google/wiki40b huggingface dataset:
תא פיטום

מוצא וסיווג

תאי פיטום תוארו לראשונה על ידי פאול ארליך ב-1878 על בסיס תכונות הצביעה הייחודיות שלהם והגרנולות הגדולות שהם מכילים. גרנולות אלה הטעו את ארליך לחשוב שהן נועדו כדי להזין את הרקמה שמסביב לתאים, והוא כינה אותם "תאי פיטום".
בימינו, הם נחשבים לחלק ממערכת החיסון. תאי פיטום דומים מאוד לבאזופילים (סוג של תאי דם לבנים הנמנים עם משפחת הגרנולוציטים) שבדם; הדמיון בין שני סוגי תאים אלה הוביל רבים לשער שתאי פיטום הם בזופילים ש"התיישבו" ברקמה. אולם, עדויות עדכניות מציעות כי הם נגזרים מתאי מוצא שונים במח העצם. עם זאת, הן תאי פיטום והן בזופילים נחשבים ככאלה הנגזרים מתאי אב במח העצם המבטאים את הסמן CD34. הבזופיל עוזב את מח העצם כשהוא בצורתו הבשלה, ואילו תא הפיטום נע בצורתו הלא בשלה, כאשר את ההבשלה הסופית הוא מבצע רק לאחר שהתיישב ברקמת היעד. אתר המטרה ברקמה, בו בוחר תא פיטום לא בוגר להתיישב, קובע ככל הנראה את התכונות המדויקות של תא הפיטום הבוגר.
ידועים שני סוגים של תאי פיטום - אלה הנמצאים ברקמת חיבור, וסוג נפרד הנמצא ברקמות המצפות את דרכי הכניסה לגוף (כגון אפיתל דרכי הנשימה). פעילותו של הסוג השני תלויה בתאי-T.
תאי פיטום נוכחים לרוב ברקמות עשירות בכלי דם, המגנות על הסביבה הפנימית של הגוף מפתוגנים הנמצאים מחוצה לו. למשל ברקמות חשופות לעולם החיצוני כגון עור, רירית דרכי הנשימה, רירית מערכת הרבייה, רירית מערכת העיכול, רירית עיניים.

מחלות אלרגניות

צורות רבות של אלרגיות הקשורות לעור מתוּוכות בחלקן הגדול על ידי תאי פיטום; הן ממלאות תפקיד מרכזי באסתמה, אקזמה, עקצוץ (ממגוון סיבות), נזלת אלרגנית ודלקת עיניים אלרגנית. תרופות נוגדות היסטמין פועלות על ידי חסימת הפעילות של היסטמין או קצות העצבים. תרופות מבוססות כרומוגליקט (נתרן כרומוגליקטי, נדוכרומיל) חוסמות את תעלת הסידן החיונית לשחרור הגרנולות על ידי תא הפיטום, מייצבות את התא ומונעות שחרור של היסטמין ומתווכים הקשורים אליו. אנטגוניסטים של לויקוטריאן (כגון מונטלוקאסט וזאפירלוקאסט) חוסמים את פעילות המתווכים הלויקוטריאניים, ומשתמשים בהם יותר ויותר במחלות אלרגניות.

תגובה אנפילקטית

באלרגיה חריפה (תגובה מערכתית חזקה לאלרגנים, כגון אגוזים, עקיצות דבורים וסמים), מתרחש שחרור גרנולות מסיבי ברחבי הגוף מתאי הפיטום המוביל להרחבת כלי דם רבים, ואם חמור מספיק, לסימפטומים של הלם אנפילקטי המסכן את החיים.

תגובת חיסון

תאי פיטום מהווים חלק מהפתולוגיה המקושרת עם ההפרעות האוטואימוניות דלקת מפרקים שיגרונית, אבעבועות עור פמפיגואידיות וטרשת נפוצה. הוכח כי הם מעורבים בגיוס תאים מעוררי דלקת למפרקים (בדלקת המפרקים השיגרונית) ולעור (אבעבועות) ופעילות זו תלויה בנוגדנים ורכיבי משלים. כמו כן, תאי פיטום מהווים חלק חשוב בתגובת החיסון של הילוד וחשובים לטיהור מחיידקים ומנגיפים.

הפרעות בתאי פיטום

מסטוציטוזיס היא מצב נדיר שבו מתבצעת חלוקת תאים מהירה בתאי פיטום. היא קיימת בצורה עורית ומערכתית, כאשר הצורה הראשונה מוגבלת לעור והשנייה יכולה לכלול מספר איברים. מאסטוציטומה הוא גידול של תאי פיטום, הנראה לעיתים קרובות בכלבים וחתולים.
סלילון

חיידק סלילוני (מאנגלית: Spiral bacteria) הוא חיידק בעל צורת סליל בדומה לתבריג ספירלי של חולץ פקקים. הגדרת חיידק כלשהו כסלילון מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: נקד (Coccus) ומתג (Bacillus). זהו אופן אבחנה ראשוני מבין רבים שמועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית.
חיידקים בעלי צורה סלילונית משתייכים לקבוצת חיידקים גראם-שליליים בלבד, כשחלקם הגדול נצבעים חלש מאוד וחלקם אינם נצבעים בצביעת גראם כלל. חיידקים אלה יכולים להיות אירוביים, אנאירוביים ומיקרואירופיליים.
Back to Black

רקע

בשנת 2006, נודע לציבור כי אלבום האולפן של הזמרת עתיד לצאת וכך קרה. בתאריך ה-4 באוקטובר באותה שנה יצא האלבום בכל רחבי העולם. תחילה הוציאה הזמרת את הסינגל הראשון מן האלבום הנקרא "Rehab", אשר זכה להצלחה עולמית ואף הצליח להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 ולהפוך לשיר המצליח ביותר של הזמרת בארצות הברית בכך שמכר שם את כמויות העותקים הרבות ביותר מכל שיריה של הזמרת. לאחר הצלחת הסינגל הראשון יצא לאור הסינגל השני הנקרא "You Know I'm No Good", אשר גם הוא זכה להצלחה רבה כאשר הצליח למכור כמויות עותקים רבות, ולהיכנס למצעדים רבים ואף להגיע בכמה וכמה מהם למקומות הראשונים. הסינגל השלישי מן האלבום יצא תחת שמו ונקרא "Back to Black", אשר הפך בקרב המעריצים והמבקרים לשירה המרגש ביותר של הזמרת, לסינגל יצא ווידאו קליפ מצליח בשנת 2009, ל-יוטיוב ונכון ל-7 ביולי 2018, הווידאו קליפ צבר למעלה מ-300 מיליון צפיות והוא הווידאו קליפ הנצפה ביותר של הזמרת. לאחר ההצלחה העולמית שזכתה הזמרת עם שלושת הסינגלים הראשונים מן האלבום יצאו לאור עוד שני סינגלים נוספים, אשר זכו להצלחה בינונית ברחבי העולם.
האלבום זכה להצלחה עולמית גדולה מאוד, הן במובן המסחרי והן מבחינת ההערכה המוזיקלית ותשבחות המבקרים אשר קיבל, ובמידה רבה אחראי לפריצתה של ויינהאוס אל דעת הקהל העולמית. העובדה שאלבום אולפן זה זכה להצלחה והערכה כה רבה, באופן משמעותי יותר מאלבומה הקודם של ויינהאוס, והעובדה שויינהאוס לא הוציאה אלבומי אולפן נוספים עד ליום מותה, הפכו את האלבום למזוהה ביותר עם הקריירה המוזיקלית של הזמרת.

ההצלחה לאחר המוות

לאחר מותה של ויינהאוס ב-23 ביולי 2011, המכירות של האלבום גברו בצורה דרסטית ברחבי העולם. האלבום עלה למקום הראשון במצעד האייטונס כמעט בכל מדינה. בבריטניה, ארץ מולדתה של ויינהאוס, האלבום הופץ מחדש ונכנס למצעדים בבריטניה ב-24 ביולי 2011 למקום מספר 59 בתוך שבע שעות בלבד של מכירות לאחר ההודעה על מותה. בשבוע שלאחר מכן, האלבום נסק בחזרה למקום הראשון, בסימן לפעם הרביעית שהאלבום הגיע למקום העליון. למחרת, האלבום נכנס מחדש למקום ה-20 במצעד האלבומים של ניו זילנד. 
באוגוסט 2011, כחודש לאחר מותה של ויינהאוס, הפך האלבום לנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21, עם מכירות של מעל 3,200,000 עותקים. בכך עקפו מכירות האלבום את האלבום Back to Bedlam, של הזמר ג'יימס בלאנט, אשר היה האלבום הנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21 עד אותה עת. כארבעה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 2011, עקפו מכירות האלבום 21, של הזמרת אדל את אלבומה של ויינהאוס, והפכו את אלבומה של ויינהאוס לאלבום השני הנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21. נכון ליולי 2017, מכר האלבום כ-3,780,000 עותקים בבריטניה.
בין היתר הפך האלבום לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2007, עם מכירות של כ-5.5 מיליון עותקים שנמכרו באותה השנה בלבד, ולאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים עם מכירות של כ-13.7 מיליון עותקים שנמכרו בכל רחבי העולם. בנוסף לכך, צבר האלבום למעלה ממיליארד השמעות בספוטיפיי.

הסרט

ב-2 בנובמבר 2018, יצא הסרט "Amy Winehouse – Back to Black". עלילת הסרט ברובה התמקדה ביצירת, הפקת והלחנת האלבום. היא הציגה בתוכה את הערב האינטימי שהיה בלונדון, בו הייתה ויינהאוס ביחד עם משפחתה, לאחר שזכתה ב-5 פרסי גראמי על האלבום ושיריו. האלבום הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה.
הערב חל בשנת 2008, והוא היה מעין ערב פרטי בו מרכז העניין היה האלבום, Back to Black.
רונן פלוט

ביוגרפיה

רונן פלוט נולד בשנת 1955. ב-1974 עלה לישראל ממולדובה (שבפועל הייתה בזמנו חלק מברית המועצות). שימש מזכיר תנועת הנוער העובד והלומד, מזכיר מועצת הפועלים במרחב העמקים, ויו"ר האיגוד המקצועי של מפעלי המתכת בצפון. היה חבר במפלגת העבודה והוצב במקום ה-46 ברשימתה בבחירות לכנסת הארבע עשרה ב-1996.
פלוט עבד בתור ראש פרויקט בתעשייה של מפעל "ישקר", שבתפן, ובהמשך כיהן כראש המועצה המקומית התעשייתית מגדל תפן, עד 10 ביולי 2001. פלוט עבר למפלגת "ישראל בעלייה", ובאוקטובר 2001 מונה למנכ"ל המשרד לקליטת עלייה תחת סגן השר יולי אדלשטיין. לאחר מיזוג "ישראל בעלייה" עם "הליכוד" כיהן כיו"ר סניף "הליכוד" בנצרת עילית. הוא התמודד מטעם המפלגה על ראשות העיר בבחירות ב-2003 וב-2008. כיהן כחבר מועצת העיר, סגן וממלא מקום ראש העיר, ויו"ר החברה הכלכלית לפיתוח נצרת עילית.
ב-2009 מונה למנכ"ל משרד ההסברה והתפוצות תחת השר אדלשטיין. במאי 2013, לאחר שאדלשטיין מונה ליושב ראש הכנסת, מונה פלוט למנכ"ל הכנסת. במאי 2016 הודיע על התמודדותו לראשות עיריית נצרת עילית ויצא עקב כך לחופשה מתפקידו כמנכ"ל הכנסת. ב-7 ביוני 2016 נבחר לראשות העיר נצרת עילית. כראש העיר הוביל מהלך לשינוי שם העיר מ"נצרת עילית" ל"נוף הגליל".
נישא לשלומית, שנפטרה בשנת 2008, והוא אב לשניים.
משפט התלתן

משפט התלתן הוא משפט בגאומטריה אוקלידית.

הוכחה בחשבון זוויות

אפשר להתבונן במשולש  ולחשב את זוויותיו, שכן צריך להראות שהוא שווה-שוקיים.  הוא מפגש חוצי זוויות. נסמן את זוויות המשולש ב-.
 מכך ש- חוצה זווית, מאחר ש-, נקבל ש. בנוסף, . מאחר שסכום הזוויות במשולש הוא 180,  ולכן משולש  שווה-שוקיים. בצורה סימטרית, ניתן להוכיח ש- שווה-שוקיים ועל כן סיימנו.

הוכחה באמצעות משפט תאלס השני

הוכחה זו תוכיח גם את כך ש-, מרכז המעגל החסום מבחוץ, נמצא על המעגל. נקודה זו היא חיתוך חוצי הזוויות החיצוניים של  וחוצה הזווית הפנימי של .
נשים לב שמפני ש-, נקבל כי . לכן היא חיתוך האנך האמצעי של  וחוצה הזווית של .
חוצה זווית פנימי וחוצה זווית חיצוני מאונכים זה לזה, מה שאומר ש-. בגלל משפט תאלס השני, זה אומר שהמעגל שקוטרו  עובר דרך  ו-. מרכז מעגל זה צריך להיות על ישר  (שכן הוא קוטר) וגם על האנך האמצעי של  שכן אלו נקודות על המעגל. חיתוך שני הישרים האלו הוא  ולכן הוכחנו שיש מעגל שמרכזו  שעובר דרך .

גרסה נוספת

למשפט ישנה גרסה נוספת, שכדי להוכיחה אפשר לקחת אחת מההוכחות הקודמות ולשנות בהתאם. נגדיר את N בתור חיתוך חוצה הזווית החיצוני של A והמעגל. הגרסה השנייה של המשפט אומרת כי יש מעגל שמרכזו N ושעובר דרך B,C,IB,IC.
בדרך כלל, קוראים לנקודות N,S בשמות האלה מכיוון שאם ישר BC הוא אופקי ו-A מעליו, S היא הנקודה הכי דרומית במעגל (South באנגלית) ו-N היא הנקודה הכי צפונית במעגל (North באנגלית).
אדוארד וילמוט בליידן

אדוארד וילמוט בליידן (באנגלית: Edward Wilmot Blyden; ‏ 3 באוגוסט 1832 - 7 בפברואר 1912) הוגה דעות, מדינאי ודיפלומט ליברי יליד איי הודו המערבית הדנים. מאבות הפאן אפריקאיות. בליידן השתמש בציונות כמודל לחזרת האפרו אמריקאים למולדתם אפריקה, כדרך להשגת זכויות אזרח והשתתפות ביצירת חברה מתוקנת.

שנים ראשונות

בליידן נולד באי סנט תומאס, שהשתייך אז לאיי הודו המערבית הדנים, לעבדים משוחררים בני עם האיגבו. כנער בן 13 נפגש עם כומר פרוטסטנטי בשם ג'ון פ. נוקס (John P. Knox), שהתרשם מלימודיו ומיכולותיו, נטל אותו תחת חסותו והרחיב את לימודיו. ב-1850, מעט לפני מלאת לבליידן 18, לקחו אותו נוקס ואשתו לארצות הברית על מנת לרשום אותו לאוניברסיטת רטגרס, בה למד נוקס בשעתו. בקשתם סורבה באוניברסיטה שו ובשני סמינרים לכמרים נוספים. נוקס הציע לבליידן לחבור לתנועת החזרה לאפריקה ולעבור לליבריה, בה יוכל לתרום מיכולותיו לפיתוח האומה החדשה.

ליבריה

בליידן הפליג לליבריה ב-1850 והרבה לסייר במערב אפריקה. הוא ערך וכתב בעיתונים Liberia Herald, The Negro ו-The African World שראו אור בליבריה ובסיירה לאון. כן כתב לבטאון תנועת החזרה לאפריקה African Depository and Colonial Journal. 
בליידן שירת כשגריר ליבריה לצרפת ולבריטניה. בארצות הברית הופיע בפני קהל אפרו-אמריקאי ונאם בזכות שיבה לאפריקה. רק באפריקה, עטן, יוכלו השחורים לזכות בשוויון זכויות אזרחי, יקחו חלק בבניית חברה צודקת ויסייעו בפיתוח היבשת ממנה שורשו אבותיהם כעבדים. לגישה אידאולוגית זו, שתקרא בהמשך "פאן-אפריקניות", קרא בליידן אתיופיניזם ("Ethiopianism"), על משקל הציונות משורש "ציון". ב-1861 התמנה לפרופסור ללימודים קלאסיים בקולג' ליבריה ובין 1880 ל-1884 כיהן כנשיא הקולג'.
בשנת 1862 נבחר לשר החוץ של ליבריה, תפקד אותו מילא עד 1864. בין 1880 ל-1882 כיהן כשר הפנים של המדינה. ב-1885 התמודד בליידן על משרת נשיא ליבריה מטען המפלגה הרפובליקנית, אך הפסיד להילרי ר. וו. ג'ונסון.

אחרית ימיו

ב-1901 עבר לפריטאון שבסיירה לאון וניהל מוסדות השכלה למוסלמים. בתקופה זו אימץ את הרעיון לפיו על השחורים השבים למולדתם לדבוק בדת האסלאם, שהיא הנכונה והמתאימה ביותר לשורשיהם. את גישתו זו הביא לידי ביטוי בספרו Christianity, Islam and the Negro Race.

יחסו לציונות

בליידן ראה בציונות דגם ראוי לאימוץ עבור שיבת האפרו-אמריקאים מגלותם למכורתם.
בשנת 1898 כתב בליידן:
יש לי עניין עמוק ביותר בהיסטוריה היהודית, ובעיקר באותה תנועה נפלאה המכונה ציונות. השאלה במובנים רבים דומה לשאלה המתסיסה אלפי כושים באמריקה, הרוצים בכל מאורם לשוב לארץ אבותיהם [ ... ] ההיסטוריה של הגזע האפריקני - השעבוד, הרדיפות, האפליה והסבל - דומה להיסטוריה של היהודים [ ... ] יש לציין בסיפוק שהתנועה הציונית משפיעה על כל הקהילות היהודיות [ ... ] היא עוקרת מתוכן חומרנות אדישה ומחזירה אותן לרוחניות, להכרה פעילה בדבר אחריות לאומית. אין כמעט איש בעולם התרבות - נוצרי, מוסלמי או יהודי - שאינו מכיר בתביעתם של היהודים לארץ הקודש ובזכותם עליה. מעטים לא ישמחו - אם התנאים יאפשרו - לראות את היהודים שבים כגוף אחד לכור מחצבתם בארץ אבותיהם.
— מלאומיות פאן אפריקנית באמריקה לריבונות ול"בניין אומה " טריטוריאלית באפריקה הפוסט קולוניאלית בתוך: אילן רחום (עורך), חזרה לפוליטיקה : המדינה המודרנית, לאומיות וריבונות, מרכז זלמן שזר, 2009 עמ' 252
מואיז בן הראש

ביוגרפיה

בן הראש נולד בתטואן שבמרוקו. עלה לישראל בשנת 1972. בעבר עסק יותר ברפואה טבעית ובהנהלת חשבונות וכיום עוסק בעיקר בכתיבה ובתרגום. פרסם שלושה רומנים, ארבעה ספרי שירה ושני ספרי סיפורים. בן הראש כותב גם בספרדית (שהיא שפת אימו) ובאנגלית ופרסם ספרים בשפות אלה. שיריו ויצירותיו תורגמו במהלך השנים לשפות הבאות: ספרדית, אנגלית, צרפתית, גלגו, אורדו, סינית ופורטוגזית. ההוצאה לאור דסטינו (DESTINO) בספרד פירסמה בשנת 2008 את הרומן "בשערי טנג'יר".
כמו כן, תרגם לעברית משירי צ'ארלס בוקובסקי, פבלו נרודה, קלוד ויז'ה, טאהר בן ג'לון, עמנואל עידו, רושל מאס, טרזה פורסקנסקי ועוד, ופרוזה מאת מיגל דליבס, אדמונד ז'אבס, נהיד רחלין, דניאל רדפורד, קטלין טסארו, אלמודנה גרנדס, פאבלו סימונטי, ליה לופט.
ספריו של מואיז בן הראש עוסקים, בין היתר, בקשר שבין הגולה המרוקאית לישראל וליהדות. הם מתארים את היחסים בין יהודים למוסלמים ולנוצרים, יחסים עשירים ומתוחים, על פני אלף שנה. וכן מתארים את החיים של היהודים הספרדים.
לבן הראש ביקורת על הממסד בישראל בכלל ועל הממסד הספרותי בפרט. לטענתו של בן הראש, ממסד זה נשלט על ידי אליטה אשכנזית, המונעת פרסום של יצירות שנכתבו על ידי יוצרים מזרחים ובכך תורמת לדיכוי התרבותי של קבוצה זו.
בשנת 2008 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
משה בן הראש הוא שילוב מעניין ומלא סתירות של אדם שמעביר לקורא את כל האובססיות האישיות שלו ביחד עם רעיונות מעניינים על גורל כלל האומה, אדם שמתעניין התעניינות עמוקה הן בעבר והן בעתיד. אדם שמתגעגע למרוקו ובעיקר לספרד, למרות שהוא יודע היטב שאין בעצם למה להתגעגע ומעולם לא היה. אדם שמשלב תסכול וזעם עמוק עם הומור ואפילו הומור עצמי. והסתירות האלה מתבטאות היטב ביצירתו.
— אלי אשד, המהגר הנצחי מלוסנה
בשנת 2012 זכה מואיז בן הראש בפרס יהודה עמיחי על ספרו 'לא הולך לשום מקום' (הוצאת רסיס נהרה 2010). נימוקי ועדת הפרס:
הספר לא הולך לשום מקום (הוצאת רסיס נהרה, 2010) כולל מבחר שירים משירתו הפולמוסית, הפרועה, מבקשת הצדק של מואיז בן הראש. זוהי שירה חיונית המדברת את כאבה בלשון הפרדוקס, ההתנגדות החצופה והביטוי החשוף והקצבי. היא מסרבת, לכאורה, לשתף פעולה עם מה שנמצא מחוץ לעצמה, אך מתקיימת מתוך קשב רב וצימאון להבנת מה שמחולל אותה. הנוסח השירי של בן הראש משלב הומור עצמי, רושם של דיבור ישיר, כן ובלתי מצונזר בדיאלוג פלפלני עם הישגיה הפואטיים ותכניה של השירה הישראלית. השיר מתהווה לעיתים קרובות מתוך חשיפה של תנאי ייצורו ואפשרויות התקבלותו, הוא מפשיט את התחבולות הספרותיות ממחלצותיהן היפות ועורך מחוות, לעיתים על דרך ההגזמה, לנוסחים שיריים קיימים.
השירים מסחררים את הקוראים בשלל טיעונים, תלונות ורמיזות למסורות שיריות מגוונות, ומבקשים תגובה חדה ומיידית. עם זאת, בעולמו של השיר כמעט כל תגובה נתפסת כטעות, כאי-הבנה או כהזמנה לדיון נוסף, בוטה יותר, אמיתי יותר.
לכך מצטרפת תודעת השליחות, הרצון לדייק בכל מחיר במסירת החוויה והרטוריקה הנמרצת של עֵד האומר את מה שלא נעים לשמוע ולא נעים לומר. "בארץ המהגרים/ נשארתי מהגר", הוא כותב, ומאלץ אותנו להתמודד ללא כחל ושרק עם שאלות של זהות ושייכות, הגירה וקיפוח, הכרח ובחירה. יחד עם המשורר אנו נכנסים למלכודות שמציבה המציאות למי שנמצא כאן, כלומר למי ש"לא הולך לשום מקום".
מאז סוף 2013, הרבה משיריו החדשים של מואיז בן הראש מתפרסמים בכתב העת ביטאון שירה.
מרדכי שפירא (זמר)

ביוגרפיה

נולד וגדל במונסי, שם החל את דרכו המוזיקלית. כילד שר במקהלת פרחי מיאמי, והגיש ביצוע פופולרי לשיר "רחם" יחד עם החזן הידוע, יעקב שוואקי.  לאחר חתונתו עלה ארצה והחל בקריירה מוזיקלית.

קריירה

ב-14 במרץ 2016 השיק את אלבומו הראשון "כל הדרך" בסגנון ניו אייג', בהפקתם של שרולי מאייער ואברהם זאמיסט.
ב-26 בספטמבר 2017 השיק את אלבומו השני העונה לשם "מחר" בסגנון פופ, בהפקתו של איצי וולדנר.
בשנת 2019 השיק שני שירים חדשים "הכל משמיים" ו"כדי להודות"
להיטיו וביצועיו הבולטים הם: "רחם", עם יעקב שוואקי,  "מחר", "שכר מצווה" ו"כל הדרך". אשר זכו למליוני צפיות ביוטיוב.
מנטו

מנטו או מנטי (טורקית ואזרבייג'נית: манты/mantı; קזחית: мәнті/mänti; אוזבקית: манти/manti;  קירגיזית: мантуу/mantú;  ארמנית: մանթի/mant'i; פשטו, פרסית, וערבית: منتو ) היא מנה מסורתית בשרית שמוצאה במרכז אסיה, בטורקיה, במונגוליה, בקוריאה, ועוד.
מאנטי (צורת הרבים של מאנטו) הן כופתאות המורכבות בדרך כלל מתערובת מתובלת של בשר, בדרך כלל כבש או בשר בקר טחון. הכופתאות מוגשות במעטפת בצק, מטוגנות בשמן או מאודות.
צבי רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולד בגרמניה המערבית להורים ניצולי גטו ורשה. כשהיה בן 8 חודשים עלה לישראל עם משפחתו, אשר התיישבה בשכונת בת גלים בחיפה.
רוזן שיחק במכבי תל אביב משנת 1965 עד 1977, וזכה איתה בשלוש אליפויות, ארבעה גביעי מדינה ופעמיים באליפות אסיה לקבוצות. עם נבחרת ישראל שיחק באולימפיאדת מקסיקו 1968, ובשיאו הגיע לטורניר גמר מונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, בנבחרתו של עמנואל שפר. בינואר 1975, לאחר משחק של הנבחרת נגד נבחרת ארצות הברית האולימפית שנערך בארצות הברית, שבו כבש, הושעה רוזן מפעילות בנבחרת לאחר שנתפס מבריח סחורה ללא תשלום מכס.
לקראת פרישתו עזב רוזן לראשונה בקריירה את מועדון נעוריו ועבר להפועל יהוד, לתפקיד מאמן-שחקן. בשנת 1982 הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 1–0 על הפועל תל אביב במשחק הגמר. לאחר עונה זו עבר רוזן לאמן את הפועל תל אביב, ועמה זכה בגביע המדינה בעונתו הראשונה במועדון, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במשחק הגמר. לאחר שנתיים בהפועל תל אביב הוחלף במרדכי שפיגלר, ולאחר מכן אימן גם את הפועל לוד, הפועל באר שבע, מכבי תל אביב והפועל צפרירים חולון. בנוסף, ניהל רוזן את קבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב לתקופה קצרה.
ב-17 במאי 2005 מונה רוזן לתפקיד יו"ר איגוד השופטים במקום אריה זייף, לאחר מספר שנים שבהן שימש כיו"ר הוועדה המקצועית של האיגוד.

חייו האישיים

בזמן שירותו הצבאי נישא רוזן לחברתו מלכה, איתה הוא מתגורר בתל אביב. לזוג שלושה ילדים.
אדמונד לנדאו

קורות חיים

אדמונד לנדאו נולד בשנת 1877 בברלין, בן למשפחה יהודית עשירה. אביו, לאופולד לנדאו, היה גינקולוג, מצאצאי אחיו של הרב יחזקאל לנדא, ואמו, יוהנה יעקובי, הייתה ממשפחת בנקאים נודעת. בגיל 16 החל לנדאו ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת ברלין, ובגיל 22 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה, על עבודה בהנחייתם של פרדיננד גאורג פְרוֹבֶּניוס (Frobenius) ולצרוס פוקס (Fuchs). כעבור שנתיים סיים את ההביליטציה, שהעניקה לו זכות למשרת הוראה באוניברסיטה.
משנת 1899 עד 1909 לימד באוניברסיטת ברלין. בשנת 1903 הציג הוכחה פשוטה במידה ניכרת מההוכחה הידועה למשפט המספרים הראשוניים. בשנת 1909 מונה כמחליפו של הרמן מינקובסקי באוניברסיטת גטינגן, שהייתה המרכז המתמטי של גרמניה ובעלת מוניטין עולמי, עם סגל שכלל את דויד הילברט, פליקס קליין ואחרים. לנדאו התמקד בתורת המספרים האנליטית, כמו תרומה למחקר השערת רימן והקשר שלה לסדרת פרי, ונמנה עם מובילי הענף – ספרו Handbuch der Lehre von der Verteilung der Primzahlen היה הצגה שיטתית ראשונה של ענף זה. תרם תרומה חשובה גם לאנליזה מרוכבת, וכתב ספר על היסודות האקסיומטיים של האנליזה המתמטית. פרסם יותר מ-250 מאמרים.
התעשיין היהודי-גרמני פאול וולפסקהל (Wolfskehl), שהיה מתמטיקאי חובב, הקצה בצוואתו 100,000 מרקים למי שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה. לנדאו, שאל מחלקתו באוניברסיטת גטינגן נשלחו ההוכחות, כולן שגויות, הכין מכתב סטנדרטי עם מקום למספרי העמוד והשורה שבהם נמצאה הטעות הראשונה, ונתן לתלמידיו למלא אותו.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 פעל לנדאו להקמתו של המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, שהייתה באותה עת בשלבי הקמה. לנדאו היה חבר בוועדה המייעצת של האוניברסיטה, וטיפל ברכישת ספרייתו של פליקס קליין למכון למתמטיקה. בטקס חנוכתה של האוניברסיטה, ב-1 באפריל 1925, נשא הרצאה בעברית שכותרתה "שאלות פתורות וסתומות בתורת המספרים האלמנטרית". לנדאו למד עברית בעצמו, מתוך כוונה לעבור לירושלים. קודם להגעתו לירושלים, ניהל משא ומתן עם נשיא האוניברסיטה העברית, יהודה מאגנס, על תנאי העסקתו ועל גודל הבניין שישמש את המכון למתמטיקה, אף שהיה ברור שלנדאו ירד ברמת חייו ובתנאי עבודתו עם המעבר מגטינגן לירושלים. בשנת 1927 עלה לנדאו לארץ ישראל עם משפחתו, והחל ללמד באוניברסיטה העברית. לנדאו ומשפחתו התקשו להסתגל לתנאי החיים בירושלים, וגרוע מכך – לנדאו נקלע למאבק על השליטה באוניברסיטה העברית בין מאגנס לבין אלברט איינשטיין וחיים ויצמן. מאגנס הציע למנות את לנדאו לרקטור האוניברסיטה, אך איינשטיין וויצמן התנגדו לכך. לנדאו, שסלד ממאבק זה, אליו נקלע שלא מרצונו, חזר לגרמניה בשנת 1928.
לנדאו פעל באוניברסיטת גטינגן עד לשנת 1933, אז עלו הנאצים לשלטון במדינה. רבים מהמתמטיקאים באוניברסיטת גטינגן היו יהודים, ובהם אמי נתר, ריכרד קוראנט ופליקס ברנשטיין. באפריל 1933 נחקק בגרמניה חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, ולפיו דרש המשטר הנאצי לסלק ממשרותיהם את כל עובדי הציבור היהודים. בהתאם לחוק זה הוצאו נתר, קוראנט וברנשטיין לחופשה בלתי מוגבלת בזמן. החוק לא חל על יהודים שמונו למשרתם עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, ולכן לא חל על לנדאו. עם זאת, נאסר עליו ללמד, ואת מקומו כמורה תפס עוזרו, שהיה נאצי. בסמסטר שלאחר מכן ניסה לנדאו לחזור וללמד, אך חרם של הסטודנטים ושומרים של האס אה מנעו ממנו לעשות זאת. לאחר לחץ נוסף נאלץ לנדאו לפרוש ממשרתו. המכון למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן לא חזר מעולם לימי תפארתו.
בשנת 1905 נישא למריאן ארליך, בתו של פאול ארליך, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1908.
בשנת 1934 עבר לנדאו לברלין, שם נפטר בשנת 1938.
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה

בתקופה שבין 1968 ועד המהפכה הרומנית (1989), נרקמו עסקאות רבות בהוראתו של ניקולאה צ'אושסקו בהן שילמה מערב גרמניה סכומי כסף גדולים לרומניה תמורת מתן היתרי הגירה לבני המיעוט הגרמני מרומניה, בהם סקסונים טרנסילבנים, גרמנים אתניים, ציפסרים, שוואבים ואחרים. העסקאות בוצעו על פי דגם "עיסקות חליפין" קודמות לפדיון יהודי רומניה ונוהלו בדרכים דומות.

רקע היסטורי

במהלך מלחמת העולם השנייה בסביבות 50,000 מבני המיעוט הגרמני ברומניה התגייסו ושרתו בצבא גרמניה הנאצית. לאחר כניסת הצבא האדום לרומניה באוגוסט 1944, רבים מהם ניסו להימלט עם משפחותיהם, מהם כמאה אלף נלכדו והושבו לרומניה. על פי צו אישי של סטלין הוגלו בדצמבר 1945 כ-75,000 גברים ונשים מבני המיעוט הגרמני ברומניה למחנות עבודת כפייה בברית המועצות, כעשרה אחוזים מהם מתו שם בתקופה זו. שלטונות רומניה הקומוניסטית הלאימו את רכוש המגורשים.

ההסכם

בהוראתו של ניקולאה צ'אושסקו יצר הגנרל הרומני גאורגה מרקו מגע עם "אדוארד" (שם הקוד של המשפטן הגרמני Ewald Garlepp), שפעל כנציגו האישי של שר הפנים המערב גרמני באותה עת הנס-דיטריך גנשר. המגעים התנהלו בין 1967-1962 ובסופם נחתם הסכם בין רומניה למערב גרמניה, בו נקבע שזו תפצה את רומניה על "השקעתם" באזרחי רומניה ממוצא גרמני. לפי המחירון שנקבע באמצע שנות השבעים של המאה העשרים מחירו של ילד או אישה עקרת בית עמד על 1,800 מרקים גרמנים לגולגולת, מחירו של סטודנט 5,500 מרקים גרמנים ומחירו של פרופסור אוניברסיטאי 11,000 מרקים גרמנים. בנוסף, לרבבת מהגרים ניתן "בונוס גלובלי" של מיליון מרקים גרמנים. בפברואר 1968 הוחלף "אדוארד" בעורך הדין המערב גרמני Heinz-Gunter Husch, כנציגם במגעים. במהלך השנים 1967 - 1989 שולמו לרומניה עבור ויזות לגרמנים כמיליארד וארבע מאות מיליוני מרקים גרמנים. עלויות ההגירה הכוללות למערב גרמניה התקרבו לשלושה מיליארד מרקים גרמנים, בהן נכללו גם הוצאות הנסיעה, תשלומי מכסים ועוד.
מספר הגרמנים האתניים שביקשו להגר מרומניה עלה על מספר האישורים שהנפיקו הרומנים, לכן התפתח שוק שחור להשגת אישורים; מבקשי אשרת הגירה שילמו סכומים גבוהים לפקידים רומנים במטרה לקדם את תורם לקבלת האישור, על חשבון מבקשי הגירה אחרים. ב"מסלול" זה שולם שוחד של כ-18,000 מרקים גרמנים בממוצע למשפחה, על פי מפתח של 12,000 מרק לגבר, ו-6,000 מרק לאישה ולילד.

אחרי המהפכה

אחרי המהפכה הרומנית נפתחו שערי רומניה להגירה חופשית. לשם השוואה, ב-1948 חיו ברומניה כ-350,000 גרמנים אתניים; מספרם פחת עד המהפכה הרומנית לכדי 250,000, ולאחר המהפכה גברה ההגירה עד שב-2002 נותרו ברומניה כ-60,000 גרמנים אתניים בלבד.
ב-1 במאי 1997, במהלך ביקורו של שר החוץ הגרמני קלאוס קינקל בבוקרשט, התנצל שר החוץ הרומני דאז, אדריאן סוורין, בפני עמיתו, ובאמצעותו בפני המהגרים הגרמנים מרומניה - על "מכירת" המהגרים הגרמנים.
ויקיפדיה הקזחית

היסטוריה

ויקיפדיה הקזחית הושקה ביוני 2002. לוויקיפדיה הקזחית היה קצב צמיחה גבוה ביותר בשנת 2011, כאשר עלתה מ-7,000 ערכים למעל 100,000 בפחות משנה אחת, בעיקר בעקבות הוספת תכנים של האנציקלופדיה הקזחית, ששוחררה תחת רישיון Creative Commons - רישיון שיתוף זהה (CC BY-SA). התרחבות גדולה זו של הוויקיפדיה הקזחית הייתה ביוזמת קרן Wikibilim, ארגון ללא מטרות הרווח בקזחסטן העוזר בפיתוח וקידום תוכן בוויקיפדיה הקזחית. קרן סאמרוק קאזינה, קרן הון הנפט הריבונית של קזחסטן, מימנה את ההרחבה, בסך של 30 מיליון טנגה שאותם בזבזו בשנת 2011 לעורכים בתשלום, דיגיטליזציה, תחזוקה והעברת זכויות יוצרים. בכנס ויקימניה 2011 זכה נשיא קרן Wikibilim, ראואן קנז'קאנולי, בפרס ויקיפד השנה שהוענק לו על ידי מייסד ויקיפדיה ג'ימי ויילס על תרומתו להרחבתה של ויקיפדיה הקזחית.
באפריל 2012, חדשות טנגרי דיווחו כי "ב-2011, קרן הון הנפט הריבונית סאמרוק קאזינה הקצו 204 אלף דולר לפיתוחה של ויקיפדיה הקזחית. בשנה זו, 136 אלף דולר נוספים יוקצו", תוך ציטוט של הודעתה לעיתונות של הקרן. ויילס הודה לממשלה הקזחית על תמיכתה בוויקיפדיה הקזחית בכנס ויקימניה 2012.
ב-26 באוקטובר 2011, ויקיפדיה הקזחית חצתה את סף 100,000 הערכים, ובתחילת 2013 היו בה כבר מעל 200,000 ערכים.

סטטיסטיקה

נכון לדצמבר 2017, בוויקיפדיה הקזחית כ-220,000 ערכים, 72,000 משתמשים רשומים שמתוכם 316 הם משתמשים פעילים (משתמשים שביצעו מעל עריכה אחת ב-30 הימים האחרונים) ו-16 הם מפעילי מערכת. ויקיפדיה הקזחית מדורגת במקום ה-39 מבחינת כמות הערכים שלה מבין הויקיפדיות בשפות השונות.
הרוב המוחלט של הקוראים בוויקיפדיה הקזחית מגיע מקזחסטן (94.7%).
נכון ל-דצמבר 2017, בוויקיפדיה הקזחית כ-20% מהערכים בשפה טורקית, מה שהופך את ויקיפדיה הקזחית לוויקיפדיה השנייה בגודלה מבחינת כמות הערכים הכתובים בשפה ממשפחת השפות הטורקיות לאחר ויקיפדיה הטורקית, המכילה כ-27% מהערכים הכתובים בטורקית.