google/wiki40b huggingface dataset:
אורי אוזן

קריירה

אוזן החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ובעונת 1997/1998 עבר לשחק במדי הקבוצה הבוגרת כשמכבי נתניה הייתה בליגה השנייה. לאחר מכן עלה עם הקבוצה לליגת העל, ובשנת 2003 הוזמן לסגל נבחרת ישראל, במדיה ערך ארבע הופעות במשחקי ידידות עד שנת 2004. בתום עונת 2003/2004, כאשר היה קפטן מכבי נתניה, עם ירידתה של הקבוצה בחזרה לליגה השנייה, עזב אוזן את מכבי נתניה ועבר לקבוצת מכבי חיפה.
את עונת 2005/2006 פתח אוזן במכבי חיפה אך עבר במהלך העונה להפועל פתח תקווה בגלל מיעוט בדקות משחק.
בעונת 2006/2007 שב אוזן לשחק במדי מכבי נתניה כחלק ממסע הרכש של אייל ברקוביץ' ודניאל יאמר, אך גם במהלך עונה זו זכה מדי פעם לקריאות גנאי זכר לעזיבתו את הקבוצה מספר שנים קודם לכן, כאשר החזרה המחודשת לא עוררה סימפתיה אליו מצד האוהדים. אחרי עונה טובה מאוד של אוזן בנתניה, שהסתיימה במקום שני עם הקבוצה, ביקש אוזן העלאה בשכרו. השיחות התפוצצו וגרמו לעזיבתו של אוזן את הקבוצה לטובת חוזה של שלוש שנים בהפועל כפר סבא. אוזן עזב את כפר סבא לאחר עונה אחת בגלל ירידתה של הקבוצה לליגה הלאומית וחזר להפועל פתח תקווה. בשנת 2009 חתם אוזן לעונה במועדון ספורט אשדוד.
בשנת 2010 עבר אוזן למכבי פתח תקווה, במדיה פרש ממשחק פעיל בשנת 2012 עקב פציעה.
ב-27 בנובמבר 2012 מונה אוזן לעוזר מאמן מכבי חיפה, לצדו של אריק בנאדו. ביוני 2014 מונה לעוזרו של מנחם קורצקי, מאמן בית"ר ירושלים. בפברואר 2015, לאחר פיטוריו של קורצקי, המשיך עמו אוזן כעוזרו בהפועל פתח תקווה שנאבקה נגד הירידה מליגת העל. השניים לא הצליחו למנוע את ירידת הקבוצה. בסיום העונה מונה למאמן קבוצת נערים של מכבי תל אביב. ב-21 במאי 2016 מונה אוזן לתפקיד מאמן קבוצת הנוער של מכבי תל אביב ומספר ימים לפני פתיחת העונה התפטר עקב חילוקי דעות עם המנהל המקצועי של מחלקת הנוער. כשבוע לאחר התפטרותו מונה למאמן קבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה. בפברואר 2018 התפטר מתפקידו.
ב-10 ביולי 2018 מונה אוזן למאמן קבוצת הנוער של הפועל תל אביב, עמה זכה בגביע המדינה בעונתו הראשונה במועדון.
נוסף על עבודתו כמאמן, משמש אוזן פרשן במשחקי ליגת העל בערוצים של גוף השידור צ'רלטון. במונדיאל 2018 שימש כפרשן בשידורי ערוץ כאן 11, והמשיך לשמש כפרשן במשחקי נבחרת ישראל במשחקי מוקדמות יורו 2020.

חיים פרטיים

אוזן נשוי ללירון והם הורים לשני ילדים. מנישואיו הראשונים הוא אב לבת. מתגורר בתל אביב.
מספן המטה

מספן ראש המטה (רמ"ט) הוא יחידה ראשית במטה חיל הים.
המספן מופקד על בניין הכוח בזרוע הים, מבקר את מימושו ומתאם את עבודת המטה הבין-מספנית. ראש המטה הוא קצין בדרגת תת-אלוף, הוא משמש גם כסגנו של מפקד החיל וממלא את מקומו בהיעדרו. כיום ממלא תפקיד זה תא"ל דוד סער סלמה.
ראשי המספן: דוד בן בעש"ט (2003-2002), אלי מרום (2004-2003), יובל צור (2007-2004), נועם פייג (2008-2007), רן בן יהודה (2012-2008), ירון לוי (2014-2012), אליהו שרביט (2016-2014), דרור פרידמן (2019-2016), דוד סער סלמה (מרץ 2019-).
ממלכת כוש

ממלכת כוש הייתה ציוויליזציה שהתרכזה בצפון נוביה (כיום צפון סודאן), והייתה אחת מהתרבויות המוקדמות ביותר שהתפתחו סביב עמק הנילוס. המדינה הכושית הגיעה לכוחה לפני שליטת המצרים הקדמונים. אנשי הממלכה נקראו בשם כושים. בירתה הדרומית הייתה העיר מרואה.

מקור

האיזכור הראשון בנוביה נזכר בזמן השושלת הראשונה של מצרים בשנת 2890 - 3100 לפנה"ס, מצרים החלו לנוע דרומה וגילו את רובה של כוש. גילוי זה היה ברקע נפילת הממשלה המרכזית המצרית. בערך בשנת 1500 לפנה"ס עבר האזור לשליטת מצרים הפרעונית תחת שלטונו של תחותמס הראשון.
במאה ה-11 לפנה"ס שלטון המצרים קרס והוקמה ממלכה עצמאית סביב העיר נפאטה בנוביה.

נפאטה

אזור נפאטה, שהיה מרכז השלטון, אוחד על ידי אלראן בתקופה מ-780 - 755 לפנה"ס, אלראן מוזכר כמייסד הממלכה הכושית על ידי יורשיו. הממלכה גדלה והשפעתה גדלה לאזור אלאפנטין בדרום מצרים. שנים מאוחר יותר המלך הכושי פִּיי כבש את מצרים העתיקה והקים את השושלת ה-25. 
כאשר האשורים פלשו בשנת 671 לפנה"ס, כוש נהפכה למדינה עצמאית המלך הכושי האחרון אשר ניסה להשתלט על מצרים היה טנטמני אשר הובס על ידי האשורים בשנת 664 לפנה"ס. כוחה של הממלכה כלפי מצרים שקע ונוטרל בשנת 656 לפנה"ס כאשר פאסמטיק מייסד השושלת ה-26 איחד את מצרים. בשנת 591 המצרים תחת פאסמטריק השני פלשו לכוש משום ששליט כוש אספאלטה התכוון לפלוש למצרים.

בתנ"ך

השם שניתן לתרבות מקורו בתנ"ך: כוש בן חם אחד מנכדיו של נח שהתיישב בצפון מזרח אפריקה. התנ"ך מתאר את כוש באזור סודאן, דרום מצרים, אריתריאה, אתיופיה וסומליה. ממלכתו של אחשוורוש השתרעה מהודו ועד כוש.
כמה מהחוקרים מזהים את כוש בדרום חצי האי ערב. לדעת חז"ל (ילקוט שמעוני שמות ב, קסח), כיהן משה רבינו כמלך כוש, במשך ארבעים שנה, לאחר שברח ממצרים מפחד פרעה.
רנארס קופרס

ביוגרפיה

קופרס נולד בילגבה והוא סיים תואר בעיתונאות מאוניברסיטת לטביה.
ב-1989 ייסד עם חבריו לספסל הלימודים את להקת "בריינסטורם" שבה הוא משמש כסולן וממנה קיבל את עיקר פרסומו, בנוסף הוא כותב רבים משירי הלהקה. ביחד עם הלהקה הוא ייצג את מדינתו באירוויזיון 2000.
ב-2001 זכה בפרס הקולנוע הלטבי עבור סרט שהשתתף בקטגוריית השחקן הטוב ביותר ובאותה שנה הגיש את הניקוד הלטבי באירוויזיון.
ב-2003 הנחה את האירוויזיון שנערך בריגה וב-2005 הנחה את אירוע הספיישל שיר היובל באירוויזיון, בנוסף הוא גם שימש כנציג הלטבי בצוות השיפוט של קדם האירוויזיון האסטוני ב-2003.
ב-2005 זכה בפרס עיטור הכוכב הלבן מטעם ממשלת אסטוניה וב-2008 בעיטור שלושת הכוכבים ממדינתו.
ב-2007 שיחק בסרט גאורג, סרט ביוגרפי על הזמר האסטוני גאורג אוס.
הוא נשוי ואב לשלושה בנים.
ג'סי צ'יסי

ביוגרפיה

צ'יסי נולדה וגדלה בזמביה. היא השתתפה במחנה הכישרונות בדרבן בשנים 2009 ו-2010 והתקבלה למחנה הכשרונות Berlinale, בגרמניה. היא השלימה תואר ראשון במכון לתקשורת המונים בזמביה, וכן לימודי תעודה ביזמות בMIT. ב-2015, מונתה כעמיתה בתוכנית Mandela Washington Fellowship for Young African Leaders
ב-2013 יסדה צ'יסי את פסטיבל הסרטים הקצרים של זמביה, המציע במה לסרטים בני 15 דקות או פחות. והקימה את התוכנית "קולנוע צעיר בזמביה". צ'יסי היא פעילה מסורה למען זכויות האדם, ומאמינה בכוחו של הקולנוע לייצר שינוי, ולהזניק את ארצה קדימה. היא נחשבת לדמות מובילה וחלוצה של תעשיית הקולנוע הצעירה של זמביה.
ההצעה של צ'יסי לברלינלה, שנקרא באותו שלב Woman On Hold, הפך בסופו של דבר לסרטה משנת 2014, Between Rings, אשר מומן על ידי קרן הקולנוע הפיני. הסרט עסק בבת דודה של צ'יסי, אסתר פירי, המתאגרפת הראשונה של זמביה, ועל המתח שלה בשל הצורך לבחור בין נישואים לבין הקריירה. הקרנת הבכורה אירעה בפסטיבל סרטי התעודה הבינלאומי של קופנהגן.
ב-2016 היא שיתפה פעולה עם קאסי קאבוויטה בסרט Sound of Silence, סרט על אלימות מיניות וזוגית. היא כתבה, הפיקה בשיתוף, וביימה בשיתוף את הסרט Imagination (2017), על ילד צעיר משכונת עוני בלוסאקה, אשר חולם כנגד כל הסיכויים להיות במאי.
צ'יסי מחלקת את זמנה בין פינלנד לזמביה.
יחסי טונגה–קנדה

סקירה כללית

קנדה נהנית מיחסים בילטרליים א-פוליטיים של שיתוף פעולה עם טונגה. שותפות של קנדה וטונגה בארגונים בינלאומיים מולטילטרליים ומגוון שיתופי פעולה עקב כך, הופכות את היחסים לידידותיים אף יותר. קנדה וטונגה חולקות אינטרסים ביחס לנושא הדיג, והן צדדים לאמנת הדיג של האו"ם. קנדה היא גם שותפה ברב שיח של איי האוקיינוס השקט, מועדון אליו טונגה שייכת.
קנדה גם מסייעת לפיתוח טונגה, היא תומכת בפרויקטים באמצעות הקהילה הקנדית הזעירה התושבת בטונגה וקרן קנדה ליוזמות מקומיות באיי האוקיינוס השקט (CFLI), המנוהלת בנציבות העליונה של קנדה בוולינגטון, ניו זילנד. פרויקט קנדי בולט הוא שיקום האיים לאחר ציקלון איאן בשנת 2014.
קשרי המסחר של קנדה עם טונגה מנוהלים על ידי השירות הממונה על הסחר בניו זילנד.
ניקולאי אוסטרובסקי

ניקולאי אוסטרובסקי (ברוסית: Николай Алексеевич Островский; ‏29 בספטמבר 1904 - 22 בדצמבר 1936) היה סופר סובייטי. הרומן ההיסטורי שכתב והתבסס על סיפור חייו, זכה לפופולריות רבה, תורגם למספר רב של שפות ונחשב לאחת הקלאסיקות בספרות הקומוניסטית.

ביוגרפיה

ניקולאי אוסטרובסקי נולד בכפר בפלך ווהלין שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). הוא רכש השכלה יסודית בכפרו. ב-1916 עברה המשפחה להתגורר בעיירה שפטובקה ואוסטרובסקי החל לעבוד בעבודות מזדמנות, תוך שהוא ממשיך בלימודיו. ב-1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר שפטובקה הייתה נתונה תחת כיבוש גרמני, התקרב אוסטרובסקי בדעותיו לבולשביקים והיה פעיל במחתרת המקומית. ב-20 ביולי 1919 התקבל לקומסומול והתגייס לצבא אדום. ניקולאי אוסטרובסקי לחם ביחידת פרשים וב-1920 נפצע בקרבות באזור העיר לבוב ושוחרר מהצבא. 
ב-1921 עבר אוסטרובסקי לקייב ושם הועסק כעוזר חשמלאי, תוך שהוא מתקדם במנגנון הקומסומול. ב-1922, השתתף אוסטרובסקי בניית מסילת רכבת וחלה בטיפוס הבטן. שנה מאוחר יותר, נשלח לעיירה בגבול עם פולין וכיהן במנגנון הקומסומול המקומי.
בתקופה זו הוא חלה בדלקת חוליות מקשחת ובריאותו החלה להדרדר. החל מ-1927 רותק למיטתו וב-1929 איבד את מאור עיניו. ב-1936 נפטר ניקולאי אוסטרובסקי ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה.
במקום מגוריו במוסקבה, נובורוסייסק ושפטובקה הוקמו מוזיאונים לזכרו.

פעילות ספרותית

ב-1927 כתב אוסטרובסקי את ספרו הראשון, אך החומר אבד והספר לא פורסם. בסוף 1930 בהיותו עיוור, החל אוסטרובסקי בכתיבת ספר חייו "כיצד נתחשלה הפלדה" (Как закалялась сталь) שהיה רומן היסטורי על מלחמת האזרחים ברוסיה. הרומן התבסס על סיפור חייו, אך לא היה אוטוביוגרפי. הוא שלח את הספר למערכת אחד הירחונים במוסקבה. תגובת המערכת הייתה שלילית תוך ציון שהדמויות בספרו אינן ריאליות. אוסטרובסקי הצליח לגרום למערכת הירחון לבדוק את ספרו מחדש תוך ביצוע עריכות ושינויים נרחבים. במלל המקורי שנשמר בארכיון הספרותי במוסקבה ניתן להבחין בתיקונים שבוצעו על ידי 19 אנשים שונים (לפי הכתב יד), ככל הנראה בשל העובדה שאוסטרובסקי העיוור הכתיב את השינויים לעוזריו. באפריל 1934 החל הירחון בפרסום פרקי הספר. כבר בנובמבר באותה השנה, יצאה היצירה לאור כרומן.
הספר זכה לפופולריות רבה. הוא נכלל בתוכנית הלימודים של בתי הספר בברית המועצות, ותורגם לשפות רבות. מהדורה עברית יצאה לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1947. על בסיס העלילה צולמו בברית המועצות שלושה סרטים, בשנים 1942, 1956 ו-1975 (סדרת טלוויזיה ב-6 פרקים). בסין צולמה סדרת טלוויזיה המבוססת על הספר בשנת 2000.
במהלך ביקורו של אנדרה ז'יד בברית המועצות, נועדו ז'יד וניקולאי אוסטרובסקי. הספר שז'יד פרסם על ביקורו בברית המועצות כלל ביקורת נוקבת על המדינה, אך על אוסטרובסקי הוא כתב ביקורת חיובית ואוהדת.
ב-1935 זכה אוסטרובסקי בעיטור לנין על ספרו, קודם לדרגת קולונל והוענקה לו דצ'ה על שפת הים השחור. 
אוסטרובסקי לא הצליח לסיים את ספרו השני ומתוך שלושה פרקים מתוכננים, כתב רק אחד. הספר עסק בתולדות אוקראינה בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.

ציטוט

הפסקה הבאה מהספר "כיצד נתחשלה הפלדה" זכתה לפרסום וצוטטה רבות.
"הנכס היקר ביותר לאדם הוא החיים, והם ניתנים לו רק פעם אחת. על האדם לחיות באופן שלא יכאיבו לו השנים שחלפו ללא מטרה, ושלא יצטרך לבעור מבושה על עברו הבזוי והעלוב. ובמותו יוכל האדם לומר שכל חייו וכל כוחותיו הוקדשו למען העניין הנשגב ביותר: למען שחרור האנושות."
הטרול בפארק הקסום

עלילה

סטנלי שונה משאר הטרולים בממלכה. הוא נחמד ואין בו רשע. הוא אוהב פרחים ואף יכול ליצור פרח תוך רגע הודות לאגודלו הירוק. מלכת הטרולים היא גנורגה וגם לה אגודל קסום, אולם שלה סגול והוא לא יוצר פרחים אלא אבן. גנורגה שולחת את סטנלי לניו יורק. והוא מעולם לא ביקר בעולמם של בני-האדם, לכן הוא מסתבך עם כלב וגם מוגש בטעות במסעדה בתוך אחת המנות. הוא ישן במקום אפל בו הוא מצמיח פיסת-דשא קטנה, והוא עצוב מאוד.
בניו יורק חיה משפחה שילדיה פוגשים את סטנלי ובסופו של דבר מתחברים אליה: הילד גאס ואחותו התינוקת רוזי. אביו של גאס היה אמור לקחת אותו לפארק כדי להשיט את סירתו עם שלט רחוק ולאכול גלידה, אך היה לו משפט חשוב ולמרות שהבטיח נאלץ לוותר. גם אמו של גאס לא הייתה יכולה לקחת אותו לפארק כי היה עליה ללכת לפגישה.
גאס הולך לפארק עם רוזי והיא נעלמת לו. במקרה היא מוצאת את המקום בו לן סטנלי. הודות לאגודלו הירוק הפך סטנלי את המקום האפל למקום שוקק חיים ושמח. גאס מצליח למצוא את רוזי ובזמן שגלש במגלשה שהייתה שם, נשברת סירתו. גאס מתרגז על סטנלי ורוזי הולכת לבכות. עקב כישופה של גנורגה גם גאס מתחיל לבכות וסטנלי מצליח להבין שזו היא ושהיא כישפה אותו. תחילה הוא חשב כי האופן שהוא תיקן את סירתו אך גם קישט אותה בפרחים היא הסיבה לבכיו. המקום מוצף בדמעות ורוזי הייתה יכולה לטבוע. גאס הציל אותה ובכיו חדל לחלוטין משום שהוא כה רצה להצילה עד שלרגע הוא היה יותר חזק מגנורגה (כך הסביר לו סטנלי). 
סטנלי מגדיל את סירתו כך שהחבורה יכולה לשוט בה כבסירה אמיתית. בהמשך פוגשת החבורה את גנורגה שמעלימה את הצמחים מסנטרל פארק, לוכדת את רוזי והופכת את גאס לטרול. אולם הפיכתו לטרול מעניקה לו אגודל סגול וקסום בדיוק כשלה. סטנלי נאבק בגנורגה אגודל נגד אגודל ואגודלו צימח סביבה פרחים רבים, והיא לא סובלת פרחים ואת ריחם ולדעתה ריח מהביצה הוא בסדר כאשר מדובר בריח פרחים. 
אשר החבורה הייתה בטוחה כי ניצחה גנורגה החלה לפתע לשלוט בגאס. עקב שליטתה הפך גאס את סטנלי לאבן. לבסוף החבורה ניצחה את גנורגה. לפתע היה לגאס אגודל ירוק והוא נגע בסטנלי המאובן בתקווה שיצילו. כשנדמה היה כי זה לא עזר וסטנלי אבוד הוא צץ פתאום בעודו שר את השיר שהוא שר בעודו מצמיח את סנטרל פארק מחדש.
דרור אדום (סרט)

רקע

הסרט מבוסס על הספר דרור אדום, המספר על ריגול אמריקאי ורוסי, כשהדמות הראשית היא דומיניקה איגורובה, שמכונה "דרור אדום", שדוד שלה מאלץ אותה לעבור אימון מחתרתי בבית ספר "הדרור", היכן שהיא וגברים ונשים אחרים עוברים הדרכה כיצד לשדל את האויב. דמויות אחרות הן "שיש", סוכן כפול רוסי שמספק מודיעין ל-CIA ונייט נאש, איש מבצעים של סוכנות הביון האמריקאית שמגייס ומטפל בנכסים מודיעיניים של הסוכנות. הספר מספק הצצה לאספקטים שונים של עבודת המודיעין, כולל שיטות עבודה שונות. הספר זכה לשבחים רבים לאחר צאתו לאור בשנת 2013.

תקציר עלילת הסרט 

לדומיניקה אגורובה יש הרבה צדדים: בת מסורה הנחושה להגן על אימה בכל מחיר, פרימה בלרינה אשר דוחפת את עצמה לקצה היכולת שלה, סוכנת פתיינית ומניפולטיבית.
כאשר היא סובלת מפציעה הקוטעת את קריירת הריקוד שלה, דומיניקה ואמא שלה מתמודדות בפני עתיד עגום ולא ידוע. כך היא מוצאת את עצמה מגויסת לארגון מודיעין סודי אשר מאמן צעירות יוצאות דופן כמוה כיצד להשתמש בגופן ואישיותן כנשק.
לאחר ששרדה את תהליך האימונים האכזרי, היא הופכת ל'דרור האדום' האכזרי ביותר בארגון. כאשר חייה שלה ושל כל יקיריה בסכנה עליה להחליט האם לבטוח בסוכן CIA צעיר המנסה לשכנע אותה כי הוא התקווה היחידה שלה.

הפקה

ההפקה יצאה לדרך בבודפשט ב-5 בינואר 2017. חלק מסצנות הסרט צולמו גם באחוזת Dég. הצילומים בפועל החלו בברטיסלבה, סלובקיה ב-25 באפריל 2017. כמה סצינות צולמו בווינה, אוסטריה, ב-29 באפריל 2017. ב-3 במאי 2017, ג'ניפר לורנס נטלה חלק בצילומי כמה סצינות בנמל התעופה לונדון הית'רו שבלונדון.
רגימנט חיל הרגלים של פיג'י

רגימנט חיל הרגלים של פיג'י הוא עוצבה חטיבתית ובה ששה גדודים, המהווה את הכוח הלוחם העיקרי של הכוחות הצבאיים של פיג'י. יחידות הרגימנט לחמו במלחמת העולם השנייה ושירתו במלאיה, ומאז שלהי שנות השבעים משרתים בכוחות שמירת שלום שונים ברחבי העולם.

מבנה הרגימנט

הרגימנט כלל בראשיתו רק רק גדודים טריטוריאליים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוקמה בו פלוגה סדירה ראשונה.
הרגימנט כולל כיום שלושה גדודים סדירים (ה-1, ה-2, ה-3) וכן שלושה גדודים טריטוריאליים (ה-4, ה-5 וה-7/8). האחרונים הם למעשה פלוגות סדירות, אשר בשעת חירום ניתן לבנות על בסיס כל אחת מהן גדוד מלא.

תולדות הרגימנט

הרגימנט הוקם עם ייסוד כוחות ההגנה של פיג'י - אז מושבה בריטית - בשנת 1920. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כלל רק מסגרות פלוגתיות טריטוריאליות והוא הוגדל בהדרגה והועמד תחת פיקוד צבא ניו זילנד. משימתו הראשונה הייתה הגנה על אתרים חיוניים באיי פיג'י. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה באוקיינוס השקט הוצבה בפיג'י באביב 1942 הדיוויזיה האמריקאית ה-37 והרגימנט הועבר תחת פיקוד אמריקאי. בהמשך המלחמה השתתף הרגימנט במערכה באיי שלמה. אחד מחיילי הרגימנט, ספנאיה סוקאנאיוואלו (Sefanaia Sukanaivalu), עוטר לאחר מותו בעיטור צלב ויקטוריה על לחימתו בבוגנוויל ב-1944. בתום המלחמה פוזר למעשה הרגימנט, אם כי הגדוד ה-1 הופעל במלאיה ב-1952-‏1953 לשם דיכוי המרידה שם.
ב-1978 הופעל מחדש הגדוד ה-1 במסגרת מדינת פיג'י העצמאית. באותה שנה הצטרף לכוחות יוניפי"ל בדרום לבנון ושירת שם עד 2002. ב-2004 נפרסו חיילים מהגדוד בעיראק כחלק ממשלחת הסיוע של האו"ם שם (UNAMI). חיילים מהגדוד משרתים גם במשלחת האו"ם לסודאן (UNMIS).
הגדוד ה-2 הוקם מחדש כגדוד סדיר ב-1982 והצטרף לכוח המשקיפים הרב-לאומי שהוצב בסיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
הגדוד ה-3 הוקם כגדוד טריטוריאלי ב-1982 כדי להחליף את הגדוד ה-2. בעקבות ההפיכות הצבאיות בפיג'י ב-1987 הוא הפך לגדוד סדיר ומהווה את כוח האבטחה הצבאי באיים. הוא גם מספק חיילים רעננים לשירות בגדודים ה-1 וה-2. גדוד זה הוא הגדול בשלושת הגדודים הסדירים.
הגדודים הטריטוריאליים הוקמו מחדש לאחר ההפיכות בפיג'י ב-1987 והם מוצבים באיי פיג'י תחת פיקוד הגדוד ה-3.
האקרופוליס באתונה

היסטוריה

ההתיישבות בגבעת האקרופוליס החלה עוד בתקופה הנאוליתית, באלף השישי לפנה"ס בערך. ייתכן שבתקופה המיקנית, עמד במקום מגרון שאף אליו התייחס כנראה הומרוס בכתביו. ממצאים מעידים כי בתקופת הפלישה הדורית, שעמה החלה תקופת המעבר ביוון, לא נפגעו המבנים שהתקיימו בגבעה וזאת גם בהתאם לאגדה אתונאית בדבר עמידתו של המקום המבוצר נגד התקפות הדורים, בתקופה זו.
בתקופה הארכאית, החלה הבנייה האתונאית באקרופוליס אשר הגיעה לשיאה במאה ה-5 לפנה"ס, (התקופה הקלאסית) בה הנהיג פריקלס, גדול המנהיגים האתונאיים, את תנופת הבנייה המאסיבית שבמסגרתה נבנו רוב המבנים המפוארים של האקרופוליס, לרבות הפרתנון.
האקרופוליס המשיכה לתפקד גם בתקופת הכיבוש הרומי של יוון ומבניה נותרו שלמים ברובם גם במהלך ימי הביניים. דווקא בעת החדשה החל האתר להתפורר ולהיבזז. ב-1687 נפגע קשות הפרתנון יחד עם עוד כמה מבנים, במהלך הפגזות של הצבא הוונציאני, זאת לאחר שהאקרופוליס בוצרה על ידי העות'מאנים כנגדם.
בתחילת המאה ה-19 נלקחו אוצרות רבים, בעיקר יצירות פיסול יווני חשובות, מהאתר על ידי תומאס ברוס, הרוזן מאלג'ין והשגריר הבריטי בקונסטנטינופול. אוצרות אלה הועברו לבריטניה ונמצאים שם עד היום.
רק במחצית השנייה של המאה ה-20, התפתחה המודעות לשימור האקרופוליס ומאמצים לשימור ושחזור נעשים עד היום.

תכנון ובניית האקרופוליס

המבנים שהוקמו באקרופוליס בתקופת שיאה של האימפריה האתונאית, מייצגים היטב את אדריכלות יוון העתיקה בשיאה. המבנים כללו שלושה מקדשים, שני תיאטראות, מוזיאון ומספר מבנים נוספים ששירתו את באי המקום. התיאטראות נבנו למרגלות הגבעה תוך ניצול הטופוגרפיה הטבעית ליצירת יציעי תיאטרון נוחים.
הדרך הפאנאתנאית אשר הובילה לאתונה ועברה גם באגורה של אתונה, עברה למרגלות האקרופוליס וממנה עלה שביל אל הגבעה. שביל זה, נסלל במכוון באופן כזה אשר העצים את יופיה ופארה של האקרופוליס מנקודות מבט משתנות לאורך מסלול העלייה. מסלול זה הגיע עד פתחו של פרופילאה, שער הכניסה המפואר אל פסגת האקרופוליס, אשר הכווין את מבטו של העולה אל הפרתנון בזווית המרשימה ביותר. מן העיר הנמצאת למרגלות האקרופוליס, נראו הגבעה והמקדשים שבראשה, כמקום נשגב וקרוב יותר אל האלים.
גדליה בסר

קורות חייו

בסר נולד בפולין ובגיל 11 עלה לישראל. הוא למד באוניברסיטת תל אביב ובסטודיו למשחק של נולה צ'לטון.
הוא שיחק בהצגות: דון ז'ואן, טיול עם ילד, סוף משחק, סילבסטר 72, סטרפטיז אחרון, ליל העשרים, המשפט, גן הדובדבנים, חפץ, של מי החיים האלה לעזאזל, וכן בסרטים סוסעץ, "קשר הדבש" (מותחן פוליטי נבואי-  תסריט:אריה קרישק, במאי- יעוד לבנון), "טרנזיט" (דני וקסמן) ו"לא לשידור" (בו שב לשתף פעולה עם יעוד לבנון). בסר ביים הצגות רבות ברחבי ישראל, בהן: אדם ואותלו (הבימה), הגולם ופנטסיה לפסנתר (הקאמרי), נפש יהודי, גטו, טרטיף ו"פלסטינית" (חיפה). כמו כן היה מנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה בשיתוף עם המחזאי יהושע סובול, וכן היה במאי הבית של התיאטרון בין השנים 1984–1988.
הוא היה מיוזמי הקמת תיאטרון אנסמבל הרצליה, ועם פתיחתו בספטמבר 2000 שימש כמנהלו הראשון. שם גם ביים את ההצגות "כוונות טובות", "משחק נישואין", "תנינים", "להגיד מותר הכל", "גברת קליין", "כל נדרי" ו"אהבה וזעם". ביולי 2007 פרש מהתפקיד עקב מחסור בתקציב.
בסר גר בהרצליה. היה נשוי לרחל דובסון וכיום נשוי לשחקנית לאורה ריבלין. להם שני בנים, שאול בסר, הוא יוצר וזמר, ודניאל בסר.
אחיו הבכור היה יעקב בסר, משורר, מייסד ועורך ראשי של עיתון 77.
טעימת יין

טעימת יין היא בחינה חושית של יין, המערבת, מלבד את חוש הטעם גם את חוש הריח, חוש הראיה ואף את תחושת הנוזל בחלל הפה. החל מימי הביניים התגבשו מתודולוגיות לטעימה והערכה של יינות, שקיבלו במרוצת המאה ה-20 אופי מדעי ולקסיקון עשיר של דימויים והגדרות לטעמי היין, בהם עושים שימוש ייננים, מבקרי יין, אוצרי יין ("סמלייה") וטועמים מקצועיים. טעימת יין יכולה להתבצע הן כהליך מקצועי-הערכתי והן כמפגש חברתי או לימודי. טעימת יינות במובן הרחב מתייחסת גם לטעימת ברנדי, ליקרים ועוד.

ניהול טעימת יין

נהוג שבמעמד טעימה אחד טועמים מספר דגימות, ממספר יינות שונים. בשל ההטיה הקיימת עקב זיהוי מותגים, יקבים ומחירי היין, נוהגים פעמים רבות להסוות את מקור הדגימה והיא מצוינת באמצעות מספר בלבד, שיטה זו קרויה "טעימה עיוורת" ומיועדת לקבלת ביקורת אובייקטיבית ככל האפשר, לדירוג ולתחרות. בטעימות אחרות, בעלות אופי שיווקי, לימודי או חברתי דווקא מציג מנהל הטעימה את היין אותו עומדים הטועמים לטעום, תוך ציון מפורט של סוג היין, הזן או הזנים של הענבים, מקום הגידול, תנאי היישון שלו ומידע נוסף.
המונח "טעימה רוחבית" או "טעימת יקב" מתייחס לטעימה של מגוון יינות של אותו יצרן או אותו יקב. "טעימה אורכית" או "אנכית" (ורטיקלית) היא טעימה של יינות מאותו זן ומאותה שנת בציר של יקבים שונים (בדרך כלל מאותו אזור). "טעימת חבית" היא טעימת יין הנשאב ישירות מתוך חבית יישון ולא מתוך בקבוק לשיווק.
בין טעימות של דגימות נהוג לשתוף את הפה במים ולאכול מעט לחם או צנים עם גבינה חריפת-טעם כגון קממבר או גבינה כחולה.
טעימת יינות בעלי דרגת כוהל שונה תעשה מהיין הקל יותר אל החריף יותר. אם טועמים יינות לבנים ואדומים באותה טעימה ייטעמו היינות הלבנים קודם ואחריהם האדומים.
צבי רזי

ביוגרפיה

צבי רזי נולד בשנת 1941 בתל אביב, בן לעדה, שעלתה מפולין, ולמאיר, עורך דין שעלה מאוקראינה. למד בתיכון עירוני ה', והיה חבר ב"תנועה המאוחדת", במסגרתה להכשרה בקיבוץ משמר דוד. התגייס לנח"ל המוצנח ובמלחמת ששת הימים שירת במילואים בסיירת של חטיבת ירושלים, בפיקודו של יוסי לנגוצקי.
למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1970 קיבל באוניברסיטה זו תואר שני בהיסטוריה, על עבודה שכותרתה "נסיכות הגליל במאה הי"ב", שנכתבה בהנחייתו של פרופ' יהושע פראוור.
בשנת 1976 סיים את עבודת הדוקטור תחת הכותרת "The peasant families and landholding in Halesowen, 1270-1400" באוניברסיטת ברמינגהאם בהנחיית פרופ' רודני הילטון. היסטוריונים של ימי הביניים באנגליה לא יכלו להשתמש ברישומי כנסייה כדי להגיע למסקנות דמוגרפיות מכוון שאלה זמינים רק החל מהמאה ה-16. רזי עשה במחקרו שימוש ברישומי של בית המשפט המחוזי (Manor court) כדי לנסות ללמוד על חיי האיכרים במחוז האנגלי היילזוון (Halesowen). 
בשנת 1976 הצטרף לסגל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
לימד גם במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
נפטר ב-12 באוקטובר 2016 ונטמן בבית הקברות קריית שאול.

פעילות פוליטית

עמיתו של רזי בחוג להיסטוריה, פרופ' אביעד קליינברג, תיאר:
"באותם ימים רחוקים היה החוג להיסטוריה כללית כולו "שמאלני" (אצלי בחוג, נהג יעבץ {פרופ' צבי יעבץ} לומר, יש כל הספקטרום הפוליטי—מהעבודה שמאלה), אבל השמאלנות של רזי הייתה אחרת. רזי הפגין כל שבוע עם הסטודנטים בגילמן, רץ לשטחים, השמיע את דיעותיו בקולי קולות, לא כ"פרופסור" המנתח את "המצב" באזמל מנתחים, תוך ציטוט גדולי עולם והבאת אנלוגיות היסטוריות, אלא כ"סתם" בן אדם שעוול מוציא אותו מדעתו. בין משבי הצדקנות שנשבו בקמפוס, רזי היה משב רוח רענן".
שיר לחמוטל

שיר לחמוטל הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק כנראה בשנות העשרים. הולחן על ידי המוזיקאי נחום נרדי בשנת 1928. 
השיר נעשה אהוד מאוד וצורף אל קובצי שירים לילדים, ואל תוכנית הלימודים בגני הילדים ובבתי הספר של היישוב החדש, וזכה למספר ביצועים במאה ה-20 וה-21.
השיר מתאר ילדה מאושרת ושמה חמוטל, אשר חייה עוברים בנעימים; היא אוכלת מזון טעים כגון פירות, "מלוא הסל" ושותה משקה זך, כגון "אגלי טל". ובנימה חינוכית ומשועשעת גם יחד, מעיר המשורר, שהיא אינה עוסקת בלימודים, אולי משום שאינה רוצה בהם ואולי בשל גילה הרך. ועל כן מבקש המשורר מבן שיחו האלמוני: "אל תשאל", כלומר זו עובדה שאין להתפאר או להרחיב עליה את הדיבור ואולי גם תחלוף במהרה.
אחר הצהריים

אחרי הצהריים הוא פרק זמן ביום שבין הצהריים ועד לפני השקיעה.
העולם העתיק התייחס ל"אחרי הצהריים" כרבעון השלישי של יום בהיר. ובימי הביניים הוא היה התקופה בה ביצעו הנוצרים את תפילת ה"נאן" (None) שמשמעה השעה התשיעית של היום.
ביהדות נאמרת תפילת מנחה בכל יום אחרי הצהריים (ליתר דיוק: החל מחצי שעה לאחר חצות היום (על פי החלוקה לשעות זמניות) ועד לשקיעת החמה).
אין הגדרה מדויקת לשעות של אחר הצהריים, בעיקר בשל השינויים באורך היום לפי עונות השנה, אך לרוב הכוונה בשעות שמארבע ועד שש, אז מתחילות שעות הערב.
בראון (חברה)

היסטוריה

מקס בראון, מהנדס מכונות, הקים חנות קטנה בפרנקפורט בשנת 1921. בשנת 1923 הוא החל לייצר רכיבים למקלטי רדיו. בשנת 1928 החברה התרחבה באופן משמעותי בין השאר בשל שימוש בחומרי פלסטיק מסוימים, והחנות עברה לבניין חדש בIdsteiner Strasse.
8 שנים לאחר שפתח את חנותו החל בראון לייצר מקלטי רדיו שלמים. זמן קצר לאחר מכן הפך בראון לאחר היצרנים המובילים בתעשיית יצור הרדיו של גרמניה. התרחבות זו המשיכה עם ההשקה של מכשיר משולב של רדיו ופטיפון הראשון בשנת 1932.
בשנת 1932 הוצג המותג בראון, והלוגו המוכר עם ה-A העולה עוצב. ביריד העולמי בפריז בשנת 1937 בראון קיבל פרס על הישגיו המיוחדים בפונוגרפיה. בשנת 1944 מפעלי פרנקפורט נהרסו כמעט לחלוטין, ומקס בראון החל לבנות מחדש את החברה שלו, עם 150 עובדים.
לאחר מכן, בראון המשיך לייצר מכשירי רדיו מתקדמים וציוד אודיו ובמהרה הפוך ידוע בשל הרדיו והפטיפונים שלו בעלי איכות גבוהה (High Fidelity). ב-1954 החלה החברה לייצר גם מקרני שקופיות, עמוד התווך של העסק במהלך 40 השנים הבאות. 
בשנת 1962 הפכה בראון ל-בראון AG, חברה ציבורית בשנת 1963 החלה החברה בהפצת מיקרופונים בגרמניה של היצרן האמריקאי Shure.
בשנת השבעים של המאה העשרים החלה בראון להתמקד במכשירי חשמל ביתיים כמו מכונות גילוח, מכונות קפה, סכיני גילוח, שעונים ומכשירי רדיו. קו היצור של מקרני שקופיות וסרטים הופסק. בשנת 1998 הפכה בראון AG לחברה בבעלות פרטית.
בשנת 1981 ייצור האודיו וחטיבת ה-hi-fidelity שצמחו מתוך ליבת העסקים הקודמת של ייצור מכשירי הרדיו, פטיפונים, מוצרי השמע בעלי ה-hi-fidelity פוצלו לבראון אלקטרוניק GmbH, חברת בת עצמאית של ג'ילט. 
בשנת 1984 הפכה בראון לחברת בת בבעלותה המלאה של ג'ילט.
באמצע שנות התשעים של המאה העשרים החזיקה בראון בעמדה מובילה בקרב יצרני המכשירים הביתיים בעולם, אך חששות רווחיות החלו לעלות על פני השטח. רבים מהמתחרים של בראון חיקו את עיצובי בראון וייצרו במדינות בעלות כוח עבודה זול יותר. התביעות המשפטיות של בראון כנגד מפירי זכויות היוצרים עלו לה סכומים נכבדים.
ג'ילט נרכשה בשנת 2005 על ידי חברת פרוקטר אנד גמבל, מה שהפך את זו האחרונה לבעליה המלאים של חברת בראון.