google/wiki40b huggingface dataset:
זאב רובין

חייו

זאב רובין נולד ב-23 בספטמבר 1942 בקריית ביאליק וגדל בעיקר בנתניה. למד לתואר הראשון באוניברסיטת תל אביב בחוגים להיסטוריה ולספרות אנגלית. בתמיכתו של ראש החוג להיסטוריה כללית, פרופ' צבי יעבץ, המשיך במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה, וסיים אותו ב-1971, בהדרכתו של פרופסור פרגוס מילאר. עבודת הדוקטורט עסקה בשימוש שעשה השלטון, לשם חיזוק מעמדו, בדת המדינה הרומית ובנושאים השאובים מדתות אחרות ומפולחנים שמחוץ לדת המדינה הרומית, וזאת בימי שלטונה של השושלת הסוורית (בשנים 235-193).
עם סיום לימודיו באוקספורד הצטרף לסגל החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, ובו לימד עד אחרית ימיו. בין השאר עסק בתולדות יוון ורומא, וימי הביניים, למן התקופות המוקדמות ועד מסעי הצלב.
היה ממייסדי עמותת "מצרף", המוציאה לאור את כתב העת "קתרסיס", והיה חבר במועצת המערכת שלה.
רחל פייג וישניא, עמיתתו בחוג להיסטוריה, תיארה כשרונות נוספים שלו:
יכולתו ללמוד שפות בכוחות עצמו הייתה לשם דבר. כל אימת שנזקק לקרוא מקורות או מחקרים בשפה אותה לא הכיר, היה לוקח ספרי דקדוק ומילונים רלוונטיים ומשתלט במהרה על השפה לה היה זקוק. היידיש העסיסית שלו הדהדה במסדרונות בניין גילמן, חידודיו השנונים שעשעו מרצים וסטודנטים כאחד, ומטבעות הלשון שלו הפכו במשך השנים לנכסי צאן וברזל של החוג. זאביק היה איש אשכולות של ממש, ברוך כשרונות ובעל אופקים רחבים. הוא היה בקיא להפליא במקורות היהודיים ואף שלט בכתבי שייקספיר, מהם היה מצטט פסקאות שלמות בעל-פה. חובב ספרות בלשית ומומחה בכתבי אגתה כריסטי אותה העריץ. הוא הכיר את יצירתו של טולקין על בוריה, ועקב בחדווה, יחד עם בנותיו, אחר כל עלילותיו של הארי פוטר. אם לא די בכל אלה, היה גם צייר מחונן, ונהג לשרטט בכישרון רב את דיוקנותיהם של המרצים השונים בעת שהאזין לדבריהם.
זאב רובין נפטר מהתקף לב ב-28 במאי 2009. הותיר אחריו אישה, ד"ר אפרת חבס רובין, וארבע בנות.
סמינר המחקר של בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב נקרא על שמו, "הפורום ע"ש זאב רובין".

מחקריו

זאב רובין הדגיש בתחילה במחקריו את תולדות רומא והקיסרות הרומית במאות ה-2 וה-3. במהלך השנים עבר לחקר שלהי העת העתיקה. במוקד מחקרו עמד מלכתחילה אגן הים התיכון כולו במאה הרביעית עד הכיבושים המוסלמיים בראשית המאה השביעית, אולם הדגש עבר במידה הולכת וגדלה לתולדות הקיסרות הרומית המזרחית מראשית המאה ה-4 ועד הכיבושים המוסלמיים, כלומר קבלתה של הנצרות כדת רשמית ושולטת על ידי הקיסרים הרומיים. חלק מעבודת המחקר הוקדש לתולדות ארץ ישראל בתקופה זו, וחלק הוקדש לתולדות היחסים בין הקיסרות הרומית המזרחית (נהוג להתייחס אליה בתקופה הזו כבר כאל ביזנטיון) לבין המעצמה הגדולה האחרת של שלהי העת העתיקה, היא פרס הססנית.
במסגרת עיסוק מחקרי זה החל זאב רובין להתעניין במידה הולכת וגדלה לא רק בתולדות פרס הסאסאנית, אלא גם בהיסטוריוגרפיה של ממלכה זו. נושא זה קשה במיוחד, משום שכתבי ההיסטוריה מהתקופה הסאסאנית אבדו בצורתם המקורית, ולא נותר מהם כמעט דבר, פרט לתקצירים, עיבודים ותרגומים, מאוחרים יחסית, לערבית ולפרסית. לשם כך למד רובין את השפות שבהן כתובים המקורות המצויים בידינו ובעיקר פרסית תיכונה על שני הדיאלקטים העיקריים שלה: הדיאלקט הפרתי והדיאלקט המקובל בתקופה הסאסאנית. דיאלקט זה מוכר לנו כיום בתור ה-Book Pahlavi של הכתבים הזורואסטריים מהתקופה הבתר-סאסאנית שלאחר הכיבושים המוסלמיים.
מאז 1999 שימש כעמית מחקר קבוע ב-SOAS, בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה, השייך לאוניברסיטת לונדון.
אוטו ראן

אוטו וילהלם ראן (בגרמנית: Otto Wilhelm Rahn ;‏ 18 בפברואר 1904 - 13 במרץ 1939) היה ארכאולוג וסופר גרמני שעסק בעיקר בחקר ימי הביניים, ולקראת סוף ימיו חבר באס אס.

עבודתו

ראן הוציא מספר ספרי מחקר. בין תחומי התעניינותו היו הקתרים והבוגומילים הקדמונים, שנכחדו במסע הצלב הקתרי. בכתות אלה ניתן היה למצוא, לפי דעתו, חיזוק לאמיתות האפוס הגרמני הקדום המונצח בשירת הניבלונגים ולקיומו של הגביע הקדוש באירופה.

חייו

ראן שהיה סופר בעל מוניטין בינלאומי גויס לאס אס, במסגרתו הובטח לו שיוכל להמשיך לחקור. לפני גיוסו לאס אס היה הומוסקסואל מחוץ לארון, ולא הסתיר את נטייתו המינית. לאחר גיוסו לאס אס נדרש להנשא לאשה על מנת "לתקן" את נטיותיו. הוא הוצב כשומר במחנה הריכוז דכאו, שם נדרש לשמור, בין השאר, על אסירים הומואים שנאסרו לפי סעיף 175 לחוק. בשנת 1938 התפטר משורות האס אס (והיה בין היחידים שעשו זאת) ולאחר מספר חודשים התאבד.
הפיגוע במחסום עין עריכ

המתקפה

מחסום עין עריכ היה מאויש בידי שמונה חיילים מחיל ההנדסה הקרבית, ארבעה בתפקידי שמירה וארבעה במנוחה בקרוון אשר נמצא בתוך מבנה הבטון של המחסום (עמודי "דבשטים"). שניים או שלושה מחבלים מארגון גדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח יצאו מכיוון רמאללה והגיעו למחסום סמוך לשעה 20:00, פתחו באש על החיילים ששמרו במחסום, בחלקו החיצוני, והרגו שלושה מהם. החייל החמישי שעמד בעמדת תצפית, פתח באש לעבר התל שהיה מולו ואשר ממנו נורתה אש (ממבנה אשר נקרא "בית הזקנה"). בשלב השני, שקרה שניות בודדות לאחר מכן, ניגשו המחבלים אל תוך מבנה הבטון של המחסום, משני פתחים שונים שהיו למבנה, ובו היה קרוון בו נחו ארבעה החיילים האחרים והרגו שלושה מהם ופצעו אחד מהם באורח בינוני, רק הקצין הספיק לירות מספר כדורים חזרה לעבר המחבלים, ופצע אחד מהם. המחבלים הצליחו להימלט ולחזור לרמאללה.
גדודי חללי אל-אקצה לקחו אחריות לפיגוע. המחבלים זוהו מאוחר יותר כשוטרים של הרשות הפלסטינית ואחד מהם, שאדי שוהאדה, נעצר ונידון לשבעה מאסרי עולם. הוא חלה בכלא הישראלי ומת בבית החולים סורוקה זמן קצר לאחר משפטו. מנהיג גדודי חלל אל-אקצה כמאל גאנם האשים את ישראל שחיסלה את העציר כנקמה על הפיגוע. ישראל הודיעה שהיא רואה במשטרה הפלסטינית אחראית לפיגוע, ותקפה בתגובה לפיגוע עמדות של המשטרה הפלסטינית. בהתקפות אלו נהרגו 15 שוטרים פלסטינים, וב"ניו יורק טיימס" התפרסם שהצנחנים הישראלים שביצעו את התקיפה, קיבלו הוראה לנקום על מות ששת החיילים, ואחד מהם צוטט כמי שאמר שהפעולה הייתה "עין תחת עין".

חקירת הפיגוע

האירוע שאירע כשבוע לאחר מתקפה דומה על מחסום סורדא, נגד שלושה לוחמים מחטיבת הצנחנים, הביא להכרה במערכת הביטחון הישראלית שהמחסומים הממוקמים בלב השטח הפלסטיני מהווים נקודת תורפה קשה בהיערכות הצבאית. התחקירים שלאחר האירוע הביאו לקביעת נוהלי תפקוד המחסומים מחדש; בין המסקנות שהועלו היו שהחיילים לא יעמדו בתוך המחסום וסמוכים זה לזה בצורה שתקל על מפגע אפשרי לפגוע בכולם בזמן קצר, למרות שהעמדות שמחוץ למחסום בטוחות פחות
פיצויים

בדיני הנזיקין, פיצויים הם סכום שמוטל על מזיק לשלמו לניזוק, כדי לפצות את הניזוק על הנזק שנגרם לו. 
התפיסה העקרונית של הדין היא שפיצויים הם סעד תרופתי. מטרתם היא לפצות אדם על נזק שנגרם לו. בדיני הנזיקין שולטת תפיסה זהה, לפיה על הפיצוי הנפסק להסיר את הנזק שנגרם לניזוק במידת האפשר, באמצעות תשלום כספי. ביסוד הדין שולטת מטרה תרופתית המטפלת באדם כלפיו בוצע מעשה העוולה. באמצעות הפיצויים מנסה הדין להגשים את תכליתו הראשונה במעלה, שהיא השבת הניזוק למקום בו היה אלמלא מעשה הנזיקין.
מול הניזוק ניצב המזיק עליו מושתים הפיצויים בגין העוולה שביצע. הפיצוי מחושב על בסיס הנזק שנגרם על ידי בחינת תוצאת מעשה המזיק. לרוב המוקד הוא בתוצאה עצמה, קרי הנזק שנגרם. משמעות הדבר היא שעל בית המשפט להעריך את שווי הנזק והוא בלבד יקבע את גובה הפיצוי לניזוק כך שזה האחרון יפוצה על עצם קיום הנזק ולא על כך שנגרם לו נזק. ההערכה מתבצעת באמצעות נתונים שמציג הניזוק בבית המשפט במטרה להוכיח את הנזק שנגרם. נתונים אלו, מלבד הוכחת הנזק, אף מכמתים את הנזק ומשקפים עבור בית המשפט מה שוויו. בית המשפט אף מכיר בנזקים שאינם בממון, ברכוש או בגוף ופיתח שיטות להערכתם הכספית. בתכלית דיני הנזיקין עומדת התפיסה שאין אדם חב בפיצויים אלא בגין הנזק שגרם. עקרון זה מקבל ביטוח בהתניית האחריות בנזיקין בקיומם של נזק שהוסב לניזוק ושל קשר סיבתי בין מעשה העוולה לבין אותו הנזק.

פיצויים מוגברים

פיצויים מוגברים הם סוג נוסף של פיצויים, אשר בדומה לפיצויים העונשיים ערכם גבוה מהנזק. פרופ' אהרון ברק, בחיבורו על פיצויים עונשיים, עומד על ההבדל בין שני סוגי הפיצויים. פיצויים מוגברים נפסקים על מנת לפצות את הניזוק על נזק שנגרם לו ושאינו רכושי. דיני הנזיקין מכנים נזק שכזה כנזק לא ממוני, מאחר שהוא פוגע בשמו הטוב או ברגשותיו של אדם. בשל אופיו, נזק זה אינו ניתן להערכה כספית מדויקת, ובית המשפט פוסק סכום שלהערכתו משקף את הפגיעה. בהערכת הנזק בית המשפט מתחשב בנסיבות שבהן בוצעה העוולה ובחומרת הפגיעה. ככל שהתנהגותו של המזיק פסולה יותר בשל הביטויים בהם השתמש, המעשים בהם נקט ובשל כוונתו הזדונית, כך תהא הפגיעה חמורה יותר והפיצוי גבוה יותר. במילים אחרות, בחינת חומרת התנהגות המזיק מגבירה את הערכת הנזק ומגדילה בהתאמה את סכום הפיצוי הניתן. בחינה זו מתבצעת בדומה לנעשה בהטלת פיצויים עונשיים, שבפסיקתם מתחשב בית המשפט בהתנהגותו של המזיק שביצע עוולת כוונה או זדון. על אף הדמיון בין פיצויים מוגברים לפיצויים עונשיים, קיים ביניהם שוני הטמון בנקודת המוצא שבהטלתם. המוקד בפיצויים עונשיים הוא המזיק והתנהגותו והרצון להענישו ולהרתיעו כאמור. מנגד, הניזוק והנזק שנגרם הם שקובעים את גובה הפיצויים המוגברים, אשר מוגדל עקב התנהגות המזיק. פרופ' ברק כותב כי בשונה מסכום הפיצויים העונשיים, סכום הפיצויים המוגברים מהווה הערכה כנה של הנזק, שמעשי המזיק הגבירו אותו ובשל כך גדל סכום הפיצויים.
רן שריג (קצין)

ביוגרפיה

שריג גדל בקיבוץ בית השיטה, בנם של נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות ותקוה, בתם של יוסף ולאה זליגר. התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת בחטיבת גולני עמה לחם במלחמת סיני. לאחר המלחמה עשה הסבה לשריון והשתחרר מהשירות הסדיר ב-1957. בשירות המילואים התקדם בתפקידים ובדרגות. במלחמת ששת הימים שימש מפקד פלוגה בגדוד 266, גדוד טנקי AMX-13 בחטיבה 37, לחם בקרבות בשומרון ובכיבוש שכם. ב-1970 חזר לשירות הקבע, שירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14 ולחם עמו במלחמת ההתשה. 
באוגוסט 1973 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 179, חטיבת מילואים שמנתה שלושה גדודי שוט קל, והייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון. שעות ספורות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה החטיבה, והתארגנה בימ"ח במחנה פילון, כשהיא נאלצת להתמודד עם החוסרים שנוצרו כתוצאה מהצטיידות מוקדמת יותר של גדודי חטיבה 7 בכליה. החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה ברמת הגולן. במהלך הקרבות נפצע שריג מרסיס בצווארו ופונה לבית חולים פוריה בטבריה, אותו עזב על דעת עצמו לאחר כשלושה ימים. תחת פיקודו השתתפה החטיבה במתקפת הנגד לתוך סוריה ולחמה בקרב מול השריון העיראקי. לאחר הקרב נשארו חלק מכוחות החטיבה ולחמו במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. מפקדת החטיבה יחד עם גדוד 96 נשלחו לחזית המצרית, חצו את תעלת סואץ ב-22 באוקטובר, והשתתפו בכיתור הארמייה השלישית המצרית, כיבוש נמל עדבייה והגעה עד לק"מ ה-101 מקהיר. במהלך המלחמה נהרגו 84 מחיילי החטיבה. שריג איבד במלחמה את אחיו יוסף שריג, שלחם בגזרת רמת הגולן כמפקד פלוגה בגדוד 39 בחטיבה 4 ועוטר בעיטור המופת. 
בהמשך שירותו הצבאי מונה שריג לסגן מפקד עוצבת סיני. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1978. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים כסגן מפקד אוגדה 90. 
כיהן כמנכ"ל מפעל השימורים בבית השיטה, מנכ"ל מפעל "נירעותק" בניר דוד ומנכ"ל מפעל סופרפייל בכרכור.
אריק תומפסון

ביוגרפיה

אריק נורמן תומפסון נולד ב-9 בנובמבר 1929 בסליפורד שבלינקולנשייר, לאנני וג'ורג' הנרי תומפסון. הוא גדל ברודג'וויק שבסאסקס, ולמד בבית הספר קולייר בהורשם. את הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר למשחק של האולד ויק בלונדון. ב-1952 הצטרף ללהקת התיאטרון של האולד ויק.
תומפסון עבד בקביעות עבור ה-BBC. הוא היה מנחה של תוכנית הטלוויזיה לילדים "Play School" מ-1965 עד 1967. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד המספר בסדרה "קרוסלת הקסמים", שלה כתב את התסריט בשפה האנגלית לפי המקור הצרפתי ("Le Manège Enchanté"). התוכנית שודרה החל מאוקטובר 1965 עד ינואר 1977. בתו אמה תומפסון ציינה שהייתה לו השפעה על הקריירה שלה, "ההומור שלו והקפדנות שלו, אדם שלמד בכוחות עצמו, שאהב מילים ואהב את השימוש במילים. כל דבר בו השפיע עלי מאוד". תומפסון הופיע בטלוויזיה בסדרות כגון "דוקטור הו" בתת-סדרה "The Massacre of St Bartholomew's Eve" בשנת 1966.

חיים אישיים

תומפסון היה נשוי לשחקנית הסקוטית פילידה לאו, אותה הכיר בשנת 1957 כשהיה באולד ויק. בנותיהם אמה וסופי תומפסון פנו בעקבות הוריהן לקריירת המשחק.
ב-30 בנובמבר 1982 נפטר תומפסון בלונדון מתסחיף ריאתי, שלושה שבועות אחרי יום הולדתו ה-53.
כתריאל עפרוני

ביוגרפיה

כתריאל עפרוני נולד ב-1923 בווינה שבאוסטריה. עלה ארצה עם עליית הנאצים והיה בין מייסדי גשר (קיבוץ) שבעמק הירדן, שם חי ויצר שנים רבות. כתריאל עפרוני למד אצל הצייר יחזקאל שטרייכמן במכון אבני בתל אביב ולאחר מכן השתלם מספר שנים בברזיל ובפריז.
אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת

מבנה ופרטים

הפסל, שתוכנן על ידי האמן יגאל תומרקין ביזמת מפקדת חיל הים, הוצב בשנת 1994 על שובר הגלים הראשי בנמל חיפה. במקום זה שימש תזכורת לכלי השיט היוצאים ונכנסים מהנמל, אך לא ניתן היה להתקרב אליו ולערוך לידו טקסים. עיריית חיפה נאותה להקצות שטח בין שדרות ההגנה לרחוב אלנבי, והאנדרטה חודשה והועברה למקומה הנוכחי. חנוכת האנדרטה נעשתה על ידי מפקד חיל הים אלי מרום משפחות החללים, קצינים בכירים וותיקי החיל באזכרה ב-21 אוקטובר 2009. 
האנדרטה עשויה מתכת צבועה בשילוב עם שיש. 
בחזית האנדרטה מופיעות הסיסמה, הנפוצה בחיל הים, "מעולם לא נוצח עם ששלט בים", והכתובת "אנדרטה לזכר לוחמי המשחתת אח"י אילת 21.10.1967".
התנועה לזכויות דיגיטליות

התנועה לזכויות דיגיטליות היא עמותה העוסקת בהגנה ובקידום זכויות פרט וקהילה בעידן הדיגיטלי. בין השאר, התנועה פועלת להגן על זכות היסוד לפרטיות ולאנונימיות, על חופש הביטוי במדיומים דיגיטליים ועל זכויות צרכניות העלולות להפגע ממגבלות טכנולוגיות שונות. התנועה פועלת לשמור על האינטרנט פתוח, חופשי וחדשני, למנוע הגבלות גישה למידע או לתוכן דיגיטלי ולפעול למען שקיפות המידע. התנועה הוקמה בשנת 2009, בעקבות חקיקת חוק המאגר הביומטרי  ונרשמה כעמותה רשומה בשנת 2011.

המאבק הביומטרי

תחום הפעילות העיקרי של התנועה הוא המאבק בניסיון להקים מאגר ביומטרי מרכזי של כלל אזרחי ישראל. לדעתה, על המדינה לספק לאזרחיה תעודות ביומטריות מבלי לשמור את הפרטים במאגר קבוע, שכן קיומו של מאגר ביומטרי מרכזי הוא סכנה ביטחונית מדרגה ראשונה, ושכן, אינו נדרש לשם הנפקת תעודות זהות ביומטריות. בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, בשנתיים הראשונות (יולי 2013 עד יוני 2015), נערכת תקופת מבחן, שבסופה יוחלט אם המאגר הביומטרי נדרש לשם מילוי תכלית החוק, שהיא מניעת זיוף תעודות. בשנת 2012, עתרה התנועה לזכויות דיגיטליות לבג"ץ, יחד עם האגודה לזכויות האזרח בישראל, פרופ' קרין נהון ודורון אופק, לאחר שעלה שצו המבחן לא בודק את נחיצות המאגר, כנדרש בחוק. בעקבות העתירה תוקן צו המבחן, ונקבע כי על המדינה לבחון את נחיצות המאגר. בשנת 2013, עתרה התנועה בשנית, נגד משרד הפנים ורשות האוכלוסין וההגירה, בשל פרסומים מטעים בטלוויזיה, ברדיו ובלשכות האוכלוסין. בעקבות העתירה, תוקנו התשדירים, והתווספה הבהרה כי ההצטרפות לניסוי הביומטרי היא התנדבותית בלבד וכי לא יפגעו זכויותיו של מי שיבחר שלא להצטרף לניסוי.
כחלק מפעילותה, התנועה עובדת מול גורמי ממשל שונים. לאחרונה פנתה התנועה לשר הפנים, בשל בעיות אבטחה במאגר הביומטרי. התנועה חשפה כי שני מנהלי אבטחת המידע של הרשות הביומטרית התפטרו, וכי במשך למעלה מחצי שנה, מאז פברואר 2014, לא כהן בה ממונה אבטחת מידע, בניגוד לחוק.

קמפיינים במימון המונים

פעילות העמותה ממומנת מכספי תרומות בלבד. התנועה פתחה בשני קמפיינים של מימון המונים, שהסתיימו בהצלחה רבה.
באוגוסט 2013, גייסה התנועה כ-20 אלף ש"ח, למימון הפקת סרטונים נגד המאגר הביומטרי. הופקו שני סרטונים, בכיכובם של עדי גילת (הבורר), נעמה פרייס (המקוללים) ואחרים, החושפים את הסכנות בהצטרפות למאגר הביומטרי, וקוראים לאזרחי ישראל שלא לקחת חלק בניסוי הביומטרי.
ביוני 2014, גייסה התנועה כ-65 אלף ש"ח, להקמת קליניקה משפטית להגנה על נפגעי תביעות השתקה (SLAPP). הקמפיין נפתח בעקבות תביעת דיבה שהגישה עינב גנד גלילי כנגד 26 גולשים, שביקרו את הטעויות בהרצאותיה. התיק הראשון שבטיפול הקליניקה הוא תביעת גבי כנפו נ' סער גינזבורסקי, הנתבע בשל פעילותו כנגד אישור תוכנית מע"ר דרום באשדוד.

פעילויות נוספות

נציגי התנועה מופיעים בוועדות הכנסת השונות בתחומים הקשורים לפעילותה. בין השאר, בדיונים על הקמת מאגר גנטי לילודים, בדיונים על הסדרת מערכת הרב קו ועוד. התנועה מפרסמת ניירות עמדה בנושאים הקשורים לתחומי לפעילותה, ופועלת כאחד מ"כלבי השמירה" האזרחיים בתחום פרטיות המידע: 
כמה גופים וולונטריים בישראל מנסים בכל זאת לדאוג לנו, האזרחים, בכל הקשור לפרטיות המידע. הגוף המוכר ביותר בתחום זה הוא התנועה לזכויות דיגיטליות – עמותה שבה חברים פעילים ומומחים כמו קרין נהון, יהונתן קלינגר, שחר שמש ודורון שקמוני. התנועה מייצרת ניירות עמדה והודעות לעיתונות בסוגיות שקשורות לעולם הדיגיטלי וזכויות הפרט מאז 2009, עם התעסקות אינטנסיבית בסוגיית המאגר הביומטרי.
מספר (בלשנות)

המספר בעברית

לפי הנחיות האקדמיה ללשון העברית, שם עצם אחרי מספר יופיע בצורת רבים במספרים 2 עד 10 (לדוגמה, "שלושה שקלים"), ומהמספר 11 ואילך הוא יכול להופיע בין בצורת יחיד ובין בצורת רבים (לדוגמה, "חמישים ושלושה שקל" או "חמישים ושלושה שקלים"). עם זאת, גם מהמספר 11 ואילך, השימוש בצורת יחיד נפוץ בעיקר בשמות המצויים בספירה (כמו יום, שנה, נפש, איש, ראש, אחוז, שמות מטבעות וכדומה). בשמות אחרים (כמו מחשב או מזגן) פחות מקובל השימוש בצורת יחיד. חריג נוסף קיים שמות לועזיים לציון מידות ומשקלות, (מטר, קילוגרם, דונם, דולר, וכדומה) בהם מקובלת צורת היחיד גם במספרים עד עשר.

לדברי רוביק רוזנטל "בעברית החדשה יש ערבוב כמעט מלא בין שתי החלופות, בעיקר מ-11 ואילך". כמו כן, גם במקורות ניתן למצוא הרבה יוצאים מן הכלל ל"כלל הגדול" - שימוש בצורת הרבים למספרים גדולים מעשר. השימוש בכלל הגדול גם יוצר צירופים שלא נשמעים נכונים לדוברי העברית. לדוגמה: "... בניצנים יבנו '30 בית' ויעברו לשם '30 משפחה', הכוללות '30 גבר' ו-'60 ילד' ...". לכן, רוזנטל מציע להשתמש גם בצורת היחיד וגם בצורת הרבים עבור מספרים גדולים מעשר.
חמרייה חלודת-זנב

דגירה

הזכר בוחר מקום מתאים לבניית הקן וקובע את שטח הנחלה שלו ושל בת זוגו. הנקבה נושאת בעיקר העמל של בניית הקן בו היא תדגור. כאשר היא בונה את הקן הזכר מגן עליה ועף משיח לשיח.
הנקבה בונה את הקן במקום מסתור נמוך, בהתפצלות של גזע, בין ענפי שיח, וגם בעשב צפוף וגבוה. חומרי הבניה העיקריים של הקן הם קש, עשבים, עלים, זרדים דקים, פיסות בד ועוד. בשלבי הבניה האחרונים של הקן, יוצאת החמריה ומחפשת נשל של נחשים ומשלבת את הנשל בדופן הקן. זו היא תופעה כמעט בלעדית בקרב הציפורים.
הנקבה מטילה עד כחמש ביצים (ראו תטולה), ורק היא דוגרת עליהן. בעת הדגירה הזכר מאכיל אותה בחרקים. לרוב הגוזלים בוקעים תוך כשבועיים של דגירה. עם בקיעתם הגוזלים ערומים ועיוורים. הנקבה והזכר מאכילים אותם בחרקים, ובגיל שבועיים עד שלושה שבועות הם פורחים מהקן ונעשים עצמאיים.
התפלגות משולשת

מאפיינים ושימושים

ההתפלגות המשולשת מייצגת התפלגות בסיסית המבוססת רק על  חסם עליון, חסם תחתון ושכיח. מהסיבות הללו, יש המכנים אותה "התפלגות של חוסר נתונים". לרוב משתמשים בהתפלגות משולשת כאשר אין מספיק נתונים וההתפלגות אינה אחידה. אולם בעיקר משתמשים בהתפלגות משולשת כאשר היחס בין המשתנים ידוע. בהתפלגות משולשת ניתן גם בקלות לחשב את ההסתברות של  קבוצה בתחום, על ידי חישוב השטח שמתחת לעקומה הבנוי ממשולש. בשל מאפיינים אלו, משתמשים לרב בהתפלגות משולשת בסימולציות ובתהליכי  קבלת החלטות. משתמשים גם בהתפלגות משולשת בשילוב  התפלגות בטא בניהול פרויקטים.

מקרים מיוחדים

קיימים מקרים מיוחדים בהם הנקודות הן ידועות ויש שימוש בערך מסוים של c.
פוסטינג

פוסטינג (באנגלית: Posting) או פוסטאד' (בגאלית סקוטית: Postadh) הוא מונח ששימש בעבר בסקוטלנד לתהליך כיבוס בגדים ייחודי, שמשמעו רמיסה ודריכה על הבגדים עם הרגליים, בדומה לתהליך דריכת ענבים. 
מטרתו הייתה לבצע תהליך כיבוס יעיל יותר, בבגדים שהיה קשה יותר לכבס בעזרת כוח זרועות הידיים. בבגדי צמר, שמיכות או פשתן עבה, כאשר כוח הזרועות והחיכוך הידני לא הספיקו לכיבוס מיטבי ויעיל, נשות היילנדס נהגו להכניס אותם לאמבט או לגיגית עם מים, ולאחר מכן הניחו עליהן תחתוניות מקופלות, והחלו לדרוך עליהן בחוזקה עם רגליהן בתהליך ה"פוסטינג", אשר נמשך עד שכל חלקי הבגדים התנקו וכובסו בצורה אפקטיבית. בדרך כלל שלוש נשים ביצעו את הפוסטינג, כאשר אחת מהן הייתה דורכת בחוזקה באמצע הגיגית, ואילו השתיים האחרות התהלכו סביבה. 
תהליך זה של דריכת בגדים עם הרגליים הצריך זמן ועמל רב, ובשל כך נזנח והוחלף בשיטות מכניות הצורכות פחות מאמץ וזמן, עת החלה המהפכה התעשייתית.
הפועל לב השרון

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1979. לאחר שהוקפצה מהליגה הארצית לליגה הלאומית בעקבות התפרקותה של הפועל אילת, הושגה העונה הטובה ביותר של הקבוצה (2000/01) כשסיימה במקום הראשון בלאומית עם השחקנים: ג'רון רוברטס (26.5 נק' למשחק, סגן מלך הסלים), דוויט וולטון, יניב ויצמן, דורון קרמר, אבי מצליח, תומר חולי ומושון יעקוסי. במשחקי המבחן על המקום בליגת העל נוצחה הקבוצה על ידי עירוני אשקלון ולא עלתה לליגת העל. בעונת 2008/2009 סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי ובסדרת רבע גמר הפלייאוף הדיחה את קבוצת מכבי אשדוד 1-2 ללא יתרון ביתיות. בסדרת חצי הגמר הפסידה להפועל עפולה 3-2. בסיום עונת 2011/2012 סיימה הקבוצה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה הארצית.

בי"ס לכדורסל

מועדון הכדורסל מאגד בתוכו קבוצות בית ספר לכדורסל מגילאי גן חובה ועד כיתה ד הפעילים במספר מוקדים: בי"ס הדר השרון, נורדיה/גנות הדר. במסגרת הפעילות ניתן דגש על לימוד יסודות משחק הכדורסל, שיפור הקואורדינציה, התמצאות במרחב, חינוך ואהבה לספורט והכנה למסגרת הליגה.
מכיתה ה ועד י"ב פועלות קבוצות תחרותיות המשחקות במסגרת הליגה של איגוד הכדורסל בישראל. 
סה"כ מחלקת הנוער של המועדון מונה 10 קבוצות. מועדון הכדורסל מקיים בנוסף לפעילות הספורטיבית גם ימי גיבוש, הרצאות, מפגשים חינוכיים, ימי התרמה ועוד.
רוב פעילות הכדורסל מתרכזת באולם הספורט של קריית חינוך דרור ובאולם בית הספר הדר השרון תחת הדרכתם של מאמנים מוסמכים ומנוסים בוגרי מכון וינגייט וסמינר הקיבוצים.
שיטת בוכהולץ

שיטת בוכהולץ היא שיטה פופולרית להתרת שוויון נקודות ולקביעת הדירוג הסופי הנהוגות בתחרויות שחמט במקרה של שוויון במספר הנקודות בין מספר מתחרים. 
לפי שיטת בוכהולץ מסכמים את תוצאות היריבים ודירוג השחקנים נקבע לפי הסכום (שנקרא "בוכהולץ"), מהגבוה לנמוך. במקרה של שוויון בבוכהולץ משתמשים בשיטות האחרות. בתחרויות בשיטת ליגה (תחרויות שבהן כולם משחקים נגד כולם) שיטת בוכהולץ חסרת משמעות, משום שחיבור תוצאות היריבים שווה לסך הנקודות של כל השחקנים פחות כמות הנקודות של השחקן הספציפי, ועל כן ערך הבוכהולץ של שחקנים שצברו כמות זהה של נקודות יהיה שווה. במקרים כאלו משתמשים בטכניקה אחרת להתרת שוויון נקודות, כגון שיטת ברגר. 
 
השיטה הומצאה על ידי ברונו בוכהולץ בשנת 1932 כדי לקבוע את הדירוג הסופי בתחרויות המתנהלות לפי שיטה השווייצרית.

בוכהולץ קאט 1

במקרה של שוויון נקודות בין מספר מתחרים, על פי שיטה זו מסכמים את תוצאות היריבים, כמו בשיטת בוכהולץ, אך ללא תוצאת היריב שצבר את מספר הנקודות הנמוך ביותר.
פיקסל

פִּיקְסֶל (באנגלית: Pixel. נקרא גם Pel ו-Dots או Picture Element) היא יחידת מידע גרפית בסיסית במחשב, המתארת נקודה בתמונה דיגיטלית. החלק הקטן ביותר של הקווים, התווים, והצורות שעל צג המחשב או בתמונה המודפסת. כל תמונה בנויה ממאות אלפי עד עשרות מיליוני נקודות קטנות, ונקודה זו היא יחידת תמונה.
עבור ממדי תמונה קבועים, ככל שהתמונה מורכבת מיותר פיקסלים, צפיפות הפיקסלים שלה (הנמדדת ביחידות ppi ) גדולה יותר. כתוצאה מכך, רמת ההבחנה שלה תהיה גבוהה יותר, ויאמר עליה שהרזולוציה שלה גבוהה יותר. התמונה תכיל יותר פרטים ותהיה חדה, טובה וקריאה יותר. רזולוציה של מסכים ישנים היא ברמה של 600 על 800, כלומר, תמונת מסך כזו מורכבת מ-480,000 פיקסלים. 
במצלמות דיגיטליות טובות מספר הפיקסלים לתמונה הוא מיליוני פיקסלים- בדרך כלל 5-15 מיליון (מיליון פיקסלים, או 1,048,576 במדויק, קרויים מגהפיקסל). בשילוב עם עדשה טובה מספיק, יכולת הבחנה גבוהה זו נותנת תמונות איכותיות וברורות.
לעיתים, כאשר הרזולוציה של התמונה נמוכה מדי, מתרחשת תופעה שבה ניתן להבחין בנקודות המרכיבות את התמונה. תופעה זו נקראת גרעיניות (פיקסליזציה), והיא מעידה על כך שהגענו לרמת הבחנה לא טובה, לרוב בשל הגדלת התמונה יתר על המידה.
מושג נוסף השייך לפיקסל הוא עומק הצבע של הפיקסל. עומק הצבע משמעותו היכולת של כל פיקסל בודד להציג מגוון צבעים רב יותר, שתורם לייצג תמונה באופן הקרוב יותר אל המציאות ולהציג תמונה פוטו ריאליסטית. בתחילת ההתפתחות של המחשבים האישיים הייתה אפשרות להציג רק 16 צבעים בכל פיקסל. כיום הטווח של עומק צבע במחשבים נע בין 8 ביט לבין 32 ביט לפיקסל, שהוא טווח שבין 256 גוונים לבין 4,294,967,296 גוונים. עומק צבע של 16 מיליון גוונים היא כבר מעבר לטווח האבחנה של העין האנושית.
שמואל קיבלביץ

הרב שמואל קיבלביץ (ה'תרע"ג, 1913 - ה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004) היה למדן, ראש ישיבה, מתרגם ועורך תורני. ר"מ בישיבת עץ חיים וראש מערכת "אוצר מפרשי התלמוד".

ביוגרפיה

נולד בלובצ'ה לרב חיים קיבלביץ, למד בישיבת ברנוביץ' וכתביו משיעורי רבו, הרב אלחנן וסרמן נדפסו במאספים שונים. בשנת ה'תרצ"א (1931) עבר ללמוד בישיבת מיר והוכר בה כ"שמואל לובצ'ער" על שם עיירת מולדתו, במיר התקרב למשגיח הרב ירוחם ליבוביץ, והיה אחד ממעבירי תורתו בעל פה. בשנת ה'תרצ"ו, כדי להתחמק מגיוס חובה עלה לארץ ישראל ולמד בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, התקרב לראש הישיבה, הרב יחזקאל סרנא ולימים נענה לבקשתו והיה מעורכי כתביו. אחרי תקופה קצרה בישיבת חברון, הזמינו אותו חבריו ממיר שעלו ארצה ולמדו בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, להצטרף אליהם. הוא למד בלומז'ה ואף העביר בה שיעורים לתלמידים צעירים ממנו.
בשנת 1943 נישא למרת שרה רבקה בתו של הרב שלמה זלמן זלזניק ראש ישיבת עץ חיים שמינה אותו לשמש כר"מ בישיבה. היה ממקורביו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ושליחו בכמה ענייני ציבור. זמן מה כיהן כראש ישיבת עץ חיים באנטוורפן, בלגיה; והיה שותף להקמת ישיבת בית התלמוד בירושלים. שנים לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לברטה לבית ארלנגר, אלמנתו של הסופר דוד זריצקי.
בשנת תשנ"ה, 1995, נפטרה בתו אידלה שהייתה נשואה לרב ברוך שמואל דויטש מראשי ישיבת קול תורה.
הוא נפטר בה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004.

יצירתו התורנית

תרגם מיידיש את ספרו של רבו בברנוביץ', המשגיח רבי יוסף ביגון, "עינא פקיחא" (ירושלים תשל"ב). בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יחד עם הרבנים יוסף בוקסבוים ואברהם קבלקין את פרויקט "אוצר מפרשי התלמוד", קבע את תבניתו והיה לעורכו הראשי. במקביל פרסם בקביעות חידושי תורה בכתבי העת התורניים כמו "מוריה", גם לאחר פטירתו המשיך חתנו בפרסום מאמריו בבמות שונות ביניהם כתב העת הנ"ל וכן בירחון האוצר.