google/wiki40b huggingface dataset:
תעודת ייחוס ארי

תעודת ייחוס ארי (בגרמנית: Ahnenpass, מילולית: "דרכון אבות") הייתה מסמך דמוי־דרכון אשר תיעד את אילן היוחסין הארי של האזרחים בגרמניה הנאצית.
חקר היוחסין לא היה בגדר חובה כשם שהייתה זו משימה ראשונה במעלה להתחקות אחר העותקים המקוריים של תעודות הלידה ותעודות הפטירה. רבים שנהו אחר האידאולוגיה הנאצית החלו לחקור את אילן היוחסין שלהם עוד בטרם נדרש הדבר על-פי חוק (זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון). החוק, שנחקק באפריל 1933 בעקבות עליית הנאצים לשלטון, נקרא חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. על פי חוק זה נדרשה כל הפקידות הציבורית להיות ממוצא ארי.]
„Als nicht arisch gilt, wer von nicht arischen, insbesondere jüdischen Eltern oder Großeltern abstammt. Es genügt, wenn ein Elternteil oder ein Großelternteil nicht arisch ist. Dies ist insbesondere dann anzunehmen, wenn ein Elternteil oder ein Großelternteil der jüdischen Religion angehört hat.“
לא-אריים הם אלה אשר מוצאם מהורים או מסבים שאינם אריים (ובפרט כאשר מוצאם מיהודים). די בכך שהורה אחד או אף סב אחד יהיה לא-ארי. עובדה זו נכונה במיוחד כאשר אחד ההורים או אחד הסבים השתייך לדת היהודית.
בהמשך, נחקקה סדרה של חוקים אשר הרחיבו את רשימת המקצועות האסורים ליהודים: עריכת דין, הוראה, רפואה – ולבסוף נדרשה תעודת הייחוס הארי אפילו לשם קבלה לבית ספר תיכון. על פי רוב, התחקו אחר אילן היוחסין ארבעה דורות אחורה.
בניגוד לסברה הפופולרית, התעודה לא תועדה ברשומה ציבורית כלשהי; נושא המסמך הציג אותו במקרים שבהם נדרש להציגו, ולאחר מכן קיבל אותו בחזרה. באופן רשמי התייחס המונח "ארי" בהקשר זה לשבטים ההודו-גרמאניים, אולם המטרה המרכזית הייתה למעשה להדיר את היהודים ובני קבוצות אתניות אחרות, כגון סלבים, שחורים ואחרים, מכל עמדה בכירה בחברה הגרמנית. 
הדרישה למוצא ארי הופיעה בהבדלים מסוימים בחוקים השונים שנחקקו בתקופת השלטון הנאצי. לדוגמה: בחוקים מסוימים נדרשה עדות ל-100% מהשושלת עד שנת 1800, בעוד שלשם קבלה למשרות בכירות ב-אס אס נדרשה עדות לשושלת ארית "טהורה" החל מ-1750.
דרישות אלה הביאו לעלייה במחקר הגנאלוגי בגרמניה בימי הרייך השלישי.
קבוצת לפידות

קבוצת לפידות היא מהחברות המובילות בישראל בתחום הבריאות. התמחותה של קבוצת לפידות היא בייבוא, הפצה ושיווק של מגוון פתרונות בריאות, מוצרים ושירותים בתחומי הבריאות ואיכות החיים. החברה מייצגת חברות בינלאומיות מובילות בתחומן, הנבחרות בקפידה בזכות חדשנותן והמצוינות המדעית שלהן. מיום הקמתה נהנית הקבוצה ממוניטין של חברה מובילה ובעלת חזון, המציגה נתוני צמיחה והתרחבות מרשימים. בשנת 2017 דורגה החברה במקום השישי בדירוג סיטונאי ציוד רפואי ותרופות בישראל של Dun's 100.  
מבנה החברה כולל:
-           מטה הנהלה: כספים, שיווק, ייעוץ משפטי, מחלקה כלכלית, IT ומשאבי אנוש
-           חטיבת מדיקל ושירותים רפואיים
-           חטיבת פארמה ומוצרי בריאות
-           חטיבת אופטיקה
-           חטיבת לוגיסטיקה ושירות: אחסון והפצה, רכש וייבוא, שירות לקוחות, לקוחות הפצה אסטרטגיים, הבטחת איכות ושירות טכני.

מטה הקבוצה ממוקם בפארק התעשייה הדרומי קיסריה ועובדים בו למעלה מ 220 עובדים.

היסטוריה

1979: קבוצת לפידות נוסדה על ידי עמי לפידות (יו"ר ובעלים משותפים) וגילה לפידות (דירקטורית ובעלים משותפים). החברה ייצגה את חברת התרופות הדנית Novo Nordisk ותרופות ייחודיות נוספות ובכללן הורמונים ותרופות לטיפול בסרטן וסוכרת. 
1992: חברת בקטלאב דיאגנוסטיקה בע"מ הוקמה. החברה שימשה כנציגות המקומית של חברת   (BD) Becton Dickinson  האמריקאית. 
1995: חברת לפידות ספורט בע"מ הוקמה. החברה עסקה בייבוא ושיווק של מוצרים ומותגים בתחום הכושר והספורט והפעילה רשת של מכוני כושר וספא בארץ ובצ'כיה.
2000:
- עמי לפידות מונה למנכ"ל חברת פרינג ישראל בע"מ, הנציגות המקומית של חברת התרופות העולמית.
- חברת לפידות ביוטי בע"מ הוקמה, החברה עסקה בייבוא והפצה של מותגי קוסמטיקה בינלאומיים.
2006: קבוצת לפידות רכשה את חברת "לוכסמבורג תרופות בע"מ" שנוסדה ב-1930. החברה עסקה ביבוא ושיווק תרופות, מכשור וציוד רפואי, ואת חברת הבת לוכסויז'ן אשר ייבאה ושיווקה עדשות אופטיות ומותגי מסגרות ראייה ומשקפי שמש.  
2011: שמה של לוכסמבורג תרופות בע"מ שונה ללפידות מדיקל ייבוא ושיווק בע"מ.[1]
2016: פעילותה של חברת לוכסויז'ן בע"מ  מוזגה עם פעילותה של חברת לפידות מדיקל.
2017:
- פעילותה של חברת בקטלאב דיאגנוסטיקה בע"מ נרכשה על ידי חברת BD העולמית והיוותה את הבסיס להקמתה של חברת BD  ישראל בע"מ. 
- אילן לפידות מונה למנכ"ל קבוצת לפידות
- קבוצת לפידות חנכה מרכז לוגיסטי נוסף אשר הצטרף למערך התפעולי של הקבוצה

חברות ומותגים בולטים אותן מייצגת ומשווקת החברה

הקבוצה מייצגת חברות בינלאומיות רבות כגון: ALCON, B BRAUN, ZEISS, Leica, NIHON KOHDEN, MIZUHO OSI, DE RIGO.
בין המותגים המוכרים של החברה: ריזאלטס, ספאטון, עדשות המגע אלקון, עדשות הראייה של צייס, 
סיסטיין, ספידגרון, טסקטן וכן מותגי מסגרות ומשקפי שמש כגון: שופארד, פוליס, אתניה ברצלונה, סרנגטי וסוויספלקס
ליברוויל

היסטוריה

הצרפתים כבשו את האזור ב-1839. ב-1846 הצרפתים לכדו ספינה ברזילאית שנשאה עבדים ושחררו אותה. בשנת 1848 העבדים ששוחררו הקימו את העיר וקראו לה "ליברוויל" - שמשמעותו בצרפתית הוא עיירה חופשית. בין השנים 1934 ו-1946 העיר הייתה הנמל העיקרי של אפריקה המשוונית הצרפתית. העיר הייתה המרכז של הקרב על גבון ב-1940.
עד עצמאות גבון העיר גדלה באיטיות ובעת קבלת העצמאות של גבון היו בה רק 32,000 בני אדם. סניף הבנק הראשון בה נפתח רק ב-1930. מאז העצמאות העיר גדלה במהירות ועכשיו יותר משליש מאנשי האומה מתגוררים בה.

כלכלה

עיקר כלכלת העיר מתבססת על מסחר בעץ.

תחבורה

בעיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי ליברוויל, הגדול ביותר במדינה.

השכלה

בעיר נמצאת המכללה למנהל ובית הספר למשפטים היחידים בגבון.
מוריביטו: שומר הרוח

עלילה

הלוחמת השכירה באלסה נתקלת במהלך אחד משיטוטיה בנסיך העומד לטבוע לאחר ניסיון לרצח שבו חיבלו בגשר ולכן מרכבתו נפלה לנהר. לאחר שהיא מצילה אותו היא נקראת באותו לילה לארמון על ידי אימו של הנסיך, תמורת הון עתק של כסף אמו של הנסיך מבקשת שתשמור ותחביא אותו מניסיונות הרצח של אביו שמאמין למסורת שאומרת שברגע שתבקע הביצה שהשתלטה על הנסיך צאג'ום שנכנסה אליו בשנתו ונמצאת בבטנו, תתרחש בצורת למשך מאה שנים. מכאן מתחילה מערכת יחסים של אם ובן מאומץ בעודם מנסים להתחמק מהרוצחים השכירים שאביו של צ'אגום שלח.

פמיניזם

בניגוד למקובל באנימות שם לרוב האישה/נערה מוצגת כחלשה ופסיבית ולפעמים בעלת גוון מיני, כאן הגיבורה הראשית מוצגת כלוחמת חזקה העשויה ללא חת היודעת את עבודתה יותר מרוב הגברים במקצועה. לעומת זאת הנסיך מוצג כילד חלש ועדין הזקוק להגנה וחסר ניסיון בחיים אך עם זאת אינטליגנט יותר מרוב בני גילו. לא רק זאת אלא גם שרוב הגברים בסדרה או שעוסקים במקצועות פסיבים (טאנדה ההרבליסט) או שמודים בטעויותיהם ומעריכים שהיא יותר טובה מהם לאחר ניסיון כושל לנצח אותה. כמו כן ישנם רמזים שהיא עברה במיומנות הלחימה את אביה המאמץ ומורה הרוחני ג'יגורו.
עמירם הלוי

ביוגרפיה

הלוי נולד במושב כפר יהושע ומתגורר שם עד היום. למד בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג בקריית טבעון, בן מחזורם של יעל שאלתיאלי, יוסף שלזינגר ויעקב כתריאל.
שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים. לאחר שירותו הצבאי עבר קורס מאמנים בכדורעף במכון וינגייט. ולאחר מכן הועסק כמורה לחינוך גופני במועצה אזורית עמק יזרעאל, ב-1976 מונה כרכז ספורט במועצה אזורית קישון. במקביל שפט במשחקי כדורסל, והיה פעיל באיגוד הכדורסל.
ב-2014 נבחר כיו"ר איגוד הכדורסל לאחר כהונה קצרה של הרמטכ"ל לשעבר דני חלוץ וב-2016 נבחר לקדנציה שנייה.
בין פעילויותיו ניתן לציין את ארגון אליפות אירופה בכדורסל 2017 בישראל ומאבקו להקנות עדיפות לנבחרת ישראל בכדורסל על הקבוצות. באותה שנה הכריז על בנק הפועלים, כנותן החסות הראשי של נבחרות ישראל.
ב-2019 נבחר להיות חבר הנהלת בפיב"א אירופה.
פרויקט Y

כללי פרוייקט Y

הווילה מאובזרת בכ-50 מצלמות, חלקן גלויות וחלקן מוסתרות. כל "דייר" מצויד במיקרופון אישי, אותו עליו לשאת עמו בכל שעות היום.
נמנע כל קשר של המשתתפים עם העולם החיצון, ובמקרי חירום רפואיים רופא מטפל במשתתפים בתוך הווילה, ובמקרים חריגים בבית חולים. המשתתפים אינם מחזיקים בטלפון מכל סוג, אין להם גישה לאינטרנט והם אינם צופים בטלוויזיה. אסור למתמודדים לדבר בלי המיקרופון האישי שלהם, כמו כן אסור למתמודדים לעשן בתוך הבית, אלא במקומות המיועדים לכך.
בכל שבוע המתמודדים מקבלים כמות של מזון, שתייה וסיגריות אשר ההפקה דואגת להכניס לווילה בזמן שהות המתמודדים בסדנאות.
במהלך שהותם בווילה, עברו שיעורים וסדנאות הכשרה כדי להפוך למנחי טלוויזיה, ארבעת המתמודדים שע"י המורים מקבלים את הציונים הנמוכים ביותר לאותו שבוע מועלים אוטומטית למועמדות להדחה.
הצופים בבית מתבקשים לשלוח מסרון לאותם מועמדים שלדעתם צריכים להישאר, והמועמד שמקבל את מספר המסרונים הנמוך ביותר מודח. הפקת התוכנית יכולה להכריז על כל הדיירים כמועמדים להדחה, והיא אכן עשתה זאת. בנוסף באפשרותה להודיע על שני מועמדים שיודחו.

דיירי הווילה

המתמודדים שנבחרו לשהות בווילה, כמקובל בפורמט האח הגדול, הם אנשים בעלי רקע ותכונות שונים זה מזה במידה רבה. שונות הדיירים מתבטאת בלאום, זיקה לדת, מוצא עדתי, מעמד חברתי, אזור מגורים, גיל, נטייה מינית ועוד. שונות זו מפיקה מעין מיקרו-קוסמוס לא מייצג של החברה הישראלית, וחלק מהמתחים המאפיינים אותה משתקפים גם בתוכנית. במהלך היום ניתן למתמודדים לספר מול המצלמה את מה שקורה בווילה ולהביע רגשותיהם בדומה לחדר הווידויים באח הגדול. בנוסף לרשות המתמודדים עומד פסיכולוג בכל זמן שהותם בווילה מחוץ לגבולות השידור.

העונה הראשונה

העונה הראשונה החלה עם 15 מתמודדים, לאחר כחודש לאחר השהייה בווילה, החלו בהדחות.
זוכה העונה הראשונה הוא פיראס חורי.

סערה תקשורתית

באוגוסט 2008 יוגב ברזילי, מתמודד העונה הראשונה שפרש מהתוכנית בעקבות ויכוחים חברתיים בווילה נמצא מת בביתו בתל אביב לאחר שהתאבד.

העונה השנייה

בעונה השנייה היו 16 מתמודדים, כאשר כבר בשבוע הראשון הודחו שניים: אימאן אל-אעבר הודחה לאחר שדיירי הווילה הצביעו נגדה, ופול דרי הודח בעקבות בעיות חוקיות (עבר פלילי אשר לא אִפשר את השתתפותו בתוכנית).
מישל אשר הודחה על ידי ההפקה בעקבות מספר גורמים הוחזרה לאחר שלושה ימים, מה שהעלה חשד אצל המתמודדים כי היא שתולת ההפקה.
מנצחת העונה היא הילה טוביאן.

עונה שלישית

בסוף שנת 2005, הודיעה חברת yes על סגירת ערוץ YTV, דבר שהוביל לדחיית עונה נוספת של הפרויקט.
בשנת 2006 החלו פרסומים על עונה שלישית, אך הדבר לא יצא לפועל והעונה השלישית נדחתה בשנית. הסיבה לדחייה הייתה חוסר רצון לשדר את התוכנית בסמוך למונדיאל. בדרך כלל נמשכת תוכנית המציאות שלושה חודשים במהלך הקיץ כולו והיה חשש מירידה בהתעניינות בחודש יוני בשל הגביע העולמי. בראשית 2007 החלו המיונים ל-15 המתמודדים לעונה השלישית והפרס היה וילה באי בודד, אך זו לא יצאה לפועל והפרויקט נגנז.

תביעת זכויות יוצרים

פרוייקט Y, היא תוכנית בעלת פורמט דומה לתוכנית הריאלטי המצליחה בעולם האח הגדול, אשר הזיכיון לה בבעלות קבוצת אנדמול ההולנדית. סינרגיה, חברת ההפקות המפיקה את פרוייקט Y, לא רכשה זיכיון על התוכנית ועל כן אנדמול הגישה תביעה בגין הפרת זכויות הקניין והיוצרים כנגד סינרגיה ו-yes.
סליל השראה

סליל השראה או משרן (Inductor) הוא רכיב חשמלי שמאופיין בהשראות בולטת.
המשרן הוא רכיב בעל יכולת לאגור זרם (לעומת קבל שאוגר מטען חשמלי) תוך הגדלת השדה המגנטי האגור בו. צורתו הקלאסית היא גליל מחומר כלשהו ("ליבה", החומר יכול להיות גם הריק) עליו מלופף תיל חשמלי בצורת סליל כסלילי הבורג ומכאן שמו.

שימושים

אחד היישומים המעניינים והחשובים ביותר של סליל הוא השנאי (בלעז - טרנספורמטור). זהו מערך של שני סלילים קרובים מאוד, המשתפים את השדות המגנטיים שלהם בשיעור גבוה. התצורה הזאת מאפשרת העברת אנרגיה חשמלית מסליל אחד (ראשוני) לשני (משני) כמעט ללא הפסדים - תוך שינוי העכבה של מקור האנרגיה החשמלית, או בלשון שונה - רמת המתח של האנרגיה החשמלית.
שימוש נפוץ נוסף הוא כמשנק - סליל השראה במעגלים חשמליים המשמשים בעיקר לתפעול נורות חשמליות מקבוצת נורות הפריקה. המשנק משמש כרכיב המייצב במעגל החשמלי בהפעלת נורת פריקה על ידי הפיכת מקור המתח למקור זרם. בנוסף לתפקידו העיקרי משמש סליל ההשראה לעיתים קרובות גם כעזר הצתה יחד עם המצת או המדלק (starter), מאפשר יצירת המתח הגבוה המשמש לפריצת הקשת הראשונית בנורת הפריקה.
ג'ואל מאדן

ביוגרפיה

מאדן נולד בבוולדורף שמרילנד, ארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא בריטי. בהיותו בן 16, עזב אביו את המשפחה וגרם לה לבעיה כלכלית קשה ומאדן ואחיו פנו לעבודה בעבודות מזדמנות שונות. לאחר שבגר החליט לשנות את שם משפחתו מקומבס, לשם נעוריה של אמו- מאדן.
לאחר שצפה עם אחיו בשנת 1995 בהופעה של הביסטי בויז ובהשפעת ז'אנר המוזיקה אותו נהגו לשמוע, החליטו השניים, עם חבר נוסף להקים להקה, אך זו התפרקה לאחר זמן קצר.
בהמשך, החליטו השניים להקים להקה נוספת, וגייסו לשם כך את חבריהם פול תומאס ואהרון אסקולופיו והקימו יחדיו את גוד שארלוט. הלהקה התפרסמה לאחר אלבומה השני והמצליח The Young and the Hopeless. 
ב-2001, הופיע מאדן בסרט "קטע מהסרטים" יחד עם שאר להקת גוד שארלוט. ב-2006, הופיע עם אחיו בנג'י בסרט "Material Girls". בנוסף הנחו התאומים תוכנית ב-MTV.
כמו כן, הקימו האחים לבית מאדן חברת הלבשה תחת השם DCMA COLLECTIVE המייצרת בעיקר טישרטים והם עצמם נוהגים ללבוש את בגדי המותג.
בנובמבר 2006, החל מאדן לצאת עם ניקול ריצ'י. 
בנובמבר 2007, הקימו מאדן וריצ'י את "קרן ריצ'י ומאדן לילדים". הקרן יצרה משרד רישום באינטרנט כדי לעזור למשפחות במצוקה. לזוג שני ילדים: הרלוו (נולדה ב-11 בינואר 2008) וספרוו (נולד ב-9 בפברואר 2009). הזוג נישא ב-11 בדצמבר 2010, והוא מתגורר כיום בגלנדל, קליפורניה.
רנו 7

חברת FASA-Renault

הוקמה בשנת 1951–2000 ב- Valladolid שבספרד. שם החברה עד שנת 1965 היה: Fabricacion de Automoviles Sociedad Anonima de Valladolid. בשנת 1965 חברת רנו הגדילה את חלקה ב- FASA-Renault מ-15% ל- % 49.9 ושם החברה שונה ל-FASA-Renault. משנת 1976 חברת רנו שלטה בחברת FASA-Renault.
אהרן בקשט

תולדות חייו

נולד כבן יחיד לזיסלה לבית ויגדורזון ולישעיה בקשט באיוויה שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). למד בישיבות וולוז'ין, כנסת ישראל (ישיבת סלבודקה) ותלמוד תורה (בית המוסר בקלם).
בערך בשנת תרנ"ג נבחר לרבנות בייסוגולה הסמוכה לשאוול בצפון ליטא. אחריה כיהן כרב בסמיאטיץ', במשך כשבע שנים בין השנים תרנ"ה - תרס"א. לאחר מכן כיהן כרבה של העיר צריצין (שנודעה במשך השנים כסטלינגרד והיום שמה וולגוגרד), במרכז רוסיה. פעל שם לשיפור מצב היהדות ובין השאר הקים מסגרת מעין "תפארת בחורים" שהשפעתה הייתה רבה על הצעירים המקומיים. מכיוון שחשש לחינוך ילדיו, בשנת תר"ע עבר לכהן כרבה של שדובה בליטא. הרב בקשט מילא את מקומו של רבה הקודם של שדובה, הרב יוסף יהודה לייב בלוך, שאף יסד בה ישיבה, ועם פטירתו הפתאומית של חותנו הרב אליעזר גורדון בשנת תר"ע, חזר לטלז כדי למלאות את מקומו כרב וראש ישיבת טלז. הרב בלוך לקח עמו חלק ניכר מהתלמידים משדוב לישיבתו בטלז, אולם רבי אהרן בקשט הגדיל שוב את מספר תלמידי הישיבה, ובמשך זמן קצר הגיע מספרם ליותר משבעים תלמידים. בהמשך יסד גם ישיבה לצעירים שמספר תלמידיה הגיע למאה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשלהי שנת תרע"ד, ונדידת היהודים מאזור זה לפנים רוסיה, נדד בין כמה ערים ובהן עיר מולדתו איוויה, ומשם נדד לעיר נובוזיבקוב במחוז צרניגוב, שם כיהן כרבם של קהילת הפליטים. במקורות מסוימים מוזכר ששימש גם תקופה מסוימת כרבה של טולה מדרום למוסקבה. כשהתקרבה חזית המלחמה גם לשם, עבר בשנת תרע"ו לעיר פולטבה באוקראינה, שם מונה כרב ואב"ד העיר, עם פטירתו באותו הזמן של הרב אליהו עקיבא רבינוביץ', רבה של העיר ועורכו של הירחון התורני "הפלס" ושל השבועון "המודיע".
בשנת תר"פ או תרפ"א הצליח לעזוב את שטח ברית המועצות וחזר לעירו שדובה בליטא, למשך כחצי שנה. לאחר מכן עבר לכהן כרבה של סובאלק. בשנת תרפ"ד או תרפ"ה או תרפ"ו או תרפ"ז עבר לכהן כרבה של לומז'ה שבחבל ווהלין במערב אוקראינה. בתר"ץ נבחר לכהן כרבה של שאוול ועל שמה התפרסם יותר והיה רבה האחרון של הקהילה היהודית בעיר לפני חורבן הקהילה.
בכל מקום שבו כיהן כרב, הקים גם ישיבה ובסובאלק הקים גם ישיבה למצוינים.
ממייסדי אגודת ישראל ומועצת גדולי התורה שלה.
הוצע לו על ידי הסבא מסלבודקא לעמוד בראשות ישיבת כנסת ישראל אך הוא סירב, והמשרה עברה לרבי משה מרדכי אפשטיין .
נאסר ונרצח בט"ז בתמוז תש"ב עם פלישת הנאצים לעיר.

משפחתו

היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה, טובה, נפטרה ב-1923. רעייתו השנייה, שרה רבקה, נספתה בשואה. לבקשט נולדו שבעה ילדים: ארבעה בנים ושלוש בנות. הבן ישעיהו והבת בלה נספו בשואה. הבן דוד והבת שרה לאה שרדו את השואה ונפטרו בישראל.
הבת בלה נשאה לרב יצחק אייזיק רבינוביץ - בן הרב יעקב רבינוביץ מטלז ומרת פראדל, בת הרב שלמה זלמן שמחה טרויב שהתפרסם כראב"ד קרוק, שנישאה לר' יעקב בנישואיה השניים לאחר שהתאלמנה מהרב אברהם אליהו קפלן (הראשון) ובנה המפורסם מזיווגה הראשון היה הרב אברהם אליהו קפלן (השני) שנולד לאחר פטירת אביו ונקרא על שמו.
FN P90

תחמושת

ה-P90 יורה תחמושת בקוטר 5.7 מ"מ: ה-FN 5.7 (אשר נקרא גם SS190), שיוצרה במיוחד בשביל ה-P90. ה-FN 5.7 הוא כדור קטן קל ומהיר להבדיל מכדורים אחרים שמשמשים תתי-מקלעים בדרך כלל שהם 9 מ"מ וגדולים יותר. כאשר הוא נורה מה-P90 ה-FN 5.7 יכול לחדור אפודי מגן שבדרך כלל יכולים לעצור כדורים רגילים שנורים מרוב תתי המקלעים.

מחסנית

מחסנית ה-P90 היא ייחודית מאוד בהשוואה למחסניות של כלי-נשק אחרים; המחסנית יושבת על החלק העליון של הנשק לאורכו בזמן שהכדורים עצמם יושבים במאונך לקנה ויוצאים מהמחסנית כשהם ישרים לכיוון הקנה ובכך הופכת להרבה יותר קומפקטית מאשר מחסנית רגילה שמתחברת בקצה אחד לחלק התחתון של הנשק, כל זה יחד עם המשקל הנמוך של התחמושת המחסנית והנשק עצמו בכלל מאפשרת למחסנית להיות בעלת קיבולת של 50 כדורים; קיבולת גבוהה במיוחד יחסית למחסניות אחרות ולכלי-יריה בגודל הזה בכלל ובכל זאת להישאר קומפקטי מאוד נוח וקל משקל.
כדורגל באוסטריה

הכדורגל הוא ספורט מאד פופולרי באוסטריה. הוא מנוהל על ידי הגוף הלאומי התאחדות הכדורגל האוסטרית שהוקמה בשנת 1904.

תחרויות מקומיות

תחרות הליגה העיקרית במדינה היא הבונדסליגה האוסטרית, אשר הוקמה בשנת 1974. הליגה האוסטרית הראשונה הוקמה גם כן בשנת 1974 ותחרות זו והיא הליגה השנייה באוסטריה. הגביע האוסטרי הוא הגביע הלאומי של אוסטריה, והמועדונים שזכו בגביע מעפילים לסיבובים המוקדמים של ליגת האלופות והליגה האירופית. הסופר קאפ האוסטרי הוא גביע שבו נפגשות האלופה ומחזיקת הגביע למשחק אחד.

נבחרת לאומית

מאמר ראשי: נבחרת אוסטריה בכדורגל
אצטדיונה הביתי של הנבחרת האוסטרית הוא אצטדיון ארנסט האפל אשר בווינה. הנבחרת העפילה לגביע העולם בכדורגל בפעם האחרונה במונדיאל 1998 ושיחקה באליפות אירופה בכדורגל פעמיים, כאשר הייתה המארחת (לצד שווייץ) ביורו 2008, וכאשר עלתה מהמוקדמות ליורו 2016.
אחסאן חאג'סאפי

קריירת מועדונים

חאג'סאפי התחיל את הקריירה שלו בזוב אהאן אליה הצטרף בגיל 10 ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של ספהאן. חאג'סאפי השתתף עם הקבוצה הבוגרת בגביע העולם לקבוצות 2007, בו רשם שתי הופעות. ביוני 2011 הושאל לעונה וחצי לטרקטור סאזי, אך בינואר 2012 חזר לספהאן. באוגוסט 2014 חאג'סאפי היה קרוב לחתימה עם פולהאם, אך העסקה לא יצאה לפועל לאחר שלא הצליח לקבל היתר עבודה.
ב-30 באוגוסט 2015 חאג'סאפי חתם לשנתיים בפ.ס.וו. פרנקפורט מהבונדסליגה השנייה. ב-13 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק הליגה נגד איינטרכט בראונשוויג. ב-2 במרץ 2016 חאג'סאפי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד דיסבורג.
בקיץ 2016 חאג'סאפי חזר לאיראן וחתם בספהאן.
ב-24 ביוני 2017 חאג'סאפי חתם לשנתיים בפאניוניוס מליגת העל היוונית. ב-13 ביולי, חאג'סאפי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד גוריצה.
ב-29 בדצמבר 2017 חאג'סאפי חתם באולימפיאקוס לשלוש שנים תמורת 600 אלף אירו.
ב-2 בספטמבר 2018 חתם לשלוש שנים בטרקטור סאזי.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, חאג'סאפי שיחק בנבחרות הנוער של איראן. ב-25 במאי 2008 חאג'סאפי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן במשחק ידידות נגד זמביה, בו ניצחה איראן 2–3 וחאג'סאפי אף בישל שתי שערים. ב-11 באוגוסט 2008, חאג'סאפי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד קטר. במרץ 2014 ענד לראשונה את סרט הקפטן.
ב-10 באוגוסט 2017 חאג'סאפי הושעה מהנבחרת ביחד עם חברו מסעוד שוגאע'י, עקב נטילתם חלק במשחק קבוצתם, פאניוניוס, נגד מכבי תל אביב.
מסגד א-זיתונה

מסגד א-זיתונה הוא מסגד השוכן במרכזה של עכו העתיקה, ופונה אל רחבה השוכנת מדרום לו. ככל הנראה הוא קרוי על שמם של עצי זית שלפי המסורת ניצבו בעבר בחצרו. כיום ניצבים בחזיתו ארבעה עצי דקל.  
המסגד הוקם בתקופת שלטונו של דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 והוקדש לווקף. הוא ניצב על שרידיה של כנסיית מריה הקדושה מיהושפט שניצבה במקום בתקופה הצלבנית. באמצע המאה ה-19 שירת המסגד את המסדר השזילי הסופי בעכו, עד שב-1862 בנו לעצמם חבריו את זאוויית א-שאזלייה בקרבת מקום. לפי אחת הגרסאות, מקור שמו של המסגד בשיבוש שמם של השזילים.
המבנה ניכר בשתי כיפות ירוקות - כיפה גדולה הנישאת מעל תוף מתומן והמכסה על אולם התפילה המרכזי, וכיפה קטנה ממנה הניצבת מעל האולם המשני שממזרח לאולם המרכזי. אולם זה קטן יותר אך מעט גבוה יותר. מינרט המסגד ניצב בפינתו הדרום-מערבית, והכניסה אל המבנה היא דרך פתח הקבוע למרגלותיו, בצידו המערבי של המסגד. הפתח מוביל אל פרוזדור המסתיים בחצר פתוחה ובה מזרקה. החצר מוקפת ממזרח, מצפון וממערב בבתים שאינם שייכים למסגד, ואולמות התפילה שלו צמודים לה מדרום. ארקאדה קטנה ובה ארבעה פתחים מובילה מהחצר אל אולמות התפילה, והיא נושאת ארבע כיפות קטנות. העמודים התומכים בארקאדה נלקחו משרידי הכנסייה הקדומה שניצבה במקום. אולם התפילה הראשי רבוע ונפרד מהאולם המשני על ידי קשת, ובצידו הדרומי קבועים שני חלונות וביניהם המחרב.
ענת דולב

ביוגרפיה

דולב נולדה לדבורה וירון דולב, גדלה ברמת גן ובנעוריה למדה בבית הספר התיכון "אהל שם" שבעיר מגוריה.
שירתה בצה"ל כעורכת וכמגישה בתחנת הרדיו גלי צה"ל. לאחר סיום שירותה הצבאי, המשיכה לעבוד בתחנת הרדיו כאזרחית עובדת צה"ל. שם הגישה בין היתר את תוכניות הרדיו "טוב לשמוע" ואת מצעד הפזמונים העברי השנתי. במקביל, סיימה בהצטיינות לימודי תואר ראשון בספרות באוניברסיטת תל אביב. במשך תקופה מסוימת עבדה כמורה לספרות בבית הספר התיכון "מקיף יהוד". בהמשך, השתלמה בתקשורת באוניברסיטת ניו יורק.
ערכה והגישה גם בטלוויזיה תוכניות מוזיקה, אקטואליה ותרבות בערוץ הראשון, ונודעה בעיקר כמגישת תוכנית המוזיקה "עד פופ", לצידו של מנחם גרנית, מאמצע שנות ה-80. תוכניות טלוויזיה נוספות אותן הגישה היו, בין היתר, "להיט בראש", "פיצוחים", "המועדון" (בטלוויזיה החינוכית) ובמסגרת "מבט לחדשות" הגישה את מהדורת סוף השבוע. 
שימשה גם ככתבת ועורכת בתחום הבריאות בעיתון "ידיעות אחרונות" ובשבועון לנוער "ראש אחד" ובתחילת שנות ה-90 הגישה את מהדורת החדשות "עדשה מקומית" בערוץ המקומי של חולון-בת-ים. 
משנת 1987 עבדה כשדרנית בתחנת הרדיו רשת ב' של קול ישראל. שם הגישה תוכניות רבות כגון "צבע הכסף" ובשנת 2009 העלתה לראשונה תוכנית פנאי ברשת ב' "בשלוש עם ענת דולב" שזכתה לקהל מעריצים נרחב ובה הציגה את ענייני היום מזווית אישית. חלק גדול מהתוכנית הוקדש לתחום התרבות והספרות. בשנת 2012 עברה התוכנית לשש בערב ובתחילת 2015 חזרה לשעה שלוש.
בין ספטמבר 2005 לשלהי 2007 עבדה כראש מערך הדוברות של בית החולים שיבא. בהמשך חזרה לשדר ברשת ב' של קול ישראל.
דולב הנחתה מספר טקסים שנתיים של הענקת פרס ישראל ביום העצמאות, האזכרה הממלכתית ליום השואה והגבורה ביד ושם וכן אירועים במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
דולב הייתה במערכת יחסים עם המסעדן רימון בן-יקיר וכן הייתה נשואה לעופר קוך, ממנו התגרשה לאחר מספר שנים. התגוררה ברמת גן והותירה אחריה בן. 
ב-6 בפברואר 2016, בגיל 53, נפטרה לאחר התמודדות ארוכה עם ניוון רב מערכתי (MSA). יומיים לפני מותה, ביום חמישי, 4 בפברואר, עוד הגישה את תוכניתה ברדיו מבלי שהמאזינים יכלו לחוש רמז כלשהו לעתיד לבוא. בימים ראשון ושני שלאחר פטירתה שודרו ברשת ב' שתי תוכניות לזכרה ובהמשך שודרה התוכנית "בשלוש" במשך 4 חודשים נוספים, במתכונת ובמשבצת השידור הקבועה שבהן הייתה ענת מגישה את תוכניתה. 
ב-8 בפברואר 2016 היא הובאה למנוחות בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
ב-13 בינואר 2017 נערך אירוע "קבלת שבת" במועדון צוותא בת"א לציון שנה ללכתה.
ב-21 בפברואר 2017 התקיים אירוע בשם "ציר החיים" לציון שנה לפטירתה, בבית העיתונאים על שם סוקולוב בתל אביב.
מיר (עיירה)

היסטוריה

הכפר מיר נוסד לפני שנת 1345. ב-1395 צלבנים מן המסדר הטבטוני בראשותו של קונרד פון יונגינגן הרסו אותה. מאז שניתנה על ידי סיגיזמונד בן קייסטוט ב-1434 לסנקה בן גדיגולד היה לחלקה פרטית. בהמשך השתייכה מאז 1486 למשפחת אילייניץ'. הם גם התחילו בשנות ה-20 של המאה ה-16 בבניית מבצר שלימים נקרא טירת מיר, אשר משך אליו התקפות רבות במשך מאות השנים.
ב-1569 העיירה עברה לשליטת משפחת רדזיוויל וכעבור 10 שנים קיבלה זכויות מגדבורג, אך לא מלאות. במסגרת חלוקת אדמות לשלושת בניו של ניקוליי רדזיוויל השחור (הרביעי היה איש כמורה לו לא ניתנה נחלה) היא נכנסה ב-1589 לאורדינציית ניאסוויז' השייכת לניקוליי כריסטופור רדזיוויל סירוטקה וככזאת נכנסה לשליטתה של האימפריה הרוסית בחלוקת פולין השלישית.
בשנת 1828 עברה לשליטת לב ויטגנשטיין ובהמשך בעקבות היותה נדוניה לבתו שנישאה לכלודוויג הוהנלוהה שעבר לשירותה של האימפריה הגרמנית ובעקבות חוק רוסי שאסר על נתינים זרים להחזיק בה אדמות מכר את מיר בין שאר נכסי נדל"ן למשפחת סוויאטופולק-מירסקי.
עם חידוש העצמאות הפולנית הייתה שייכת לרפובליקה עד 1939. באותה השנה עברה לשליטת ברית המועצות במסגרת חלוקת פולין בין גרמניה הנאצית וברית המועצות בתחילת מלחמת העולם השנייה, הפכה לעיר הנפה אותה השנה ונכבשה על ידי הגרמנים ב-1941. הגרמנים החזיקו בה עד 1944 ולאחר מכן היא שבה להיות עיר הנפה עד 1956 אז פורקה הנפה והיא הורדה מדרגת עיר. ב-1991 עברה לשליטת בלארוס.

יהודי מיר

שמה של העיר נודע בעולם היהודי בזכות הישיבה אשר פעלה בה מהקמתה בשנת 1815 עד נפילת פולין במלחמה בשנת 1939.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. עם הכיבוש הגרמני של העיירה בתחילת מבצע ברברוסה נרצחו בה 25 מנכבדי הקהילה, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ענידת טלאי צהוב.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן, וב-9 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים ושוטרים מקומיים כ-1,300 מיושביו, ובהם רב הקהילה, אברהם צבי קמאי. קבוצת מחתרת יהודית שפעלה בגטו סייעה להבריח ממנו כ-300 יהודים ליערות הסביבה. ב-13 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את מאות היהודים שנותרו בגטו בבורות ירי, וערכו מצוד קפדני אחר היהודים שנמלטו ממנו. לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות" מיהודים, ונורו 719 איש.

המצב נכון לשנות ה-2000

במאה ה-21 גרים במיר כ-2500 איש ויש בה מעט תעשייה. לא נותרה בה קהילה יהודית. בעיר נמצאות אנדרטאות לזכר נרצחי המלחמה והשואה שהקימו שלטונות ברית-המועצות וארגונים יהודיים.