google/wiki40b huggingface dataset:
נויטרופניה

סימנים וסימפטומים

אין סימפטומים מבחינים לנויטרופניה לפני שמתפתחים זיהומים. לפיכך, הנויטרופניה מתגלה בדרך כלל רק לאחר שהמטופל פיתח זיהומים חמורים או אלח דם. ייתכן שלא תיווצר מוגלה, משום שייצורה דורש ייצור של גרנולוציטים נויטרופילים.
תסמינים שכיחים של נויטרופניה כוללים חום וזיהומים תכופים. זיהומים אלו יכולים לגרום לכיבים בפה, שלשול, תחושת צריבה בעת מתן שתן, אדמומיות יוצאת דופן, כאב או נפיחות סביב פצע וכאב גרון.

אבחון

רמה נמוכה של נויטרופילים מאובחנת על ידי ספירת דם היקפית. כאשר אין אבחנה ברורה או שנחשדות סיבות אחרות, ניתן לבצע ביופסיה של מח העצם.
בדיקות אחרות שייתכן שיבוצעו: ספירת נויטרופילים שסידורית במקרה וחושדים בנויטרופניה מחזורית. בדיקות לנוגדני אנטינויטרופילים, בדיקות לנוגדנים לזאבת, וכן בדיקות של ויטמין B₁₂ ולחומצה פולית.

טיפול

הטיפול בנויטרופניה תלוי בסיבה שגמרה למצב זה. אם תרופות גרמו לנויטרופניה, יש להפסיק את מתן תרופות אלו, אם ניתן. טיפול בגידולים עלול להחריף נויטרופניה, אך עם התאוששות מח העצם הטיפול יכול לשפר את הנויטרופניה. במידה וההפרעה היא אימונולוגית ניתן לטפל בקורטיקוסטרואידים. שימוש בפקטורי גדילה (כמו GM-CSF) יכול לעזור להעלאת קצב הייצור אם הבעיה הייתה בהפחתת קצב הייצור. ייתכן ויהיה צורך בהפסקה או הפחתה מינון הכימותרפיה או ההקרנות במידה והן הסיבה לנויטרופניה. אך במידה ומדובר בטיפול שמטרתו ריפוי, ניתן לתת פקטורי גדילה ובכך לאזן את הנויטרופניה כדי לאפשר להשלים את הטיפול המתוכנן.
מאגמה (מבנה אלגברי)

במתמטיקה מאגמה היא מבנה אלגברי בסיסי בשימוש באלגברה מופשטת. התכונה היחידה המאפיינת אותו היא הסגירות.

הגדרה

מאגמה  היא מבנה אלגברי הכולל קבוצה סגורה תחת פעולה בינארית אחת, כך שלכל  מתקיים ש-
דוגמה למאגמה היא קבוצת השלמים עם פעולת החיסור: . במבנה זה כל פעולת חיסור נותנת איבר בקבוצה (כלומר היא סגורה) אך היא חסרה תכונות אחרות כאסוציאטיביות, קומטטטיביות ואיבר יחידה.
ממבנה מאגמה נגזרים יתר המבנים האלגברים. כך למשל חבורה למחצה היא מאגמה עם דרישת אסוציאטיביות ואילו קוואזי-חבורה היא מאגמה בעלת איבר הופכי.
אם • היא פעולה בינארית חלקית אז המאגמה תיקרא מאגמה חלקית.

היסטוריה

בשנת 1927 תיאר היינריך ברנדט מבנה בשם גרופואיד לתיאור סוג של קטגוריה. ב 1937 אייסטיין אור וב.א. האוסמן השתמשו במונח במובן של מאגמה, לעיתים תחת הכינוי "הגרופואיד של אור". במאמרים שפורסמו בעיתון המתמטיקה צנטרלבלאט, ברנדט התנגד בחריפות להעמסת משמעות זו על המונח, אך מספר ספרים עדיין משתמשים בגרופואיד במובן של מאגמה עד היום.
המונח מאגמה הוכנס לשימוש על ידי קבוצת בורבאקי. אחד מחבריה ז'אן-פייר סר כתב אותו בספרו "אלגברת לי וחבורות לי".

מורפיזם של מאגמה

מורפיזם של מאגמה  למאגמה  הוא פונקציה  אשר משמרת את הפעולה הבינארית כלומר לכל זוג איברים x ו y של M יתקבל:
מוטו (מגזין)

מוטו הוא ירחון ישראלי בנושא כלי רכב דו-גלגליים, שיצא לאור בשנים 1988–2013, מוטו חזר לפעילות אינטרנטית בשנת 2017 ולדפוס בשנת 2018. עורכו הראשון של העיתון ומייסדו היה טל שביט.
במגזין, שהיה הראשון שהוקדש במלואו לכלי רכב דו-גלגליים, מתפרסמים מבחני דרכים לאופנועים וקטנועים, סקירות אביזרים, סקירות אירועי ספורט מוטורי, ייעוץ משפטי ומחירון לכלים דו-גלגליים חדשים ומשומשים.

היסטוריה

גליונו הראשון של העיתון יצא לאור בפברואר 1988. יוזם הקמת העיתון היה טל שביט שהיה אחראי לכתבות האופנועים במגזין הרכב אוטו בשנים שקדמו להקמת מוטו. אל שביט הצטרפו עמיתיו יורם אשהיים ששימש כמנכ"ל ורם לנדס שהיה עורך מבחני הדרכים. בשנותיו הראשונות של העיתון לא פורסמו כל גיליונותיו בתחילת כל חודש ולעיתים איחרו. לבסוף דילג העיתון על חודש אפריל 1990 ופרסם את גיליון חודש מאי.
ממדיו של שוק הרכב הדו גלגלי בישראל בתקופה בה הוקם העיתון היו צנועים למדי. בישראל פעל באותה עת רק יבואן אחד של יצרן אופנועים גדול (סוזוקי), אך תוך כמה שנים יוצגו מרבית היצרנים הגדולים בישראל ומספר הרוכבים הפעילים גדל באופן משמעותי. בהתאם גדלה גם תפוצת העיתון. העיתון הרחיב את תחומי הסיקור גם לתחום הטרקטורונים והקארטינג. במשך מספר שנים התווסף לעיתון גיליון בשם "מוטופאן" בעריכת דני שטיינמן שסיקר תחומים אלו.
מעבר לסיקור העיתונאי, עסק מוטו במרבית שנותיו גם בסיוע וארגון של מהלכים שהשפיעו על קהילת רוכבי הדו גלגלי בישראל. כבר בגיליונו הראשון עסק העיתון בשיטת לימוד הרכיבה בישראל והציע דרכים לשיפורה. בהמשך אירגן העיתון בשיתוף מועדון האופנועים הישראלי מחאה ציבורית והפגנות כנגד תוכניות של משרדי הממשלה להעלאת תעריפי ביטוח החובה לאופנועים. במהלך שנות ה-90 היה מוטו שותף לקיום מרוצי אופנועי שטח ובשנת 1997 יזם קורסי רכיבה מתקדמת שנועדו לשפר את מיומנות הרוכבים מעבר לנלמד בשיעורי הרכיבה לצורך קבלת רישיון נהיגה.
בסוף 1994 פרש שביט מעריכת העיתון בפועל ועבר לתפקיד עורך אחראי. מחליפו היה עורך המשנה עד אז, גידי פרדר. פרדר שימש כעורך עד אמצע 1997 ועם פרישתו חזר שביט לערוך את העיתון. קורסי הרכיבה שמוטו יזם באותה שנה הועברו שנתיים אחר כך למסגרת חיצונית בראשותו של פרדר. ב-1999 פרש שביט פעם נוספת מעריכת העיתון והוחלף על ידי דני שטיינמן. עוד באותה שנה עבר שטיינמן להקים ולערוך את מגזין המכוניות הגה תחת אותו מוציא לאור. מחליפו היה גיא בן-ברק. 
בן-ברק ערך את מוטו במשך עשר שנים. בשנת 2009 החליף אותו ערן טננבאום שחזר לפעילות במגזין לאחר שהיה חלק מצוות הכתיבה בו מספר שנים קודם לכן. טננבאום פרש מעריכת העיתון לאחר כשנה עקב פציעה בתאונת דרכים והוחלף באופן זמני על ידי אילן ציוני. בשנת 2011 התמנה ניר לוק לעורך העיתון, ב-2012 החליף אותו תני גולדשטיין. בשנת 2013 חולקה סמכות העורך בין בעלי תפקידים בקבוצת "מוטו תקשורת", בעלת העיתון. בתפקיד העורך המקצועי, שב ושימש גיא בן-ברק. בסוף מאי 2013 פרסם העיתון שגיליון חודש יוני הוא גליונו המודפס האחרון. באוגוסט 2013 קבוצת "מוטו תקשורת" עברה הליך פירוק  ובמקביל סיימה סופית את הוצאת מגזין האופנועים "מוטו".
במרץ 2011 נהרג טל שביט, מייסד העיתון, בתאונת דרכים במחלף מורשה, מפגיעת רכב באופנועו.
באוגוסט 2017 הושק מחדש מוטו על ידי צוות אתר דוגרי, אותו יסד טל שביט, וחזר לפעילות אינטרנטית. באתר החדש ניתן למצוא חלק מכתבות העבר מהמגזין ופעילותו הנוכחית נעשית תחת השם מוטו דוגרי.
בינואר 2018 יצא לאור מגזין ומחירון מוטו מדריך המחודש תחת הבעלות החדשה.
תחנה מרכזית אילת

שירותי התחנה

בתחנה המרכזית באילת יש כיום 12 רציפים: 7 רציפים בתוך המבנה, רציף הורדה 1 ו-4 רציפים מחוץ המבנה, יוצאים מהם קווי אוטובוס בין עירוניים לערים חדרה, ירושלים, באר שבע, ראשון לציון, חיפה ותל אביב-יפו. בנוסף יוצאים מן התחנה קוי אוטובוס עירוניים שנוסעים בתוך העיר. כיום יש בתחנה מספר בתי עסק, כמו בתי קפה ומזון מהיר.

מבנה התחנה

התחנה תוכננה ב-1968 על ידי האדריכל תאודור קיסלוב שהיה אחראי על פרויקטים רבים בעיר אילת. התחנה נחנכה באוגוסט 1974 והיא הוקמה על ידי חברת סולל בונה, עבור נצבא (ראשי תיבות של נכסי צאן ברזל אגד) שכיום נמצאת בבעלות פרטית וברשותה עדיין שטחים רבים המשמשים לצרכים ציבוריים כמו חניונים ומוסכים. היא ממוקמת על שטח של 16 דונם ובנוסף לאגד, פועלים בו מספר נוסף של שוכרים.
התחנה המרכזית בנויה בעיקר מבטון חשוף  שחלקו צבוע בצבעים צבעוניים כגון אדום, כחול וצהוב שעוזר לה להתמודד עם האקלים המדברי. בשלב השני של הפרויקט תוכנן להקים בניין משרדים וכיכר בקדמת הרחוב - תוכנית שלא יצאה מעולם לפועל.
כל קווי האוטובוס העוברים בתחנה (עירוניים ובינעירוניים) מופעלים על ידי קואופרטיב אגד פרט לקו 340 המופעל על ידי חברת מטרופולין.

תכנון לעתיד

בשנת 2009 בעלי השליטה בחברת מנופים פיננסים רכשה את התחנה המרכזית באילת במטרה לפתח אותה. הרעיון הוא שמסוף הנוסעים המשמש את חברת אגד יהיה בעתיד חלק מקניון גדול שינצל את תנועת הנוסעים הרבה העוברת שם.
רשת החשמליות של גאלאץ

בעיר גאלאץ, ברומניה, התחבורה הציבורית הפנימית מבוססת במידה רבה על רשת של חשמליות, שהתחילו לפעול כבר ב-14 באוגוסט 1900.
ב-1895 נוסח בצרפתית המסמך "Acte constitutif et statuts de la societé anonyme d’explotation des tramways de Galatz et de Roumanie" (מסמך חוקתי וסטטוטורי של החברה האנונימית לניצול חשמליות בגאלאץ וברומניה) וב-22 בספטמבר, באותה שנה, חתמו עליו 14 בעלי המניות. ב-1900 נוסדה החברה בהתבסס על הון בלגי והקימה בגאלאץ חמישה קווי חשמליות ברוחב מטר אחד, שפעלו על פני מסילה באורך 26,5 קילומטרים.
בתקופת ינואר 1917 עד יוני 1919, בגלל מלחמת העולם הראשונה, הושבתה תנועת החשמליות והיא התחדשה אחרי המלחמה. בשנות השלושים של המאה העשרים התווספו 19 חשמליות תוצרת מספנות גאלאץ. במלחמת העולם השנייה סבלה גאלאץ מהפצצות קשות משני הצדדים ובגלל הנזקים נפסקה תנועת החשמליות ב-1944. ב-1948 התחדשה הפעלת החשמליות עם 7 חשמליות משופצות ומתוקנות.
ב-1962 הוקמה חברה לתחבורה ציבורית עירונית בגאלאץ והיא שילבה 55 חשמליות עם אוטובוסים, מוניות ומשאיות. מרכז החשמליות נקבע בהנגר המטוסים המושבת לאחר סגירת שדה התעופה המקומי. בנובמבר 1970 הוקמה חברה מחוזית ומספר קרונות החשמלית עלה ל-170 ונסללו 32,8 קילומטרים של מסילות ברוחב 1,435 מטר. לאחר 1980 נוספו עוד 33,8 קילומטרים של מסילות רחבות ונוצרי מסלולים חדשים לחשמליות. החשמליות הפכו לאמצעי התחבורה הציבורי העיקרי בגאלאץ והעלות הזולה של הפעלתן הובילה לשימוש בחשמליות גם עבור הובלת סחורה, חשמליות הותאמו במיוחד להובלת פירות וירקות.
אחרי המהפכה הרומנית (1989), כמו תחומים רבים אחרים, גם תחום החשמליות סבל מהזנחה, צמצום ואפילו היו מחשבות על הפסקת השימוש בחשמליות. בשנים 1990 עד 2011 בוטלו 21 מסלולי חשמליות בגאלאץ והוחמצה ההזדמנות לאחד את רשת החשמליות של גאלאץ עם רשת החשמליות של בראילה. לאחר 2011 החלו לחדש את הרשת ונכון ל-2016 החשמליות של גאלאץ פועלות ב-17 מסלולים.
אחוות הג'ינס

תקציר העלילה

ארבע חברות טובות טובות הנפרדות זו מזו לראשונה בחייהן, מחליטות לשמור על קשר באמצעות זוג מכנסי ג'ינס, אותם הן מעבירות מאחת לשנייה.

הפקה

צילום הסרט התרחש בעיקר באי סנטוריני, יוון, ובנוסף גם בקאבו סן לוקאס, מקסיקו.
בית איזי שפירא

בית איזי שפירא הוא ארגון ללא כוונת רווח, הפועל למען קידום איכות חיים וזכויות של ילדים עם צרכים מיוחדים ובני משפחותיהם.
במסגרת זו מפתח הארגון שירותים חינוכיים-טיפוליים, מפעיל תוכניות הסברה לשינוי עמדות בקהילה, פועל לשינוי מדיניות ומקדם מחקר והכשרה. 
הארגון נוסד בשנת 1980 על ידי נעמי סטוצ'ינר, בתו של איזי שפירא, ונקרא על שם איזי שפירא, שעסק בסיוע לאנשים עם פיגור שכלי. עמדתו הייתה כי "לכל אדם הזכות לחיות בכבוד ובהתאם למלוא היכולות שלו". בית איזי שפירא ממוקם ברעננה, ומדי שנה נעזרים בו כ-30,000 איש.

הכשרה

"המכון הבינלאומי ללימודי המשך בנכויות התפתחותיות ע"ש טראמפ" מהווה את חטיבת ההכשרה וההשתלמויות של בית איזי שפירא, המכוונת לשיפור איכות חייהם של אנשים עם צרכים מיוחדים. במכון היצע רחב של קורסים וימי עיון בתחום השיקום, המתקיימים בכל רחבי הארץ. קורסים אלה מיועדים לאנשי מקצוע ומתנדבים, הורים לילדים עם צרכים מיוחדים וכן בוגרים עם מוגבלויות. 
התוכניות מופעלות בשיתוף עם אוניברסיטת בר-אילן וסמינר הקיבוצים. מדי שנה משתתפים בקורסים כ-3,500 משתלמים. 
אחת לארבע שנים מקיים המכון כינוס בינלאומי רב-תחומי, מהחשובים בתחום השיקום.
במכון קיימת ספריה מקצועית המהווה מרכז מידע מקצועי ומקיף בתחום הנכויות ההתפתחותיות.

מחקר

בבית איזי שפירא קיימת יחידה למחקר והערכה, המבצעת מחקרים יישומיים בתחום הנכויות, ועוסקת בהערכת פרויקטים וכתיבת מאמרים ופרסומים בכתבי עת מקצועיים. היחידה נועדה לסייע לצוות הרב תחומי של הארגון לפתח שיטות טיפול וחינוך חדשניות ולשמור על סטנדרטים מקצועיים גבוהים.

מעורבות חברתית בקהילה

בבית איזי שפירא פועלת יחידה למשפחה ופיתוח קהילתי, שעוסקת בהשפעה על מדיניות וחקיקה בנושאים רלוונטיים לשילובם של אנשים עם צרכים מיוחדים בקהילה, ולנגישות לשירותי חינוך, בריאות וחברה. 
בין היתר סייעה היחידה להקמת "פארק חברים" בפארק רעננה המהווה מודל לגן שעשועים המשלב תפיסה של נגישות פיזית עם נגישות חברתית. הוא כולל מתקנים לילדים עם קשיי נגישות. בפארק ומחוצה לו מופעלות תוכניות הסברה חינוכיות וחברתיות, המיועדות להגברת השילוב ולשינוי עמדות כלפי אנשים עם צרכים מיוחדים.
המרכז מפעיל את "תוכנית חן" - תוכנית לפיתוח מנהיגות בקרב בני נוער, כמנוף לשיפור עמדות כלפי אנשים עם מוגבלויות. התוכנית מתבצעת בעשרות בתי ספר בכל הארץ ועוסקת בפיתוח סובלנות ואחריות חברתית.
בנוסף, מקיים הארגון גם פעילויות קהילתיות עם בעלי צרכים מיוחדים אחרים, כגון עם דיירי כפר נחמן.
מערך המתנדבים כולל כ-500 פעילים המטפלים בילדים ובבוגרים באופן קבוע וכ-4,000 מתנדבים לפרויקטים אד-הוק.
ב-2016, ייסדו גוגל ישראל ובית איזי שפירא את הכל בראש, פרויקט חברתי ללא מטרת רווח, המאפשר לאנשים עם מוגבלות מוטורית בידיים לתפעל סמארטפון וטאבלט באמצעות תנועות ראש, ללא מגע יד.
שחפית הפיה

תיאור

שחפית הפיה היא שחפית קטנה, גופה צבוע כולו בצבע לבן. עיניה ומקורה שחורים. תחום תפוצתה מתפרס על פני האוקיינוס ההודי והאוקיינוס הפסיפי, ולעיתים השחפית מקננת גם באיים באוקיינוס האטלנטי. היא מקננת באיים הנמצאים ליד שוניות אלמוגים, בדרך כלל עם עצים בעלי ענפים דקים, אך גם על רכסי-סלעים ימיים או על מבנים מעשה ידי אדם. שחפית הפיה ניזונה מדגים, שאותם היא תופסת בצלילה.

התנהגות

שחפית הפיה ידועה בהטלת ביצים על הסתעפות בין ענפים קטנים וחשופים או בגומחות קטנות בהם בלא בניית קן. התנהגות זאת אינה רגילה לשחפיות, שבדרך-כלל מקננות על הקרקע, ואפילו מינים שוכני-עצים ביניהן בונים קינים. למרות היתרונות הכרוכים בקינון על גבי עצים, הגוזלים חשופים לרוח, שיכולה להעיף אותם ממקומם, והביצים חשופות להפלה על ידי טורפים. מסיבות אלו השחפית יכולה להטיל ביצה חדשה במהירות, אם גוזל או ביצה מועפים על ידי הרוח או נאכלים על ידי טורפים. הגוזלים שזה-עתה בקעו מהביצה מפתחים בעתיד כפות רגלים מיוחדות, כדי להיאחז במשכנן הלא-יציב. תוחלת החיים של השחפית היא ארוכה מאוד, ויכולה להגיע ל-17 שנים.
מיכאל זהרי

קורות חייו

מיכאל זהרי נולד בבוברקה, על יד לבוב, שבגליציה (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית) בשנת 1898, ועלה לארץ ישראל בשנת 1920. למד בסמינר העברי למורים בירושלים בשנים 1922–1925. בשנת 1926 נולד בנו דניאל, בהמשך גם תלמידו. לאחר לימודיו, עבד ביחידה לבוטניקה במכון לחקלאות ולמדעי הטבע, שלימים עברה לחסות האוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר דוקטור (PhD) בשנת 1936, ובשנת 1945 התמנה למרצה באוניברסיטה. הוא סייר רבות בישראל ובמזרח התיכון, כולל בארצות ערב לפני קום המדינה ואף ביבשות אחרות. מתלמידיו הבולטים: דניאל זהרי, אבינועם דנין ואבישי שמידע.
בין 13 ל-18 בדצמבר 1942 השתתף בסיור בערבה שאורגן על ידי יוסף ויץ (בהשתתפות 12 אנשים, לרבות מהנדס המים שמחה בלאס, יו"ר הקרן הקיימת אברהם גרנות והמודד וידען הארץ זלמן ליף).
מיכאל זהרי קיבל את פרס ישראל במדעי החיים בשנת 1954. נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בתחום הבוטניקה בשנת 1960.
קניון סיל

קניון סיל  (בספרדית: Canón do Sil) הוא ערוץ הנחל העמוק ביותר בגליסיה שבספרד לאורך נהר סיל מזרחית לעיר אורנסה. הקניון נמשך לאורך חמישים הקילומטרים האחרונים לפני שהסיל נשפך לנהר מיניו (Minho). מראה הקניון נחשב לאחד הנופים המרהיבים ביותר בגליציה.
המצוקים מתרוממים כמעט אנכית עד חמש מאות מטר מעל קו מפלס המים. הצמחייה באזור אופיינית לאזור אקלימי אטלנטי-יבשתי המאופיין בעצי אלון וערמונים, אבל מבנה השטח יוצא הדופן מאפשר צמחייה וגידולים ים תיכוניים, כגון עצי זית, אורנים ועצי פרי הדר. במקום גדלים צמחי מרפא כיארו ומיורן ופירות יער כאוכמניות, תותי בר, ורדים. המצוקים סביב הנהר עובדו כטראסות כדי לאפשר גידול כרמים של ענבים. ייצור היין התחיל באזור הזה כבר בתקופה הרומית. חבל הארץ הזה נקרא אזור היין Ribeira Sacra והוא המקום היחיד בגליסיה שמייצר יותר יין אדום מאשר יין לבן.
בין בעלי החיים הנפוצים באזור ניתן למצוא חזירי בר, שועלים, שפנים, צביים, גיריות. זה הוא ביתם של כמה מינים נדירים של ציפורים, וכן של מספר יונקים כגון לוטרות ועטלפים.
הערוץ מסווג ב-Natura 2000 (רשת שמורות טבע אירופאי) כאתר בעל חשיבות גאוגרפית וקהילתית.
הפרובינציה של פנסילבניה

הפרובינציה של פנסילבניה, הידועה גם בשם מושבת פנסילבניה, הייתה מושבת קניין צפון-אמריקנית שניתנה לוויליאם פן ב-1681 על ידי צ'ארלס השני מלך אנגליה. המושבה הוקמה כמושבת קווייקרים ונמנית עם שלוש עשרה המושבות האמריקניות שמרדו בכתר הבריטי. כאשר הוקמה ארצות הברית, המושבה הפכה למדינת פנסילבניה.
המושבה הייתה "ללא מצודות, ללא חיילים, ללא מיליציה ואפילו ללא נשק". במהלך המלחמות והטבח של המתיישבים הלבנים אלה באלה ובאינדיאנים, הקווייקרים לא נפגעו, הנשים לא הוטרדו, הגברים לא עונו ואיש לא נטבח למוות.
כאשר פרצה מלחמת העצמאות נהרגו מספר מתיישבים לבנים, אך רק שלושה קווייקרים, שבניגוד לאמונתם בחרו להחזיק בנשק לשם הגנה.
נסיכות סאמורזקנו

נסיכות סאמורזקאנו (בגאורגית: სამურზაყანო) הייתה נסיכות קטנה באזור מחוז גאלי של היום (אבחזיה גאורגיה), שנוצרה עם התפרקותה של נסיכות אבחזיה עד שנת 1840.
אזור מחוז גאלי של היום היה במאה השבע עשרה אזור הספר של נסיכות אבחזיה ונסיכות סמגרלו, שתי ישויות שהתנתקו מהממלכה הגאורגית המאוחדת, והשליטה באזור זה השתנתה תכופות במהלך המלחמות בין השושלות הפיאודליות שרוואשידזה מאבחזיה ודאדיאני מסמגרלו. במחצית השנייה של המאה השבע עשרה, הצליחו נסיכי שרוואשידזה מאבחזיה לכבוש ולהשתלט על השטחים עד נהר האנגורי כולל אזור גאלי.
עם התפרקות נסיכות אבחזיה נשלט האזור שבין נהרות גאלידזגה ואנגורי על ידי ענף של משפחת שרוואשידזה שאחד מבניה, מורזקאן, קרא לאחוזתו הפיאודלית על שמו "סאמורזקאנו" (מילולית: "אדמת מורזקאן"). המעמד העליון של הנסיכות החדשה היה מורכב בעיקר מאצילים אבחזים דוברי גאורגית, בעוד שאיכרים היו מוצא אבחזי וגאורגים (מגרלים). בניגוד ליתר אבחזיה, שעברה תהליך של התאסלמה ברובה על ידי האימפריה העות'מאנית, נותרו תושבי סאמורזקאנו נאמנים לנצרות והשתייכו לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית. בסופו של דבר עברה הנסיכות הקטנה לשליטת מגרליה, אולם שימרה מידה של עצמאות אף לאחר התפשטותה של האימפריה הרוסית לקווקז והפיכתה, של נסיכות סמגרלו, בשנת 1804, למדינת חסות של האימפריה הרוסית. בשנת 1840, סיפחה האימפריה הרוסית את סאמורזקאנו בגלוי.
שיעור נישואי התערובת הגבוה בין האבחזים והגאורגים באותה תקופה הביאו לגיבוש מורשת מעורבת ולהופעתה של קטגוריה מיוחדת שנקראת סאמורזקנים (самурзаканцы) במפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית בשנת 1886. אוכלוסיית הסאמורזקנים הורכבה בעיקר על ידי מגרלים ומיעוט של אבחזים. 38% מאוכלוסיית המחוז זיהו את עצמם כמגרלים ו-35% זיהו עצמם כגאורגים (בנוסף למגרלים), בגאליסקיי אוייזד (Гальский уезд), בזמן מפקד האוכלוסין הראשון של הסובייטים בשנת 1926, ו-26% זיהו עצמם כאבחזים. שיעור האבחזים ירד כל כך במפקד שנערך לאחר מכן (1939) עד שהגיע לאחוזים בודדים בלבד. תושבי סאמורזקאנו היו דוברי ניב מקומי של השפה המגרלית.
גובלינים (סדרת משחקים)

גובלינים (באנגלית: Gobliiins) היא סדרת משחקי מחשב בעלת 4 כותרים. שלושת המשחקים הראשונים פותחו על ידי החברה קוקטל וויז'ן, המשחק הרביעי פותח על ידי סוסיאיטי פולנה. הוגה הרעיון שמאחורי המשחקים ומפתחם הראשי הוא פייר גילהודס.
המשחק יכול להחשב כשילוב בין משחקי הרפתקאות למשחקי חשיבה (פאזלים). השחקן צריך לפתור את התעלומה במסך הנוכחי על מנת להגיע למסך הבא. לאחר פתרון של כמה מסכים עובר השחקן לשלב הבא. השלבים הולכים ונהיים קשים ככל שמתקדמים במשחק. במהלך המשחק שולט השחקן בכמה גובלינים במקביל, ונעזר ביכולת הייחודית של כל גובלין. אפשר לשלוט בגובלין אחד בכל זמן, אבל בהתאם לזירה, ניתן להחליף בין הגובלינים. במשחק המקורי קיימים פסי בריאות לכל אחד משלושת הגובלינים, אך במשחקים הבאים הפס נעלם.
מספר האותיות "i" בשם המשחק מציין את מספר הגובלינים עליהם ניתן לשלוט, בדומה לכך גם מספר האותיות "ו" בשם העברי של המשחק מציין את מספר הגובלינים שעליהם ניתן לשלוט (מלבד המשחק הרביעי שהתעלם מכך בשם שניתן לו בארץ).

גובלינים

במשחק המקורי, אשר יצא בשנת 1991, חבורת הגובלינים יוצאת למסע כדי למצוא מזור למכאובי המלך שהוטלה עליו קללה על ידי המכשף הרשע.
השחקן יכול לשלוט בשלושה גובלינים במקביל. לכל אחד יש את היכולת המיוחדת שלו. הגובלין הראשון, בוֹבוֹ, הוא לוחם אשר יכול לגרום לדברים להשבר וליפול. הגובלין השני, הוּטר, הוא קוסם אשר יכול להשתמש בקסמיו על חפצים ולגרום לדברים בלתי צפויים. הגובלין השלישי, דווין, הוא היחידי שיכול לאסוף חפצים, וניתן להגדירו כגנב.
מהלכים שגויים יכולים לגרום לגובלין להסתבך, כמו השארתו באזור לא בטוח ושימוש שגוי בחפץ, וכך לצמצם את פס הבריאות שלו. כאשר אחד מהגובלינים מת, המשחק נגמר.

גובלינים 2

בשנת 1992 הופץ המשחק השני בסדרת הגובלינים. הפעם מטרתם היא לחלץ את הנסיך הצעיר שנחטף על ידי שד שהפכו לשוטה החצר ולהחזירו בריא ושלם לאביו המלך. 
במשחק זה שולט השחקן בשני גובלינים - פינגוּס החכם והביישן, ווינקל הטיפש והאמיץ. שני הגובלינים יכולים לאסוף חפצים, אך משתמשים בהם בצורה שונה. חידוש מסוים במשחק זה הוא הצורך לחזור למסכים קודמים כדי להשלים את פתרון הפאזל. בנוסף, ניתן לתת לשני הגובלינים פקודה בו זמנית.

גובלינים 3

בשנת 1993 יצא לשוק המשחק השלישי בסדרה. בלאונט, גיבור המשחק, הוא עיתונאי שיוצא למסע במטרה להגיע לשתי ממלכות מרוחקות כדי לכתוב סיקור על היריבות ביניהן אודות אוצר רב ערך.
הפעם שולט השחקן בגובלין יחיד, אך הוא מקבל סיוע במהלך המשחק מיצורים שונים. חלק מהאזורים במשחק גדולים יותר מהמסך, ולכן צורף אליהם פס גלילה.
המשחק תורגם לעברית על ידי חברת מחשבת.

גובלינים 4

המשחק הרביעי בסדרה יצא בשנת 2009. מטרת הגובלינים היא למצוא את חיית המחמד של המלך, דוב הנמלים רירי, שברח מביתו בחיפוש אחר הרפתקאות. 
ההבדל הבולט במשחק הרביעי בסדרה לעומת שלושת המשחקים הראשונים הוא המנוע הגרפי התלת ממדי של המשחק. מלבד זאת המשחק משמר את האופי של שלושת המשחקים הקודמים בסדרה ובמיוחד הוא נושא דמיון גדול למשחק הראשון. במשחק זה שולטים בשלושה גובלינים שונים שלכל אחד מהם יש את יכולותיו המיוחדות: צ'ופ הבלש, סטוקו הלוחם ופרליאוס הקוסם. הפעולות שהם יכולים לבצע דומות לפעולות האפשריות של מקביליהם במשחק הראשון. כמו כן, חלק מהשלבים הם עיבוד של שלבים מן המשחק המקורי.
Gulaab Gang (סרט)

עלילה

חברות הכנופיה "גולאב" (הוורודה) הן אקטיביסטיות וויג'ילנטיות הפעילות בבונדלקהאנד אוטאר ובמאדיה פרדש. הנשים לובשות סארי ורוד, ונלחמות נגד תופעות אלימות ודכאניות שנשים סובלות מהן, כמו אלימות במשפחה, שיטת הנדוניה, אונס וחינוך. המנהיגה של הקבוצה, ראג'ו (מדהורי דיקסיט), מתעמתת עם פוליטיקאית ממולחת וערמומית, סומיטרה דווי (ג'והי צ'אולה), שנוהגת לנצל אנשים למטרותיה. 
ראג'ו מנהלת את כנופייתה בכפר מדהופור, שם היא מלמדת ילדות קטנות קרוא וכתוב, ואת הבוגרות כיצד להלחם. בנוסף לפעולות בשטח שהיא מובילה, ראג'ו מחליטה לרוץ בבחירות המקומיות נגד סומיטרה דווי, ולהדיח אותה מתפקידה. מכאן העלילה מתפתחת, כאשר סומיטרה מוכנה לעשות הכל כדי למנוע את הגשמת תוכניותיה של ראג'ו, ומסדרת מארב בו רוב חברותיה נהרגות. ראג'ו מתכננת את נקמתה בסומיטרה, כאשר זו מתכננת כיצד לחסל את הגולאב אחת ולתמיד. בעימות הסופי בין השתיים, ראג'י כורתת את ידה של סומיטרה כשהיא מנסה לירות בה ובחברותיה בנשק אוטומטי. בסוף, סומיטרה נעצרת ונגזרת למאסר עולם, וראג'ו מגשימה את חלומה ומייסדת בית ספר לילדות במצוקה.

מחלוקת

מספר ימים לפני יציאת הסרט לאקרנים, סמפט פל דווי, המנהיגה המקורית של גולאבי גאנג האמיתית, הגישה עתירה נגד יוצרי הסרט, בטענה שהסרט מבוסס עליה, ושאין ליוצרים זכויות על סיפורה. ב-5 במרץ 2014, בית המשפט בדלהי הוציא צו עיכוב נגד הפצת הסרט ברחבי הודו, לפיו הסרט יפגע במוניטין של סמפט פל דווי באופן "שעליו אי אפשר לפצות בכסף". למחרת, בית המשפט העליון התיר את שחרורו של הסרט.

ביצועים וקבלה

הסרט יצא לביקורות מעורבות, אך ביצועיה של ג'והי צ'אולה זכו לתשבחות ואף לפרסים בתור כוכבת המשנה. הסרט הפסיד כסף בקופות, ונחשב לכישלון על ידי המפיקים.
סקולה (עיירה)

תולדות היישוב

סקולה נוסדה במאה ה-11, ובמאה ה-12 שימשה כתחנת מעבר מרכזית מאזור גליציה להונגריה. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיירה בשל פשיטות הקוזקים.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סקולה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1702. מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ובתקופה זו עלה ארצה הרב יהודה סקולר, שנמנה עם החסידים הראשונים בעיר.
בסוף המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, והוקמו בה חוגים ציוניים ראשונים. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 3,099 יהודים. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, ואף הוקם בה קיבוץ הכשרה. בשנות השלושים של המאה ה-20 גברו ההתנכלויות האנטישמיות בעיירה. עם כיבוש אזור העיירה בידי הסובייטים בסוף ספטמבר 1939, נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית, והולאמו עסקי היהודים ביישוב. בשנים אלה נמנו ביישוב 2,670 יהודים, כשליש מתושביו.

בשואה

בתחילת יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה חיילי הצבא ההונגרי, ובזמן זה החלו האיכרים האוקראינים לפרוע ביהודי העיירה. עם העברת השלטון בעיירה לידי הגרמנים בתחילת אוגוסט 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת תשלום סכום כופר גבוה, תוך רצח ראש היודנרט בשל אי עמידה מלאה בכך, וחובת התייצבות לעבודות כפייה מגיל 14, תוך ביצוע מעשי התעללות ורצח בעובדים. זאת, כאשר ביום אחד בלבד בדצמבר 1941 הוצאו להורג עשרים עובדים שנמצאו "בלתי כשירים".
ב-2 עד 4 בספטמבר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וריכזו את יהודיה באלימות במקום כינוס, בו הוחזקו ללא מזון ושתייה, תוך רצח כ-100 קשישים וחולים. ממקום הכינוס נלקחו היהודים לתחנת הרכבת, והוסעו לסטרי, ממנה שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-900 יהודים שנותרו בעיירה לאחר האקציה המשיכו לעסוק בעבודות כפייה, עד שהועברו רובם כעבור כחודש גם הם לסטרי, כאשר כמה יהודים שניסו להימלט נורו במקום. בשלב זה נותרו בעיירה שני מחנות עבודה בהם הוחזקו כ-200 יהודים. עד אוגוסט 1943 נרצחו כל יושבי מחנות אלו. בד בבד ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד מקיף אחר יהודים מסתתרים מהעיירה ביערות הסביבה, במהלכו יהודים רבים נתפסו ונרצחו.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום באוגוסט 1944, שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה לאור איומים ברצח מצד האוכלוסייה האוקראינית. יהודי אחד ששב להשתקע בעיירה נרצח בה זמן קצר לאחר מכן.