google/wiki40b huggingface dataset:
הציקלופדיה של ריס

הציקלופדיה של ריס (Rees's Cyclopaedia), "הציקלופדיה החדשה", או "המילון האוניברסלי למדעים ולאמנויות", הייתה אנציקלופדיה שנערכה בידי הכומר הוולשי אייברהם ריס (1743-‏1825). באותה תקופה נאמר על הציקלופדיה כי התעלתה על האנציקלופדיה בריטניקה של אותה תקופה, ובימינו היא מהווה מקור חשוב לגבי אותה תקופה.
האנציקלופדיה הופיעה לראשונה בחלקים בין ינואר 1802 לאוגוסט 1820, והתפרשה על פני 39 כרכי מלל, 5 כרכי לוחות ואטלס-מפות. היא הכילה כ-122 מיליון מילים, ויותר מ-500 מאמרים באורך של מונוגרפיה. סמיואל ברדפורד מפילדלפיה הוציא לאור מהדורה אמריקאית בין השנים 1806 ל-1822. במהדורה זו היו 42 כרכי מלל ו-6 כרכי תחריטים, והיא כללה תוספות הנוגעות לאמריקה.
האנציקלופדיה נכתבה בידי כמאה כותבים, רובם נון-קונפורמיסטים. הם היו מומחים בתחומם, וכיסו את תחומי האמנויות, מדעי הרוח, החקלאות, המדע, הטכנולוגיה והרפואה כמו סר אדוארד ג'יימס סמית' (הוסמך על ערכי הבוטניקה) וד"ר צ'ארלס בורנאיי (ערכי המוזיקה). הלוחות החרוטים נאים במיוחד, ונוצרו בידי אמנים כג'ון פיירי הבן והחרט וילסון לאורי.
בעת פרסומה, האנציקלופדיה של ריס נחשבה לחתרנית, והעורכים יצאו מגדרם במאמץ להדגיש את נאורותם.
האנציקלופדיה של ריס זוכה לחשיבות בימינו בעיקר בשל המידע שהיא מכילה, ובמיוחד כמקור על אודות הידע המדעי והטכנולוגי שרווח באותה תקופה.
תורה אור ולקוטי תורה

שם הספר

שמו של הספר ("תורה אור") הוא סמלי, ורומז לשמו של מחבר הספר ר' שניאור זלמן. כפי שגם רמז לכך אדמו"ר הצמח צדק שערך את הספר, במכתבו אודות הוצאת הספר (נדפס בהוספות לספר).
החלק הראשון (תורה אור) הודפס לראשונה בשנת תקצ"ז (1837). החלק השני של הספר היה אמור לצאת לאור באותה שנה, אולם בעקבות הלשנה שהביאה לסגירת מרבית בתי הדפוס היהודיים ברוסיה, נדחתה הדפסתו והודפס רק בשנת תר"ח (1848) בשם "לקוטי תורה". הסיבה לשינוי השם הייתה כנראה שהשלטונות לא יזהו קשר לחלק הראשון. שני הספרים נחשבים מספרי היסוד של חסידות חב"ד וזכו למהדורות רבות.

רקע

רבי שניאור זלמן מליאדי אמר בתקופת נשיאותו כאלפיים דרושי חסידות ("מאמרים") בשבתות וחגים. את המאמרים רשמו אחיו רבי יהודה ליב, בנו רבי דובער, אחדים מחסידיו, ובתקופה מאוחרת יותר גם נכדו רבי מנחם מענדל, הצמח צדק. מתוך רשימות אלו קיבץ הצמח צדק, קרוב לארבע מאות דרושים שנאמרו החל משנת ה'תקנ"ו, סידרם לפי פרשיות השבוע וערך אותם לדפוס.
לחלק הראשון, "תורה אור", בחר הצמח צדק דרושים בעיקר מרשימותיו של דודו, רבי יהודה ליב אחיו של רבי שניאור זלמן שראה אותם כמדויקים. עריכתו הייתה מינימלית והתמקדה בעיקר בציון הפניות לדרושים אחרים של אדמו"ר הזקן שיש בהם תוספת ביאור. המאמרים בחלק השני, "לקוטי תורה", עברו על ידו עריכה מקיפה שכללה גם תוספת רבה של מראי מקומות וציונים לספרי קבלה, מדרשים, ותוספת הגהות, הערות וביאורים משלו. לעיתים צירף והרכיב מספר דרושים לדרוש אחד אם כי הקפיד לשמור על לשון ונוסח דברי הרב כפי שנאמרו ונרשמו על ידי הכותבים.

מבנה ותוכן הספר

הספר בנוי מדרושים ("מאמרים") על פסוקי פרשיות התורה ופסוקים מן ההפטורה. הספר תורה אור כולל 155 דרושים. מספר דרושים על כל פרשה מפרשיות התורה בחומשים בראשית ושמות, שמונה-עשרה דרושים על מגילת אסתר, שש-עשרה מאמרי חסידות על חנוכה ואלה מופיעים בפרשת וישב ומקץ ודרוש על פסח בפרשת ויקהל. דרושים על פרשת בשלח ופקודי נדפסו בתחילת הספר לקוטי תורה.
הספר לקוטי תורה כולל כ-230 דרושים ("מאמרים") על פרשיות התורה בחומשים ויקרא, במדבר, דברים. במסגרת זו נוספו לספר מאמרים על ספירת העומר וחג השבועות (בפרשת במדבר), על חודש אלול (בפרשת ראה), ועל חגי תשרי: ראש השנה, עשרת ימי תשובה, יום הכפורים, סוכות ושמיני-עצרת. בסוף הספר באים 42 דרושים על מגילת שיר השירים.
סגנון אמירת דרושי החסידות של רבי שניאור זלמן מבוסס בעיקרו על לשון הקבלה בפרשנות החסידית המאפיינת את חסידות חב"ד. קרי, עיסוק הן בהיבטים התאולוגיים והן בהיבטים פסיכולוגיים-נפשיים של האדם על בסיס יסודות תורת הקבלה והחסידות. בכך מהווה הספר המשך, השלמה והרחבה ליסודות חסידות חב"ד המבוארים בספר היסוד של חסידות חב"ד - ספר התניא והלימוד בו נחשב על ידי החסידים כלימוד משלים לאחר לימוד התניא, כאשר במקביל לפרשת השבוע נוהגים החסידים ללמוד כל שבת וחג במאמרי הספר השייכים לאותה פרשה וחג והוא נקרא בפיהם "הפרשה החסידית".

מהדורות

תורה אור ולקוטי תורה יצאו במשך השנים בכעשרים מהדורות. בהוצאות החדשות של הספר נוספו על ידי הוצאת קה"ת בסוף הספר: מאמרים נוספים, מראי מקומות, מפתחות, השוואות למאמרים אחרים של אדמו"ר הזקן, הגהות והערות של אדמור"י חב"ד על מאמרי הספר ועוד, חלק מההערות והמפתחות נערכו על ידי הרבי מליובאוויטש
דגל מיין

היסטוריה

בדגל המקורי של המדינה היה במרכז הדגל עץ אורן ירוק, המסמל את ניו אינגלנד ומעליו כוכב הצפון, על רקע כחול. הדגל הנוכחי אושר על ידי בית המחוקקים של המדינה ב-23 בפברואר 1909.

דגל הצי

מיין היא אחת משתי מדינות בארצות הברית שיש להן דגל צי נפרד (השנייה היא מסצ'וסטס). דגל הצי מכיל את הסמל הנוכחי וכן סמל ישן יותר הכולל שדה לבן ובו עץ אורן ירוק, וכן עוגן שסביבו שם המדינה "מיין" (MAINE - באותיות גדולות) ומוטו המדינה.
אל-חאק

אל-חאק (בערבית: الحق) הוא ארגון זכויות אדם פלסטיני אשר מושבו ברמאללה. הארגון הוקם בשנת 1979 על ידי קבוצת עורכי דין ובראשם רג'א שחאדה, ששימש מנהלו במשך שנים רבות.
תחילה הוקם כארגון ללא מטרות רווח לפי החוק הפלסטיני אולם לאחר הקמת הרשות הפלסטינית נרשם מחדש לפי חוק הרשות. במהלך השנים הארגון פעל לקידום זכויות האדם של פלסטינים בשטחי יהודה ושומרון ועזה באמצעות עריכת מחקרים, מתן סיוע משפטי ותיעוד פגיעות בזכויות אדם. משנת 2006 משמש שעואן ג'בארין כמנכ"ל הארגון. בשנת 2009 זכה הארגון יחד עם בצלם בפרס גזן ההולנדי. בדצמבר 2018, יובל ה-70 להכרזת זכויות האדם, קיבל הארגון את הפרס הלאומי של צרפת לזכויות האדם. את הפרס המוענק בידי ראש ממשלת צרפת, חולק אל-חאק עם ארבעה ארגוני זכויות אדם נוספים ובהם "בצלם".
ברטה זאריק

ביוגרפיה

זאריק נולדה בווינה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכתה זאריק במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, יחד עם מרגרט אדלר, קלרה מילך ויוזפינה שטיקר בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 5:52.8 דקות וגרמניה (6:04.6 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:38.6 דקות.
הארי גרגסון ויליאמס

ביוגרפיה

בתחילת הקריירה שלו בשנות ה-80, גרגסון-ויליאמס לימד מוזיקה בבית הספר אמסבורי שבאנגליה יחד עם אחיו רופרט.
זמן מה לאחר מכן, התלווה למלחין הנס צימר ("שודדי הקאריביים", "גלדיאטור", "בלאק הוק דאון" ועוד) והלחין מספר סרטים תחת חברת ההפקה שלו 'media ventures' (כיום remote control productions).
במהלך חייו המקצועיים הוא הלחין פסי-קול למגוון סרטים כמו "ארמגדון" (ביחד עם טרבור רבין) "נרניה", "סינבד", "שרק", "אקס-מן: וולברין", "דז'ה-וו" ולא ניתנת לעצירה, וכן לשלושה משחקי וידאו בסדרת "Metal Gear Solid".
מרכז זלמן שזר

מרכז זלמן שזר הוא מרכז בירושלים העוסק במחקר, הוראה והפצת ידע בתחומי תולדות עם ישראל להיסטוריונים, לתלמידים ולציבור הרחב. במסגרת המרכז נערכים קורסים, ימי עיון והשתלמויות ופועלת הוצאת ספרים ברמה אקדמית.

על המרכז

המרכז הוקם על ידי החברה ההיסטורית הישראלית וממשלת ישראל בשנת 1973, לכבוד הנשיא השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר עם סיום כהונתו כנשיא. בשנת 2010 התקבל בכנסת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, ועל פיו היה לתאגיד ממשלתי. 
המועצה הציבורית של המרכז מורכבת מאישי ציבור, אנשי כלכלה והיסטוריונים. המועצה בוחרת ועד מנהל אחת לארבע שנים.
המרכז מפעיל מכון מחקר לחקר תולדות קהילות ישראל בתפוצות. בנוסף מתמקד המרכז בכתיבת תוכניות לימודים וספרי לימוד למערכת החינוך בנושא תולדות עם ישראל.
המרכז מופקד על קיום הכנס המרכזי של החברה ההיסטורית הישראלית וכנסים בינלאומיים נוספים, הנערכים בשיתוף עם אוניברסיטאות מחוץ לישראל, בהם נדונים נושאים שונים בהיסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית בחזית המחקר ההיסטורי. בנוסף, מקיים המרכז ימי עיון בהם מוצגים מחקרים אקדמיים לציבור הרחב ומעביר השתלמויות למורים בתחומי המרכז.
במרכז נמצאת ספרייה היסטורית גדולה שרובה בתחום תולדות עם ישראל, המבוססת על עיזבונו של זלמן שזר.

הוצאה לאור ופרסומים

המרכז מוציא לאור תעודות היסטוריות וחיבורים אקדמיים על אירועים, אישים ותופעות היסטוריות, שעמדו במרכז מחקרם של היסטוריונים. כמו כן יוצאים לאור במסגרתה חיבורים היסטוריים לעברית, שראו אור בשפות אחרות.
בשנת 2005 החל המרכז לפרסם את הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי". העורך הראשון היה אביעזר רביצקי ומשנת 2010 עורכת הסדרה היא אניטה שפירא, במסגרת הסדרה יצאו לאור ביוגרפיות של רבי יהודה הנשיא, רב סעדיה גאון, רש"י, הרמב"ם, רבי חסדאי קרשקש, רבי יהודה החסיד, משה מנדלסון, בנימין זאב הרצל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, חיים נחמן ביאליק, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ש"י עגנון ולאה גולדברג.
מרכז שזר מפיץ את כתבי עת של החברה ההיסטוריה הישראלית: "ציון", "היסטוריה" ו"ידיעון החברה ההיסטוריה הישראלית". בנוסף הוא אחראי על ההפצה של כתב העת ההיסטורי "זמנים" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.
רפאל אלדד

קורות חיים

נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1949, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1962. בין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת חיפה שם הוציא דוקטורט במדע המדינה והיסטוריה. בנוסף לעברית הוא דובר אנגלית, צרפתית, ספרדית ופורטוגזית.
אלדד הצטרף למשרד החוץ בשנת 1978. בשנת 1980 נשלח לניו יורק כחבר במשלחת הישראלית לעצרת הכללית של האו"ם. בין השנים 1981–1983 היה המזכיר השני בשגרירות הישראלית בטורקיה, ולאחר מכן המזכיר הראשון בשגרירות בקוסטה ריקה עד שנת 1986. בין השנים 1986–1989 שב לישראל והיה מנהל המחלקה לעניינים ציבוריים במשרד החוץ. בשנת 1992 מונה ליועץ בשגרירות הישראלית בארגנטינה, ולאחר מכן במחלקות שונות במשרד החוץ.
בין השנים 1998–2002 כיהן כשגריר ישראל בפרו, וב-2002 מונה למנהל מחלקת דרום אמריקה במשרד החוץ. בין השנים -2004–2008 היה שגריר בארגנטינה, ובין השנים 2011–2014 בברזיל. באפריל 2014 מונה לשגריר ישראל בצ'ילה. בספטמבר 2016 סיים את כהונתו בצ'ילה שב ארצה ופרש לגמלאות. גר בתל אביב.
ונוס אסקווילינו

היסטוריה

הפסל התגלה בשנת 1874 על גבעת אסקווילינו במקום בו עמדו גני לאמיה, והיה אחד הפסלים שעיטרו את הגנים (יחד עם פסל לאוקון ובניו וזורק הדיסקוס שאף הם התגלו בגנים אלה קודם לכן).
הפסל התגלה במהלך עבודות בנייה בגנים, והועבר אל המוזיאון הקפיטוליני בו הוא מוצג כיום.

תיאור הפסל

המלומדים סבורים כי הפסל הוא פסל האלה הרומית ונוס, ככל הנראה כאשר היא עולה מן הים (מוטיב ונוס אנאדיומנה).
הפסל מתאר בחורה צעירה עירומה - וישנה סברה שמדובר בפסל ממצרים מתקופת בית תלמי או העתק שהוזמן על ידי הקיסר קלאודיוס של גרסה זו - וזאת לאור הסגנון המצרי של הגלימה לצד הדמות, והשיער המתולתל. אם אכן מדובר בהעתק של פסל מצרי, המדובר באלה המצרית איזיס. סברה אחרת אומרת כי מדובר בהעתק של פסל קלאופטרה שהוצב על ידי יוליוס קיסר במקדש ונוס גנטריקס.
סגנון הפסל שונה מהסגנון היווני, בעיקר באופן ייצוג השרירים וגודל החזה (הקטן ביחס לפסלים יווניים קדומים יותר). זרועות הפסל נשברו בעת נפילת הפסל מכנו, כאשר הגן הקיסרי נהרס באחת מביזות רומא.

השפעות תרבויות

הפסל היווה השראה לאמנים רבים, ובין היתרה היווה השראה ליצירה של אלמה טאדמה "דוגמנית האמן" וליצרתו של אדוארד פוינטר "דיאדומנה" - שתי גרסאות בהן הדמות אוספת את שערה בשרוך (האחת, כהכנה לדוגמנותה בפני הצייר, והשנייה כהכנה לפני רחצה).
אמנים רבים האמינו כי אכן שתי ידי הפסל המקורי היו מורמות, אולם ישנה סברה לפיה רק יד אחת הייתה מורמת (זה ניתן ללמוד משארית אצבע שנותרה בראש הפסל), ואילו היד השנייה החזיקה את לבושה של הדמות.
תרמופיל

תרמופיל (בכתיב לטיני: Thermophile; מילולית: אוהב חום) הוא יצור אשר חי ומשגשג בטמפרטורות יחסית גבוהות, מעל 45 מעלות צלזיוס. רבים מהתרמופילים הם חיידקים קדומים.
תרמופילים נמצאו במקומות שונים ברחבי העולם בהם יש חום רב הנובע מהחום הפנימי של כדור הארץ, כדוגמת מעיינות חמים. תרמופילים נמצאו למשל בפארק לאומי ילוסטון שבארצות הברית ובאתרים של גייזרים תת-מימיים.
התרמופילים מכילים אנזימים המסוגלים לתפקד בתנאי חום. עמידות זו נוצרה עקב שינויים שעברו לאחר תרגום או שעתוק הדנ"א. כמו כן ישנן חומצות שומן רוויות המאפשרות לקרום התא יציבות בטמפרטורות גבוהות על ידי יצירת קשרים הידרופוביים חזקים השומרים על נזילות הקרום. אנזימים כאלו משמשים את המדענים בביולוגיה מולקולרית, למשל במכשיר הPCR.
את התרמופילים נהוג לסווג לתרמופילים קיצוניים, אשר זקוקים לתנאי החום כדי להתרבות, ולתרמופילים מתונים אשר יכולים להתרבות גם בטמפרטורות נמוכות מתחת ל-50 מעלות צלזיוס. ההיפרתרמופילים מסוגלים להתרבות בטמפרטורות מעל 60 מעלות.
דוגמה לחיידק תרמופילי: Thermus aquaticus ו-Chloroflexus.
לחיידקים תרמופיליים חלק חשוב בתהליך של הכנת קומפוסט ביתי או תעשייתי.
רוברט ברנשטיין

קריירה בהוצאה לאור

ברנשטיין החל כנער שליח בהוצאת סיימון את שוסטר ב-1946, עבר לרנדום האוס ב-1956, והחליף את בנט סרף כנשיא ומנכ"ל ב-1966. הוא ניהל את "רנדום האוס" במשך 25 שנה. כותבים אמריקאים רבים עברו תחת ידיו, בהם ויליאם פוקנר, ג'יימס מיצ'נר, ד"ר סוס, טוני מוריסון וויליאם סטיירון.
לאחר הזמנתו לברית המועצות כחלק ממשלחת התאחדות המו"לים האמריקאית, הוא החל להתעניין בסופרים שלא יכלו להוציא את כתביהם בארצותיהם. בהתחילו עם אנדריי סחרוב וילנה בונר, הוא הבטיח שיצירותיהם של כותבים כמו ואצלב האוול, חקובו טימרמן ווואי ג'ינגשנג יוצאו לאור סביב העולם.
ברנשטיין היה גם בין הפעילים המרכזיים במסע הציבורי לשחרורו של יורי אורלוב, מייסד קבוצת הלסינקי.
קאסם סולימאני

ביוגרפיה

סולימאני נולד למשפחת איכרים ענייה בכפר קנאט-י מאלכ שבמחוז כרמאן. בצעירותו עבר לעיר כרמאן ועבד כפועל בניין כדי לסייע בהחזר חוב של אביו. ב-1975 החל לעבוד כקבלן בארגון המים של קרמן. כאשר לא היה בעבודה, בילה את זמנו בהרמת משקולות במכוני כושר מקומיים והשתתף בדרשות של מטיף נודד בשם חוג'את קמיאב, בן חסותו של האייתולה חומייני.
סולימאני רכש ניסיון צבאי ופיקודי במלחמה נגד עיראק בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1998 החליף את אחמד וחידי, מפקדו הראשון של כוח קודס. על פי הערכות גורמי ביון מערביים, תחת פיקודו של סולימאני, שדרגתו מייג'ור גנרל, משרתים כמה אלפי סוכנים, רובם איראנים, המתאפיינים בנאמנות גבוהה למהפכה האיראנית ופועלים לייצא את "המהפכה האסלאמית" אל מחוץ לאיראן.
תחת פיקודו נמשך טיפוחו של ארגון חזבאללה בלבנון, שהחל בתקופתו של וחידי, וכן התהדק שיתוף הפעולה עם ארגון חמאס השולט ברצועת עזה מאז 2007. הסיוע לארגונים אלה התבטא בין השאר בהעברת מאות מיליוני דולרים בשנה, בהברחת אמצעי לחימה, ובהדרכת לוחמים במחנות אימונים באיראן.
סולימאני נחשב לבעל השפעה רבה על המיליציות השיעיות בעיראק. במרץ 2008 סייע בהשכנת הפסקת אש בין כוחות הממשלה העיראקית ל"צבא המהדי" בהנהגתו של המנהיג השיעי מוקתדא א-סאדר.
המנהיג העליון עלי ח'אמנאי כינה אותו בשנת 2010 "השהיד החי" (شهيد زنده) בשל תפקודו הצבאי בכוח קודס.
שמו של סולימאני נכלל ברשימת האישים שפרסם משרד האוצר האמריקאי עמם אסור לנהל קשרי מסחר. סולימאני הוזכר גם בהחלטה 1747 של האו"ם ממרץ 2007, שהטילה עיצומים על איראן בשל פעילותה בתחום הגרעין.

חיים אישיים

סולימאני בא ממשפחה בת תשע נפשות ולו חמש אחיות ואח אחד. אביו שנפטר בשנת 2017 היה חקלאי. אמו, פאטמה נפטרה בשנת 2013. אחיו של סולימאני, סוהראב חי ועבד עם סולימאני בצעירותו. סוהראב סולימאני הוא סוהר והמנהל הכללי לשעבר של ארגון בתי הסוהר בטהראן. באפריל 2017 הטילה ארצות הברית סנקציות על סוהראב "על תפקידו בהתעללויות בבתי הכלא האיראניים". לסולימאני ארבעה ילדים.
לסולימאני יש דן בקראטה והוא היה מאמן כושר בנעוריו.
זוטה לבנה

מורפולוגיה

בן שיח, בעל גבעולים זקופים שגובהם 40 - 100 ס"מ. העלים קטנים, בעלי כסות קטיפתית צהבהבה של שערות מהודקות, צפופות וקצרות. צורת העלה אליפטית ואורכו שווה לפעמיים רוחבו. ריחם ייחודי והוא מזכיר נענע ואזוב מצוי. צבע הכותרת לבן או קרם, האוגן בעל כתמים לילכיים. רוחב דורי הפרחים 1.5-3.0 ס"מ, כל דור מסועף פעמים אחדות, והתפרחות נישאות על עוקצים ארוכים. הגביע דמוי צינור או פעמון, בעל 13 עורקים ו-5 שיניים שוות כמעט. הכותרת דו שפתנית, צינור הכותרת בולט מתוך הגביע, חסר טבעת שערות, השפה העליונה זקופה ושטוחה כמעט, בתחתונה בעלת 3 אונות. אבקנים - 4 זקופים, הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי. ארבע הפרודות חלקות.

פנולוגיה

הבדל גדול נצפה בין גודל העלה בקיץ לבין גודלו בחורף-אביב, עלי הקיץ קטנים במחצית. תחילת הפריחה ביוני, שיאה בספטמבר וסיומה בדצמבר, אם כי מספר מועט של פרחים נשאר על הצמח גם לאחר 9 חודשים מתחילת הפריחה. ככל שעולה אחוז הפרחים, מכלל חלקי הצמח, בעונת הפריחה, כך יורד אחוז העלים.

רפואה עממית

הזוטה הלבנה נחשבת גם כצמח מרפא ומשתמשים בה ברפואה העממית בחליטות להורדת לחץ הדם, וכנגד כאבי בטן, הצטננות ושיעול.
צדדה

צְדָדָה (או צְדָד) הוא מקום (או עיר או אזור) מקראי שמוזכר בתיאור גבול צפון ארץ ישראל, בספר במדבר וגם בספר יחזקאל.

בתנ"ך

המקום הובא בספר במדבר; "וְזֶה יִהְיֶה לָכֶם גְּבוּל צָפוֹן מִן הַיָּם הַגָּדֹל תְּתָאוּ לָכֶם הֹר הָהָר. מֵהֹר הָהָר תְּתָאוּ לְבֹא חֲמָת וְהָיוּ תּוֹצְאֹת הַגְּבֻל צְדָדָה." (במדבר לד ה) וכן כאחד מהגבולות שיגבילו את גבולי יחזקאל, ורק בהשמטת שמו של הר ההר, לפי השמטה זו נימק המלבי"ם כי גבולי יחזקאל מתגדלים על הגבולות שבספר במדבר;
כֹּה אָמַר אֲדֹנָי יְהוִה גֵּה גְבוּל אֲשֶׁר תִּתְנַחֲלוּ אֶת הָאָרֶץ לִשְׁנֵי עָשָׂר שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל יוֹסֵף חֲבָלִים. וּנְחַלְתֶּם אוֹתָהּ אִישׁ כְּאָחִיו אֲשֶׁר נָשָׂאתִי אֶת יָדִי לְתִתָּהּ לַאֲבֹתֵיכֶם וְנָפְלָה הָאָרֶץ הַזֹּאת לָכֶם בְּנַחֲלָה. וְזֶה גְּבוּל הָאָרֶץ לִפְאַת צָפוֹנָה מִן הַיָּם הַגָּדוֹל הַדֶּרֶךְ חֶתְלֹן לְבוֹא צְדָדָה. חֲמָת בֵּרוֹתָה סִבְרַיִם אֲשֶׁר בֵּין גְּבוּל דַּמֶּשֶׂק וּבֵין גְּבוּל חֲמָת חָצֵר הַתִּיכוֹן אֲשֶׁר אֶל גְּבוּל חַוְרָן. וְהָיָה גְבוּל מִן הַיָּם חֲצַר עֵינוֹן גְּבוּל דַּמֶּשֶׂק וְצָפוֹן צָפוֹנָה וּגְבוּל חֲמָת וְאֵת פְּאַת צָפוֹן
— ספר יחזקאל, פרק מ"ח

זיהוי המקום

הרב אליעזר מבלגנצי כותב שצדדה "בולטת הרבה" לכיוון צפון סמוך למזרח ארץ ישראל ואין למעלה הימנה בגבול הצפוני של ארץ ישראל אלא זפרון בלבד, ואילו חמת נמצאת למטה הימנה לכיוון מערב.
הרב אלעזר מגרמייזא, מנמק כי העיר/המקום נקרא צדדה כי הוא "מצדד" לשני גבולים/כרכים (שמובאים בתרגום יונתן לספר יחזקאל) אחד שנקרא בן זעמה (מזוהה כקולאת-סעמאה, שהוא כשלש שעות לדרום צור אצל ראס-אביאט (Ras el Abiad) ולכרכים שנקרא בן סניגורה ('כרכוי דבר סניגורא' שנזכר בין תחומי עולי בבל (שיבת ציון) בספרי סוף פרשת עקב, ומזוהה על ידי יהוסף שוורץ כקאלאת-אל-סאגי). אברהם משה לונץ מייצג צדדה לכיוון צפון של לבוא חמת
יש שמות דומות באזור המדובר, אחד למזרח עיר טראבלוס שנקרא אל-דשדדא ואחו (אגם) גדול בשם דשודד-דודניא.
אקטיביזם

סוגי האקטיביזם

אקטיביזם שמרני - אקטיביזם המשויך לקבוצות שמרניות, לרוב חזקות, המבקשות לשמור על כוחן או מעמדן וזאת על ידי נקיטת פעולות ישירות. לדוגמה משל הקו קלוקס קלאן האמריקאי. קבוצות מסוג זה שואפות לשמר את ערכי העבר, ומתנגדות לקדמה. דוגמה לקבוצה כזו יכולה להיות האמיש.
אקטיביזם פרוגרסיבי - אקטיביזם המנוגד לאקטיביזם השמרני ומופעל על ידי קבוצות היוזמות שינויים בצורה מואצת באופן התואם את תפישת עולמן. שינויים אלו מופנים כלפי חברה מסוימת, על ידי חינוך לערכים מסוימים והקמת צורות חברתיות והתאגדויות אלטרנטיביות (אקטיביזם קונסטרוקטיבי) או באלימות (דוגמת מהפכת אוקטובר).
האקטיביזם נתפס בעולם לרוב כמאפיין של השמאל הפוליטי, מכיוון שהשמאל בעולם הוא בעל התפיסה הפרוגרסיבית (בעל עניין להביא שינוי במצב הקיים). עם זאת, שינוי יכול להיות גם ביטול הגורמים המפריעים, ולפיכך קיים גם אקטיביזם שמרני.
יתרה מכך, השקפות פרוגרסיביות אנרכיסטיות מתנגשות עם הרעיון העומד מאחורי האקטיביזם עצמו, מאחר שהשקפות אלו מאמינות בחוסר כפייה/שליטה, וקיימת מחלוקת בקרב תנועות אלו אם כפייה לצורך מניעת כפייה היא מוצדקת או לא.

אקטיביזם בישראל

בישראל קבוצות אקטיביסטיות רבות, הן בעלות אופי שמרני (כמו למשל תנועת כהנא חי), או בעלות אופי פרוגרסיבי (כמו תנועת מאבק אחד או פעולה ירוקה או מגמה ירוקה).
בארץ קיימות גם קבוצות אקטיביסטיות פרוגרסיביות שקטות, כמו למשל תנועות הבוגרים של תנועות הנוער הציוניות סוציאליסטיות, המנסות להחדיר שינוי לחברה תוך נקיטת אקטיביזם קונסטרוקטיבי.
בישראל התקיים פסטיבל אקטיביזם בהשתתפות תנועות שמאל פרוגרסיביות, אחת לשנה בשנים 2002–2005, וכן ב-2010 וב-2011. מארגני הפסטיבל הצהירו על כוונתם להמשיך לקיימו מדי שנה אולם נקלעו לבעיות מימון וגירעונות. הפסטיבל פתוח להשתתפות תנועות אקטיביסטיות פרוגרסיביות בתחומים כגון: סביבה, חברה, כלכלה וכדומה. מוזמנים אליו גם יחידים הפועלים באופן אקטיביסטי עצמאי, וכל אדם המעוניין להגיע ולהתרשם. מטרת הפסטיבל היא להפגיש בין מגוון הפעילים הפועלים בתחומים השונים במשך כל השנה, וכן לאגד אינטרסים משותפים לקבוצות שונות, לתיאום פעולות ישירות משותפות.
יוסי טרבלוס

ביוגרפיה

טרבלוס נולד בהרצליה והוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובתקשורת מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים. הוא מופיע על במות הסטנד אפ משנת 1998 ובעבר אף הופיע מספר פעמים במועדוני סטנד-אפ בניו יורק. טרבלוס מעולם לא למד משחק או תיאטרון, ואף על פי כן הוא השתתף במספר תוכניות טלוויזיה כגון "אקזיט", "פיני הגדול", "כל לילה עם אסף הראל", "לילה בכיף", "בטריבונה" ו"יום טוב". כמו כן שימש כמחמם הקהל הקבוע בתוכנית הטלוויזיה של רמי ורד בערוץ 10.
טרבלוס כתב עבור מספר תוכניות טלוויזיה כגון "לילה בכיף", "צחוק מעבודה", אברי גלעד, "קצרים", "כל לילה עם אסף הראל" ו"הכל זז עם דודו טופז". כמו כן כתב עבור פינתם של ארז שלם ורותם וענת בתוכניתו של יאיר לפיד, בתוכנית "גומרות הולכות" ו"צופית". כמו כן, כתב טור קבוע במדור הלייף סטייל של וואלה ומגזין "GO" של ידיעות אחרונות.
ב-2008 הוא היה הסטנדאפיסט הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתוכנית "Last Comic Standing" ברשת NBC האמריקאית. 
את הניסיון שלו ברדיו החל טרבלוס לאחר שנטל את שרביט פינת הבוקר של ג'ו משחר חסון ומשם עבר לפינה טלפונית בתוכניתו של יקיר אביב שהובילה לתוכנית שלו עם שחר חסון ולאחר מכן עם אמירם טובים. 
כיום טרבלוס מופיע במועדונים ובאולמות בכל רחבי הארץ והעולם בעברית וגם בשפה האנגלית.  
יוסי נשוי לאלה ולהם שלושה בנים.
אנדרו פופאס

ביוגרפיה

פופאס נולד בג'יינסוויל שבויסקונסין, אביו ג'ורג' שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה. ב-1988 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. 
שירת כמפקד פלוגה ברגימנט הצנחנים 505 של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ופיקד על בית הספר לצניחה של הדיוויזיה. שימש קצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט הצנחנים 504 וקצין המבצעים של הרגימנט. 
בשנים 2005–2008 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הצנחנים 505, שבתקופתו הפך לגדוד המוטס החמישי ברגימנט הפרשים ה-73. תחת פיקודו לחם הגדוד בעיראק מאוגוסט 2006 עד נובמבר 2007. שימש קצין המבצעים של חטיבת המבצעים, הלוחמה בטרור והגנת המולדת במטות המשולבים. 
פיקד על החטיבה הראשונה בדיוויזיה המוטסת ה-101, במאי 2011 קיבלה החטיבה בפיקודו אחריות על ארבעה מחוזות בגזרה הצפון מזרחית של אפגניסטן ולחמה באזור במשך שנה. בתקופה זו איבדה 39 לוחמים. ביולי 2012 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101, בפברואר 2013 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ונשלח עם הדיוויזיה לאפגניסטן בה שהתה במשך שנה, ותפסה אחריות על הגזרה המזרחית. שימש סגן ראש אגף המבצעים האזוריים וראש מחלקת ניהול הכוח באגף המבצעים של המטות המשולבים. 
בינואר 2017 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. ב-2019 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים.
פופאס בעל תואר שני מאוניברסיטת המדינה של קנזס, בוגר המכללה למלחמה של צבא יוון, ושימש עמית בתוכנית הביטחון הלאומי של אוניברסיטת הרווארד.
נשוי לבת', אב לבן ולשתי בנות.
תבנית Factory Method

בתחום הנדסת התוכנה, תבנית Factory Method (שיטת המפעל) היא תבנית עיצוב שתכליתה יצירת אובייקטים החולקים ממשק אחיד מבלי להכיר את המחלקות שלהם. התבנית מתבססת על הגדרת שיטה עצמאית ליצירת עצמים. מחלקות שיורשות יכולות לדרוס את השיטה בשיטה משלהן וכך ניתן לציין את הטיפוס המפורש המתבקש.
מהות תבנית המפעל היא להגדיר ממשק ליצירת עצם תוך מתן האפשרות לתת-המחלקות המממשות את הממשק להחליט לאיזה מחלקה ליצור מופע. יצירת המופע נדחית לתת המחלקות. מקובל להשתמש בתבנית ב-Toolkit וב-Framework שם הקוד צריך לייצר עצמים מסוגים שונים אשר עשויים להיות נורשים על ידי אפליקציות אחרות. כן נעשה שימוש בתבנית כאשר עצמים מהיררכיה אחת נדרשים ליצור אובייקטים מתאימים מהיררכיה אחרת.
פונקציות מפעל מבצעות כימוס (אנקפסולציה) ליצירת עצמים. הדבר שימושי כאשר תהליך היצירה של מחלקה מורכב ותלוי בהרבה גורמים למשל בגורמי תצורה או קונפיגורציה של האפליקציה או בקלט משתמש.

דוגמה

בדוגמה הבאה הפונקציה MazeGame היא פונקציית תבנית המתארת משחק ועושה שימוש ב-Factory Method בשם makeRoom ליצירת חדרים במשחק (בניגוד לצורה הרגילה ליצירת אובייקט של חדר - בעזרת האופרטור new), ובצורה זו לא מכירה את הסוג הספציפי שלהם:
public class MazeGame {
    public MazeGame() {
        Room room1 = makeRoom();
        Room room2 = makeRoom();
        room1.connect(room2);
        this.addRoom(room1);
        this.addRoom(room2);
    }

    protected Room makeRoom() {
        return new OrdinaryRoom();
    }}
במימוש של משחק שונה של MazeGame (ושיורש ממנו) ניתן לעשות שימוש בMazeGame זהה, אך לדרוס את פונקציית makeRoom ולקבל סוג חדר אחר:
public class MagicMazeGame extends MazeGame {
    @Override
    protected Room makeRoom() {
        return new MagicRoom();
    }}
Amarillo

רקע וכתיבה

השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ לטיני, בדומה לכל שירי האלבום. את השיר כתבו שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה, והוא הופק על ידי שאקירה, אוצ'ואה וסופה דאפס, אשר הפיק גם את השיר "Toneladas", שנכלל באלבום גם כן. 
בסמוך להוצאתו של האלבום, העלתה שאקירה אודיו של השיר לערוץ ה-Vevo שלה, ונכון ליוני 2018, מונה הצפיות של האודיו עומד כל כ-10 מיליון צפיות.
Creepin on ah Come Up

רקע

זה הוא אלבום הבכורה של הלהקה, בו הסינגלים "Thuggish Ruggish Bone" ו-"$ Foe tha Love of". באלבום מתארחים שטאשה ויליאמס ואיזי אי, שיתוף פעולה זה החל סגנון חדש של שירה בפזמון ושירת ראפ מהירה וזורמת. במאמר "Crossroads To Riches" של מגזין הסורס סיפרו חברי הלהקה שהם שינו את שם הלהקה ל-Bone Thugs-n-Harmony מכיוון שהיה להם שיר שנקרא "Thugs-N-Harmony".