google/wiki40b huggingface dataset:
חיים שלמה דיסקין

ביוגרפיה

נולד בבני ברק לחנה ולרב שמעון משה דיסקין. בילדות למד בתלמוד תורה חב"ד בבני ברק, בישיבת תומכי תמימים בלוד וישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד, בח' באלול תשל"ז נשלח על ידי הרב מנחם מנדל פוטרפס ביחד עם עוד חמשה בחורים לפתוח את הישיבה במגדל העמק אותה הקים הרב יצחק דוד גרוסמן, שבוע קודם, בהמשך הפכה לישיבת תומכי תמימים, בשנת תש"ם נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין שבניו יורק.
בטבת תשמ"ג נישא לרחל בת הרב שלמה קופצ'יק ששימש כשליח חב"ד בקריית אתא. למד בכולל בקריית אתא ובקריות במשך חמש שנים, שם קיבל סמיכה מטעם הרבנות הראשית לישראל.
בשנת תשמ"ז התמנה לרב בית ספר בקריית אתא, כעבור זמן התמנה לרב של כל בתי הספר הממלכתיים בעיר.
בשנת תש"ן, לאחר פטירת חמיו, התמנה הרב דיסקין לשליח חב"ד בקריית אתא. במשך השנים פתח הרב דיסקין גני ילדים, ארבעה בתי חב"ד, ספרייה עם למעלה מאלפיים ספרים וארגון "ארוחה חמה" המספק בכל יום ארוחות חמות למאות נזקקים.
בשנת תשע"א הוא התמודד בבחירות לרבנות בקריית אתא על פי בקשת הרב שמעון למברגר האדמו"ר ממאקאווא ונבחר בט"ו בשבט תשע"א לרבה האשכנזי של קריית אתא.
בשנת תשע"ב הוא הקים בקריית אתא בניין בצורת בניין 770.

משפחתו

לרב דיסקין שני בנים וארבע בנות. אחיו, הרב ישראל מאיר, משמש כשליח חב"ד הראשי בגרמניה ורב במינכן.
בינת אל פאנק

בינת אל פאנק (תרגום: בת הפֿאנק) הוא הרכב מוזיקת עולם ישראלי, המבוסס על שילוב ז'אנר הפאנק (Funk) עם מוזיקה תימנית מסורתית, עם השפעות מוזיקליות מן הסול, ממוזיקה טורקית ומאפרוביט .

פעילות

ההרכב הוקם בשנת 2012 על ידי שירן קרני, סולנית הלהקה, בזמן לימודיה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ההרכב החל את דרכו עם שישה חברים בלבד, ובהמשך התווספה אליו חטיבת כלי נשיפה.
באוקטובר 2013 העלתה הלהקה סינגל ראשון, ״מן זאמאן״, ליוטיוב. בשלב זה החלה הלהקה לקבל הכרה בקרב מדורים המסקרים אמני אינדי, וסוקרה בעניין סביב שילוב הסגנונות הייחודי שבא לידי ביטוי בלהקה. בשנים אלו הופיעה הלהקה במועדונים ופסטיבלים ברחבי הארץ, ביניהם אינדינגב, פסטיבל יערות מנשה, אינדי סיטי, גרובסטוק, זורבה ועוד.
במרץ 2016, לאחר שלוש וחצי שנות עבודה, יצא אלבום הבכורה “בינת אל פאנק", הנושא את שם ההרכב, והופץ מסחרית.
באוגוסט 2018 יצא הסינגל ״שאבדע״, סינגל ראשון מתוך האלבום השני, "!The Great & Glorious Yemenite Funky .Thing". במהלך שנה זו החל ההרכב לצאת לראשונה לסיבובי הופעות בחו״ל. ההרכב הופיע ב״מילניום הול״ (״millennium hall״) באתיופיה, בפסטיבל ״זירו״ בהודו, ובמועדונים נוספים בהודו, אתיופיה, ארצות הברית וקנדה.
MVP

MVP (ראשי תיבות של Most Valuable Player - השחקן המועיל ביותר) הוא תואר הצטיינות הניתן לספורטאים בענפי ספורט שונים. התואר מצוי בעיקר בארצות הברית, אך מחולק גם במדינות אחרות, וניתן לשחקנים המוכרים כטובים ביותר במשחק מסוים, חודש מסוים, עונה מסוימת או כל תקופה אחרת.
גם בכדורגל נהוגים תארים דומים, אך הללו לא נקראים בדרך כלל MVP אלא "שחקן העונה", "השחקן המצטיין" וכו'. למשל: כדורגלן השנה בעולם, כדורגלן השנה באירופה וכדורגלן העונה בישראל.
נילס ארסטרופ

ביוגרפיה

ארסטרופ נולד בפריז לאם צרפתייה ולאב ממוצא הולנדי.
בתחילת דרכו כשחקן זכה לשתף פעולה עם במאי קולנוע מפורסמים לדוגמת אישטוואן סאבו בסרטו הראשון באנגלית "לפגוש את ונוס", אלן רנה, קלוד ללוש, מרקו פררי ושאנטל אקרמן.
בשנת 2002 הופיע בתפקיד הראשי בסרטה השני של כוכבת הקולנוע סופי מרסו "דבר אליי על אהבה".
ארסטרופ זכה להכרת הקולנוע הצרפתי בגיל מבוגר בשנת 2006 כאשר זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "לבי החסיר פעימה" בתור רוברט אביו של איש הנדל"ן תומאס סייר.
בשנת 2007 ביים את סרטו הראשון "המעמד" ושיחק בתפקיד הראשי לצידו שלו של איוואן אטאל. בנוסף הופיע בהופעה קצרה בסרטו המוערך של ג'וליאן שנאבל "הפרפר ופעמון הצלילה" בתור רוסין, דמות מעברו של עורך מגזין" Elle" המשותק ז'אן דו (מתייה אמלריק).
בשנת 2009 נתן ארסטרופ את הופעת הקריירה שלו בדרמת כותלי הכלא "נביא", בה הופיע בתפקיד המאפיונר הזקן סזאר לוצ'יאני.
הופעתו זיכתה אותו בביקורות מהללות ברחבי העולם ובפרס סזאר שני בקריירה.
ב-2010 היה מועמד בפעם השלישית לפרס סזאר על תפקידו בדרמה "התמונה הכוללת" והשתתף בדרמת השואה "המפתח של שרה" בתפקיד ג'ולס דיופיור, אביה המאמץ של הילדה היהודייה שרה סטרזינסקי.
ב-2011 השתתף בדרמת המלחמה מועמדת 6 פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג "סוס מלחמה".
יחסי זמביה–מלאווי

היסטוריה

שתי המדינות יחד עם זימבבואה, התקיימו כמדינה אחת לאחר תום השלטון הקולוניאלי, בשם הפדרציה של רודזיה וניאסלנד. בזמביה מתגוררים רבים שמוצאם ממלאווי, ובתוכם גם נשיא זמביה לשעבר - רופיה בנדה, והם מהווים בה כוח עבודה חשוב בתעשייה המקומית.
לשתי המדינות ישנה ועדת קבע משותפת למטרת שיתוף פעולה (JPCC), אשר מתקיימת פעם בשנתיים מאז 1982, ועוסקת בעיקר בענייני ביטחון, אך גם בעוד נושאים.
שתי המדינות יחד עם מוזמביק, הסכימו על פיתוח נהר הזמבזי, על מנת לאפשר הובלת סחורות ביתר קלות ובמחיר זול, ובכך לשפר את מצב המסחר באזור.

יחסים דיפלומטיים

זמביה מחזיקה במלאווי נציבות עליונה בלילונגווה, ואילו מלאווי מחזיקה בזמביה נציבות עליונה בלוסקה.
דוד ליבוביץ

ביוגרפיה

ליבוביץ נולד ב-1904 בטומסק שבסיביר. היה פעיל בתנועת "החלוץ". בשנת 1927 עלה לארץ ישראל. כבעל הכשרה בטכנולוגיה התקבל לבית הספר החקלאי מקווה ישראל כמורה וכמנהל הטכני של בית הספר. מרבית המצאותיו היו כלים חקלאיים: שכלולים בכלים חקלאיים, מקלפת תירס, "תותח חפרפרות" (כלי ירייה להשמדת חפרפרות) ועוד.
הצטרף לארגון "ההגנה", שם נפצע בעת הדרכה בחומרי חבלה. היה מראשוני התע"ש, תכנן ובנה את מרגמת הדוידקה, שהופעלה בהצלחה בחזית ירושלים ובחזיתות נוספות.
היה נשוי לשולמית לבית מולדבסקי, בת אחותו של העסקן והמו"ל נחום טברסקי, והיה אב לשניים: צבי וחנה.
דוד ליבוביץ נפטר ב-1969, בגיל 65. נטמן בבית העלמין הדרום.
בשנת 1973, ארבע שנים לאחר מותו, הוענק לו פרס מיוחד במסגרת פרס ביטחון ישראל.
עירית חולון קבעה לוחית זיכרון על הבית שהוקם על בית מגוריו של דוד ליבוביץ בחולון ברחוב אליהו קראוזה 34.
מורה הצדק

מורה הצדק הוא הכינוי המופיע במגילות ים המלח למנהיגה ומייסדה של כת קומראן, בסביבות 150 לפנה"ס. לא ידוע שמו או תפקידו המדויק, ורבו ההשערות על כך במחקר. החלק ממגילות קומראן הנקרא הודיות, מכיל בתוכו טקסטים המכונים "הודיות המורה", ובו מתוארים רגשותיו של הכותב המודה לאלוהים שהעניק לו חכמה, ועל שהציל אותו מכוחות הרשע. היו שסברו שהכותב הוא מורה הצדק עצמו. יש שייחסו למורה הצדק גם טקסטים אחרים של הכת.
במגילות נקרא אויבו של מורה הצדק "הכוהן הרשע", ורבים משערים כי מדובר באחד מהכהנים הגדולים של בית חשמונאי. איש זה רדף את מורה הצדק והגלה אותו. כך נאמר בפשר חבקוק:
פשרו על הכוהן הרשע אשר רדף אחר מורה הצדק לבלעו בכעס חמתו אבית גלותו, ובקץ מועד מנוחת יום הכיפורים הופיע עליהם לבלעם ולכשילם ביום צום מנוחתם.
כמו כן, מורה הצדק היה מסוכסך גם עם אדם נוסף המכונה "מטיף הכזב" או "איש הלצון". מספר חוקרים הניחו כי מדובר על מנהיג פרושי מאותה תקופה.
לאחר מות מורה הצדק, יצאה הכת ל"ארץ הצפון" (דמשק), וכשחזרה משם נרדפה על ידי תלמידיו של "מטיף הכזב", המכונים "דורשי חלקות". על פי הנאמר באחת המגילות יש המשערים שלמורה הצדק קם ממשיך שנקרא "דורש התורה".
על פי דוד פלוסר, מורה הצדק היה כהן עני (ככל הנראה המילה 'צדק' מרמזת לכהנים הצדוקים).
ישנן הקבלות רבות בין התיאורים של מורה הצדק לבין תיאוריו של ישו. הקבלה זו הביאה את החוקר ג'ון אלגרו לטעון שחיי ישו המתוארים בברית החדשה אינם אלא השתקפות מעוותת של חייו האמיתיים של מורה הצדק. טענה קונטרוברסלית אחרת הייתה של חוקרת אוסטרלית בשם ברברה טירינג, שטענה שמורה הצדק היה יוחנן המטביל, ואילו אויבו הגדול, הכוהן הרשע, היה לא אחר מישו הנוצרי, כאשר שניהם היו מנהיגים בשתי כתות יריבות בקומראן. טענות אלו נשארו דחויות בידי הזרם המרכזי של חוקרי המגילות הגנוזות, כאשר עדיין לדעת רוב החוקרים זהותו של מורה הצדק לוטה בערפל.
רוד לייבר

קריירה

נולד כ"רודני ג'ורג' לייבר" ברוקהמפטון שבקווינסלנד, אוסטרליה. בגיל צעיר עזב את לימודיו בחיפוש אחר קריירה כטניסאי. בראשית הקריירה שלו, שחקני טניס הרוויחו סכומים קטנים שהספיקו להם למחייתם, אך לא הרבה מעבר לכך. ב-1960 זכה לייבר לניצחונו הראשון בטורניר גראנד סלאם כשניצח באליפות אוסטרליה הפתוחה. שנה לאחר מכן, הוא כבר זכה בטורניר ווימבלדון וב-1962 זכה ב"גראנד סלאם" והיה לטניסאי השני בהיסטוריה הזוכה בהישג זה (הראשון היה דון באדג').
ב-1963 פנה לייבר לקריירה מקצוענית ובכך נמנעה ממנו ההשתתפות בטורנירים הגדולים של הטניס. ההשתתפות באותם טורנירים הייתה פתוחה רק לטניסאים חובבים. הסיבה העיקרית לכך הייתה שמארגני הטורנירים התנגדו לשלם למנצחים סכומי כסף גדולים. בשנת 1968, שבה החל "העידן הפתוח" שבו הותר למקצוענים לקחת חלק בטורנירים החשובים, חזר לייבר לנצח בווימבלדון כשהוא כבר בן 30.
ב-1969 הצליח לייבר לחזור שוב על זכייה ב"גראנד סלאם" ובכך הפך לטניסאי היחיד שהצליח לזכות פעמיים בתואר הגראנד סלאם, הישג שעד היום (2017) איש לא הצליח לחזור עליו. במשך הקריירה הארוכה שלו שהשתרעה על פני למעלה מעשרים שנה, הוא ניצח 11 טורנירי גראנד סלאם ומספר תארים זה מציב אותו בין הבכירים בהיסטוריה (יחד עם ביורן בורג) כשמקדימים אותו רוג'ר פדרר (20 תארים), רפאל נדאל (19 תארים), נובאק ג'וקוביץ' (16 תארים), פיט סמפראס (14 תארים) ו- רוי אמרסון (12 תארים). לייבר היה גם הטניסאי הראשון בהיסטוריה שהצליח לצבור יותר ממיליון דולר בפרסים בימי חייו. רבים טוענים כי לו היה מתאפשר ללייבר להתמודד בטורנירי הגראנד סלאם בשנים 1963–1967, הוא היה שובר את כל שיאי הזכיות בטורנירים השונים. בשנת 1973 אושר לטניסאים מקצוענים לייצג את מדינותיהם גם בגביע דייוויס ולייבר היה שותף לניצחונה של אוסטרליה על ארצות הברית בגמר, לאחר חמש שנות שליטה אמריקאית במפעל זה. הוא פרש מהסבב המקצועני בסיום עונת 1975 כשהוא בן 37.

אחרי הפרישה

בשנת 1998 סבל לייבר משבץ. האירוע קרה בעת שרואיין על ידי ערוץ הטלוויזיה ESPN לתוכנית על גדולי הספורטאים של המאה ה-20. הוא הצליח להשתקם מאירוע זה, בין היתר, על ידי אימוני טניס.
בשנת 2000 הוסב שמו של המגרש המרכזי במלבורן פארק - קומפלקס הספורט בו מתקיימת אליפות אוסטרליה הפתוחה, לאצטדיון רוד לייבר.
בשנת 2003 הוציא הדואר האוסטרלי שני בולים עליהם הונצחו דמויותיהם של רוד לייבר ושל כוכבת הטניס האוסטרלית מרגרט קורט.
בשנת 2017 נוסד "גביע לייבר" - מפעל שנתי שנקרא על שמו, בו מיטב הטניסאים האירופים משחקים נגד מיטב הטניסאים משאר העולם. לייבר נוכח בטורנירים כאורח כבוד ומעניק את הגביע בסיומו.

מאפיינים

לייבר חבט ביד שמאל. המהירות והזריזות שאפיינו את משחקו מצאו ביטוי בכינוי שקיבל - "Rocket" . למעשה, לא היו ללייבר נקודות חולשה. לא בצד הפיזי ולא בצד המנטלי. הוא היה חזק גם במשחק הרשת שלו וגם במשחק מהקו האחורי והוא הצטיין בכל סוגי המשטחים. הוא נקט בדרך כלל בטקטיקה של "Serve and Volley" שבה מיד אחרי ההגשה, מתקדם הטניסאי לכיוון הרשת על מנת לנסות לסיים את הנקודה בהנחתה. לייבר היה זה שגם הביא לשימוש נרחב במכת כף היד Top-spin שעד לזמנו רוב הטניסאים לא נהגו להשתמש בה ולאחר הצלחתו, השימוש בה הפך לנרחב מאוד.
נדיה קוצ'ר

נדיה קוצ'ר (נולדה ב-19 באוקטובר 1976) היא זמרת ושחקנית ישראלית.

קורות חייה

נדיה קוצ'ר נולדה וגדלה במוסקבה, היא עלתה לישראל עם משפחתה בהיותה בת 15. אביה, יפים קוצ'ר, במאי תיאטרון. אמה, טטיאנה זבודניקוב, הייתה שחקנית ברוסיה. לנדיה אח אחד, המוזיקאי והמלחין אנטון קוצ'ר
קוצ'ר למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים (2000-1997); במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל (1998). במסגרת הסטודיו השתתפה בהצגות "בשפל", "נעורי ורדה'לה", "הרופא הטוב", "זרים ואחרים", "שד היער" ו"יתוש בראש". לאחר סיום הלימודים עבדה בתיאטרון חיפה, בו שיחקה עד לשנת 2007.
ההצגה הראשונה בה שיחקה בתיאטרון חיפה הייתה "נשף מסכות" ב-2001, פרי עטו של יהושע סובול, בבימויו של אבי מלכה, קוצ'ר גילמה את דמותה של לאדה. בשנת 2003 זכתה במלגת משחק מטעם קרן לחיפה.
בשנת 2003 שיחקה ב"מחזה חלום", מאת אוגוסט סטרינדברג, שהוצג בתיאטרון המעבדה, בבימויה של יעל קרמסקי. קוצ'ר שיחקה את אגנס בת האלים, בת האלה אינדרה שיורדת לעולמנו ורוצה להיות בת אנוש. בשנת 2002 שיחקה את דמותה של אלה בהצגה "תופרות", אותו כתבה אלישבע גרינבאום, בבימוי עודד קוטלר. ב-2004 שיחקה בהצגה "יעקב השקרן", מאת נוריאל טוביאס ובבימוי אילן תורן, בתפקיד רוזה. ב-2006 הופיעה ב"גיבורים בעל כורחם" ובעוד תפקידים בהצגות של תיאטרון חיפה.
ב-2004 השתתפה קוצ'ר בהצגה "ריקוד לבן", פרי עטו של רועי חן, בבימוי סבטלנה ליפשיץ וסהר עזימי, שהציגה בפסטיבלי עכו ובת-ים. ההצגה מגוללת את זכרונותיו של אדם שחוזר לעיר הולדתו וכל זכרונותיו שחו בים. קוצ'ר שיחקה את אהובתו וזמרת ששרה את הזכרונות (אותם הלחין דידי ארז), ברקע נישא קולו המוקלט של רועי חן. ההצגה הוצגה בתוך הים ושחיינים הזיזו את התפאורות שעיצבה סבטלנה ליפשיץ.
ב-2007 החליטה נדיה קוצ'ר להתמקד במוזיקה והקימה את להקת "קרימינל פרוג'קט" ביחד עם אחיה אנטון קוצ'ר (גיטרה), בוריס מרצינובסקי (אקורדיון), סתו בן שחר (תופים) וטל קוהן (בס). הם מבצעים שירי נשים מהעולם התחתון ושירי רחוב. בתחילה התמקדו בשירים ברוסית ואחר-כך לקחו שירים עבריים, כמו של אלתרמן והמשיכו עם עיבודים משלהם. כל השירים עוסקים באותו נושא: נשיות בעייתית וגורל אכזר. שיר בביצועם "הפרוצה החלוצה" יצא לאור ב-2011 כחלק מעיבודים לשירי סשה ארגוב במסגרת הדיסק "מסע אספלט", בהפקה של טלי פולק ורדיו FM 106.
החל מ-2009 ועד היום (2012) קוצ'ר משמשת כסולנית ההרכב ג'וריתמיקס. זהו פרויקט של שירים ביידיש בסגנון איטלו-דיסקו, החתום ב-Essay הגרמנית.
. ב-2012 יצא באירופה האלבום הראשון של הלהקה - "Serving The Chosen" החתום ב-Essay. בנוסף חברים בהרכב: אושרי קרפל, איליה דימיטרייב וולדימיר לומברג בהפקה מוזיקלית.
משנת 2004 נדיה קוצ'ר מופיעה עם להקת DooLee, של אחיה אנטון. הקליטה שיר עם הרכב ההיפ הופ Sadyle, לאלבום "תרוויח".
היא שרה במופע של מוזיקה בלקנית-צוענית, בו מנגנים חן צימבליסטה, אמיל אייבינדר וולדימיר פרידמן.
מאז 2011 משחקת קוצ'ר בהצגה "בוגד" בתיאטרון באר-שבע, עיבוד אקטואלי של בעז גאון וניר ארז להצגה "אויב העם" של איבסן.
נדיה קוצ'ר נשואה לאיליה טרונוב, הידוע בשם הבמה DJ קלאצ'יק ולהם שני ילדים.
ברלין, אלכסנדרפלאץ

עלילה

עלילת הספר מתרחשת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, והשבר הלאומי והכלכלי שחוותה כתוצאה ממנה. הספר מגולל את קורותיו של עבריין קטן בשם פרנץ ביברקופף אשר זה עתה שוחרר ממאסר ואשר למרות רצונו ותקוותו לחזור למוטב, נשאב בחזרה לחיי הפשע. לאחר שמורהו הרוחני לחיי הפשע, רצח את אהובתו הזונה אשר שימשה לו כמשענת וסעד נפשי, עולה בקרבו התובנה כי לעולם לא יוכל להשתחרר מחיי העולם התחתון.
ביברקופף נאלץ להתמודד עם הסבל האישי הנובע מחוסר ההזדמנויות להשגת תעסוקה ומגורים הגונים, התמודדות עם סביבה עתירת מעשי פשע ואלימות וכל זאת על רקע עליית התנועה הנאצית ומאבקה בתנועה הקומוניסטית ברחובות ברלין.

סגנון אמנותי

ברלין, אלכסנדרפלאץ נכתב בסגנון מודרני. הוא חסר דמויות מסורתיות וכרונולוגיה של האירועים. הרומן עשיר באמצעים ספרותיים-אומנותיים חדשניים לתקופתו, המשמשים לצורך יצירת סיפור באמצעות טכניקה של הרכבת תכנים. הספר מכיל תיאורים מדויקים של המטרופוליס-עיר מודרנית המנוכרת לאנשי מעמד הפועלים החיים בה. 
דבלין משתמש בתיאורי המצב האישיים של הדמויות על מנת ליצור זרם של תודעה, מונולוג פנימי ושיח חופשי גם אם לא ישיר שלהם. באמצעות טכניקות ספרותיות אלה, שובר דבלין את המבנה העלילתי של הסיפור. הרומן מסופר מנקודות מבט מרובות, והוא עשיר בתיאורי קול, מכיל ציטטות מכתבי הקודש, משירים, מכתבות עיתונאיות ותחזיות מזג האוויר אשר באמצעותם מוסטת העלילה לכיוונים השונים שאליהם הסופר מעוניין להוביל אותה. בנוסף לכך נעשה שימוש בסגנונות שונים של השפה המדוברת, לצורך יצירת מציאות, כתיעוד אובייקטיבי לכאורה.
האירועים המתוארים בספר מתרחשים באזור שכונות המגורים של מעמד הפועלים ברחובות הסובבים את אלכסנדרפלאץ. למרות טענות כי בסגנונו הנושאי הספר מזכיר את עבודתו של ג'יימס ג'ויס, הרי שמבקרים אחרים כגון ולטר בנימין טוענים כי קיימת אבחנה מובהקת בינו לבין המונולוג הפנימי ב"יוליסס".

עיבודים לקולנוע

העיבוד הראשון של הרומן לסרט עלילתי באורך מלא נעשה בשנת 1931 בבימויו של פיל יוצי (Piel Jutzi). אלפרד דבלין עצמו היה שותף לכתיבת התסריט.
העיבוד השני נעשה בשנת 1980 בבימויו של ריינר ורנר פסבינדר אשר יצר אפוס עלילתי, בתחילה כהפקת טלוויזיה ולאחר מכן גם כהפקת תיאטרון. הפקת גרסה זו נמשכת 15 וחצי שעות, ורוכשי הכרטיסים נדרשו להגיע להקרנה  במשך שלושה ערבים רצופים.
לוחמה פסיכולוגית

שימוש בלוחמה פסיכולוגית

השימוש בלוחמה פסיכולוגית מוזכר בתנ"ך בהקשר של מלחמת אשור ביהודה. על-פי הכתוב, נשלח רבשקה, שר דובר עברית מצבא אשור, לכרוז אל תושבי ירושלים הנצורים במטרה לשכנעם להיכנע ללא קרב. גם כאשר עבדי מלך יהודה מנסים לעצור לוחמה-פסיכולוגית זו, עונה להם רבשקה בשלילה: "הַעַל אֲדֹנֶיךָ וְאֵלֶיךָ שְׁלָחַנִי אֲדֹנִי, לְדַבֵּר, אֶת-הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה; הֲלֹא עַל-הָאֲנָשִׁים, הַיֹּשְׁבִים עַל-הַחֹמָה, לֶאֱכֹל אֶת-חריהם (צוֹאָתָם) וְלִשְׁתּוֹת אֶת-שניהם (מֵימֵי רַגְלֵיהֶם), עִמָּכֶם.".
במלחמת העולם הראשונה פיזרו מטוסים גרמניים ואוסטריים מניפסטים בעברית וביידיש בשטח פולין, כנגד הממשלה הרוסית, ובהם הזכירו אירועים כמו פרעות קישינב ומשפט בייליס כדי לשכנע את האוכלוסייה היהודית ששוויון הזכויות שהובטח להם בשם הצאר ניקולאי השני הוא תעתוע שווא.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הצבא הצ'כוסלובקי נשבר במהירות כנגד הכוחות הנאצים שפלשו למדינה אף על פי שמבחינת גודלו חוזקו היה שקול לצבא הנאצי. הדבר אירע בשביל שבירת רוחו של העם והצבא באמצעות מתקפה פסיכולוגית שעשו עליו הנאצים. ]
במלחמת וייטנאם צורף לכל גדוד אמריקאי קצין לוחמה פסיכולוגית, שתפקידו היה להדריך את קציני הגדוד כיצד לנקוט בפעולות שישברו את רוח האויב. בין היתר, האמריקאים השליכו ממטוסים תמונות של כפרים וייטנאמיים שנחרבו, ואיימו בפעולות עונשין חמורות כנגד משתפי הפעולה עם הוייטקונג.]
בעשורים הראשונים לקיום המדינה שימשה תחנת קול ישראל בערבית גם ללוחמה פסיכולוגית, וכך הייתה לכלי התקשורת הישראלי הראשון שפרסם ידיעה על השמדת חילות האוויר הערביים ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים - בניגוד להוראות הצנזורה הצבאית. ]
במלחמת המפרץ הראשונה האמריקנים גרמו לכ70 אלף חיילים עיראקים להיכנע, כאשר הם הבטיחו חסינות לכל חייל שיכנע בהתאם לדרישות שפורטו בעלונים שפוזרו מהאוויר. על החיילים היה להניף את העלון ביד אחת כאשר נשקו מונח על כתפו השנייה כלפי מטה וידו השנייה אוחזת במחסנית. ]
ארגון חזבאללה השתמש בלוחמה פסיכולוגית כנגד ישראל, כאשר צילם את ההתקפות שלו על כוחות צה"ל, ושידר אותם בתחנת הטלוויזיה שלו, אל-מנאר (הצילומים נעשו גם למטרות תעמולה פנימית). הוא גם הציג לראווה בתקשורת כלי נשק ישראליים שנתפסו על ידו.]
ישראל עשתה ברצועת עזה בעיקר שימוש במטסים נמוכים של מטוסי קרב מעל ריכוזי אוכלוסייה אזרחית, במטרה להפחידם ולגרום להם לנטוש את תמיכתם בארגוני טרור. על פי הפרסומים פעל במסגרת חיל המודיעין ענף לו"מ (לוחמת מודיעין) עד לשנת 1999. ב-2004 הוקם גוף זה מחדש תחת השם "המרכז למבצעי תודעה" (מל"ת).
בתקופת מבצע צוק איתן הפעיל החמאס כלפי מדינת ישראל לוחמה פסיכולוגית באמצעות סרטוני וידאו ביוטיוב. בסרטונים הללו היו הפחדות כלפי האוכלוסייה האזרחית בדבר פיגועים ואף גירוש מהארץ. גם הססמא השקרית "אנחנו אוהבים את המוות,  כשם שאתם אוהבים את החיים" הייתה חלק מתעמולת ההפחדה.
על פי מחקרו של ד"ר רון שלייפר ניהלו הפלסטינים מאז הסכמי אוסלו מערך נרחב של לוחמה פסיכולוגית במטרה להשגת יעדיהם. הלוחמה הפסיכולוגית כללה ערעור המורל של החברה הישראלית, טיפוח רגשות אשמה על פגיעה באוכלוסייה אזרחית ויצירת הרתעה מפעילות נגד מבצעי פעולות הטרור.
מחזור שתי פעימות

מנוע שתי פעימות (דו-פעימתי או דו"פ) הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית. מנוע מסוג זה משלים מחזור עבודה בכל סיבוב של גל הארכובה, בניגוד למחזור ארבע פעימות שבו מושלם מחזור עבודה מדי שני סיבובים. מנועים דו פעימתיים מתאפיינים ביעילות גבוהה יותר המתבטאת בהספק גבוה יחסית לנפח המנוע.
מנועים דו פעימתיים נמצאים בשימוש קטנועים קטני נפח, מכסחות דשא, גוזמי ענפים, אופנועי ים ועוד.

מבנה

המנוע עצמו דומה במבנהו למנוע ארבע פעימות, עם מספר הבדלים. ראשית, במנוע שתי פעימות אין שסתומים, ובמקומם יש פתח יניקה ופתח פליטה, שהבוכנה מכסה ומגלה לסירוגין בתנועתה. שנית, קיים במנוע שתי פעימות "צינור בירוץ", שדרכו התערובת הדליקה נכנסת מ"מגל הארכובה" שמתחת לגליל אל מעל לבוכנה לפני פעימת הדחיסה.
מערכת התיעוד האוניברסיטאית (צרפת)

מערכת התיעוד האוניברסיטאית (בצרפתית: Système Universitaire de Documentation,‏ SUDOC) היא בקרת זהויות, מסד הנתונים (קטלוג) ביבליוגרפי של האוניברסיטאות והמוסדות אחרים להשכלה גבוהה בצרפת, ספריות מחקר מדעיות וכ-3,400 מרכזים למשאבי תיעוד. הקטלוג החל לפעול בשנת 1999.
נכון לספטמבר 2011 הקטלוג כלל כ-10 מיליון רשומות ביבליוגרפיות, המתארות את כל הסוגים של מסמכים, מונוגרפיות, תזות, כתבי-עת בכללותם, מאמרים, כתבי-יד, חומרים אורקוליים, מפות, תווים מוזיקליים, ספרים ישנים, ומשאבים אלקטרוניים העוסקים בביליוגרפיה.
נמצא תחת ניהולה של הסוכנות הביבליוגרפית להשכלה גבוהה (ABES). מהווה חלק של המיזם הווירטואלי VIAF.
וולטר גוטל

ביוגרפיה

גוטל נולד בבון, גרמניה, משפחתו היגרה לבריטניה אחרי שהנאצים עלו לשלטון. כדובר אנגלית שוטפת הוא החל לשחק בסרטים ב-1942, בדרך כלל גילם את דמותם של פטריוטים גרמנים, כמו בסרט We Dive at Dawn מ-1943.
הוא החל לשחק בתפקידים משמעותיים יותר בראשית שנות החמישים, שיחק במלכה אפריקאית (1951) ‏, Ice-Cold in Alex‏ (1958), תותחי נברון (1961), 55 יום בפקין (1963), Lancelot and Guinevere‏ (1963),‏ המרגל שחזר מן הכפור (1965), לורד ג'ים (1965), יום ראשון השחור (1977), הנערים מברזיל (1978), וקובה (1979).
גוטל זכה בתפקיד גנרל הק.ג.ב. אנטול גוגול בסרט המרגל שאהב אותי, בשל דמיונו הרב לראש המשטרה החשאית לשעבר ברוסיה הסובייטית לברנטי בריה. תפקידו הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד הגיע ב-1963, כשגילם את מורזני, עוזרו של הגיבור הרע בסרט מרוסיה באהבה. החל משלהי שנות השבעים הוא שיחק את התפקיד החוזר ונשנה של גנרל גוגול בסדרת סרטי ג'יימס בונד, החל מהמרגל שאהב אותי ב-1977. הדמות שבה במונרייקר (1979), לעינייך בלבד (1981), אוקטופוסי (1983), רצח בעיניים (1985) ו007 באזור מסוכן (1987). כשהמלחמה הקרה שככה, דמותו של ראש הק.ג.ב. נראתה משנה את גישתה כלפי המערב – ממתחרה ישירה למשתפת פעולה. בהופעתו האחרונה, כשהמלחמה הקרה נעשתה פחות משמעותית, הוא נראה עובר לתפקיד שונה, דיפלומטי יותר. גוטל הוא אחד השחקנים הבודדים ששיחקו הן רשע שמתמודד עם בונד והן את בעל בריתו (אחרים הם ג'ו דון בייקר וצ'ארלס גריי).
לאורך הקריירה שלו, גוטל גם הופיע בתפקידי אורח רבים במגוון רחב של סדרות טלוויזיה. הוא שיחק את Chief Constable Cullen  ב- Softly, Softly: Taskforce  לאורך תקופה של מעל חמש שנים החל מ-1969. הופעותיו כוללות סדרות שונות בכללן Danger Man, אביר על גלגלים, צוות לעניין, זאב מעופף, תיקים באפלה, Scarecrow and Mrs. King, מקגייוור, מסע בין כוכבים: הדור הבא, מיאמי וייס, קגני ולייסי, המלאך. 
גוטל היה איש עסקים בנוסף להיותו שחקן, והוא השתמש במשכורתו מהסרטים על מנת לממן את עסקיו. הוא הלך לעולמו ב-1997 מסרטן. יש לו בת אחת, קרול, שנולדה ב-1960.
סימונה פיאניג'אני

קריירת אימון

פיאנג'אני התחיל את קריירת האימון המקצוענית שלו בשנת 1995 כעוזר מאמן בקבוצת מונטפסקי סיינה מעיר הולדתו, ששיחקה אז בליגת העל האיטלקית בכדורסל ומאז עונת 2000/01 בסופרוליג ואז ביורוליג. הוא שימש בתפקיד זה כ-9 שנים, כשהוא מאמן במקביל את קבוצת מחלקת הנוער של המועדון. במהלך תפקידו זה בסיינה הקבוצה זכתה בגביע ספורטה, באליפות אחת ובסופרקאפ אחד, והעפילה פעמיים לפיינל פור היורוליג.
לקראת עונת 2006/07 מונה פיאניג'אני לתפקיד המאמן הראשי בקבוצה במקומו של קרלו רקאלקטי, וניתנה לו יד חופשית לשינויים נרחבים בסגל.
פיאניג'אני שימש בתפקיד זה עד עונת 2011/12, כשהוא זוכה עם הקבוצה בשש אליפויות רצופות בין 2007 ל-2012 - במשך כל שנותיו עם הקבוצה. בעונת 2008/09 רשמה הקבוצה עונה היסטורית תחתיו, שהסתיימה בטרבל (שכלל סופרקאפ, אליפות וגביע - אחד מתוך הארבעה שזכה בהם עם סיינה), הפסד בודד בזירה המקומית ובמאזן נקי מהפסדים בפלייאוף הליגה, מתוך 44 משחקים בסך הכל.
לאחר עונה זו מונה פיאניג'אני למאמן נבחרת איטליה בכדורסל, במקביל לאימון קבוצתו, והמשיך לשמש בתפקיד זה עד קיץ 2015. במהלך עידן פיאניג'אני כמאמן ראשי העפילה סיינה פעמיים לפיינל פור היורוליג.
בעונת 2012/2013 עבר לאמן את קבוצת פנרבחצ'ה/אולקר מליגת העל הטורקית, שם נשאר לפחות מעונה אחת, כשבפברואר 2013 התפטר עקב "סיבות אישיות". פיאניג'אני הספיק לזכות עם פנר בגביע הטורקי, ובזמן התפטרותו עמדה הקבוצה במקום הראשון בטבלת הליגה (אך במקום הלפני-אחרון בשלב הטופ 16 ביורוליג).
פיאניג'אני המשיך, כאמור, לאמן את נבחרת איטליה, עד לאחר יורובאסקט 2015, שבו ניצחה איטליה את נבחרת ישראל בשמינית הגמר, אך הפסידה לליטא בשלב רבע הגמר. הוא הוחלף בתפקיד זה על ידי אטורה מסינה.
ביוני 2016 מונה פיאניג'אני לתפקיד המאמן הראשי בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית בכדורסל. הוא הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בכדורסל, בו הפסידה למכבי תל אביב, ולחצי גמר היורוקאפ, בו הפסידה 1:2 בסדרה לולנסיה. בליגה זכה פיאניג'אני עם הקבוצה באליפות השנייה בתולדותיה. בתום העונה ויתר על עונה נוספת בקבוצה ושחרר עצמו ממנה על ידי תשלום סעיף השחרור בחוזהו.
ביוני 2017 חתם פיאניג'אני בקבוצת אולימפיה מילאנו המשחקת בליגת העל האיטלקית וביורוליג. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה באליפות איטליה. ב-11 ביוני 2019, הוחלף על ידי אטורה מסינה.
אלייז'ה מילסאפ

קריירה כשחקן

מילסאפ היה מועמד לבחירה בדראפט של עונת 2010, אך לא נבחר. הוא שיחק במדי דטרויט פיסטונס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA וב-26 בספטמבר הוחתם על ידי קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר. הוא נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה ועבר לשחק בקבוצת טולסה 66', קבוצת הבת של התא'נדר בליגת הפיתוח של ה-NBA. בסיום עונת 2010/2011 נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של הליגה.
ב-9 בדצמבר 2011 הוחתם על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אך שוב נופה מהסגל לפני תחילת העונה ועבר לשחק עבור קבוצת הבת, הלוס אנג'לס די-פנדרס.
ביולי 2012 שיחק במדי אטלנטה הוקס בליגת הקיץ ובספטמבר חתם בשאנגחאי שארקס מהליגה הסינית, אך בסופו של דבר נופה מבקבוצה לטובת החתמתו של גילברט ארינאס. בסופו של דבר חזר מילסאפ לעונת נוספת במדי הדי-פנדרס. ביוני 2013 עבר לשחק בקבוצת פטרון בלייז בוסטרס מהליגה הפיליפינית.
בינואר 2014 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, שסגרה באותה עת את טבלת ליגת העל הישראלית, הוא שיחק במדי הקבוצה 8 משחקים, בהם קלע ממוצע של 12.6 נקודות ולקח 6.4 ריבאונדים. עקב חוסר שביעות רצון ממספר הדקות הנמוך בהן שיחק ביקש להשתחרר מהקבוצה לאחר פחות מחודשיים וחזר לשחק עבור הדי-פנדרס. ביולי שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי פילדלפיה 76'. בספטמבר חתם בקבוצת מילווקי באקס, אך נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה. באוקטובר חזר שוב לדי-פנדרס ויום למחרת הועבר בטרייד לקבוצת בייקרספילד ג'אם.
ב-5 בינואר 2015 חתם על חוזה ל-10 ימים ביוטה ג'אז בסיומו הוחתם על חוזה ל-10 ימים נוספים. ב-25 בינואר הוחתם על חוזה רב-שנתי בקבוצה. עד לסיום העונה מילסאפ שותף ב-47 משחקים, כ-20 דקות למשחק וקלע ממוצע של 5.3 נקודות למשחק. בפתיחת עונת 2015/2016 הצטמצם מספר הדקות שקיבל וממוצע הנקודות ירד ל-1.8 נקודות למשחק.
ב-23 בינואר חתם בקבוצת מכבי תל אביב על חוזה עד לסיום העונה. ב-10 במרץ, חודש לאחר שחתם, שוחרר בעקבות בעיות משמעת. לאחר מכן עבר לקבוצת נורת'רן אריזונה סאנס מליגת הפיתוח של ה-NBA, קבוצת הבת של פיניקס סאנס מליגת ה-NBA. באפריל 2017 נקרא לקבוצת האם, וחתם על חוזה רב שנתי בפיניקס.