google/wiki40b huggingface dataset:
מחלה מיילופרוליפרטיבית

מחלה מיילופרוליפרטיבית (באנגלית: Myeloproliferative disease, ובראשי תיבות MPD), או שאת מיילופרוליפרטיבית (Myeloproliferative neoplasm,‏ MPN), היא שם כולל לקבוצת מחלות הטרוגנית של מח העצם שבהן חל שגשוג של תאים מאחת או יותר מן השורות המיילואידיות. כתוצאה משגשוג זה חל ריבוי של תאי דם אדומים, גרנולוציטים וטסיות דם בדם ההיקפי.
סיווג של ארגון הבריאות העולמי משנת 2008 מונה תחת קבוצת המחלות המיילופרוליפרטיביות שמונה מחלות: פוליציטמיה ורה, תרומבוציטמיה ראשונית, מיילופיברוזיס ראשונית, לוקמיה מיאלואידית כרונית, לוקמיה נויטרופילית כרונית, לוקמיה אאוזינופילית כרונית, מסטוציטוזיס ומחלה מיילופרוליפרטיבית שאינה ניתנת לסיווג. באופן מסורתי נחשבות השלוש הראשונות למחלות מיילופרוליפרטיביות קלאסיות, ולכל אחת מהן יכולים להיות בשלב כזה או אחר מאפיינים של האחרת.
עדויות ממחקרים שבחנו הבדלים בגלוקוז 6-פוספט דהידרוגנאז, ניתוחים ציטוגנטיים ושיטות מולקולריות מראות כי המחלות המיילופרוליפרטיביות הן תוצאה של התמרה שחלה בשבט אחד של תאים, כאשר שבט זה יכול לבוא מרמות התמיינות שונות. אחד המאפיינים המשותף למחלות הפרוליפרטיביות, אם כי לא בכל המקרים ניתן להראות זאת, הוא מוטציית הפעלה בגנים המקודדים לטירוזין קינאזות. דוגמאות בולטות לכך הן הטרנסלוקציה ההדדית של כרומוזום פילדלפיה, שנמצאת ב-95% מהחולים בלוקמיה מיאלואידית כרונית, והמוטציה V617F בגן המקודד ל-JAK2, שנמצאת בלמעלה מ-95% מחולי פוליציטמיה ורה, כמחצית מחולי מיילופיברוזיס ראשונית וכ-30% מחולי תרומבוציטמיה ראשונית.
המחלות המיילופרוליפרטיביות הן מחלות כרוניות, כאשר המהלך הטבעי של לוקמיה מיאלואידית כרונית, לוקמיה נויטרופילית כרונית ולוקמיה אאוזינופילית כרונית נמדד בשנים, בעוד זה של פוליציטמיה ורה, תרומבוציטמיה ראשונית ומיילופיברוזיס ראשונית נמדד בעשרות שנים. יחד עם זאת, מחלות אלה עלולות להתמיר ולהתפתח ללוקמיה מיאלואידית חריפה, כאשר הלוקמיות הכרוניות מתמירות בשיעורים גבוהים יותר.
ינינה פריי

ביוגרפיה

פריי נולדה בהלסינקי, ב-1993 זכתה בתחרות היופי "תוצרת פינלנד" וייצגה את פינלנד בתחרות מיס עולם שם עלתה לעשיריית חצי הגמר.
ב-1995 הנחתה את תחרות "מר סקנדינביה", תחרות יופי לגברים מרחבי המדינות הנורדיות. בשנת 1998 שיחקה בסרט "Underbara kvinnor vid vatten" (נשים מדהימות על שפת הים) המבוסס על רומן של הסופרת הפינית מוניקה פגרהולם.
ב-2000 הופיעה בפרק של דרמת הפשע "Kylmäverisesti sinun".
בשנת 2006 הנחתה את משחק הטלוויזיה "בלה".
כזמרת הוציאה שני אלבומים ומספר סינגלים.
ב-2002 לקחה חלק בכתיבת המילים לשיר "Addicted to You" איתו ייצגה את מדינתה הזמרת לאורה ווטילאיינן באירוויזיון 2002.
בשנת 2007 הוציא קו של ביגוד שעיצבה בעצמה, באותה שנה ילדה את בתה.
אוי דיוויז'ן

היסטוריה

באוגוסט 2006 התקיים פסטיבל מוזיקת כליזמר בינלאומי במונטריאול, בו התקיימו הופעות וכיתות אמן של סוגה מוזיקלית זו. בפסטיבל למדו המשתתפים לבצע מוזיקת כליזמר ממזרח אירופה תוך שימת דגש על אופן ביצוע אותנטי של המוזיקה. בפסטיבל נכחו מספר ישראלים, בהם אסף תלמודי וגרשון לייזרסון - נגן כינור. לאחר חזרתם ארצה הקימו תלמודי ולייזרסון דואט (כינור ואקורדיון), תוך כוונה לבצע חומרים יהודיים מזרח אירופאיים מסורתיים. לאחר תקופת חזרות הצטרפו להרכב מוזיקאים נוספים - אביחי טוכמן (קונטרבס), אייל תלמודי (קלרינט) וסולן להקת הבילויים נועם ענבר (שירה).
הלהקה החלה להופיע במועדונים ובפסטיבלים בישראל ובהמשך יצאה לסיורי הופעות בחו"ל. בשנת 2008 הוקלט אלבום שכלל שירים פוליטיים ומוזיקה אינסטרומנטלית בשיתוף עם שני זמרי אוונגרד - דניאל קאהן (גרמניה) ופסוי קורולנקו (רוסיה). באותה שנה הוקלט אלבום הבכורה של הלהקה, שכלל מוזיקה אינסטרומנטלית ושירים ביידיש וברוסית ממסורת הכליזמר.

הרכב הלהקה

בלהקה חמישה מוזיקאים: אסף תלמודי - מנגן באקורדיון ומנחה, גרשון לייזרסון - שר ברוסית ומנגן בכינור, נועם ענבר - זמר סולן, אייל תלמודי - קלרינט, ואביחי טוכמן - קונטרבס. בחלק מהשירים חברי הלהקה מנגנים בכלים נוספים. עד היום לא נעשה שימוש בכלים חשמליים למיניהם, על מנת לא לפגוע באותנטיות של הצליל העממי.
קלייב סוויפט

ביוגרפיה

סוויפט נולד למשפחה יהודית בליברפול שבמחוז לנקשייר. הוא בנם של לילי רבקה (שם נעורים גרינמן) ואברהם סמפסון סוויפט. גם אחיו הבכור, דייוויד סוויפט, הוא שחקן. שני האחים למדו ב"קליפטון קולג'" וב"גונביל וקאיוס קולג'" שבקיימברידג'. קלייב למד ספרות אנגלית. הוא לימד בבתי הספר למשחק "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" (LAMDA) ו"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה".
בשנות השבעים של המאה העשרים הופיע סוויפט בתפקיד דוקטור בלק בעיבוד של ה-BBC לשניים מסיפורי האימה של מ. ר. ג'יימס  "The Stalls of Barchester" ו-"A Warning to the Curious". בשנים 1970 ו-1971 גילם את מפקח הבילוש וו (Waugh) בסדרת הטלוויזיה "Waugh on Crime". תפקידו המוכר ביותר הוא בדמות ריצ'רד באקט, בעלה האומלל של הייסינת', בסדרה הקומית "מה יגידו השכנים?". סוויפט כיכב בעיבוד של ה-BBC לרומנים "דברי ימי מחוז ברצ'סטר" מאת אנתוני טרולופ, והופיע בפרק "Revelation of the Dale" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". הוא הופיע שוב בסדרה ב-25 בדצמבר 2007 בספיישל חג המולד "מסע הארורים" בתפקיד מר קופר. ב-1981 השתתף בסרטו של ג'ון בורמן "אקסקליבר" וגילם את דמות אביו המאמץ של המלך ארתור, סר אקטור.
בנוסף לפעילותו כשחקן סוויפט היה פזמונאי. רבים משיריו כלולים במופע שלו "Richard Bucket Overflows: An Audience with Clive Swift" שאיתו יצא לסיור הופעות בבריטניה בשנת 2007, וכן במופע "Clive Swift Entertains" משנת 2009. בשנים 2002 עד 2005 שיחק בתפקיד הכומר יוסטשוס ברוייר בסדרה "Born and Bred" ששודרה ב-BBC 1.

חיים אישיים

סוויפט היה נשוי לסופרת מרגרט דראבל  מ-1960 עד 1975. נפטר ב-1 בפברואר 2019. הותיר אחריו בת, רבקה, ושני בנים, אדם וג'ו סוויפט.
קרלוס ריבאס

קריירה

ריבאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של חאמונדי, עיר הולדתו. בשנת 2009 הצטרף לקבוצת הנוער של אמריקה דה קאלי, וכעבור חצי שנה הצטרף לאונסה קלדס. בשנת 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-9 במאי 2012, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–3 נגד פורטלזה במסגרת הקופה קולומביה.
בשנת 2013 הצטרף לדפורטיבו קאלי. ב-14 באוגוסט 2013 ערך ריבאס את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד אוניון מגדאלנה. ב-18 בספטמבר 2013, ריבאס כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לריאל קרטחנה. את עונת 2014, ריבאס סיים עם 15 שערים ב-42 משחקים.
ב-26 בינואר 2015 ריבאס חתם באורלנדו סיטי מה-MLS תמורת 1.5 מיליון דולר. ב-8 במרץ 2015, ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ניו יורק סיטי. ב-17 ביוני 2015 ריבאס כבש שלושער בתיקו 4–4 נגד צ'ארלסטון באטרי במסגרת ה-US Opem, כאשר את כל שעריו כבש בפנדלים. ב-30 באפריל 2016 כבש את שער הבכורה שלו ב-MLS בתיקו 2-2 נגד ניו אינגלנד רבולושן.
ב-3 בינואר 2018 ריבאס חתם בניו יורק רד בולס תמורת לכרטיס השחקן של סשה קלייסטן ו-150 אלף דולר. ב-22 בפברואר 2018 ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אולימפה במסגרת ליגת האלופות של ה-CONCACAF. ב-10 במרץ 2018 כבש צמד בניצחון 0–4 נגד פורטלנד טימברס.
ב-9 ביולי 2018 ריבאס הושאל לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית עד לסיום העונה, ודצמבר 2018 שוחרר מהמועדון.
ב-24 ביולי 2019, ריבאס חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ניקולאי פירוגוב

קורות חיים

ניקולאי פירוגוב נולד במוסקבה. לאחר סיום אוניברסיטת מוסקבה נסע לאירופה המערבית להשלמת לימודים. בגיל 26 סיים את עבודת הדוקטורט והתמנה לפרופסור של אוניברסיטת טרטו. לאחר מספר שנים הוזמן לסנקט פטרבורג והתמנה לראש החוג לניתוחים באקדמיה למדעי הרפואה. במקביל הוא עבד בבית החולים. באקדמיה למדעי הרפואה הוא היה אחראי להכנת רופאים לשרות צבאי. בשנת 1847 הוא נסע לקווקז כדי לבדוק את השיטות שפיתח בשדה המערכה. הוא הצליח מאוד בהכנסת שיטות חדשות וערך מעל עשרת אלפים ניתוחים. בשנת 1847 הוא נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה רוסית למדעים.
בשנת 1855 הועבר לסבסטופול והיה בין הרופאים שטיפלו בפצועים בעיר הנצורה. גם פה הוא ניצל את הניסיון שלו. כאחראי על פינוי הפצועים הוא התחיל בשיטת מיון מוקדמת, כאשר בחלקם הפצועים נותחו קרוב ככל הניתן לשדה הקרב ופצועים קלים יותר הועברו לטיפול בעיר עצמה. בפגישה עם אלכסנדר השני הוא סיפר על הבעיות שהיו בצבא במהלך המצור. כתוצאה מכך הוא הוגלה מהבירה והתמנה לתפקיד חינוכי בקייב. לאור התנגדות הגורמים המקומיים לרפורמות שהוא רצה להנהיג הוא נאלץ לעזוב את התפקיד. לאחר מספר שנים, הוא פוטר מהשרות הממלכתי ללא זכויות פנסיה כלל.
בהיותו רופא מנוסה, הוא פתח בית חולים באחוזתו. מפעם לפעם הוא נסע לסנקט פטרבורג ולאירופה להרצאות בנושאי רפואה שונים.
בשנת 1877 במהלך מלחמה עם טורקיה, הקיסר נזכר בפירוגוב והמוניטין שלו בארגון רפואה דחופה בצבא. למרות גילו, הוא נסע לבולגריה, ארגן בתי חולים שדה במקום וערך מספר רב של ניתוחים.
בתחילת 1881 התגלה אצלו גידול סרטני והוא נפטר בסוף אותה שנה.
לאחר פטירתו נחנט לפי השיטה שפותחה על ידי הרופא האישי שלו ונקבר בכוך מספר קילומטרים מהעיר ויניצה בכפר פירוגובו וגופתו נשמרה במצב טוב עד היום.
קסאם

קסאם היא רקטת קרקע-קרקע פשוטה העשויה מתכת ומלאה חומר נפץ. הדלק של המנוע הרקטי שלה מורכב מתערובת של סוכר ואשלגן חנקתי. התערובת בוערת בקצב מהיר ויוצרת גזים בכמות גדולה, וכך משגרת את הרקטה. 
הרקטה פותחה על ידי ארגון חמאס ומיוצרת ברצועת עזה. הרקטה קרויה על שמו של עז א-דין אל-קסאם. הרקטה משמשת את ארגוני הטרור הפלסטינים הפועלים שם בעיקר לירי על יישובים ישראליים בעוטף עזה הסמוכים לגבול הרצועה וקודם לביצוע תוכנית ההתנתקות שימשה לירי על יישובי גוש קטיף. הרקטה עשויה צינור מתכת פשוט. רקטות הקסאם הראשונות היו עשויות מעמודים של תמרורים.
אף שמדובר ברקטה פרימיטיבית, בעלת טווח קצר ודיוק נמוך ביותר, המספר הרב של הפעמים שבהם שוגרו רקטות קסאם לעבר ריכוזי אוכלוסייה אזרחית בישראל הביא לקורבנות בנפש. כל ירי של רקטות קסאם הנופל בתוך אזור מאוכלס גורם לבהלה (ראו גם: הלם קרב) וכתוצאה מכך לקושי בתפקוד היום-יומי של התושבים. היישובים הסובלים ביותר מירי רקטות קסאם הם העיר שדרות, הקיבוצים והמושבים בעוטף עזה, ויישובי גוש קטיף עד לפינויו. רוב הקורבנות בנפש ורוב הנזקים לרכוש הם בשדרות.

היסטוריה

ארגוני הטרור הפלסטינים ברצועת עזה החלו להשתמש בירי תלול מסלול כנגד מטרות  ישראליות ב-30 בינואר 2001, בחודשים הראשונים נעשה שימוש בפצצות מרגמה, בעיקר לעברם של נצרים ושל יישובי גוש קטיף. ירי קסאם מרצועת עזה החל מאוחר יותר באותה שנה, הירי המתועד הראשון של רקטת קסאם לעבר מטרות בישראל התרחש ב-16 באפריל 2001, לעבר שדרות, במקרים רבים סווג הירי בתחילה כירי של פצצות מרגמה ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות מתי הוחל בשיגור רקטות קסאם.
בעקבות נסיגת צה"ל מרצועת עזה ומציר פילדלפי בפרט, החלו ארגוני הטרור הפלסטיניים ובראשם חמאס להבריח רקטות גראד ורקטות גראד משופרות תקניות, היכולות להגיע לטווחים של כ-40 ק"מ. בעקבות ההצטיידות המסיבית ברקטות התקניות, שהתגלו כעדיפות עשרות מונים על פני רקטות הקסאם המאולתרות, קטן באופן ניכר ייצור וירי רקטות הקסאם, אך גדל באופן ניכר ירי רקטות הגראד, שהתרחב גם אל עבר אשקלון, באר שבע ואשדוד. בעשור השני של המאה ה-21 הצטיידו ארגוני הטרור ברקטות קרקע-קרקע ארוכות טווח, המסוגלות להגיע גם לתל אביב וירושלים. חלק מן הרקטות הן מייצור עצמי וחלק הוברחו לרצועה על ידי איראן (כגון רקטות הפג'ר וה-M-302). בשל ההצטיידות ברקטות עדיפות אלו, פחת השימוש ברקטות הקסאם המקוריות. עם זאת, עדיין נהוג לכנות רקטות קצרות-טווח המשוגרות מעזה בשם "קסאמים".
שלמה אבס

ביוגרפיה

אבס נולד ב-8 בפברואר 1948 בעיר נשר, גדל בשכונת הצריפים שליד בית החרושת (רחוב נרקיסים של היום) ולמד בבית הספר היסודי "בית יהושע" ששכן ליד ביתו. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון בנשר עבר לירושלים. הוא בוגר החוג לאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אבס החל לכתוב ספרות ילדים בגיל עשרים ותשע. עד כה ראו אור 170 מספריו, מהם 32 ספרים הם פרי יצירתו כסופר לילדים ואילו 138 הספרים האחרים הם ספרי אגדות, מעשיות, משלים, חידות, ובדיחות שאותם כינס, ערך ועיבד. הסוגים השונים של ספריו כה מרובים עד כי שלמה אבס מעיד על עצמו שהוא כבר לא רואה את עצמו "סופר לילדים" אלא "ספרות לילדים".] כוונתו היא שמרוב ספרים שהוציא לאור בעצמו, הוא כבר מייצג משהו שמעבר למושג "סופר", אלא הוא בעצמו הפך ל"ספרות". בספריו נתקבצו עד היום למעלה 1,200 סיפורים, אגדות, משלים ומעשיות.
אבס פועל על מנת להציב את האגדות והמעשיות במקום מרכזי בספרות הילדים הישראלית ועוסק זה שנים רבות במחקר בנושא אגדות עם ומעשיות. אבס מרבה ללקט אגדות ומעשיות מפי קשישים וזקנים בכל רחבי ישראל, המספרים לו מעשיות ששמעו בילדותם. כמו כן אוסף אבס מעשיות בכנסים בינלאומיים של אנתרופולוגים וחובבי מעשיות כמוהו.

קריירה ספרותית

אבס הרבה לכתוב ספרי ילדים, מתחילת שנות התשעים. עד היום, הוא נחשב לאחד מסופרי הילדים האהובים ביותר.
אחד משיאי הצלחתו המקצועית, היה עם המאייר אמי רובינגר, איתו התחיל לעבוד בתחילת שנות האלפיים.
ספרם הראשון היה "סיפורם הבלתי נשכח של חכמי חלם" (אותו אייר רובינגר), על תושבי העיר הדמיונית "חלם" ועל המעשיות שלהם. הספר הראשון הצליח מאוד ונמכר בכמויות גדולות במיוחד. את שיתוף הפעולה הנוסף, הם עשו בספר "ספר המעשיות הגדול" (גם אותו אייר רובינגר) ועליו עבד אבס במשך 3 שנים. גם שיתוף הפעולה הזה, הצליח מאוד והספר דורג באחד מעשרת הספרים הכי נמכרים ומצליחים בישראל. אבס ורובינגר המשיכו לעשות עוד ספרים ביחד ביניהם: "בדיחון הפילים", "בדיחון החיות", "בדיחון המפלצות", "סיפורי אלף לילה ולילה", "ספר החידות ושעשועים", "חידות לילדים שאוהבים אתגרים" ועוד.

משפחתו

אבס הוא אביהם של הפסנתרן אלישע אבס, והסופר מיכאל אבס. רעייתו של שלמה אבס, אריאן, היא נכדתה של אריאדנה סקריאבינה — מראשי המחתרת היהודית הצרפתית במלחמת העולם השנייה, שנרצחה על ידי הגסטפו ביולי 1944. אבס גר בחיפה, הוא אב לארבעה ילדים וסב לעשרה נכדים.
גאורגים באיראן

הגאורגים האיראנים הם קבוצה אתנית של גאורגים המתגוררים באיראן. הגאורגים הוגלו לאיראן במאה ה-17 על ידי עבאס הגדול הספווי (1571-1629)  כחלק ממאמציו להטיל את מרותו על ממלכת קאחתי ה"סוררת" מצד אחד, ותוכניתו לפיתוח התעשייה ויישוב מספר ערים איראניות חדשות דאז, ובכללם: בהשהאר (بهشهر) ופראח אבאד. רוב האוכלוסייה שהוגלתה הייתה נוצרית, מידה מועטה של מוסלמים ואף יהודים.

היסטוריה

לראשונה הופיע ריכוז של גאורגים באיראן בשנות העשרה של המאה ה-17 כאשר עבאס הגדול הגלה אלפי גאורגים ממולדתם ההיסטורית בכארתלי ובקאחתי (מזרח גאורגיה). רוב הגאורגים האיראניים של ימינו הם צאציהם של אותם גאורגים וצאצאי הגולים מהגירושים שבאו לאחר מכן באותה מאה ובמאה ה-18. הגולים ייושבו על ידי השלטון האיראני באזורים דלילי אוכלוסייה, שהפכו עד מהרה לאזורים חקלאיים פוריים, בידי המתיישבים החדשים. לרבים מאותם יישובים חדשים ניתנו שמות גאורגיים, על פי  טופונימים בגאורגיה. בתקופת שלטון האימפריה הספווית הושפעה גאורגיה מאוד, פוליטית ובמידת מה גם תרבותית, מאיראן , עד שאותם גאורגים החליפו את הקיזילבאשים (قزلباش) כנושאי משרות בכירות בממלכה הפרסית.
בשלהי תקופת שלטונם של הספווים, ניצלו העות'מאנים הטורקים והאפגנים, את החולשה הפנימית ופלשו לאיראן. תרומתם של הגאורגים האיראניים במלחמה נגד הפולשים הייתה קריטית. הגאורגים נלחמו בקרב גולנבאד, ובקרב פריידן שאהר (فریدون‌شهر). בקרב האחרון הם הביסו את הצבא האפגני. 
למרות בידודם מגאורגיה, שימרו רבים מהגאורגים את שפת אבותיהם וחלק ממנהגי המסורת אולם אימצו את האסלאם. האתנוגרף, לאדו אר'ניאשווילי, היה הגאורגי הראשון שביקר בקהילה זו בשנת 1890.
כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, היה המיעוט הגאורגי באיראן תחת הלחץ של המלחמה הקרה. בשנת 1945, הגיעה הקהילה הגאורגית באיראן, יחד עם קהילות אתניות אחרות בצפון איראן, לתשומת לבם של הסובייטים, כמכשיר אפשרי לגרימת אי שקט פוליטי בתוך איראן. כאשר מנהיגי גאורגיה הסובייטית רצו להחזיר אותם למולדתם, גאורגיה, העדיפה מוסקבה בבירור כי ישארו באיראן. התוכנית הסובייטית הוזנחה רק לאחר שסטלין הגיע להכרה כי שאיפתו להשיג השפעה בצפון איראן סוכלה בידי העקשנות האיראנית ובלחץ ארצות הברית. 
ביוני 2004, נשיא גאורגיה החדש, מיכאיל סאקשווילי, היה לפוליטיקאי הגאורגי הראשון שביקר בקהילה הגאורגית בפריידון שאהר. הנשיא נתקבל בחום תוך הנפת דגל חמשת הצלבים הנוצרי, הדגל הגאורגי. בנאומיו הדגיש סאקשווילי את התרומה של הגאורגים האיראניים בהגנה על איראן לאורך כל ההיסטוריה שלהם באיראן.

תפוצה גאוגרפית

הגאורגים שחיים כיום באיראן הם צאצאיהם של הגאורגים שהוגלו מקאחתי ומכארתלי בין השנים 1614 ל-1617, מספרם נאמד בכ- 200,000 איש.
השפה הגאורגית עדיין שגורה בפי חלק מהגאורגים באיראן. המרכז של הגאורגים באיראן נמצא בעיר קטנה כ-150 ק"מ מערבית לאיספהאן בשם פריידוּן שאהר (فریدون‌شهر, בגאורגית: ფერეიდანი). חלק מערבי זה של פרובינציית איספהאן נקרא באופן היסטורי פריידן. ובאזור זה ישנם 10 ערים וכפרים גאורגים. כמו כן, בהרבה ערים גדולות באיראן חיים גאורגים.
מקומות נוספים בהם חיים גאורגים באיראן הם: נאג'אף אבאד, רהמאט אבאד, יאזדנשאהר, ואמיר אבאד (ליד איספהאן).
בגורג'י מאהאלה בפרובינציית מזנדרן בצפון איראן, חיים  גם כן גאורגים אתניים  אבל אינם דוברי השפה הגאורגית. אף על פי כן הם שמרו סממנים של התרבות הגאורגית.
עשהאל

הקמה והתפתחות

עשהאל הוקמה כנקודת יישוב בשנת תשס"א (2001) על ידי גרעין צעירים ששאפו להקים במקום נקודת התיישבות חקלאית המשותפת לדתיים ולחילוניים. לאחר התפזרות הגרעין בשנת תשס"ד (2005), עלתה לנקודה קבוצת משפחות בעלי תשובה. לאחר מספר שנים גם קבוצה זו התפזרה ונותרה בעשהאל משפחה אחת שהחזיקה את הנקודה.
בשנת תשע"ב (2012) עלה גרעין בן 2 משפחות לנקודה, ביוזמת צביקי בר-חי ראש מועצת הר חברון דאז, והרב איציק אמיתי מטנא עומרים, ראש ישיבת ההסדר במצפה אשתמוע. 
ביישוב תושבים רבים שנעקרו מביתם בגוש קטיף, ביניהם הרב מאיר בראלי, נכדו של הרב משה צבי נריה, שהוכתר בשנת תשע"ד (2014) כרב היישוב.
נכון לשנת תשע"ח (2018) מתגוררות ביישוב כ־60 משפחות, להם כ-200 ילדים. ביישוב מקווה טהרה לנשים, בית כנסת, מעון יום לפעוטות ושני גני ילדים. בעשהאל פועלת תנועת נוער עצמאית המופעלת על ידי נוער היישוב ותלמידי הישיבה לצעירים בשומריה.
בתשרי תשע"ט נחנך ביישוב 'מעיין עשהאל', לזכרו של סמ"ר אלמוג עשהאל שילוני.
תושבי היישוב מתפרנסים ממקצועות מגוונים ועובדים בהר חברון, בבאר שבע, בערד, בירושלים ובמרכז הארץ. בעשהאל קבוצה גדולה של אנשי רפואה העובדים במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע ובמערך רפואת החירום בהר חברון.
ב-1 בינואר 2019 קרא השר לביטחון הפנים גלעד ארדן לראש הממשלה בנימין נתניהו להסדיר את היישוב, "לאור העובדה שאין למעשה מחלוקת שההתיישבות בהר חברון אינה התיישבות זמנית", ומדובר ביישוב שנמצא על אדמות מדינה ותושביו סובלים מבעיות תשתית, חינוך וביטחון.
דייוויד באק

ביוגרפיה

ב-1986 סיים לימודי תואר ראשון והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין בכנף הטילים האסטרטגיים ה-44, המפעילה טילים בליסטיים בין יבשתיים. שימש קצין פיתוח בטייסת הניסויים 576 ועוזר למפקד חיל האוויר העשרים של ארצות הברית. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש ראש ענף וכותב נאומים במפקדת פיקוד החלל של חיל האוויר. 
בשנים 2000–2002 פיקד על טייסת השיגורים לחלל הראשונה בנמל החלל קייפ קנוורל. בשנים 2003–2005 שימש ראש מחלקה באגף התכנון של המטות המשולבים. ביוני 2005 מונה למפקד להק בסיס האוויר 821 בבסיס חיל האוויר תול בגרינלנד. ביוני 2006 מונה לסגן קצין תכנון בפיקוד החלל. באוגוסט 2007 מונה לסגן מפקד כנף החלל ה-50. ביוני 2008 מונה למפקד כנף החלל ה-30. במאי 2010 מונה לראש אגף כוחות החלל במפקדת כוחות האוויר של פיקוד מרכז. קודם לדרגת בריגדיר גנרל וביוני 2011 מונה לסגן מפקד מרכז הלוחמה של חיל האוויר בבסיס נליס שבנבדה. במאי 2013 מונה לראש אגף מבצעי אוויר, חלל וסייברספייס בפיקוד החלל. באוגוסט 2014 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-14 ולמפקד הפיקוד המשולב לחלל של הפיקוד האסטרטגי בבסיס ונדנברג. שירת בתפקיד עד דצמבר 2017. הוא צפוי לסיים את שירותו בחיל האוויר בפברואר 2018.
לבאק תואר ראשון בניהול אוניברסיטת קנזס ניומן בויצ'יטה, תואר שני בניהול מאוניברסיטת דקוטה הדרומית, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני באסטרטגיית ניהול משאבים לאומיים מהמכללה לתעשייה של הכוחות המזוינים. הוא בוגר תוכניות פיתוח מנהיגות באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטה לביטחון לאומי.
עודד כהן

ביוגרפיה

כהן התגייס לצה"ל ב-1991 וסיים קורס טיס במגמת קרב. ב-2008 מונה למפקד טייסת הסילון הראשונה, ב-2010 מונה לראש ענף בלהק האוויר. ב-2012 מונה למפקד טייסת הפטישים. ב-2014 מונה לראש מחלקת התקפה אווירית בלהק מבצעי אוויר.
ב-2016 מונה למפקד בסיס רמון, הוא שירת בתפקיד עד 2018. בספטמבר 2019 מונה למפקד בסיס תל נוף.
כהן בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ובוגר המכללה לביטחון לאומי של הממלכה המאוחדת. הוא נשוי ואב לשלושה.
מארי ת'ארפ

ביוגרפיה

ת'ארפ נולדה באיפסילנטי, מישיגן. אמה הייתה מורה לגרמנית ולטינית. אביה שרטט מפות סקר קרקע עבור מחלקת החקלאות של ארצות הברית. 
ת'ארפ קיבלה תואר ראשון באנגלית ומוזיקה מאוניברסיטת אוהיו בשנת 1943. לאחר מכן פנתה ללימודי תואר שני בגאולוגיה באוניברסיטת מישיגן, וכן קיבלה תואר במתמטיקה מאוניברסיטת טולסה, בזמן שכבר עבדה כגאולוגית בחברת Stanolind Oil.
בשנת 1948 עברה ת'ארפ לניו יורק, והועסקה על ידי מוריס אווינג במעבדה הגאולוגית לאמונט באוניברסיטת קולומביה. בהתחלה עבדה בשרטוט טכני, לאחר מכן פגשה את ברוס היזן והם החלו לעבוד יחד. בתחילה, הם עסקו באיתור מטוסים שהופלו במלחמת העולם השנייה בעזרת תצלומי אויר. בהמשך, החלו למפות את הטופוגרפיה של קרקעית האוקיינוס. 
כיון שלא נהוג היה באותה תקופה שנשים יצטרפו לצוותי ספינות, במשך 18 השנים הראשונות של עבודתם המשותפת, היה היזן אחראי על איסוף הנתונים מסיפון ספינת המצפה, ואילו ת'ארפ, מן המעבדה, עיבדה את הנתונים ושירטטה את מפות קרקעית האוקיינוס. ולמרות זאת, בשנת 1965 הצטרפה תארפ לראשונה למסע איסוף נתונים. בהמשך הקריירה ת'ארפ עסקה באיסוף נתונים באופן עצמאי מספינת החקר של המכון האוקיינוגרפי בוודס הול, וכן נתונים סייסמוגרפיים של רעידות אדמה מתחת לים. 
בעזרת נתוני התצפיות ונתוני סונאר תת-ימי, שירטטה תארפ את קרקעית האוקיינוסים. אחת התגליות החשובות שלה ושל היזן היה הרכס המרכז-אטלנטי, המשתרע מדרום לצפון האוקיינוס. רכס זה, התברר כחלק מתוך מערכת עולמית של רכסים תת-ימיים שנוצרו מתוך התקרבות של לוחות טקטוניים. גילוי זה הוביל לאישוש תאוריית נדידת היבשות.
ת'ארפ והיזן פרסמו את המפה הפיזית הראשונה של האוקיינוס האטלנטי בשנת 1957. עבודתם הושלמה בשנת 1977, כאשר פרסמו את המפה של קרקעית האוקיינוס כולו בשנת 1977, בשיתוף פעולה עם צייר הנוף האוסטרי היינריך ברנן.
ת'ארפ המשיכה להורות ולחקור באוניברסיטת קולומביה עד פרישתה בשנת 1983. לאחר מכן הפעילה עסק להוצאה לאור והפצת מפות. היא תרמה את אוסף המפות והארכיון שלה למחלקה למפות וגאוגרפיה בספריית הקונגרס בשנת 1995.
מארי ת'ארפ נפטרה ממחלת הסרטן ב-23 באוגוסט 2006.

הכרה לאחר המוות

בשנת 2001 ת'ארפ קיבלה את הפרס השנתי הראשון של Lamont-Doherty Heritage על מפעל חייה ועבודתה החלוצית בתחום האוקיינוגרפיה.
בשנת 2009 הוכנסה המפה ההיסטורית של האוקיינוס האטלנטי ששרטטה ת'ארפ לשירות המפות של גוגל, כדי שניתן יהיה לראות אותה בעת השימוש בממשק Google Earth.
וילה טריסינו

אדריכלות

תוכנית המבנה המרכזי פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". זהו בניין רבוע שבו מקיפים חדרי הבניין אולם עגול מרכזי המקורה בכיפה גבוהה. ארבעה גרמי מדרגות רחבים עולים מארבעה צדדים אל עבר מבואות מורמות זהות, דמויות חזיתות של מקדשים רומיים. בניין זה לא נבנה, אך לו היה מוקם, היה דומה מאוד לווילה קפרה "לה רוטונדה".
שלא כמו בווילה קפרה, תוכננו לבנין זה שני אגפים שהכילו את מבני המשק. חלק קטן מאחד האגפים נבנה. סטיו עמודים לפני חדרים אחדים ושובך יונים בדמות מגדל גבוה, כפי שמצוי גם בווילות פלאדיאניות אחרות (וילה אמו, וילה בארבארו).
ברכת הגומל

פירוש הברכה

פירוש הברכה הוא - שהמברך מודה לקדוש ברוך הוא הגומל טובות אף ל'חייבים' - כלומר למי שאין זכויותיהם מצדיקות זאת, על טובה שגמל לו.

מתי מברכים

בתלמוד מובאות דוגמאות למקרים, שבזמן עבר היה בהם סכנה, ומי שיצא מהם בשלום צריך לברך את ברכת הגומל: 
ארבעה צריכים להודות - יורדי ים, הולכי מדבריות, מי שהיה חולה ונתרפא, ומי שהיה חבוש בבית האסורים ויצא
— תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ד, עמוד ב'
בשולחן ערוך כתב סימן לארבעה אלו "וכל החיים יודוך" - חבוש יסורין ים מדבר.
בשולחן ערוך מובאת מחלוקת האם מלבד ארבעת המקרים המפורשים בגמרא שצריכים להודות, גם מי שהיה בסכנה וניצל ממנה או שאירע לו נס צריך לברך את ברכת הגומל, או רק ארבעה אלו מברכים ואין להוסיף על תקנת חכמים. למעשה פסק השולחן ערוך שבמקרים אלו יברך הגומל מבלי להזכיר שם ומלכות בברכה, וכך הורו פוסקי ספרד. אולם לדעת פוסקי אשכנז הלכה כדעה הסוברת שעל כל הצלה מסכנה יש לברך בשם ומלכות. יולדות נוהגות לברך את ברכת הגומל לאחר לידה.
בימינו יש דעות שונות בנוגע למקרים המוזכרים בגמרא שבהם צריך לברך ברכת הגומל. שכן כיום אין כמעט סכנה בטיסות, במאסר או בשייט בים, שלא כבעבר, שאז אירועים אלו היו מלווים בסכנת נפשות מוחשית. בעוד יש הנוהגים לברך ברכת הגומל גם אחרי נסיעה ארוכה, יש שאינם מברכים גם אחרי טיסה.

נשים

יש סוברים שנשים אינן נוהגות לברך את ברכת הגומל. היו שנתנו טעם למנהג זה בכך שאין מנהג נשים להימצא בפני מניין גברים על מנת לברך ("כל כבודה בת מלך פנימה"). אחרים סוברים שנשים חייבות לברך את הברכה כמו גברים שכן גם הן צריכות להודות.
היו שכתבו שאין לנשים לברך אלא בפני עשרה גברים. המשנה ברורה כתב "ויש שכתבו שמכל מקום נכון הוא שתברך בפני עשרה על כל פנים בפני נשים ואיש אחד". הרב יהודה הרצל הנקין כתב שאישה יכולה גם לברך לפני נשים בלבד.

זמן הברכה

לכתחילה יש לברך ברכת 'הגומל' תוך שלשה ימים מזמן החיוב. אפילו אם מחמת כן יברך שלא בזמן קריאת התורה ובפני ספר תורה, אך למרות זאת, מותר להמתין עד שלשים יום כדי לברכה במניין. בדיעבד אם לא בירכה לאחר זמן רב, יכול לברכה תמיד. 
כיום נוהגים לברך ברכת הגומל לאחר עליה לתורה.

בפני מי מברכים

יש לברך את ברכת הגומל בפני מניין של עשרה גברים, כאשר לפחות שניים מהם הם חכמי-תורה שעוסקים בהלכות (על-פי קיצור שולחן ערוך), שנאמר, "וִירוֹמְמוּהוּ בִּקְהַל עָם וּבְמוֹשַׁב זְקֵנִים יְהַלְלוּהוּ". אולם גם אם לא נמצאו שני תלמידי חכמים, לא יעכב אדם את אמירת הברכה.
יש מחלוקת האם הצורך במניין מעכב או שהוא רק נדרש לכתחילה.
חמצוואר

חמצוואר (נכתב לעיתים בשתי מילים חם צוואר) הוא פריט לבוש עשוי צמר או פליס אשר נלבש על הצוואר ונועד לחממו. חמצוואר בנוי כצעיף הסגור לצורה של צינור ובעל שרוכים שבעזרתם ניתן לשלוט על רוחבו. חמצוואר יכול לשמש גם ככובע לחימום הראש, לכיסוי הפה והאף על מנת לשמור עליהם מפני אבק או חול, או כאביזר אופנתי.
לעיתים כובעי גרב פתוחים בחלקם העליון על מנת להדמות לחמצוואר.
תיאטרון לה מאמא

תיאטרון לה מאמא (באנגלית: La MaMa Experimental Theatre Club ‏(La MaMa E.T.C)) הוא תיאטרון אוף-אוף ברודוויי  שנוסד ב-1961 בידי אלן סטיוארט . הוא שוכן בשכונת לואר איסט סייד ברובע מנהטן, ניו יורק. התיאטרון צמח מתוך המרתף של בוטיק עיצוב האופנה של סטיוארט. בשעות הלילה שימש מתחם הבוטיק כתיאטרון למחזאים מתחילים. תיאטרון לה מאמא הפך בלמעלה מחמישים שנותיו למוסד תרבותי בעל שם עולמי.