google/wiki40b huggingface dataset:
בקרת גישה

אבטחה פיזית

בקרת גישה פיזית יכולה להתבצע במספר צורות. ראשית, בצורה ישירה, גדר היקפית שנועדה למנוע כניסה לא מבוקרת. בקרת גישה על ידי שומרים מאוישים, בקרת גישה באמצעות מחסום כניסה מסתובב. אפשר גם לבצע בקרת גישה בצורה עקיפה - למשל, על ידי בדיקה שלמשתמש או למי שמבקש כניסה יש כרטיס מתאים.
כאשר זה נדרש, אפשר לשלב בהתקנים הפיזיים מערכות אלקטרוניות ממוחשבות ולאכוף בקרת כניסה מתוחכמת יותר, הכוללת רישום אוטומטי של כל כניסה ויציאה, אכיפת אמצעי הזדהות "חזקים", או, דרישה לכמה שיטות הזדהות שונות כמו למשל צרוף של קוד מספרי וזיהוי ביומטרי.

טופולוגיות אפשריות

באתר או מתקן שיש בו ריבוי של כניסות אפשריות, אפשר לממש כמה וכמה טופולוגיות. אפשר שלכל כניסה יהיה מנגנון בקרת כניסה פשוט ובלתי תלוי באחרים. אפשר שכל הכניסות ידווחו למרכז בקרה ראשי שיכול גם לשלוח להם עדכונים. חלק מהחברות דוחפות לכיוון של תקשורת ב"פרוטוקול אינטרנט", IP ויש הרבה גישות שונות לארכיטקטורה הכוללת.

סיכוני אבטחה

הדרך הפשוטה לעקיפת בקרת גישה, היא כניסה "זריזה" בצמוד למישהו שנכנס לפניך, אם או בלי עזרתו של הנכנס ראשון. דרך התמודדות אפשרית עם תופעה זו היא על ידי יצירת "תא יחיד" כמו מה שממומש, למשל, במחסום דלת מסתובבת.
דרך נוספת לעקיפת בקרת גישה, היא על ידי חסימת היכולת של המחסום הפיזי להיסגר עד הסוף, "לשים רגל בדלת". במערכות מודרניות נוהג להתקין מערכת אזעקה המופעלת אם הדלת נשארת פתוחה יותר מזמן מוגדר מראש.
נושא שלישי המהווה סיכון הוא תפקוד המערכת בזמן אסונות טבע כמו שרפה או הצפה. המענה העיקרי לסוגיה זו הוא תכנון מראש ותרגול חרומים מסוגים שונים.
דרך פריצה נוספת היא פריצה בכוח על ידי עקירת משקוף הדלת.
פעמים רבות, ניתן לשבש את אמצעי ההזדהות - כמו למשל, לשכפל את המספר הסידורי של כרטיס כניסה מגנטי "להקפיץ" באחד את המספר הסידורי שלו ואז להיכנס "בצורה חוקית".
במערכות עם בקרה מרכזית ו"רשימות מורשי כניסה" - אפשר לבצע תקיפות סייבר שתכליתן להכניס לרשימת מורשי הכניסה את הפורץ המיועד וכדומה.
במערכות בקרת גישה הכוללות מנעול מכני לגיבוי, אפשר להיעזר בסוג של "מפתח מסטר" שעלול לאפשר כניסה לכל הדלתות, ללא צורך באמצעי הזדהות.
פונקציית מדרגות

פונקציית מדרגות היא פונקציה על המספרים הממשיים שניתן להציגה כצירוף ליניארי סופי של פונקציות מציינות של קטעים. בניסוח פחות פורמלי, פונקציית מדרגות היא פונקציה קבועה למקוטעין, על גבי מספר סופי של קטעים. הפונקציה קרויה פונקציית מדרגות משום שהגרף של הגרסה המונוטונית שלה נראה כמדרגות במבט מהצד.
אמנת ברן

אמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות, הידועה גם בקיצור כאמנת ברן, היא אמנה בינלאומית המגינה על זכויות יוצרים. האמנה נחתמה לראשונה בעיר ברן שבשווייץ ב-1886 ותוקנה מאז מספר פעמים. נכון לאוקטובר 2007, חתומות עליה 163 מדינות.

תוכן האמנה

כל אומה החתומה על אמנת ברן מחויבת להעניק למחברי יצירות בני אומות אחרות החתומות על האמנה, את אותה הגנה שחקיקת זכויות היוצרים שלה מספקת למחברים בני הלאום. בנוסף לכלל זה, מחייבת האמנה להעניק לאותם מחברים מספר זכויות מינימליות הקבועות באמנה, בלי תלות בחקיקה המקומית ובכללן: איסור על העתקה או תרגום של היצירה בלי רשות מחברה, איסור על העתקתה בלי רשותו מלבד לשימוש הוגן, איסור על שידור, הקרנה או הקראה פומבית של היצירה בלי מתן רשות, כמו גם על שינוי, עיבוד או סילוף שלה. בנוסף על כל אלה מקנה האמנה למחבר שתי זכויות "מוסריות": הזכות "לטעון לזכותו על היצירה" והזכות להתנגד לכל שימוש בה שיפגע בכבודו או בשמו.
האמנה כוללת בתוכה הקלות מסוימות למדינות מתפתחות, כמו גם אמצעי-נגד למאבק במדינות שאינן חתומות עליה: מחברים בני אומות אלה מאבדים את זכותם להגנה כלשהי במדינות האמנה, אם מדינתן הפרה זכות של מחבר אחד בן אומה חתומה.
ההגנה המוענקת למחברים תחת אמנת ברן עומדת לרשותם בלי לדרוש מהם כל רישום מוקדם ופורמלי של יצירותיהם. 
תוקפה של ההגנה על זכויות המחבר קבוע באמנה לחול לפחות חמישים שנה לאחר מותו. יוצאים מן הכלל הם צילומים, שלהם נקבעה הגנה של לפחות 25 שנה מיצירתם, וסרטים, שמוגנים לפחות 50 שנה מיום הקרנתם הראשונה (או 50 שנה מיצירתם, אם נגנזו ולא הוקרנו מעולם).
מדינות חברות יכולות בחוקיהן להגדיל את התקופה לעיל אך לא לגרוע ממנה. בכל מקרה לא יזכה מחבר, ממדינה החתומה על האמנה, להגנה ארוכה יותר בחו"ל מאשר בארצו, אלא לקצרה מבין השתיים ("כלל התקופה הקצרה", באנגלית: rule of the shorter term).

היסטוריה

קודם לאמנת ברן היו קיימים חוקים במספר ארצות, למשל בצרפת ובבריטניה, שהגנו מקומית על יוצרים בני הארץ. אולם שום דבר לא מנע מהוצאה לאור בצרפת להעתיק בלא רשות יצירה של מחבר בריטי - ולהפך. חשיבותה הגדולה של האמנה הייתה בהעלאת ההגנה על זכויות יוצרים מרמת המדינה הבודדת לרמה הבינלאומית.
יוזם האמנה היה הסופר הצרפתי ויקטור הוגו. היא התפתחה ושונתה פעמים רבות: בפריז ב-1896, בברלין ב-1908, בברן ב-1914 (אז הושלמה), ברומא ב-1928, בבריסל ב-1948, בסטוקהולם ב-1967, בפריז ב-1971 ולאחרונה ב-1979.
בישראל תקפה אמנת ברן משנת 1950 והיא אומצה כחלק מהדין הפנימי שלה בצו זכות-יוצרים (אמנת ברן), התשי"ג-1953.
ארצות הברית מאנה להצטרף לאמנה במשך שנים רבות והמשיכה להנהיג דרישה לרישום פורמלי של יצירות כתנאי להגנה על זכויות יוצרים. רק בשנת 1988 אימצה לבסוף את האמנה.
על מנת לפקח על יישום האמנה ולנהלה, הוקם ארגון מיוחד שישב בברן ועבר ב-1960 לז'נבה. ב-1967 הפך ארגון זה לארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO), שהסתנף ב-1974 לאומות המאוחדות.
קרלוס לישבואה

קריירה

לישבואה נולד בפראיה שבכף ורדה שהייתה נתונה לשליטת פורטוגל, לאב ממוצא יהודי פורטוגזי, ולאם ממוצא גרמני. גדל בנעוריו במושבה הפורטוגזית דאז מוזמביק שם החל לשחק כדורסל, ובשנת 1974 עבר לפורטוגל. עם בואו לפורטוגל שיחק בקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון. בשנים 1975 עד 1982 שיחק בקבוצת הבוגרים של המועדון איתו זכה בשלוש אליפויות ושני גביעי מדינה. בשנים 1982-1984 שיחק בקבוצת קואלוז סינטרה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בגביע המדינה, גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון. עונה לאחר מכן זכה עם הקבוצה באליפות המדינה, אליפות ראשונה של המועדון. לאחר מכן עבר לשחק עד לשנת 1996 בקבוצת בנפיקה ליסבון. בתקופה זו זכה בעשר אליפויות פורטוגל ובחמישה גביעי המדינה. בגיל 38 פרש ממשחק.
בין השנים 1977-1992 שיחק לישבואה  46 פעמים בשורות הנבחרת הלאומית של פורטוגל, אך לא הגיע איתה להישגים משמעותיים. כשחקן בנפיקה ליסבון שיחק עם הקבוצה בשנות ה-90 של המאה ה-20 במסגרת גביע אירופה לאלופות. כשחקן כדורסל היה זורק פעמים רבות מעבר לקשת השלוש.
לאחר פרישתו החל לשמש מאמן בקבוצות הכדורסל אסטוריל פאריה, בנפיקה ליסבון ואביירו באסקט. כמאמן זכה בארבע אליפויות ושלושה גביעים בשורות בנפיקה. לאחר מכן החל לשמש כמנהל מקצועי בשורות המועדון.
תמנון (רשת אופנה)

היסטוריה

הרשת החלה את דרכה כחנות קטנה שהוקמה בשנת 1993 ברחוב שלומציון המלכה בירושלים. מייסד החנות, ברוך ריינר,  משמש כמנכ"ל הרשת. 
החנות התרחבה בהמשך לסניפים נוספים: בשנת 2004 היא מנתה 32 סניפים ובשנת 2012 מנתה 64 סניפים. מחזור מכירות בשנת 2011 היה 190 מיליון שקלים. נכון לשנת 2017 מונה הרשת 80 סניפים והיא מעסיקה כ-1000 עובדים. ברשת נמכרים פריטי אופנת קז'ואל לנשים, גברים, נוער וילדים הנמכרים כולם בתוך כל סניף של הרשת, ללא קיומן של רשתות בת.
משרדי הנהלת הרשת ממוקמים בפארק התעשייה הר חוצבים בירושלים.
רבי יונתן בן הרכינס

גדלותו התורנית

תנא מתלמידי שמאי הזקן חי עד הדור השלישי של התנאים. הוא היה  אחיו של ר' דוסא בן הרכינס, שהגדירו "בכור שטן" ומפרש רש"י במקום "חריף ועומד על שמועתו". רבי דוסא הזהיר את רבי  יהושע, רבי עקיבא ורבי אלעזר בן עזריה שלא ידונו עמו בהלכות לפי שיכול הוא לקפחם בהלכות, שיש עמו ג' מאות תשובות.
על גדולתו אנו למדים מהסיפור הבא: מעשה שנכנסו זקנים אצל ר' דוסא בן הַרְכִּינָס לשאול אותו בדין צרת הבת. אמרו לו: אתה הוא שמתיר הצרות? שאל אותם רבי דוסא: מה שמעתם 'דוסא' או 'בן הרכינס'? אמרו לו 'בן הרכינס'. אמר להם: יונתן אחי הוא שהתיר, בכור שטן הוא, מתלמידי בית שמאי. היזהרו בו, שלוש מאות תשובות יש לו על צרת הבת שהיא מותרת. הלכו אצל רבי יונתן בן הרכינס. שלח ר' דוסא בן הרכינס לאחיו: היזהר, שחכמי ישראל נכנסין אצלך. נכנסו אצל ר' יונתן בן הרכינס וישבו לפניו, והיה מבאר להם והם לא מבינים, מבאר להם ולא מבינים. החלו החכמים להתנמנם. אמר להם: מה אתם מתנמנמים? החל להשליך עליהם אבנים. ויש אומרים שבשער אחד נכנסו אליו ובשלושה שערים ברחו מפניו. שלח ר' יונתן לאחיו: מה שלחת לי בני אדם שצריכים ללמוד ואמרת לי שהם חכמי ישראל? כך מסופר שמרוב חריפותו לא הבינו את הסבריו.

קברו

רבי יונתן בן הרכינס קבור הוא בהר הזיתים בצמוד לקברו של האמורא רבי יצחק בן אלישיב.
ביצת חופש

ביצת חופש היא ביצה המגיעה ממשקים שבהם תרנגולות מטילות, או לעיתים ברווזות, אינן חיות בכלובי סוללה אלא בסככות בהן יש לרוב גישה לחצר פתוחה.
שיטת גידול זו יעילה פחות מבחינה מסחרית, וכתוצאה מכך ביצי חופש יקרות מביצים רגילות, אך יש המעדיפים לשלם את המחיר הגבוה יותר מתוך העדפה מצפונית, במטרה לצמצם את סבלן של תרנגולות בתעשיית הביצים.
ארגונים למען רווחת בעלי חיים טוענים כי ביצי חופש מזינות יותר ובריאות יותר ומחקרים מסוימים אף מצביעים על שכיחות פחותה של מחלות מסוימות בתרנגולות בלולי חופש. עם זאת, נתונים אלה אינם מקובלים על כל החוקרים, שכמה מהם אף מצאו כי ביצי חופש מכילות רעלים בכמות גדולה יותר מאשר הביצים התעשייתיות.
פעולתם של ארגוני זכויות בעלי חיים וארגונים אחרים לקידום צריכת ביצי חופש מצליחה לעיתים. בשנת 2006 כ-30 אחוז מהביצים שנמכרו בבריטניה היו ביצי חופש, ו-3 אחוז היו אורגניות. באוסטרליה עומדת צריכת ביצי החופש על 4-5 אחוז ובישראל על פחות מאחוז מסך צריכת הביצים.
כבד אווז

כָּבֵד אַוָּז או פוּאָה גְרָא (מצרפתית Foie gras, "כבד שָמֵן"), הוא כבד של אווז או ברווז שהושמן על ידי פיטום, לרוב בכפייה. כבד מעין זה מהווה מעדן פופולרי במטבח הצרפתי. בעברית השתרש המונח "כבד אווז" כשם המאכל, אף שבפועל במקרים רבים מקורו בכבד ברווז.

שימושו במטבח

ייצור כבד אווז התחיל עוד באלף ה-3 לפנה"ס, במצרים העתיקה, בה פוטמו אווזים בתאנים למטרת הגדלת כבדם. הרומאים למדו את טכניקת ייצור כבד האווז מהמצרים והפיצו אותה ברחבי אירופה, וכיום המאכל מזוהה ביותר עם המטבח הצרפתי; צרפת היא היצרנית והצרכנית הגדולה ביותר של פואה גרא בעולם. כיום, רק מיעוטו של הפואה גרא המיוצר ונאכל בצרפת הוא מכבד אווז, ומרביתו מכבד ברווז, בעיקר ברווז המולארד המגודל במיוחד למטרה זו. כבד ברווז נחשב מעודן יותר, קטן יותר, ויקר יותר מכבד אווז. באופן כללי בשר הברווז מעודן מבשר אווז.
פואה גרא מוגש במספר אופנים שונים, כמנה קרה או חמה. כמנה קרה הוא מוגש בדרך כלל כממרח, ללא עיבוד מעבר לבישול או כפטה. בצרפת מקובל להגיש את הממרח עם טוסטים מלחם לבן או בריוש, חמאה, חרדל ופלפל שחור גרוס. בנוסף, ניתן להגישו כמנת פתיחה בפני עצמה, אז הוא מלווה לעיתים בריבת בצל. 
בהגשה כמנה חמה (אסקלופ) מוגש הפואה גרא בליווי פרוסות תפוח ורטבים על בסיס קלבדוס, ובמספר גרסאות נוספות המשלבות רוטב מתקתק ופירות.
משוואה

משוואה היא שוויון בין שני ביטויים שמופיע בו משתנה אחד או יותר. כמו בכל שוויון, שני הביטויים מופרדים באמצעות הסימן "=". 
פתרון של המשוואה הוא ערך של המשתנה שהצבתו נותנת למשוואה ערך אמת, כלומר לאחר ההצבה מתקיים השוויון בין שני אגפי המשוואה. אם כל הצבה נותנת ערך אמת, כמו בדוגמה , המשוואה היא זהות, ואז אין בהתרתה כל אתגר. במקרים אחרים יש למצוא פתרון כלשהו למשוואה, או את כל הפתרונות האפשריים. למשל, המשוואה  נכונה רק לשני ערכים של X, ופתרונותיה הם . במקרים מסוימים משתמשים בסימון מיוחד, סימן השקילות  , כדי לציין זהות ולהבדיל אותה ממשוואה רגילה.

מאפיינים

אם השוויון  אמיתי, אפשר להפעיל כל פונקציה על שני האגפים יחד, והשוויון ביניהם יישמר. בפרט, אפשר לחבר, לחסר, להכפיל ולחלק את אגפי השוויון בכל מספר, וכל פתרון של המשוואה המקורית יהיה פתרון גם של המשוואה החדשה. אם הפעולה הפיכה (כגון חיבור, שאפשר להפוך על ידי חיסור מתאים, או כפל במספר השונה מאפס), התהליך אינו מוסיף למשוואה פתרונות חדשים. אם הפעולה אינה הפיכה (פורמלית, אם מפעילים פונקציה שאינה חד-חד-ערכית), היא עלולה להוסיף פתרונות חדשים, ובכך היא מאבדת חלק מהמידע הטמון במשוואה המקורית. במקרה קיצוני, כגון כפל באפס, המשוואה הופכת לזהות, שהיא משוואה טריוויאלית.
רותה קופפר

ביוגרפיה

קופפר נולדה בירושלים. את רוב ילדותה עברה יחד עם משפחתה בארצות הברית, שם למדה בבית הספר היסודי. כילדה שהתה רבות באולפני אן-בי-סי בהם עבד אביה, ואהבה לצפות בטלוויזיה, דבר שלטענתה השפיע בהמשך חייה על כיוון הקריירה המקצועית שלה.
כאשר חזרה קופפר עם משפחתה לישראל למדה בבית הספר הגימנסיה העברית רחביה בירושלים.
במהלך שירותה בצה"ל הייתה קופפר קצינת ת"ש וח"ן (חיל נשים). השתחררה מצה"ל בדרגת סגן.
קופפר כתבה במשך שנים רבות בעיתונות בישראל ועבדה בכלי תקשורת גדולים: עיתון חדשות, ערוץ 2 בראשית דרכו, הייתה בעלת מדור טלוויזיה יומי במוסף גלריה בעיתון הארץ וכן עסקה בעבודות שונות נוספות בתחומי הכתיבה והעריכה, למשל בתרגום סרטים ועוד.
קופפר החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1985 בעיתון חדשות. כסטודנטית לתואר ראשון עבדה במשרה מלאה בדסק החוץ ולאחר מכן כעורכת בדסק החדשות, וערכה את מוסף הקומיקס.
בשנת 1987 החלה קופפר לעבוד באולפני הרצליה בתחום התרגום.
בשנת 1990 הצטרפה קופפר לצוות של ערוץ 2 הניסיוני והייתה מתרגמת ותחקירנית בשני מגזיני החדשות הטלוויזיוניים: "שבע וחצי בעולם" ו"שמונה בערב".
בשנת 1992 החלה לכתוב בעיתון הארץ.
בסך הכל כתבה קופפר ברשת שוקן במשך כ-26 שנים. לטענתה עזבה את העיתון בשל תחושת מיצוי. קופפר: "למה נשארתי שם כל כך הרבה שנים? קודם כל אהבתי את תחום הסיקור שלי מאוד. טלוויזיה הייתה קרובה ללבי מאז ומתמיד. סיפור האהבה איתה התחיל כבר מילדותי. כאשר התחלתי לכתוב על טלוויזיה ב"הארץ", המדיום עוד היה תחום שזילזלו בו, רחוק מהמעמד המכובד שרכש לעצמו (...) וגם לעבוד ב'גלריה' אהבתי. במשך שנים רבות הוא היה גן עדן בעיתונות, אי של שפיות ושל עבודה מעמיקה ויצירתית (...זה) היה מקום שגדלתי וצמחתי בו, התגאיתי בו, הוא היה לי לבית".
בשלהי העשור השני של המאה ה-21, קופפר עובדת כעיתונאית עצמאית. היא כותבת בליברל, בכלכליסט, במגזיני TheMarker ועוד.
קופפר מגישה תוכניות אירוח ופינות קבועות בתחום הטלוויזיה והקולנוע, מגישה פינה קבועה בנושא טלוויזיה ברדיו תל אביב. היא גם מגישה את ההסכת "המדריך" בתחנת הרדיו "כאן תרבות". הגישה פינה קבועה על טלוויזיה בתוכנית מועדון תרבות בכאן 11.
קופפר היא בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בספרות אנגלית, ולמדה לתואר שני בתורת הספרות. במסגרת לימודים אלו זכתה קופפר למלגות לימודים באוניברסיטת סלמנקה, ובאוניברסיטת מדריד.
קופפר מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה.
חלאס

ביוגרפיה

בשנת 2004 חלאס הוציאו את האלבום המקוצר הראשון שלהם, בשם "Ma Adesh Feeha" (בתרגום: נמאס לנו). האלבום הפך ללהיט במספר תחנות רדיו מקומיות ובמגזיני מוזיקה שונים.
עם השנים, הלהקה גיבשה סביבה מעריצים ממדינות שונות בעולם, שהתרחב עם יציאת הלהקה לסיבוב הופעות בספרד, איטליה ובוסניה והרצגובינה.
החל משנת 2012 החלה הלהקה להרחיב את השימוש בכלים ערביים מסורתיים, החליפה את הסולן שלה וצירפה ללהקה רקדן "סופי".
האלבום הבא של הלהקה, שלו קדם דמו באותו השם, ייקרא "Khalas – Arabic Rock Orchestra".
בשנת 2013 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות משותף עם להקת אורפנד לנד הישראלית, שנפתח בהופעה משותפת בתל אביב.
אלי כנעני

ביוגרפיה

כנעני סיים את התואר הראשון שלו בביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1969, ובשנת 1974 קיבל את תואר הדוקטור בביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת ברקלי אשר בקליפורניה.
בין השנים 1978 ל-1981 עבד במעבדה לביולוגיה מולקולרית של התא במכון הלאומי לסרטן בבת'סדה, מרילנד.
בשנת 1981 כנעני שב ארצה, והצטרף לסגל במכון ויצמן, שם החל להתמקד כמדען בכיר במחקרים רבים ובפטנטים שונים.
משנת 1991 כיהן כפרופסור, במשך 3 שנים, במכון לחקר הסרטן באוניברסיטת פילדלפיה (Thomas Jefferson University).
כנעני כתב עבור 3 כתבי עת מדעיים בינלאומיים, פרסומיו עסקו בנושאים המרכזיים כגנים, כרומוזומים וסרטן.
לכנעני אח (פרופ' דן (דני) כנעני), אחות ושני ילדים.

גליבק (Gleevec)

בשנת 1985 הצליח פרופסור אלי כנעני, יחד עם שותפו ד"ר רוברט גייל (Robert Peter Gale) למצוא ולבודד שני הגנים, אשר כאשר מתבצעת ביניהם החלפה בלתי תקינה של חומר גנטי בין הכרומוזומים, יגרמו להיווצרות חלבון מאוחה, המורכב מחלק אחד הכולל ברובו את אנזים ABL, שמפעיל חלבוני מטרה באמצעות זרחון, אשר האזור המווסת של האנזים, האחראי להפעלה בררנית שלו, ובכך שולט ביצירת החלבון, מוחלף בחלבון BCR, אשר גורם להפעלת האנזים באופן בלתי מבוקר. הפעילות הבלתי מבוקרת של האנזים גורמת לתאי דם מסוג מסוים להתפרצות סרטן מסוג לוקמיה מיילוגנית כרונית CML .
באמצעות שיטות שיבוט חדשות ופורצות דרך באותה העת, כנעני וקבוצת המחקר שלו הצליחו להציג את איחוי הגנים ותחזית של ההתפרצות.
על בסיס הממצאים, פיתחה חברת התרופות "נוברטיס", בהובלתו של פיטר דרוקר (Brian Druker), תרופה ובה מולקולה אשר מסוגלת לחסום את פעילות האנזים באופן בררני ויעיל ובכך, גורמת למות התאים הסרטניים אשר מייצרים אותו. בנוסף, ההשפעה של התרופה מונעת מהסרטן להתפתח אל השלב האקוטי מהשלב הכרוני, ובכך מונעת מהחולה להגיע אל השלב הקטלני של הסרטן.
בעקבות הממצא של כנעני, שהראה בצורה טובה ופורצת דרך את האופן שבו ניתן להילחם בסרטן, וכי הסרטן יכול להיווצר מאיחוי חלבונים, זוהה המנגנון בעשרות סוגים שונים של סרטן, בעיקר לוקמיות שונות, ובגידולים של רקמות רכות וסרטן הערמונית.
בשנת 1992, קיבלה התרופה את אישור ה-FDA - מינהל התרופות והמזון האמריקאי לטיפול בחולי CML.
התרופה "גליבק" (Imatinib), אשר נוצרה בעקבות הגילוי של כנעני, היא כעת התרופה הסטנדרטית לטיפול בחולי CML, ואף חולי סרטן מסוימים במערכת העיכול. מכיוון שהתרופה פותחה על-בסיס מחקריו, כנעני מכונה "הסבא של Gleevec".
תרופות דומות רבות מפותחות על בסיס ה"גליבק" ככיוון מרכזי בפרמקולוגיה המודרנית, כנגד תוצרי אירועים מולקולריים הרסניים אשר מובילים לסרטן מסוג מסוים.
מלאני בראון

ביוגרפיה

בראון נולדה בלידס, יורקשייר לאב מהאי הקריבי סנט קיטס ונוויס ולאם בריטית. את בית הוריה עזבה בגיל צעיר. בראון למדה אמנויות הבמה בתיכון בלידס לפני כניסתה לתעשיית הבידור בגיל 19.

קריירה

בראון התפרסמה כחלק מלהקת הבנות המצליחה "ספייס גירלז" באמצע שנות ה-90, בתור "מל בי" או "מלאני בי". כינויה בלהקה היה "סקארי ספייס". הספייס גירלז פעלו במסגרת חברת התקליטים Virgin, וזכו להצלחה מיד בצאת סינגל הבכורה שלהן "Wannabe", מתוך אלבומן הראשון "Spice" ‏(1996). גם אלבומן השני, "Spiceworld" ‏(1997), זכה לפופולריות רבה.
ב-1998 יצאה בראון לקריירת סולו והוציאה את הסינגל "I Want You Back", בשיתוף עם מיסי אליוט. השיר נכלל באלבום הסולו שלה "Hot", שיצא בשנת 2000 במסגרת חברת Virgin, חודש לפני צאת אלבומן השלישי של הספייס גירלז, "Forever". אלבומה השני, "L.A. State of Mind", יצא חמש שנים מאוחר יותר, ב-2005, במסגרת חברת תקליטים עצמאית קטנה. בראון הכריזה על קאמבק ב-2012 כאשר הוציאה את הסינגל "For Once in My Life", במסגרת חברת "EMI אוסטרליה".
במקביל לקריירה המוזיקלית, עסקה בראון משנת 2000 בהגשת מגוון תוכניות מוזיקה בטלוויזיה, בהן "Top of the Pops" של BBC. ב-2007 השתתפה בעונה החמישית של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים". בראון חזרה לטלוויזיה בשנים 2011–2012, כאשר הצטרפה לצוות השופטים של הגרסה האוסטרלית של "אקס פקטור", לצד רונאן קיטינג, גיא סבסטיאן ונטלי בסינגטאווית'. ב-2012 הנחתה למשך עונה אחת את הגרסה האוסטרלית של "רוקדים עם כוכבים". ב-2013 הצטרפה לצוות השופטים של תוכנית הכשרונות "America's Got Talent". בשנת 2014 הצטרפה לצוות השופטים של תוכנית השירה "The X Factor" בריטניה.
בראון היא גם שחקנית קולנוע ושיחקה בסרטים ספייסוורלד - הסרט ו"שומר מקום" לצידם של דווין מרטין וקלי רולנד וכמו כן מדבבת את פיורי בגרסה הבריטית של סרט האנימציה טינקרבל ואגדת לעולם לא

חיים אישיים

למלאני בראון 3 ילדות: הראשונה נולדה ב 1998 במהלך נישואיה של בראון לרקדן ההולנדי, ג'ימי גולסר. השנייה היא בתו של אדי מרפי שאף על פי שהכחיש שהוא האב, בדיקת דנא הוכיחה שהוא אכן האב. והשלישית היא ביתו של המפיק סטיפן בלפונטה שנולדה במהלך נישואיהם שנמשכו 10 שנים (2007 - 2017). בראון ביסקסואלית מוצהרת. ואף הוציאה 2 ספרי אוטוביוגרפיה.
בספרה האחרון "Brutally Honest" (בתרגום חופשי: כנה מאוד) חשפה על התמכרותה לסמים ב-2014.
מקוללה

מקוללה (בפורטוגזית: "Maculelê"), הוא ריקוד המשלב אמנות לחימה בו המשתתפים מנופפים במקלות עץ ומכים אותם זה בזה. מקורו מאזור באהיה שבברזיל והוא פותח על ידי עבדים אפריקאים. האטימולוגיה של השם מצביעה על שורשים אפריקאים משולבים. מקו משפות היורובה וללה מערבית שדיברו עבדים שמקורן ממדינות מוסלמיות באפריקה‏.

המקור

המקור של הריקוד/אמנות לחימה אינו ברור והדיון נסב סביב שלוש גרסאות. האחת טוענת כי המקוללה התפתח בשדות קנה הסוכר אשר רקדו על מנת להקל על סבלם מתנאי העבדות. הגרסה השנייה טוענת כי מקור המקוללה הוא בלחימה כאשר נלחמו העבדים באדוניהם. הגרסה השלישית טוענת למקור אמריקאי ילידי של הריקוד/אמנות לחימה והופך את המקוללה לאפרו-אינדיאני.‏ שהמקוללה התפתח משבט הקוקומביס.‏
הרוקדים סביב מעגל הרודה באופן מסורתי לבושים בחצאיות קש או דשא מיובש, ואוחזים בידיהם שני מקלות מעץ הביריבה. לפעמים משלבים אל תוך הריקוד מאצ'טות ואפילו אש.‏

מקצב

ריקוד המקוללה מורכב מקצב של ארבעה רבעים, כאשר בשלושה הראשונים הרוקד מבצע אחד מצעדי המקוללה או צעד מרשים משל עצמו, וברביעי שני הרוקדים מכים זה במקלות של זה (בשני המקלות או מקל יד ימין). במקביל, שאר הרוקדים שרים ומכים במקלות שלהם כאשר השירה מונחת על ידי אדם אחד.
במקוללה רוקדים לצלילי תוף גדול אשר מכונה "אטאבקי".
האלפים הברניים

גאוגרפיה

רכס האלפים הברניים הוא אחד מהרכסים החשובים ביותר בהרי האלפים, המתחיל בערוץ סן-מוריס (Saint-Maurice) דרך שפך הרון לאגם ז'נבה ועד מעבר גרימזל (Grimsel Pass).
אורכו של הרכס המרכזי הוא 100 קילומטר ממערב (הר הדאן דה מורסל) למזרח (ההרים זידלהורן מדרום וצ'ינגל מצפון), והפסגה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הפינסטרארהורן המתנשאת לגובה של 4,274 מטר ומהווה את קו פרשת המים בין קנטון ברן וקנטון ואלה. בנוסף היא מהווה קו פרשת המים בין נהר הריין ונהר הרון ובעצם בין הים הצפוני והים התיכון.
בנוסף ישנם מספר רכסים נמוכים יותר הנקראים גם "טרום האלפים" (Pre-Alps), המתחילים באזור אגם תון וממשיכים לכיוון הרכס המרכזי (רכס ניזן-אלבריסטהורן), בעוד אחרים (רכס גאנטריש-שאפברג-רושה דה ניי ועוד) ממשיכים במקביל לרכס המרכזי לכיוון אגם ז'נבה ונעלמים בהדרגה אל תוך השפלה השווייצרית.
מפגשו של הרכס עם עמק הרון יוצר הבדל גדול בין צדו הדרומי, בו מסתיימים ההרים בצוקים מרשימים מעל עמק הרון, לצדו הצפוני, שבו ההרים נכנסים אל החלק היפה ביותר בקנטון ברן (המכונה גם רמת ברן), ושולחים זרועות אל תוך הקנטונים הסמוכים, וו ופריבורג, ובהדרגה יורד גובה הפסגות עד שההרים נעלמים אל תוך השפלה השווייצרית או אל תוך האגמים תון וברייניץ ממזרח.

מחקר

בשונה מאזורים רבים אחרים בהרי האלפים שנחקרו בעיקר על ידי מדענים זרים, האלפים הברניים נחקרו על ידי מדענים מקומיים, ביניהם האחים מייר (Meyer) אראו (Aarau) ופרנץ יוזף (Franz Joseph) הוגי (Hugi). הם חקרו את ההרים הנוחים לגישה, ובנוסף, גם כבשו את רוב הפסגות הגבוהות באזור. בשנת 1841 חוקר ההרים השווייצרי לואי אגסי יחד עם מספר מדענים נוספים, הקימו תחנת מחקר זמנית על קרחון אונטראר, ומשם צפו על הקרחונים מסביב והוציאו מספר משלחות מחקר.
עדות נוספת למחקר השווייצרי באזור ניתן למצוא בפרסומים על עבודתם של דזור (Pierre Jean Édouard Desor) וגוטליב סטודר (Gottlieb Samuel Studer), שאף שחברי מועדון האלפים האנגלי קדמו להם בטיפוסים באזור, עדיין מצאו כר נרחב למחקר באזור, והיו בין היתר הראשונים שטיפסו על האלטשהורן והשרקהורן, וכן הראשונים לצלוח את מעברי היונגפראויוך והאייגריוך הנחשבים לקשים ביותר באלפים.
מחנה שטרסהוף

הרקע

ב-1944, בעיצומו של הגירוש המהיר של יהודי הונגריה אל מחנות ההשמדה, התקיים משא ומתן על העברת כסף וסחורות לגרמנים תמורת שחרור יהודים – העסקה שכונתה סחורה תמורת דם. במסגרתה הסכים אדולף אייכמן להתיר לקבוצה נבחרת של יהודים להגר אל מחוץ לשטחי הכיבוש הגרמני. כמחווה של רצון טוב הסכים גם "להקפיא" מספר משלוחי רכבות, שנוסעיהן היהודים היו אמורים להישלח לאושוויץ, ולהחזיקם באופן זמני במחנות עבודה.
בעת ניהול המשא ומתן, פנה ראש עיריית וינה, קרל בלשקה, שעירו סבלה ממחסור בידיים עובדות עקב גיוס הגברים למלחמה, אל "המשרד הראשי לביטחון הרייך" וביקש שישלחו אליו יהודים לעבודות כפייה. 'המשרד' נעתר לבקשה וביוני 1944 ניתנה הוראה להסיט ממסלולן המקורי לאושוויץ מספר רכבות משא עמוסות כל אחת בלמעלה מ-3000 יהודים לעבר מחנה שטרסהוף.

המחנה

מחנה שטרסהוף הוקם סמוך לעיירה אוסטרית קטנה באותו שם, השוכנת כ-20 ק"מ מזרחית לווינה.
עוד בתחילת מלחמת העולם השנייה הוכשר שטח המחנה והוקמו בו שורות צריפים בתוך מתחם מגודר היטב. המחנה והצריפים, שמשו כמקום משכנם של אסירי עבודה ושבויי מלחמה, אוקראינים ורוסים, במשך כל שנות הלחימה. מיקומו על צומת דרכים מרכזית, איפשר לאנשי האס אס לעשות בו שימוש מיידי עם בואם של "המשלוחים המוקפאים".

המיון

כ-21,000 איש הגיעו אל המחנה, רובם מגורשים, יהודי הונגריה. בהגיעם שהו בו מספר ימים ועברו מיון – הבריאים והכשירים לעבודה הועברו לפיקוח של מרכז מנהלי בווינה, בראשותו של הרמן קרומיי, ונשלחו לשמש ככוח עזר בעבודות בנייה, חקלאות, ניקיון ותחזוקה. המגורשים עבדו בחוות חקלאיות, בכפרים, במוסדות ציבור וברחובות וינה וערים אחרות במזרח אוסטריה. הם חיו בקרב בני העם האוסטרי, נתונים למרותם של אזרחים או פקידי ממשל, והתגוררו בקבוצות או כיחידים בתחומי המקום בו הועסקו.
רוב היהודים מ"מגורשי שטרסהוף" ניצלו ממוות בטוח ושרדו את המלחמה. רק מעטים, שלא עברו בהצלחה את המיון, נשלחו למחנות השמדה.
בין המגורשים היה גבוה במיוחד מספרן של משפחות גרעיניות שנותרו בחיים. בגלל אופיו של הגירוש ההמוני והמהיר מהונגריה, הועלו הורים עם ילדיהם אל הרכבות, בהמוניהם, הישר מנקודות איסוף ללא מיון מקדים. כך הגיעו לשטרסהוף משפחות בהרכב מלא או חסר. עובדה זו השפיעה גם על הקריטריונים למשלוח המגורשים לעבודות - אחד הקריטריונים שנקבעו היה כי משפחה בה לפחות מחצית מילדיה כשירים לעבודה, תישלח כולה לעבודות הכפייה.
מחנה שטרסהוף פעל עד סוף שנת 1944, עת הופצץ על ידי כוחות בנות הברית.
מארק קרלטון-סמית

ביוגרפיה

קרלטון-סמית, בנו של גנרל בריטי שהוצב במערב גרמניה, נולד בבילפלד והתחנך באיטון קולג'. הוא למד באוניברסיטת דורהאם ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. הוא  התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1982. קרלטון-סמית שובץ במשמר האירי ולקח חלק בלחימה בצפון אירלנד כמפקד מחלקה ופלוגה. לאחר מכן התנדב לשירות האוויר המיוחד ולחם במלחמת המפרץ ובבוסניה כמפקד פלגה ביחידה. לאחר מכן שירת כראש מטה החטיבה הממוכנת ה-19 וכראש מטה החטיבה הרב לאומית במבצע כוח מאוחד. בשנת 2002 מונה למפקד שירות האוויר המיוחד והוביל את היחידה במהלך מלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. בתפקידו הבא שירת כסגן ראש אגף התכנון במשרד הגנה. בשנת 2006 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 ובשנת 2008 מונה למפקד הכוחות בריטיים באפגניסטן. בשנת 2012 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למונה למפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים. ביוני 2018 מונה לראש המטה הכללי.