שלום עכשיו

ייסוד התנועה

בחודש מרץ 1978, בעקבות ביקור סאדאת בישראל, פנו 348 חיילים וקצינים במילואים לראש הממשלה מנחם בגין, בקריאה שיחתור לשלום עם מצרים ויעדיף את השגת השלום על פני קיום יישובים מעבר לקו הירוק. בעקבות מכתב זה, שנודע בשם "מכתב הקצינים", הוקמה תנועת "שלום עכשיו", לפעולה לגיוס תמיכה ציבורית ב"תהליך השלום", גם במחיר של ויתור על שטחים. בהפגנה שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל, קראו המשתתפים לראש הממשלה, מנחם בגין, להגיע לשלום עם מצרים בתמורה להחזרת סיני. את הלוגו המפורסם של "שלום עכשיו", המשלב בין "אות קורן" לגופן "חיים", יצר הגרפיקאי דוד טרטקובר.
עם מייסדי התנועה נמנים צלי רשף, שהיה דובר התנועה, יולי תמיר, אבשלום וילן, עמירם גולדבלום, ערן שנדר, יוסי בן ארצי, דדי צוקר, עמר בר-לב, עמרי פדן, מוטי פרי, עמוס אריאלי, ירון בן ארי, עדי בן ארי, יובל נריה, עמרם ירושלמי, עדי אופיר, יגאל סרנה, אורלי לובין, אורגד ורדימון, גרי ברנר, גיורא יעקובוביץ ומייקל סולטמן.

פעילות התנועה עד בחירות 1981

בראשית דרכה קראה התנועה לתמוך ביוזמת סאדאת כדי לממש את ההזדמנות ההיסטורית להשגת שלום עם מצרים. על התנועה נמנו בשלב זה פעילים ממפלגות ותנועות שונות, על בסיס מכתב הקצינים. לאחר הסכמי קמפ דייוויד המשיכה התנועה לקרוא לחתימת הסכם השלום עם מצרים באביב 1979, ולקראת מועד היציאה מסיני פעלה נגד פעולות המחאה שביקשו למנוע לעצור את הנסיגה מסיני. התנועה פעלה גם נגד ההתנחלויות שהיו בראשית דרכן. בין השאר הפגינה בשילה והציבה בכניסה ליישוב פסל שלום של יגאל תומרקין. התנועה פרסמה ניירות עמדה כגון 1000 מילים על הציונות, שבו הציגה את עקרונותיה והוקיעה את מה שתיארה כהתדרדרות בערכי הציונות שבאה לידי ביטוי במדיניות ממשלת בגין. בהמשך פרסמה את "המסמך הפלסטיני" שבו קראה למציאת דרכים להסדר עם אש"ף בתנאי שייסוג בפומבי מהטרור ויכיר בזכות קיומה של מדינת ישראל. לקראת בחירות 1981 החליטה התנועה לא להפוך למפלגה. בבחירות התמודדו אחדים מראשיה, בהם עמרי פדן במפלגת העבודה, ויולי תמיר ודדי צוקר ברשימתה של שולמית אלוני.

מלחמת לבנון

במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בשנים 1982–1984, מחתה התנועה נגד השהייה בלבנון לאחר השגת מטרות המלחמה כפי שהוצהרו. שיאה של פעילות זו היה בהפגנת ה-"ארבע מאות אלף" שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל ב-25 בספטמבר, בדרישה להקים ועדת חקירה לאחר הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה.
אירוע מכונן בהתנגדות לפעילות הממשלה ותוצאותיה אירע בהפגנת התנועה שנערכה בירושלים ב-10 בפברואר 1983, שבמהלכה השליך איש הימין, יונה אברושמי, רימון יד לעבר המפגינים. אחד המפגינים, אמיל גרינצווייג, נהרג ואחדים נפצעו, בהם אברהם בורג ויובל שטייניץ.

שנות השמונים המאוחרות ושנות התשעים

בשנות השמונים ובראשית שנות התשעים קראה "שלום עכשיו" להכיר באש"ף כנציג הלאומי של העם הפלסטיני. התנועה תבעה ניהול משא ומתן עם ההנהגה הפלסטינית להשגת הסדר שיסיים את השליטה הישראלית בשטחים. לאורך כל שנות קיומה נאבקה התנועה בהתנחלויות, שבהן ראתה מכשול לשלום.
הסכמי אוסלו מהווים ציון דרך בפעילות התנועה, שצידדה בהתלהבות בממשלת יצחק רבין, והתנגדה מאוחר יותר לממשלת נתניהו שהסתייגה מהם.

האינתיפאדה השנייה והשלכותיה

בתקופת האינתיפאדה השנייה התמקדה "שלום עכשיו" בעיקר במעקב אחרי הבנייה בהתנחלויות. מאבקה של שלום עכשיו נגד ההתנחלויות, שכלל מאבקים משפטיים ופרסום נתונים על הרחבת הבנייה בהתנחלויות ועל הקמת מאחזים, הפך אותה לשנואה בקרב המתנחלים.
במהלך 2003 פורסמו יוזמות חדשות, שנועדו להביא לסוף הסכסוך, בדמותם של "המפקד הלאומי" ו"יוזמת ז'נבה", אשר זכו לתמיכת התנועה.
ב-2003 פורסם "מכתב הטייסים" ובו קריאה לסרבנות לבצע סיכול ממוקד. שלום עכשיו גינתה את הוקעת החותמים ומכתב הסרבנות, וטענה שהסיכולים הממוקדים הם בלתי מוסריים.

תוכנית ההתנתקות

בשנת 2004 הכריז אריאל שרון על תוכנית ההתנתקות שזכתה אף היא לתמיכתה של "שלום עכשיו", שארגנה מספר עצרות תמיכה בתוכנית.
בחודש מאי 2004, לקחה "שלום עכשיו", במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה הקוראת ליציאה מעזה בה השתתפו בין 100,000 ל-150,000. הפגנה זו התקיימה בצל נפילתם של 13 חיילים בשני אסונות התפוצצות הנגמ"שים ברצועת עזה בשבוע שקדם לה.
בדצמבר 2004 יצאה בקמפיין להחתמת אנשים המוכנים להתנדב למילואים כדי להחליף את החיילים הסרבנים ולפנות התנחלויות כחלק מתוכנית ההתנתקות. ב־19 במרץ 2005, לקחה "שלום עכשיו", במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה נוספת הקוראת ליציאה מעזה. בהפגנה נכחו כ - 10,000 משתתפים. במהלכה דיבר מזכ"ל "שלום עכשיו", יריב אופנהיימר, על נכונות תנועתו להתגייס למאבק.
ביוני 2005, בעקבות קמפיין הסרט הכתום של מועצת יש"ע (שמסמל את ההתנגדות לתוכנית ההתנתקות), יצאה התנועה בקמפיין לחלוקת סרטי-בד כחולים, לתמיכה ביציאה מרצועת עזה, במקביל לקמפיין דומה של המפקד הלאומי. הקמפיין של שלום עכשיו זכה להצלחה פחותה מהקמפיין של הסרטים הכתומים.

הפינוי בעמונה

כחלק מהמעקב של התנועה אחרי בנייה בלתי חוקית במאחזים והתנחלויות ביש"ע הגישה שלום עכשיו ב-3 ביולי 2005 עתירה לבג"ץ, אשר דרשה את ביצוע צו ההריסה שהוצא כנגד בתים במאחז עמונה, הסמוך להתנחלות עפרה, כיוון שנבנו על קרקע פרטית של פלסטינים. בג"ץ קיבל את העתירה. ב-1 בפברואר 2006 נכנסו כוחות יס"מ, משטרה וצבא ליישוב, ולאחר מאבק קשה, אלים ומתוקשר, נהרסו 9 הבתים שעליהם הוגשה העתירה.

מלחמת לבנון השנייה

עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה, רבים מאנשי התנועה תמכו בעמדת ממשלת ישראל ובתגובתה הצבאית נגד חזבאללה על רקע חטיפת החיילים וירי הקטיושות המאסיבי כלפי יישובים אזרחיים שביצע הארגון עם פרוץ הקרבות ב-12 ביולי 2006. עם זאת, עם התמשכות המלחמה החלו ויכוחים בתנועה לגבי העמדה אשר עליה להמשיך ולהציג. חלקים בתנועה טענו כי התנגדות למלחמה תקבע את התנועה בתודעה הישראלית כפציפיסטית וככזו התומכת באופן עקבי בצד המתנגד למדינת ישראל. חוגים אחרים בתנועה, טענו כי על התנועה להתנגד למלחמה - חלקם מחשש להסתבכות ישראלית נוספת בלבנון, וחלקם משום שחשבו שהתקפות חזבאללה לא הצדיקו פעולות נגד בסדר גודל כזה.]
רק לקראת סופה של המלחמה, כאשר הסתמנה האפשרות לפעילות קרקעית נרחבת בלבנון יצאה התנועה רשמית בעמדה כנגד המלחמה, ויחד עם מרצ קיימה ב-10 באוגוסט הפגנה נגד המלחמה מול משרד הביטחון.
עם תום המלחמה החלה שלום עכשיו בקמפיין למען הסכם מדיני עם סוריה תמורת נסיגה מלאה מרמת הגולן תחת הסיסמה: "אסד מחכה לאולמרט". בין השאר תלו את דגלי סוריה וישראל בירושלים.

השנים האחרונות

בשנים 2013-2011 ארגנה "שלום עכשיו" את "כנס השמאל הישראלי" שדן בעתידו של השמאל הישראלי, בירידת מעמדו בדעת הקהל בישראל ובדרכים לשנות זאת.
בדצמבר 2015 פרסמה התנועה דו"ח על מקורות המימון של תשע עמותות המזוהות עם הימין הישראלי. לפי הדו"ח סך כל המימון מתרומות והשתתפויות של תשע העמותות שנבדקו עמד על כ-580.88 מיליון ש"ח בשנים 2006–2013, 485.81 מיליון ש"ח מתוכם רק מתרומות. לפי הדו"ח כ-455.26 מיליון שקל, שהם 93.7 אחוז מסך התרומות, הגיעו מתרומות חסויות ולא שקופות.

מבנה התנועה

בראשית דרכה לא הייתה לתנועה היררכיה ארגונית, מוסדות רשמיים או נציגים נבחרים. הפעילות הייתה התנדבותית והתבססה על מאות פעילים בערים. מימון הפעילות נעשה על ידי תרומות מישראל ומחו"ל ואיסוף כספים בהפגנות. מדי פעם התכנס פורום ארצי, או "פורום-על" כפי שנקרא, וכן אורגנו מטות פעולה להפגנות ולפעילות. חברי פורום העל התחלפו אך הגרעין הקבוע עד 1981 כלל את עמרי פדן, צלי רשף, מוטי פרי, אבו וילן, דדי צוקר, יוסי בן ארצי, יולי תמיר, ולימים גם ג'נט אביעד, נפתלי רז ויורם בן פורת. במהלך שנות ה-90 התמסדה התנועה והפכה לעמותה עם עובדים בשכר.
כיום "שלום עכשיו" מנוהלת על ידי העמותה "ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים", אשר שמה הקודם עד לאוקטובר 2008 היה "שעל מפעלים חינוכיים". בעתירות לבג"ץ היא מזדהה כ"תנועת "שלום עכשיו"- ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים", כ"תנועת "שלום עכשיו"- ש.ע.ל." או כ"שלום עכשיו - שעל מפעלים חינוכיים". בראש התנועה עומד מזכ"ל, ומדיניותה נקבעת על ידי מזכירות התנועה. "שעל מפעלים חינוכיים" רשומה אצל רשם העמותות כעמותה שמטרתה "פעילות חינוכית על ידי פרסום חומר הסברה, כינוס אסיפות הסברה, פרסום מודעות בעיתונים, ובכל דרך אחרת שיש בה כדי להשפיע על חינוכו של הנוער בפרט ושל הציבור בכלל".
בשנת 2007 עמד מחזור הפעילות של העמותה על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2008 על כ-3.6 מיליון שקלים. בשנה זאת הוקצו כ-1.5 מיליון שקלים עבור "מחקר בשטחים". רוב המימון הגיע מתרומות שמקורן בחו"ל, המועבר על ידי אגודות ידידים ברחבי העולם וכן על ידי האיחוד האירופי ומדינות אירופאיות שונות, בהן נורווגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד ובלגיה. בשנת 2007 היוו התרומות ממדינות זרות כ-40% מכלל התרומות, ובשנת 2008 כ-50% מכלל התרומות בשנת 2011 הגיעו כמעט כל התרומות לתנועה מ"ישויות מדיניות זרות" והן יועדו עבור "מעקב שטחים".

תביעות נגד "שלום עכשיו"

נגד שלום עכשיו הוגשו מספר תביעת לשון הרע, בעקבות דו"חות שפרסמה באתרה ובאמצעי התקשורת כנגד המתנחלים.
ב-1 ביולי 2007 פסק בית משפט השלום בירושלים על דרך הפשרה כי "שלום עכשיו" תשלם 6,500 ש"ח לאריה קינג, בתוספת הוצאות. לדברי קינג נפסק לו הפיצוי לאחר שתבע את הארגון על שהוציא את דיבתו, כשציטט כאילו קינג אמר שהוא מוכן לעבור על החוק כדי לאכלס שכונה במזרח ירושלים.
ב-11 בדצמבר 2008 במסגרת הסדר פשרה שקיבל תוקף של פס"ד בבית משפט השלום בירושלים, שילמו "שלום עכשיו", אטקס ועופרן, פיצויים בסך 20,000 ש"ח ל"עמותה לגאולת קרקע" ופרסמו התנצלות פומבית בעקבות ליקוי חלקי בדו"ח "עבירה גוררת עבירה" בחלק שבו טענו שחלק מאדמות ההתנחלות רבבה הן אדמות פלסטיניות פרטיות גזולות.

ביקורת

יש המבקרים את המימון שמקבלת התנועה מממשלות זרות פעילי ימין התלוננו אצל רשם העמותות כי אין התאמה בין פעילות "שלום עכשיו" (שאותה מממנת עמותת "שעל מפעלים חנוכיים") ובין מטרותיה הרשומות של העמותה. מועצת יש"ע פרסמה נייר עמדה בו טענה כי דו"ח שפרסמה "שלום עכשיו" לגבי תקציבי ממשלה המופנים ליהודה ושומרון נכתב באופן מניפולטיבי ומטעה, וזאת במטרה להכפיש את תושבי האזור.
באוקטובר 2014 כינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את פעולתה של "שלום עכשיו": "חוסר אחריות לאומית" והאשים את "שלום עכשיו" שפרסמה ידיעה בעניין אישור בנייה בגבעת המטוס שבירושלים במטרה לחבל בפגישתו עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה.