google/wiki40b huggingface dataset:
מנואל פורקאנו

ביוגרפיה

בשנת 1986 בהיותו סטודנט שנה א' באוניברסיטת ברצלונה כוננו יחסים דיפלומטיים בין ספרד לישראל, דבר שאפשר לו לבוא לישראל וללמוד עברית באולפן קיבוץ העוגן. עם סיום התואר בשנת 1991 שב פורקאנו לישראל הפעם לבית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית שם השלים את שתי הרמות האחרונות להוצאת הפטור בעברית.
מששב לברצלונה שימש מורה לעברית באגודה לקשרי תרבות קטלוניה ישראל לרבות שנה אחת (1995) באוניברסיטת ז'ירונה, וכן כמתרגם רשמי עבור הקונסוליה של ישראל בברצלונה (שנסגרה בינתיים). בשנת 1996 לאחר שסיים את כתיבת הדוקטורט שלו התקבל כמרצה מן המניין במחלקה לפילולוגיה שמית באוניברסיטת ברצלונה, aסיים שנים אחדות קודם לכן. כמו כן העביר קורסים בהיסטוריה של המזרח הקדום במסגרת מכון "קלוס" לארכאולוגיה במוזיאון מצרים העתיקה בברצלונה.
לאחר מכן השתלם בערבית באוניברסיטת דמשק וכן במכון הבינלאומי לשפות בקהיר. בשנת 2000 הצטרף לצוות הקִטלוּג של פרויקט "מָנוֹמֵד" – יוזמה של הקהילה האירופית, לקטלוג הספריות וכתבי היד הכתובים ערבית, ארמית (נוצרית סורית) ועברית במזרח הים התיכון. הרעיון היה להנגיש את האוספים הללו לחוקרים, ונדרשו לשם כך מורים לשפות הללו, אנשי אקדמיה השולטים בצורת הרישום הביבליוגרפי המקובלת בספריות באירופה, לביצוע מלאכת הקטלוג.
כמו כן הוא עוסק בתרגום שירה עברית של משוררים מכוננים. בתרגומיו ניתן למצוא את "אלוהים נטש את דוד – אנתולוגיה משירי פנחס שדה", "אותו הים" לעמוס עוז, שלוש אנתולוגיות שתרגם וערך משירתו של יהודה עמיחי: "הישארי עמי", "נעוצים בבשר העולם", ו"שירי גוף ונפש", קובץ משיריו של רוני סומק "אהבה פיראטית", וכן תרגומים לספרים מן המסורת היהודית כגון החיבור המיסטי העתיק "ספר יצירה" או "נפלאות מהר"ל" מאת יודיל רוזנברג.
במסגרת סדנה למתרגמים מערבית לקטלאנית היה שותף בתרגום דוגמה מיצירתו של המשורר המרוקאי מוחמד בֶּנִיס, ומשיריה של עזיזה יחדיך, משוררת בת סהרה המערבית. התרגום לא ראה אור בסופו של דבר, בשל בעיות בהשגת זכויות היוצרים לפרסומו. כמו כן, תרגם יחד עם מרגריטה קַסְטֵייס את "מסעות אִבֵּן בָּטוּטָה".
בשנת 2004 משפקע החוזה שלו עם אוניברסיטת ברצלונה פרש מן ההוראה והחל לעבוד כיועץ אמנותי עבור אגודת "Alia Vox" של המלחין ז'ורדי סוואל העוסקת בשחזור ובהפקת מוזיקה עתיקה. במסגרת עבודתו זו הרבה לנסוע לנקודות נידחות על פני הגלובוס על מנת להציל מתהום הנשייה מנגינות עַם אבודות ולחנים על סף הכחדה וכן לחקור את הרקע בו נוצרו.
החל מראשית שנת 2016 משמש פורקאנו כמנהל מכון רמון ליול (Institut Ramon Llull) לקידום והפצת תרבות קטלוניה ולשונה.
דורוקולי אזרה

מאפיינים

בני המין הם קופים קטנים מאוד ואורכם קרוב ל 340 מ"מ ומשקלם מגיע ל-1,250 גרם בזכרים כשהנקבות קטנות במעט גרמים. בשל אורח חייהם הליליים וחיותם במעבה היער קשה לחקור אותם ואת משקלם במדויק. מעריכים שבשבי הם חיים עד 20 שנה.
דורוקולי אזרה הוא מין מונוגומי שבו הזכר והנקבה חיים יחדיו והזכר מטפל יחד עם האם בצאצאיו עד לגיל שנתיים-שלוש.
קופי הלילה הם באופן כללי אוכלי פירות שונים בתוספת של עלים, צוף פרחים וחרקים. רוב החיות אוכלי הפירות ישנים בלילות כך שיש מעט מאוד תחרות איתם. הם חיים במגוון יערות מיער גשם טרופי ליערות נשירים ועד למרגלות האנדים בגובה 1,250 מטר. הם נוהגים לשכון בצמרות וללון בין הענפים שם ביום או בשעות הערב המוקדמות.
קופים אלו עלולים להיטרף על ידי חתולים כמו הפומה, האוצלוט והיגואר, הטאירה, ינשופים ונחשים גדולים, אך ע"פ רוב הם נמנעים מסכנה וכשיש כזו הם קוראים קריאת אזהרה ונמלטים בקפיצה לענף אחר.
רצח ורדית בקרקנוט

רצח ורדית בקרקנוט היה רצח שהתרחש ב־30 בנובמבר 1993. גופתה של בקרקנוט נמצאה ביער אשתאול הסמוך לבית שמש עם סימני אלימות על גופה וחשד לאונס. בקרקנוט, בת 27, הייתה סטודנטית לצילום ב"קמרה אובסקורה" והתגוררה בקריית ענבים. ב-3 במרץ 2019 הוגש כתב אישום נגד ולרי סאקוביץ' באשמה שביצע את הרצח.

אירועי הרצח

בקרקנוט סיימה ללמוד בסביבות 16:30 ולפי עד ראייה היא התיישבה עם אשה נוספת במסעדה הסמוכה למוסד החינוכי בו למדה. המשטרה לא הצליחה לאתר את אותה אלמונית. באותו יום חרגה ממנהגה ולא שבה לביתה במונית שירות. על פי עדות שהגיעה למשטרה היא נראתה בחיים, בפעם האחרונה, לאחר מכן כאשר המתינה לטרמפ בטרמפיאדה ליד גשר לה גארדיה, ועלתה על רכב מסוג סובארו לגאסי. המשטרה חשדה שהיא נרצחה בידי האדם שנהג ברכב זה.
לאחר יומיים של חיפושים שבהם נעדרה, התגלתה גופתה העירומה למחצה מוטלת ביער סמוך לירושלים. לאחר בדיקה משטרתית נתגלה כי היא נאנסה בטרם נרצחה. החשד המרכזי הוא כי מדובר בעבריין מין שביצע את הרצח.

תביעה על פגיעה בפרטיות

הוריה של בקרקנוט, חיים ורעיה, התלוננו לבית הדין של מועצת העיתונות כנגד העיתונאי אבנר ברנהיימר מ"מעריב" בכך שפגע בפרטיותה של בתם ובפרטיות המשפחה. לאחר מאבק שנמשך שנה וחצי בית-הדין דחה את טענת "מעריב" כי היה עניין ציבורי בפרסום הפרטים. התביעה הסתיימה בפשרה בין הצדדים.

חקירת הרצח

המשטרה ניהלה חקירה וכמה ימים אחרי הרצח עצרה את המפקד לשעבר של בקרקנוט, קצין חיל האוויר בדרגת סגן-אלוף. הקצין הכחיש כל קשר לרצח ושוחרר כעבור עשרה ימים.
חרף פעולות חקירה מאומצות לאורך השנים ואף שבזירה אותרה דגימת דנ"א ששייכת לפי החשד למבצע העבירה, רוצחה לא נתפס.
זמן קצר לאחר הרצח שודר שחזור של הרצח בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר", כדי לנסות ולהגיע למישהו שראה, או יודע משהו על האירוע. בעקבות השידור, למשטרה הגיעו עדים נוספים שהעידו שראו את ורדית יושבת עם אחת מחברותיה, אולם לא הגיעו עדויות נוספות שיספקו קצה חוט למציאת הרוצח.
בשנת 2018 צוות חקירה מיוחד של המשטרה חזר לבחון שוב את התיק. הצוות ניתח את דגימת ה-DNA מזירת הרצח בהתאם לטכנולוגיות חדישות שהתפתחו בשנים לאחר הרצח והשווה את הממצאים לפרופילים של בני לאומים שונים כמקובל במחקר גניאולוגי. הבדיקה מצאה שהדגימה מתאימה לפרופיל הגנטי האופייני לאזור גאוגרפי מסוים, שרק כמה עשרות אנשים שהגיעו ממנו היו בישראל בשנת 1993 והיו עשויים לבצע את הרצח. לאחר מכן הוצלבה רשימת החשודים הפוטנציאליים עם מי שבאותה תקופה היו בעלי מכונית סובארו לגאסי, עליה עלתה בקרקנוט על פי עדי ראייה. כתוצאה מההצלבה הכפולה עלה שמו של ולרי סאקוביץ'. על מנת שיסכים לספק לחוקרים דגימת DNA, חוקרי המשטרה הגיעו להוסטל שבו מתגורר סאקוביץ', וביקשו מכל השוהים במקום בדיקת רוק שגרתית. הבדיקה אימתה את היותו מקור ה-DNA שנמצא בזירת הרצח. בפברואר 2019, למעלה מ-25 שנים לאחר הרצח, המשטרה עצרה את ולרי סאקוביץ' בן ה-64 בחשד לאונס ולרצח. וב-3 במרץ הוגש נגדו כתב אישום בגין רצח.
פיטר גרייבס

ביוגרפיה

גרייבס נולד ב-18 במרץ 1926 במיניאפוליס שבמינסוטה להורים ממוצא גרמני, נורווגי ואנגלי. אביו היה איש עסקים ואמו הייתה עיתונאית. אחיו הוא השחקן ג'יימס ארנס. גרייבס למד בבית הספר התיכון "Southwest" שבמיניאפוליס. לאחר ששירת במשך שנתיים בחיל האוויר האמריקני המשיך ללימודי דרמה באוניברסיטת מינסוטה.
בשנות החמישים המוקדמות הופיע בתפקידי משנה רבים בקולנוע ובטלוויזיה, בהם מערבונים שונים. ב-1953 הופיע בסרט סטלאג 17 בתור מרגל גרמני שתול בצריף של שבויי מלחמה. לאורך כל קריירת המשחק שלו השתתף גרייבס ביצירתם של מעל ל-70 סרטים וסדרות טלוויזיה, כאשר הבולטים שבהם כוללים את דמותו של ג'ים פלפס, ראש הצוות של ארגון IMF בסדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית" (תפקיד אותו גילם בשנים 1967-1973, ובסדרת ההמשך שצולמה בשנים 1988-1990) ואת דמות הקפטן בסרטים הפרודיים "טיסה נעימה" ו"טיסה נעימה 2".
ב-14 במרץ 2010 חזר גרייבס לביתו מבראנץ', קרס ומת מהתקף לב בגיל 83. נמסר כי אחת מבנותיו ניסתה להחיותו, אך ללא הצלחה.

חייו האישיים ומשפחתו

גרייבס היה נוצרי אדוק. הוא היה נשוי לג'ואן אנדרס מאז שנת 1950 ועד ליום מותו. לזוג שלוש בנות - קלי ז'אן, קלאודיה קינג ואמנדה לי, ושישה נכדים.

זכיות בפרסים ומועמדויות

בשנת 1971 זכה גרייבס בפרס גלובוס הזהב על תפקידו כג'ים פלפס בסדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית. במהלך העונות השונות של התוכנית הוא זכה במועמדויות נוספות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על תפקיד זה. בשנת 1997 זכה בפרס אמי נוסף, על תפקידו כמנחה תוכנית הטלוויזיה הדוקומנטרית "ביוגרפיה".
ביום שאת תרצי בי

ביום שאת תרצי בי  הוא גרסה עברית לשיר הארגנטינאי El día que me quieras שחיברו במקור אלפרדו לה פרה (Alfredo Le Pera) - מילים, וקרלוס גרדל (Carlos Gardel) - לחן; ושהתפרסם בביצועו של קרלוס גרדל.
שלמה יידוב תרגם את השיר מספרדית לעברית וביצע אותו באלבומו חולם בספרדית.
השיר המקורי הוקלט בניו יורק לסרט ששמו כשם השיר ויצא על תקליט יחד עם שיר מפורסם נוסף של גרדל - הטנגו Volvió una Noche - שאף הוא תורגם לעברית (חזרה בלילה) ובוצע על ידי שלמה יידוב באותו אלבום.
תאריך ההקלטה היה 19 במרץ 1935.
מילות השיר מהוות מחווה לשיר בעל שם דומה של המשורר המקסיקני אמדו נרוו (Amado Nervo) שנכתב ב-1915.
לשיר בספרדית יש מאות ביצועים, ומכיוון ששני מחברי השיר - גרדל ולה פרה נהרגו יחד בתאונת מטוס במדיין (קולומביה) בשנת 1935 - זכויות היוצרים שלו פגו 30 שנה לאחר מכן בשנת 1965, בהתאם לחוק בארגנטינה.
למרות שגרדל מזוהה עם הטנגו של בואנוס איירס - שיר זה אינו טנגו.
סמי סמיר

אודות

סמיר הוא בן למשפחה ערבית-מוסלמית שמוצאה במצרים. אחותו היא הזמרת חיה סמיר. אביו, ג'וזף סמיר, התבטא כנגד נשיא מצרים ומצא מקלט בישראל. 
סמיר למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וסיים את לימודיו בשנת 1995.
בין השנים 1999 ל–2003 השתתף והדריך ב-"Work Center France". הוא השתתף במספר סרטים בארץ וחו"ל. הוא שיחק בסרטים גמר גביע של ערן ריקליס, בהפקה הבריטית "בני ערובה", ב"מאחורי סורגים II” של אורי ברבש, "אספלט צהוב" של דני ורטה (נוקיו), "טאהרה" של דורון ערן ובסרט "מינכן" של סטיבן ספילברג. סמיר שיחק בתפקיד משנה בסרט אגורא של הבמאי אלחנדרו אמנבר.
סמיר משמש כמנהל אמנותי ובמאי בתיאטרון פסיק בירושלים. כן השתתף בהצגות תאטראות "המעבדה" ו"גשר", בו שיחק בתפקיד הראשי של דון ז'ואן בהצגה "דון ז'ואן", מאת מולייר, בבימויו של יבגני אריה (1998). הוא גם משמש כבמאי משנה באנסמבל "פנים חדשות".
תותח נגד מטוסים "3.7

פיתוח

עד אמצע שנות ה-30 של המאה העשרים היו המטוסים בעלי מגבלות טיסה נמוכות של גובה ומהירות. תותחי הנ"מ בקוטר "3 היו יעילים דיים לאיומים מסוג כזה. עם הופעת המטוסים המהירים בעלי יכולת רום טיסה מוגדל עד לגובה של 30 אלף רגל, נדרש נשק חדש. הנשק הזה היה תותח ה-"3.7.
הגורם העיקרי לקידום הפיתוח של תותח זה היה הכנסת מכשיר המכ"ם לשימוש צבאי. מכשיר זה העניק למערכות הנ"מ יכולת גילוי ואיכון מהירה. לשם כך נדרש תותח בעל טווח מוגדל, מהירות לוע וקצב אש מהיר יותר. בינואר 1938 היו עדיין ברשות מערך הגנת הנ"מ הבריטית כ-180 תותחים מיושנים בקוטר "3 (76 מ"מ).

מלחמת העולם השנייה

הייצור החל באופן מזורז ללא בעיות שהן וכבר בספטמבר 1939 כבר היו ברשות מערך הנ"מ כ-40 תותחים "3.7.
בתקופת המערכה על בריטניה היו ברשות מערך ההגנה כ-1140 תותחים.
פיתוח הדגמים השונים נמשך עד לדגם האחרון סימן 6 (Mk VI) שהיה בשרות עד 1959.
התותח נגרר על ידי רכב כבד מסוג מטאדור.
לא נעשה שימוש בתותח כנשק נגד טנקים בניגוד למקבילו תותח נ"מ 88 הגרמני, עקב משקלו הכבד. התותח שקל קרוב לכפליים ממקבילו הגרמני. עקב זאת הצבתו דרשה זמן רב שלא אפשר הפעלה מהירה כנגד טנקים.
פרט לכך התותחים היו בדרך כלל תחת פיקוד ברמה גבוהה שלא היה לה קשר עם כוחות הקרקע.
בעת הצבתו לפעולה, היה צוות התותח פותח ארבע זרועות לצדדים, לכל זרוע היה בסיס רחב דמוי צלחת שהוצב על הקרקע. מרכב זה היה משחרר את העומס והרתע מהגלגלים ומעביר אותו ישירות לקרקע.
לפי המידע ממקורות בריטים, היה התותח בשימוש הצבא הבריטי, הניו זלנדי, הקפריסאי, הנפאלי והישראלי.

מלחמת העצמאות

אין ידיעות רשמיות על הפעלת תותח מסוג זה על ידי צבאות ערב.
איזכור יחיד לתותחים אלה מופיע בתיאורו של הטייס פלטיאל מקלף שיצא לטיסת צילום שהוגדרה כחשובה ביותר ערב "מבצע עשר המכות" במטוס מסוג פיירצ'ילד עם הצלם מונטי גולדברג. בעוברם מעל ריכוזי הצבא המצרי במערב הנגב זיהה פלטיאל בבירור את סוללות התותחים האלה שנעזרו במערכות מכ"ם לאיכון המטוסים. התותחים ירו לעברו והוא כנראה נפגע מהם, אך המשיך בטיסתו עד לשלב שנאלץ לנטוש.
(ייתכן שפלטיאל מקלף ראה את תותחי ה-88 הגרמניים וזיהה בטעות כתותחים בריטים נגד מטוסים מסוג "3.7).

בשירות צה"ל

תותחים מסוג זה נרכשו באנגליה והגיעו לצה"ל לפני מבצע קדש, בשנת 1955. סוללה אחת, שהוצבה באזור מחנה יונה לשעבר, כמעט והפילה בטעות  מטוס מוסטנג ישראלי.
התותחים הוצאו מהשירות בשנת 1967, עם הגעת תותחי ה-L-70.

תצוגה מוזיאלית

שני תותחים מוצגים במוזיאון בתי האוסף של צה"ל ביפו.
תותח אחד בגן בקריית מוצקין.
משאלות

משאלות (באנגלית: Wishes) הוא מופע זיקוקים הנערך בפארק ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה וכן בפארק דיסנילנד שבפריז.
המופע נערך בממלכת הקסם מאז 9 באוקטובר 2003 והחליף את המופע פנטזיה בשמים שקדם לו. בפריז נפתח המופע לקהל ב-16 ביולי 2005. בהלואין ובחג המולד נערכות וריאציות מיוחדות של המופע הנקראות "משאלות הלואין" (HalloWishes) ו-"משאלות החג" (Holiday Wishes) בהתאמה.

משאלות

"הקריינים" המלווים את המופע הם ג'ימיני הצרצר והפיה הכחולה ונושא המופע הם דמויות דיסני - הטובות והרעות. מופע הזיקוקים מתרחש סביב טירת סינדרלה המוארת באור כחול עבור הדמויות הטובות ובאור אדום עבור הרעות.
במהלך המופע כל דמות דיסני מתארת את משאלותיה.

משאלות הלואין

מופע הלואין נקרא: "משאלות הלואין: רוחות רציניות צוחקות מפחידות בשמים" (Happy HalloWishes: A Grim Grinning Ghost Spooktacular in the Sky) נערך מדי שנה במהלך מסיבת ההלואין הלא כל כך מפחידה של מיקי. במהלך המופע נורים זיקוקים מכל רחבי הפארק והם מקיפים את המבקרים בו. המופע הוצג לראשונה בשנת 2005.

משאלות החג

מופע חג המולד הנקרא: "משאלות החג: חוגגים את רוח החג" (Holiday Wishes: Celebrate the Spirit of the Season ) נערך במהלך מסיבות חג המולד המאוד שמח של מיקי (בחודש דצמבר ונובמבר) וכולל בעיקר שירי חג המולד. במהלך המופע מועפים פתיתי שלג מלאכותי מגגות הרחוב הראשי של ארצות הברית.

פארק דיסנילנד שבפריז

מופע משאלות מוצג מדי לילה גם בפארק דיסנילנד שבפריז. המופע הוצג בין ה-16 ביולי 2005 ועד ה-28 באוגוסט 2005 לרגל חגיגות ה-50 לדיסנילנד שבקליפורניה.
המופע צפוי להציג שוב בקיץ 2006.
המופע בדיסנילנד פריז נערך בתקציב נמוך יותר, אולם דווקא בשל התקציב נוצר מופע הנחשב טוב מזה המוצג בפלורידה. בשל קשיי השפה, מוקרנות הדמויות בלייזרים על גבי הטירה.
הבדל נוסף בין המופעים, שהעלילה שבפלורידה מסופרת על ידי ג'ימיני, בפריז מסופרת בחלקה באנגלית על ידי ג'ימיני ובחלקה בצרפתית על ידי הפיה הכחולה.
ארנסט קריק

ביוגרפיה

לאחר סיום בית הספר התיכון פנה קריק לסמינר המורים בקרלסרוהה. לאחר מכאן פנה לעבוד כמורה בבית ספר היסודי. כמורה הצביע קריק על הרוח המכניסטית והבירוקרטית שמושלת בבית הספר, תוך שהוא מבקר אותה בחומרה. בשנת 1910 ראתה אור יצירתו הספרותית הראשונה, "Persönlichkeit und Kultur". בשנת 1917 הוציא את הספר "Die deutsche Staatsidee", ובשנת 1920 את "Die Revolution der Wissenschaft". האחרון שבספריו היה "Philosophie der Erziehung", שנחשב אף לספרו החשוב ביותר. בשל ספרו זה זכה קריק אף לתואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג. לאחר ארבע שנים נוספות, שבמהלכן עבד ככותב חופשי, זכה למשרה באקדמיה הפדגוגית שבפרנקפורט על המיין. עד סוף שנות העשרים הוא המיר את תפיסת החינוך הליברלית המסורתית, ששלטה בעת ההיא, בתפיסה חינוכית הקוראת תיגר על החינוך הפוליטי של הסוציאל-דמוקרטיה מן הצד האחד והכנסייה הקתולית מן הצד השני. 
בשנת 1931 הצטרף כחבר לליגת המאבק האנטישמית למען התרבות הגרמנית (Antisemitischen Kampfbund für deutsche Kultur), שהייתה בעלת נטיות גרמניות לאומניות מובהקות. במהלך נקודת ההיפוך של שנת 1931 כבר ביטא באופן מובהק קריאות בשבח הרייך השלישי. שנה בלבד לאחר מכן, במהלך שנת 1932, הפך לחבר רשמי במפלגה הנציונל-סוציאליסטית ובארגון המורים הרשמי שלה (Nationalsozialistischen Lehrerbund). באותה שנה, מסיבות נציונל-סוציאליסטיות פוליטיות פנימיות, הוא הושעה ממשרתו כפרופסור באוניברסיטה. 
אחרי עלייתם לשלטון של הנאצים בגרמניה פעל קריק כרקטור ופרופסור לפדגוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט. באותו הזמן גם תפקד כעורך כתב העת "Volk im Werden" ("עם בהתהוות"), שראה אור בין השנים 1933 – 1934. בכתב העת הזה, שנתן ביטוי בעיקר לרעיונות נציונל-סוציאליסטיים בחינוך, פרסם קריק מאמרים רבים. בשנת 1934 פנה קריק לאוניברסיטת היידלברג וזכה בה למשרה של מרצה לפדגוגיה ופילוסופיה. החל משנת 1934 הוא הועסק גם בשירותי הביטחון של ה-SS בתחום הריגול המדעי. 
מאפריל 1937 ועד אוקטובר 1938 הוא כיהן כרקטור באוניברסיטה, אלא שמחלוקת חריפה שהתעוררה בין רעיונותיו הפילוסופיים לבין חוקרי גזע שונים הובילה להתפטרותו לאלתר מכל משרותיו האקדמיות והמפלגתיות. בשנת 1938 התפטר קריק אף משורות ה–SS, כשהוא נושא דרגה מכובדת של Obersturmbannführer. את משרתו של קריק בהיידלברג החזיק רקיק עד סוף מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 עבד קריק ב "Institut zur Erforschung und Beseitigung des jüdischen Einflusses auf das deutsche kirchliche Leben" (המכון לבדיקה והסרה של השפעה יהודית על חיי הכנסייה), שהיה פסיאודו-מדעי ואנטישמי במהותו. בנוסף הוא שימש כחבר כבוד במכון הממלכתי להיסטוריה של גרמניה החדשה (Reichsinstitut für Geschichte des Neuen Deutschlands) כמו גם כחבר בהנהגתו של ארגון המרצים הנאציונל-סוציאליסטי. 
עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא שוחרר על ידי הרשויות האמריקאיות משירותו בבית הספר התיכון, והוא אף נכלא, ומת בחודש מרץ שנת 1947.
אייר קירגיזסטן

היסטוריה

החברה נוסדה באפריל 2001, תחת השם אלטין אייר. ב-28 ביולי 2006, מותגה חברת התעופה מחדש תחת השם חברת קירגיזסטן אייר לאחר שנהייתה לחברה הלאומית של המדינה תחת חברת הדגל הקודמת, קירגיזסטן איירליינס.

יעדים

החברה מפעילה קווי טיסות בעיקר לאזורי חבר המדינות.

שותפות קוד

לחברה, הסכם שותפות קוד עם חברת טורקיש איירליינס.
רונית ויס ברקוביץ

רונית ויס-ברקוביץ (נולדה ב-10 במרץ 1954) היא תסריטאית ובמאית, יוצרת סדרות ועורכת ספרותית. משמשת כיום גם כיו"ר ועדת קולנוע במועצת הפיס לתרבות ואמנות, ומרצה בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה

ויס-ברקוביץ נולדה בתל אביב. היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה (1979) והחוג ללימודי תעודה בעיתונאות (1986) באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2001 החלה לכהן כראש מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים, ובשנת 2006 התמנתה לעורכת הראשית של הוצאת כתר.
זוכת פרס שר החינוך והתרבות (1998) לבמאים ותסריטאים, וזוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2007 עבור התסריט הטוב ביותר.
בראשית דרכה המקצועית ביימה סרטים דוקומנטריים בערוץ 1, ביניהם הסרט על המשוררת יונה וולך, פגישה" עם יוסל בירשטיין, "גדוד 66" וכתבות שונות ל"מבט שני". בין השנים 1985 ל-1993 הייתה עיתונאית ועורכת בעיתון "חדשות", עד לסגירתו.
הייתה נשואה לדליק ווליניץ והם נפרדו זמן קצר לאחר הנישואים.

עבודותיה כתסריטאית

ויס-ברקוביץ יצרה וכתבה את סדרת הדרמה עטורת השבחים "מרחק נגיעה", זוכת פרס דרמת הטלוויזיה הטובה ביותר של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה ופרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2007 עבור סדרת הדרמה והתסריט הטובים ביותר.
הייתה התסריטאית הראשית של סדרת הדרמה "עניין של זמן" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1992–1996. כתבה את סדרת ההמשך "20 פלוס", ויצרה את סדרת ההמשך "עניין של זמן 2012" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2008 יצרה את סדרת הדרמה "כוונות טובות" ששודרה בערוץ 2.
כתבה וביימה את סדרת הדוקו-דרמה "בית המשפט" ששודרה בשנת 2001 בערוץ 2.
בשנת 1997 כתבה לסדרה "צה"ל 1" ששודרה בערוץ 2.
כמו כן שימשה כעורכת תסריט לסדרות "המדרשה" ו"פרודים" (ערוץ 2).

עבודתה כבמאית

ויס-ברקוביץ היא היוצרת והבמאית של "סיפור מסגרת", סדרה דוקומנטרית העוסקת בתמות מרכזיות של האמנות הישראלית, שהופקה בשנת 2007 עבור מפעל הפיס והרשות השנייה.
בשנת 2001 ביימה את הסדרה הדוקומנטרית "מקום תחת השמש", העוסקת בתולדות האמנות הישראלית.
במסגרת עבודתה של ויס-ברקוביץ כבמאית בית בתוכנית "עובדה" עם אילנה דיין, ביימה למעלה מ-30 סרטים דוקומנטריים, כתבות וספיישלים, ביניהם: יורי לינוב - מרגל רוסי"; "שחיתות במכוני רישוי"; "ויווה רומניה - פועלים זרים"; "רצח רבין"; "אימוץ ילדים בוגרים"; "גמילה מסמים"; "עב"מים"; "רשלנות רפואית"; ורבים נוספים.

עבודתה כעורכת ספרותית

כעורכת ספרות מקור ערכה ויס-ברקוביץ בין השאר את ספריהם של צבי ינאי, עמוס עוז, נאוה סמל, יאיר לפיד, שמי זרחין, בני ברבש, ליזי דורון ורבים אחרים. כיום היא עורכת ראשית בהוצאת "אקס ליבריס", בשיתוף ידיעות ספרים.
מולן

היסטוריה

מסמכים מתעדים את קיומה של העיר החל מ-990. האגדה מספרת כי אחד מדוכסי בורבון, אבד ביער במהלך יום ציד. במהלך שוטטותו ביער מצא מנוחה בטחנה שנבנתה על גדת הנהר. הדוכס התאהב בטוחנת שאירחה אותו, ובכדי להצדיק את ביקוריו התכופים באזור בנה על גדת הנהר בסמוך לטחנה ארמון ציד. העיר התפתחה סביב הארמון, ומכאן שמה - שתרגומו המילולי: מטחנות.
העיר הפכה למקום מושב דוכס בורבון בשנת 1327, לאחרי ששארל הרביעי, מלך צרפת העניק את דוכסות בורבון ללואי הראשון, רוזן קרלמון והוא העביר את מושבו לעיר. העיר ירדה מגדולתה לאחר עריקתו של שארל השלישי, דוכס בורבון לחצרו של קרל החמישי ב-1523. לאחר סיום משפטו, ב-1531, הוחרמו נחלות הדוכסות והועברו לנכסי הכתר הצרפתי.
העיר הייתה מקום מושבו של שארל התשיעי ואמו קטרינה דה מדיצ'י, במשך כשלשה חודשים, מ-22 בדצמבר 1565 עד 23 במרץ 1566 במהלך סיורו בצרפת.
לאחר הרצחו של אנרי השלישי ב-1589, התגוררה בטירה בעיר אלמנתו לואיז מלורן-וודמון ושם מתה ב-1601. אלמנתו של אנרי השני דה מונמורנסי הוגלתה לעיר לאחר הוצאתו להורג בעוון בגידה, והפכה לנזירה.
עמנואל בן גריון (ברדיצ'בסקי)

ביוגרפיה

נולד בשנת בעת ששהה אביו בגרמניה, בן יחיד. למד עברית אצל אביו ואצל חיים טשרנוביץ ("רב צעיר"). בשנת 1921, בהיותו בן 18, מת אביו. בשנות ה-20 למד תנ"ך והיסטוריה באוניברסיטת ברלין. פרסם רשימות ספרותיות בעיתוני גרמניה. במשך שבע שנים שימש עורך לשוני של האנציקלופדיה היהודית-גרמנית הגדולה "אשכול".
בשנת 1935 עלה עם אמו לארץ ישראל. בשנת 1936 פגש את הרקדנית דבורה ברטונוב באחת מהופעותיה, וכעבור שנה נישאו השניים ברחובות. לאחר כשנה נולד בנם עידוא, שהיה שחקן, מתרגם, משורר ומחזאי. עמנואל בן גריון היה בעל טור קבוע בעיתון דבר ופרסם בו ביקורת ספרותית.
עמנואל בן-גריון עסק רבות בכתבי אביו ובעזבונו. באמצע שנות ה-20 הוציא בגרמניה את הספר המדעי "סיני וגריזים" של אביו. אחת מיצירותיו של ברדיצ'בסקי הייתה "ממקור ישראל", שהוא אוסף סיפורים עבריים שליקט ממקורות שונים. האוסף פורסם בחייו בשישה כרכים בשפה הגרמנית בשם Der Born Judas ("באר יהודה"). לאחר מותו הוציא בנו עמנואל את הספר לאור.
בן-גריון ערך את ספר היובל "אדר היקר" לכבודו של חוקר החסידות ד"ר שמואל אבא הורודצקי, המכיל דברי ספרות ומחקר מאת סופרים ואנשי מדע.
בן-גריון חיבר שירים ופזמונים, ובהם "לא בפינה נדחת", שהושר ללחנו של עמנואל עמירן.
לאחר התאבדות בנו עידוא בגיל 34, כתב עליו את הספר "בין שלשום למחרתיים".
עמנואל בן-גריון נפטר בחולון בגיל 84.
איינדהובן

משמעות השם

השם איינדהובן הוא הלחם בסיסים המתקבל משתי המילים הבאות; eind – סוף או אחרון (בדומה ל-end באנגלית), ו-hove יחידת שטח קדומה שגודלה נאמד בכ-140 דונם. Eind משמש כסופית נפוצה באזורים רבים בהולנד, ובשמות רחובות, אך לעיתים נדירות כתחילית.
האטימולוגיה של הצירוף איינדהובן אינה ברורה גם בהולנדית, וקיימות השערות שונות בנושא.

המאה ה-12 ואילך

ההיסטוריה הכתובה של איינדהובן מתחילה בשנת 1232, כשהדוכס הנרי הראשון של בראבנט העניק לאנדהובן, אז עיירה קטנה, זכויות של עיר. אותה תקופה היו בעיירה כ-170 משפחות הסגורות בתוך סוללה, ומחוצה לה נבנתה טירה קטנה ששימשה לתצפית והגנה. במהלך השנים העיר גדלה כתוצאה מריבוי טבעי והגירה פנימית, והותר לה לנהל מסחר ואורח חיים עצמאי. מתוך כך חלה עלייה באיכות החיים, וחקלאים מערים סמוכות נאלצו לפקוד את השוק המקומי, מתוקף היותה על ציר מסחר ראשי שקישר בין הולנד ללייז'. בשנת 1388 חומות העיר חוזקו, ומספר עשורים לאחר מכן הוקמה טירה נוספת. בשנת 1486 העיר נשדדה ונשרפה על ידי חיילים מחלדרלנד. השיקום הסתיים ב-1502, כשאז את העיר הקיפה סוללת הגנה גדולה יותר וטירה נוספת. ב-1543 נפלה העיר שוב, הפעם כתוצאה מהזנחות נשנות של מערך ההגנה שנגרמו מהעוני ששרר באותה תקופה, ומהצורך של תושביה להבטיח את פרנסתם.
ב-1554 שריפה גדולה כילתה כ-75% מהבתים, אולם העיר שוקמה בשלישית בעזרתו של וילם השתקן. העיר לא ידעה הרבה נחת, כאשר במהלך המרד ההולנדי עברה העיר מידיהם של שליטים הולנדים וספרדים מספר פעמים. ב-1583 העיר נכבשה סופית על ידי חיילים ספרדים וחומותיה הוחרבו. איינדהובן לא סופחה להולנד עד שנת 1629.

עיר רוויית הפיכות

במהלך המהפכה הצרפתית איינדהובן סבלה מפלישות רבות של כוחות עוינים, ובמשך המאות הבאות נשתמרה כעיר קטנה עד בוא המהפכה התעשייתית.
בתחילת המאה ה-19 נרשמה עלייה גדולה בכל תחומי החיים בעיר. החלה בנייה מאסיבית של תעלות, כבישים ומסילות וב-1843 חוברה העיר עם טילברך שמצפון לה, ואנטוורפן שמדרום. התעשייה סבבה סביב טבק וטקסטיל וכוחה עלה בד בבד עם עליית ענקית החשמל והאלקטרוניקה, חברת פיליפס. ב-1920 אוחדה העיר עם חמש עיירות נוספות בניסיון לנהל ולהסדיר את כמות האוכלוסייה המהגרת שנתווספה עם השנים. למעט מספר שינויים בעיר, והתווספות שני מחוזות נוספים, העיר נשארה מאז ועד היום ללא שינויים מהותיים.

מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21

במהלך כיבוש ארצות השפלה במאי 1940 נכבשה הולנד ואיתה גם העיר איינדהובן. במשך 3 שנים ויותר הייתה העיר תחת שלטון גרמני. בספטמבר 1944 במהלך מבצע מרקט גארדן שוחררה איינדהובן על ידי כוחות מהדיוויזיות המוצנחות של בעלות הברית. אולם, הכוחות המוטסים לא היו מוכנים להילחם כנגד הכוחות המשוריינים שהיו באזור ונאלצו לסגת תחת אבידות כבדות. איינדהובן שבה ונתפסה על ידי הגרמנים. היא שוחררה באופן סופי רק עם התקדמות הכוחות הקרקעיים לעבר גרמניה בשלב מאוחר יותר. שיקום העיר שבא בעקבות נזקי המלחמה, השאיר מעט מאוד סימני היכר מעברה, וממילא הרבה ממורשתה ההיסטורית הושמדה כליל.
בעשורי ה-70', 80' ו-90' גדלה העיר משמעותית בשל תהליך עיור, הגירה נוספת אל מרכזה ובניית מאות בתים וחוות מערבית לעיר. בעשור הראשון של המאה ה-21, איינדהובן תפסה את מקומה כבירה לעיצוב תעשייתי בהולנד.
שיווק באינטרנט

שיווק באינטרנט הוא שימוש באינטרנט לצורך שיווק, מיתוג, פרסום וקידום מכירות של מוצרים, שירותים ורעיונות.

היסטוריה

תחילתו של השיווק באינטרנט בתחילת שנות ה-90, בדמות אתרי אינטרנט טקסטואליים פשוטים, שהציעו מידע חינם על מוצרי צריכה. ההתפתחות הבאה הייתה בכיוון של פרסומות טקסט ומאוחר יותר גם פרסומות גרפיות באתרי אינטרנט. ככל שמנועי החיפוש הפכו דומיננטיים, הם הפכו לכוח מרכזי בעולם האינטרנטי, ולמנוף עיקרי בעולם השיווק המקוון. מנוע החיפוש גוגל, שנוסד בשנת 1998, אחראי לקפיצת מדרגה נוספת בתחום. מערכת הקישורים הממומנים של גוגל (Google Adwords) הפכה במהרה לפלטפורמת הפרסום המקוונת הגדולה בעולם. הדומיננטיות של גוגל בשוק מנועי החיפוש, הביאה להיווסדן של חברות רבות המתמחות בקידום אתרי אינטרנט במנועי חיפוש.
כיום, בניית אתר אינטרנט המציע מידע ושירותים מקוונים ושיווקם באינטרנט, הם בגדר הכרח לכל חברה או ארגון שרוצים להתחרות בשוק כלשהו.