אלהאם מאנע

אלהאם מאנע (בערבית: إلهام مانع; נולדה ב-19 במרץ 1966) היא יוצרת, כותבת ליברלית ופעילה משפטית מתימן. היא מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת ציריך בשווייץ, היא גם חברת הוועד הפדרלי השווייצרית לזכויות האישה.

קורות חיים

אלהאם מאנע נולדה במצרים בעיר "אל-מחלה אל- כוברה" , לאב תימני ואם מצרייה, ועברה ממקום למקום לפי תנאי עבודתו הדיפלומטית של אביה בין מצרים, תימן, גרמניה, מרוקו וכווית. 
את התואר הראשון היא סיימה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת כווית במדעי המדינה בין השנים 1985–1989. לאחר מכן היא עברה לתימן ושם עבדה באוניברסיטת צנעא כעוזרת הוראה במחלקה לפוליטיקה ומדעים, ועבדה גם כמזכירת הוועדה לענייני סגל אקדמי בלשכת הרקטור של אותה אוניברסיטה. בשנת 1993 היא קיבלה מלגה מתוכנית פולברייט מארצות הברית, דבר שאפשר לה להמשיך את לימודיה בארצות הברית, וללמוד תואר שני במדעי המדינה והפוליטיקה ההשוואתית באוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית בין השנים 1993–1995. לאחר מכן היא עברה לשווייץ למדה באוניברסיטת צירים  בין השנים 1996–2000,  וקיבלה תואר דוקטורט בהצטיינות. לאחר מכן, בין השנים 2005–2009 היא קיבלה גם פוסט-דוקטורט.
מאנע היא בעלת אזרחות שווייצרית.

פעילות עיתונאית ומשפטית

מאנע עבדה בתחום העיתונאות שמונה שנים 1997–2005, ברדיו שווייץ ואחר כך באתר סויס-איפו הערבי שהיה שייך לרשות השידור השווייצרית, וקיבלה דרגת סגן רשות השידור בחלקה הערבי של רשות השידור השווייצרית. בשנת 2005 היא עזבה את עבודתה ברשות השידור והתמנתה למרצה מן המניין באוניברסיטת ציריך למדעי המדינה.
החל משנת 2006 היא החלה בעבודת שטח במדינות ערב בנושא, "פוליטיקה ומין" ובמסגרתו עברה בין מדינות דרום אפריקה, בריטניה, תימן, סוריה וכווית. בשנת 2010 היא מונתה לחבר השולחן העגול ביוניסיפ , ב-2012 הייתה לחברת הוועד הפדרלי לענייני נשים וב-2014 מונתה לעמיתה במכון החילוני SGI בוושינגטון הבירה. 
בשנת 2008 מונתה ליועצת פוליטית בנושא "דת ומין במזרח התיכון" עבור ארגונים ממשלתיים שווייצרים, בנוסף לארגונים לא-ממשלתיים וארגונים בינלאומיים. ומאז 2014 היא חוקרת בכירה בתוכנית המחקר המשותפת בין שווייץ ודרום אפריקה SSA JRP בנושא "דמוקרטיה, ערכים ואינטרסים".

פעילות למען נשים

מאנע ידועה כתומכת נלהבת להפרדת דת ומדינה בארצות האסלאם. היא פעילה למען חופש הביטוי והאמונה וגם תומכת בהגנה על זכויות האדם, האזרח והאישה, בנוסף לזכויות המיעוטים בארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה הערבי. היא גם ידועה בתור מבקר חריף של האידאולוגיה והמדיניות של התנועות האסלאמיות במזרח התיכון, וניהלה לא מעט ויכוחים עם אנשי דת מוסלמים מארצות ערב, במיוחד במצרים. 
בסוף שנת 2012 כתבה מאנע מאמר בערבית "תימן מכבדת את אוהביה" (אלימן תוכרם מן יוחיבוהא), במאמר זה היא מביעה את התפעלותה מהצעירים והצעירות בכיכר אל-תע'ייר בתימן ב-2011. במאמרה היא מביעה אמונה עמוקה שהצעירים והצעירות אכן יכולים לחולל שינוי, ויביאו לשחרורה של תימן, ויחד איתה גם שחרורן של הנשים מכבלי החברה המסורתית. אבל אכזבתה הייתה גדולה מאוד, תימן לא השתחררה ונקלעה למלחמת אזרחים קשה.
בשנת 2014 כתבה מאנע סדרת מאמרים בכתב העת Elhewar Elmotammaden (הדיאלוג המודרני, שוויון זכויות לנשים בכל תחומי החיים) הנוגעים למצבה של האישה בחברה הערבית ובהם היא קראה לשחרור האישה ולתת לה שוויון זכויות מלא כמו: "אני עדיין נוכחת, אני עדיין נפקדת", "ובכתה שהרזאד", "מצב המשרתות במדינות ערב", "אינך מתבייש דארוד – איש דת", שופטת ללא טאבו". 
במאמרה החשוב "אישה חופשית וליברלית", שהתפרסם באותו כתב עת ב-15 במרץ 2015, כתבה מאנע שכל אדם בין אם הוא גבר או אישה, נולד חופשי, ולכל אדם בוגר מגיע את החופש לבחור ולקבל את החלטותיו בעצמו ושאת באחריות עליהם. היא טוענת שהביטוי "אישה חילונית" אינו קללה ואינו נושא אקטים של כפירה, להפך עלינו להתפאר בחילוניות, אפשר להיות אישה חילונית וגם מאמינה. לדבריה אין ניגוד בין חילוניות נשית לאמונה בדת. היא כל הזמן חוזרת ומדגישה שהיא אישה "חילונית ומאמינה" גם בכל מפגשיה עם אנשי דת דוגמת ג'מאל אלבנא ואחרים, והדיאלוגים שהיא מנהלת איתם.