google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ורג' סטפנופולוס

ביוגרפיה

סטפנופולוס נולד בפול ריבר, מסצ'וסטס, לניקי לבית גלוריה ורוברט ג'ורג' סטפנופולוס. הוריו הם מהגרים ממוצא יווני. אביו הוא כומר יווני-אותודוקסי בניו יורק. אימו עבדה במקום דתי יווני-אורתודוקסי גם כן. ג'ורג' הצעיר הלך אחר אמונת הוריו ואף שקל להיות כומר בעצמו. בילדותו עבר להתגורר בקליבלנד, אוהיו. בשנת 1982 קיבל את התואר הראשון שלו במדע המדינה מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כאשר עבד למחייתו בתחנת הרדיו של האוניברסיטה.
אביו של סטפנופולוס תמיד רצה שבנו יהיה עורך דין, אם לא יהיה כומר. לאחר שהבטיח לאביו כי ילמד משפטים בעתיד, החל לעבוד כעוזר לחבר בית הנבחרים, נציג אוהיו מהמפלגה הדמוקרטית, בוושינגטון הבירה. לאחר שזכה במלגת רודז היוקרתית, למד לתואר שני בתאולוגיה באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. ב-1988 עבד סטפנופולוס למען המועמד לנשיאות של המפלגה הדמוקרטית, מייקל דוקאקיס. הוא ציין כי אחד הגורמים העיקריים שמשכו אותו לעבוד בקמפיין זה היה שדוקאקיס, כמוהו, הוא יווני-אמריקאי בעל עמדות ליברליות ממסצ'וסטס. לאחר מכן עבד עבור יושב ראש בית הנבחרים הדמוקרטי, דיק ג'פרדט, עד שעבר לעבוד בקמפיין של המועמד הדמוקרטי לנשיאות ב-1992, ביל קלינטון.
סטפנופולוס לקח חלק מרכזי בקמפיין לנשיאות של ביל קלינטון. תפקידו בקמפיין מוצג בסרט הדוקומנטרי משנת 1993, "The War Room". בתחילת כהונת ממשלו של קלינטון, שימש סטפנופולוס דה פאקטו דובר הבית הלבן, על אף שדידי מיירס כיהנה בתפקיד באופן רשמי. לאחר מכן שימש כיועץ בכיר למדיניות ולאסטרטגיה. לאחר בחירתו המחודשת של הנשיא קלינטון, עזב סטפנופולוס את תפקידו בבית הלבן. בשנת 1999 הוציא לאור ספר פרי עטו, הנקרא "All Too Human: A Political Education", ובו הוא תיאר את חוויותיו בעבודתו בבית הלבן. הספר זכה לשבחים והוצב במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
לאחר שעזב את הבית הלבן לקראת סיום הקדנציה הראשונה של הנשיא קלינטון, החל לשמש כאנליסט פוליטי עבור רשת ABC ושימש ככתב עבור מספר תוכניות של הרשת. ב-2002 החל להנחות את התוכנית "This Week", וקודם לתפקיד "הכתב הבכיר ביותר של וושינגטון" ב-2005. במהלך הבחירות לנשיאות של שנת 2008, הנחה במשותף סטפנופולוס את העימות ביו שני המועמדים הדמוקרטים, אז חברים בסנאט, הילרי קלינטון וברק אובמה. ב-2009 החל להנחות את התוכנית "בוקר טוב אמריקה". בינואר 2012 הנחה אחד מן העימותים בין המועמדים הרפובליקנים לנשיאות, מיט רומני, רון פול וריק סנטורום. לאחר פרישתה של דיאן סויר מהנחיית חדשות עולמיות ברשת, הפך סטפנופולוס למנחה החדשות הבכיר ביותר של רשת ABC ב-2014.
סטפנופולוס נשוי לשחקנית אלכסנדרה ונטוורת', מאז 2001. לזוג שתי בנות. המשפחה מתגוררת במנהטן.
אדריכלות מצרים העתיקה

התרבות המצרית היא אחת הקדומות בעולם אשר החלה להתפתח כבר לפני כעשרת אלפים שנה לאורך הנילוס. האדריכלות המצרית העתיקה התפתחה עם תרבות זו וחלק גדול מבנייניה ניצבים עד היום במצרים והם מהעתיקים והמפורסמים ביותר בעולם. גילם של חלק מהמבנים אשר עומדים עד היום הוא עד כ-5,000 שנה.
מקצוע האדריכלות התחיל במצרים העתיקה ולמעשה נהוג להחשיב את אמחותפ, האדריכל המצרי, כאדריכל הראשון בעולם.

בניית הפירמידות

שיטות הבניה של הפירמידות החלו בשיטת "ניסוי וטעייה", ומאוחר יותר התפתחו בהתאם ליכולות הכלכליות ומשאבי הטבע שעמדו לטובת בוני הפירמידות בתקופה בת 2,000 השנים שבה נבנו מבנים אלו במצרים. בניגוד לדעה הרווחת, הפירמידות במצרים לא נבנו על ידי העבדים היהודים ולמעשה לא נבנו על ידי עבדים כלל. ככל הנראה, בוני הפירמידות היו פועלים בשכר.
עם תחילת בנייתן של הפירמידות, בתקופת השושלת השלישית והרביעית, נבנו הפירמידות במלואן מאבן. סלע הגרניט שימש כחומר הבנייה העיקרי לגוף הפירמידה, והושט במיוחד לצורך זה במורד הנילוס על-גבי דוברות מיוחדות. הציפוי והגימור החיצוני של הפירמידה סותת בעיקר מאבן גיר בוהקת. הפירמידות הראשונות נבנו כשגושי הסלע מונחים בנטייה קלה לעבר פנים המבנה, אולם עד מהרה הסתבר כי צורה זו גורמת למבנה להיות לא יציב דיו ובעקבות כך שונתה שיטת הבניה להנחה אופקית של שכבות סלע זו על גבי זו.
במהלך תקופת השושלת החמישית, קטנו ממדי הפירמידות במידה משמעותית, ואיכות הבניה שלהן פחתה גם היא, וזאת עקב השימוש בסלעי גיר רכים כאבני היסוד לפירמידה, במקום הגרניט הקשה אך היקרה. בתקופה זו נוסה לראשונה השימוש בחלוקי אבן וחצץ כחומר מילוי בין קוביות האבן הגדולות, דבר שהוזיל והחיש את בניית המבנה.
בתקופת הממלכה התיכונה שונתה שיטת הבנייה פעם נוספת. בתקופה זו נבנו מרבית הפירמידות כלא יותר מערמות בוץ גדולות, אשר צופו בלוחות אבני גיר מלוטשים. בחלק מהמקרים ניצלו הבונים גבעות טבעיות כבסיס לפירמידה, שיטה שהביאה לחיסכון גדול בכמות החומר הנדרש להקמת המבנה ובתסבוכות הקשורות בשינוע חומר זה לאתר הבניה.
באופן פרדוקסלי משהו, החומרים אשר שימשו בבניית הפירמידות העתיקות ביותר, הבטיחו את המשך שימורן לאורך זמן ארוך יותר משל אלו אשר נבנו בתקופות המאוחרות.
מאסטר-קומנדנט

מאסטֶר-קוֹמָנְדָנְט (מאנגלית: master commandant), או חוֹבֵל-מפקד, הייתה דרגה קצונה בצי של ארצות הברית בשנותיו הראשונות. היא ניצבה בסולם הדרגות בין לוטננט לקפטן. בעלי דרגה זו פיקדו בדרך כלל על אוניות מלחמה שהיו קטנות מכדי שיצדיקו את מסירתן לידי קפטן, כמו סְלוּפ או בְּרִיג. ב-1838 קוצר השם לקומנדר (מאנגלית: Commander).

היסטוריה

בימיו הראשונים של הצי האמריקני היו נהוגות שלוש "דרגות" לקצינים שפיקדו על אוניות מלחמה: קפטן (captain), מאסטר-קומנדנט ולוטננט-מפקד (lieutenant, commanding), שלא הייתה דרגה של ממש אלא תוארו של לוטננט מן השורה המפקד על כלי שיט. סולם דרגות זה מוסיף להתקיים, בשינויים קלים, גם בצי האמריקני של ימינו: קפטן, קומנדר ולוטננט-קומנדר.
דרגת מאסטר-קומנדנט הקבילה לדרגת "מאסטר אֶנד קומנדר" (master and commander) של הצי המלכותי הבריטי, שקוצרה ב-1794 ל"קומנדר". כאשר פנו אל מאסטר-קומנדנט בעת פיקודו על אונייה קראו לו "קפטן".
גיבור הצי האמריקני סטיבן דיקייטר ידוע כמי שלא נשא מעולם דרגת מאסטר-קומנדנט. לאחר הפשיטה הנועזת על הפריגטה "פילדלפיה" בנמל טריפולי ב-1804, שב לאמריקה כגיבור לאומי וקודם ישירות מלוטננט לקפטן.
מאסטר-קומנדנט מפורסם אחר הוא ריצ'רד סאמרז, שפיקד על ספינת ההבערה "אינטרפיד" בעת ההתקפה על הקורסארים הברברים בנמל טריפולי ב-1804.
קונדינמרקה

מקור השם

השם הוא עיוות שנוצר בתקופת האימפריה הספרדית של שמו המקורי של האזור בתקופה הפרה-קולומביאנית. במקור האזור נקרא "קונטור מרקה" (Kuntur marqa), שמשמעותו היא "קן הקונדור" בשפת צ'יבצ'ה ששימשה את בני המואיסקה המקומיים.

היסטוריה

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 היא חולקה למחוזות, ומחוז קונדינמרקה כלל את שטחי קולומביה העתידית. המחוז עצמו חולק לפרובינציות, שאחת מהן הייתה פרובינציית בוגוטה שכללה שטחים דומים לשטחי מחוז קונדינמרקה העתידי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה; פרובינציית בוגוטה המשיכה להתקיים, אך עד שהרפובליקה הפכה לפדרציה ננגסו ממנה לאורך השנים שטחים רבים.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קונדינמרקה, שכללה שטחים נרחבים במרכז ובמזרח הרפובליקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית ונוצר מחוז קונדינמרקה. המחוז חפף לשטחי המדינה שקדמה לו, אך לאורך השנים פוצלו ממנו שטחים שבהם הוקמו מחוזות מטה וויצ'דה.
בוגוטה הייתה חלק מהמחוז עד שב-1954, בתקופת ממשלו של הנשיא גוסטבו רוחאס פיניה, סופחו אליה כמה רשויות מקומיות והיא קיבלה מעמד נפרד של "מחוז מיוחד". בחוקת קולומביה מ-1991 שונה המעמד שלה למעמד של "מחוז הבירה".

כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על כרייה של פחם ומלח בישול וכן על חקלאות, הכוללת גידול קפה, תירס, קנה סוכר, תפוח אדמה, שעורה, חיטה, מניהוט, כותנה, אורז, שעועית ופירות שונים, ועל חליבה. בנוסף יש תעשייה ענפה למדי באזור המטרופולין של בוגוטה, שם נמצאים חלקים משמעותיים מהאוכלוסייה המחוזית.
עוזי פרס

תולדות חייו

עוזי פרס נולד בשווייץ וגדל בתל אביב. אביו, גרשון "גיגי" פרס (אחיו של נשיא המדינה לימים שמעון פרס), היה קבלן בניין שבנה בתים רבי קומות בתל אביב ומחוצה לה, אמו, כרמלה פרס, הייתה ספורטאית ומדריכה לחינוך גופני.
פרס שירת כקצין קשר בצה"ל ולאחר שחרורו מהצבא נסע לטיול בעולם.
ב-1973 חזר לישראל, לחם במלחמת יום כיפור והחל ללמוד קולנוע באוניברסיטת תל אביב. לאחר שנת לימודים עבר להתגורר בצרפת וסיים את לימודי הקולנוע בסורבון.

תחילת דרכו

בתחילת דרכו עבד פרס כעורך בסרטיו של במאי הסרטים הדקומנטריים פרדריק רוסיף, והנהיג את קבוצת קי"ץ (קולנוע ישראלי צעיר) של במאים ישראלים שקראו לעידוד סרטי איכות על חשבון הקולנוע המסחרי.

כקולנוען

פרס כתב וביים את כל סרטיו, בהם הסרט "דומה לא דומה" (1979) "Pareil Pas Pareil", והסרטים "אהבה ראשונה" (1982) עם גילה אלמגור ו"אהבה ללא רחמים" (1983) עם אלברט כהן ואושיק לוי אותם הפיקה אחותו הבמאית רותי פרס. 
לעומת סרטיו הישראלים שלא זכו להצלחה, זכו סרטיו הצרפתיים להצלחה ביקורתית ומסחרית: 
סרטו "דומה לא דומה" זכה לשבחי הביקורת ושני סרטים - "Ombre d'un jeu, L" ,"Artiste, L" היו מועמדים בפרס בפסטיבל קאן.
בשנת 1985 החל לעסוק בנדל"ן בצרפת.

מותו

בשנת 1992 נהרג פרס בהתרסקות מטוס מעל הרי ההימלאיה, דודו שמעון פרס ודודתו סוניה השתתפו באזכרה לזכרו בסינמטק תל אביב ושמעון פרס הספיד אותו. השאיר אחריו אישה ושלושה ילדים. 
בשנת 2012 נקרא בסינמטק תל אביב אולם על שמו.
דגל בחצי התורן

דגל בחצי התורן הוא מושג המתאר את הנפתו של דגל באמצע התורן (אם כי מקובל כל מיקום בין חצי התורן לשני שלישים של הגובה). הנפת דגל בחצי התורן משמשת במדינות רבות כביטוי לאבל, כבוד או מצוקה.
המסורת של הנפת הדגל בחצי התורן החלה לפני מאות שנים על מנת לאפשר את הנפתו של הדגל הסמלי הבלתי נראה של המוות בראש התורן מעל הדגל המונף ובכך להכיר בנוכחותו הבולטת ובכוחו של המוות. במדינות מסוימות, לדוגמה, בממלכה המאוחדת, במיוחד בהקשרים צבאיים, "דגל בחצי התורן" מונף בדיוק רוחבו של דגל אחד למטה על התורן, אך לא למטה מכך, ובכך לפנות מקום לדגל המוות. זה היה האטיקט המקורי. אולם כאשר דגל גדול מונף על תורן קצר (בייחוד על גגות בניינים ציבוריים), מנהג הנפת הדגל בחצי התורן כלשונו הפך למנהג נפוץ, והדגל מונף בחצי התורן ברחבי העולם (למעט הממלכה המאוחדת) ללא קשר לגודלו של הדגל או לגובהו של התורן.
כאשר מניפים דגל על מנת להציגו בחצי התורן, יש להניפו בתחילה עד לראש התורן ולאחר מכן להורידו לחצי התורן. כמו כן, כאשר הדגל מורד מן התורן בסופו של היום יש להניפו תחילה לראש התורן ולאחר מכן להורידו.
הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת, אשר משמש את ריבון הממלכה המאוחדת, להבדיל מדגל הממלכה המאוחדת אשר משמש את המדינה, אינו מורכן לעולם לחצי התורן, אפילו לאות אבל על מותו של הריבון, משום שאף על פי שהריבון מת, תמיד יהיה מי שימלוך תחתיו, לפי העיקרון של "המלך מת, יחי המלך!". גם דגל ערב הסעודית אינו מורכן לחצי התורן, אך מסיבה אחרת – הוא נושא את השהאדה, הכרזת האמונה האסלאמית, ולכן הרכנתו עלולה להיחשב לכפירה.
במדינת ישראל דגל המדינה מורד לחצי התורן על פי חוק ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, וביום הזיכרון ליצחק רבין. כמו כן מורד הדגל גם ביום לוויות אישים לשעבר כגון: נשיא המדינה, ראש ממשלה או יושב ראש הכנסת.
סולם רוסי-פורל

סולם רוסי-פורל הוא סולם סייסמי המודד את עצימותה של רעידת אדמה באמצעות השפעתה על תחושתם של בני אדם ועל מבנים.

פיתוח

הסולם פותח בשנת 1873 על ידי הסייסמולוג האיטלקי מיקלה דה רוסי (Michele Stefano Conte de Rossi,‏ 1834–1889), ופיתוח מקביל נעשה בעזרתו של הלימנולוג השווייצרי פרנסואה אלפונס פורל (François-Alphonse Forel,‏ 1841–1912). הסולם – שנקרא על שם שני מפתחיו – הוצג בשנת 1886.
בסולם זה – שהניח את היסוד לסולמות העצימות שפותחו אחריו – נעשה שימוש עד לפיתוחו של סולם מרקאלי.
סלבאך

קורות חיים

סלבאך היה בנו של פרכאר פוטה, ומלך בקנל לואירן החל משנת 698. שליטתו בדאל ריאטה החלה רק בשנות מלכותו האחרונות, קודם לפרישתו בשנת 723.
לסלבאך היו שני בנים דונגל ופרדראך.
סלבאך מוזכר לראשונה לאחר מותו של פיאנאמייל בשנת 700 וככל הנראה הדיח את אחיו איינבכלאך בשנת 698. בשנת 701 הרס סלבאך את טירת דאנלוי אולם לא ברור האם הדבר אירע במהלך המלחמה נגד איינבכלאך. דברי ימי התקופה מתעדים מספר קרבות ובהם תבוסה ב"גלן למנאה" בשנת 704 וניצחון על הבריטנים ב"לורג אכלט" בשנת 711 ובשנית במקום המכונה "מיניואירק" בשנת 717 - סלבאך עצמו אינו מוזכר בקרבות אלה אולם ככל הנראה היה מעורב. בשנת 712 מצוין כי סלבאך צר על דונאוורטי שבמסוך לקינטרייר.
בספטמבר 719 לחם סלבאך נגד אחיו איינבכלאך בפינגלן (כנראה בסמוך ללוך פיין) - בקרב זה נהרג אייבכלאך. חודש לאחר מכן לחם סלבאך בקנל נגבריין (שבט גבריין) שבראשם מלכם דונכאד בק (ככל הנראה מלך קינטייר). קרב זה נערך בחוף ארד נסבי וכלל ככל הנראה גם קרב ימי. סלבאך הובס בקרב, אולם דונכאד בק נהרג בשנת 721 וסלבאך נותר מלך דאל ריאטה הבלתי מעורער.
בשנת 723 ויתר סלבאך על כיסאו ופרש למנזר. לאחריו, ככל הנראה, עלה לשלטון בנו דונגל מק סלבאך - אולם זה הובס בשנת 726 על ידי אאוכייד מק אכדאך - ובשנת 727 יצבא סלבאך ללחום כנגדו.
סלבאך נפטר בשנת 730.
זאב וינשל

קורות חיים

וינשל נולד בגרודנו שבתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום בלארוס) לסיציליה (לבית אברהם קצנלבויגן) ושאול וינשל, בוגר בית המדרש לרבנים בווילנה, מורה, מזכיר מערכת העיתון "וסחוד" ורב מטעם הממשלה בטיפליס. וינשל התחנך במינסק והיה חבר באגודת חובבי ציון בעיר. הוא החל בלימודי מדעי הטבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ועבר ללמוד באקדמיה צבאית רפואית, דבר שהיה נדיר למדי ליהודים בתקופה ההיא. בשנת 1888 קיבל תואר דוקטור לרפואה וב-1890 התקבל לעבודה כרופא בבית החולים לפועלים בסנקט פטרבורג. ב-1891 נשא את קרולינה לבית לנדאו, דודתו של לב לנדאו חתן פרס נובל לפיזיקה.
בשל בעיות בריאות שוחרר משירות צבאי ונשלח לקווקז לשמש כרופא ממשלתי. במסגרת עבודתו התמחה בבקטריולוגיה של טיפוס הבהרות, במחלות ובמגפות אחרות. בעקבות התפרצות מגפת הכולרה עבד מ-1902 בבאקו כבקטריולוג ורופא, ואחר כך ניהל יחד עם אשתו בית הסגר הימי בזיק(Zığ, Baku) ואת בית-החולים למחלות מידבקות שלידו. במקביל שימש מזכיר הסתדרות הרופאים בעיר. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין רפואה.

עבודתו העיתונאית

וינשל כתב בעיתונים מקצועיים ובעיתונים כלליים (בכללם "פראבדה") וציוניים ברוסית.
בין השנים 1917–1920 ערך את עיתונם של ציוני קווקז "Еврейский кавказский вестник" ("המבשר ליהודי קווקז").

פעילותו הציונית

בבאקו היה פעיל בוועד הציוני ושימש גם כיושב-ראשו. ככזה היה הנציג בקונגרסים ציוניים שונים (בשמיני, בעשירי ובאחד-עשר).
ב-1909 ביקר עם בניו בארץ ישראל. ב-1917 נבחר לסגן יו"ר הוועידה הציונית הקוקאזית וכחבר מועצת עיריית באקו.
ביולי 1922 עלה ארצה, עבד כרופא ברחובות מיולי 1923 עד סיום חוזהו ביולי 1924, כרופא סניטרי עירוני בתל אביב עד אפריל 1926, ולבסוף התיישב בחיפה ופתח קליניקה ברחוב הרצל.

פעילותו הציבורית

עם בואו לארץ היה חבר הוועד המרכזי של הסתדרות הרופאים, ובתחילת 1928 מונה ליו"ר סניפהּ בחיפה, תפקיד אותו אייש עד לשנת 1935 עת הוחלף על ידי ד"ר יצחק איצקוביטש. וינשל היה חבר באגודת לינת הצדק, שפעלה לטובת חולים עניים והקימה את "בית דינה" על שטח שנמסר לה בחכירה (במחיר נמוך מאוד) על ידי חברתו של אבא זיו.
גולת הכותרת של פעילותו הציבורית הייתה הקמתו של "תימנעה" (ברחוב חורב 7 באחוזה) בקיץ 1930. היה זה מוסד שהוקם במסגרת הסניף החיפאי של "הליגה למלחמה בשחפת" לילדים שחלו בשחפת או שמישהו ממשפחתם חלה בה. הליגה נוסדה מיסודו של ועד הבריאות שליד ההנהלה הציונית ובראשה עמד ד"ר אביגדור מנדלברג. שמו של המוסד הוא תרגום של המילה Preventorium – מוסדות שהיו נפוצים בתחילת המאה ה-20 (אחד הראשונים שבהם הוקם על ידי נתן שטראוס בניו ג'רזי). בפתיחת בית החולים היו בו כעשר מיטות אך עם השנים גדל מספרן והגיע ל-50 ב-1952.

פעילות משפחתו

בניו המשיכו את דרכו הציבורית ועבודתו העיתונאית.
אברהם היה עורך דין בחיפה ובמקביל הוציא לאור וערך את "הצפון", מקומון שדגל בהשקפות התנועה הרוויזיוניסטית. מאוחר יותר נבחר להיות סגן ראש עיריית חיפה.

בנו יעקב היה רופא בתל אביב, הוציא לאור עיתון בנושאי רפואה ובביתו החלה לפעול קופת חולים לאומית.

אליעזר בנו היה ממהנדסי חברת החשמל והקים ב-1928 את לשכת ה"כ"ח" (ה"28") בארץ, שמטרתה הייתה הכרה ממלכתית בחיים הצבוריים של הציבור הרוויזיוניסטי.

בתו רות, ממייסדות הקורפורציה הציונית "שולמית", התחתנה עם עורך דין חיים גלובצקי שהתגייס לצבא הטורקי ויותר מאוחר עבד עם אחיה, אברהם. שניהם היו פעילים בתנועת החרות.
גרנאש

גרנאש (בספרדית: Granacha, בקטלונית: Garnatxa) הוא אחד מענבי היין האדומים הנפוצים בעולם. הזן מאופיין בהבשלה מאוחרת יחסית, שהופכת אותו למתאימה לאקלים חם ויבש, כגון זה המצוי בספרד ובדרום צרפת. יינות גרנאש יהיו לרוב רכים, ובעלי אופי של תיבול ושל גרגרי-יער, ותכולת אלכוהול גבוהה יחסית. בדומה לזנים אחרים: לקבלת יינות איכות מזן זה יש צורך בבקרה על היבולים, שכן יבולים גדולים מדי עשויים להניב יינות עניים בטאנין וללא חומציות מספקת. לעיתים קרובות משמש הגרנאש כחלק מממסך ביחד עם זנים אחרים כגון סירה, קריניאן וסינזאו. הגרנאש הוא זן דומיננטי ברוב יינות עמק הרון שבצרפת, שם הוא מרכיב לרוב מעל 80% מהממסך. באוסטרליה הזן משמש לעיתים קרובות בממסך המכונה GSM - על שם שלושת הזנים המרכיבים אותו: גרנאש, סירה ומורבדה. הגרנאש משמש גם לייצור יינות רוזה בצרפת ובספרד, כאשר המפורסם שבהם הוא הרוזה ממחוז טאוול (Tavel) שבקוט דו רון. מקור הזן הוא ככל הנראה באראגון שבספרד, אולם לפי תאוריה אחרת מקורו באי האיטלקי סרדיניה.

גרנאש בישראל

בדומה לקריניאן, גם לגרנאש היסטוריה בעייתית בישראל - ובשנות השבעים היה הגרנאש נפוץ ביינות רוזה פשוטים ופופולריים שקשרו בתודעה בין הזן לבין יינות נחותים. במאה העשרים ואחת החלו מספר יקבים בארץ להשתמש בזן ביינות איכות. בין היתר, יוצרו יינות גרנאש זניים על ידי יקב אבידן ויקב שורק, ויינות ממסך מסגנון GSM על ידי יקב שאטו גולן ויקב סוסון ים. יקב ויתקין, המתמחה בייצור יינות מזנים ים תיכוניים, מייצר יין לבן יבש זני מגרנאש לבן ויין רוזה מבוסס גרנאש נואר.
אורי חץ, יינן יקב שאטו גולן כתב שהגרנאש בישראל ביחס לזנים פופולריים אחרים מאופיין בגידול קל ונוח, ביבולים גבוהים (יחסית לזני איכות), בצבע אדום בהיר, בכמות חומצה נמוכה ובארומות שונות מזנים אחרים.
הוט וילס

הוט וילס (מאנגלית:Hot Wheels) הוא מותג של צעצועי מכוניות המיוצרים על ידי החברה האמריקאית מאטל. מדובר במותג הנמכר ביותר בתחומו בעולם.

היסטוריה

החברה הוקמה במאי 1968 על ידי הממציא האמריקאי אליוט האנדלר . הרעיון להוט וילס היה ליצור מכוניות מסוג "Hot Rod"  - כלומר שהן נתונות לשדרוגים חיצוניים ופנימיים ("Custom car" ), ולא בהכרח מתבססות על דגמים מן המציאות.
בהתחלה החברה התמקדה ברכבים אמריקאיים טיפוסיים לתקופה, כמו שברולט קמארו. בשנים הראשונות היה מאבק צמוד בין הוט וילס למאטצ'בוקס  החברה המתחרה שהציגה דגמים פשוטים יותר, על הבכורה בתחום.
שנות ה-70 היו טובות להוט וילס, כאשר החברה ייצרה מעל מאה דגמים חדשים, והשתדרגה בסלוגן חדש "Go With the Winner". החברה התחילה לייצר כלי רכב אירופאים, כדוגמת חיפושית.
בשנות ה-80 החליטו בחברה לשים דגש בנוסף למכוניות ההוט-רוד, בייצור של דגמי מכוניות משפחתיות : דודג' אומני 024, רנו פואגו ועוד. בשנת 1983 חברת הוט וילס חוותה משבר עם חברת ג'נרל מוטורס לאחר שבנתה דגם אב-טיפוס של שברולט קורבט, לפני מועד חשיפתו לשוק. חברת ג'נרל מוטורס כמעט וביטלה את חוזה הזיכיון עם חברת מאטל. בסופו של דבר, תוצאת המשבר הייתה חיובית, מאחר ששתי החברות הראו עלייה במכירות ביחס לשנים קודמות.
שנות ה-90 וה-2000 המשיכו את מגמת ההצלחה עם יציאתן של מאות דגמים חדשים, מסלולים, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו.

סדרות מיוחדות

Hot Wheels Classics - בשנות ה-2000 עקב דרישות מרובות, החלה החברה לייצר שוב דגמים אייקוניים של מכוניות שרירים אמריקאיות משנות ה-60 וה-70. בין השאר נכללו בסדרה דגמי פורד ת'אנדרבירד, שברולט מאליבו ו-פלימות' ברקודה.

בתרבות הפופולרית

חברת הוט-ווילס נותנת חסויות לנהגים המתחרים בתחרויות NASCAR ו-IndyCar Series . בנוסף, המכוניות של החברה מופיעות בכעשרות משחקי וידאו, בהם Rocket League, Need for Speed ו-Forza Horizon.
ג'ורג' צ'אפי

ביוגרפיה

צ'אפי נולד בברוקוויל, אונטריו בקנדה למשפחה ממוצא סקוטי. הוא למד בבית הספר בקינגסטון על ימת אונטריו. אף שלא מצא עניין בלימודים בבית הספר, הוא קרא ספרי הנדסה מהספרייה המקומית. צ'אפי עזב את בית הספר בגיל 13, ומכיוון שהוקסם מהנעשה במספנה של אביו הוא נעשה חניך מהנדס ימי במאי 1862. ב-1880 הוא כבר עשה שם לעצמו כמתכנן ספינות לשיט בימות הגדולות.
בזמן שביקר את אביו בקליפורניה באותה שנה הוא מצא עניין בצורת ההתיישבות וההשקיה בריברסייד. עד 1886 הקימו ויליאם וג'ורג' צ'אפי את מושבות ההשקיה (irrigation colonies) אטיוונדה, אונטריו ואפלנד, שהצליחו היטב, הודות לשימוש בכלים חדשניים כדוגמת מערכות הידרואלקטריות שהשתמשו בנהרות הרריים, חברות מים משותפות שמנעו ויכוחים על זכויות מים, וקולג' שנתרם על ידי משפחת צ'אפי. מערכת החשמל החדשנית שהקים באטיוונדה הובילה את עיריית לוס אנג'לס לשכור את שירותיו בתכנון מערכת תאורת הרחוב הראשונה של העיר. בסופו של דבר הוא הפך לנשיא ולמהנדס של חברת החשמל של לוס אנג'לס (Los Angeles Electric Company).
ב-1886 הוזמנו ויליאם וג'ורג' צ'אפי על ידי הממשלות הקולוניאליות של המדינות ויקטוריה ואוסטרליה הדרומית באוסטרליה להקים מיזמי השקיה. השניים הקימו כמה יישובים, תחילה את רנמרק באוסטרליה הדרומית ואחר כך את מילדורה בוויקטוריה. מיזמים אלו נכשלו כספית וג'ורג' צ'אפי שב לקליפורניה. ויליאם, לעומת זאת, נשאר במילדורה, שבסופו של דבר הפכה לסיפור הצלחה.
מאוחר יותר הצטרף צ'אפי לחברת הפיתוח של קליפורניה כמהנדס ראשי ותכנן את תעלת אלאמו שנועדה להוביל מים מנהר הקולורדו אל האזור שאז כונה מדבר קולורדו. על מנת על מנת לשכנע מתיישבים לעבור אל האזור המדברי הקימו צ'אפי ושותפים נוספים חברה נפרדת חברת הקרקע אימפריאל (Imperial Land Company) שהקימה יישובים באזור ושינתה את שם האזור לעמק אימפריאל ("עמק קיסרי"). צ'אפי ושותפיו האמינו כי השם החדש יבוא אנשים נוספים לדרום-מערב קליפורניה.
ב-1905 רכש צ'אפי את חוותו של ג'ון שפרד במאנזנר (Manzanar) השוכנת בעמק אוואנס (Owens Valley). צ'אפי חילק את החווה וחוות שכנות לשטחי משנה והקים את העיירה מאנזנר ב-1910. לצורך כך הקים צ'אפי את חברת שיפור עמק אוואנס (Owens Valley Improvement Company) שבנתה מערכת השקיה ושתלה אלפי עצי פרי. ב-1920 היו בעיירה יותר מעשרים וחמישה בתים, בית ספר ובו שני חדרים, בית עירייה, וחנות כללית. בערך באותו הזמן גדלו באזור עצי פרי על שטח של 20,000 דונם: עצי תפוח, אגס ואפרסק, יחד עם ענבים, שזיפים, תפוחי אדמה, תירס, אלפלפה וגינות ירק ופרחים גדולות.
ב-1912, עקר צ'אפי לויטייר (Whittier) בקליפורניה, והצטרף לבנו ג'ון, שם חי מספר שנים כשהוא מטפל באן, אשתו הנכה. מאוחר יותר פרש לסן דייגו. הוא מת באונטריו בקליפורניה ב-1 במרץ 1932 ונקבר בפארק ההנצחה בלוויו (Bellevue Memorial Park) באונטריו.
איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים

תושבים

אין כיום תושבי קבע באיים ואין במקום תושבים מקומיים. האיים משמשים כבסיס של הצי הימי של בריטניה ובמקום מתגוררים רק חיילים המשרתים בבסיס. מספרם עומד על עשרות בודדות, והם כולם אזרחים בריטים.

ג'ורג'יה הדרומית

האי והאיים הקטנים שסביבו נצפה לראשונה בשנת 1675 על ידי אנתוני דה לה רושה, ספן מלונדון שקרא לאיים בשם "איי פיפס" על שמו של סמיואל פיפס, שהיה מזכיר האדמירליות הבריטית באותם הימים. בשנת 1775 התגלה מחדש האי והאיים הקטנים שמסביבו על ידי ג'יימס קוק שקרא תחילה לאיים "תגלית חסרת משמעות לחלוטין" ומאוחר יותר קרא להם "איי ג'ורג'יה" על שמו של המלך ג'ורג' השלישי. 
באי המרכזי הוקמה תחנה ששימשה את ציידי הלווייתנים באזור. משם יצא ארנסט שקלטון למסעותיו באנטארקטיקה, ולשם הוא חזר, יחד עם חמישה ספנים, על מנת להזעיק עזרה ולהציל את שאר 22 אנשיו שנותרו על אי הפיל. הוא הגיע לחוף הדרומי של האי על גבי סירה קטנה לאחר מסע בן 1,300 קילומטר, וחצה את רכס ההרים במרכז האי על מנת להגיע לנמל.
ארנסט שקלטון קבור באי ג'ורג'יה הדרומית.
הנמל שהורחב משמש עד היום את הצי הבריטי.
ב-9 במאי 2018 הסתיים פרויקט רחב ממדים להשמדת האוכלוסייה הפולשת של חולדות ועכברים, שהגיעו לאי החל מן המאה ה-18 כנוסעים סמויים בספינות ציד הלוויתנים, וגרמו לנזק רב בקרב אוכלוסיית הציפורים המקומית. האי הוכרז כנקי ממכרסמים לאחר שהחל משנת 2016 לא נמצאו סימנים לנוכחות של מכרסמים. המבצע ארך 10 שנים ועלה כ-10 מיליון ליש"ט.

איי סנדוויץ' הדרומיים

שמונה מאיי דרום סנדוויץ' נתגלו בשנת 1775 בידי ג'יימס קוק שקרא להם "ארץ הסנדוויץ'" ("Sandwich Land") על שמו של ג'ון מונטגיו, הרוזן הרביעי מסנדוויץ'. המילה "דרומיים" נוספה מאוחר יותר כדי להבדילם מאיי סנדוויץ' המקוריים (כיום הוואי). שלושת האיים הצפוניים בקבוצת האיים נתגלו בשנת 1819 על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן.
בין השנים 1976 ל-1982 ישבו במקום כוחות צבא ארגנטינאים אשר לא גורשו מהמקום על ידי צבא בריטניה עד למלחמת פוקלנד שבה נכבשו האיים סופית וסופחו רשמית לשטח בריטניה.
אתיקה נורמטיבית

אתיקה נורמטיבית היא הענף של האתיקה השואף לגבש ולנסח את אמות המידה להתנהגות מוסרית. בניגוד לאתיקה תאורית, שחוקרת באופן אמפירי את העמדות המוסריות שבני-אדם מחזיקים בהן בפועל, אתיקה נורמטיבית שואפת להגיע לעמדות המוסריות שבהן ראוי להחזיק; כך לדוגמה, אתיקה תאורית תעסוק בשאלה מה אחוז בני האדם המאמינים כי רצח הוא אסור תמיד, בעוד אתיקה נורמטיבית תעסוק בשאלה אם נכון להחזיק בעמדה זו. יש להבחין אף בין אתיקה נורמטיבית לבין מטא-אתיקה. זו האחרונה אינה תרה אחר העובדות המוסריות, אלא שואלת מה הופך טענה מוסרית לעובדה על ידי עיסוק בפילוסופיה של השפה המוסרית ובמעמדן המטאפיזי של טענות מוסריות.
רוב תורות המוסר המסורתיות מתבססות על עקרונות הקובעים אם התנהגות היא נכונה או שאינה נכונה מבחינה מוסרית. תורות קלאסיות ברוח זו כוללות תועלתנות, תורת המוסר של קאנט וחלק מן הגרסאות של אמנה חברתית. תאוריות אלו הציע בעיקר את השימוש הגורף בעקרונות מוסריים כדי לפתור דילמות מוסריות.
סם קלאפלין

ביוגרפיה

קלאפלין נולד בעיר איפסוויץ' שבאנגליה.
בשנת 2010 הצטלם לצידם של איאן מקשיין ורופוס סוול למיני סדרה המבוססת על הרומן "עמודי תבל" ולמיני סדרה "Any Human Heart" בתור הדמות הצעירה של לוגאן מונסטיוארט.
ב-2011 התפרסם בחלק הרביעי של סדרת "שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתפקיד המיסיונר פיליפ סוויפט אותו מביאה אנג'ליקה (פנלופה קרוז) אל ספינת "נקמת המלכה אן" על מנת שירפא את אביה שחור הזקן (איאן מקשיין).
קלאפלין השתתף גם בסרט השני בסדרת סרטי "משחקי הרעב" - "משחקי הרעב - התלקחות" בתפקיד פיניק אודייר. הוא המשיך לשחק בסרט הבא בסדרה משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א', במשחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק ב' והוא גם השתתף גם בסרט שלגייה והצייד בתפקיד ויליאם, בנו של הדוכס.
ב-2014 שיחק בסרט "באהבה, רוזי" את הדמות הראשית אלכס לצידה של לילי קולינס.
ב-2016 השתתף בסרט "הצייד: מלחמת החורף", סרט המשך לסרט שלגייה והצייד מ-2012.
ב-2016 השתתף בסרט "ללכת בדרכך" (Me Before You) לצד אמיליה קלארק בתור וויל טריינר, אחת משתי הדמויות הראשיות.
בשנת 2017 שיחק בדרמה "שעתם היפה", לצדם של ג'מה ארטרטון וביל ניי. ב-2018 שיחק בסרט "נסחפים" וב-2019 בסרט "אימפריית השחיתות".בשנת 2019 השתתף בסדרה "כנופיית ברמינגהם" שבה שיחק בתפקיד של אוסוולד מוסלי,פוליטיקאי פאשיסט שהשקפותיו הפוליטיות תואמות את האידאולוגיה הנאצית.