google/wiki40b huggingface dataset:
מסדר הדרקון

מסדר הדרקון (בגרמנית: Drachenorden, בלטינית: Societas Draconistrarum) היה מסדר צבאי נוצרי של אצילים שנוסד על ידי זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעיתו ברברה צילי ( Barbara Cilli ‏ 1451 - 1390/95), בתקופה שכיהן כמלך הונגריה על מנת שחברי המסדר יגוננו על המשפחה המלכותית ועל הכנסייה הקתולית. חברי המסדר כונו בשם "דרקוניסטים". בהקמתו, ב-12 בדצמבר 1408, נועד המסדר למאבק נגד ה"הכופרים והסכיסמאטיים". בשלושת עשורים הראשונים לקיומו עיקר מאבקו כוון נגד ה"כפירה" ההוסיטית בצ'כיה. מאוחר יותר, הוא ביקש לפנות אל המאבק באימפריה העות'מאנית.
אחד מחברי המסדר, החל משנת 1431, היה הנסיך הרומני ולאד השני "השד" ומשערים שכינויו "השד" (ברומנית "דרקול"), נובע מהיותו דרקוניסט. בנו, ולאד המשפד (Vlad Ţepeş) "ולאד צפש" במקור, כונה ברומנית גם "דרקוליה" Drăculea (השד הקטן - להבדיל מאביו) ונתן השראה לדמות האגדית של הרוזן הערפד דרקולה. סמל המסדר היה דרקון שזנבו כרוך סביב צווארו ויוצר בכך מעגל, כמו מעגל חברי המסדר.

מבנה המסדר

במעגל הראשון מספר חברי המסדר המקורי היה 24 ועם מותו של אחד מהם התמנה אחר במקומו. העומד בראש המסדר, Maestru magnificus, היה מלך הונגריה וסביבו חמישה מגינים הנושאים את הדרגה מרשל. גם ליתר חברי המסדר היו מגינים במספר לא קבוע.
הפטרונים הרוחניים של המסדר היו גאורגיוס הקדוש, המלאך מיכאל ומרגרטה הבתולה.
מריל סטריפ

ביוגרפיה

סטריפ נולדה בעיר סאמיט, ניו ג'רזי שבארצות הברית. אימה, מרי וולף, הייתה אמנית פרסומות ואמנית עריכה לשעבר, ואביה, הארי ויליאם סטריפ ג'וניור (1910–2003), היה מנהל בתחום הפרמצבטיקה. יש לה שני אחים. 
היא גדלה בברנרדסוויל, ניו ג'רזי, שם למדה בתיכון ברנרד.  היא קיבלה תואר ראשון בלימודי דרמה מקולג' ואזר בשנת 1971; סטריפ למדה גם בדארטמות' קולג' במסגרת חילופי סטודנטים. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם היא שיחקה במגוון תפקידים על הבמה - מהלנה הזוהרת ב"חלום ליל קיץ" ועד אישה בת 80 בכיסא גלגלים בקומדיה מאת המחזאים כריסטופר דורנג ואלברט אינאורטו.

קריירה

סטריפ נבחנה באודישנים לתפקיד הנשי בסרטו של הבמאי דינו דה-לורנטיס, "קינג קונג". דה-לורנטיס התלונן לבנו באיטלקית על שהביא אותה, והיא להפתעתו השיבה לו באיטלקית שוטפת. הופעת הבכורה שלה על המסך הייתה בשנת 1977, בתפקיד משני בסרטו של פרד זינמן - "ג'וליה"; הקהל הרחב נחשף אליה בעקבות משחקה בסרט "צייד הצבאים", שבו שיחקה לצד ארוסה, ג'ון קאזאלה; סטריפ סיפרה שהסכימה לשחק בסרט רק כדי להיות לצד ארוסה, שאובחן כחולה בסרטן העצמות; על גילום תפקידה של לינדה בסרט, היא הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר. 
בהמשך סטריפ שיחקה במיני-סדרה "שואה" (1978), שזיכה אותה בפרס האמי. ב-1979 היא הופיעה בסרטו של וודי אלן, "מנהטן"; לטענתה, היא לא הורשתה לחרוג מהתסריט ולא ניתנה לה האפשרות לפתח מספיק את דמותה בסרט. באותה שנה היא זכתה בפרס אוסקר על משחקה בסרט "קרמר נגד קרמר"; בו היא הורשתה לעצב את דמותה.
אחרי שגילמה תפקידי משנה רבים, מעמדה שודרג והיא זכתה גם בתפקידים ראשיים; בסרט "אהובת הקצין הצרפתי" היא גילמה את הדמות הנשית הראשית לצד ג'רמי איירונס; המבקרים שיבחו את הופעתה בסרט, ובזכותו היא קיבלה את פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א. היא זכתה באוסקר שני על תפקידה ב"בחירתה של סופי" (1982), עיבוד לספרו של ויליאם סטיירון שעוסק בשואה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 סטריפ הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס האוסקר ותשע פעמים לפרס גלובוס הזהב, מתוכן זכתה ארבע פעמים. סטריפ זכתה בשני פרסי גילדת שחקני המסך. סטריפ שיחקה במספר שוברי קופות, כמו "השעות", "סדרה של צרות", "השטן לובשת פראדה", "מאמא מיה!", "ג'ולי וג'וליה", "זה מסובך" ו-"אשת הברזל". 
בשנת 2012 התארחה למשך 2 פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. 
סטריפ ידועה כבררנית בבחירת תפקידים ומופיעה לרוב בסרטים רציניים ואיכותיים אשר מאפשרים לה להפגין את כישורי המשחק שלה. היא ידועה כשחקנית הנכנסת עמוק לכל תפקיד אותו היא מגלמת ומבצעת אותו בפדנטיות; היא גם יודעת לסגל לעצמה מגוון מבטאים לצורך תפקידים שונים; בשל כל אלה הפכה לחביבת מבקרי הקולנוע, המגדירים אותה כאחת השחקניות הגדולות של הוליווד בכל הזמנים. 
בנובמבר 2016 דווח שסטריפ תשתתף בסדרת טלוויזיה בת 20 פרקים שיביים דייוויד או. ראסל ושמה "The Nix" לצידו של רוברט דה נירו. היא אמורה לגרוף 850,000 דולר לכל פרק בסדרה. 
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקאמבק של מאמא מיה כרוח של עצמה כאשר בסרט הזה היא מתה ומופיעה רק בסופו
סטריפ נישאה ב-1978 לדון גאמר, פסל במקצועו; לזוג ארבעה ילדים, בהם השחקנית מיימי גאמר.
תל רגב

תל רֶגֶב (בערבית: תל הַרבַּג') הוא תל בגובה של 27 מטרים, השוכן בכניסה לכפר חסידים בעמק זבולון בסמוך לכביש 70, מדרום לאפיק נחל ציפורי.  מיקום התל הוא בכניסה לנחל ציפורי ובכך הוא חולש על האזור. שמו של התל בערבית ניתן לו על שמו של שיח׳ הרבאג׳ שנקבר כאן לפי המסורת הערבית.
התל נחפר בתקופת המנדט הבריטי על ידי ג'ון גרסטנג. הוא חפר בצפון-מערב התל חפירה בצורת בור עמוק, 30X30 מ. בתל נמצאו ממצאים ארכאולוגים מתקופת הברונזה התיכונה II ב. בשכבה נמצאו שרידי עיר מבוצרת וקברים. תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת ברזל א - נמצאו שרידי עיר מבוצרת, בתקופה הביזנטית ובתקופה העות'מאנית נמצאו שרידי יישוב כפרי. בחפירה נוספת שנערכה בשנת 1993 נחשפו שתי שכבות ארכאולוגיות, בשכבה הקדומה התחתונה נמצאו שרידי דרך, בשכבה העליונה המאוחרת יותר נמצאו שרידי מבנים מהתקופה הביזנטית.
היישוב בתל היה חלק ממערך יישובים שהתקיים בתקופה הברונזה המאוחרת בדרום עמק עכו הכוללים את תל פר תל נמוך וקטן הנמצא בסמוך לצומת זבולון בין כביש 70 לכביש 780 המוביל לקריית אתא, תל א-נחל, תל אדהאם ותל אבו הואם. ייתכן שהעיר ששכנה על התל הייתה בירתה של ממלכה שכללה חלק מהתלים הנזכרים לעיל או כולם.
רוב החוקרים מזהים את תל רגב עם העיר חֶלְקַת המופיעה בספר יהושע כעיר השוכנת על גבול נחלת שבט אשר "וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַחֲמִישִׁי, לְמַטֵּה בְנֵי-אָשֵׁר לְמִשְׁפְּחוֹתָם. כה וַיְהִי, גְּבוּלָם--חֶלְקַת וַחֲלִי, וָבֶטֶן וְאַכְשָׁף" (יהושע יט, כה). כשתל כיסון מזוהה עם אכשף, תל פר מזוהה עם "בטן", תל א-נחל היא כנראה מִשְׁאָל ותל עליל (ח'ירבת ראס עלי) מזוהה עם חלי השוכן כששה ק"מ צפון מזרחית לתל רגב. חלקת מופיעה גם בספר יהושע כאחת הערים שהוקצו ללויים: "אֶת-חֶלְקָת, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ, וְאֶת-רְחֹב, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ: עָרִים, אַרְבַּע" (יהושע כא, לא). צבי גל בספרו "הגליל התחתון : גאוגרפיה יישובית בתקופת המקרא" מזהה את חלקת עם תל מעמר, הוא לא נותן הצעת זיהוי לתל רגב.
יוחנן אהרוני הציע לזהות את תל רגב עם העיר אכשף. כשהוא מציין שהייתה העיר החשובה ביותר בעמק עכו בתקופת המקרא. פרופ' ג'ון גרסטנג הציע ב-1931 לזהות את חרושת הגויים בתל רגב, אולם הצעתו לא התקבלה.
דדו פרשו

קריירה מוקדמת

פרשו נולד בזאדאר, ובגיל שבע החל להתאמן בקבוצות הנוער של בגת וזאדאר עד שעבר בגיל 12 להיידוק ספליט. הוא הפך לאחד השחקנים הבכירים של היידוק, עד שנת 1991, שבה בדיקה רפואית גילתה שיש לו פעימות לב בלתי רגילות, מה שהוביל לשחרורו המיידי מהקבוצה. פרשו לא ויתר והמשיך לשחק כדורגל. כשהליגה הקרואטית הוקמה, הוא הצטרף למועדון הכדורגל פאזינקה ושיחק את העונה היחידה שלו בכדורגל המקומי כבר בגיל 18. בשנת 1993, הוא עבר לצרפת ושיחק עבור מועדון הכדורגל רואן ולאחר שנתיים עבר למועדון הכדורגל סטאד רפאלואה, שם עבד כמכונאי רכב בזמן שהוא שיחק כדורגל.

מונקו

בשנת 1996, מאמן מונקו ז'אן טיגנה, שם לב לכישוריו של פרשו וקנה את החלוץ, אף על פי שהוא שיחק את עונתו הראשונה בקבוצת המחליפים (ביחד עם דויד טרזגה) ועונה אחת לאחר מכן נשלח להשאלה באז'אקסיו. בעונת 2000–1999, הוא עזר למונקו לזכות באליפות צרפת. כמו כן, הוא עזר לקבוצתו להגיע לגמר ליגת האלופות בשנת 2004. אחד מרגעיו הגדולים במסגרת ליגת האלופות היה כיבוש ארבעת השערים בניצחון 3–8 על דפורטיבו לה קורוניה (משחק ששוחק ביום הולדתו); ניצחון שהיה התוצאה הגדולה ביותר בתולדות המפעל. באותו הערב, הוא הצטרף למרקו ואן באסטן וסימונה אינזאגי ככובש השערים הרב ביותר למשחק בודד; הישג זה נשבר על ידי ליונל מסי ולואיס אדריאנו.

גלאזגו ריינג'רס

במאי 2004, פרשו חתם בהעברה חופשית במועדון הכדורגל הסקוטי, גלאזגו ריינג'רס. בעונתו הראשונה בקבוצה, פרשו שיחק 34 משחקי ליגה והבקיע 18 שערים. במהלך העונה הוא היה חלק מזכייה בליגה ובגביע המקומיים. מאמן ריינג'רס היוצא, אלכס מקליש, שיבח את פרשו כשאמר עליו שהוא "ההחתמה הטובה ביותר בתולדות ריינג'רס".
פרשו היה חלק מהקבוצה בעונת 07–2006, אף על פי שהודיע על פרישה מהנבחרת. הוא הודיע שהוא יפרוש גם מקריירת המועדונים בתום החוזה שלו בשנת 2007. למרות זאת, סוכנו של פרשו הודיע בתחילת שנת 2007 שהוא מקווה שפרשו ימשיך לשחק במדי ריינג'רס כל עוד הכושר שלו מאפשר זאת, אך כבר בחודש פברואר אמר שהפרישה קרובה מתמיד.
לאחר שריקת הסיום במשחקו האחרון של פרשו באצטדיון אייברוקס, הוא עלה למגרש כדי להודות ל-50 אלף האוהדים, בעוד שהקרסול שלו היה חבוש בגבס.

קריירה בינלאומית

פרשו רשם 32 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת קרואטיה, כשהספיק להבקיע תשעה שערים. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2004, שם שיחק שלושה משחקים. פרשו זכור בעיקר בשל השער שלו בטורניר נגד נבחרת צרפת ב-17 ביוני 2004. לאחר שהבקיע ארבעה שערים במוקדמות מונדיאל 2006, הוא נבחר להיות חלק מסגל הנבחרת למונדיאל 2006; פרשו לא הבקיע אף שער בטורניר זה, כשנבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים, בדומה לטורניר יורו 2004.
אמפר

אמפר (Ampere) היא יחידת המידה הבסיסית לזרם חשמלי, לפי מערכת היחידות הבינלאומית (SI). היא קרויה על שמו של הפיזיקאי אנדרה מרי אמפר.
האמפר הוא יחידה בסיסית במערכת היחידות הבינלאומית, והוא מוגדר כ"גודל של זרם ישר, אשר, אם היה עובד בשני תיילים ישרים, מקבילים ואינסופיים, המרוחקים האחד מהשני מרחק של מטר אחד והנמצאים בתוך ואקום, היה יוצר בין שני התיילים האלה כוח של ‎2×10⁻⁷‎  ניוטון [kg·m/s²] לכל מטר של אורך". הממד של האמפר הוא ממד הזרם, וסימונו A. בזרם של אמפר אחד עוברים בכל נקודה נתונה במוליך ‎6.242×10¹⁸‎ אלקטרונים בשנייה.
אמפר הוא גם יחידת מטען ליחידת זמן (קולון לשנייה): 
היסטורית, האמפר מוגדר באמצעות הכוח המגנטי הפועל על תיילים ובהם זרם, ורק בדיעבד מוגדרת יחידת המטען (הקולון). ביחידות cgs הגישה היא הפוכה, קודם כל הוגדרה יחידת המטען ("היחידה האלקטרוסטטית") ורק אחר כך הוגדרו הקבועים והיחידות האחרים. 
בעת התחשמלות, זרם חילופין מסדר גודל של כ־60 מיליאמפר או זרם ישר בעוצמה של כ־300 עד 500 מיליאמפר יכולים להביא לפרפור חדרים באדם. משום כך, רגישותו של ממסר פחת במכשירי חשמל ביתיים עומדת על 30 מיליאמפר. בכיסא חשמלי נעשה שימוש בזרם של 8 אמפר על מנת להוציא להורג את הנידון למוות.
קמונו

קמונו (ביפנית: ケモノ) הוא ז'אנר באמנות יפנית ובעיצוב דמויות, המציג חיות כדמויות אנושיות. סגנון זה ניתן למצוא בצורות שונות של אמנות, בעיקר בציור ורישום, אך גם במאנגה, אנימה ומשחקי מחשב. דמויות אנתרופומורפיות בקמונו מכונות לרב בשם "ג'וג'ין" או "קמונוביטו" (獣人 או じゅうじん). צורתן משתנה בין אמן לאמן, אך לרוב יש להן ביסודן התנהגות אנושית ורק לעיתים רחוקות הן מתוארות כחיות אמיתיות.
היפרקובייה

היפרקובייה היא הכללה של הצורה הגאומטרית קובייה לממדים רבים. למרות שנהוג להשתמש במושג היפרקובייה ביחס לקובייה ממימד גבוה מ-3, הגדרתה הפורמלית של היפרקובייה מתייחס לכל מימד, מ-0 ומעלה.
הקובייה המצויה היא היפרקובייה מממד 3. ריבוע הוא היפרקובייה מממד 2, וקטע הוא היפרקובייה מממד 1. הטסרקט הוא היפרקובייה מממד 4.

הגדרה פורמלית

ניתן להגדיר את ההיפרקובייה על ידי רקורסיה. לצורך ההגדרה נשתמש במספור בינארי.

עבור , ההיפרקובייה מכילה קודקוד בודד ומספרו יהיה ריק.
בהנחה שהגדרנו את ההיפרקובייה עבור המימד , ההיפרקובייה במימד , תוגדר כך:

ניקח שני עותקים של ההיפרקובייה עבור . נסמן אותם על ידי:
.

לכל קודקוד של העותק  של ההיפרקובייה נוסיף ביט  לראש המספור, ולכל קודקוד של העותק  של ההיפרקובייה נוסיף ביט  לראש המספור.
כעת נוסיף צלעות באופן הבא: קודקוד בעותק  מחובר לקודקוד בעותק  אם ורק אם המספור של השניים זהה, פרט לביט הראשון.
אהרן דוד פנקן

ביוגרפיה

פנקן נולד וגדל באפר וסט סייד של מנהטן, שם היה חבר בתנועת הנוער של האיחוד ליהדות רפורמית (NFTY). הוא סיים לימודי תואר בהנדסת חשמל באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ועבד זמן קצר בתכנון מחשוב רפואי במעבדה, אך החליט לפנות לקריירה בקהילה היהודית. בגיל 19 התקבל כמנהל מחוז בתנועת הנוער, וב-1986 החל לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים. ב-1991 נסמך לרבנות והחל לכהן כעוזר לרב בבית הכנסת רודף שלום במנהטן ובבית הכנסת וסטצ'סטר, במקביל להשלמת דוקטורט במדעי היהדות באוניברסיטת ניו יורק, שנושאו היה שינויים הלכתיים בספרות הרבנית (2004). את הדוקטורט פרסם ב-2005 כספר בשם The Rhetoric of Innovation: Self-Conscious Legal Change in Rabbinic Literature ("הרטוריקה של החדשנות: שינוי הלכתי מודע בספרות הרבנית").
ב-1995 החל ללמד ספרות בית שני וספרות רבנית בהיברו יוניון קולג'. בנוסף, הרצה ולימד במוסדות רבים ברחבי העולם.
הוא כיהן בוועדת האתיקה של איגוד הרבנים המתקדמים (CCAR ), בוועדה למינוי והצבת רבנים שם, במועצת החינוך ובתפקידים נוספים. ב-1996 מונה לדקאן הסטודנטים של ההיברו יוניון קולג', ב-1998 לדקאן הקמפוס בניו יורק, וב-2007 לסגן-נשיא ליוזמות אסטרטגיות. ב-1 בינואר 2014 מונה כמחליפו של הרב דוד אלינסון כנשיא ה-12 של ההיברו יוניון, מוסד שלו 4,000 בוגרים מכהנים בתפקידי רבנים, חזנים, מורים ועוד.
הרב פנקן היה בעל רישיון טיסה, וב-5 במאי 2018 התרסק עם מטוסו הקל בניו יורק ונהרג. הותיר את אשתו, מליסה, ואת שני ילדיהם.
טביעות רגליים

טביעות רגליים הן סימנים הנוצרים ממגע כפות רגליים, נעולות או יחפות, של בני אדם או של בעלי חיים אחרים, בחומרים שונים.

יצירת טביעות רגליים

כדי שעקבות יוטבעו עליהן להיווצר בחומר שאינו אלסטי. עומק ההטבעה תלוי ברכות החומר המוטבע, עומקו ומשקל הגוף. למשל, על גבי משטח קשיח (כגון רצפה) ומאובק תיווצר עקבה שטחית. הטבעה יוצרת עקבה תלת ממדית, לעומתה דריכה על גבי משטח קשיח עשויה ליצור עקבה דו-ממדית, הניכרת בצבע שונה מזה של המשטח (למשל, דריכה בסוליה מכוסה בוץ, צבע נוזלי או אבקה על רצפה או סלע). 
הבטון הוא אחד החומרים השכיחים בסביבה האנושית ונוח לקבל טביעות לפני שהתקשה ולשמר אותן לאחר התקשותו. אנשים, בעיקר בגיל הנעורים, הנתקלים בבטון לח במהלך בנייה מנצלים לא פעם תכונה זו כדי לנסות להנציח את עצמם. בשדרת הכוכבים של הוליווד מוטבעות בבטון כפות ידיהם ורגליהם של ידוענים שכוכביהם משובצים בה.

שימושים לטביעות רגליים

גששים נעזרים בעקבות של בני אדם או בעלי חיים, המוטבעים בטבע, כדי ללמוד מי עבר במקום, מתי עבר, לאיזה כיוון פנה ואפילו פרטים על משקל העובר ומצבו הבריאותי. בשמירת גבולות נעזרים בשביל טשטוש כדי לגלות אם למרות כל האמצעים, הצליחו לחצות את המכשול ולנסות לנתח את טביעות הרגל כדי לאסוף מידע על החודרים. מספר דוגמאות ידועות לשבילי טשטוש: פעילות סיירת שקד התבססה בין היתר על שביל הטשטוש בבקעת הירדן, בגבול הצ'כי עם גרמניה בשנות ה-50 הוכנס לשימוש שביל טשטוש (על בסיס חרישת הקרקע), שביל טשטוש הוכנס לשימוש במערך של חומת ברלין, כמו כן קיים שביל טשטוש בגבול ארצות הברית עם מקסיקו.
טביעות רגליים, לרוב טביעות נעליים, שנמצאו בזירת העבירה משמשים לעיתים את רשויות החוק והמשפט כדי לזהות את העבריין ולהרשיע אותו. לשם שימוש בטביעות רגליים בתחום החוק והמשפט יש צורך בתיעודן, על ידי צילום או על ידי יצירת יציקת גבס המשמרת את הצורה התלת ממדית של העקבה ומאפשרת השוואה עם עקבות שעשויות להימצא במקומות אחרים או עם כפות רגליהם או נעליהם של חשודים.
על פי עקבות מאובנות לומדים הפליאונטולוגים על בעלי חיים שחיו על כדור הארץ בעבר הרחוק, לעיתים בעלי חיים שנכחדו מזה עשרות מיליוני שנים. גם חוקרי עולם החי של ההווה נעזרים בחקירת טביעות רגליים במעקב על חייהם של זנים שונים וגם באיתור זנים לא מוכרים. לעיתים העקבה היא תמריץ לחיפוש אחר בעל חיים, חיפוש שלא תמיד משיג תוצאות, כמו במקרה של היצור המיתולוגי ביגפוט.
הודות לכך שטביעות רגליים הן בעלות כיוון, בדומה לחץ, הן שימשו גם להכוונת תנועה. בעת העתיקה, בנמלים הרומיים, הוטבעו על ריצוף רחובות העיר עקבות זאב שהובילו מהנמל אל בתי הבושת המקומיים. מטרת ההכוונה הייתה למנוע הצעות מגונות של מלחים, שהגיעו מהפלגה ממושכת, אל הנשים הלא נכונות. נעשה שימוש בעקבה של זאב משום שעובדות בית הבושת כונו בשם "זאבה" LUPA ובלילה, כשהעקבות לא היו גלויות לעיני המלחים, הן השמיעו קריאות של זאבים, כדי לכוון אליהן את המלחים המחפשים.
שון קינגסטון

קריירה

קינגסטון, אשר מהווה השקעה משותפת של חברות התקליטים "אפיק רקורדס" ו"קוצ' רקורדס", הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו בקיץ 2007. הסינגל נקרא Beautiful Girls ויצא לאור כחלק מאלבום הבכורה שלו: Sean Kingston. הסינגל היה מבוסס על השיר "Stand by Me" של Ben E. King מ-1961. הסינגל החדש של קינגסטון זכה להצלחה, ואף כיכב במקום הראשון של מצעד הבילבורד (Billboard Hot 100) האמריקני במשך שלושה שבועות. בנוסף, הסינגל היה במשך זמן רב בראש המצעד הבריטי. באוקטובר 2007 קינגסטון הופיע בפתיחת אחת מסבב ההופעות של גוון סטפאני. באותו חודש ראה אור הסינגל השני מאלבום הבכורה שלו, "Me Love". השיר "Me Love" הוא חידוש של השיר "dyer maker" של לד זפלין. קינגסטון גם חידש את השיר "No Woman, No Cry" של בוב מארלי. אלבום הבכורה שלו יצא ב-2007 ונקרא "Sean Kingston". ב-2008 ביקר קינגסטון בישראל והופיע בתוכנית כוכב נולד.
שון קינגסטון הוא גם זה שמצא את זמר הR&B-רגאיי iyaz באתר "MySpace" והחתים אותו לחברת התקליטים שלו. ב-21 בספטמבר 2009 הוציא קינגסטון אלבום חדש בשם "Tomorrow".
באפריל 2013 הוציא קינגסטון אלבום שלישי בשם "Back 2 Life".
ב-29 במאי 2011 נפצע קשה בתאונת אופנוע ים אך לבסוף התאושש מהתאונה הזו ושוחרר לבית להמשך ההחלמה.
דה נייס

היסטוריה

הקלידן קית' אמרסון והבסיסט לי ג'קסון היו חברים בלהקתו של גארי פאר הטי-בונז (T-Bones) לפני התפרקותה. הזמרת האפרו-אמריקאית פי. פי. ארנולד, שזכתה להצלחה גדולה יותר בבריטניה מאשר בארצות הברית, רצתה להחליף את להקת הליווי שלה, הבלו ג'ייס (The Blue Jays). אמרסון, שהופיע באותו הזמן עם להקת ה-V.I.P.s, גייס את ג'קסון, את המתופף איאן האג ואת הגיטריסט דייוויד או'ליטס. שם הלהקה נוצר כשארנולד אמרה "הנה הגיע דה נאז (Naz)", שחברי הלהקה שמעו כ"דה נייס". הלהקה הופיעה לראשונה במאי 1967. האמרגן של ארנולד אנדרו לוג אולדהם הסכים שהלהקה תפתח במופע חימום עצמאי ולאחר מכן ינגנו כלהקת ליווי.
הלהקה עזבה את ארנולד בסתיו 1967, וחתמה על חוזה עם חברת התקליטים של אולדהם אימידיאייט (Immediate). האג הוחלף במתופף בריאן דיווידסון בהמלצתו של או'ליסט. הלהקה הקליטה באותו הסתיו את אלבום הבכורה שלה, "המחשבות של אמרליסט דאבג'ק". האלבום כלל עיבוד ל-Blue Rondo A La Turk של דייב ברובק בשם "רונדו", תוך שינוי המשקל המקורי של 9/8 למשקל 4/4. בשנת 1968 הלהקה החליפה את אולדהם באמרגן טוני סטרטון-סמית'. ביוני יצא הסינגל "אמריקה", עיבוד ליצירתו של ליאונרד ברנשטיין מתוך סיפור הפרברים, בשילוב עם סימפוניית העולם החדש לדבוז'אק. בסופו של הסינגל בנה בן השלוש של ארנולד מקריא את השורות: "אמריקה מעוברת בהבטחה וציפייה, אך היא נרצחת בידי הבלתי-נמנע".
באוקטובר או'ליסט עזב את הלהקה ולא הוחלף, דה נייס הפכה לשלישייה של קלידים, בס ותופים. בנובמבר יצא אלבומם השני "ארס לונגה ויטה ברוויס" (האמנות ארוכה, החיים קצרים). האלבום כלל עיבוד לאינטרמצו מתוך סוויטת קרליה מאת סיבליוס. הצד השני הוקדש כולו לסוויטה בשם האלבום, שפרקה השלישי הוא עיבוד של הקונצ'רטו הברנדנבורגי מס' 3 בסול מז'ור מאת באך. במהלך ביצוע של "אמריקה" בהופעה באלברט הול בלונדון אמרסון שרף את דגל ארצות הברית. הנהלת האלברט הול החליטה להחרים את הלהקה ולא לאפשר לה לנגן באולם. 
באוגוסט 1969 הלהקה הופיעה בפסטיבל האי וייט. בספטמבר יצא אלבומם השלישי "נייס", עם גרסאות כיסוי לשירים "להיאחז בחלום" של טים הרדין ו"היא שייכת לי" של בוב דילן. סוויטת "חמשת הגשרים" נכתבה לפסטיבל האמנויות בניוקאסל, ובוצעה לראשונה ב-10 באוקטובר בבניין העירייה. הסוויטה הוקלטה ב-17 באוקטובר באולמות פיירפילד בקרוידון, לונדון. האלבום יצא ביוני 1970, בהוצאת חברת התקליטים החדשה של סטרטון-סמית' כריזמה (Charisma). צדו הראשון של האלבום הוקדש לסוויטה וצדו השני כלל עיבוד של הפרק השלישי מתוך הסימפוניה השישית (הפאתטית) של צ'ייקובסקי ושילוב בין "קאנטרי פאי" של בוב דילן והקונצ'רטו הברנדנבורגי מס' 6 בסי במול מאת באך.
הלהקה התפרקה לאחר שאמרסון עזב על מנת להקים את להקת אמרסון, לייק ופאלמר ביחד עם הבסיסט גרג לייק והמתופף קרל פאלמר. ההופעה האחרונה של הלהקה התקיימה בארמון הספורט בברלין ב-30 במרץ 1970. ג'קסון הקים את להקת ג'קסון הייטס שהוציאה חמישה אלבומים בין 1970 ל-1973 ודיווידסון הקים את להקת Every Which Way שהוציאה אלבום בשנת 1970. האלבום החמישי "אלגיה" יצא לאחר פירוק הלהקה באפריל 1971 וכלל גרסאות מחודשות לקטעים שהוקלטו או בוצעו בהופעות חיות בעבר. בשנת 1973 ג'קסון ודיווידסון הקימו ביחד עם הקלידן פטריק מוראז את להקת רפיוג'י שהוציאה אלבום בשנת 1974.
Junkie XL

שנים מוקדמות

XL נולד בגלדרלנד, ליכטנוורד שבהולנד. הכשרתו הקלאסית הייתה מאמו - שהייתה בעצמה מורה למוזיקה מוכרת. הולקנבורג החל לנגן בפסנתר כאשר היה בן 4, בתופים בגיל 8 ובגיטרה בגיל 12. 
הושפע כבר על ידי ז'אנר הפופ הפסיכדלי של פינק פלויד וקינג קרימזון. הוא לקח את גיטרת הבס עד גיל 14. לאחר שלקח את העבודה בחנות מוזיקה מקומית המוכרת מקלדות וציוד דיגיטלי אחר, הוא החל לסבול מהערכה לשילוב של צלילים אלקטרוניים וצלילים אורגניים. זה היה זמן קצר לאחר שגילה סינתיסייזרים שהוא הצטרף להרכב ההולנדי העוסק בגל החדש לסוף שבוע בוואייקי כרב נגן ומפיק, בסיבוב הופעות נרחב עם ההרכב, לרבות באמצעות חלקים של ברית המועצות לשעבר, משנת 1988 עד 1991. הוא גם תרם לאלבום האחרון "Sputnik". 
בשנת 1993 הולקנבורג הפיק כמעט ריקוד על ידי להקת המטאל ההולנדית שנקראה "The Gathering". ומאוחר יותר, באותה השנה המשיך ללכת ויצר את "העצב", להקת רוק תעשייתית עם פיל מילס. אחרי חתימה עם תווית משפיעה "Play It Again Sam" בשנת 1992, ושחרור ששני תקליטים - "(1993) Cancer of Choice" ו"(1994) Blood & Gold". הוא המשיך כמפיק בשביל לשכור עבודה עם להקת הארדקור ומטאל כמו: ו-Dog Eat Dog,Sepultura ,Fear, בו זמנית רישוי של כמה למסלולים האלקטרונים האינסטרומנטליים שלו למשחקי וידאו של מרוצים כגון Need For Speed ו-Test Drive 5. זה היה במהלך הזמן הזה שהוא גם התחיל להלחין את המוזיקה לסרט העלילתי ההולנדי "סיביר" שפרסמה חברת האחים וורנר בהולנד.

הלחנת מוזיקה לסרטים

בשיתוף פעולה עם הארי גרגסון ויליאמס, הוא תרם מוזיקה נוספת לסרטו של טוני סקוט "דומינו" משנת 2005 ושימש כמלחין של הסרט ההולנדי "עיוור" שהיה מועמד לפרס המוזיקה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים ההולנדי בשנת 2007 וקיבל את פרס הגראנד פריקס למוזיקה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים האבוגאני הבינלאומי ב-2008. כיום, הולקנבורג ממשיך להרחיב את השפעתו בעולם הקולנוע והטלוויזיה ושיתף פעולה עם מלחין זוכה פרס אוסקר הנס צימר באחד מהסרטים המרוויחים בכל הזמנים "עלייתו של האביר האפל" של כריסטופר נולאן, הסרט מסמן את שיתוף הפעולה הרביעי של הלחנת המוזיקה בינו לבין צימר כולל "מגה מוח", "התחלה" ו"מדגסקר 3", השניים עבדו יחד על הרבה פרויקטים מוזיקליים רבים כולל "איש הפלדה", האתחול המחודש ל זיכיון סופרמן שיצא ב-2013 ורמיקס לטקס האוסקר של השנה הזו (2013). הולקנבורג גם סיפק את המוזיקה לסרט "ממלכת גן עדן" ועוד מגוון סרטים רבים כגון: "דומינו", "OA: חי או מת", "תפוס ת'כריש", "רידיק: זעם אפל", "אנימטריקס" ו"האויב שבפנים" ויש לו את המוזיקה המקורית שלו במספר סרטי קולנוע, בהם "בלייד" ו"החוף". בשנת 2013 הלחין את המוזיקה לסרט "פרנויה". זמן קצר לאחר מכן הובא בידי זאק סניידר, מפיק הסרט "300: עליית האימפריה" כדי להלחין את המוזיקה לסרט. "300: עליית האימפריה" הוא סרט המשך ללהיט שובר הקופות משנת 2006 "300" ששוחרר שנה אחרי 2006 שזוהי 2007 שבוים בידי סניידר. בשנת 2014 הוא הלחין את פסקול הסרט "מפוצלים", עם הנס צימר שהיה מפיק בפועל של הפסקול. בחודש מאי 2015 הלחין וכתב את פסקול הסרט הרביעי של "מקס הזועם" שזהו "מקס הזועם: כביש הזעם" שיצא לאקרנים במאי 2015. במרץ 2016 הוא ילחין ויכתוב ביחד עם הנס צימר את הפסקול לסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק".
פאולו סאבי

חייו

סאבי נולד בפיזה. אביו, גאטנו סאבי, היה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטת פיזה. ב-1820 היה פאולו מנחה בזואולוגיה באוניברסיטה, ושלוש שנים מאוחר יותר היה לפרופסור, ולימד גם גאולוגיה. הוא הקדיש מאמצים רבים לפיתוח המוזיאון של האוניברסיטה (Museo storia naturale di Pisa), שהפך לאחד מאוספי הטבע החשובים באירופה.
סאבי נחשב לאבי הגאולוגיה האיטלקית. הוא חקר את הגאולוגיה של האלפים האפואניים ו-Monti Pisani (אזור הררי בצפון-מרכז טוסקנה), והסביר את המקור המטמורפי לשיש שבקרארה, הוא תרם למאמרים שעסקו בשכבת המיוקן ומאובנים בהר במבולי (Monte Bamboli), במחצבי הברזל באלבה ובנושאים נוספים.
סאבי התפרסם גם בתחום האורניתולוגיה (חקר העופות) ופרסם את החיבורים Ornitologia Toscana ‏(1827 - 1831) ו-Ornitologia Italiana ‏(1873 - 1876). סאבי היה הראשון לתאר את חרגולן זמירי, ציפור שיר קטנה, הנקראת באנגלית על שמו Savi's Warbler.
סאבי נפטר ב-5 באפריל 1871 ונקבר בבית הקברות בפיזה ופסל לזכרו נמצא בגן הבוטני בעיר.
הנחה טעונת הוכחה

הנחה טעונת הוכחה (לטינית: petitio principii, מילולית: בקשת הרֵאשית) היא כשל לוגי, בו טיעון כולל הנחה, הדורשת הוכחה לא פחות מנשוא הטיעון. הכשל מוצג גם בצורות דומות כמו "טיעון מעגלי" או "הנחת המבוקש", שבהן הדרוש הוכחה כלול באחת ההנחות. ההגדרה למונח ניתנה על ידי אריסטו ב"אנליטיקה מוקדמת" שלו.
ארז אהרוני

ביוגרפיה

אהרוני גדל בשכונת רמת חן ברמת גן, ולמד בבית הספר התיכון "עירוני ט'" בתל אביב, במגמה הריאלית. כנער הדריך בצופים ועסק בספורט. התגייס לחיל האוויר, וסיים קורס טיס במגמת קרב בשנת 1978. בהמשך, שרת בטייסת 131 (טייסת ההרקולסים) והשתתף בטיסות ובמבצעים שונים, כגון העלאת יהודי אתיופיה (מבצע משה ומבצע שלמה).
עם שחרורו, למד משפטים וסיים את התואר באוניברסיטת תל אביב בשנת 1983. עם קבלת רישיון עריכת דין הקים עם חבריו את משרד זיסמן, אהרוני, גייר ושות' המחזיק סניפים בישראל, בארצות הברית (ניו יורק, בוסטון, ווושינגטון), בסין (בייג'ינג, שאנגחאי ושנג'ן), בהודו ובאירופה. אהרוני מתפקד כשותף מנהל במשרד, ועוסק בתחומים משפטיים שונים, כמו נדל"ן, ליטיגציה, בנקאות ותקשורת.
אהבתו לכתיבה וסיפורת החלה בגיל צעיר. ב-2004, זכה סיפורו "גיעגועים" (קולות הברווז) במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצר על שם אוריאל אופק. ב-2006 פורסם ספרו הראשון "חצי שפם" בהוצאת מעריב, וכשלוש שנים לאחר מכן יצא לאור ספרו "סודו של העיט" בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
ב-2011 פורסם ספרו "אש בשדה קוצים", בעריכת אמנון ז'קונט, בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן.