google/wiki40b huggingface dataset:
מקס שאכמן

תבנית ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים.
מקסימיליאן (מקס) שאכמן (Maximilian (Max) Schachman;‏ 28 בדצמבר 1858 בוקרשט, נסיכות ולאכיה - 3 באוגוסט 1925 וישי, צרפת) היה רופא פנימי יהודי-רומני, אחד הרופאים הקלינאים הידועים ברומניה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

ילדות וצעירות

מקס שאכמן נולד בבוקרשט, אז נסיכות ולאכיה, כאחד משני בניהם של וילהלם (ולבל) שאכמן (יליד 1825) ושל מרים לבית מרכוס (1826 בוקרשט-1912).
הוא למד בגימנסיית לאזר ואחר כך בתיכון (כיום מכללת) "ספנטול סאווה" בעיר הולדתו. ב-1875 עבר את מבחני הבגרות באוניברסיטת בוקרשט. בצעירותו השתתף במלחמת העצמאות של רומניה בשנים 1877–1878.
הוא סיים לימודי רפואה בפריז בשנת 1882 ובשנים 1886-1883 השתלם ברפואה פנימית בבתי החולים של פריז, במיוחד בבית החולים סן לואי, בין השאר, כתלמידם של ז'אן מרטן שארקו ושל פיליפ גושה. בשנת 1885 סיים עבודת דוקטורט בנושא "תרומה למחקר של מקרה שחמת היפרטרופית של הכבד עם צהבת כרונית".

פעילותו הרפואית ברומניה

בשובו לרומניה ב-1887 עבר את בחינת ההיתר לעסוק ברפואה בממלכה הרומנית. הוא המשיך לכתוב בכתבי העת הרפואיים הצרפתיים. עבד תחילה כמדריך לאנטומיה פתולוגית בבית החולים האוניברסיטאי ברנקובנסק בבוקרשט. בשנת 1891 התמנה לרופא בכיר בבית החולים קאריטס בבוקרשט שבו עבד עד סוף ימיו. לאחר בקשת המלך קרול משנת 1887 לאזרח אותו, אחרי דיונים, בדצמבר 1887 נמנה שאכמן עם היהודים המעטים שקיבלו באותה תקופה אזרחות רומנית. אחרי שוועדת ההתאזרחות הצביעה פה אחד בעד, הצבעתה בוטלה והסנאט הצביע גם כן בעד התאזרחותו עם 44 קולות בעד ו-22 נגד. כרופא צבאי השתתף בצבא הרומני גם במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת קולונל.
בשנת 1896 הקים קורס חופשי לקליניקה רפואית בבית החולים קאריטס. ב-1895 לא הצליח להתקבל בתפקיד בבית החולים קולנטינה. הוא ניהל גם יחידה לפיזיותרפיה במרחצאות של ד"ר ארליך ברחוב איטליאנה בבוקרשט.
שמו של ד"ר שאכמן עלה בפניו ונהגו להיוועץ בו גם החצרות המלכותיות בארצות השכנות - בסרביה (המלך אלכסנדר הראשון, בולגריה ואוסטרו-הונגריה. הקיסר פרנץ יוזף העניק לו בסימן הוקרה עיטור המסדר פרנץ יוזף ותואר אצולה.

חייו האישיים

שאכטן התחתן פעמיים.
אשתו הראשונה הייתה רגינה רוזנטל. לשניים נולדו שלושה ילדים: עמנואל שאכמן (1960-1889), מרגריט שהתחתנה עם איש העסקים היהודי הרומני מקס הרדאן, ויון שטפאן (אסטב) שאכמן (1968-1891) שבחר בקריירת משחק והפך בשם "ז'אן יונל" לאחד משחקני התיאטרון הידועים בצרפת.
על אף שבהתחלה הסתייג מהחלטת בנו זה, בהמשך העריך את אומנותו ובביקוריו בצרפת צפה בהצגות שבהן השתתף.
אשתו השנייה הייתה מריה מוורודין. היה מקבל את מטופליו בקליניה בבית החולים קאריטס אז ברחוב שטירביי וודה 32.
שאכמן נפטר בגיל 66 בעת חופשה במרחצאות בווישי. הוא הובא לקבורה בבית קברות בווישי.

במדיה האמנותית

1901 - שמו מוזכר ברשימה ההומוריסטית של הסופר הרומני יון לוקה קאראג'אלה "Luna de miere" (ירח דבש) שבה אחד הגיבורים קיבל מרשמים משלושה רופאים מפורסמים של בוקרשט, כשאחד מהם היה שאכמן. שאכמן, שכנראה היה מעודכן בהמצאות הרפואיות של תקופתו, המליץ באותו מקרה טיפול ב"מכונה חשמלית".
אורלנדו סיטי

היסטוריה

ב-25 באוקטובר 2010, פיל רולינס וקבוצת המשקיעים של אורלנדו סיטי, הודיעו על כוונתם להצטרף לMLS בתוך 3 עד 5 שנים. ב-1 במרץ 2012. גרבר ביקר באורלנדו ונפגש עם פקידי העיר והמחוז. לדבריו, "זה לא עניין של אם, אלא מתי", כאשר ישנם סיכויים שהקבוצה תצטרף ל-MLS. ב-19 בנובמבר 2013, אורלנדו סיטי הוכרזה כזיכיון העשרים ואחת בליגה. ב-13 במאי 2014, הצוות חשף את הלוגו של המועדון. ב-9 ביוני 2014, אורלנדו סיטי הודיע ​​על שותפות עם בנפיקה ליסבון. במסגרת השותפות של אורלנדו סיטי עם בנפיקה ליסבון חתמה עם שני שחקנים מבנפיקה ג'וניורס U-19. ב-30 ביוני 2014 הקבוצה החתימה את קאקה כשחקן הייעודי הראשון שלהם לאחר שחרורו ממילאן, והשאילה אותו לסאו פאולו עד תחילת העונה.

אצטדיון

קבוצת אורלנדו סיטי משחקת בעונה הראשונה שלה באצטדיון Orlando Citrus Bowl, ב-2016 המועדון יעבור לשחק באצטדיון אורלנדו סיטי שיהיה בו 19,500 מקומות.
מארק מזרח גרמני

מארק מזרח גרמני (בגרמנית: Mark der DDR) היה המטבע הרשמי של הרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית (מזרח גרמניה), מיוני 1948, ועד איחוד גרמניה בשנת 1990.  בגרמניה המערבית היה נהוג לכנותו "אוסטמארק" (Ostmark) כלומר "מארק מזרחי", בעוד שבגרמניה המזרחית היה נהוג לכנותו "מארק" בלבד. מארק מזרח גרמני התחלק ל-100 פפניג. מטבעות פפניג הוטבעו בערכים של 1, 5, 10, 20, ו-50 פפניג.
מטבעות מארק הוטבעו בערכים של 1, 2, 5, 10, ו-20 מארק. שטרות של מארק הודפסו בערכים של 5, 10, 20, 50 ו-100 מארק. מאוחר יותר הודפסו גם שטרות של 200 ו-500 מארק אך הם לעולם לא נכנסו לשימוש בשל חששה של הממשלה מכך שייראה כאילו המדינה סובלת מלחצים אינפלציוניים.
ערכו של המארק המזרח גרמני היה גבוה יותר בגרמניה המזרחית ביחס לערכו של המארק המערב גרמני בגרמניה המערבית. באופן רשמי, ערכו של המארק המזרח גרמני היה שווה לזה של גרמניה המערבית, אך בפועל מעולם לא ניתן היה להמיר את המטבע בצורה חופשית. תיירים מגרמניה המערבית נדרשו להחליף את המארק המערב גרמני במארק המזרח גרמני ביחס שווה (אחד לאחד). בין התדפיסים שהודפסו על שטרי המארק המזרח גרמני, בהיות גרמניה המזרחית מדינה קומוניסטית, היו תמונות של קרל מרקס ופרידריך אנגלס. לאחר איחוד שתי הגרמניות ב-1990 הומר כל הכסף המזרח גרמני במערב גרמני ביחס של 1:1 ו- 2:1 (שני מארק מזרח גרמני על אחד מערב גרמני), ולבסוף הוחלף במארק גרמני.
ניצנית פורחת

מאפיינים

הניצנית הפורחת היא צמח סוקולנט ירוק עד בעל עלים בשרניים, הגדל באיטיות לצורה כדורית בגודל מקסימלי של 40 ס"מ גובה וכ-50 ס"מ קוטר. העלים חלקים ושפתם פשוטה עם סלסול עדין בדומה לצדפה. הפרחים בעלי ארבעה עלי כותרת ויכולים להיות בגוונים של צהוב, לבן, אדום, סגול, כתום וורוד. הם נישאים על קצות הגבעולים. חלקים מהניצנית עלולים להיות רעילים במידה ויאכלו על ידי בני אדם. אף על פי שהצמח חסין יחסית למחלות, הוא עדיין יכול להיפגע על ידי כנימות קמחיות.
מדבור

מדבור הוא תהליך בו אזור יבש יחסית הופך להיות צחיח לחלוטין. בדרך כלל מלווה התהליך בהתייבשות מאגרי מים ובהצטמצמות של מגוון הצומח והחי באזור. באזורי ספר המדבר תהליך זה גורם להתפשטות המדבר. תופעת המדבור מתרחשת בעיקר בשוליהם של מדבריות קיימים.
במקומות שונים בעולם מתרחשים תהליכי מדבור, הן בשל שינויים אקלימיים והן בשל מעשי האדם. השינוי הגדול ביותר מתרחש באזור הסאהל שמדרום לסהרה, שבו תושבי מדינות כמו סנגל ומאלי סובלים מבצורות תכופות יותר ויותר בשל התפשטות המדבר.
ישנן שיטות שונות בהן ניתן לעצור את המדבור או לשחזר את המערכת כמו נטיעות מתאימות של צמחים או תוספת של גרגרי פלסטיק סופחי מים אל הקרקע.
פעולה קולקטיבית

פעולה קולקטיבית היא שילוב של פעילויות, משאבים ומיומנויות של יחידים בתוך מסגרת אחת שמטרתה השגת יעדים משותפים בעלי תועלת לכלל. 
הצורך בקיום פעולות קולקטיביות נובע מכך שלעיתים היחיד אינו מסוגל לבדו להגיע ליעדים מסוימים הקשורים לחייו ולהתנהלותו, כמו ביטחונו, איכות סביבתו, חינוך ילדיו ועוד. ישנם יעדים אחרים שהיחיד לא יכול לבצע לבדו, כי הוא זקוק להסכמה ולתמיכה של "הקולקטיב". 
כדי להגביר את הסיכוי שפעולה קולקטיבית תצליח בהשגת יעדיה, צריך להביא לכך שמספר המשתתפים בה יהיה רב ככל האפשר. כאשר מספר המשתתפים גדל, גדלים איתו המשאבים הפיננסיים והאנושיים הדרושים להשגת היעדים המשותפים. בנוסף, ישנו צורך בטיפוח תחושת "השייכות לקבוצה" בקרב היחידים, המתבטאת באמון הדדי, נתינה, אימוץ ערכים אנושיים, אמונה ואופטימיות, דבר שמגדיל את סיכויי הצלחת הפעולה הקולקטיבית.
על פי ג'ורג' הרברט מיד, ממייסדי הפסיכולוגיה החברתית, האורגניזם החברתי איננו יחיד ממשי, אלא קבוצה חברתית של אורגניזמים יחידים. כלומר, היחיד החברתי תמיד ממוקם בתוך קבוצה חברתית. הפעולה החברתית היא פעולה קולקטיבית בה משתתפים שני אנשים או יותר. באופן דומה, האובייקט החברתי הוא אובייקט קולקטיבי אשר לו משמעות משותפת עבור כל משתתפי הפעולה. קיימים סוגים רבים של פעולות חברתיות, חלקן פשוטות מאוד וחלקן מורכבות. חייה של חברה מכילים בתוכם את הצבר כל סוגי הפעולות החברתיות בכל רמות המורכבות.
חקובו טימרמן

קורות חיים

טימרמן נולד בעיר באר שבאוקראינה. בשנת 1928 היגרה משפחתו לארגנטינה, השתקעה בבואנוס איירס, והצטרפה לקהילה היהודית. בצעירותו היה חקובו חבר בתנועת השומר הצעיר. בתחילת שנות ה-60 החל טימרמן בכתיבה עיתונאית במספר עיתונים בארגנטינה. בכתיבתו מתח בקורת על המאבק האלים של הארגונים הקיצונים הימניים והשמאליים בארצו בימי הרודנות של הגנרל חואן קרלוס אונגניה והממשל הפרוניסטי המחודש. בסוף שנות ה-60 יסד יחד עם שותפו דוד גרייבר את העיתון לה אופיניון, בעל קו ליברלי תקיף. עם זאת, בהתחלה תמך העיתון בדיקטטורה הצבאית בראשות הגנרל חורחה רפאל וידלה מתוך תקווה לשינויים חיוביים בחברה הארגנטינית. אולם אחרי זמן מה מתח העיתון ביקורת על המשטר הצבאי ועורר את זעמו. ב-15 באפריל 1977 נחטף טימרמן מביתו ושהה במעצר עד לזיכויו על ידי בית דין צבאי באוקטובר 1977, עם זאת, נאסר עליו לצאת מביתו עוד כשנתיים. ב-25 בספטמבר 1979 לאחר לחץ בינלאומי שהופעל על החונטה הצבאית הוטס טימרמן לישראל. שנים רבות הזדהה טימרמן כציוני וגינה בשנת 1975 את החלטת העצרת הכללית של האו"ם נגד הציונות.
בהגיעו לישראל פרסם טימרמן את ספריו אסיר לא שם, תא ללא מספר על מאסרו בארגנטינה שזכה להצלחה בינלאומית, והספר המלחמה הארוכה ביותר: ישראל בלבנון ובו מתח ביקורת על פעולות צה"ל במלחמת לבנון הראשונה. בשנת 1984 לאחר השבת השלטון הדמוקרטי שב טימרמן עם משפחתו לארגנטינה שם עסק בכתיבה. הוא מת בביתו בבואנוס איירס ב-11 בנובמבר 1999. 
בנו הקטור טימרמן הוא פוליטיקאי ארגנטינאי אשר כיהן כשר החוץ של ארגנטינה בשנים 2010–2015.
שיטפון (ספר)

עלילה

בספר זה, הארבע עשר בסדרת הספרים אודות דרק פיט, מהנדס ימי הרפתקן ורב תושייה, הוא נאבק באיל ספנות סיני המבריח מהגרים סיניים באופן לא חוקי למדינות ברחבי העולם, כולל ארצות הברית. כמו כן נדרש פיט לאתר את עצמותיו של "האדם מפקינג". 
פיט הוא בוגר האקדמיה של חיל האוויר האמריקני, אשר לחם במלחמת וייטנאם כטייס קרב. בהרפתקאותיו מסתייע פיט בחברו הטוב אלברט (אל) ג'ורדינו, אף הוא גבר עשוי ללא חת. פיט וג'ורדינו עובדים בסוכנות NUMA, סוכנות ממשלתית לחקר ימים ואוקיינוסים. הנשק המועדף עליו הוא אקדח הקולט M1911 הישן של אביו, הסנאטור ג'ורג' פיט, שלחם בשירות צבא ארצות הברית בפלישה לנורמנדי. המשקה המועדף שלו הוא טקילה עם מלח ולימון. התמהיל הנפוץ ברוב ספריו של קאסלר אודות פיט, וכך גם בספר זה, הוא פתיחה באירוע מן העבר, כגון טביעת ספינה או אסון אחר. לאחר מכן מתפתחת העלילה בקצב מהיר סביב נושא שונה לחלוטין, בו נאבקים פיט וחבריו בנבל מגלומן.
משפחת קמיצ'לי

הרעיון לסדרה

הרעיון לסדרה נלקח מפורמט בריטי בשם "משפחת קומאר" (The Kumars at No. 42). בסדרה זו שיחקו מספר שחקנים ממוצא הודי משפחה הודית מסורתית, סבתא, אם ואב, ובנם בשנות השלושים לחייו, הפותחים אולפן טלוויזיה בחצרם האחורית ומארחים בו ידוענים. התוכנית נראית כאילו היא מאולתרת, על אף שהיא מתוכננת עד לפרטיה הקטנים, והדיאלוגים השנונים נכתבים מראש. התוכנית שודרה בהצלחה במשך חמש עונות ברשת BBC. בתוכנית הופיעו ידוענים כבוי ג'ורג' ונלסון מנדלה. בדיחה חוזרת הייתה כי המופיעים בתוכנית מקבלים את שכרם בצ'אטני.
הפורמט נרכש לאחר מכן על ידי רשת פוקס, המשדרת בארצות הברית במטרה לשדרה תחת השם "משפחת אורטגה", כאשר המשפחה היא משפחה לטינו-אמריקנית, אך סדרה זו טרם שודרה. גרסה אוסטרלית בשם "יוונים על הגג" נכשלה והורדה מהמסך לאחר מספר פרקים בשנת 2003. כמו כן, שודרה גרסה הודית המתרחשת במומבאי בכיכוב משפחה פרסית.

הגרסה הישראלית

רשת רכשה את הזכויות לסדרה, והחלה בשידורה ב-26 בנובמבר 2004 בשם "משפחת קמיצ'לי". מפיקת הסדרה הייתה חברת מטר פלוס של המפיק עמי אמיר. המשפחה כללה את הסבתא (ירדן בר-כוכבא), האב יונה (משה איבגי) והאם רותי (שולה חן), הבן הלא יוצלח רפי (ישראל קטורזה) ואחותו (לירית בלבן). השילוב של השחקנים הוותיקים והאהובים, שהוכיחו את כוח משיכתם כאיבגי וחן, שחקנים מוכשרים שטרם נשחקו עד דק בטלוויזיה כקטורזה ובר כוכבא, וכישרון בלתי מוכר יחסית כבלבן, אמור היה למשוך רבים אל המסך. התוכנית תוזמנה לשידור ביום שישי בערב, לאחר התוכנית אולפן שישי, עוגן מרכזי בלוח השידורים של רשת. המדובר במשבצת שידור בעייתית, שיכולה להביא לפריחה בקריירה של שחקן, או לגוויעתה בטרם עת, וכבר הכריעה שחקנים ידועים כצביקה הדר.
הסדרה זכתה לקדימונים ששודרו באופן תדיר, והכריזו "משפחת קמיצ'לי – כזה דבר עוד לא ראינו".
לאחר שידור התוכנית הראשונה, בהשתתפות יגאל שילון זכתה התוכנית לקטילה של המבקרים. המבקרים טענו כי במקום בו הביא המקור אמירה חדה בדבר השוני התרבותי, היחסים שבין כוכבי הטלוויזיה וקהליהם, ומעמדם של הידוענים בתרבות ההמונים, כללה הסדרה הישראלית אך בדיחות שחוקות וצחוקים מוקלטים, וכי המדובר בחיקוי חיוור למקור. הסדרה הבריטית "משפחת קומאר" שודרה בישראל בערוצים בעלי תרגום לעברית כ"BBC פריים", ורבים מן הצופים יכלו להשוות בין המקור ובין הגרסה הישראלית, כאשר נראה כי השוואה זו לא הייתה לטובת הגרסה הישראלית.
ככל שנמשכה הקרנת הסדרה (בכיכוב אורחים כשלום אסייג ואורלי ויינרמן), ונתוני המדרוג לא הצליחו לעלות, כמו גם הביקורות אשר קטלו את הסדרה ואת שחקניה, כבר נראה היה שמדובר בכישלון. הערוץ הראשון העמיד אל מול הסדרה את תוכניתו הפופולרית של יהורם גאון, "שישי בגאון", אשר זכתה להצלחה רבה, והצליחה להתמודד עם אחוזי הצפייה ב"קמיצ'לי".
באפריל 2005, מספר חודשים לאחר תחילת הקרנת הסדרה עמדו להתפרסם תוצאות המכרז שנועד לקבוע את זכייניות ערוץ 2, ועמד לחרוץ את גורלה של אחת משלוש הזכייניות הקיימות (שידורי קשת, רשת וטלעד). היה חשש כי כישלון הסדרה יגרור עמו את רשת להפסד במכרז, דבר שרשת לא יכלה להרשות לעצמה. נראה כי המעורבים בסדרה רצו להשאירה מאחוריהם ולהמשיך הלאה.
בסוף דצמבר 2004, לאחר שידור שישה פרקים הודיעה רשת על הורדת הסדרה מהמסך.
פרנקופיליה

פרנקופיליה (בצרפתית: Francophilie) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי צרפתים או כלפי הממשל, התרבות וההיסטוריה הצרפתית. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול לדוגמה חיבה לשפה הצרפתית, למטבח הצרפתי, לספרות הצרפתית ועוד.
היפוכו של הפרנקופיל הוא הפרנקופוב  - אדם המתעב או נטול אהדה כלפי כל דבר המשויך לצרפת.
הפרנקופיליה היא תופעה אותה ניתן למצוא לעיתים קרובות בקולוניות לשעבר של צרפת, בהן נהגה האליטה המקומית לדבר בצרפתית ולנהוג בגינוני העם הצרפתי. גילויי הפרנקופיליה הראשונים מיוחסים לתומכי הפילוסופיה של הנאורות הצרפתית החל מתקופת המהפכה הצרפתית.
גילויי פרנקופיליה מוכרים ניתן למצוא גם במדינות אירופאיות כבלגיה או רומניה, בה התרבות הצרפתית זוכה לפופולריות רבה בקרב השכבות המשכילות. הפרנקופיליה ידועה גם בקרב קנדים ממוצא צרפתי שאימצו ושימרו את התרבות הצרפתית.

פרנקופיליה בבלגיה

בבלגיה נלוותה לתופעה גם קריאה פוליטית שידועה כ"הצירוף מחדש". מדובר היה בקריאה פוליטית זניחה יחסית, במספר חבלים של בלגיה לצירוף המחוז דובר הצרפתית ולוניה (ולעיתים גם את מחוז בריסל) אל צרפת.
קריאה זו לצירוף חלקים מבלגיה לצרפת קיימת למעשה כבר מיום הקמתה של בלגיה ב-1830, והיא התחדשה בעשור האחרון עת הופץ מחדש בשנת 2003 המניפסט לתרבות הוולונית שנחתם במקור ב-1983. על רקע הבדלי התרבות בין המחוזות הוולוני והפלמי ורצונם הגובר של הפלמים בפיצול המדינה, גברה גם התמיכה בקריאה זו. כך למשל סקרים שנערכו במחוז ולוניה בשנת 2007, עת ניצבה בלגיה בפני פיצול, העידו כי כ-60% מתושביו מוכנים להצטרף לאחר פיצול שכזה לצרפת. סקרים מקבילים שנערכו בצרפת בשנת 2010, ערב הבחירות בבלגיה, הראו כי 66% מהצרפתים מוכנים לצירופו של החבל למדינה היה וזו תפוצל.

פרנקופיליה בקנדה

בשנת 1982 התקבל כתב הזכויות והחירויות הקנדי שעיגן את השוויון בין הצרפתית לאנגלית כשפות הרשמיות במדינה, וביקש לטפח את האופי הרב-תרבותי של תושביה (סעיפים 16 ו-27 בהתאמה). בשנות ה-70 הוחל בלימוד השפה הצרפתית במערכת החינוך הציבורית באמצעות השימוש בה כשפת הלימוד וחיי בית הספר. מהלכים אלו הובילו להערכה רבה יותר של התרבות הצרפתית בקרב קנדים בעלי מורשת אנגלית. ריכוז דוברי הצרפתית הגדול בקנדה נמצא כיום בפרובינציית קוויבק.
Boom Bang-a-Bang

אודות השיר

השיר נכתב על ידי פיטר וורן ואלאן מורהאוס, ונבחר לייצוג בריטניה באירוויזיון מתוך שישה שירים, על ידי הצופים בתוכנית "Happening for Lulu" בערוץ BBC1. 
ב-29 במרץ 1969 הופיע לולו עם השיר באירוויזיון שנערך במדריד. השיר זכה בתחרות יחד עם שלושה שירים נוספים השיר "Vivo cantando" של סאלומה מספרד, "De troubadour" של לני קור מהולנד ו-"Un jour, un enfant" של פרידה בוקארה מצרפת. כל אחד מהשירים זכה ב-18 נקודות. באותה תקופה לא היה חוק לגבי מצב של שוויון במקום הראשון, ולכן כל ארבעת השירים נקבעו כמנצחים על-פי החלטת המפקח מטעם איגוד השידור האירופי, קליפורד בראון. אחרי התחרות שונו חוקי התחרות כדי לפתור מצב דומה של שיווין, עם זאת שש מדינות החרימו את אירוויזיון 1970. 
לאחר הזכייה, זכה השיר להצלחה במכירות בנוסף למקור האנגלי, גם בגרסאות בגרמנית, צרפתית, ספרדית ובאיטלקית. לולו עצמה לא אהבה את השיר, אבל הוא היה הלהיט הגדול שלה עד לאותה תקופה, והגיע למקום השני במצעד של שנת 1969.
"Boom Bang-a-Bang" היה אחד מהשירים הזוכים בתחרות הזמר של האירוויזיון שהכיל הברות חסרות משמעות, בדומה ל-La La La  של מסיאל שזכה בשנת 1968 ו-Ding-a-dong של טיץ'-אין שזכה ב-1975. גם בשנת 1984 זכה השיר Diggi-Loo Diggi-Ley  של הרייס, שהיה בעל אותו מוטיב.
בעיטה

באלימות, אמנויות לחימה וספורט, בעיטה היא התקפה בעזרת כף הרגל, הברך או הרגל. לעיתים קרובות משתמשים בהתקפה זו בקרב פנים אל פנים. באופן כללי, בעיטות איטיות יותר אך יותר חזקות ממכות הנעשות עם הידיים.
בעיטות תופסות חלק מרכזי באמנויות לחימה רבות, כמו קראטה, אגרוף תאילנדי וטאקוונדו בעוד שאומנויות אחרות לא משתמשות בבעיטות בכלל כמו ג'ודו ואיגרוף. אומנויות אחרות משתמשות בבעיטות, אך מגבילים את טווח הפגיעה שלהם לרגליים ופלג הגוף התחתון.
קיים מספר רב של בעיטות, ולחלקם יש שמות משלהם. לעיתים קרובות לתנועה מסוימת יהיה שמות שונים באמנויות לחימה שונות.
בכדורגל הנגיעה בכדור מותרת בכל חלקי הגוף, למעט הידיים, אך מקובל בעיקר לבעוט בו ברגל. ישנם מספר סוגי בעיטות מיוחדים בכדורגל: בעיטת עונשין, בעיטה חופשית ובעיטת קרן.
אנג'לו בדלמנטי

רקע

בדלמנטי נולד בברוקלין, ניו יורק לאם איטלקית-אמריקנית ואב איטלקי ובילה את רוב ילדותו בהאזנה לאופרה ומוזיקה קלאסית. השלים תואר במוזיקה בבתי הספר למוזיקה "איסטמן" ו"מנהטן".
הלחין מוזיקה לסרטים "מלחמתו של גורדון" ו"חוק ואי-סדר", אולם התפרסם כאשר התבקש לשמש כמורה לפיתוח קול עבור השחקנית איזבלה רוסוליני במסגרת צילומי סרטו של דייוויד לינץ', "קטיפה כחולה".
רוסוליני אמורה הייתה לשיר את "שיר לסירנה" במהלך הסרט, אולם לינץ' לא הצליח לרכוש את זכויות השימוש בו. בדלמנטי ולינץ' חברו כדי ליצור את השיר "מסתורין האהבה", על פי מילים של לינץ' ולחן של בדלמנטי.
לינץ' הציע לבדלמנטי לגלם בסרט פסנתרן במועדון בו מופיעה דמותה של רוסוליני.
"קטיפה כחולה" היה סנונית ראשונה בשורה של פרויקטים משותפים של בדלמנטי ולינץ'.
לאחר שלהחין סרטי מיינסטרים רבים (לרבות "סיוט ברחוב אלם 3", "לוחמי החלום", ו"חופשת חג המולד של הנשיונל למפון"), בדלמנטי כתב את הפסקול לסדרת הפולחן "טווין פיקס", אף היא בבימויו של לינץ'. רבים משירי הסדרה נכללו באלבומה של הזמרת ג'ולי קרוז - "שטים לתוך הלילה".
בדלמנטי שיתף פעולה עם לינץ' בסרטיו "לב פראי", "טווין פיקס: אש הולכת איתי", "כביש אבוד", "סיפור פשוט", ו"מלהולנד דרייב", בו הוא מגלם תפקיד קטן כגנגסטר בעל טעם אנין לאספרסו.
כן הלחין את הסדרות "באוויר" ו"חדר מלון".
פרויקטים נוספים בהם היה שותף בדלמנטי היו סרט הטלוויזיה "ציד מכשפות", וסרטי הקולנוע "עירום בניו יורק", "עיר הילדים האבודים", "התחייבות ארוכה מאוד", "מים אפלים","קדחת הבקתה" ו"המזכירה".
כמו כן כתב את הפסקול עבור משחק המחשב "פרנהייט", שזכה להערכה רבה.
לאחרונה מלחין עבור הבמאי פול שריידר בסרטים כגון "אוטו פוקוס".

שיתופי פעולה

בשנת 1987, העמיד את שירותיו עבור הרכב הפופ האלקטרוני, "פט שופ בויז"
וערך את התזמור בשיר החולמני והעגמומי "זה לא יכול היה לקרות פה".
בשנת 1993 חבר ללהקת הת'ראש מטאל אנתרקס בשיר "Black Lodge" מתוך אלבומה "Sound of White Noise". בשנת 1995, הוא הלחין, ניצח והפיק את אלבומה של מריאן פיית'פול "חיים סודיים".
בשנת 2000, הלחין, בשותפות עם "Orbital" את השיר "Beached" מתוך הסרט "החוף".
בשנת 2004 הלחין את המוזיקה למשחק המחשב "Indigo Prophecy".
כמו כן אחת מנעימותיו היא שיר הפתיחה והסיום של "הסטודיו למשחק" בהנחיית ג'יימס ליפטון.
גלן קרטיס

ביוגרפיה

קרטיס, יליד המונדספורט ניו יורק, עבד בצעירותו בהרכבת אופניים. בשנת 1907 פיתח אופנוע ששבר את השיא לאותה תקופה במהירות של 218 קמ"ש. הוא הפסיד במאבק המשפטי על המטוס לאחים רייט שתבעו אותו על הפרת זכויות יוצרים בכך שלטענתם "העתיק" את מטוסם, אך למעשה הוא שכלל אותו.
בשנת 1909 הקים קרטיס את החברה הראשונה בעולם לייצור מטוסים. ב-26 בינואר 1911 הטיס את המטוס הימי הראשון אותו בנה בעצמו.

השפעתו על עולם התעופה

בסקר שנערך בשנת 2003 על ידי המגזין Aviation Week & Space Technology בין מומחים בינלאומיים בתחום התעופה, שנעשה לכבוד 100 שנה לטיסה המאוישת הראשונה בכלי-טיס הכבד מהאוויר, נבחר גלן קרטיס במקום החמישי מתוך מאה האישים שהשפיעו ביותר על התעופה (מקום אחד אחרי לאונרדו דה וינצ'י).
יוסי שבו

ביוגרפיה

שבו נולד בקהיר שבמצרים בשנת 1939. למד בבית ספר יסודי צרפתי של נזירים נוצרים. בשנת 1950 עלה לישראל עם הוריו בגיל 11. תחילה לעתלית ואחר כך במעברת באר יעקב. אחרי שנתיים עברה המשפחה לבת ים ושבו המשיך ללמוד בבית ספר צרפתי ביפו.
בשנת 1957 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. כשנתיים לאחר מכן סיים קורס קצינים. את שירותו עשה בתפקידי שדה. בין השנים 1967–1970 שירת כמדריך בקורס קציני חיל הרגלים. המשיך בשירות הצבאי כקצין אג"ם והדרכה בחטיבה.
בשנת 1973 מונה לנספח צה"ל בזאיר. במלחמת יום הכיפורים מונה למפקד גדוד. שנה לאחר מכן מונה למפקד נפת עזה. ב-1976 מונה כאחראי לתחום הביטחוני ברצועת עזה. קיבל דרגת אל"ם ומונה ב-1978 לסגן מפקד חבל עזה וממונה על המנהל האזרחי. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובוגר המכללה לביטחון לאומי (1982). בשנת 1982 שימוש כמפקד יחידת הממשל בלבנון.
בשנים 1983–1985 כיהן כראש משלחת צה"ל בזאיר ונציג משרד הביטחון (1983). ב-1986 השתחרר מצה"ל.
בשנים 1986 עד 1988 שימש יועץ כלכלי ומסחרי בשגרירות ישראל בקהיר.
החל בפעילותו הציבורית ב-1989, כראש סיעת הליכוד בנס ציונה ובתפקיד סגן ראש העיר. בנובמבר 1993 נבחר לראשות העיר נס ציונה מטעם רשימה עירונית על-מפלגתית "נס ציונה נטו" והוא כיהן מאז ברציפות כראש העיר עד פרישתו ב-2018.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב בחוג למדעי המדינה, יחסים בינלאומיים ומנהל ציבורי. שלט בשפות עברית, ערבית, צרפתית ואנגלית.
בחודש יוני 2016 התגלה ששבו חולה בסרטן ריאות. שבו מסר בתגובה לפרסומים שהוא עומד להמשיך כרגיל בכהונתו.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 2018 הודיע שבו על פרישתו מההתמודדות על ראשות העיר, והוא סיים את כהונתו ב-20 בנובמבר של אותה שנה.
נפטר ב-17 ביולי 2019, בנס ציונה.
שיר נפוליטני

שיר נפוליטני הידוע גם כ"קנצונה נפוליטנה" או "קנצונטה" (נפוליטנית: A canzóne napulitana'; איטלקית: Canzone Napoletana) הוא סוגה מוזיקלית של שיר המיועד בדרך כלל לקול טנור או בריטון ומושר בשפה הנפוליטנית, בליווי כלים. התמה המרכזית של השיר היא אהבה, והוא יכול להיות סוג של סרנדה. עם השירים הנפוליטניים הידועים נמנים "סנטה לוצ'יה", "פוניקולי פוניקולה", "או סולה מיו" ו"מרוצלה".
השיר הנפולטני מבוסס על יסודות מסורתיים עממיים מנאפולי והסביבה ועל יסודות קלאסיים - סגנון האריות האופראיות. הקנצונות הנפוליטניות נכנסו לרפרטואר של זמרי אופרה גדולים והתפרסמו על ידי כך בכל העולם.

התפתחות

השיר הנפוליטני, שצמח מתוך השירה העממית (בין השאר מן הוילנלה מן המאה ה-16), קיבל צורה רשמית ב-1830, שנה בה נוסד פסטיבל פיידיגרוטה (Piedigrotta) לכבוד כנסיית המדונה של פידיגורה בנפולי. השיר הזוכה בפסטיבל באותה שנה היה Te voglio bene assaie, אותו הלחין מלחין האופרה גאטנו דוניצטי. הפסטיבל התקיים עד 1950.
השירים הנפוליטניים נפוצו מחוץ לאזור נאפולי הודות למהגרים הרבים מאזור זה בין 1880 ו-1920, ובפרט הודות לזמר אנריקו קארוזו, שנהג לשיר כהדרן, לאחר הופעות אופרה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שירים נפוליטניים. כך הפך קארוזו את השיר הנפוליטני לפופולרי בארצות הברית בראשית המאה ה-20. שירים נפוליטניים, בביצוע אותנטי לכאורה, שולבו בפסקוליהם של סרטי הנאו-ריאליזם האיטלקי שהיו פופולריים בעולם בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה מרינו מריני לכוכב שירים נפוליטניים בינלאומי.
גם שלושת הטנורים (פלאסידו דומינגו, חוזה קררס ולוצ'אנו פבארוטי), שהיו פופולריים מאוד בשנות ה-90 של המאה ה-20, שילבו שירים נפוליטניים בין אריות אופראיות ששרו. דומינגו הקליט תקליט שלם בשם Italia ti amo, שכולו שירים נפוליטניים. גם זמרים איטלקים מפורסמים אחרים כג'וזפה די סטפנו ואנדראה בוצ'לי הקליטו שירים נפוליטניים רבים ומשלבים אותם בהופעותיהם.
אף על פי שהשיר הנפוליטני מושר בדרך כלל על ידי גברים, ישנן גם זמרות השרות שירים נפוליטניים, שהבולטות בהן הן מינה אנה מציני (Mina Anna Mazzini; מוכרת בשם הבמה "מינה") ופייטרה מונטקורווינו (Pietra Montecorvino).
גם כותבים שאינם מנאפולי כתבו שירים נפוליטניים בנפוליטנית. הבולט בהם היה גבריאלה ד'אנונציו.
אללופתיה

אללופתיה (או אמנסליזם) היא תופעה של השפעת גומלין (אנטיביוזה) בין מינים ביולוגיים שבה מזיק מין אחד לאחר, אך הראשון אינו ניזוק. המונח, שנטבע על ידי הגרמני פרופ' הנס מוליש (Molisch)‏, פיזיולוג של הצמח, בספרו "השפעה של צמח אחד על משנהו: אללופתיה" (1937) הוא הלחם של המילים היווניות "אלל" (αλληλος – שכן) ופאתוס (πάθος – סבל), כלומר, סבל הנגרם על ידי שכן או בעקבות שכנות.
לרוב מדובר על השפעה מזיקה של מין ביולוגי על מין ביולוגי אחר בסביבתו, או על זרעיו שלו עצמו, עקב הפרשת חומר רעיל או מעכב התפתחות (דיכוי צמיחה או עיכוב נביטה). חומרים אללופתיים, המכונים גם אללוכימיקלים (Allelochemicals), הם לרוב מעכבים נדיפים המופרשים מן השורשים, העלים או חלקי צמח אחרים. לעיתים ההשפעה האללופתית נוצרת על ידי עידוד צמיחה של צמח המדכא את הצמח המושפע, ובכך גורם לעיכוב התפתחותו. המקרה הפרטי של אללופתיה עצמית הוא למעשה ויסות של אוכלוסיית המין במטרה לאפשר קיום במקום שבו המשאבים מוגבלים.
תופעת האללופתיה התגלתה בצמחי מדבר, כאשר נמצא שהם הפרישו חומרים שעיכבו נביטת צמחים אחרים שעלולים היו להתחרות על מקורות מים ומזון.
בביולוגיה מבחינים בין אללופתיה לבין תחרות על משאבים. מקרים שבהם עיכוב צמיחה של צמח נגרם על ידי צמח אחר כתוצאה מתחרות על משאבים (אור, חומרי הזנה, מים, מקום) אינם אללופתיה אלא תחרות.
ניתן להגדיר את האללופתיה כדוגמה של יחסי גומלין מסוג תחרות הפרעה בין מינים.
דוגמה לצמח אללופתי בישראל הוא המין הפולש כנפון זהוב (Verbesina encelioides), המפריש חומרים המונעים נביטת צמחי חולות בסביבתו, ובכך משנה את כל המאזן האקולוגי והופך למין יחיד (או מין דומיננטי). כתוצאה מכך נעלמים גם בעלי החיים שהיו תלויים בצמחייה שנדחקה.
צמחים המפרישים חומרים אללופתים יכולים לסייע לצמצום השימוש בהדברה כימית ולשמש כהדברה ביולוגית נגד מינים מזיקים.
הנרי אדוארד טרסקה

קריטריון טרסקה

קריטריון טרסקה הוא אחד משני קריטריוני הכשל הנפוצים ביותר כיום לחומרים משיכים. הקריטריון מתבסס על הקביעה כי כשל נגרם כתוצאה ממאמצי גזירה: כשל מתרחש כאשר מאמץ הגזירה הראשי הגבוה ביותר, בערכו המוחלט, מגיע לערך קריטי: , כאשר מגדירים: .