google/wiki40b huggingface dataset:
מייו פולג'ר

מייו פולג'ר (באנגלית: Mayhew Folger;‏ 9 במרץ 1774 – 1 בספטמבר 1828) היה צייד לוויתנים אמריקני, שגילה מחדש ב-1808 את איי פיטקרן כאשר פיקד על הספינה לציד כלבי ים "טופז" (Topaz). מבין מורדי ה"באונטי" שהגיעו לאי ב-1790 ומצאו בו מקלט נותר אז בחיים מלח אחד בלבד, ג'ון אדמס, ובשמו הבדוי אלכסנדר סמית'.

משפחתו

מייו נולד ב-9 במרץ 1774 בננטקט, מסצ'וסטס, בנם השני של וויליאם פולג'ר ורות קופין. בני משפחתו היו קווייקרים אמידים, שעסקו בציד לוויתנים. הוא היה בן דוד מדרגה שלישית של בנג'מין פרנקלין מצד אביו. מייו נישא לדודניתו, מרי ג'וי, ב-7 במרץ 1798 בננטקט. כמו כן היה דודה של פעילת זכויות הנשים לוקרישה קופין מוט (Lucretia Coffin Mott), בתם של אחותו אנה פולג'ר ובעלה תומאס קופין.
פולג'ר ומשפחתו היגרו אל קנדול, אוהיו, ב-1813. ב-1828 נתמנה למנהל הדואר הראשון של שכונת מסיליון באוהיו, ומת באותה שנה ב-1 בספטמבר.
נכדו של פולג'ר, ויליאם מייו פולג'ר (1844 - 1928) שירת בצי האמריקני והגיע לדרגת סגן אדמירל.

הגילוי מחדש של איי פיטקרן

מייו פולג'ר פיקד על האונייה "טופז" שיצאה מבוסטון ב-5 באפריל 1807 למסע ציד כלבי ים. הם גילו מחדש את איי פיטקרן ב-6 בפברואר 1808. מבין מורדי ה"באונטי" שהסתתרו באי והתיישבו בו, נותר בחיים רק ג'ון אדמס. "טופז" נשארה באי עשר שעות בלבד.

הכרונומטר של ה"באונטי"

אדמס מסר לידי קפטן פולג'ר את מצפן האזימות של ה"באונטי" ואת הכרונומטר הימי שלה, שנבנה על ידי לקרום קנדול (Lacrum Kendall). הכרונומטר, שכינויו K2, תוכנן על ידי ג'ון הריסון. הוא נלקח על ידי המושל הספרדי של איי חואן פרננדז. לימים רכש אותו ספרדי בשם קסטילו (Castillo). לאחר מותו מסרה משפחתו את הכרונומטר לידי קפטן הרברט מאוניית הוד מלכותו "קליופי", שהעביר אותו ב-1840 לערך למוזיאון הבריטי. כיום נמצא הכרונומטר במוזיאון הימי הלאומי, בגריניץ', לונדון.

דוחות על הגילוי מחדש

פולג'ר דיווח לצי המלכותי הבריטי על הגילוי מחדש של האי ב-1808. הדוח שכתב הגיע לידי האדמירליות הבריטית ב-14 במאי 1809, ופורסם ב-Quarterly Review ב-1810. קפטן פולג'ר סיפר על גילוי האי גם לידידו קפטן אמסה דלאנו (Amasa Delano), שפרסם את סיפור המעשה בספרו A Narrative of Voyages and Travels שראה אור ב-1817. תיאור זה נכלל גם ברומן "האי פיטקרן" שכתבו צ'ארלס נורדהוף וג'יימס נורמן הול.
שי-לי שינדלר

ביוגרפיה

שינדלר נולדה בהרצליה. למדה בתיכון "היובל" בהרצליה במגמת תיאטרון. בשנים 2000–2002, למדה משחק אצל הבמאית דידה לבנדובסקי. ב-2002 שיחקה בשתי הצגות ילדים בתיאטרון העירוני בהרצליה: "בן המלך והעני" (בתפקיד המשרתת), בבימוי דידה לבנדובסקי, וב"הנסיכה והעדשה" (בתפקיד השדכנית- תפקיד ראשי) בבימוי מיקי רם. ב-2003 השתתפה בשני סרטי סטודנטים במחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. שנה אחר כך, שימשה כמנחה במיזם האינטרנטי "KIK". במסגרת זו, הגישה לצד אסי עזר פינה יומית בתחום הסטיילינג והאופנה ברצועת הנוער.
את שירות הצבאי עשתה כמש"קית ת"ש בגדוד של חיל השריון. שינדלר היא בוגרת שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב במחלקת עיצוב אופנה. 
בשנים 2006–2009, עבדה באתר וואלה! בתפקידים שונים. שימשה כתבת שטח בורטיקלים: סלבס, אופנה, תרבות, ברנז'ה, הגישה את התוכנית "רשימת שינדלר"- באתר "וואלה סלבס", הנחתה את המצעד "הרשימה" גם באתר "וואלה סלבס", והגישה את "וואלה לייב"- וידאו צ'אט בשידור חי עם כוכבי "yes". במקביל עבדה שינדלר בשידורי הוט. בשנת 2007 הייתה כתבת שטח של תוכנית הטלוויזיה "האלופה 2- חדר הלבשה" ששודרה ב-HOT 3.
ב-2008 שימשה כתבת שטח של תוכנית הטלוויזיה "בובות- חדר הלבשה" ששודרה בהוט. במקביל הכינה כתבות לתוכנית הבידור "Y בעשר", ששודרה ב-yes. באותה השנה הנחתה בשידור חי בשידורי "רשת" בערוץ 2 את שעשועון הטלוויזיה האינטראקטיבי "צלצול הכסף" (שהיה פורמט דומה לתוכנית "מצלצלים" ששודרה בערוץ 10).
בשנת 2010 עלתה לשידור בערוץ 10 התוכנית היומית "הצינור" (אז "צינור לילה"), ושינדלר שימשה מגישת רצף בכירה קבועה בתוכנית עד אמצע 2015. במקביל בשנים 2010–2011 שימשה כתבת שטח של האתר "nana10". ב-2010 שימשה לתקופה קצרה מגישת רדיו לצד עמרי רונן בתוכנית רדיו יומית "חי מתל אביב" ברדיו תל אביב (102FM). ב-2012 הנחתה את התוכנית היומית "פאשן.נט" בערוץ האופנה הישראלי ששודרה בהוט. באותה שנה השתתפה בתוכנית "מגזין החיים הטובים" לצד נועם טור, יעל גולדמן וגאלה קוגן בערוץ החיים הטובים בשידורי הוט. באותה שנה הייתה שופטת בתוכנית "הכי בסטייל" בערוץ הילדים, והנחתה את התוכנית "סודות יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני.
ב-2013 הגישה לצד דניאל אסייג וטום קשתי את התוכנית "חופרים למיליון" ששודרה בשידורי "רשת" בערוץ 2 ובאתר האינטרנט של "רשת". התוכנית ליוותה את אירועי העונה השלישית של התוכנית "המירוץ למיליון", ואירחה מתמודדים שהודחו מהתוכנית. באותה שנה, שימשה פרזנטורית של רשת בגדי ההריון "רמי לי" והייתה מנכ"לית ומייסדת-שותפה בסטארטאפ "popeek" (פופיק)- פלטפורמת תוכן לאינטרנט ולסלולר.
באוגוסט 2015 עברה שינדלר לגור בניו יורק, והחלה לשמש ככתבת בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" ששודרה בערוץ 10 עד 2017. במקביל, שימשה כתבת של חדשות 10 בניו יורק.
בשלהי 2017 שבה לישראל, וב-25 באוקטובר החלה להגיש שידורי "רשת" בערוץ 2 לצד גיא לרר את התוכנית "הצנרת", אשר משודרת החל מנובמבר 2017 ברשת 13. נוסף על כך, שינדלר משמשת מגישה מחליפה בתוכניות אחרות ברשת 13, ובהן תוכנית הבוקר "פותחים יום" ותוכנית "הערב" (במקום יעל בר זוהר).
בתחילת 2019, התמזגה "רשת" עם ערוץ עשר, מה שהביא לביטול "הצנרת", ושינדלר עברה להנחות את "הצינור" לצידו של לרר.
שינדלר הנחתה את טקס פרסי האינטרנט הישראל לשנת 2008, ולאורך השנים הנחתה אירועים שונים אחרים, ובהם טקסים, תצוגות אופנה של מכללת שנקר ואירועי "שבועות אופנה".
החל מינואר 2019 מנחה שינדלר את התוכנית זמן נדל"ן ומשמשת מגישה מחליפה בתוכניות אחרות בערוץ 13.
שינדלר נשואה ליזם ההיי-טק הישראלי ליעד אגמון, ולהם שני ילדים. מתגוררת בתל אביב-יפו.
מקדש אסגילה

מקדש אֶסַגִילַה היה מקדש לאל הבבלי מרדוך שהיה ראש פנתאון האלים הבבלי והאל המגן על העיר בבל. השם "אסגילה" (E-sag-ila) הוא בשומרית ומשמעותו "בית ירים ראש". המקדש שכן דרומית לזיגוראת אתמנאנכי (Etemenanki) שגובהו הגיע ל-92 מטר.
במקדש זה שכן פסל האל מרדוך וכן פסלי אלים נוספים שנחשבו האלים המגינים של ערים אחרות שהיו תחת שליטת העיר בבל מאז המאה ה-18 לפנה"ס. במקדש נמצא גם אגם קטן ששמו "אָבְּזוּ" (השם ניתן לו על ידי הכהנים במקדש). האגם ייצג את אביו של מרדוך, האל אֶנְכִּי שהיה אל המים שחי במי אבזו. מים אלו על פי המיתולוגיה הבבלית היו המקור לכל המים הטריים.

ארכאולוגיה

הארכאולוג האשורי הורמוזד רסאם חפר בחודשים פברואר מרץ 1879 במספר אתרים בבבל. הוא גילה מספר מבנים חשובים ביניהם היה גם מקדש גדול שלא זוהה בוודאות. ביסודות מבנה המקדש הוא מצא מספר גדול של מסמכים עסקיים הכתובים על לוחות חרס וביניהם היה הגליל של כורש.
זיהוי המבנה שגילה רסאם כמקדש אסגילה נעשה רק לאחר החפירות שנעשו באתר בנובמבר 1900 על ידי האדריכל הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). הוא היה מכוסה בשכבות רבות של פסולת. אבל בדיקת הממצאים החלה רק עשר שנים מאוחר יותר בשנת 1910. בזמן זה נפגעו על ידי המים חלק מלבני המקדש שבמקורן יובשו בשמש ולא עברו צריפה. ממצאים נוספים נפגעו. רוב הממצאים הם מהתקופה הנאו-בבלית ותקופות מאוחרות יותר.
שחזור מבנה המקדש נעשה באמצעות לוח שנקרא "לוח אסגילה" משנת 229 לפנה"ס שנמצא באורוכ. הלוח שעיקרו מתמטי, כולל במספר שורות גם תיאור של המקדש. לוח זה כלל טקסט שהועתק ממקור עתיק יותר. הלוח שוכן במוזיאון הלובר.
אימאם אל-נסאאי

חייו

אל-נסאאי נולד בניסה, עיר עתיקה בח'וראסאן, בשנת 829. הוא החל לרכוש השכלה כבר בגיל צעיר, ואת מסעותיו בעקבות הידע הוא החל כבר בגיל 15, עם הצטרפותו למומחה בתחום החדית' קוטייבה אבן סעיד. במסעותיו הוא הגיע כמעט לכל חצי האי ערב, לעיראק, כופה, חג'אז, סוריה ומצרים.

משפחה

אימאם אל-נסאאי היה נשוי לארבע נשים, אך עם זאת, בספרי ההיסטוריה מוזכר שהיה לו רק ילד אחד.
שמואל קרן

ביוגרפיה

תא"ל קרן (במקור ביינהורן) החל את מסלולו הצבאי במסגרת העתודה האקדמית, ובשנים 1965-1969 למד לקראת תואר ראשון בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון שבחיפה. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין תותחנים בחטיבה 14. 
בשנת 1976 קיבל קרן דרגת סא"ל והתמנה לתפקיד ראש ענף מחקר ופיתוח במפקדת קצין תותחנים ראשי. בשנת 1981 קיבל דרגת אל"ם והתמנה לתפקיד ראש מחלקת תורת לחימה ופיתוח אמל"ח (תו"פ) וב-1984 התמנה לתפקיד סגן ראש תו"פ במפקדת חילות השדה (מפח"ש). ב-1985 התמנה לתפקיד רמ"ח תכנון ותקציבים במפח"ש, וב-1986 קיבל דרגת תא"ל ומונה לתפקיד ר' מו"פ במפא"ת.
ב-1992 השתחרר קרן מצה"ל ועבר לתעשייה הצבאית, שם מילא את תפקידי הסמנכ"ל למו"פ מאוחר יותר משנה המנכ"ל למו"פ ומנהל קבוצת המערכות. תפקידים אלה מילא קרן עד שנת 2000, אז מונה למנכ"ל תע"ש (במשך השנים 1998-2003 היה יו"ר הוועדה העליונה לדירוג מחקר בצה"ל).
ב-2002 מונה תא"ל (מיל') שמואל קרן לתפקיד ראש מפא"ת במקומו של אלוף יצחק בן ישראל שהשתחרר מצה"ל. תא"ל (מיל') קרן שימש בתפקיד ראש מפא"ת עד שנת 2010. 
קרן נשוי לאב (חוה) לבית סומר ואב לשני ילדים, אחיו של מבקר מערכת הביטחון לשעבר, תא"ל (מיל') יוסי ביינהורן.
אבצן

אבצן בתלמוד ובמדרש

לפי חז"ל, אבצן הוא בעז: בלילה האחרון לחייו נשא את רות, ומצאצאיו יצאה שושלת בית דוד. הזיהוי של אבצן עם בעז נעשה על סמך התקופה הזהה של מגילת רות וספר שופטים, על פי המיקום הזהה - בית לחם - ועל פי התנהגותו המנהיגותית של בעז, היאה לשופט. התכונה של הנהגת כל העם במקום ההסתפקות בהנהגת השבט ממנו האדם בא - מתגלה גם בהנהגתו של דוד.
התלמוד מוסיף שאבצן עשה משתאות גדולים לכבוד חתונת ילדיו ולא הזמין אליהם את מנוח, אבי שמשון, משום, שהניח שאשת מנוח עקרה ולכן משפחת מנוח לעולם לא תזמין אותו לשמחות. על כך נענש במות ילדיו בחייו, ולכן הזמין את המספר המינימלי של אנשים לחתונתו השנייה, עם רות.
רש"י סובר שמקור שמו הוא "אב צנון", על פי הסיפור במגילת רות: "אבצן - אב לכל הצנונים, שהרי אשה בחורה שכבה אצלו, ונצטנן ולא נגע בה".
אינס ריברו

אינס ריברו (נולדה ב-7 ביוני 1975) היא דוגמנית ארגנטינאית.

ביוגרפיה

ריברו נולדה בקורדובה שבארגנטינה. כבר כשהייתה ילדה קטנה שלחה אותה אמהּ ללמוד בבית ספר לדוגמנות. בגיל ארבע עשרה החלה להשתתף בתצוגות אופנה מקומיות ובגיל שש עשרה התגלתה על ידי סוכן דוגמניות ושנה לאחר מכן זכתה בתחרות "מראה השנה של עלית ארגנטינה" וייצגה את מדינתה בתחרות העולמית.
היא הופיעה על שערי המגזינים ווג וקוסמופוליטן וב-1998 החלה לשמש כמלאכית של ויקטוריה סיקטרט. היא השתתפה כשחקנית בסרטים השטן לובשת פראדה ו"בנים ובנות" לצד ג'ייסון ביגס.
זהרה יניב

תחומי התמחות

פרופ' יניב-בכרך היא מומחית בינלאומית לצמחי מרפא. מתעניינת במיוחד בתחום הרפואה העממית, המקובלת בתרבויות העתיקות והמתחדשות בעולם המודרני. עבודות המחקר שלה מתמקדות בחקר אתני-בוטני של המזרח התיכון וארץ ישראל. כמו כן, עוסקת בחקר צמחי שמן כגידולים בעלי ערך לבריאות, כגון שמן נר הלילה, חיפוש אחר מקורות צמחיים לשמן עשיר בחומצת השמן אומגה-3 (מנתור ומרווה), גילוי חומרים פעילים בעלי תכונות אנטיביוטיות המצויים בצמח האורגנו ועוד.

לימודים

ילידת תל אביב. בוגרת תיכון עירוני א'. את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל (1955–1957) בקיבוצים יוטבתה וגונן. בעלת תואר ראשון ומוסמך מטעם המחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים (1962). עם סיום לימודי התואר השני, נסעה לארצות הברית, שם סיימה את הדוקטורט בנושא: "השפעת הפיגמנט פיטוכרום על נבטי זרעי עגבנייה", במחלקה לביוכימיה של הצמח מאוניברסיטת קולומביה, ניו יורק (1967). את תואר הפרופסור קיבלה מאוניברסיטת בר-אילן (1994) ומהאוניברסיטה העברית (1996).

חוקרת במכון לחקר הצמח ע"ש Boyce Thompson ובמכון וולקני

במשך אחת-עשרה שנה (1967–1978), בהן שהתה בארצות הברית עבדה כחוקרת במכון לחקר הצמח ע"ש Boyce Thompson ביונקרס, שבמדינת ניו-יורק, ועסקה בנושאים הקשורים לבקרה ביוכימית של יחסי טפיל-פונדקאי. תקופה זו הניבה מאמרים רבים פרי עטה. בשנים אלו התוודעה אל צמחי המרפא.
עם חזרתה ארצה בשנת 1978 החלה את עבודתה במנהל המחקר החקלאי ("מכון וולקני") (1978–2003) כחוקרת ביוכימאית במחלקה לצמחי רפואה במכון לגידולי שדה.
בין השנים 1993–2001 הייתה ממונה על היחידה לשיתוף פעולה בינלאומי חקלאי במנהל המחקר. בתקופה זו נחתמו הסכמי שיתוף פעולה במחקר חקלאי עם מדינות, רבות, ביניהן: טורקיה (חמש אוניברסיטאות שונות), סין, פולין, גרמניה, תאילנד, רוסיה, הודו, קרואטיה, פרו, קפריסין, סרביה. הוזמנה כמדענית אורחת לאוניברסיטאות ומרכזי מחקר שונים בעולם: בצרפת, ארצות הברית, אוסטריה, סין ובארצות נוספות.

הוראה והדרכה

בשנים 1991–1997  הדריכה במכון הבינלאומי הים תיכוני (MAICH - Mediternian Agronomic Institute Of Chania) בחאניה שבכרתים בנושאי אתנובוטניקה וצמחי מרפא של אזור הים התיכון.
בין השנים 1991–2003 שמשה כמדריכת סטודנטים לתואר מוסמך ודוקטור.
את תורתה ממשיכה זהרה להנחיל כמרצה לסטודנטים בקורסים בנושאים כגון צמחי מרפא ברפואה מודרנית, חומרי טבע מצמחים בתזונה ובבריאות האדם, בפקולטה למדעי החקלאות, רחובות; באוניברסיטת בר-אילן, בבית הספר לרוקחות, ובבתי החולים תל השומר ואסף הרופא.

יציאה לגמלאות

בשנת 2002 פרשה יניב לגמלאות ומאז היא ממשיכה בהוראה באוניברסיטאות, בכתיבת ספרים ומאמרים, מארגנת כנסים בנושא צמחי מרפא ופעילה בעמותה הישראלית לצמחי מרפא - "עיל"ם", שהיא בין מייסדיה וחברת וועד המנהל.

פרסים

ב-2009, הוענק לה הפרס Distinguished Scientist Award על הישגיה ומומחיותה בתחום האתנו-בוטניקה והיסטורית הרפואה העתיקה מטעם ה-The university of Peace Foundation (האוניברסיטה למען השלום), מקסיקו.

משפחה

זהרה יניב היא אם לשתי בנות וסבתא לשישה נכדים. נשואה לפרופ' אוריאל בכרך. מתגוררת בתל אביב.
יוסף באו

ביוגרפיה

באו נולד בשנת 1920 בקרקוב, שבפולין. בשנת 1938 התחיל ללמוד אמנות פלסטית באוניברסיטת קרקוב, אך מלחמת העולם השנייה קטעה את לימודיו. חמש שנים היה בגטו ובמחנות עבודה. בתחילה היה בגטו קרקוב, לאחר מכן במחנה ריכוז פלאשוב שם עבד בתור גרפיקאי ושרטט. האומנות הצילה את חייו וכך גם הצליח להציל כ-400 יהודים באמצעות זיוף תעודות.
במחנה זה הכיר את אשתו רבקה והם התחתנו בסתר בתוך מחנה הנשים, אליו באו חדר כשהוא מחופש לאישה, ומצויד בטבעת מאולתרת אותה התיך מכפיות. חתונתם מופיעה בסרט הקולנוע "רשימת שינדלר" (שם הוא מגולם על ידי רמי הויברגר). במחנה יצר באו ספרון קטן, בגודל כף יד, בו כתב שירים וצייר ציורים בלי להזכיר את הזוועות שהיו סביבו. נייר הספרון היה עשוי מנייר של בדלי סיגריות.
מפלאשוב הועבר באו למחנה ברינליץ של אוסקר שינדלר, בחבל הסודטים, שם היה עד סוף מלחמת העולם השנייה. בסיומה מצא את אשתו והם חזרו יחד לקרקוב. באו המשיך את לימודיו באוניברסיטה וסיים את חוק לימודיו בשנת 1950.
למחייתו עבד בשלושה עיתונים בתור מעצב, גרפיקאי וקריקטוריסט. בספטמבר 1950 עלה לישראל עם אשתו ובתו בת השלוש. בתחילה עבד בתור שרטט בקריה ואחר כך פתח סטודיו לגרפיקה, שם צייר את האנימציה והכותרות לסרטים ישראלים רבים, כגון: "קזבלן", "שמונה בעקבות אחד", "סאלח שבתי", "עמוד האש" ועוד. הוא המשיך להשתמש בניסיונו בזיוף תעודות בשירות המוסד, ויצר תעודות מזויפות למספר סוכנים, ובראשם אלי כהן.
יוסף באו היה חלוץ האנימציה בישראל. "מתנה" הוא אחד הסרטים שעשה וזכה בפרס. הוא הפיק כמה תשדירי פרסומת שהופיעו בטלוויזיה, כמו: "מזון לשעת חירום", "הכן רכבך לחורף", "שיטת הניקוד פועלת" ועוד.
יוסף באו כתב, אייר, ערך והוציא לאור בהוצאה שלו, "הוצאת המנענע", חמישה ספרים בעברית ובפולנית. "שנות תרצ"ח" - זיכרונותיו מהשואה עם שישים ציורים, על הניסים שקרו לו ולאשתו, רבקה, בגטו. ספר זה כתוב בסגנון מיוחד, בהומור שחור. באו תרגם את הספר לפולנית והוציא אותו לאור. הספר גם תורגם לאנגלית בשנת 1998 ויצא לאור בניו יורק בשם "Dear God! Have you ever gone hungry?" וגם תורגם לסינית ויצא לאור בסין בשנת 2002.
אחרי עשרים שנות מחקר הוציא לאור את ספרו "ברית מלה", בו יוסף מנסה להוכיח שהשפה העברית היא השפה החכמה ביותר. הספר כתוב בהומור ומלווה במאתיים וחמישים ציורים.
כמו כן כתב והוציא לאור את הספרים "משולש עגול", "ד"ש קר", "לו טוב" ומספר ספרים נוספים בפולנית.
נפטר ב-2002 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
בנותיו של יוסף באו הן הדסה וצלילה הידועות בשם "האחיות באו".
אברהם יצחק

ביוגרפיה

יצחק נולד באדיס אבבה שבאתיופיה, ילדם השני מתוך ארבעה של רחמים וקסאץ' יצחק. אביו היה שליח של ארגון ציוני, שפעל להעלאתם של יהודי אתיופיה לישראל דרך סודאן, והאם הייתה מורה. בשנת 1983 נאלץ אביו לברוח מאתיופיה לישראל עקב פעילותו הציונית הבלתי חוקית והאם נשארה לגדל לבדה את ארבעת ילדיה בעוני רב.
יצחק היה תלמיד מחונן וכבר בגיל 15 בשנת 1988 החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת אדיס אבבה. כשהיה בן 18 בשנת 1991 נאלץ להימלט מאתיופיה כדי שלא יגויס לצבא האתיופי בעיצומה של מלחמת האזרחים האתיופית ועלה ארצה לישראל. כעבור שנה התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע במסגרת העתודה האקדמאית. בכך היה לסטודנט הראשון לרפואה במדינת ישראל, שמוצאו אתיופי.
לאחר סיום לימודי הרפואה החל את שירותו בצה"ל, ואת קורס הקצינים בבה"ד 1 סיים כ"מופת גדודי". בתחילה שירת במשך כשנתיים כרופא גדודי של גדוד 101 של חטיבת הצנחנים ואחר כך כשנתיים שימש כרופא של יחידת מגלן, איתה השתתף במבצע חומת מגן ובמבצעים נוספים. לאחר מכן החל את התמחותו בכירורגיה בבית החולים סורוקה בבאר שבע בשנת 2004, אך התמחותו נקטעה עקב פרוץ מלחמת לבנון השנייה. היה אחד מרופאי חטיבת הנח"ל באותה מלחמה, עימה השתתף בקרב סלוקי העקוב מדם והיה אחד מפצועי החטיבה, 12 שעות לפני תום המלחמה.
לאחר סיום ההתמחות בכירורגיה מונה ד"ר יצחק לראש מדור רפואה בפיקוד הדרום ובשנת 2012 מונה לקצין הרפואה של אוגדת עזה. במסגרת תפקידו זה השתתף בין היתר במבצע עמוד ענן והיה הרופא שהציל תחת אש את חייו של סא"ל (מיל.) גיל סיטון. משנת 2015 כיהן כראש ענף רפואה מבצעית בדרגת סגן-אלוף. בנובמבר 2017 הועלה לדרגת אלוף-משנה ונכנס לתפקידו כמפקד רפואה פיקוד הדרום.

חיים אישיים

יצחק נשוי מאז שנת 1997 לגנט, אותה פגש בעת לימודיו באוניברסיטת בן-גוריון (היא למדה עבודה סוציאלית). הם גרים בבאר שבע והורים לחמישה ילדים, שהבכור בהם משרת נכון ל-2017 בחטיבת גולני. בתו השנייה ענבל עתידה להתגייס כלוחמת.
עיטוף ממוכן

תחליפים לעיטוף

כתחליף לעיטוף מקובלת גם הטכניקה של משלוח מכתב ללא עיטוף: המכתב עצמו מקופל ושוליו מודבקים זה לזה, כך שרק כתובת הנמען גלויה. בצורה זה ניתן לשלוח את המכתב ללא מעטפה. לצורך הפעלת טכניקה זו קיימת מכונת קיפול מיוחדת המצוידת בראשי מריחת דבק מתוזמנים אלקטרונית, והללו מורחים את הדבק לאורך רצועות מוגדרות וכך מקופל הנייר, נמרח בדבק ומהודק למבנה הדרוש (מכונה דומה מאוד מייצרת מעטפות).
חוברות נהוג לשלוח גם כשהן עטופות בשקית פלסטיק (במקום במעטפת נייר), כשעליה מודבקת מדבקה עם כתובת הנמען, או בשקית שקופה שבתוכה דף ובו הכתובת. המכונה המבצעת פעולה זו היא מכונה המייצרת את שקית הפלסטיק סביב החוברת, כך שאין כאן תהליך הכנסה (עיטוף) אלא כיסוי שורה של חוברות בפס פלסטיק והדבקתו באמצעות חום, תהליך הנקרא הלחמה.
רפאל אבוהב

קורות חיים

אבוהב נולד באיסטנבול שבטורקיה ליצחק ורחל. מגיל צעיר נמשך לשירה ולעולם החזנות. כשהיה בן 10 החל לשמש כעוזר חזן בבית הכנסת הגדול בטורקיה. בהגיעו לגיל הנערות החל ללמוד בקונסרבטוריון וסיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר שנישא לאשתו קלרה נבחר לחזן הראשי של בית הכנסת הגדול "בית ישראל" באיסטנבול. בכהונה זו שימש למעלה מ-10 שנים.
משבגר עלה לישראל והתיישב בתל אביב עם רעייתו קלרה. לאחר מכן עבר לגור בבני ברק. עבד כמוהל בבית חולים "הקריה" בתל אביב, וכן היה חזן במועצה דתית בתל אביב ושליח ציבור בבית הכנסת הגדול בעיר. במהלך חייו הלחין כ-100 שירים. מבין שיריו הידועים: "בן חמש שנים למקרא", "הוא יברך את החתן והכלה", "א-ל בנה בית המקדש", "כן תחננו אבינו","כי אשמרה שבת", ו"מה אנו מה חיינו" ששר בקביעות. למדו אצלו בין היתר הרב אבי זרקי, יחיאל נהרי ומשה חבושה.
אבוהב שימש כחזן בתפילות ימים נוראים בקהילות בחו"ל. המקום הראשון היה אורוגוואי שבדרום אמריקה, שם הוציא שני תקליטים של קטעי חזנות מובחרים. משם המשיך לארגנטינה, שבה קיבל לאות הוקרה מדלית זהב בצורת שני לוחות הברית. משם המשיך לארצות הברית, היה החזן הראשי בקהילה הספרדית "אמת ושלום" בניו יורק.
בשנת 1974 השתתף אבוהב בקונצרט שנערך בתיאטרון ה'חאן' שבירושלים במסגרת הקונגרס ה-10 של האיגוד הבינלאומי של ספריות למוזיקה. הקונצרט נערך במפגש כל הדתות והשתתפו בו זמרים, חזנים ופייטנים מהעולם היהודי, המוסלמי, הנוצרי ועוד.
ביום חמישי ג' בשבט תשנ"א 18 בינואר 1991, היום השני למלחמת המפרץ, שב לביתו מהשיעור הקבוע בו למד מדי יום חמישי אצל הרב רפאל הילל, כאשר נשמעה האזעקה הראשונה נגד טילים ברחבי הארץ. בהתרגשות שנוצרה, הרב רפאל אבוהב לקה בלבו. כוחות ההצלה לא הורשו לצאת לטיפול, מאחר שהוראות פיקוד העורף (אז- הג"א) אסרו על יציאת כוחות מחשש למתקפה כימית. בנו, הרב יצחק אבוהב ניסה לסייע לשווא, ואבוהב נפטר כשהוא בן 62. מקרה זה עורר פולמוס הלכתי, אשר תועד בספר נס להתנוסס על מלחמת המפרץ מאת הרב יצחק זילברשטיין.
אבוהב הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים. בתו הגדולה רחל נישאה למקובל הרב נסים פרץ. בנו, יצחק הוא איש חינוך ושליח ציבור ובנו הרב אברהם הוא רב בנתניה.
לופטהנזה סיטי ליין

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1958 בשם OLT כחברה ל"טיסות מונית" ובשנת 1970 החלה לבצע טיסות סדירות. בשנת 1978 החלה החברה להפעיל טיסות בינלאומיות קצרות כחלק מהסכם שנתחם עם חברת התעופה לופטהנזה. החל משנת 1988 עסקה החברה רק בהפעלת הטיסות של לופטהנזה, עד שבשנת 1992 נקנתה במלואה על ידי החברה ושמה שונה ללופטהנזה סיטי ליין. 
החל משנת 2014 עברה חברת לופטהנזה כולה תהליך ארגון מחדש. בתחומה של לופטהנזה סיטי ליין כלל  השינוי מעבר של משרדי החברה מקלן למינכן, העברת חלק מצי מטוסי האמבראר E-195 של החברה לאוסטריאן איירליינס, וקבלת מטוסי בומברדיה CRJ900 מחברת יורווינגס.  כמו כן, הועברו לרשותה 5 מטוסי איירבוס A340-300 מצי המטוסים של לופטהנזה, והם הופעלו ליעדי פנאי ונופש רחוקים בחכירה רטובה עבור חברת האם.
רמי בר-ניב

לימודים

בר-ניב הוא בוגר האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר. במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.

קריירה כמבצע

בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי. כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.
בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979.  ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.
בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוזיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.
טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית". בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.
בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.
סככה

סְכָכָה הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה: "בַּמִּדְבָּר בֵּית הָעֲרָבָה מִדִּין וּסְכָכָה וְהַנִּבְשָׁן וְעִיר הַמֶּלַח וְעֵין גֶּדִי עָרִים שֵׁשׁ וְחַצְרֵיהֶן".
בשלהי תקופת בית שני נזכרה העיר במגילת הנחושת, בהקשר לאוצרות שונים שהוטמנו בקרבתה, כאשר לצדה נזכרים גם "גיא הסככא", "סדק שבסככא" ואמת מים הקשורה אליה.
היו שהציעו לזהות את העיר הקדומה עם האתר "ח'רבת א-סמרה" שבמרכז בקעת הורקניה, שם נתגלו שרידי מבנים וחומות מהתקופה הישראלית, מערכות סכרים ובריכות, וכן טביעות חותם "למלך". מנגד, לאור העדות שבמגילת הנחושת על קיום העיר גם בימי בית ראשון, היו שהציעו לזהותה עם חורבת קומראן. במקום נמצאו גם שרידים מתקופת המלוכה.
על שם העיר הקדומה קראה ועדת השמות הממשלתית לנחל שראשיתו בסביבות ח'רבת א-סמרה, ושמתחבר לנחל קומראן, בשם "נחל סככה".
הלגיון הבריטי המלכותי

הלגיון הבריטי המלכותי הוא ארגון צדקה בריטי התומך בחיילים משוחררים של הכוחות המזוינים של בריטניה ובני משפחותיהם ופועל להנצחת חללי הכוחות המזוינים של בריטניה.

היסטוריה

הלגיון הבריטי המלכותי הוקם בשנת 1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאיחוד של ארבעה ארגונים שהוקמו לתמיכה בחיילים המשוחררים הרבים. דאגלס הייג שהיה מפקד חיל המשלוח הבריטי בקרב הסום ובקרבות נוספים, היה ממקימי הלגיון ושימש כנשיאו הראשון עד למותו בשנת 1928. המטרות של הארגון עם הקמתו היו לדאוג לחיילים המשוחררים, בייחוד לפצועים להשתלב בחזרה בחברה האזרחית. הארגון פעל גם לסייע לחיילים משוחררים למצוא עבודה ותמך במשפחות שאיבדו במלחמה את המפרנס שלהן. כמו כן, פעל הארגון להנצחת החללים. בהמשך התרחבה פעילות הארגון מטיפול בחיילים המשוחררים של מלחמת העולם הראשונה לטיפול בחיילים משוחררים באופן כללי.
בתחילה נקרא הארגון רק "הלגיון הבריטי", אך ב-21 במאי 1971 קיבל הארגון צ'רטר ממלכת הממלכה המאוחדת, אליזבת השנייה ומאז נוסף לשמו הכינוי "המלכותי". בעבר בארגון היו חברים רק חיילים משוחררים, אך כיום כל אזרח בריטי, לא רק חייל משוחרר של הכוחות המזוינים, יכול להיות חבר בלגיון. משרדי הארגון יושבים בלונדון.

סמל הארגון

סמל הארגון הוא פרח הפרג האדום. זהו גם הסמל של יום הזיכרון בבריטניה. מקורו של סמל זה הוא במרבדי הפרגים שצמחו בשדות הקרב של פלנדריה שבבלגיה, שם לחמו מאות אלפי חיילים בריטים במלחמת העולם הראשונה ורבבות מתוכם נהרגו בהם. הפרגים נזכרים בפואמה המפורסמת בשדות פלנדריה, שחיבר ב-1915 הרופא הצבאי הקנדי סגן-אלוף ג'ון מק'קרי (John McCrae). צבעם האדום של הפרחים מסמל את שפיכות הדמים שם. הפרג האדם הוא סימן מסחרי רשום של הלגיון ודרך עיקרית שלו לאיסוף תרומות היא מכירת פרחי נייר בצורת פרג אדום לקראת יום הזיכרון הבריטי.

פעילות

הלגיון הבריטי המלכותי תומך במשפחות של חיילים משוחררים ומחלק יותר מ-30,000 קצבאות חודשיות למשפחות של ותיקי מלחמה או של נופלים שנמצאות בקשיים כלכליים. כמו כן פעילי הארגון מקיימים כ-300,000 ביקורי רווחה בשנה בבתי חיילים משוחררים. הארגון משמש גם כלובי פוליטי למען החיילים. לדוגמה, בשנת 2007, בעקבות קמפיין של הלגיון ניתנה לחיילים עדיפות במסגרת שירות הבריאות הלאומי והם לא נדרשים לחכות בתורים כמו כל האוכלוסייה. כמו כן, הארגון פעל בשנת 2008 למען נתינת אפשרות לחיילי גורקה להתיישב בבריטניה. 
הלגיון פועל גם להנצחת חללי צבא בריטניה. הוא מקיים מדי שנה את פסטיבל הזיכרון בערב לפני יום הזיכרון בממלכה המאוחדת. במקור בוצע בטקס זה רקוויאם העולם של המלחין ג'ון פולדס. כיום בפסטיבל הזיכרון יש הופעות של אמנים אורחים ושל להקות צבאיות, מסדר צבאי ושתי דקות דומיה ומשתתפת בו המלכה, בני משפחת המלוכה, ראש ממשלת בריטניה ושרים בממשלה.