואה השני כשהוא בן 16 שנה בלבד, ואמו, העוצרת, קטרינה דה מדיצ'י, ביטלה את הרשעתו של דה קונדה.
אחרי טבח ואסי (1 במרץ 1562) שבו נרצחו אנשי כפר הוגנוטים בידי אנשי צבאו של פרנסואה הדוכס מגיז, דה קונדה הכריז על רצונו לשחרר את בית המלוכה מהשפעת בית גיז. בקרב דרה (19 בדצמבר 1562) דה קונדה נפל בידי הקתולים בפיקודו של פרנסואה הדוכס מגיז, אך גם אן דה מונמורנסי, שהיה ממנהיגי הקתולים, נפל בידי ההוגנוטים. נערכו שיחות שבהן דה קונדה וגאספאר דה קוליני השני ייצגו את ההוגנוטים, ואן דה מונמורנסי ייצג את הקתולים. בשיחות אלה שהובילו להסכם אמבואז (19 במרץ 1563) זכו ההוגנוטים למידה מסוימת של סובלנות דתית, ומלחמת הדת הראשונה הסתיימה.
ב-1564, בהשפעת הישועים, בוטלו הזכויות שניתנו להוגנוטים. דה קונדה הצטרף לכוחותיו של דה קוליני בעיר לה רושל (19 בספטמבר 1567) והם התקדמו לעבר פריז. התקדמותם נבלמה בקרב סנט דני (10 בנובמבר 1567) על ידי אן דה מונמורנסי שנהרג בקרב זה.
לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה נפצע קשה בקרב ז'רנאק (13 במרץ 1569) ונרצח על ידי הקתולים אחרי שנפל בשבי. בנו, אנרי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה המשיך בדרכו כגנרל הוגנוטי.
ראס לאנוף

ראס לאנוף (ערבית: راس لانوف) היא עיר לובית לחוף הים התיכון בצפון לוב, במפרץ סידרה.
בעיר גם קיים "בית הזיקוק של ראס לאנוף", שהעבודות על בנייתו הסתיימו ב-1984, עם יכולת לייצר נפט גולמי בכמות של 220,000 חביות ביום. בית הזיקוק מופעל על ידי חברת "ראס לאנוף אויל אנד גאס פרוססינג", הכפופה לתאגיד הנפט הלאומי של לוב. בנוסף, קיים בעיר גם "ראס לאנוף פטרוכמיקל קומפלקס" - טרמינל נפט מרכזי, וכן צינורות מרכזיים של נפט: אמאל ראס לאנוף, מסלה ראס לאנוף וצינורות דפה ראס לאנוף.
אוניברסיטת אל-קודס

מעמד האוניברסיטה

האוניברסיטה מפוקחת על ידי המשרד להשכלה גבוהה של הרשות הפלסטינית, ולא על ידי המועצה להשכלה גבוהה הישראלית (או המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון)), אולם תאריה מוכרים בישראל ובוגריה יכולים להשתלב בלימודים באוניברסיטאות הישראליות. תקופה ארוכה לא הכירה מדינת ישראל בתוארי הרפואה שהמוסד העניק ועקב כך נמנע מבוגרי האוניברסיטה במקצועות הרפואה לגשת לבחינות ההסמכה של משרד הבריאות, ולהשתלב בעבודה בישראל. השיקולים בסירוב להכיר בתואר היו שחלק מהאוניברסיטה נמצא במזרח ירושלים, כלומר בשטח ירושלים המאוחדת, (אך לא בית הספר לרפואה) ותהיה בכך הכרה באוניברסיטה זרה הפועלת בתחומי ישראל. בעקבות עתירה מנהלית שהוגשה פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי על המדינה לאפשר לבוגרים לגשת לבחינות ההסמכה. בניגוד להתחייבויות זו, משרד החינוך מסרב להכיר בתארים של אוניברסיטת אל קודס. 
האוניברסיטה סובלת מקשיים כלכליים כיוון שאינה מקבלת מענקים קבועים מהרשות הפלסטינית או מישראל, אך זוכה לתרומות ממדינות ערב, וכך היא מצליחה לשלם משכורות לכ-1,000 עובדיה.

האוניברסיטה בסכסוך הישראלי-פלסטיני

האוניברסיטה פועלת ללא רישיון ישראלי ונחשבת להתארגנות מטעם הרשות הפלסטינית. המשטרה והשב"כ אספו חומר מודיעיני רב על קשרי האוניברסיטה עם הרשות וב-2002 הורה השר לביטחון פנים דאז, עוזי לנדאו, על סגירת האוניברסיטה. היא נפתחה מחדש כעבור שבועיים, לאחר שסרי נוסייבה, נשיא האוניברסיטה, התחייב בפני השב"כ לא להשתמש במשרדי האוניברסיטה כנציגות של הרשות הפלסטינית, או לקבל כספים מהרשות. אך בעקבות האינתיפאדה השנייה וקשיי המעבר בין הגדה המערבית לירושלים, הועברו הפקולטה למדע וטכנולוגיה והפקולטה לרפואה מירושלים (המושבה האמריקאית ובית חנינא) לדרום אבו דיס (שממזרח לגדר ההפרדה), לאל-בירה (מצפון לרמאללה) ולטובאס (צפונית מזרחית לשכם). 
במהלך מבצע חומת מגן נפגעו מבני האוניברסיטה ברמאללה, והאוניברסיטה הגישה תביעה נגד שר הביטחון ומדינת ישראל בבית משפט השלום בירושלים לקבלת פיצויים בסך 1,403,877 שקלים.
באוקטובר 2003 יצאה האוניברסיטה במחאה נגד גדר ההפרדה, שהייתה אמורה להפריד בין מוסדות האוניברסיטה השונים ואף לעבור דרך אדמות האוניברסיטה. מוסדות האוניברסיטה שימשו מקום מפגש לסטודנטים לארגון מחאות, וסגל ההוראה ערך הרצאות בנושא. בעקבות פנייתו של סרי נוסייבה לממשל האמריקאי, נפגשו נציגים של ישראל עם עורכי דין מטעם האוניברסיטה, ותוואי הגדר שונה.
באוקטובר 2008 הודיע נוסייבה כי יפתח את שערי המוסד גם בפני סטודנטים ערבים ישראלים. בשנת 2009 הוקם באבו דיס המכון הפלסטיני למדעי המוח, המסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אל-קודס.
בעלי ביב

מאפיינים

המינים בסדרה נפוצים באוסטרליה, בטסמניה ובגינאה החדשה, ומצויים בכל אזורי המחיה, אם ביער ואם ובמדבר. בניגוד ליונקי שליה, לביבאים יש פתח יחיד בגופם, הקרוי פתח ביב (Cloaca), המשמש אותם לצורכי הפרשות השתן והצואה ולרבייה. מכאן שם הסדרה כולה. הנקבה חסרת רחם ובמקום תהליך ההיריון, היא מטילה ביצה אחת אשר מוחזקת בקפל עור שעיר עד לבקיעתה. לצאצא יש "שן ביצה" (כמו אצל הזוחלים), שבעזרתה הוא מצליח ליצור פתח בקליפת הביצה. לאחר בקיעתו הוא נותר בקפל העור מספר שבועות עד אשר הוא גדל ויוצא לעולם החיצון. בתקופה הזו הוא ניזון מחלב המופרש מבלוטות הפזורות על העור. לאחר יציאתו, מצטמק קפל העור עד לעונת הרבייה הבאה.
בעלי הביב מגוונים בגודלם מגודל של ברווזן ששוקל עד 2.4 ק"ג, עד לגודל של קיפודן חרטומני מערבי ששוקל עד 16.5 ק"ג.
אגדות ברווזים

תקציר העלילה

התוכנית מתמקדת בהרפתקאותיהם של הדוד קמצוץ והאחיינים של דונלד דאק. אף על פי שהאחיינים מתגוררים בדרך כלל יחד עם דונלד דאק, הם נוהגים לגור יחד עם הדוד קמצוץ כאשר דונלד נקרא לשרת בחיל הים.
אף על פי שהדוד קמצוץ הוא הברווז העשיר ביותר בעולם, הוא כל הזמן מנסה למצוא דרכים חדשות להגדיל את הונו. רבים מן הפרקים מתמקדים בניסיונות של הדוד קמצוץ למנוע מנבלים שונים לשדוד את כל הונו. הנבלים העיקריים בסדרה הם חבורת הביגלים (Beagle Boys) ומג'יקה המכשפה אשר תמיד מוצאים דרכים לשדוד ולרמות את דוד קמצוץ והאחיינים. האויב המושבע של דוד קמצוץ בסדרה הוא פלינטהארט גלומגולד (Flintheart Glomgold) אשר מנסה להוציא לפועל תוכניות שונות אשר מטרתם לקחת מהדוד קמצוץ את התואר "הברווז העשיר ביותר בעולם".
במהלך העונה השנייה של הסדרה התווספו שתי דמויות נוספות - פנטון קראקשל (Fenton Crackshell) ובאבה דאק (Bubba Duck). כמו כן, בניגוד לעונה הראשונה שהתרחשה בעיקר במקומות שונים ברחבי העולם, עלילות הפרקים של העונה השנייה התרחשו בעיקר בעיר דאקברג בה גרים הדוד קמצוץ והאחיינים.
למרות שהדוד קמצוץ והאחיינים הם הדמויות הראשיות בסדרה, חלק מפרקי הסדרה מתמקדים גם בדמויות אחרות כמו לאנצ'פד מקדאק או גיירו.
ססיליה מיירליס

ביוגרפיה

מאירלס נולדה בריו דה ז'ניירו ב-7 בנובמבר 1901. אביה נפטר בטרם נולדה ואמה מתה כאשר היא הייתה רק בת 3 (1904). מיירלס גדלה אצל סבתה, ז'סינטה גרסיה בנוידאס. היא למדה בבית ספר אסטאסיו דה סה בריו דה ז'ניירו עד כיתה ה' ואף הוענקה לה מדליה על הישגים יוצאי דופן על ידי המשורר הידוע אולבו בילק, מחשובי משוררי ברזיל. ב-1917 היא סיימה את לימודי התיכון ב"מכון לחינוך" של ריו דה ז'ניירו.
במהלך הקריירה הספרותית שלה פרסמה מאירלס למעלה מ-50 עבודות מסוגים שונים. ביניהם מאמרים, אסופות שירה, רומנים וספרי ילדים. היא גם כתבה רשימות עבור מרבית המגזינים והעיתונים היוצאים לאור בריו דה ז'ניירו.
יצירותיה הושפעו בעיקר מהזרם המודרניסטי, אך ניתן להבחין גם בהשפעות של זרמים נוספים כגון סימבוליזם, ריאליזם ורומנטיציזם. ב-1938, זכתה ססיליה מאירלס בפרס אולבו בילאק לשירה מטעם האקדמיה הברזילאית לשפה ולספרות, עבור ספרה "מסע" [Viagem]. ב-1934 כאשר שימשה כמורה ייסדה מיירלס את ספריית הילדים הראשונה בריו דה ז'ניירו.

עבודתה בחינוך

כמחנכת, בתחילת הקריירה שלה לימדה מיירליס בבתי ספר יסודיים. בין 1935 ו-1938 מאירלס לימדה באוניברסיטת ברזיל, היום האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. היא גם העבירה הרצאות באוניברסיטת טקסס ב-1940, על ספרות ותרבות ברזילאית.

עיתונות

מאירליס עסקה גם בכתיבה עיתונאית בנושאי כלכלה בין השנים 1930 ו-1931 כאשר כתבה עבור המגזין "אקונומיק אבזארוור" (Observador Econômico). במהלך שנות ה-30 ו-40, כתבה מאירלים מאמרים רבים על חינוך בעיתונות. היה לה טור קבוע ב"חדשות היום" (Diário de Notícias) של ריו דה ז'ניירו עם חדשות, מאמרים וראיונות, בשם קמאנטריו (Comentátio). מאיריליס כתבה טור שבועי בשם "מורים ותלמידים" (Professores e Estudantes) עבור עיתון "הבוקר" (A Manhã), אחד מהעיתונים הנפוצים ביותר בריו דה ז'ניירו באותה תקופה.

שירה

מאירלס החלה לכתוב שירה כשהייתה כבת 9. היא פירסמה את ספר השירה הראשון שלה "אספקטרוס" (Espectros) ב-1919, כאשר הייתה רק בת 18. הספר מכיל שבע סונטות שהושפעו מאוד מהתנועה הסימבולית. לאחר 14 שנות הפסקה מפרסום שירים, פירסמה מאירלס את אחת מבודותיה הגדולות, "מסע" (Viagem) ב-1939. שסימנה את בגרותה הפואטית. יופיה של שירתה הביא לה הכרה רבה הן מצד הקוראים והן מצד הממסד הספרותי. היצירה זכתה בפרס השירה ע"ש אולבו בילאק מטעם האקדמיה הברזילאית לשפה ולספרות, והיא הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס זה. מאירלס הייתה קתולית, וגם כתבה שירים רבים שעסקו בדמויות הקדושים בנצרות, כמו "הרומנטיקה של סנטה ססיליה" (O Romance de Santa Cecília).

ספרות ילדים

מאירלס כתבה שירים, ספרי ילדים וספרי לימוד המשמשים בבתי ספר רבים ברחבי בריו דה ז'ניירו. לתפקידה כמחנכת וכסופרת, העוסקת בנושאי ילדות, נודע מקום חשוב בהתפתחות ספרות הילדים הברזילאית ובדיונים על חינוך ילדים. ב־1934 הקימה ססיליה מאירלס את ספריית הילדים הראשונה בארץ, והביאה לשירת הילדים את המוזיקליות האופיינית של יצירותיה.
מגנגה

גאוגרפיה

מגנגה ממוקמת כ-122 ק"מ מבירת המחוז נגאונדרה וכ-429 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-307 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-64 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,866 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (386 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

מגנגה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N1 ונמצאת כ-22 ק"מ מהכביש הלאומי N6 וכ-9 ק"מ מהכביש D22.
שירותים אקולוגיים

שירותים אקולוגיים או שירותי קומפוסט הם סוג של בית שימוש ללא מים, שבהם הצואה והשתן נאספים ונשמרים במיכל עד הפיכתם לדשן אורגני. ישנם כמה סוגים שונים של שירותים אקולוגיים, הנבדלים ביניהם בעיקר במקום אגירת הזבל לאורך תהליך הקומפוסטציה. תהליך זה מתרחש באופן טבעי על ידי מיקרואורגניזמים (בעיקר חיידקים ופטריות) לאורך כמה חודשים עד כמה שנים.

תכונות

שירותים אקולוגיים הם "שירותים יבשים" - בהם לא נעשה שימוש במים כמו בשירותים רגילים, אלא נעשה שימוש בנסורת, שבבי קוקוס או נייר גרוס כדי לכסות את הזבל הטרי ולמנוע ריחות. טכניקה זאת יוצרת כיסי אוויר המסייעים להתפתחות הפירוק האורגני, ומסייעת ביחס הפחמן-חנקן באופן שתורם להפחתת הריח מהשירותים ומתהליך הפירוק. 
שירותים אקולוגיים אינם דורשים בורות ספיגה או מערכות ביוב כמו בשירותי אסלה רגילים. לפיכך, הם הופכים לפתרון אפשרי לשירותים במקומות מרוחקים אשר קשה לתחזק באופן קבוע, כדוגמת גנים לאומיים או שמורות, בתי קיט במקומות מרוחקים וכו', וגם כפתרון עבור מקומות נידחים בארצות מתפתחות אשר אינם מחוברים לרשת מים וביוב.
Tears in Heaven

על השיר

השיר "דמעות בגן עדן" נכתב בדם לבו של קלפטון, ומתאר את האבל על מות בנו קונור, שנהרג בתאונה ב-20 במרץ 1991. קונור, בנו בן הארבע של קלפטון, נפל אל מותו מחלון קומה 53, בבניין רב קומות בעיר ניו יורק, מתוך דירתה של חברה של אמו. קלפטון, שהגיע לדירה זמן קצר לאחר התאונה, היה הרוס ושבור בעקבות האירוע. 
השיר נכתב במשותף עם ויל ג'נינגס והיה חלק מהפסקול של הסרט "Rush". הפסקול זכה בפרס הגראמי ב-1992. בשנת 1992, יצא לאור אלבומו של קלפטון Unplugged, שהיה הקלטה של הופעה חיה. באלבום זה מבצע קלפטון את השיר Tears in Heaven בדמעות ובכאב. אלבום זה הביא את קלפטון לזכייה בפרס הגראמי בשנה השנייה ברציפות. 
השיר, שנכתב בעיר ניו יורק, קיבל משמעות מחודשת עשר שנים לאחר שנכתב, באסון התאומים שאירע בניו יורק בשנת 2001. כאבו הפרטי של קלפטון, האבל האישי, הפך בן לילה לכאבם של אלפים. אתר הזיכרון באינטרנט לחללי אסון אחד-עשר בספטמבר אף כונה "No tears in heaven", כפרפרזה על שירו של קלפטון.
השיר זכה מאז כתיבתו לביצועים רבים.
אגיה זוני

היסטוריה

אגיה זוני נבנתה כספינת קיטור במספנת "Fratelli Orlando" בשנת 1899; משקלה היה 1227 טון ברוטו. הפליגה תחת דגל איטלקי כאניית נוסעים בשם "Taranto". נמכרה ב-1933 ליוון, ושם הוחלף שמה ל-Aghia Zoni P.

אוניית מעפילים

האונייה נחכרה על ידי אנשי בית"ר בווינה והפליגה מנמל פיומה באיטליה ב-16 במרץ 1939 כשעל סיפונה 465 מעפילים.
על מנת להימנע מכניסה אל המים הטריטוריאליים של ארץ ישראל הוסכם עם בעלי האונייה, שהמעפילים יורדו למים באמצעות סירות. שני אנשי צוות ירדו מהאונייה בפיראוס על מנת לרכוש סירות נוספות, אך לא שבו.
ב-4 באפריל הפליגה האונייה. כשהגיעה האונייה לכרתים קיבלו הודעה לשוב לפיומה, לאחר שהסתבר שאנשי הצוות אכן רכשו סירות נוספות. המעפילים התנגדו לחזרה, מאחר שמלאי המזון והתרופות אזל, ומעפיל אחד נפטר.
האונייה עגנה בכרתים, שם הצטיידו המעפילים במזון ואף ערכו סדר פסח.
כשהיו קרובים ליעד הארצישראלי, נשלחה סירת מפרש ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל לצורך הורדת המעפילים. המפרשית נקשרה לירכתיים והאונייה פנתה לכיוון הארץ, אך באחד הלילות התגנבו המלחים הזרים, ניתקו את המפרשית ונמלטו עמה.
לאחר מכן, נכנסה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל, והמעפילים הורדו בחוף אשקלון ב-22 באפריל 1939.
כ-180 מכלל המעפילים נתקלו בחיילים בריטים, נעצרו, ושוחררו רק לאחר שמספרם נוכה ממכסת אשרות הכניסה הרשמיות לאותה שנה.
האונייה חזרה ליוון ושקעה ב-16 בפברואר 1940 בסמוך אליה.
פרנק ג'ק פלטצ'ר

קריירה מוקדמת

ב-1902 החל את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית באנפוליס אותם סיים ב-1906. שירת באוניות המערכה "רוד איילנד", "אוהיו" ,"איגל", "מיין" ו"צונסי". ב-1910 קיבל בפעם הראשונה פיקוד על המשחתת"דייל" באוקיינוס השקט. ב-1912 פיקד על אוניית המערכה "פלורידה" איתה השתתף בקרב וכיבוש ורה קרוס במקסיקו ב-1914.

מלחמת העולם הראשונה ולאחריה

עם כניסת ארצות הברית למלחמה ב-אפריל 1917 קבל פלטצ'ר פיקוד על מספר ספינות קרב ששייטו במימי האוקיינוס האטלנטי והגנו על שיירות בעלות הברית. על תפקידו זה עוטר בצלב הצי.
לאחר המלחמה התקדם בצי ופיקד על מספר אניות קרב. ב-1931 מונה לראש מטה של השייטת האסיאתית של הצי. ב-1938 הועלה לדרגת אדמירל משנה ופקד על קבוצת סיירות 3 ו-6.

לאחר המלחמה

פלטצ'ר חזר לארצות הברית ב-1946 וצורף כחבר במועצת הצי. ב-1947 מונה ליושב ראש מועצת הצי והועלה לדרגת אדמירל ב-1 במאי 1947 פרש מהצי. הוא מת בבית חולים במרילנד ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הקנטונים של שווייץ

היסטוריה

במאה ה-16 הכיל האיחוד השווייצרי שלוש עשרה מדינות שונות. מדינות אלו נקראו "קנטונים". הם התחלקו לשני סוגים: שישה קנטונים יעריים ושבעה עירוניים. אמנם רשמית היו הקנטונים חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, אולם הם הפכו לכמעט עצמאיים כשהשווייצרים הביסו את הקיסר מקסימיליאן ב-1499.
ששת קנטוני היער היו רפובליקות דמוקרטיות, ואילו שבעת הקנטונים העירוניים הונהגו בידי מועצות עירוניות. מועצות אלו נשלטו על ידי אוליגרכים. בין הקנטונים העירוניים ניתן למנות את ציריך, ברן ובזל.

תפקוד וסמכויות

לכל קנטון חוקה, פרלמנט, ממשלה ובתי משפט. גודלם של הפרלמנטים נע בין חמישים ושמונה למאתיים מושבים. ממשלות הקנטונים כוללות חמישה או שבעה חברים, מספר שמשתנה מקנטון לקנטון.
כל הנושאים שאינם בסמכותה הבלעדית של הממשלה הפדרלית של האיחוד השווייצרי לפי החוקה תלויים בהחלטת הקנטון. גודלי הקנטונים שונים זה מזה בצורה קיצונית, בין 37 ל-7,105 קמ"ר, ובין 14,900 ל-1,244,400 נפש.
דמוקרטיה ישירה מונהגת כיום בשני קנטונים, אפנצל אינר-רודן וגלרוס. בקנטונים אלה מתקבלות ההחלטות באספה כללית של התושבים, אשר נערכת פעם בשנה בכיכר המרכזית של עיר הבירה. אירוע זה נקרא בגרמנית "לנדסגמיינדה".
בכל שאר הקנטונים מונהגת דמוקרטיה פרלמנטרית. מאז יצירת הקנטון ז'ורה ב-1978 לא הוגדרו קנטונים חדשים. לפי חוקת 1999, מספרם הרשמי של הקנטונים הוא עשרים וששה, אך מספר המדינות הרלוונטי לבחירות לפרלמנט הוא עשרים ושלושה. הקנטונים אונטרוולדן, אפנצל ובזל מחולקים לשני חצאי קנטונים. אונטרוולדן מחולק לאובוולדן ונידוולדן, אפנצל מחולק לאפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן ובזל מחולק לבזל-שטאדט ובזל-לנדשאפט.
אילנית מצויה

מורפולוגיה

אורכה הממוצע של האילנית הוא כ-4 ס"מ, צבעה משתנה בהתאם לצבעי הסביבה, מירוק עד ירקרק וצהבהב או חום-אפור בגוונים שונים. לאורך גופה של האילנית פס כהה מתמשך מאזור הנחיריים אל העיניים ואל צידי הבטן. תחת סנטרו של הזכר, עור דק מתוח וצהוב המשמש לקרקורו האופייני ובכך הוא נבדל מהנקבה. כמו כן הוא הזכר לרוב קטן מהנקבה. לאילנית רגליים ארוכות ודקות יחסית, רגליה הקדמיות קצרות ורגליה האחוריות ארוכות וחזקות יותר ומשמשות לקפיצה ולטיפוס. אצבעותיה של האילנית דביקות ומותאמות לטיפוס על צמחים ובין אצבעות רגליה האחוריות קרום חלקי המקנה לה מיומנויות שחיה.

אורח חיים

האילנית חיה במשך רוב זמנה על גבי עצים (ומכאן שמה), היא יורדת אל מקורות המים שעל הקרקע בעיקר לצורכי רבייה. 
האילנית ניזונה מחרקים. היא מאתרת אותם בזכות כושר ראיה מצוין וצדה אותם בעזרת לשון ארוכה ודביקה בקדמת הפה. האילנית דוחסת את הטרף לפיה הרחב בעזרת רגליה הקידמיות, ובולעת אותו בעזרת לחץ פיזי הנוצר בעזרת גלגלי העיניים. 
בשעת החיזור, העור תחת סנטרו של הזכר מתנפח ומשמש כתיבת תהודה לקרקורים רמים הנשמעים למרחק רב. ההפריה מתרחשת בחורף במקווי מים רדודים כאשר הזכר מחבק את הנקבה מעל גבה וכך הם שוחים יחד במים. הנקבה מטילה גושי ביצים עטופות ריר דביק והזכר מפריש תאי זרע המפרים אותם. בזכות הריר הדביק נדבקות הביצים לאבנים וצמחים במים. לאחר כשבועיים בוקעות הביצים ובמשך חודשיים-שלושה מתפתחים הראשנים במים. באביב הראשנים עוזבים את המים ומגיעים לבגרות לאחר שנה. האילנית חיה כ-20 שנה.
חוג השברים הקלאסי

בתורת החוגים, חוג השברים הקלאסי של חוג R הוא הרחבה שבה כל איבר רגולרי של החוג המקורי הוא הפיך. חוג השברים הקלאסי קיים אם ורק אם החוג מקיים את תנאי אורה על איברים רגולריים. חוג השברים הקלאסי, כשהוא קיים, מוכל בחוג השברים המקסימלי.

רקע

הבנייה הקלאסית של שדה המספרים הרציונליים כשדה השברים של חוג המספרים השלמים מדגימה תופעה כללית בתורת החוגים הקומוטטיביים: כל תחום שלמות אפשר לשכן בשדה. כלומר, תחום שלמות אפשר להרחיב לחוג שאינו גדול מדי (כל איבר שלו הוא מנה של איברים מן התחום) ואינו קטן מדי (לכל איבר שלו יש בחוג הפכי). חוג השברים הקלאסי נועד להרחיב את התופעה הזו לחוגים לא קומוטטיביים.

הגדרה

חוג השברים הקלאסי (הימני) של חוג R הוא הרחבה  המקיימת שני תנאים: כל איבר רגולרי (היינו, שאינו מחלק אפס) של R הוא הפיך ב-Q; וכל איבר של Q הוא מהצורה  כאשר  ו-b רגולרי. אם חוג השברים הקלאסי קיים, אז הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם.
חוג השברים הקלאסי קיים אם ורק אם R מקיים את תנאי אורה (ביחס לאוסף האיברים הרגולריים): לכל a,b כך ש-b רגולרי, יש איבר רגולרי y כך ש-. לדוגמה, כל חוג ראשוני נתרי (ימני) וכל חוג ראשוני בעל זהויות מקיימים את התנאי, ולכן יש להם חוג שברים קלאסי.

בניה

הדרך הנקיה ביותר לבנות את חוג השברים הקלאסי היא כאוסף המחלקות של זוגות סדורים  כאשר U אידיאל ימני רגולרי (היינו, כזה המכיל איבר רגולרי), ו- העתקה של מודולים ימניים, עם יחס השקילות המזהה  אם יש אידיאל המכיל איבר רגולרי בחיתוך  שעליו מתלכדות הפונקציות . החיבור מוגדר לפי , והכפל לפי  (כדי שהחיתוך של אידיאלים רגולריים יהיה רגולרי יש להניח את תנאי אור).
בניה זו אפשר להכליל, על ידי החלפת אוסף האידיאלים הרגולריים באוספים אחרים, וכך למשל אפשר לבנות את חוג השברים המקסימלי.
גלגו סנגלי

מאפיינים

הגלגו הוא קרוב רחוק של הקופים והוא קטן מהם, פעיל לילה ובעל עיניים ואוזניים ענקיות. הוא קטן מאוד, אורכו עד 130 מ"מ ומשקלו 95–300 גרם. הם בעלי רגליים ענקיות העוזרות להם לקפוץ למרחקים מדהימים והזנב השעיר והארוך עוזר לאזן אותם. צבע הפרווה חום-כתום עד אפור כהה והם פעילים בחבורות בעיקר בלילה, אז עוזרות להם עיניהם ואוזניהם הגדולות בעלות 4 שרירים בצוואר, לקלוט את הסביבה. הם ישנים יחדיו אצל הנקבות עם הצאצאים, כשהזכרים מעדיפים להתבודד. 
הגלגו חי בסוואנות וערבות מיוערות או שיחיות ברחבי אפריקה וקופץ מעץ לעץ ומדי פעם יורד לקרקע. כמו רוב הפרימטים הוא אוכל כל הניזון בעיקר מחרקים כמו פרפרים, עשים, חגבים וזחלים שונים. בנוסף הם אוכלים אגוזים, פירות, זרעים, פרחים, דבש, ציפורים קטנות וביצים.
הגלגויים מתרבים בתחילת נובמבר (תקופת הגשמים) והנקבות יולדות 1–2 גורים הנמצאים בחלל בגזע עץ בו המשפחה ישנה והם מועברים בפה שלה עד שהם מתבגרים ועוזבים. לגלגוים הקטנים יש הרבה טורפים הכוללים עופות טרף, נחשים ונמרים וגם להקות שימפנזות. השימפנזות מנסים להרוג אותם עם מקלות חדים באזורים בהם הם ישנים, הם דוקרים בכח עד שיוצא דם מספיק. אפשרות יותר נפוצה שלהם היא זריקת אבנים גדולות על הגלגויים וריסוק עצמותיהם.
רקסיזם

רקסיזם היא אידאולוגיה פשיסטית אשר התקיימה בבלגיה בחצי הראשון של המאה העשרים.

היסטוריה

המפלגה הרקסיסטית נוסדה בולוניה שבבלגיה בשנת 1930 על ידי לאון דגרל, ציבור המצביעים שלה היה בעיקר וואלוני.
שורשי המפלגה נעוצים באידאולוגיה קתולית בשם כריסטוס רקס (המקבילה הלטינית של "מלך המשיח") שקראה לשילובה של הדת הקתולית במדינה, כמו כן המפלגה הושפעה מהאידאולוגיה הפשיסטית ושאלה ממנה רעיונות כגון קורפורטיזם והתנגדותה לדמוקרטיה ולקומוניזם.
אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה בשנת 1933 החלה התקרבות אידאולוגית של הרקסיזם לנאציזם, בהשראת המפלגה הנאצית הרקסיסטים החלו לשלב אנטישמיות בתעמולתם וקיבלו סיוע כספי מגרמניה הנאצית. כמו כן ההתקרבות לנאציזם גרמה לדחיקתם של האלמנטים הקתולים עד היעלמותם המוחלטת.
בבחירות של 1936 המפלגה הרקסיסטית זכתה ב-12 מושבים בסנאט ו-21 מושבים בבית הנבחרים, אולם כוחה של המפלגה החל להיחלש ובפרוץ מלחמת העולם השנייה היו לה רק ארבעה נציגים בכל בית נבחרים.
עם הפלישה הגרמנית לבלגיה בשנת 1940 פרצו חילוקי דעות במפלגה בין הפלג הקתולי שהיה מעוניין להתנגד לגרמנים לבין הפלג הפרו-נאצי שהיה מעוניין בשיתוף פעולה איתם על בסיס הזדהותם האידאולוגית, מנהיג המפלגה דגרל נעצר בחשד לשיתוף פעולה.
אחרי כיבוש צרפת ובלגיה דגרל חזר למולדתו ובנה מחדש את המפלגה הרקסיסטית כמפלגת משתפי פעולה עם שלטונות הכיבוש הנאצים, הוא הקים את הלגיון הוולוני שנלחם בחזית המזרחית במסגרת הוואפן אס אס.
עם הבסתה של גרמניה הנאצית ושחרורה של בלגיה בשנת 1945 הרקסיזם חדל מלהתקיים.
שירוקי

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1974. והיא המעוטרת ביותר בכדורסל הבוסני. עם מספר האליפויות והגביעים יותר מכל קבוצה בוסנית אחרת (בסך הכל 6 דאבלים). בעונת 2012/13 הפסידה בגמר הפלייאוף לקבוצת איגוקאה 4-2 לאחר ארבע אליפויות רצופות.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1998/99 ביורוקאפ. בנוסף משתתפת הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית מאז שנת 2001. ובעונת 2008/09 השתתפה ביורוצ'לנג' והגיעה עד לשלב רבע הגמר.
אגם לוגאנו

היסטוריה

מקורו של אגם לוגאנו הוא בקרחונים יבשתיים שהפשירו לאחר עידן הקרח האחרון, שהסתיים לפני כעשרת אלפים שנה. העדות הוודאית הראשונה לגוף פוליטי המסדיר את השימוש בחופי האגם היא משנת 818. השליטה באזור האגם, שהיה בעל חשיבות אסטרטגית, הייתה אז בחלקה בידי השלטון הפיאודלי של מחוז ספריו. בשנת 1000 לערך, עבר האזור לשליטתו של הבישוף של קומו. האזור הפך לשדה קרב במלחמה בין קומו ומילאנו על שליטת בתנועה באזור הרי האלפים בשנים 1227-1218. כאשר האגם וחופיו שולבו בהדרגה לתוך דוכסות מילאנו, הם הפכו לנושא שנוי במחלוקת פוליטית וטריטוריאלית במהלך המאה ה-15, ולוגאנו הפכה לעיר הראשית של האגם.
האגם חדל להשתייך באופן בלעדי לישות פוליטית ריבונית אחת לאחר הקמת הקנטונים של שווייץ בתחילת המאה ה-16. הגבול האיטלקי-השווייצרי הוסדר בשנת 1752 על ידי האמנה של וארזה, ומאז נשאר למעשה ללא שינוי.
בשנת 1848, נבנה גשר (סכר) "מלייד" (Melide causeway) על מורנה בין מלייד, שווייץ  וביזונה , על מנת לאפשר סלילת כביש לרוחב האגם, ולספק קשר ישיר בין לוגאנו וקיאסו . היום בגשר עוברים גם רכבת גוטהרד  והכביש מהיר A2 .

גאוגרפיה

שטחו של האגם הוא 48.7 קמ"ר. 63% משטחו נמצא בשווייץ ו-37% באיטליה. לאגם יש רוחב ממוצע של קילומטר אחד לערך, ועומקו המרבי הוא 288 מטר באזור הצפוני. נקודת השיא של אגן הניקוז של האגם היא בפסגת פיזו דה ג'ינו  בהר לוגאנו פריפלס  (2,245 מטר). הרחצה באגם מותרת בכל כ-50 חופי הרחצה באזור השווייצרי.
חלקו האיטלקי של האגם נחשב על פי החוק האיטלקי כאזור אקס טריטוריאלי למטרות פיננסים, וכך נהנה ממעמד מס מיוחד כאזור פטור ממכס, פטור ממע"מ של האיחוד האירופי ומציע לתושבים אחרים יתרונות מס אחרים.
גשר מלייד מפריד בין האזור הצפוני (27.5 קמ"ר) והדרומי (21.4 קמ"ר) של אגן ניקוז, אם כי הגשר מאפשר זרימת מים ומעבר. "זמן שמירת המים" בחלקו הצפוני של האגם (11.9 שנים) גבוה משמעותית מדרומי (2.3 שנים), ואורך בממוצע כ-8.2 שנים.

תנועה

באגם שטים כלי שיט פרטיים רבים. סירות נוסעים של חברת SNL מספקות שירותים על האגם, בעיקר למטרות תיירות, וגם מחברות את לוגאנו עם קהילות אחרות שלצד האגם, שלחלקם אין גישה באמצעות כביש.
הדיג באגם לוגאנו (ואגם מאג'ורה) מוסדר על ידי הסכם בין שווייץ ואיטליה משנת 1986. ההסכם הנוכחי בנוגע לתנועה באגם נחתם בשנת 1992.

בעלי חיים

באגם חיים דגים רבים והדיג מותר בכל מקום, מלבד מספר אזורים מוגנים, כגון שפך הנהר Cuccio בפורלזה, אם כי על פי תקנות שונות. באגם חיים שני מינים מוגנים, דג הבליק (bleak) והסרטנים לבני הטפרים (Austropotamobius pallipes). דג הבליק כמעט נכחד באגם לוגאנו, ומתגבשת תוכנית לאכלוס המבוקר של האגם, במיוחד סביב פונטה טריסה.
בשנת 1895 יובא דג הטרוטה מאגם צוג לאגם לוגאנו, ואילו בין השנים 1894 ו-1897 יובא הדג הלבן (Coregonus lavaretus) הנפוץ. מאז 1950 נעשו ניסיונות להביא את דג ה-Coregonus lavaretus מאגם נוישאטל, אך ניסיונות אלו לא צלחו.
דג הליבקית המצויה קיים כיום במספרים גדולים באגם לוגאנו, ולקח בערך עשר שנים לאכלס בו את כל האגם, ובכך להחליף את דג הבליק. עדיין קיימים באגם דגי הצ'אב האירופי (Squalius cephalus), טינקה (Tinca), קרפיונים ומינים נוספים. לאחרונה נצפה גם שפמנון (Pigo).

מאובנים

האזור שלאחר חופיו הדרומיים של אגם לוגאנו עשיר במאובנים. המוקד בו נמצאים מרבית המאובנים הוא בהר סן ג'ורג'ו, שם מאז המאה ה-19 נמצאו מאובנים רבים שמתוארכים מאמצע הטריאס (לפני כ-220 מיליון שנים). מאובנים מתקופת היורה (לפני כ-180 מיליון שנים) נמצאו לאורך החופים הדרומיים, לכיוון המזרח ו-Osteno.