google/wiki40b huggingface dataset:
סיריל פראוד

ביוגרפיה

פראוד נולד בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו ב-2004 שהחל להנחות שתי תוכניות בסניף הצרפתי של ערוץ דיסני, לאחר מכן הוא עבר לעבוד בערוץ France 3 ובנוסף הוא הנחה גם את טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון עבור ניקולדיאון הצרפתי.
ב-2006 הוא עבר לערוץ הרדיו "Europe 1" כתקליטן ומ-2008 הוא מגיש את הגרלת הלוטו הלאומית עבור France 2, מ-2009 הוא מגיש את שעשועון הטלוויזיה "Slam", ב-2011 התמודד בתוכנית המבצר ובנוסף הוא הגיש את תוצאות הניקוד מטעם צרפת באירוויזיון 2011.
בית עזרא

היסטוריה

המושב נוסד ב-28 במרץ 1950 על ידי עולים מעיראק, בתחילה היה המקום מעברה ששמה הזמני היה אשדוד א'. בשנת 1991 החלו לתכנן את שכונת ההרחבה. כיום בהרחבה מתגוררות כ-80 משפחות רובן בני מושב שחזרו לגור במושב.
מדרום למושב בית עזרא נמצאת גבעה 69, ששימשה משלט וזירת קרבות במלחמת העצמאות. בקרבתו נמצא גם גשר עד הלום, שבו נבלם הצבא מצרי בניסיונו לפלוש לתל אביב.
כיום חלק מאנשי המושב מתפרנסים מהפרדסים, לולים, חוות סוסים וכיוצא בזה.
היישוב הוא חלק ממועצה אזורית באר טוביה.
מילאן קימליקה

ביוגרפיה

קמילקה נולד בעיר לואוני, במחוז אוסטי נד לבם, צ'כוסלובקיה.
בהמשך עשה תואר באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג ובקונסרבטוריון של פראג והיה תלמידו של המלחין והפרופסור למוזיקה הצ'כוסלובקי אמיל הלוביל (Emil Hlobil).

קריירה

קמילקה החל את עבודתו כמלחין בארץ המוצא שלו ובשנת 1967 הפיק כ-20 סרטי קולנוע, מופעי בלט, קונצרטים, מופעי סולו לפסנתר ולרביעיית מיתרים.
לאחר האביב של פראג קימליקה היגר ב-1968 לקנדה והתיישב באונטריו, טורונטו.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החל לעבוד כמעבד מוזיקלי ב-CBC (תאגיד השידור הקנדי). בשנת 1974 קיבל אזרחות קנדית. באותה שנה עיבד מוזיקלית וניצח את הפילהרמונית של המילטון בליווי זמר הפופ הקנדי איאן תומאס ועיבד מוזיקלית מספר משיריו של תומאס.
בהמשך עיבד מוזיקלית והלחין עבור סרטים, סדרות טלוויזיה ומעל 200 תסכיות ברדיו.
הוא הלחין מנגינות עבור סדרות טלוויזיה ביניהן סדרות טלוויזיה מצוירות לילדים כמו המלך בבר והדוב רופרט.
הוא נפטר בשנת 2008. עבודתו האחרונה הייתה "Závoj tkaný touhami" - חידוש לשיר "Twist in My Sobriety" מתוך אלבומה של הזמרת טניטה טיקרם, עם מילים אחרות מהמקור. השיר נכנס לאלבום "Ohrožený druh", ואותו אלבום זכה להצלחה רבה בצ'כיה והיה לנמכר ביותר בצ'כיה לשנת 2008.

פרסים

בשנת 1990 זכה בפרס ג'יני על מוזיקת הרקע בסרט המלך בבר.
בשנת 1994 היה מועמד בפרס ג'יני על שתי עבודות: "Matusalem" ו-"La vie d'un héros".
בשנת 1996 זכה בפעם השנייה בפרס ג'יני על עבודתו בסרט המוזיאון של מרגרט (Margaret's Museum).
מומינאבא

מומינאבא (בשוודית: Muminpappan, בפינית: Muumipappa) הוא דמות ספרותית בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים" דיבב עמי טראוב את קולו של מומינאבא.

מאפיינים

מומינאבא מתגורר בעמק המומינים יחד עם אשתו (מומינאמא) ובנו (מומינטרול). מומינאבא הוא בעל רוח נעורים והרפתקנות, ויחד עם זאת- גאה להיות ראש המשפחה. הוא חולמני ונהנה מהרהורים פילוסופיים, ותמיד רוצה להיות במרכז העניינים כשמשהו מפתיע קורה בעמק המומינים.
מומינאבא מחשיב את עצמו כבעל ידע וכמומחה בתחומים רבים, ותמיד משיא עצות לאחרים. מומינאבא מוכן לעשות הכל למען המשפחה. הוא נהנה לחיות בעמק המומינים, והוא סקרן ומוכן לנסות דברים חדשים. הוא תמיד פתוח להרפתקאות, ולמזלו הן אכן נקרות בדרכו. מומינאבא אוהב סודות, למרות שלא תמיד מצליח לשמור אותם לעצמו. הוא מאוד אוהב ים, ומאמין שהוא בעצמו מלח ודייג מוכשר. מומינאבא נרגע בעת עישון מקטרת. הוא אוהב לשתות ויסקי בחברתם של חברים מפוקפקים, ונהנה להתפלסף על נושאים משמעותיים בחיים. לעיתים קרובות הוא רושם את מסקנותיו. כתיבה מאוד חשובה למומינאבא. הוא ננטש על סף בית יתומים בילדותו, ובנעוריו החליט לברוח ועבר הרפתקאות מרתקות, עליהן אוהב לספר בכל הזדמנות. יום אחד נטל את עטו הנובע והחל בכתיבת זכרונותיו (המתוארים בספר "זכרונותיו של מומינאבא").
ניתן לזהות את מומינאבא לפי כובע הצילינדר השחור ומקל ההליכה. אנו פוגשים במומינאבא בספר המומינים הראשון "המומינים והשטפון הגדול", ושם מספר לראשונה אודות האירועים המרגשים מתקופת נעוריו המתוארים בזיכרונותיו הכתובים.
תנועת מסיבת התה

תנועת מסיבת התה (באנגלית: Tea Party movement) היא תנועה אמריקנית שמרנית וליברטריאנית העורכת הפגנות בעד ליברליזם כלכלי ונגד מדיניותו הכלכלית של הנשיא לשעבר אובמה.

מטרת התנועה

מקור שמה של התנועה הוא מסיבת התה של בוסטון (1773), שבמהלכה השליכו תושבי המושבות הבריטיות בצפון אמריקה תה לים במחאה על כך שהוטלו עליהם מסים אך לא היה להם ייצוג בפרלמנט (No taxation without representation), כך שלא הייתה להם השפעה על שיעור המס והשימוש שנעשה בו, בפעולה שהיוותה נקודת מפנה בדרך למלחמת העצמאות של ארצות הברית. המשמעות החבויה של המילה Tea בשמה של התנועה כיום היא ראשי תיבות של  Taxed Enough Already (בתרגום חופשי: "המיסוי מספיק כבר").
רוב מוחלט מתומכי תנועת מסיבת התה הם מצביעים של המפלגה הרפובליקנית, אולם התנועה הוקמה מתוך אכזבה מהפעילות הפוליטית של המפלגה. הפעילים רואים בנציגי המפלגה הרפובליקנית מתונים מדי ושואפים להחליפם בנבחרים שמרנים יותר.
התנועה דוגלת בממשלה מצומצמת. היא מתנגדת לתוכנית התמריצים, לחילוץ הבנקים, שוק המניות והלאמת תעשיות הרכב שפשטו רגל שהתבצעו בעקבות המשבר הכלכלי ב-2008-2009. היא מבקרת בחריפות את טיפול הממשלה במשבר הכלכלי ומתנגדת למיסוי גבוה ולגירעון תקציבי. כמו כן, היא מתנגדת לרפורמה בביטוח הבריאות ולכוונות להחמיר את המגבלות על החזקת כלי נשק. התנועה שמה דגש על חוקת ארצות הברית המבטיחה את חירויות הפרט, את הגבלת הממשלה ואת השוק החופשי.
הובעה ביקורת על השמעת סיסמאות קיצוניות בידי פעילים מסוימים, המשוות את אובמה לאדולף היטלר ואוסמה בן לאדן. בין מנהיגי התנועה רון פול ושרה פיילין.
התנועה התגבשה בעקבות סדרת הפגנות שכונו "מסיבות תה", שאורגנו בעזרת רשתות חברתיות ופורסמו בין השאר על ידי שדרני רדיו וטלוויזיה שמרנים כמו גלן בק וכן על ידי בלוגרים כגון אנדרו ברייטברט.
ביקורת נמתחה על התנועה,מכיוון שלדעת רבים המדיניות הנאו-ליברלית שבה תומכת תנועת מסיבת התה הובילה לזינוק באי השוויון בעולם(במיוחד בארצות הברית) ולמשברים כולל המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 שנבע מהיעדר רגולציה לדעת מבקרי התנועה.

מסיבות התה

כבר מפברואר 2009 החלו להיערך הפגנות נגד המדיניות הכלכלית של הנשיא דאז, ברק אובמה. ב-19 בפברואר קרא שדרן טלוויזיה מרשת CNBC לערוך מסיבת תה בשיקגו. לאחר מכן, ארגנה קבוצה ברשת החברתית פייסבוק הפגנות בכ-40 ערים ברחבי ארצות הברית. פעילים מרכזיים הקימו את "תנועת מסיבת התה" על מנת להפיץ את המסר ולהגיב לביקורת על ההפגנות.
ב-15 באפריל, יום תשלום המיסים האמריקאי, נערכו הפגנות במעל 750 ערים ובהפגנה מול הבית הלבן הושלכה קופסת שקיות תה אל מעבר לגדר. ב-12 בספטמבר, למחרת יום ציון פיגועי 11 בספטמבר, נערכה הפגנה בוושינגטון הבירה ביוזמת איש הטלוויזיה גלן בק, בה השתתפו כמה מאות אלפים. המפגינים צעדו לקפיטול במפגן המחאה הגדול ביותר שנערך בוושינגטון על ידי שמרנים. הפגנות גדולות נוספות נערכו ב-4 ביולי, יום העצמאות של ארצות הברית, ובחודש מרץ בזמן הדיון ברפורמה בביטוח הבריאות. 
בהפגנות התנועה, המכונות לעיתים מסיבות תה, בולטות סיסמאות המגנות את המדיניות הכלכלית של הנשיא לשעבר ברק אובמה הנתפשת בעיניהם כסוציאליסטית וחלקם מתייחסים אליה כקומוניסטית. שלטים בגנות התערבות הממשלה בכלכלה ובחיי הפרט נראים לצד שלטים בגנות הנשיא אובמה. המפגינים נוהגים לשיר שירים אמריקאים לאומיים ובהפגנות נראים דגלי ארצות הברית רבים, ביניהם דגלים היסטוריים כמו דגל גדסדן. סמלים היסטוריים אלה מבטאים נוסטלגיה לימיה הראשונים של ארצות הברית, אז הקימו האבות המייסדים את המדינה במטרה להגן על חירויות התושבים, ביניהן החופש הכלכלי. בפברואר 2010 נערך הכינוס הרשמי הראשון של תנועת מסיבת התה.
הצל (מחזה)

מערכה ראשונה

כריסטיאן תיאודור, מלומד צעיר וחביב, היסטוריון במקצועו, מגיע לפונדק בממלכה דמיונית. הוא משתכן בחדר בו התגורר לפנים הנס כריסטיאן הנדרסן. אנונצייטה, בתו של בעל הפונדק, מספרת לו שבממלכה כל מה שמסופר באגדות מתחרש מדי יום.  המלך אלכסנדר התשיעי "הקטן" נפטר חמש שנים קודם לכן. הוא כתב בצוואתו לבתו: 
"אינני רוצה שתנשאי לבן מלך. אני מכיר את כולם. טפשותם גדולה מדי בשביל ארצנו הקטנה. כשימלאו לך 18 אביבים, שיכרי לך בעיר דירה מרוהטת-וצאי לחפש. מצאי לך בעל ישר, משכיל וחכם. אולי יצליח הוא לשלוט יותר טוב מאתנו... "
בדיוק כשהמלומד הגיע לממלכה, מלאו לנסיכה שמונה עשרה שנים. צעירות רווקות רבות שכרו להן דירות ברחבי הבירה, בתקוה שיחשבו שהן יורשת העצר ויוכלו למצוא להן חתן. 
מול חדרו של המלומד שוכרת חדר הנסיכה האמיתית יפת התואר והוא מתאהב בה. המלומד מאמין  שהתגשמותה של האהבה תלמד אותו את הדרך להביא אושר לכל בני האדם. המלומד שולח לבת המלך את הצל שלו, כדי שיספר לה על אהבתו. כשהצל עוזב אותו, הוא נתקל חולשה ונופל למשכב. כשנודע לשניים מבני העיר על הדבר, הם חוששים שבת המלך תתאהב במלומד ותתחתן איתו. השניים – העיתונאי צזאר בורג'ה ובעל הפונדק פייטרו,  הם אוכלי אדם ומתכננים לאכול אותו. היחידה שעומדת לצד המלומד מכל בני העיר, רוצה לעזור לו ולהציל אותו היא אנונצייטה, בתו של בעל הפונדק.

מערכה שנייה

אהבתם של המלומד והנסיכה מגיעה לאוזניהם של חוגי השלטון. הם חוששים שעלייתו לכס המלוכה של הזר תערער את הסדר בממלכה שאליו הורגלו וזוממים לרצוח אותו. בינתיים, הצל הסתנן לחצר המלוכה ומציע להם את עזרתו ברציחתו של המלומד.
רופא החצר, שמטפל במלומד, חיפש ומצא בעבר משהו שיביא אושר לבני האדם. הוא מצא מעיין מי חיים, שמרפא כל חולי ומקים מתים לתחייה, כל זאת, בתנאי שהשותה ממנו הוא אדם טוב לב. אנשי השלטון שנודע להם על כך, אילצו אותו לחסום את הגישה למעיין, כדי שאיש לא יוכל להשתמש בו. משנגוז חלומו של הרופא, הוא הפך לאיש קשה יום, חסר אידיאלים. הרופא מזהיר את המלומד מהסכנה הרובצת לו, אבל המלומד, האופטימי בהשקפת עולם, אינו מקשיב לו. הצל מרמה את המלומד ומחתים אותו על מסמך בו הוא מוותר על כס המלכות ועל יורשת העצר. הצל מספר לבת המלך שהמלומד חתם על המסמך וחינו של המלומד סר בעיניה. הצל נושא את בת המלך לאישה ומבטיח לאנשי החצר שדבר לא ישתנה בסדרי השלטון. משנודע למלומד על המזימה שנרקמה נגדו, כבר מאוחר מדי, הנסיכה מאסה בו והצל יושב על כס המלכות. הרופא מפציר במלומד שיוותר על הכול ויציל את נפשו, אבל המלומד, מחליט להילחם על הגשמת חלומו.

מערכה שלישית

הצל שולט במדינה. כדי להבטיח את שלטונו, הצל דורש את כניעתו של המלומד ובתמורה מוכן להבטיח לו משרה טובה. המלומד אינו מוכן להיכנע והוא מוצא להורג. אבל מתברר שהצל אינו יכול להתקיים בלי המלומד וכשמתיזים את ראשו של המלומד, גם ראשו של הצל עוזב את גופו. כדי שאדם רע יוכל להמשיך ולשבת על כס השלטון, מחליטים ראש הממשלה ושר האוצר לגשת למעיין החיים, לקחת ממנו מים ולהשקות את המלומד. מכיוון שהמעיין יכול לרפא רק אנשים טובים והצל הוא רע, הם מחליטים להחזיר לחיים אדם טוב – את המלומד. המלומד מחליט להכניע את הצל, הצל נכנע ונעלם, המלומד ובת המלך מתאהבים זה בזו.
לאונרד יוג'ין דיקסון

קורות חייו

דיקסון החשיב את עצמו כטקסני מאחר שגדל בעיר קלבורן, שם אביו עבד כבנקאי, סוחר והשקיע בנדל"ן. הוא למד באוניברסיטת טקסס באוסטין שם עודד אותו ג'ורג' ברוס הלסטד ללמוד מתמטיקה. תחת הנחייתו של הלסטד, קיבל דיקסון תואר ראשון בשנת 1893 ותואר שני בשנת 1894 והתמחה בגאומטריה.
אוניברסיטת שיקגו וגם אוניברסיטת הרווארד חיזרו אחר דיקסון להשלים דוקטורט. בתחילה קיבל דיקסון את הצעת הרווארד אך בחר לבסוף בשיקגו. בשנת 1896 כשהיה בן 22 בלבד, היה לדוקטורט הראשון של שיקגו. התזה שלו הייתה: "The Analytic Representation of Substitutions on a Power of a Prime Number of Letters with a Discussion of the Linear Group". המנחה השלו היה אלייקים הייסטינגס מור.
דיקסון נישא לסוזאן מקלאוד דייוויס בשנת 1902 ולשניים נולדו שני ילדים: קמפבל ואלינור.

עבודתו


דיקסון הוכיח תוצאות מעניינות רבות בתורת המספרים, כאשר השתמש בתוצאתו של איוואן וינוגרדוב כדי להסיק מסקנות על בעיית וארינג בעבודתו על תורת המספרים האדיטיבית. במהלך חייו פרסם 250 מאמרים וכ-18 ספרים, שהנודע ביניהם הוא ספר אנציקלופדי בשלושה חלקים על ההיסטוריה של תורת המספרים, אותו כתב בין השנים 1919–1923.
דיקסון פיתח את בניית קיילי-דיקסון על-פי השיטה שבה השתמש ארתור קיילי בשנת 1845 כדי לבנות את אלגברת האוקטוניונים.
אדוארד ברנספילד

אדוארד ברנספילד (באנגלית: Edward Bransfield‏; 1785 – 1852) היה ימאי בריטי ממוצא אירי-קתולי, מגלה ארצות, ממגליה הראשונים של יבשת אנטארקטיקה והשני שנחת על היבשת עצמה.

תולדות חייו

ברנספילד נולד בקורק שבאירלנד. ב-1803, בהיותו בן 18, התגייס לצי המלכותי הבריטי, והשתתף בין היתר בקרב טרפלגר ב-1805. ב-1812 היה לרב-חובל של ספינה בת עשרה תותחים. ב-1816, כרב חובל של ספינה בת 50 תותחים, היה שותף להפגזת אלג'יר. ב-1817 הוצב בשייטת הפסיפית בוולפראיסו שבצ'ילה.
ב-1819 גילה קברניט ספינות הסוחר ויליאם סמית את איי שטלנד הדרומיים בעת שסטה דרומה מנתיבו בין בואנוס איירס לאיי פוקלנד. כאשר הגיעה ספינת הבריג שלו, "ויליאמס", לוולפראיסו החליט מפקדו של ברנספילד לחקור את האזור ביתר פירוט, ומינה את ברנספילד למפקד. ויליאם סמית נותר בתפקידו כנווט וכסגנו של ברנספילד. ב-28 בינואר 1820 נחת ברנספילד באחד מאיי שטלנד הדרומיים והכריז עליו כ"אי ג'ורג' השלישי", תוך שהוא תובע בעלות עליו בשם הכתר. בהמשך גילה את אי הפיל ואת האי קלרנס ומיפה אותם.
בהמשך פנה דרומה, תוך שהוא עובר את המצר בין האיים לבין חצי האי האנטארקטי, שב-1822 קרא לו ג'יימס ודל מצר ברנספילד. ב-30 בינואר 1820 נחת בחצי האי "השילוש הקדוש", הנקודה הצפונית ביותר ביבשת אנטארקטיקה (פרט לחצי האי האנטארקטי). למרות שברנספילד לא היה מודע לכך, הקדים אותו האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ביומיים בגילוי חצי האי האנטארקטי. 
עם חזרתו לוולפראיסו מסר ברנספילד את הדוחות שלו ואת מפותיו למפקדו והם הועברו לאדמירליות בלונדון.
מעט מאוד ידוע על חייו של ברנספילד בהמשך. הוא נפטר בגיל 67. קברו המוזנח בחצר כנסייה בברייטון התגלה ב-1997 ושופץ על ידי בני משפחתו בסיוע קרן המורשת האנטארקטית הבריטית. 
הספינה RRS Bransfield, ששימשה את משלחת המחקר האנטארקטית הבריטית (British Antarctic Survey - BAS) בין השנים 1991 - 1999, נקראה על שמו, וכן הר, אי ומצר ים שגילה.
פרץ ויינריך

ביוגרפיה

פרץ ויינרייך נולד בוורשה, פולין בשנת 1925. כבר בילדותו החל לצייר ולרשום. בשנת 1939 ברח עם קבוצה של נערים יהודים לרוסיה, שם נכלא בתחילה במחנה עונשין ואחר כך למוסד סגור לעבריינים קטינים. לאחר שחרורו, בשנת 1944 למד ציור בברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה יצר קריקטורות בהן מתוארים מראות מתקופת השואה. כמה מקריקטורות אלו הוצגו בתערוכה בשנת 1945. בשנת 1947 עלה לארץ ישראל כמעפיל, אך נתפש ונשלח למחנות המעצר בקפריסין. בקפריסין יצר תיאורים של חיי העצורים, אותם שלח לפרסום העתונים כגון "ידיעות אחרונות" ו"דבר השבוע".
לאחר הקמת מדינת ישראל שימש ויינריך כקריקטוריסט בעיתונים "דבר השבוע" (1990-1953) ו"על המשמר" (1992-1973) וכן פרסם מיצירותיו בעיתונים כגון "למרחב", "דבר", "במחנה", "הפועל הצעיר", "תפריט" ועוד. כמו כן פרסם סיפורי קומיקס בהמשכים לילדים בעיתונים "ידיעות אחרונות לתלמיד" ו-"דבר לילדים".
בשנת 2001 הוציא את הספר "הקריקטורה כז'אנר תקשורתי" בהוצאת הטלוויזיה החינוכית ובו סקירה מקיפה על תחום הקריקטורות ובשנת 2005 את הספר "הישרדות, הוצאה עצמית", המתאר את סיפור חייו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2008 זכה ויינריך בפרס עיפרון הזהב.
פרץ ויינרייך נפטר ב-24 בפברואר 2015, כחודש לפני יום הולדתו התשעים והשאיר אחריו אלפי תמונות, עשרות אלפי קריקטורות, עשרות ספרים שאייר, מקמות ועוד יצירות מפוארות רבות אחרות.
יוסף יעקב קאלבו

קורות חיים

יוסף יעקב קאלבו נולד כבן לעדה הספרדית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, אז חלק מהאימפריה האוסטרית. בשנות ה-1830 השתקע בבירת האימפריה, וינה, בה השתלב בעדת היהודים הספרדים או ה"טורקים". לרוב התפרנס מסחר בתרנגולות וב"גזוז" ("סודה").
בשנות ה-1860 שמו התחיל להתפרסם בעיתונות המקומית בשפת הלאדינו.
בשנים 1872-1861 היה עורך בעיתונו של שם טוב סמו, "אל קוראו דה ויינה" ושיתף פעולה באופן אינטנסיבי במגזין "גאורטה דה אסטוריה" (גן ההיסטוריה) ובמוסף הספרותי "אל טרזורו דה לה קאזה", גם הם מיסודו של סמו. יחד עם שם טוב סמו ערך קאלבו בשנת 1864 את העיתון "אל דרגומן" (המתורגמן). קאלבו ערך בווינה גם את העיתון "אל נאסיונל" (1868-1866), הכתוב באותיות לטיניות ואת הקונטרס החגיגי "ריזי ביזי" (1867).
למשך תקופה מסוימת, בעקבות יוזמה של סמו, דגל קאלבו ב"רה-היספניזציה" של שפת הלאדינו במעבר לאלף-בית לטיני. בשנת 1866 במאמר שפרסם קאלבו בעיתונו "אל נאסיונל" תחת הכותרת "א לוס ג'ודיאס אספניולס קה אן טודו אל מונדו" (לכל היהודים הספרדים שבכל העולם") הוא קרא לנטישת הלאדינו לטובת השפה הספרדית המודרנית. מפני שכנראה רעיונות אלה לא היו פופולריים, מאוחר יותר הוא זנח אותם.
בשנת 1872 למורת רוחו פוטר קאלבו מעריכת העיתון "קוראו דה ויינה" כדי שיוחלף על ידי חתנו של סמו, אדולף פון זמלינסקי.
יוסף קאלבו היה נשוי לבאבט לבית ברוך (1879-1814), אולי בתו של הרב ראובן ברוך, גם הוא יליד טימישוארה. לזוג נולדו שלושה ילדים:יעקב (יליד 1835),לאופולד (יליד 1840) ואברהם (יליד 1842).
קאלבו נפטר בשנת 1875 והובא לקבורה לבית העלמין והרינגר בווינה.
סקנקטדי

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 היו באותה העת 66,135 תושבים בסקנקטדי. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,199.9 תושבים לקילומטר מרובע. 59.38% מהתושבים הם לבנים, 24.19% אפרו-אמריקאים, 0.69% אינדיאנים, 2.62% אסייתים, 8.24% מגזע אחר ו-5.74% משני גזעים או יותר.

גאוגרפיה

העיר ממוקמת בחלקה המזרחי של מדינת ניו יורק, על נהר המוהוק בקרבת המפגש של נהר המוהוק עם נהר ההדסון, כ-230 קילומטרים מצפון לעיר ניו יורק. העיר משתרעת על פני שטח של כ-28.5 קילומטרים רבועים, אשר מתוכם 0.4 קילומטרים רבועים הם שטחי מים.

חינוך

בעיר פועלים 16 בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים אחת, ובית ספר תיכון אחד (Schenectady High School). 
בתי הספר הפרטיים המקומיים כוללים את בית ספר בראון (כיתות א' עד ח') ובית ספר וילדווד (חינוך מיוחד, לכל הגילים).

תחבורה

אמטרק, חברת רכבות הנוסעים הבין-עירוניות הלאומית, מפעילה שירות רכבת סדיר המגיע לסקנקטדי לתחנת הרכבת הנמצאת בשדרות אירי 322. 
בעיר פועל גם שירות רכבת חשמלית.
הנשר נחת (ספר)

עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת בשנת 1943. עם הצלחת מבצעו של אוטו סקורצני, בכיר לוחמי הקומנדו הגרמניים, אשר יחד עם הצנחנים הגרמנים חילץ בספטמבר 1943 את בניטו מוסוליני מכלאו במבצע חילוץ מוטס נועז, ראשון מסוגו, שבו נחת כוח גרמני בדאוני הסתערות על פסגת הר גבוה שבו היה מוסוליני כלוא תחת שמירה כבדה. בזכות המבצע המוצלח עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. היטלר, השמח על הצלחת המבצע, מציע כי הביון גרמני ישלח כוח מובחר לפשיטה בעומק בריטניה למטרת חטיפתו של ראש ממשלת אנגליה, וינסטון צ'רצ'יל.
את תכנון המבצע מטיל הימלר על קולונל מאקס ראדל, מפקד בכיר בחיל הפרשים הגרמני אשר נפצע במבצע ברברוסה והועבר לאגף המודיעין. הפיקוד על כוח הפשיטה מוטל על מפקד הצנחנים המעוטר, קולונל קורט שטיינר. שטיינר שירת בעברו במערכה על פולין, בקרב על מצודת אבן אמאל ובמאי 1941 לחם בקרב על כרתים. תמורת הסכמתו לפקד על המבצע ניתנה לשטיינר ולמעטים שנותרו מפקודיו, חנינה כללית והם משוחררים ממשימת ההתאבדות שניתנה להם כעונש על כך שסייעו ליהודיה להימלט מגטו ורשה. לשטיינר גם מובטח כי תמורת הסכמתו לפקד על הפשיטה אזי לא יאונה לאביו, גנרל בכיר, המואשם בקשירת קשר כנגד היטלר כל רע. משימתם לצנוח לבריטניה, לנוע במסווה של צנחנים מצבא פולין החופשית, ולחטוף את צ'רצ'יל בעודו מתארח באחוזה בכפר. על ליאם דוולין, איש המחתרת האירית, מוטל לצנוח לאזור קודם לכן ולשמש כחלוץ בטרם המבצע. עם הגיעו לשם מסתבך ליאם שלא בטובתו בפרשת אהבים ומסכן את זהות הכיסוי שלו.
ב-6 בנובמבר 1943, בשעה אחת אחר חצות הלילה משדרים שטיינר ואנשיו לראדל והימלר, את השדר הנשר נחת. פירושו של השדר הוא כי הכוח צנח בשלום, חבר לדוולין והגיע לכפר הקטן סטודלי-קונסטייבל שבמחוז נורפוק. ואולם, שטיינר ואנשיו נדרשים להתגבר על מכשולים רבים בדרכם להשלמת המשימה. הקשה שבהם הוא היוודע דבר הפשיטה ליחידת יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית ולאנשיה השוהים באימונים בקרבת הכפר. מפקדה, קולונל רוברט שאפטו הראוותן, וסגנו קר הרוח, רב-סרן הארי קיין, נדרשים לסכל את מבצעו של שטיינר בכל מחיר.

עיבודים לקולנוע

הספר עובד גם לסרט קולנוע משנת 1976 אותו ביים ג'ון סטרג'ס, ומככבים בו דונלד סאתרלנד כליאם דוולין, מייקל קיין כקורט שטיינר, רוברט דובאל כמקס ראדל, לארי הגמן וטריט ויליאמס בתפקיד הארי קיין.
מה נתת לי

השיר המקורי

משפחת בנדלי היא משפחת מוזיקאים לבנונית. אבי המשפחה ו-12 ילדיו (3 בנים ו-9 בנות בהן דורה בנדלי הזמרת המובילה) הופיעו בשנת 1973 בטלוויזיה הלבנונית ומאז לאורך כל העשור הפכו לאחד ההרכבים המצליחים במדינה ובעולם הערבי בכלל. להיטי הפופ שלהם ובהם "do you love me?" שבוצע מחדש על ידי שרית חדד ו"טלפון" סימנו את גל ההשפעה הצרפתית והאירופאית על התרבות הלבנונית באותן שנים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון נמלטה המשפחה לטריפולי, והמשיכה משם לנהל קריירה בינלאומית.

הנוסח העברי

השיר נקרא במקור "נטלי" ומשם באה לאהוד מנור ההשראה לשמו העברי "מה נתת לי". הוא נכתב לאלבומה העשירי של ארזי "דמיון מזרחי" שהיה מבוסס על לחנים ערביים של מוחמד עבד אל ווהאב, פיירוז ואחרים בעיבודים עדכניים של ירון בכר.
"מה נתת לי" היה הלהיט הגדול מתוך האלבום ובהמשך אותה שנה נערכה לו גרסת רמיקס על ידי יזהר אשדות שיצאה בישראל ובמקביל הופצה גם ביפן ובגרמניה. לשיר צולם קליפ בבימויו של צדי צרפתי בו מגלמת ארזי זמרת מועדונים שמתאהבת בלקוח צעיר שפוקד את המקום. לתפקיד הלקוח לוהק דוגמן בראשית דרכו - מוטי רייף. לימים בקליפ שצולם לשירה של ארזי "אם הוא ילך" שיצא ב-2018 שבו ארזי ורייף לגלם את אותם תפקידים והציגו מפגש מאוחר של הזמרת והצעיר המסתורי כעבור 30 שנה.
מכיוון שהשיר אינו ישראלי מקורי נמנעה השתתפותו במצעדי הפזמונים.
פשעו של לורד ארתור סאביל

עלילה

"פשעו של לורד ארתור סאביל" מתאר את סיפורו של לורד ארתור סאביל שלאחר קריאת כף ידו על ידי כירומנטיסט (אדם העוסק בקריאת כף יד) מתבשר שבעתיד יהיה עליו לבצע רצח. בנוסף מתבשר לורד ארתור סאביל כי בן משפחה רחוק ימות בזמן הקרוב. מדברים אלו מסיק לורד ארתור כי יהיה עליו לרצוח את אחד מקרובי משפחתו. באותם ימים, היה לורד ארתור אמור להתחתן עם אהובת לבו, אך החליט שעליו לדחות את הנישואים עד שיבצע את המעשה שכן זהו הדבר ההוגן והמוסרי לעשות.
הקורבן הראשון אותו מבקש לורד ארתור לרצוח הוא ליידי קלמנטינה בושאפ, דודנית משנה מצד אמו, אשר סובלת מצרבת כרונית. הוא נותן לה גלולת רעל במסווה של תרופה לצרבת, ומבקש ממנה לנטול אותה רק כאשר היא חווה התקף צרבת. בינתיים נוסע לורד ארתור אל אחיו בוונציה, שם מקבל את הידיעה כי ליידי קלמנטינה נמצאה מתה בדירתה. לורד ארתור חוזר ללונדון שמח וטוב לבב ומגלה שהיא הורישה לו חלק מרכושה. בביקור בדירת הדודנית מוצאת אשתו לעתיד, סיביל מורטון, את גלולת הרעל, וכך מבין לורד ארתור שהדודנית מתה מוות טבעי ולא הוא זה שגרם למותה.
לורד ארתור מוצא לו קורבן חדש והוא דודו, הדיקן של צ'יצ'סטר. הוא מחליט לחסל אותו באמצעות שעון נפץ. הוא פנה לעזרתו של חבר אנרכיסט וזה שולח את שעון הנפץ לבית דודו. השעון אכן מתפוצץ, אך הפיצוץ לא מסב כל נזק לדוד. כך יורד לטמיון ניסיונו השני והאחרון של לורד ארתור. מיואש, מסתובב לורד ארתור ברחובות לונדון, עד שהוא מגיע לאחד הגשרים שמעל נהר התמזה. שם, להפתעתו הוא רואה את הכירומנטיסט, מר פודג'רס, נשען על מעקה הגשר. בהחלטה מהירה הוא ניגש אל מר פודג'רס ומשליך אותו אל המים, אל מותו.
מותו של מר פודג'רס מוכרז כהתאבדות, ובכך מתאפשרת חתונתם של הזוג.
אנטולי ברזובוי

קורות חיים

אנטולי ברזובוי נולד בכפר אינם שבאדיגיה. לאחר סיום בית הספר הוא עבד מספר שנים כחרט. בשנת 1961 התגייס והחל לימודי טייס בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי. לאחר סיום הלימודים, היה טייס ביחידות החיל.
בשנת 1970 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1972 שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז T-5 לצד ולנטין לבדב. במהלך הטיסה שנמשכה 211 ימים הם התחברו לסאליוט 7 וביצעו מספר רב של מחקרים. בין היתר הם ביצעו פעילות חוץ רכבית במהלכה החליפו חלק מהמכשור שהותקן בחלק החיצוני של התחנה. הוא חזר לכדור הארץ בחללית סויוז T-7.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היה ברזובוי חבר צוות משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1992 עזב את השרות. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים ונפטר בשנת 2014.
שדה וקטורי משמר

באנליזה וקטורית, שדה וקטורי משמר הוא שדה וקטורי שהוא בעצם גרדיאנט של שדה סקלרי (שבגלל סיבות פיזיקליות נקרא פוטנציאל), או באופן שקול שדה וקטורי שהאינטגרל הקווי שלו לאורך מסילה סגורה שווה לאפס. דרישה זו שקולה לכך שהערך של אינטגרל קווי בין שתי נקודות לא תלוי במסילה עליה נעשית האינטגרציה, אלא רק בנקודות הקצה. 
שדה חסר סיבוב (Irrotational) שתחום ההגדרה שלו הוא מרחב פשוט קשר (simply connected) הוא שדה משמר.
שדה וקטורי חסר סיבוב שהוא גם אי-דחיס (solenoidal, כלומר הרוטור שלו מתאפס) נקרא שדה וקטורי לפלסיאני מכיוון שהגרדיאנט שלו הוא פתרון של משוואת לפלס.

מבט מזווית של גאומטריה דיפרנציאלית

ממבט יותר אבסטרקטי, של גאומטריה דיפרנציאלית, שדה וקטורי משמר הוא חד-תבנית מדויקת (exact 1-form). כלומר, הוא חד-תבנית השווה לנגזרת חיצונית (exterior derivative) של 0-תבנית (שדה סקלרי) . שדה וקטורי חסר סיבוב הוא חד-תבנית סגורה (closed 1-form). מאחר ש- d² = 0 כל תבנית מדויקת היא גם סגורה, כך שכל שדה וקטורי משמר הוא חסר סיבוב. התחום הוא מרחב פשוט קשר אם ורק אם חבורת ההומולוגיה הראשונה שלו היא אפס, שזה שקול לכך שחבורת הקוהומולוגיה שלו היא אפס. קוהומולוגיית דה-ראם הראשונה  היא אפס אם ורק אם כל החד-תבניות הסגורות הן מדויקות.
טושה

טושה (בצרפתית: Touché) הוא ביטוי צרפתי שמשתמשים בו בהקשרים שונים.
נוהגים להשתמש במושג "טושה" זה על מנת להכריז על "ניצחון". 
בביטוי טושה משתמשים בהקשרים שונים ובשיחות הכלליות - למשל, ויכוח או דיון - משבחים מישהו על תגובה חכמה בוויכוח. 
או לדוגמה 0-1.
פירוש המילה בשפה הצרפתית (בהגייה צרפתית: [tuʃe]): "נגע". הכוונה היא ל"פגיעה" ישירה באומנות הסיף. לפעמים קשה לראות בקרבות הסיף אם באמת הייתה "פגיעה" ובגלל הספק הסייף "הפגוע" צריך להכריז אם הוא באמת נפגע או לא. לעומת זאת, אם סייף מודה ל"פגיעה" אפילו שלמעשה הוא לא נפגע, היריב של אותו סייף היה אומר "'פה דה טושה'" (בהגייה צרפתית: [pɑ də tuʃe]; "אין נגיעה") כדי לציין שאת ה"פגיעה" הזו לא צריך לספור.