google/wiki40b huggingface dataset:
לורי לוקלין

ביוגרפיה

לוקלין נולדה בקווינס, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית ממוצא אירי. ולאחר כמה שנים עברה עם משפחתה ללונג איילנד. העבירה את ילדותה ואת נעוריה באושנסייד, ניו יורק.
בגיל 12 החלה לדגמן, ובנערותה הופיעה בפרסומות טלוויזיה, כשנראתה לעיתים קרובות בפרסומות בינלאומיות.

קריירה

בעודה בת 15, לוהקה לאופרת הסבון The Edge of Night, בה גילמה את דמותה של ג'ודי טרוויס, רקדנית עם שאיפות גדולות, בשנים 1980—1983. בשנים 1983—1988 הופיעה בתפקידים מינוריים ובהופעות אורח במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. ב-13 ביולי 1983 כיכבה בפיילוט The Tom Swift/Linda Craig Mystery Hour כלינדה קרייג, בלשית חובבת. הפיילוט זכה למדרג נמוך, וכתוצאה מכך הסדרה שהתבססה עליו בוטלה.
בשנים 1988—1995 גילמה לוקלין את דמותה הידועה ביותר עד כה, רבקה דונלדסון, אשתו של ג'סי קטספוליס (ג'ון סטיימוס), בסיטקום של רשת ABC צער גידול בנות.
כמה חודשים לאחר סיום התוכנית, כיכבה לצד טוני דנזה בסיטקום "Hudson Street", שבוטל לאחר עונה אחת בלבד.
ב-1997 כיכבה לצד ברוס קמפבל בסרט "In the Line of Duty: Blaze of Glory", ובשנת 2000 לצד טריט ויליאמס בסרט האימה של פרד אולן ריי, Critical Mass. כמו כן הופיעה ככוכבת אורחת בסדרות סוף סוף סוזן, ספין סיטי, סיינפלד והמופע של דרו קארי, וכן גילמה בתפקיד אורח את דמות הקנרית השחורה בסדרה מורשת העטלף.
בשנים 2004—2005 יצרה והפיקה את סדרת הדרמה הדרמה של רשת The WB, סאמרלנד, בה כיכבה בתפקיד אווה, דודה המגדלת את שלושת אחייניה לאחר שהוריהם נהרגו בתאונת דרכים. הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות, ב-11 ביולי 2005, בשל אחוזי צפייה נמוכים. ב-2007 כיכבה לוקלין לצד דייוויד ארקט בסיטקום של רשת ABC, במקרה חירום, והופיעה בסרט מונדנס אלכסנדר לצד קיי פנבייקר, ששיחקה לצדה גם ב"סאמרלנד". כמו כן השתתפה באחד מפרקי הסדרה של קומדי סנטרל, על הגריל, בפרק שהנחה ג'ון סטיימוס ושודר ב--17 באוגוסט 2008. בשנת 2010 כיכבה בסרט הטלוויזיה להכיר את אמא, ששודר בהולמרק ביום האם.
בשנים 2008—2011 כיכבה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה "90210" (אתחול מחדש לסדרה "בברלי הילס 90210") בתפקיד דבי וילסון, ובפרק הראשון של העונה החמישית הופיעה ככוכבת אורחת.
ביולי 2013 הופיעה באחד מפרקי "Late Night with Jimmy Fallon", כרבקה דונלדסון, לצד ג'ון סטיימוס, שגילם את ג'סי קסטופוליס, כחלק מאיחוד כוכבי הסדרה צער גידול בנות.

חיים אישיים

לוקלין הייתה נשואה למפיק הקולנוע ובנקאי ההשקעות מייקל בורנס, בשנים 1989—1996. שנה לאחר הגירושין נישאה למעצב האופנה מוסימו גיאנולי, יוצר קו האופנה "Mossimo". לזוג שתי בנות, איזבלה רוז (16 בספטמבר 1998) ואוליביה ג'ייד (28 בספטמבר 1999), והם מגדלים את בתו של גיאנולי מנישואיו הקודמים, ג'יאני.
בשנת 2019 התפרסם כי לוקלין נחקרה על ידי ה-FBI בחשד כי (בשילוב קבוצת של הורים נוספים, ביניהם השחקנית פליסטי האפמן), שילמה שוחד על מנת להעלות את תוצאות מבחני ה-SAT של ביתה. זאת על מנת להעלות סיכוייהן להתקבל למוסדות אקדמיים איכותים.
מיסיסוגה

הקהילה היהודית

גרעין הקהילה היהודית החל בקבוצת "סולל" הרפורמית בשנת 1973 וכלל קומץ של משפחות שרובם היגרו מהעיר מונטריאול. כיום קהילת "סולל" מונה כ-300 משפחות. הקהילה מפעילה מגוון פעילויות קהילתיות בבית הכנסת ומחוצה לו. הקהילה מפעילה בית ספר יסודי יהודי משלים בימי ראשון המונה כ-200 תלמידים תושבי העיר והערים הסמוכות המתמקד בלימודי עברית ויהדות. כמו כן קיימת קבוצת צופים וקבוצות חברתיות למבוגרים. בשנת 2002 החלה חב"ד בפעילות בעיר.

כלכלה ומסחר

מיסיסוגה משמשת כמרכז לכ-18,000 עסקים וחברות, וכוללת כ-50 חברות הנמנות ברשימת Fortune 500 הקנדית. כמחצית מהעסקים בעיר מרוכזים בענפי היצור, הפצה או שירותי חברות מאוגדות הודות למיקומה של העיר בדרום אונטריו בין פרסת הזהב לאזור המטרופולין של טורונטו.
במרכז העיר, בין הכבישים המהירים 403 וכביש 10, ממוקם קניון Square One Shopping Centre שמשנת 1974 הכפיל את גודלו וכיום הוא מכיל למעלה מ-360 חנויות והוא הקניון המסחרי השני בגודלו(150,874.5 מ"ר) בפרובינציית אונטריו (אחרי קניון [Eaton Centre בטורונטו). 
בקצה הצפון-מערבי של העיר ממוקם קניון Erin Mills Town Centre ובחלקה הדרום מזרחי קניון העודפים Dixie Outlet Mall. בעיר קיימים עוד מספר קניונים שכונתיים כגוןSheridan Mall.
בצומת הכבישים Britania ו- Mavis נמצא פארק המסחר החדש של העיר הכולל למעלה מ 100,000 מ"ר של חנויות מסוג Big Box, היצע של 125 חנויות הכוללות בין השאר חנויות אופנה, מסעדות, ריהוט, רכב ועוד. 
במיסיסוגה ישנם מספר כפרים שהתמזגו לעיר הגדולה בשנות ה-70, שניים מהם בולטים בשימור ההיסטורי ובפיתוח התיירותי. הראשון, Port Credit שיושב משנת 1757 על ידי מהגרים, ממוקם על שפת אגם אונטריו וסמלו הוא מגדלור הממוקם על גשר המחבר בין נהר קרדיט Credit לאגם, ליד מעגן היאכטות. אזור תיירותי זה שופע במסעדות, חנויות ומקומות בילוי ליליים. הכפר השני, Streetsville שיושב בשנת 1818, על ידי מתיישבים בריטים, נמצא בחלקה הצפוני של העיר השוכן אף הוא לצד הנהר ומאופיין אף הוא בשימור מבניו ההיסטוריים.
על רחוב Dundas המזרחי, ממקומם המרכז הסיני Mississauga Chinese Centre, ובו מסעדות אוריינטליות וחנויות למוצרי נוי עממיים.

תחבורה ציבורית

לרכבת האזורית Go Transit ישנם שלושה קווים העוברים באזורים שונים בעיר עם מספר תחנות המובילות לתחנת הרכבת המרכזית בטורונטו Union Station. אורך זמן הנסיעה לטורונטו ברכבת אורך בין 15-30 דקות תלוי בתחנה ובזמנים. פרויקט הרכבת הקלה בתוך העיר (כביש 10) נמצא בשלבי תכנון. 
מערכת האוטובוסים המקומית Mississauga Transit מקושרת למערכת התחבורה של טורונטו ושאר הערים הסמוכות. מספר קווים מקשרים את העיר אל מערכת הרכבות התת-קרקעית של טורונטו בתחנת Kipling, הממוקמת בצידה המערבי של טורונטו ואשר גובלת עם מיסיסוגה.

שירותים רפואיים

בעיר שני בתי חולים: Credit Valley Hospital ו- Trillium Health Centre.

חינוך ותרבות

בעיר נמצא אחד הקמפוסים של אוניברסיטת טורונטו ובו לומדים כ-10,000 סטודנטים. בעיר ישנם כ-150 בתי ספר יסודיים ועל תיכוניים, ומספר מכללות פרטיות. בית האמנים Living Arts Centre הממוקם במרכז העיר, משמש בית לאופרה המקומית ולסינפונייטת העיר ומרכז לתערוכות אמנות מתחלפות הפתוחות לקהל הרחב ללא תשלום.
Annabelle: Creation (פסקול)

רקע והלחנה

בתוך הפסקול נכללים שירים בסגנון האלקטרוני הקאנטרי והמוזיקה הקלאסית. כל שירי הפסקול פרט לשיר "Your Are My Sunshine", הולחנו על ידי בנג'מין וולפיש. את השיר "Your Are My Sunshine", כתב צ'ארלס מיטשל, והוא מהווה כשיר הסיום של הסרט "אנאבל: הבריאה".
השיר אשר הושמע בסצנות רבות בסרט היה "Your Are My Sunshine" שאף נוגן באמצעות פטיפון, אשר ניצב בחדרה של אנאבל.
גוסטב פון גרונבאום

פרופ' גוסטב אדמונד ריטר פון גרינבאום (בגרמנית:  Gustave Edmund Ritter von Grünebaum,‏ 1 בספטמבר 1909 וינה, אוסטריה - 27 בפברואר 1972, לוס אנג'לס) היה היסטוריון ומזרחן אוסטרי שהיגר לארצות הברית.
פון גרונבאום קיבל תואר דוקטור במזרחנות באוניברסיטת וינה. כאשר גרמניה הנאצית סיפחה את אוסטריה באנשלוס ב-1938 עבר לארצות הברית. הוא קיבל שם משרה במכון אסיה בניו יורק בניהולו של ארתור אפהאם פופ. ב-1943 עבר לאוניברסיטת שיקגו ונעשה פרופסור לערבית ב-1949. ב-1957 הוא מונה לפרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון ולמנהלה של מחלקה חדשה שנקראה המרכז למזרח הקרוב (Near Eastern Center) באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. 
היה נשוי לגיזלה שטוירמן.
הפיליפינים במשחקים האולימפיים

היסטוריה

באולימפיאדת פריז ייצג את הפיליפינים אתלט בודד, שלא צלח את שלבי המוקדמות בתחרויות בהן השתתף. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה השחיין טאופילו אילדפונסו לספורטאי הפיליפיני הראשון שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הייתה מוצלחת מאוד עבור המשלחת הפיליפינית - שלושה מספורטאיה זכו במדליות ארד: אידלפונסו ששחזר את הישגו מאמסטרדם, הקופץ לגובה סימאון טוריביו והמתאגרף חוסה ויאנואבה (בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג). באולימפיאדת ברלין (1936) זכה אתלט נוסף במדליית ארד, מיגל וייט, בריצת 400 מטר משוכות. נבחרת הכדורסל הודחה בידי נבחרת ארצות הברית בשלב רבע הגמר, וסיימה במקום החמישי לאחר שגברה 23-32 על אורוגוואי.
במשחקים שנערכו לאחר מלחמת העולם השנייה בלטה במיוחד נבחרת הכדורסל, שסיימה במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון (1948), במקום ה-11 באולימפיאדת הלסינקי (1952), במקום השביעי באולימפיאדת מלבורן (1956) ובמקום ה-11 באולימפיאדת רומא (1960).
המתאגרף אנתוני ויאנואבה זכה במדליית כסף באולימפיאדת טוקיו (1964), בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג. הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה בה זוכה ספורטאי פיליפיני מזה 28 שנים, והראשונה שאינה מדליית ארד. 24 שנים חלפו עד שמתאגרף פיליפיני נוסף זכה במדליה אולימפית, לאופולדו סראנטס, שזכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג באולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה גם רואל ולאסקו במדליית ארד באותה הקטגוריה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה אחיו הצעיר של ולאסקו, מנסואטו, במדליית הכסף בקטגוריית משקל זו. מתאגרף נוסף, אליאס רקאידו, הודח בשלב רבע הגמר. 
בארבע האולימפיאדות הראשונות של המאה ה-21 לא הצליחו ספורטאים פיליפינים לזכות במדליות. לוחמת הטאקוונדו מארי אנטואנט ריברו הייתה קרובה לעשות זאת באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בשלב חצי הגמר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה מרימת המשקולות הידילין דיאז במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית הראשונה של הפיליפינים מזה 20 שנה.
רמת דטרויט

גילוי הרמה

הרמה התגלתה לראשונה מן האוויר על ידי סר הוברט וילקינס בטיסה שערך ב-20 בדצמבר 1928. 
חלקה הצפוני והמזרחי של הרמה מופו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד שנערך בעונת מחקר 1947–1946.

מקור השם

וילקינס קרא לרמה "רמת האגודה האווירית דטרויט" (Detroit Aviation Society Plateau) על שמה של האגודה מדטרויט שבארצות הברית, שסייעה לארגון משלחת החקר שלו. לימים אושר שם מקוצר לרמה.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
• Mariusz Potocki, Paul A. Mayewski, Andrei V.Kurbatov, Jefferson C. Simões, Daniel A. Dixon, Ian Goodwin, Andrew M. Carleton, Michael J. Handley, Ricardo Jaña, Elena V. Korotkikh, Recent increase in Antarctic Peninsula ice core uranium concentrations, ,Atmospheric Environment Volume 140, September 2016, Pages 381-385, https://doi.org/10.1016/j.atmosenv.2016.06.010
אליעזר שמחה רבינוביץ

רבי אליעזר שמחה רבינוביץ (תקצ"ב, 1832 - תמוז תרע"א, קיץ 1911) היה רב ליטאי, רבן של סובאלק ולומז'ה.

ביוגרפיה

נולד בשנת תקצ"ב (1832) בקובנה לרב מנחם מנדל שכיהן כרבה של העיר. בילדותו נחשב ילד פלא וגילה ידענות מופלגת בספרות התורנית, לצד בקיאות בשפות ואלגברה וגאונות בשחמט, הוא הוצג בשל כך בהיותו בן 14 בפני משה מונטיפיורי בעת ביקורו בקובנה בשנת 1846 בדרכו חזרה מפטרבורג ללונדון. בהיותו בן 12 התארס עם שרה גיטל בת הרב לוי יפה מרוגובה וחוה בת רבי יצחק מוולוז'ין, הכלה הייתה בת 11, והחתונה התקיימה לאחר 4 שנים. בשנים שלאחר נישואיו התגורר אצל חמיו ברוגובה.
כבעל השכלה רחבה ושליטה ברוסית ופולנית, לצד ידע רחב ומעמיק בתחום התורני, הייתה דרכו בעולם הרבנות סלולה: הוא התמנה בגיל צעיר מאד כרבה של רוגובה עיר מגוריו של חותנו, ושנים ספורות לאחר מכן התמנה כרבה של שדובה. במקביל הוצעה לו משרת ר"מ בישיבת וולוז'ין, שהוקמה בידי סב-חמותו רבי חיים מוולוז'ין ובנו רבי יצחק עמד בראשה באותה עת; מסיבה לא ידועה המינוי לא התממש.
בשנת תר"ל (1870) התמנה לכהן כרבה של סובאלק במקומו של הרב שמואל מוהליבר, וכיהן במשרה זו במשך שש שנים.
בשנת תרל"ז (1877) עבר לכהן כרבה של לומז'ה. בעיר זו היה ממייסדי חברת מזהירי שבת שאנשיה היו עוברים בין החנויות ביום שישי ומזכירים לסוחרים שעליהם לסגור את חנויותיהם לפני כניסת השבת. בלומז'ה שרר מתח בינו לבין אחדים מראשי הקהל, המתח החריף במשך השנים ובשלב מסוים הצליחו יריביו לשכנע את מושל העיר לגרש אותו מן העיר. הוא עבר לכהן ברבנות העיירה קלווריה ופתח בהליכים משפטיים בפטרבורג נגד שר הפלך וראש העיר של לומז'ה, זכה במשפט נגדם וקיבל את ביטול צו הגירוש שלו ופיטוריו מרבנות העיר, אך לא רצה לשוב לכהן בה. בקרב יהודי לומז'ה התהלכו אגדות על סופם המר של יריביו.
בשנת תרמ"ח (1888) היה אחד המועמדים למשרת "הרב הכולל" של העיר ניו יורק, לצד רבי יצחק אלחנן ספקטור, אך לבסוף נבחר למשרה זו הרב יעקב יוסף. בחורף תרנ"ד הוצע לו לשוב לכס רבנות העיר סובאלק, הוא בא לסובאלק למסיבת סיום הש"ס שנערכה בעיר באותה תקופה והתכבד לנאום בה, אך למעשה לא יצא מינויו השני לרבנות העיר לפועל.
שנה וחצי לפני פטירתו עזב את משרותיו הרבניות ושב ללומז'ה כאזרח מן המניין. הוא נפטר בחודש תמוז תרע"א בלומז'ה ונקבר בה בהלווייה רבת משתתפים
חואן קאמרה

קריירת מועדונים

קאמרה גדל במחלקת הנוער של ויאריאל. ב-3 ביוני 2012, במחזור האחרון של העונה בליגה הספרדית השנייה בכדורגל, ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו כששיחק כ-27 דקות בניצחון ויאריאל ב', קבוצת המילואים של המועדון, נגד דפורטיבו לה קורוניה.
ב-3 ביולי 2014 הצטרף קאמרה לברצלונה, והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו ב-28 בספטמבר 2014 במשחק נגד מיורקה. את עונת הבכורה שלו סיים עם 6 שערים ב-30 הופעות.
קאמרה נכלל לראשונה בסגל של ברצלונה ב-23 באוגוסט 2015, במשחק נגד אתלטיק בילבאו, אך לא שותף. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את ג'ורדי אלבה ל-16 דקות במשחקה האחרון של הקבוצה בשלב הבתים, נגד באייר לברקוזן, כשלמעשה ברצלונה הבטיחה את מקומה בשמינית הגמר עוד לפני המשחק.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל קאמרה לעונה אחת לז'ירונה מליגת המשנה הספרדית.
ביר חסנה

אל-חסנה (או ביר חסנה, בערבית: الحسنة) הוא כפר קטן ושם של צומת כבישים במרכז סיני. הכפר והצומת נמצאים במחוז צפון סיני של מצרים. ביר חסנה נמצאת באגן הניקוז של ואדי אל-עריש, ונמצאת במישור נרחב המצוי בין רכס ג'בל חלאל מצפון-מזרח וג'בל יעלק מדרום-מערב. במפקד 2006 היו באזור המנהלי "אל-חסנה", המשתרע על שטח נרחב של 5,809 קמ"ר, 13,835 תושבים.
הצומת מחבר את הכביש המגיע מאל עריש שנמצאת כ-75 ק"מ מצפון וממשיך דרומה לכיוון א-נח'ל (כ-62 ק"מ דרומית לביר חסנה), עם הכביש המגיע מכיוון קוסיימה לכיוון ביר תמדה, ומשם מוביל לביר גפגפה ואיסמעיליה, או לכיוון העיר סואץ.

היסטוריה

כחלק מהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, תקף בפברואר 1917 כוח של חיל המשלוח הבריטי יחידת משמר עות'מאנית שהוצבה בביר חסנה. הכוח העות'מאני נכנע, אך חייל בריטי נפגע מכדור ופונה בהיטס לאל עריש. ככל הידוע זהו הפינוי הרפואי האווירי הראשון בהיסטוריה של הצבא הבריטי.
ב-31 בדצמבר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, כוח של חטיבת הראל שנכנס לסיני במסגרת מבצע חורב, פשט על ביר חסנה ושבה 300 חיילים מצרים.
במהלך מלחמת סיני כבש את ביר חסנה גדוד 9 מחטיבת שריון 7 ב-31 באוקטובר 1956.
במלחמת ששת הימים כבשה את ביר חסנה עוצבת עמוד האש בפיקוד אברהם יפה ביום השלישי למלחמה, 7 ביוני 1967.
אזור התרסקות טיסה 9268 של מטרוג'ט ב-31 באוקטובר 2015 נמצא מדרום לחסנה.
מולאטים

המולאטים, או ביחיד מולאט/מולאטו/מולאטה (בפורטוגזית ובספרדית: Mulatto) הם מונחים המציינים באמריקה הלטינית צאצאים מעורבים של אירופאים ואפריקאים. כיום, חלק ניכר מאוכלוסיית אמריקה מזהים עצמם כמולאטים. המונח היה בשימוש גם בסביבות קולוניאליות נוספות.
בתקופה הקולוניאלית שימש המונח במקורו לצאצא של הורה אירופי והורה אפריקאי, או לצאצא של שני הורים מולאטים בעצמם. זיווגים אלו היו לרוב תוצאה של שימוש בשפחות אפריקאיות כאובייקט מיני בידי אדוניהן האירופאיים. במהלך אותה התקופה נעשה שימוש במספר מונחים נוספים שציינו יחסים שונים של "דם אירופאי" ו"דם שחור", כגון quadroon, שציין אדם שרבע ממוצאו הוא אפריקאי, ו- octoroon, שציין אדם ששמינית ממוצאו היא אפריקאית. כיום משמש המושג בעיקר באמריקה הלטינית לכל מי שניתן להבחין בו שהוא ממוצא מעורב של אירופאים ואפריקאים.
מקור המונח בספרדית ומשמעותו "פרד קטן" (פרד = mulo), מקור הכינוי נובע מהיותו של הפרד בן-כלאיים (צאצא של סוס וחמור). תחילה שימש המושג לציון כל סוג שהוא של היברידיות בין שני מינים ומכיוון שכך יש הרואים במונח זה כיום כמזלזל, בעוד שאחרים מעדיפים את שימור תחושת ההמשכיות ההיסטורית של המושג. אטימולוגיה חילופית מזהה את מקור המונח בשפה הערבית, בה משמשת המילה muwallad לציון אדם ממוצא מעורב. השערה זו איננה מבוססת והיא צופנת בחובה בעיות תיארוך קשות המערערות על תקפותה.
גודלה של קבוצה חברתית זו באמריקה הלטינית מושפע באופן ישיר מגודל אוכלוסיית העבדים האפריקאים שהובאו לכל אזור ואזור במרוצת התקופה הקולוניאלית ושנות קיומה של העבדות. משום כך, המולאטים מהווים רוב ברבות מהחברות הקריביות, ומספרם ניכר משמעותית בוונצואלה ובברזיל.
בית מרחץ

בית מרחץ הוא מבנה המשמש לרחצה. המונח מתייחס בדרך-כלל לבתי מרחץ ציבוריים. בבתי מרחץ ציבוריים שונים יש מידה שונה של פרטיות לרוחצים. מרביתם כוללים הפרדה בין המינים, אחרים כוללים גם הפרדה בין גילאים שונים, ובמיעוטם יש חדרים המאפשרים רחצה בפרטיות מלאה.
בתרבות הרומית פותחו מאוד בתי המרחץ. הרומאים נהגו לבנות בתי מרחץ בארצות כיבושיהם. אף בארץ ישראל שבה המים מצויים בצמצום הוקמו בתי מרחץ רבים, גם אם היה צריך לשם כך לבנות אמות מים ארוכות כמו בקיסריה.
בתי המרחץ נדירים יחסית בתרבות המערבית בימינו, כיוון שמרבית בני תרבות זו משתמשים במתקני רחצה פרטיים (חדרי אמבט בבתי המגורים). בתרבויות אחרות קיימת מסורת ארוכה של שימוש בבתי מרחץ ציבוריים - למשל, הסנטוס ביפן. גם בקתות ההזעה של התרבויות האינדיאניות השונות עשויות להחשב לבתי מרחץ, למרות שהשימוש בהן אינו כרוך בטבילה במים, וכך גם הסאונה הפינית.
בתי מרחץ בתרבות המערבית כן מקובלים במקומות בהם ישנם מעיינות חמים או מעיינות שמיוחסות להם תכונות מרפא (מעיינות מרפא או "ספא"). בתי מרחץ כאלה קיימים בבאת' (Bath) שבדרום-מערב אנגליה, בבודפשט, ובמקומות רבים נוספים.
בהלכה היהודית נהוגה הטבילה במקווה אך יעודה אינו לשם רחצת הגוף, כי אם לצורך היטהרות רוחנית.
עדנה לנקרי-שומיק

ביוגרפיה

לנקרי גדלה בקריית שמונה והתאמנה בקבוצת הפועל גליל עליון בהדרכת מיכאל לובן.

1985

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף בתחילת יולי 1985 זכתה לנקרי בשתי מדליות כסף, בריצת 800 מטר, אחרי הדס למדני (2:14.60 דקות) ולפני איריס פלדמן ובריצת 1500 מטר, אחרי הדס למדני (4:39.29 דקות) ולפני דינה בהט בת ה-12 (5:05.84 דקות).

אלופת המכביה

שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכה בהדר יוסף ביולי אותה שנה זכתה לנקרי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:13.74 דקות, לפני הדס למדני מישראל (2:14.36 דקות) ואנדריאה פוקס מארגנטינה (2:16.75 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:37.74 דקות, אחרי נורה קולאס מארצות הברית (4:30.13 דקות) והדס למדני (4:35.04 דקות).

1988

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1988 זכתה לנקרי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:12.79 דקות.

1989

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1989 זכתה לנקרי בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.10 דקות ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:31.97 דקות.

1990

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1990 זכתה לנקרי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:13.45 דקות.

1992

בתחרות שנערכה בוולנאט ב-16 באפריל 1992 סיימה לנקרי במקום שני בריצת 3000 מטר בשיא אישי חדש של 9:29.86 דקות, שהיווה את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:19.87 דקות

1993

באליפות ישראל שנערכה בתל אביב ב-27 באפריל 1993 זכתה לנקרי במדליית זהב בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 36:26.8 דקות, שהיווה את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת. תוך כדי הריצה היא קבעה גם בריצת 5000 מטר שיא אישי חדש של 17:54.9 דקות, אף היא היוותה את התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת.

שיאנית ישראל

באליפות ישראל שנערכה בתל אביב ב-20 ביוני 1993 זכתה לנקרי בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 2:05.19 דקות, שיפור לשיא בן 21 השנים של אביבה בלס (2:05.8 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:16.20 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסטוקהולם שבשוודיה ב-5 ביולי היא סיימה במקום רביעי בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 4:14.18 דקות (הנוכחי, 2017), שיפור לשיא בן ה-13 שנים של ענת מאירי (4:15.01 דקות). שבוע לאחר מכן, בתחרות המכביה הארבע-עשרה שנערכה בתל אביב ב-11 ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 2:04.18 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלה שו דה פון, שבצרפת ב-8 באוגוסט היא קבעה שיא ישראלי חדש בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.05 דקות (נשבר רק ב-2018 על ידי לונה צ'מטאי). שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בבאפלו, ארצות הברית ב-18 ביולי היא סיימה במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:15.32 דקות.

1996

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1996 זכתה לנקרי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:06.98 דקות.

1997

בתחרות שנערכה בקומפיין שבצרפת ב-15 ביולי 1997 קבעה לנקרי בריצת 1000 מטר שיא ישראלי חדש של 2:46.03 דקות (הנוכחי, 2017).

חייה האישיים

לאחר שפרשה מספורט תחרותי, קיבלה לנקרי תואר ראשון בחינוך גופני בארצות הברית, ולאחר מכן קיבלה תואר בהוראת אנגלית. כיום, היא מלמדת אנגלית בבית ספר שגיא בקיבוץ שריד, וחינוך גופני בבית ספר "יבנה" בקריית אתא. היא נשואה למרק שומיק אתלט מצטיין בעבר בזריקת דיסקוס.
יצירה נגזרת

יצירה נגזרת (Derivative Work, או Adaptation) היא מונח מתחום דיני זכויות יוצרים, שפירושו יצירה שמתבססת על יצירה אחרת, תוך כדי שינוי כלשהו. השינוי יכול להיות מדיום אחר, פורמט אחר, שינוי גודל או צורה, או שימוש חלקי ביצירה. למשל, תרגום של יצירה ספרותית משפה אחת לשנייה, צילום של ציור או ציור של צילום, פסל על בסיס ציור או צילום, הפיכת טקסט כתוב למחזה, הקטנה של צילום לצילום ממוזער, דיגיטיזציה של טקסט וכדומה.
הזכות להכין יצירה נגזרת נתונה באופן בלעדי לבעלי זכות היוצרים ביצירה המקורית, בהנחה שהיצירה המקורית מוגנת בזכויות יוצרים. הזכות היא מרכיב אחד באגד הזכויות, והיא אחת הזכויות החומריות שנתונות לבעל הזכות. משמעות הדבר היא שמי שמכין יצירה נגזרת ללא רשות בעלי היצירה המקורית, מפר את זכות היוצרים של היוצר המקורי.
היצירה הנגזרת, למרות שמבחינת תוכנה היא מבוססת על יצירה אחרת, היא יצירה עצמאית מבחינה משפטית, ובעליה זכאי לכל ההגנות האפשריות הנתונות לו בדין, בתנאי שהיצירה מקורית, וכפוף לחריגים והגנות הקבועות בדין.
מקור ההגנה על יצירות נגזרות הוא באמנת ברן (1886), להגנה על יצירות ספרותיות ואומנותיות, כפי שתוקנה במהלך השנים. ישראל, כמו מרבית מדינות העולם, מחויבת לאמנת ברן וקלטה אותה לתוך דיני זכויות יוצרים.
בדיני זכויות יוצרים בישראל, עד מאי 2008, מועד שבו נכנס לתוקף חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007, לא הוכרה זכות כללית להכין יצירה נגזרת. חוק זכות יוצרים משנת 1911 הכיר במפורש בזכות נגזרת בקשר לתרגומים ובקשר לדרמטיזציה של מחזה. יחד עם זאת, בתי המשפט ראו ביצירה הנגזרת משום העתקה של היצירה המקורית, והתעלמו מהעובדה כי מדובר בהעתקה תוך כדי שינוי. כלומר, בפועל, מי שהכין יצירה נגזרת ללא רשות בעלי היצירה המקורית, הוא מפר גם על פי הדין הישן, כפי שפורש בבתי המשפט. חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007, קובע במפורש את הזכות בסעיף 11(6), ומגדיר, בסעיף 16, כך: "עשיית יצירה נגזרת היא עשיית יצירה מקורית, המבוססת באופן מהותי על יצירה אחרת, כגון תרגום או עיבוד".
מאיר חרץ

ביוגרפיה

חרץ נולד בכפר שורי שבבסרביה וגדל בעיירה מרקולשט. הוא היה חבר השומר הצעיר ופעיל בקרן קיימת. בנערותו הוא עזב את משפחתו ואת מרקולשטי ועבר לצ'רנוביץ שם החליף מספר מקצועות. הוא החל לפרסם שירים בכתב עת שויבן שיצא לאור בבוקרשט ונערך על ידי יעקב שטרנברג ושלמה ביקל, כמו כן פרסם מספר שירים בצ'רנאוויצר בלעטער ב-1935, שהתקבלו יפה אצל מבקרי ספרות. הוא למד בסמינר למורים בצ'רנוביץ (יחד אתו בבית הספר למדו גם יחיאל שרייבמן, אליעזר פודריאצ'יק, ברל רויזן וצבי צלמן). לאחר סיפוח של בסרביה וצפון בוקובינה לברית המועצות הוא עבר לקישינב והחל ללמדיידיש וספרותה בבית ספר תיכון.
עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה הוא התפנה למרכז אסיה. בסוף 1945 עבר לבירת ברית המועצות, מוסקבה, אך זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לצ'רנוביץ, הוא פרסם עבודות באייניקייט ושטערן. הוא נרדף על ידי השלטונות הסובייטיים; במרץ 1949 נעצר ושוחרר רק ב-1955. לאחר השחרור שב לצ'רנוביץ. הוא פרסם שירים בפאלקסשטימע, יידישע שריפטן וסאוועטיש היימלאנד.
בשנת 1972 עלה לישראל, ובארץ ערך יחד עם יוסף קרלר את ירושלימער אלמאנאך.
אוטו לימן פון זאנדרס

נעוריו ותחילת דרכו

אוטו לימן פון זאנדרס נולד בפומרניה. הוא היה בנו של בעל אדמות פרוסי ממוצא יהודי. בשנת 1874 הצטרף לצבא כצוער. הוא התקדם בדרגות עד שבשנת 1908 הוא קיבל דרגה של גנרל-מאיור, ובשנת 1911 הוא הועלה לדרגה של גנרל-לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-22, שהייתה מוצבת בקאסל.
בשנת 1913 הוענק לפון זאנדרס תואר אצולה לרגל חגיגות 25 שנה לעליית הקייזר וילהלם השני לשלטון. באותה שנה הוא מונה לראש משלחת הצבא הגרמני לאימפריה העות'מאנית.
בתפקידו כראש המשלחת הצבאית הוא ניסה לבצע רפורמות בצבא העות'מאני במטרה להעביר אותו תהליך של מודרניזציה.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ואחרי כמה מן המפלות המוקדמות בשדה הקרב העות'מאנים איפשרו לקצינים הגרמנים לקחת חלק יותר משמעותי ומרכזי בפיקוד הצבא.
פון זאנדרס מונה למפקד הארמייה החמישית בשנת 1915 ופיקד עליה בזמן קרב גליפולי שבו הצליחו הכוחות הטורקים להדוף את הפלישה הצרפתית-בריטית, קרב זה נחשב להצלחה הגדולה ביותר של הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה.
על חלקו בניצחון פון זאנדרס עוטר בפור לה מריט עם עלי האלון - אחד מהעיטורים הגבוהים ביותר של האימפריה הגרמנית.
פון זאנדרס מונה למפקד הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל בשנת 1918, בזמן זה הם כבר ספגו תבוסות מידיו של הצבא הבריטי בראשות גנרל אדמונד אלנבי ולכן פון זאנדרס נקט מדיניות הגנתית של התבצרות והחזקה בשטח הנוכחי שבידי הכוחות העות'מאנים.
למרות מאמציו של פון זאנדרס הכוחות העות'מאנים הובסו על ידי הצבא הבריטי בקרב מגידו ונסוגו בסופו של דבר מארץ ישראל.

לאחר המלחמה

עם תום המלחמה פון זאנדרס נעצר במלטה ובילה שישה חודשים בכלא כחשוד בביצוע פשעי מלחמה אולם בסופו של דבר הוא שוחרר בשנת 1919.
פון זאנדרס פרש מן הצבא עם חזרתו לגרמניה והתרכז בכתיבת זיכרונותיו, שהתפרסמו בשנת 1927.
אוטו לימן פון זאנדרס נפטר בשנת 1929 בביתו שבמינכן.