google/wiki40b huggingface dataset:
מדרדאוש

היסטוריה

חברי ההרכב המקוריים השתנו במהלך פעילותה של הלהקה, מאז שקמה בשנת 1985. אל המייסדים פֶדרו איירש מגליַאאֵש (Magalhães, להאזנה (מידע • עזרה); גיטרה קלאסית) ורודריגו ליאאו (Leão; סינתיסייזר) הצטרפו פרנסישקו ריביירו (Ribeiro; צ'לו) וגבריאל גומש (Gomes; אקורדיון) בשנה העוקבת. את הסולנית טרזה סלגיירו (Salgueiro) הם מצאו, בתום חיפושים אחר קול נשי, במועדון-לילה בליסבון. לאחר שהסגנון שלהם מצא חן בעיני סלגיירו והיא הסכימה להצטרף, ההרכב הקליט לבסוף את תקליט הבכורה - "Os dias da Madredeus" ("ימי מדרדאוש") - ב-1987. האלבום הוקלט בחדר-החזרות שלהם, שלא היה אלא מנזר נטוש, והפקתו לוותה בקשיים מיוחדים הודות להפרעות מחרישות-אוזניים מדי חמש דקות שהגיעו מהרכבת החשמלית העירונית שנסעה בדיוק מעל. כמחווה לנוכחות הבלתי נמנעת הזאת בהשמעותיהם קראו עצמם חברי ההרכב אחר תחנת הקצה של הקו שבו נחה המסילה הסמוכה, Madre de Deus - שבניב המקומי קוצר לשם הלהקה הנוכחי.
ב-1993 עזב מגליאאש את הלהקה באופן זמני, כשהוא מוחלף בהופעות החיות על ידי ז'וזה פיישוטו שניגן על גיטרה קלאסית. כשמגליאאש שב מאוחר יותר, הייתה החמישייה לשישייה, עם שני גיטריסטים. הלהקה הוציאה מספר אלבומים וקנתה לה פופולריות רבה בפורטוגל, אך נותרה די אלמונית מחוצה לה.
מצב זה השתנה ב-1994, כשיוצר הקולנוע הגרמני וים ונדרס - שהתרשם מהמוזיקה של הלהקה - ביקש אותה להופיע בסרטו - "סיפור ליסבון" (במקור "נסיעה לליסבון", "Viagem a Lisboa"). פסקול הסרט הביא ללהקה את פרסומה הבינלאומי. מדרדאוש כבשה קהל בכל אירופה, כמו גם בדרום אמריקה, באפריקה ובאסיה.
בשנה זו עזב ליאאו, שבחר לפנות לקריירת סולו, ואת מקומו על הקלידים תפס קרלוש מריה טרינדדה (Trindade).
בשנת 1997 החל סגנונה של מדרדאוש לאבד את הגוון השורשי של מוזיקת הפאדו. עם צאת האלבום "O Paraíso" ("גן העדן"), עזבו ריביירו וגומש. פרננדו ז'ודיסה (Júdice; גיטרת בס אקוסטית) הוזמן להצטרף לאלו שנשארו, שיחד עמו יהוו את ההרכב במשך 10 השנים הבאות. ב-1998 הלהקה הוזמנה להופיע בפתיחתו של יריד "אקספו 98'", שנערך בליסבון, לצד הטנור חוסה קאררס.
בשנת 2007 נקלעה מדרדאוש למשבר לאחר שסלגיירו, פיישוטו וז'ודיסה הודיעו במפתיע על עזיבתם. שני החברים הנותרים, מגליאאש וטרינדדה, חידשו כוחות ושילבו אותם עם קבוצת זמרות ונגנים נוספים שיחד יצרו אנסמבל מוזיקלי חדש. השם מדרדאוש, עם זאת, המשיך עם השניים.
מדרדאוש הוציאה במרוצת פעילותה בין 1987 ל-2009 שישה עשר אלבומים, שמהם שלושה אלבומי הופעות חיות, שתי קומפילציות ("Best Of"), אוסף חידושי רמיקסים, ושני תקליטים בהרכב המאוחר, עם "אָ באנדה קוֹסמיקה".
רנה לאנק

ביוגרפיה

לאנק התייתם בגיל חמש או שש מאמו שמתה משחפת. בגיל 12 החל את לימודיו בפקולטה לרפואה אשר הייתה שייכת לדודו והתגלה כילד מחונן ומוכשר. בשנים אלו למד לאנק את השפות אנגלית וגרמנית.
למרות הפצרות  אביו שימשיך ללמוד בעקביות רפואה, נטש לאנק בהמשך  חייו את המקצוע ועסק בנושאים שונים, ובהם לימוד השפה היוונית, כתיבת שירה ועוד.
בשנת 1799 חזר לאנק ללמוד רפואה, דבר זה נעשה בין היתר תחת רופאי התקופה המפורסמים ביותר ובהם ז'אן ניקולא קורביסאר (Jean-Nicolas Corvisart).
לאנק היה נוצרי אדוק. הוא היה ידוע בחביבותו ונדיבות ליבו אשר גרמה לפרסומו בקרב עניי עירו.
לאנק מת בשנת 1826 ממחלת השחפת אשר למרבה האירוניה אובחנה אצלו באמצעות המסכת, אותו המציא הוא עצמו.

המצאת המסכת

עד  המצאת המסכת, הדרכים לבדוק את מצב דופק הלב היו לא מדויקות ומביכות. הרופא היה נאלץ לרכון על חזה החולה, להצמיד את אוזנו ולהקשיב לפעימות. יעילותה של שיטה זו הלכה ופחתה ככל שהאדם המטופל היה שמן יותר, בשל התעמעמות הרחשים הבוקעים מן הלב.
בנוסף הדבר הביא לאי נעימויות רבות במיוחד במצבים בהם הרופא היה גבר אשר טיפל באישה, בשל הקונוטציות המיניות שהדבר יצר.
בשנת 1816 טיפל לאנק באישה אשר בעקבות משקלה כמעט ולא היה ניתן לדעת על מצב ליבה. דבר זה הוביל את לאנק למחשבה אודות פתרון לבעיה. לאנק ידע כי בזמן הצמדת פיסת עץ לאוזן, נשמע היטב כל רחש הנובע מפעולה המתבצעת על צידו החיצוני של העץ (כגון שריטה נקישה וכדומה).

רעיונו של לאנק היה להשתמש בתופעה אקוסטית זו, כדי להעביר את הקולות הבוקעים מתוך הלב אל אוזנו  של הרופא. ישומו המעשי הראשון של רעיון זה  הופיע בדמות גליל עץ פשוט אותו יצר לאנק, אשר הוצמד מצידו האחד לחזה החולה ומצידו השני לאוזן הרופא.

לאנק כתב ספר אשר תיאר את הכלי אותו יצר והדבר זכה לפרסום רב. הוא ראה בהמצאתו את שיא הקריירה הרפואית שלו והיה גאה בה מאוד.

מורשתו

על שמו קרוי קרחון לאנק שבאנטארקטיקה.
יום הנראות הביסקסואלי

יום הנראות הביסקסואלי, יום החגיגה הביסקסואלית או יום הגאווה הביסקסואלית מצוין ב-23 בספטמבר. הוא הוכרז במטרה לקדם הכרה בקהילה הביסקסואלית, בהיסטוריה ביסקסואלית, ובתרבות ביסקסואלית.
הרעיון לקדם יום גאווה ייחודי לקהילה הביסקסואלית נולד בכינוס הארגון הביסקסואלי הוותיק בארצות הברית הקרוי כיום 'BiNet USA' אך נוסד בשם 'הרשת הביסקסואלית הרב-תרבותית של צפון אמריקה' (NAMBN). בוועידה הראשונה של הארגון שנערכה בסן פרנסיסקו ב-1990 השתתפו למעלה מ-450 אנשים מ-20 מדינות בארצות הברית ומ-5 ארצות נוספות. בברכה ששלח ראש העיר לרגל הכינוס הכריז כי ב-23 ביוני אותה שנה יקיים יום גאווה ביסקסואלי עירוני.
בשנת 1999 צויין היום לראשונה באופן רשמי בכנס האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. מי שקידם את הרעיון היו שלושה פעילי זכויות בי-סקסואלים: וונדי קארי ממיין, מיכאל פייג' מפלורידה וגיגי רייבן ווילבור מטקסס. כך הסביר ווילבור: "מאז מרד סטונוול, הקהילה ההומו-לסבית גדלה בעוצמה ובניראות. גם הקהילה הביסקסואלית התחזקה, אך במובנים רבים אנו עדיין בלתי נראים. גם אני מותנה על ידי החברה לתייג זוג שהולך יד ביד באופן אוטומטי כסטרייט או הומו, בהתאם למגדר המוערך של כל אחד". הרעיון בקיום יום גאווה ייחודי, בנפרד מהאירועים הלהט"ביים הכלליים, בא בתגובה למחיקה ביסקסואלית הנפוצה לא רק בחברה הכללית אלא לעיתים גם במרחבים להט"ביים. קארי, הסבירה כי התאריך ליום זה נבחר במידה מסוימת של אקראיות: "ישבנו באחד הכנסים הדו שנתיים והוצאנו קיטור. אני חושבת שהיה זה גיגי שאמר שצריך לערוך מסיבה. כולנו אהבנו את פרדי מרקורי, הביסקסואל הענק. יום ההולדת שלו היה בספטמבר, אז למה לא ספטמבר? רצינו יום שנופל על סוף השבוע כדי להבטיח שרוב האנשים יוכלו לעשות משהו. יום הולדתו של גיגי היה ב-23 בספטמבר, וזה נפל בסוף השבוע. אז, פוף! היה לנו יום!". כאמור, ועידת ה-ILGA העולמית נפלה על תאריך זה בשנה הראשונה בה צויין.
בתחילה צבר היום תאוצה רק באזורים עם נוכחות ביסקסואלית משמעותית, אולם כיום הוא מצוין ברחבי ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, גרמניה, יפן, ניו זילנד, שוודיה, בריטניה וישראל. בשנת 2012 הכריזה מועצת העיר ברקלי בקליפורניה על 23 בפברואר כיום המצוין באופן רשמי בעיר. ב-2013 נערך ב-23 בפברואר מפגש סגור בין נציגי ממשל לכ-30 פעילים ביסקסואליים במטרה לדון בסוגיות הרלוונטיות לקהילה זו. באותה שנה התייחס גם השר לענייני נשים ושוויון בבריטניה, ג'ו סווינסון, ליום הנראות ואמר: "אני מברך את יום הנראות הביסקסואלי המסייע להעלות מודעות לסוגיות הניצבות בפני אנשים ביסקסואלים, ומציע אפשרות לחגוג את הגיוון ולהתמקד ב-ב' שבלהט"ב".
סחרחורת

אבחון


לעיתים קרובות ניתן למצוא את סיבת הסחרחורת ברשימת הסיבות השכיחות. מאחר שמערכות רבות קשורות לשיווי המשקל, יש לעיתים צורך באבחון ובדיקה אצל רופא המשפחה, ולעיתים גם אצל רופא אף אוזן וגרון, נוירולוג או רופא עיניים. בדיקות דם ובדיקות שמיעה מוסיפות בחלק מהמצבים מידע חשוב לטיפול. יש לזכור שלא רק האוזן הפנימית משפיעה על הופעת סחרחורות, ולמעשה חולים רבים הסובלים מסחרחורת אינם סובלים מבעית אוזן פנימית כלל או סובלים משילוב של גורמים.
משרד הפנים (בולגריה)

משרד הפנים של בולגריה (בבולגרית: Министерството на вътрешните работи) הוא משרד ממשלתי בבולגריה האחראי בין היתר על ביטחון הפנים, לחימה בפשע ושמירה על הסדר הציבורי במדינה. המשרד אחראי על מספר גופים העוסקים בביטחון פנים ובכללם משטרת בולגריה, משטרת הגבולות, יחידות ללחימה בפשע המאורגן ושירותי כיבוי האש. שר הפנים הנוכחי (2011) הוא צבטאן צבטאנוב ממפלגת השלטון, אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה.

היסטוריה

משרד הפנים הבולגרי הוקם ב-5 ביולי 1879 על ידי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה כשטודור בורמוב מונה לראש הממשלה ושר הפנים של הנסיכות. ב-1925 הועבר מנגנון ביטחון הפנים לאחריות הד"ס (השירות החשאי לשעבר של בולגריה).
ב-10 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה במדינה ועליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון הוקמה יחידת "המיליציה העממית" והיא שימשה זרוע ביצועית משטרתית של הקומוניסטים בתהליך השתלטותם על בולגריה ורדיפת מתנגדיהם. ב-1991 לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בוצעה רפורמה במשרד, בוטלו צווי חירום אשר מכוחם התנהל המשרד וחוקקו חוקים ותקנות המסדירות את התנהלותו. ב-1993 אושר חוק שהסדיר את פעילותה של המיליציה העממית ובכלל זה שינוי שמה למשטרה הלאומית.
רומן פריגונוב

ביוגרפיה

רומן נולד ב-26 במאי 1969 במוסקבה במשפחתו של השחקן לב פריגונוב. אמו - אליונורה רומנובנה. הסבא מצד האם, רומן אמליאנוביץ' אומאנץ, במהלך מלחמת העולם השנייה כיהן כסגן יו"ר הוועדה הממלכתית לאספקה טכנית ולאחר מכן שימש כמשנה לשר תעשיית הרכב של ברית המועצות (נעצר ב-1949 ושוחרר ב-1953. נפטר ב -1954).
רומן שירת בצבא הסובייטי בכוחות השריון. בשנים 1992–1996 עבד כמנהל באולפן "Art Pictures" וצילם סרטוני מוזיקה ופרסומות בטלוויזיה. בשנת 1996 הוא ייסד את סוכנות הפרסום "תעמולה" יחד עם פיליפ יאנקובסקי. מאז 1999 - במאי קולנוע, משתף פעולה עם חברת "השותפות המרכזית". צילם קטעי וידאו ומוזיקה לפרסומות בטלוויזיה. בשנת 2002, הוא יצר את הסרט העלילתי הראשון, בדידות דם .
תחביבים - סנובורד. יצר כמה סרטי תעודה על סנובורד; ביקר בתחנת בלנינגהאוזן שב אנטארקטיקה.
אמיר פיינטוך

ביוגרפיה

פיינטוך נולד בחיפה בשנת 1968. בילדותו למד בבית הספר הריאלי בעיר ושירת בחיל הים. לפי דבריו בראיון ל"גלובס", כבר בילדותו חלם לנהל יום אחד חברות מאוד גדולות, ולכן לאחר הצבא למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה.
להיי-טק, הגיע דרך עבודה במרכז טיפוח עסקים בגליל, באמצע שנות ה-90. שם נתקל ביזמים, שרובם הגיעו מארצות הברית, כגון אביגדור וילנץ, שהקים אז את "גלילאו".
פיינטוך החל את דרכו בחברת טקסס אינסטרומנטס, ובהמשך עבר לחברת אתרוס. לאחר שהאחרונה נרכשה על ידי קוואלקום בשנת 2011, עבר אליה פיינטוך ובמהרה התקדם לתפקידי הנהלה שונים עד שהגיע לתפקיד סגן הנשיא, והפך לישראלי הבכיר בחברה. במהלך שנותיו בקוולאקום צבר פיינטוך ניסיון רב בתחום הטלפונים הניידים, בתחום מערכות התקשורת וה-WiFi, ובתחום מערכת על שבב.
בשנת 2015 הצטרף לאינטל לתפקיד הנחשב שלישי בחשיבותו בחברה. לפי הערכות, הסיבה לצירופו של פיינטוך לאינטל היה ניסיונו הרב בפיתוח מעבדים למכשירים ניידים והיכרותו את שוק המובייל, ולאור העובדה שאינטל מתכננת להיכנס לתחום זה. 
במאי 2016 היה בין המנהלים הבכירים באינטל שהובילו את המהלך לשינוי החברה מחברת מחשבים לחברה שמייצרת גם התקנים בתחום האינטרנט של הדברים. בתפקידו  ניהל פיינטוך באינטל כ-30,000 עובדים. 
באפריל 2019 הצטרף לקרן הון הסיכון פיטנגו בתור שותף עצמאי (Venture partner).
גווילם לי

ביוגרפיה

לי נולד בבריסטול להורים ולשים, טום וסיינוון. יש לו שלושה אחאים: גריינט, אוון וריהנון. בילדותו עברה המשפחה לסאטון קולדפיד שבברמינגהאם, אבל הוא מזדהה כוולשי. לי למד ספרות אנגלית באוניברסיטת קארדיף ודרמה בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. ב-2008 קיבל מדליית זהב על לימודיו בגילדהול. הוא מתגורר בלונדון.

1997–2011

כנער הצטרף לי ללהקת תיאטרון. בשנים 1997 ו-1998 כיכב בעיבוד טלוויזיוני של סדרת ספרי "Animal Ark". בגיל 16 החל להופיע במחזה "ריצ'רד השלישי" עם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-2011 הופיע לי בתפקיד ראשי בעונה האחרונה של הסדרה "צבא היבשה של נשים". הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגון "אפר לאפר", "בשר טרי", "מונרו" ו"הנרי החמישי". ברדיו הופיע לי בדרמות "The Emerald Tiger", ו-"The Silver Turk" המבוססות על הסדרה "דוקטור הו", ובעיבוד לרומן "הים האכזר".
ב-2008 הוענק ללי פרס איאן צ'ארלסון על הופעתו במחזה "אדיפוס" בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2009 גילם את לארטס לצדו של ג'וד לאו בהפקה של המחזה "המלט" בתיאטרון דונמאר וסט אנד.
ב-2011 זכה לי בפרס איאן צ'ארלסון על תפקידו בדמות אדגר בהפקה של המחזה "המלך ליר" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.

2012–היום

ב-2012 כיכב לי בהפקה של טרפלגר סטודיוס למחזה "The Promise" מאת אלכסיי ארבוזוב.
בחג המולד 2013 החל לי להופיע בתפקיד סמל בילוש צ'ארלי נלסון, לצדו של פקד בילוש ברנבי, בעונה ה-16 של הסדרה "רציחות במידסומר", שכלל את הפרק המאה של הסדרה. בתחילת 2014 שיחק לי במחזה "ורסאי" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
באפריל 2016 פורסם שלי לא ישתתף בעונה ה-19 של "רציחות במידסומר". לי ציין בחשבון הטוויטר שלו שהוא יופיע בסדרה חדשה "ג'יימסטאון". ב-2018 גילם לי את דמותו של הגיטריסט בריאן מיי מלהקת קווין בסרט הביוגרפי "רפסודיה בוהמית", שהיה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית הופעה מצוינת של צוות שחקנים בסרט קולנוע.
פלחה"ן

פלחה"ן (פלוגת החבלה וההנדסה) היא פלוגה בגדוד סיור המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית. 
בחיל ההנדסה הקרבית אותן פלוגות מבצעיות נקראות פלחה״ן ובנויות על אותו ייעוד, פעילות ורעיון זהה.

היסטוריה

לכל חטיבת חי"ר בצבא הגנה לישראל למעט חטיבת כפיר, הן בסדיר והן במילואים, יש על פי התקן גדוד סיור חטיבתי, המורכב מפלוגות ייעודיות: פלוגת הסיור (פלס"ר), פלוגת הנ"ט (פלנ"ט) וכאמור פלוגת החבלה וההנדסה (פלחה"ן). במרץ 2017 הוקמה בחטיבת כפיר, סיירת חרוב בה קיימות יכולות מגוונות ובהן יכולת החבלה.
ייעודה של פלוגת החבלה הוא לסייע לחטיבה בפעילות הנדסית שוטפת כגון סיור ואיתור מוקשים ומטעני חבלה, חבלה במבנים, מיקוש ועוד. כשהפלחה"ן אינה עוסקת בסיוע הנדסי לחטיבה, היא משמשת כיחידת חיל רגלים מובחרת למשימות התקפיות מורכבות, ופועלת כסיירת חטיבתית לאיסוף מודיעין ותצפיות ועל כן מסלול ההכשרה הוא ארוך ומפרך יותר (בדרך כלל המסלול כמחצית מהשירות, אך משתנה מחטיבה לחטיבה) מיחידות רגילות.
חיילי הפלחה"ן הם חיילי חי"ר העוברים הכשרות הנדסיות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) בסוף הקורס הם מוכשרים כפלסי 07. לפני הקמתן של יחידות הסיור בראשית שנות ה-2000 היו כפופות פלוגות אלו ישירות למפקדת החטיבה.
בחטיבות חיל הרגלים הסדירות (גבעתי, גולני, נחל, צנחנים) כל פלגה מורכבת מ-4 צוותים ממחזורים שונים. בנוסף, בתוך הפלחה"ן יש צוות חדש שנפתח פעם בשנתיים שנקרא צוות "חץ" שהיעוד שלו הוא להיות חפ"ק מח"ט במלחמה וביום יום הוא יושב עם הפלחה"ן.

מפקדים ידועים של פלחה"ן

מאז הקמתן צמחו ופיקדו על פלוגות החה"ן כמה מהמפקדים הבולטים בצה"ל ובהם:
בחטיבת הצנחנים: משה פלד (מקים היחידה), בני גנץ, יצחק מרדכי, יוסי בכר, שמעון נוה, אריק מורן, אמל אסעד, יחיאל גוזל, גל הירש, יהודה בר, רן בג, מנחם זטורסקי, הראל כנפו ורוני אלשיך.
בחטיבת גולני: פיני דגן (מקים היחידה), יאיר נוה, שמואל זכאי, אופק בוכריס, אורן אבמן ויניב עשור.
בחטיבת הנח"ל: אבי דהן, וישראל שומר.
בחטיבת גבעתי: אריה איטח (מקים היחידה) ורונן מרלי.
פלמינגואים

מאפיינים

הפלמינגואים ארוכי רגליים וצוואר, וגופם דק וארוך. צווארם ורגליהם יוצרים קו אופקי במעופם. מקורם עבה ונטוי במרכזו לכיוון מטה. הפלמינגואים נולדים בצבע אפור, ומשום שהם אוכלים סוג אצות שמכילות פיגמנט בטא קרוטן, הם הופכים לוורודים או אדמדמים. הזכר והנקבה דומים בחזותם, מלבד הבדל קטן בגודל גופם. בצווארם הארוך 19 חוליות ובכנפיהם 12 אברות. הם חברותיים ומתקבצים ללהקות ענק. הם מקננים במושבות צפופות ומבודדות. מצויים בכל חלקי תבל מלבד אוסטרליה ואנטארקטיקה.
הגדול בבני המשפחה הוא פלמינגו מצוי ששוקל עד 4 ק"ג. הקטן ביותר הוא פלמינגו זוטר ששוקל עד 2.7.

שמו

מקור השם פלמינגו (Flamingo) בפורטוגזית, שבה פירושו: "להבה יוקדת".
שמו המדעי, Phoenicopterus rubber, פירושו: "בעל כנף אדומה" ומקורו בפניקס, עוף החול האגדי בעל הכנפיים האדומות כאש, שסימל אצל המצרים הקדמונים את השמש ופולחנו נערך בהליופוליס. גם בעברית שם הציפור נגזר מצבעה: בספרו "תולדות הטבע" משנת 1866, מכנה שלום יעקב אברמוביץ' (הוא מנדלי מוכר ספרים) את הפלמינגו "להבי" - על שם צבעו הוורוד כלהבה. אך היום הוא קרוי שקיטן.
הלל דוד הכהן טריווש

תולדות חייו

נולד בווילנה לרב עוזר (נפטר בה' בשבט תרט"ז) שהיה מוכר כגאון וצדיק, וחברו של הרב בצלאל הכהן. התחנך אצל אחיו הגדול שהיה גדול בתורה בזכות עצמו, הרב אבא יוסף טריווש שכיהן כראב"ד וולקניק באזור וילנה וחיבר את הספר "חבל יוסף" ואת "כערכך הכהן" (הספד על הרב בצלאל הכהן).
נשא לאישה את פרומה-רייזל, בת הרב ראובן הכהן שהיה מנכבדי וולקניק. למד בישיבות וילנה ולאחר נישואיו בהורודנה, ושם היה תלמיד מובהק של הרב מנחם נחום יפה והרב אליעזר לנדא וקיבל מהם הסמכה לרבנות. כן היה תלמידם של רבי משה יצחק אביגדור מקובנה והרב ישראל ליפקין מסלנט, מייסד תנועת המוסר. לכבוד סיום לימוד הש"ס כשהיה בן 18 חיבר ספר מיוחד בשם "ספר גורלות". בהורודנה החל להשיב תשובות לשאלות הלכתיות. כמו כן החל להתפרסם גם כדרשן מחונן המרתק את שומעיו, ורבים באו לשמוע אותן. 
משנת תרכ"ה שימש כמורה הוראה במושבה החקלאית לייפון ובתרל"ב מונה לרבה של וילקי. 
מילדותו הוכר כעילוי. למד גם עברית ובמיוחד נודע כבקי בספרות העברית של ימי הביניים. כן היה חובב ספרים וביבליוגרף מומחה. ספרייתו הפרטית כללה אלפי כרכים. פרסם מאמרים בעתוני "המליץ", "הצפירה", "היום", ובכתבי-עת וקבצים תורניים. היה גם משורר ופרסם שירים רבים. בוילקי הקים ישיבה שבה למדו ש"ס ופוסקים, תנ"ך וגם רוסית, אף שהוא עצמו לא למד שפה זרה וידע רק עברית ויידיש. מישיבתו יצאו תלמידי חכמים מופלגים בעלי השכלה רחבה.
תמך ביישוב ארץ ישראל ובתנועת חיבת ציון והיה מקורב לרב יצחק יעקב ריינס. את תמיכתו זו הביע בין השאר במאמרים בכתב העת שערך.

כתב העת "הפסגה"

הפסגה, כפי השם המקורי, היה המאסף התורני הראשון באימפריה הרוסית ויסוד לקבצים התורניים בזמננו. הקובץ הראשון יצא לאור באביב תרנ"ה והספיק בחייו לערוך שבעה קבצים. את השמיני ערכו והוציאו לאור חתנו הרב אברהם זקהם ובנו הרב קלמן טריווש בתרס"ב, ואת שני הבאים ערך והוציא לאור הרב זקהם לבדו בתרס"ד. עם פרוץ מהפכת 1905 הופסקה הוצאתו לאור של כתב העת. עשרת הקבצים הודפסו שוב במכון "זיכרון קדושי פולין", אשדוד תשנ"ו בארבעה כרכים (בשני הראשונים שלושה קבצים בכל אחד ובשני האחרים שניים). מתרנ"ו שמו לא היה רק "הפסגה" אלא צירוף ששונה 3 פעמים וכולל את השם המקורי: הר הפסגה, ראש הפסגה (מתרנ"ז), אשדות הפסגה (מתרנ"ח), אשדות הפסגה (מתר"ס) ועין הפסגה (מתרס"ב). שבעת הקבצים הראשונים יצאו לאור בדפוס האלמנה והאחים ראם בווילנה, השמיני והתשיעי יצאו לאור בוורשה והעשירי בפיוטרקוב. 
חלה במחלה קשה לפני חג הפסח תרס"א ונפטר לאחר פחות מחודשיים.
FaceTime

שימוש

תוכנת FaceTime עובדת על כל מכשיר אייפון 4 ומעלה, אייפוד-טאץ' דור רביעי ומעלה, אייפד 2 ומעלה ומחשב עם מערכת ההפעלה Mac OS X 10.6.6 ומעלה. התוכנה אינה זמינה במכשירים שאינם של חברת אפל, ואינה זמינה באמצעות שירותי וידאו אחרים. התוכנה מאפשרת שיחות באיכות תמונה HD באופן אוטומטי, כאשר לשני המכשירים מצלמה תומכת.
התוכנה אינה תומכת בשיחות ועידה והיא נועדה לשימוש אחד על אחד בין שני משתמשים. אם במהלך השיחה, מחייג משתמש נוסף, ניתן לקבל את השיחה אך שיחת הווידאו עם המשתמש הראשון תופסק.
לפני גרסה iOS 6 תוכנת FaceTime פעלה רק כאשר המכשיר היה מחובר לרשת אלחוטית. החל מ-iOS 6 ואילך, השימוש ב-FaceTime אפשרי מכל מכשיר המחובר לרשת אלחוטית או לרשת 3G/4G בתנאי שספק הסלולר מאפשר זאת.
במהלך דקה של שיחת וידאו אחת, מעוברים כ-3 מגהבייט של מידע. כאשר משתמשים ב-FaceTime אין ניצול של דקות שיחה.
ניתן לחייג ממכשיר תומך לכל מכשיר תומך אחר, תוך שימוש במספר הטלפון או בכתובת דואר אלקטרוני. אם יש למספר מכשירים את אותה כתובת דואר, כולם יצלצלו בו-זמנית.

הגבלת השירות

החל מאוקטובר 2010, תוכנת FaceTime אינה זמינה במכשירי אפל המשווקים במדינות: איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ופקיסטן, החסימה היא ברמת החומרה של המכשיר.
בישראל נמכרו מכשירי אייפון באמצעות משווקים עצמאיים, אשר יובאו ככל הנראה ממדינות ערב והיו חסומים לתוכנה.

אבטחה

קרן החזית האלקטרונית, העניקה בנובמבר 2014 ניקוד של 5 מתוך 7 לתוכנת FaceTime. הסיבה להורדת הניקוד היא שהמשתמשים אינם יכולים לאמת את זהות אנשי הקשר המתקשרים, וכן מכיוון שקוד התוכנה אינו פתוח לסקירה עצמאית.
לואי אוטייה

לואי אוטייה (בצרפתית: Louis Outhier) הוא שף צרפתי הידוע בשל מסעדתו "ל'אואזיס", אותה ניהל בלה נאפול (La Napoule), כפר בסמוך לקאן בריביירה הצרפתית, בין השנים 1954–1988.

קריירה

אוטייה התלמד ב"לה פיראמיד" תחת פרנאן פואן, באותן שנים בהן עבדו שם ז'אן טרואגרו ופול בוקיז.
הוא אחד מהשפים היחידים שהחזיקו בעת ובעונה אחת שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום (בין 1969 ל-1988) וארבע מצנפות ממדריך הגו מיו. כשעבד עם בן-חסותו דאז ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן, הוא ייעץ למספר מסעדות ברחבי תבל בשנות השמונים (בכללן בלונדון, סינגפור, בנגקוק ואוסקה). באמריקה הוא ייעץ ל"לה מרקיז דה לאפייט" בבוסטון, לרשת המלונות "סוויסוטל", הכין (לצד השף וונגריכטן) את התפריט, הצוות ואספקת המוצרים. הוא מוכר כמי שהכניס את התבלינים האסיאתיים לנובל קוויזין, כמי שהחדיר את האזוריות למסעדות הצרפתיות-האמריקאיות באמצעות שימושו בחומרי גלם מקומיים טריים.
אחרי שפרש נותרה מסעדתו פנויה מספר שנים. השף סטפאן רמבו, תלמידו לשעבר של אוטייה, רכש אותה ב-1999, והגיע לשני כוכבים במישלן, בהם הוא מחזיק כיום (2010).
אוטייה תואר במהלך הקריירה שלו כרזה, נלהב, ו"נאה". מטבחו ניסה ליצור מחדש ריחות וטעמים מהילדות, במיוחד בישול של סבתו שביחד עם סבו, היא הייתה הבעלים של טחנת קמח בצרפת.
כפר דאן

מיקום הכפר

גרעין הכפר שוכן על אתר שהיה מיושב בתקופה הרומית ומאז תקופת הערבית הקדומה ואילך.
היפוך העולם, ירושלים

תיאור הפסל

הפסל עשוי פלדת אל-חלד, גובהו חמישה מטרים וקוטרו חמישה מטרים. הוא מוצב בנקודה הגבוהה ביותר בחוצות המוזיאון, בראש גרם המדרגות המוביל מן הכניסה אל המבנה העליון.      
צורתו היא כשל משפך או שעון חול וכך תואר בניו יורק טיימס לרגל הצבתו במוזיאון ישראל: "16 רגל גובהו, עשוי מפלדה מלוטשת בצורה של שעון חול.. [והוא] ..משקף ישר ובהיפוך את שמי ירושלים ושטח המוזיאון, כאזכור לעיר הכפולה – שמימית וארצית, קודש וחול".       
העבודה נוצרה לזכרו של ראש עיריית ירושלים טדי קולק, שחזה וייסד את המוזיאון.
אלכס בן-ארי

ביוגרפיה

בן-ארי נולד בשנת 1973 בברית המועצות, ועלה עם משפחתו לישראל כשהיה בן שלוש. למד ב"תיכון חדש" בחולון ושירת בצה"ל בחיל המודיעין, לאחר מכן למד מתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן. בוגר המחזור השלישי של "כתת השירה" של הליקון (1996).
בן-ארי כתב שירה מגיל צעיר ואף פרסם שירים לראשונה בעיתון "מעריב" לאחר תום שירותו הצבאי. בהמשך פרסם שירים ותרגומי שירה בכתבי עת רבים ובהם קשת החדשה, משיב הרוח, הליקון, תרבות וספרות הארץ, אורות ודג אנונימי.
כתב היד של ספר שיריו הראשון, "ימים סמויים", התקבל למפעל קסת לספרות ביכורים, וראה אור בשנת 2008 בהוצאת כרמל ובעריכת דוד וינפלד, הספר זכה
בציון לשבח בפסטיבל השירה מטולה לשנת 2008 וב"פרס הליקון על שם המשורר רמי דיצני" לשנת 2014. ספר שיריו השני, "קורת השער" מורכב משירי האיקו וראה אור בסדרת "כבר" לשירה ובעריכת ליאת קפלן.
ספר שיריו השלישי, "התקווה 69" ראה אור ב-2018 בהוצאת מקום לשירה. זהו ספר שירה קונספטואלי המורכב מ-69 גרסאות של ההימנון שיוצרו באמצעות מילון אבן-שושן בפרוצדורה שהיא הרחבה של טכניקת ה-S+7 של אוליפו. חלקו השני של הספר הוא תיעוד מוער של ההתכתבות המסועפת שניהל המחבר עם חברות המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית אודות יצירת 69 שירי הספר.
בן-ארי הוא חבר בקבוצת משוררי ההייקו "ירח חסר" ואחד מעורכי כתב העת ננופואטיקה.
נשוי למשוררת אורית גידלי ואב לארבעה.
מלוגושץ'

תולדות היישוב

מלוגושוץ' נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1259 הוחרבו ביצוריה במהלך פשיטת המונגולים. בשנת 1408 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1863 נערך בעיירה קרב מרכזי במרד ינואר, וכעונש על השתתפות תושבי המקום במרד, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נהרס היישוב כמעט לחלוטין כתוצאה מקרבות שהתנהלו בסמוך אליו. בשנת 1996 הושבו ליישוב זכויותיו העירוניות.

יהודי מלוגושץ'

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-760 יהודים, כשליש מתושביו. עם כיבוש היישוב בתחילת ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובתחילת שנת 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם ביישוב, תוך שוד רכושם.
מספר יושבי הגטו הגיע בשנת 1942 לכ-1,130 איש, עם הבאת יהודים נוספים אליו. לאחר הפיכת הגטו לסגור, התפשטו בו מגיפות.
ב-28 באוגוסט 1942 גורשו רוב יושבי הגטו שביישוב לגטו ינדז'יוב, וממנו שולחו כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה. מספר בעלי מקצועות יהודים שהושארו ביישוב שולחו ממנו כעבור זמן מה למחנה עבודה.
Live to Tell

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מדונה ופטריק לאונרד. השיר הוא בלדת פופ, הכולל בתוכו גיטרות, מקלדות, תופים וסינתיסייזר, ומלותיו עוסקות ברמאות, חוסר אמון וצלקות ילדות. השיר מדבר על היכולת של האדם להשאר חזק, ובראיון אף אמרה כי את השיר כתבה כשהיא חשבה על הוריה. הקליפ המוזיקלי, שהיה בבימויו של ג'יימס פולי, הציג את מדונה כשמראה שונה מבדרך כלל, ולבושה היה בהשארת מרילין מונרו.
בסמוך לכך, לאונרד עבד עם מייקל ג'קסון, על כמה שירים לאלבומו Bad. לאונרד אף אמר בראיון כי בעת הקלטת השיר, כתיבתו, הפקתו, הלחנתו וכולי היה ניתן לראות את מדונה כשהיא ממוקדת, ורצינית.

וידאו קליפ

בדצמבר 1985, מדונה כיכבה בסרט "הפתעה בשנגחאי", שם היא שוב, הייתה לבושה בהשראת מרילין מונרו בדומה לקליפ. בקליפ ניתן לראותה כשהאיפור שלה חיוור ועדין, שערה הארוך נצבע בצבע בלונדיני וזהוב, ובגדיה היו מכנסיים שעליהם פרחים פשוטים משנות השלושים. בראיון למבקר המוזיקה סטיבן הולדן מהניו יורק טיימס, היא אמרה על המראה החדש שלה כי:
"אחרי כמה בקריירת המוזיקה שלי, נמאס לי ללבוש טונות של תכשיטים - רציתי להתנקות, רציתי להיראות רגילה, זה גורם לי להרגיש טוב, והתבגרתי, הערצתי את סוג האישה הזוהרת והיפה - מבריג'יט בארדו לגרייס קלי - שכבר לא נמצאות בסביבה כיום. אני חושבת שהגיע הזמן שהזוהר הזה יחזור. במוזיקת פופ, בדרך כלל, לאנשים יש מראה אחד, יש לי מזל שלי יש יותר. "
על הפקת הקליפ היו אחראים דוד ניילור ושרון אורק. הקליפ מכיל בתוכו קטעים מתוך הסרט "הפתעה בשנגחאי".
שריגים (אמנות)

שריגים הוא דגם עיטורי של צמחי קוציץ או גפן. הדימוי הופיע לראשונה כמוטיב פגאני באמנות של האימפריה הרומית, אך קיבל משמעות נוצרית באמנות ימי הביניים.
לפי נורית כנען-קדר יש הבדל בין דגם שריגים של צמחי קוציץ, המזוהה לפיה עם מבני שלטון ומלוכה, לבין שריגי גפן המזוהים עם הכנסייה. הדגם יכול להופיע כדגם מופשט של השריגים או כשילוב בין השריגים לבין דמויות נוספות כגון חיות, דמויות אנוש וכו'.

כדוגמה למשמעות הנוצרית של המילה, מדברי ישו: 
"אנכי הוא הגפן ואתם השריגים העמד בי ואני בו הוא יעשה-פרי לרב כי בלעדי לא תוכלון עשות דבר"
— הבשורה על פי יוחנן, ט"ו, 5
פאקל וורונז'

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
המועדון נוסד ב-1947 בחסות מפעל התעופה של וורונז' ואגודת הספורט קריליה סובייטוב. ב-1959 הקבוצה הפכה לחלק מאגודת הספורט "טרוד" (עמל) ושמה שונה למועדון טרוד וורונז'. ב-1976 שמה שונה לשמה הנוכחי.
הישג השיא של הקבוצה בליגת העל הרוסית בכדורגל הוא מקום 13 בעונת 2000. בגביע הרוסי הקבוצה העפילה לשלב רבע גמר בעונת 2011/2012 ושלב חצי גמר הגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1984.