ליסיאס (עוצר)

סיום המצור וההסדר של ליסיאס עם היהודים

ככל הנראה, ליסיאס היה סבור שהגזירות ומדיניותו הדתית של אנטיוכוס הרביעי ביהודה היו טעות שהובילה למרד ולכן יש לבטלן כדי שהמרד יסתיים. לא ידוע האם גישה זו הייתה קשורה ליחסו ליהודים כשלעצמם, אך נראה שניתוח מדיני פרגמטי הניב את המסקנה שמדיניות גזרות הדת הייתה שגויה והזיקה לאינטרסים המדיניים של הממלכה הסלווקית. בהחזיקו בדעה זו, חלק ליסיאס בדעתו על אחרים כמו תלמי בן דורימנס, שתמך במדיניות הגזרות, כמו גם על דעתם של תושבי ערים הלניסטיות ברחבי הארץ, שהיו עוינים כלפי היהודים. סיבה נוספת להפסקת המצור הייתה החשש שהוא יהיה ארוך ביותר. זאת ועוד, בימי אנטיוכוס החמישי כשליסיאס היה השליט בפועל החזיר את המקדש לידי כהנים כשרים והוציא להורג את מנלאוס כאחראי לגזירות וכשעיר לעזאזל בניסיון לפייס את אויבי מנלאוס. ברויאה הייתה עיר בסוריה. רפפורט מקבים א', 201. מקבים ב' י"ג, ג'-ז': "הצטרף אליהם גם מנלאוס, והוא עודד את אנטיוכוס בהעמדת פנים רבה, כשדעתו נתונה לא לישועת המולדת כי אם למען יתמנה הוא לשלטון. [ד'] אך מלך המלכים עורר את רוחו של אנטיוכוס נגד החוטא, ולאחר שליסיאס הצביע על כך שהלה היה גורם כל הרעות, ציווה [המלך] כמנהג המקום, להובילו לברויאה כדי לחסלו. [ה'] יש במקום [ההוא] מגדל גבוה חמישים אמה מלא אפר, ומכונה תלולה הייתה מסתובבת מכל צדדיו [ומדרדרת את המוצאים להורג] אל תוך האפר. [..] [ז'] וקרה [אפוא] שבמוות כזה מת מנלאוס פורע החוק, אשר אף לא זכה להיקבר באדמה.". 
"וימהר ויבקש לשוב, ויאמר למלך ולראשי הצבא ולאנשים: נחלשים אנו מדי יום ביומו, ומזוננו מועט, והמקום אשר עליו אנו חונים חזק, ולוחצים עלינו ענייני הממלכה. [נ"ח] עתה אפוא ניתן ימין לאנשים אלה ונעשה עמם שלום ועם כל עמם, [נ"ט] ונאשר להם ללכת בחוקיהם כבראשונה, כי בגלל חוקיהם אשר הפרנו זעמו ועשו את כל אלה. [ס'] וייטב הדבר לפני המלך והשרים, וישלח אליהם לעשות שלום ויקבלו."
— מקבים א' ו', נ"ז-ס'
מקור נוסף להסדר הוא איגרת שהשתמרה במקבים ב' י"א, כ"ב-כ"ו: 
"איגרת המלך הייתה כדלקמן: 'המלך אנטיוכוס לליסיאס האח, [ברכת] אושר. [כ"ג] מאחר שאבינו היגר אל האלים, וברצוננו שאנשי הממלכה בהיותם בלתי מוטרדים יפנו לטיפול בענייניהם הפרטיים, [כ"ד] ובשמענו כי היהודים לא ראו בעין טובה את הסבתם לאורחות היוונים על ידי אבינו, אלא בהעדיפם את אורח [חייהם] הם מבקשים שתורשינה להם הלכותיהם - [כ"ה] ובכן, מתוך מדיניותנו שגם עם זה יהיה ללא מהומה, אנו קובעים שיש להחזיר להם את מקדשם ושינהגו כאזרחים לפי מנהגי אבותיהם. [כ"ו] ובכן, טוב תעשה אם תשגר להם [דברים מתאימים] ותתן להם יד ימין, כן שבידעם את מדיניותנו יהיו במצב רוח טוב, ובהנאה יתמסרו לטיפול בענייניהם הפרטיים'."
— מקבים ב' י"א, כ"ב-כ"ו
להלכה, איגרת זו היא מהמלך אנטיוכוס החמישי לליסיאס, אולם ברור כי היא משקפת את מדיניותו של ליסיאס עצמו, שכן גישתו של ליסיאס התבטאה כבר באיגרת מוקדמת יותר ממנו ליהודים (להלן) וניתן אף לומר שהוא מילא תפקיד חשוב בשינוי המדיניות הסלווקית כלפי היהודים. 
"שהרי נוסח האיגרות שכתב ליסיאס ליהודים היה כדלקמן: 'ליסיאס לקהל היהודים, [ברכת] אושר. [י"ז] יוחנן ואבשלום, ששוגרו על ידכם, במסרם את המסמך הכתוב להלן ביקשו בעניין העניינים המצוינים בו. [י"ח] ובכן, את מה שהיה צריך להביא גם למלך, הבהרתי; ואילו למה שאפשר - הסכמתי אני. [י"ט] ובכן, אם תשמרו על האהדה לשלטון, אני אשתדל להיות גורם לדברים טובים [בעבורכם] גם בעתיד. [כ'] אשר לפרטים, ציוויתי אותם ואת אנשי לשוחח אתכם. [כ"א] היו בריאים. [נכתב] ביום עשרים וארבעה בדיוס קורינתיוס של שנת 148'."
— מקבים ב' י"א, ט"ז-כ"א

רצח אוקטביוס וסופו של ליסיאס

לאחר מותו של אנטיוכוס הרביעי ועליית אנטיוכוס החמישי לשלטון, למד הסנאט הרומי על כך שהצבא הסלאוקי החזיק יותר פילים וספינות מלחמה מהכמות שאושרה לו לפי התנאים של שלום אפאמיאה. כתוצאה מכך, נשלחו שליחים ששׂרפו את הספינות והרגו את הפילים, מראות שהיו קשים לצפייה. אדם אחד בשם לפטינס מלאודיקיאה נרגש מהמראות ביותר ודקר את גנאיוס אוקטביוס(רו'), ראש המשלחת, בעת שהאחרון נמשח בגימנסיון. ליסיאס קבר אותו. 
כאשר הגיעו לרומא החדשות אודות רצח אוקטביוס, באו שליחים מטעמו של המלך אנטיוכוס, ששלח ליסיאס, ובפיהם טענו שלמלך ולחבריו לא היה קשר למאורעות. הסנאט לא התייחס בכובד ראש לטיעוניהם, ודמטריוס, בן-דודו של אנטיוכוס החמישי (בנו של סלאוקוס הרביעי, שהופקד ברומא כבן-ערובה בעקבות שלום אפאמיאה), ניצל את ההזדמנות לבקש מהסנאט לשחררו. הסנאט השיב בסירוב, בטענה שעדיף לה לרומא שבראש מלכות הסלאוקים יעמוד ילד, ולא גבר.

מות ליסיאס

בשנת 161–162 חמק דמטריוס מרומא, השתלט על טְריפּוֹליס, וביקש לעצמו את המלוכה. בראותו שקבלת הפנים לה זכה חיובית, אסף חיילים שכירי חרב והכריז על עצמו כמלך. עד מהרה עצרו חייליו את אנטיוכוס וליסיאס, הם הובאו לדמטריוס בעודם בחיים ומיד נהרגו בפקודתו.