google/wiki40b huggingface dataset:
מריה אלנה וולש

מריה אלנה וולש (בספרדית: María Elena Walsh;‏ 1 בפברואר 1930 – 10 בינואר 2011) הייתה משוררת, סופרת, מוזיקאית, מלחינה וזמרת ארגנטינאית. יצירותיה התאפיינו במשחקי מילים ואיגיון (נונסנס) וכוונו ברובן לילדים. אחדות מיצירותיה תורגמו למספר שפות, ביניהן לעברית. בתקופת השלטון הצבאי בארגנטינה חלק משיריה נאסרו להשמעה, והפכו לסמל להתנגדות ומאבק.

ביוגרפיה

מריה אלנה וולש נולדה בארגנטינה בשנת 1930. כבר בגיל 15 פירסמה את שירה הראשון בעיתון הארגנטינאי El Hogar ועד שנת 1951 פורסמו שני ספרים פרי עטה.
בשנת 1951 הקימה עם המוזיקאית הארגנטינאית לדה וז'דארס (Leda Valladares), שהייתה שותפתה ובת זוגה, את הצמד לדה ומריה (Leda y Maria). השתיים התגוררו והופיעו בפריז בין השנים 1952–1956. יצירתן והופעותיהן המשותפות נמשכו גם לאחר שובן לארגנטינה ב-1956, והן הוציאו יחד מספר אלבומים. בתקופה זו החלו השתיים לשלב הופעות ויצירות לקהל הצעיר, יצירות שנכתבו על ידי וולש, ביניהן שירי ילדים שהפכו במהרה לקלאסיקה בתרבות הארגנטינאית וקנו לוולש את פרסומה.
הצמד לדה ומריה התפרק בשנת 1963, אבל מריה אלנה וולש המשיכה ביצירתה לילדים ופירסמה חמישה ספרי ילדים נוספים בין השנים 1964–1967. בשנת 1968 יצאה וולש במופע למבוגרים Juguemos en el mundo שכלל שירים שהפכו גם הם לחלק מהקלאסיקה הארגנטינאית.
בשנת 1978, בעקבות הצנזורה הכבדה שהוטלה על ידי השלטון הצבאי במדינה, כתוצאה ממנה חלק משיריה נאסרו להשמעה, החליטה מריה אלנה וולש לחדול מהופעות. בעקבות זאת, רבים משיריה הפכו לסמל להתנגדות לצנזורה ולשלטון הצבאי, בפרט שירה Como la cigarra (כמו צרצר) שתורגם גם לעברית. עם תום התקופה, החלה וולש לקחת חלק בהנחיית תוכנית טלוויזיה יומית ששמה היה כשם השיר.
מריה אלנה וולש זכתה בפרסים על יצירתה ופועלה. היא נפטרה ב-10 בינואר 2011, בת זוגה בשלושת העשורים האחרונים לחיה הייתה הצלמת הארגנטינאית שרה פסיו (Sara Facio).

מריה אלנה וולש והקהל הישראלי

בשנת 1986 יצאה השחקנית ליאורה ריבלין במופע לילדים שמבוסס על שיריה של מריה אלנה וולש. השירים תורגמו לעברית על ידי רנה ליטוין והמופע והאלבום שיצא במקביל נקראו "בארץ לאזוכרת" כשם שירה המפורסם של וולש, "En El País De Nomeacuerdo".

שיריה ויצירתה

שיריה ויצירתה של מריה אלנה וולש, הן למבוגרים והן לילדים, והדמויות שיצרה הפכו לחלק בלתי נפרד מהתרבות הארגנטינאית. כך למשל, השירים Como la cigarra (כמו צרצר) ו Serenata para la tierra de uno (סרנדה לאדמתו של אדם), שהפכו לסמל למאבק למען החירות והדמוקרטיה. דמותה של הצבה מנואליטה מPehuajó, נושא השיר Manuelita la tortuga, אחד משיריה המפורסמים ביותר לילדים הונצחה בעזרת פסל שניצב בעיר. עוד דמויות מפורסמות פרי עטה של וולש הן הפרה הלמדנית (La Vaca Estudiosa), המכשף מגולובו (El Brujito De Gulubú), הקופיף המהולל (El twist del mono liso) ו-Dailan Kifki הפיל מתוך ספר בשם זהה שתורגם לאנגלית כ-An Elephantasy.
טירת צ'ירק

היסטוריה

טירת צ'ירק נבנתה על קו הגבול האנגלי-ולשי כחלק ממערך ביצורים שנועדו לשלוט בוויילס לאחר הכיבוש האנגלי ב-1282. טירות אלו הוקמו בעיקר לאורך הגבול וחופי ויילס עם דגש על צפון ויילס - היכן שהשליטה האנגלית הייתה יחסית רופפת עם תסיסה לאומית וולשית מובהקת יותר. כחלק ממאמץ משלים לכיבוש ויילס, אדמות לאורך הגבול ניתנו לאצילים אנגליים במטרה לבצר ולבסס את השלטון האנגלי, שטחים אלו זכו לכינוי "המארצ'רים הוולשים" והאצילים ששלטו בהם מטעם הכתר כונו "אדוני המארצ'ר".
ב-2 ביוני 1282 העניק מלך אנגליה אדוארד הראשון את אדמות צ'ירק לאחד ממפקדי הצבא רוג'ר מורטימר, אשר ככל הנראה הקים במקום בסיס צבאי לחיליו. בשנת 1294 הוולשים מרדו בשלטון האנגלי הטרי באזור בהנהגתו של יורש העצר הוולשי מאדוג אפ ל'ואלין, מה שהאיץ את התוכניות להקים בצ'ירק טירה מבוצרת. מספר חודשים לאחר מכן ב-1295 החלו עבודות הבנייה. משום הדמיון בין עיצוב טירת צ'ירק לטירת בומריס ייתכן והארכיטקט המלכותי ג'יימס מסינט ג'ורג' היה מעורב בתכנון ועיצוב צ'ירק. בתוכנית הבנייה המקורית טירת צ'ירק הייתה אמורה לכלול שתי חומות היקפיות, כאשר החומה החיצונית הייתה נמוכה יותר והחומה החיצונית עבה וגבוהה יותר. לאורך החומה החיצונית היו מתוכננים מספר רב של צריחים ומגדלים, בעוד שהחומה הפנימית הייתה אמורה לכלול שבעה מגדלים ושער בדופן הדרומי מאוגף בשני מגדלים נוספים. 
בפועל השולמה בניית החלק הפנימי בלבד של הטירה ללא החומה ההיקפית החיצונית. במשך השנים האגף הדרומי עם שער הכניסה לטירה קרס, הוא נבנה מחדש ללא המגדלים הדרומיים והשער הראשי - אשר הועבר לקיר הצפוני היכן שהוא ממוקם כיום כפתח קשתי בחומה.
בשנת 1593 נקרנתה הטירה על ידי תומאס מידלנטון, לימים ראש העיר של לונדון וחבר פרלמנט, בסכום של 5,000 לירה שטרלינג ומאז ועד לשנת 2004 משפחת מידלטון החזיקה בטירה בתור בית המשפחה. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית תומאס מידלטון (הבן) צידד תחילה עם הפרלמנטריים ובמהלך התקוממות צ'שייר שבאה לאחר מלחמת האזרחים עבר לצדד במלכותנים. אחרי מספר שנים של חוסר שקט ברחבי אנגליה, בתקופת הרסטורציה האנגלית נכדו של תומאס מידלטון, אשר גם נקרא תומאס, קיבל את ברונות צ'ירק והפך לתומאס מידלטון, ברון צ'ירק הראשון.
ספינת השעשועים

ספינת השעשועים (באנגלית: Show Boat) הוא מחזמר אמריקאי מאת ג'רום קרן (מוזיקה) ואוסקר המרשטיין (ליברית) ונחשב למחזמר החשוב, המצליח ופורץ הדרך ביותר בברודוויי בשנים שלפני השפל הגדול. המחזמר הוא עיבוד לרומן מאת עדנה פרבר (Edna Ferber; ‏ 1926), שהופק והועלה לראשונה על הבמה ב-1927 על ידי פלורנץ זיגפלד, בהמשך הופקו שתי גרסאות לקולנוע (ב-1936 וב-1951). ההפקה המקורית "רצה" באופן חסר תקדים, במשך שנה וחצי ברציפות, בתיאטרון זיגפלד. לאחר מכן הועלה המחזמר שוב בשנים 1932, 1946–1948, 1983 ו-1994–1997, הפקה שזכתה בפרס טוני. כמו כן הועלה המחזה בלונדון ב-1928 וגם שם זכה למספר הפקות (ב-1971, 1989 ו-1998).
המחזמר מגולל את סיפורה של להקת בידור על סיפונה של ספינה בשם "פריחת הכותנה" (Cotton Blossom), שנעה במעלה הנהר מיסיסיפי מאזור ניו אורלינס לשיקגו בין השנים 1880 ועד 1926, שנה בה שקעה צורת בידור זו. מלבד שירים וריקודים שובי לב ולהיטים כגון Ol' Man River (שהושמע לראשונה בהפקה הלונדונית מפיו של הזמר פול רובסון והפך לאחד מביצועיו המפורסמים), מטפל המחזה בנושא הגזענות. צוות המחזמר הוא ברובו אפרו-אמריקאי, המופיע בפני קהל לבן בעיקרו (הן בהצגה והן במציאות). המחברים הכניסו לעלילה ולתמליל לא מעט ביטויים ואירועים גזעניים, במטרה להציג את הצד השני של המטבע לקהל הלבן. עם זאת, קשה כיום לקבל רבים מהביטויים והדיאלוגים במחזה הכוללים ביטויי גזענות גסה.
ריינאייר

היסטוריה והווה

החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי כריסטי ריאן, ליאם לונרגאן, ואיש העסקים טוני ריאן. החברה החלה בטיסות בין ווטרפורד ללונדון גטוויק במטוס טורבופרופ של חברת אמבראר הברזילאית בעל 15 מושבים.
בעשור השני של המאה ה-21, ריינאייר היא חברת התעופה הגדולה ביותר לטיסות בתוך אירופה. היא מתמחה בטיסות לשדות תעופה משניים, שאינם עמוסים וששירותיהם זולים יותר. יותר מ-90% מהזמנות הכרטיסים נעשות באינטרנט, והשאר במוקד הזמנות טלפוני. ריינאייר אינה עובדת עם סוכני נסיעות.
בשנת 2014, הוגדרה החברה כ"חברת התעופה הגרועה ביותר לשנת 2014" על פי מספר דירוגים בינלאומיים, אשר בוחנים את תפקודן של חברות תעופה.

נמל התעופה עובדה

החברה החלה לפעול בישראל בשנת 2015 כשפתחה שלושה קווים לנמל התעופה עובדה שליד אילת. החברה הפעילה עד לעונת החורף 2018-2019  טיסות בתדירות של 2 טיסות שבועיות מהיעדים הבאים - בודפשט, בראטיסלבה, בריסל (שרלרואה), ברגמו (מילאנו), ברלין-שנפלד, ברמן, גדנסק, דיסלדורף, ורשה-מודלין, פוזנן, פראג, פרנקפורט, קובנה, קרלסרוהה/באדן-באדן, קרקוב.

נמל התעופה רמון

פעילות החברה לפוזנן ופראג החלה לעבור לסירוגין לנמל התעופה רמון מ-4 במרץ 2019.
התרסקות האנטונוב בג'ובה

התאונה

ב-4 בנובמבר המריא מטוס תובלה רוסי מדגם אנטונוב An-12BK משדה התעופה הבינלאומי בעיר ג'ובה בדרכו למדינת הנילוס העליון שבצפון-מזרח המדינה. מיד לאחר ההמראה החל המטוס לאבד גובה, מסיבה שעדיין איננה ברורה, עד שהתרסק לאחר שפגע בגדה המזרחית של נהר הנילוס הלבן הסמוך לנמל התעופה. בעקבות הפגיעה נהרגו 41 אנשים, כ-20 אנשי צוות ונוסעים והשאר אנשים שנפגעו על הקרקע כתוצאה מההתרסקות.
הרשויות בדרום סודאן העריכו כי הסיבה להתרסקות המטוס היא עומס יתר של נוסעים, והעובדה כי מדובר במטוס תובלה לשינוע מטענים שלא מיועד להטסת בני אדם.
עוררות

עוֹרְרוּת היא מצב פיזיולוגי ופסיכולוגי של ערנות. מצב זה מערב אקטיבציה של מערכת ההפעלה הרשתית שבגזע המוח, של מערכת העצבים האוטונומית ושל המערכת האנדוקרינית, אשר מביאה להגברת קצב הלב ולחץ הדם, ולמצב של דריכות חושית ונכונות לנוע ולהגיב.

מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

מערכות עצביות רבות ושונות מעורבות במה שנודע ביחד כמערכת העוררות.
התלמוס הוא אחד הרכיבים המעורבים בתהליכי העוררות. התצורה הרשתית ממלאת תפקיד חשוב בשליטה על מנגנונים הקשורים לעוררות ושינה.
בית משהיוף

היסטוריה

בית משהיוף, הממוקם בשכונת הבוכרים בירושלים ברחובות דוד חזן, רחובות הבוכרים ואדוניה הכהן, נבנה על ידי שלושה אחים אשר נמנו עם נכבדי ומנהיגי העדה הבוכרית - שמחה משהיוף, נשיא קהילת יהודי העיר טורקיסטן, בנימין (אמין-באי) משהיוף ויצחק משהיוף. בפינתו הדרום מזרחית של הבית, משני צדדיו, חקוק השם "רחוב משהיוף".
בשנת 1890 רכשו האחים משהיוף את הקרקע לבניית ביתם והיא נרשמה על שמו של האח שמחה משהיוף. בנייתו של הבית הושלמה בסוף שנת 1905 ואף על אחת מאבני הראשה בקשתות הפנימיות בחצר המזרחית של הבית, נחקקה השנה בה נחנך הבית - "תרס"ו". 
בית משהיוף הוא מהגדולים בבתי שכונת הבוכרים ומהגדולים בבתיה הפרטיים של ירושלים. שטחו הכולל הוא למעלה מחמישה דונם.
במתחם זה התגוררו דמויות חשובות כיצחק בן צבי, רחל ינאית בן צבי, פרופ' יוסף קלוזנר ועוד ומשום כך כונה הבית "בית הפקידים". 
בשנת 1928 הוסב אחד האגפים במבנה לשמש כבית כנסת אשר נקרא "בית כנסת משהיוף" או "בית כנסת נעם שיח". בשנות השלושים הוקם במבנה תלמוד התורה "נזר אהרן".
כיום השתמרו רק קירותיו החיצוניים של המבנה ובמבנה שוכנת ישיבת קמניץ.
אפקט לוציפר

אפקט לוציפר היא תאוריה פסיכולוגית התנהגותית, אשר פותחה על ידי הפסיכולוג האמריקאי פיליפ זימברדו. על פי תאוריה זו, אין זה נכון כי קיימים אנשים טובים או רעים, אלא כוחות סביבתיים הם המביאים אנשים טובים לבצע מעשי רוע.
התאוריה פורסמה על ידי זימברדו בשנת 2007 בספרו "אפקט לוציפר", שנכתב על סמך תוצאות מחקריו במשך למעלה מ-30 שנה, החל מניסוי הכלא באוניברסיטת סטנפורד וכלה בחקירתו את ההתעללות בכלא אבו גרייב.

מקור השם

לדבריו של זימברדו, הוא כינה בשם זה את התאוריה ואת הספר, שכן לוציפר היה המלאך החביב על אלוהים, אך כאשר המלאך סירב לציית להוראותיו, אלוהים זרק אותו מגן עדן, ונעל אותו בתוך כלוב בגיהנום. מוסר ההשכל המקובל של הסיפור הוא כי אפילו המלאך האהוב על אלוהים יילך לגיהנום אם לא יציית לסמכות.
ג'ון ווד האב

ביוגרפיה

ווד היה בנו של בנאי מקומי בשם ג'ורג' ווד. בשלהי 1721 רכש חלקת אדמה בלונדון, צפונית לרחוב אוקספורד, על מנת לבנות עליה בית מגורים. הוא לא זכה להצלחה רבה בבניין זה, והצליח להימנע מפשיטת רגל ולהתחיל בבניית בניין נוסף. בשלהי 1723 הוא סיים את בניית בית מספר 1 ברחוב אוקספורד, ומצא דייר שיתגורר בו. בין 1722 ל-1727 הוא עבד לסירוגין באחוזתו של הפוליטיקאי רוברט בנסון, הברון הראשון מבינגלי.
עבודתו הגדולה הראשונה הייתה רחוב כיכר המלכה בבאת', בו התגורר ווד במשך שנים אחדות. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני של הרחוב, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד ההרכבים הפלדיאניים הטובים ביותר באנגליה שלפני 1730". ברבות מתוכניות הבניין שלו שילב ווד עיטורי איקונינים וסמלים הקשורים לבונים החופשיים, דבר שהוביל להשערה שמעולם לא בוססה כי הוא היה חבר בארגון. ווד הרבה לכתוב על גאומטריה מקודשת, וטען שהמיתוסים הקשורים למייסד לכאורה של באת', המלך בלאדאד, הם בעלי בסיס היסטורי ממשי.
עבודה ידועה נוספת של ווד היא תוכנית מתאר מפורטת של סטונהנג'; הוא ערך את הסקר שלו באתר ב-1740, ובמסגרתו ביצע מאות מדידות. עבודה זו זכתה בתחילה להתעלמות, בעיקר בגלל הביקורות של הארכאולוג ויליאם סטקלי. סטקלי חלק על פרשנותו של ווד למונומנט, ולא התייחס לתיעוד המפורט של האבנים במקום. אולם, באמצעות שימוש ביחסי המדידה המקוריים של ווד הצליחו להעתיק את עבודתו למחשב ולהשוות אותה לתוכנית המתאר המודרנית של סטונהנג'. לסקר של ווד הייתה חשיבות ארכאולוגית בכך שהוא תיעד את האבנים כחמישים שנים לפני קריסת הטריליתון המערבי, שהוצב מחדש רק ב-1958.
ב-1742 נשכר ווד לצורך בניית בית מגורים עבור ראש עיריית באת' ראלף אלן, והקים אותו על גבעה ממנה ניתן היה להשקיף על העיר. בניין זה הוכר גם כן כבניין רשום מדרגה I, ומאז 1830 הוא משמש את מכללת פארק פריור. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה רחוב הסירקס, שנבנה על ברטון פילדס מחוץ לחומות העיר העתיקה של באת', אם כי הוא לא זכה לראות את הגשמת תוכניותיו כיוון שמת שלושה חודשים לאחר הנחת האבן הראשונה. הוא הותיר את השלמת העבודה לבנו, ג'ון ווד הבן.
מלבד עבודותיו בבאת' הוא תיכנן גם בניינים בערים אחרות, ופרסם מספר ספרים. הוא נקבר בכנסיית סוויינסוויק שבבאת'.
קלאסיקה סן סבסטיאן

ההיסטוריה של המרוץ

בין השנים 1989 ו-2004 נכלל המרוץ בסבב הגביע העולמי שהיה סבב של המרוצים החד יומיים החשובים ביותר. מ-2005 נכלל המרוץ בסבב הפרו טור.
ב-1992 השתתף במרוץ לאנס ארמסטרונג. הייתה זו הפעם הראשונה בה השתתף במרוץ ברמה גבוהה באירופה והוא סיים את המרוץ במקום האחרון, הרבה אחרי המנצח ראול אלקלה. ב-1995 ניצח ארמסטרונג במרוץ והיה לרוכב האמריקאי הראשון שניצח במרוץ קלאסי השייך לסבב הגביע העולמי.
הסוכנות לביטחון לאומי

היסטוריה

ה-NSA הוקם על בסיס AFSA – סוכנות הביטחון של הכוחות המזוינים, שהוקמה ב-20 במאי 1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כארגון של מחלקת ההגנה בפיקוד המטות המשולבים, המופקד על מודיעין אלקטרוני ומודיעין אותות ותיאום מבצעי פיצוח צפנים עם יחידות צבא אחרות. אולם לסוכנות לא הייתה השפעה רבה עד להקמת ה-NSA באופן רשמי בנובמבר 1952.
מטה ה־NSA נמצא בפורט מיד שבמרילנד, כ־6 מיילים צפונה מוושינגטון. תמונות מראות כי יש כ־18,000 מקומות חנייה באתר, אך רוב הסברות טוענות שכוח העבודה של ה־NSA הוא בסביבות פי 2 ממספר זה.
ראש הסוכנות לביטחון לאומי הנוכחי הוא הגנרל פול נקאסוני. ראשי הסוכנות הם בדרך כלל גנרלים או אדמירלים.
ב-2017 נחשפה לציבור פרשיית דליפת מידע קריטית מה-NSA שהובילה לדליפת כלים ושיטות של הסוכנות שפגעה באופן מהותי ביכולת האיסוף של הסוכנות. לפי ההערכות, כלים אלו הגיעו לידם של The Shadow Brokers ונוצלו למתקפות סייבר.

לאחר ה-11 בספטמבר

פיגועי 11 בספטמבר היוו נקודת מפנה. חודש וחצי לאחר אירוע הטרור נחקק חוק הפטריוט שאיפשר מעקב, איסוף נתונים והאזנות סתר לשיחות טלפון של אזרחים בארצות הברית. בהמשך, במסגרת תוכנית פריזמה, הוחלט שהמידע שעובר בשרתי מיקרוסופט, יאהו, גוגל, פייסבוק, יוטיוב, סקייפ ואפל יימסר לסוכנות, כלומר לשלטונות ארצות הברית.
בשנת 2014 נחשף שסוכנות מצנל תוכנת Dishfire לאיסוף מאות מיליוני הודעות טקסט מדי יום בכל העולם.

ה-NSA בתרבות הפופולרית

כגוף ההצפנה העיקרי של ארצות הברית, הסוכנות היוותה השראה לסרטי קולנוע וספרים רבים.
פרדריק פאסיוס

קורות חייו

נולד בהמבורג למריה מרגרטה שומאכר וליוהאן קונראד פאציוס, סוחר יינות. ככל הנראה מקור משפחתו של אביו הוא בפירנצה שבאיטליה. בנעוריו הצטיין בנגינה, ציור ושפות וסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הומניסטית בעיר. הוא למד מוזיקה בקאסל אצל לואי שפור ומוריץ האופטמן. לאחר לימודיו עבד ככנר בתזמורת המלכותית בסטוקהולם.
בשנת 1834 הוזמן לאוניברסיטת הלסינקי לשמש שם כמורה למוזיקה. בפועל שימש כמנהל המוזיקלי שם עד שנת 1869, בה יצא לגמלאות. בשנת 1842 נישא לנינה מרטין.
בתקופת עבודתו באוניברסיטת הלסינקי עשה רבות לקידום החיים המוזיקליים בפינלנד, בין השאר הקים מקהלת סטודנטים ותזמורת סימפונית שם.
בשנת 1848 הלחין שיר למקהלה בשם "ארצנו" (Vårt land) למילים של המלחין הפיני ממוצא שוודי לודוויג רונברג. יצירתו של רונברג "הצוער שטאל" (Fänrik Ståls sägner), שבה נכלל השיר, היא אוסף של סיפורים ושירים מן המלחמה הפינית והמוטיב העיקרי בהם הוא האהבה למולדת המאחדת את כל שכבות העם וגורמת לכולם להירתם למטרה אחת בלא כל מניעים אנוכיים. הלחן הוא עיבוד מוזיקלי לשיר סטודנטים גרמני בשם "האפיפיור והסולטאן" (Papst und Sultan).
בשנת 1852 כתב את האופרה הפינית הראשונה, "מסע הציד של המלך קארל" (Kung Karls Jakt) ללברית בשפה השוודית של זכריס טופליוס. האופרה עוסקת באיי אולנד.
בשנת 1860 כתב את האופרה השנייה שלו, "הנסיכה הקפריסאית" (Prinsessan av Cypern), גם היא ללברית של זכריס טופליוס.
ב-1866 כתב את "לורליי", האופרה השלישית שלו, ללברית של המשורר הגרמני עמנואל גייבל (Emanuel Geibel).
לאחר צאתו לגמלאות עבר פאסיוס עם משפחתו בשנת 1871 לגרמניה. בתקופה זו ניסה להתפרסם בגרמניה ובמערב אירופה אולם ללא הצלחה. כיוון שמרכז חייו נותר בפינלנד ושם גם זכה להכרה, החליט ב-1874 לשוב לפינלנד.
פרדריק פאסיוס נפטר בהלסינקי ונטמן בבית העלמין היאטניאמי (Hietaniemi) בעיר.

"ארצנו" כהמנון

את השיר "ארצנו" תרגם לראשונה לפינית החוקר יוליוס קרון (Julius Krohn), פיני ממוצא גרמני, בשנת 1867. בהתבסס על תרגום זה יצר המשורר פאבו קאיאנדר (Paavo Cajander) בשנת 1889 את הגרסה הרשמית להמנון פינלנד.
יוהאן וולדמאר יאנסן תרגם את "ארצנו" לאסטונית ב-1869 בשם "מולדתי, האושר והשמחה שלי"(באסטונית: Mu isamaa, mu õnn ja rõõm) והוא הושר לראשונה כיצירה מקהלתית בפסטיבל הזמר הראשון של אסטוניה באותה שנה. עד מהרה הפך השיר לסמל התחייה הלאומית באסטוניה.

הנצחתו

בשנת 1895 הוסר הלוט מעל פסל לזכרו בפארק קאיסניאמי (Kaisaniemi) בהלסינקי.
הלחן של פאסיוס אומץ בחוק כהמנון הלאומי של אסטוניה בשנת 1920 ושוב בשנת 1990.
בשנות ה-40 הופק בפינלנד סרט על חייו.
משנת 1991 מעניקה אוניברסיטת הלסינקי פרס שנתי על שמו לאדם או ארגון שהתבלטו בפועלם המוזיקלי בפינלנד.
ריימונד פלטון

קריירת תיכונים ומכללות

פלטון התחיל את קריירת הכדורסל שלו בתיכון לאטה, שבדרום קרוליינה. פלטון הוביל את התיכון לשתי אליפויות ומאזן של 104 ניצחונות מול 9 הפסדים בלבד. פלטון קלע בשנתיים האלו 2,992 נקודות, ו-117 זריקות לשלוש. פלטון זכה בתואר "מר כדורסל של דרום קרוליינה" בשתי שנותיו בתיכון, וב-2002 זכה בתואר המכובד על שם ג'יימס נייסמית', ונבחר באותה שנה להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ביחד עם שון מאי ורשאד מקנטס.
למד ושיחק באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בשנתו הראשונה נבחר לשחקן השנה של קרוליינה הצפונית, ונבחר 3 פעמים לשחקן השבוע של החוף האטלנטי. הוא מסר באותה שנה 236 אסיסטים וקלע 12 נקודות בממוצע. בשנתו השנייה כמעט זכה בפרסים על שם בוב קוזי וג'יימס נייסמית'. באותה שנה הוא מסר 213 אסיסטים, חטף 63 כדורים, וקלע 11.5 נקודות בממוצע. בנוסף הוביל את קבוצתו באחוזי עונשין, 81%.
בשנתו השלישית במכללה הוביל את קבוצתו ביחד עם רשאד מקנטס, שון מאי ומרווין ויליאמס לאליפות המכללות, ובמשחק הגמר קלע את הנקודות האחרונות שנתנו לקבוצתו את האליפות. את אותה שנה סיים עם ממוצעים של 12.9 נקודות ו-6.9 אסיסטים.

שארלוט בובקאטס

פלטון נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA‏ 2005, על ידי שארלוט בובקאטס. בעונתו הראשונה פלטון שיחק 80 משחקים, מהם פתח ב-54 בחמישייה וקלע 11.8 נקודות בממוצע עם 5.6 אסיסטים, והוא שותף ב-30.1 דקות. בסוף אותה שנה פלטון נבחר לחמישייה השנייה של שחקני השנה הראשונה. בעונתו השנייה של פלטון (2006/2007) הוא כבר פתח בחמישייה באופן קבוע, הוא שיחק 78 משחקים ופתח בחמישייה ב-75 מתוכם. ממוצעיו היו 14 נקודות ו-7 אסיסטים ב-36.3 דקות.
עונתו השלישית של פלטון (2007/2008) הייתה עונת השיא שלו, הוא שיחק 79 משחקים ופתח בחמישייה בכולם, וממוצעיו עמדו על 14.4 נקודות ו-7.4 אסיסטים ב-37.6 דקות. בעונתו הרביעית פלטון (2008/2009) שיחק 82 משחקים, ולא פתח בחמישייה רק באחד. ממוצעיו עמדו על 14.2 נקודות ו-6.7 אסיסטים ב-37.6 דקות. בתחילת עונת 2009/2010 פלטון היה שחקן חופשי, אך ב-23 בספטמבר הוא חתם על חוזה לעוד עונה אחת בשארלוט. בעונה זו פלטון שיחק ב-80 משחקים (פתח בחמישייה בכולם) וקלע 12.1 נקודות עם 5.6 אסיסטים ב-33 דקות. בפלייאוף הראשון שפלטון השתתף בו עם שארלוט אחרי 5 עונותיו הוא קלע 11.8 נקודות עם 5 אסיסטים בממוצע ב-32.5 דקות בארבעת המשחקים ששיחק (פתח בחמישייה בכולם).

ניו יורק ניקס

ב-9 ביולי 2010 חתם פלטון על חוזה בניו יורק ניקס לשנתיים, בהן הרוויח 15.8 מיליון דולר.

דנוור נאגטס

ב-22 בפברואר 2011 הועבר פלטון לדנוור נאגטס ביחד עם דנילו גלינארי, טימופיי מוזגוב ווילסון צ'נדלר בתמורה לכרמלו אנתוני, צ'אנסי בילאפס, רנלדו בולקמן, שלדן ויליאמס ואנתוני קרטר.

פורטלנד טרייל בלייזרס

בליל דראפט 2011 הועבר פלטון לפורטלנד טרייל בלייזרס בטרייד שכלל גם את אנדרה מילר.

החזרה לניקס

ביולי 2012 הועבר חזרה לניקס ביחד עם קורט תומאס, בעוד הבלייזרס קיבלו את דן גדזוריץ' וג'ארד ג'פריס.

דאלאס מאבריקס

בסיום עונת 2013/2014 עבר פלטון בטרייד לדאלאס מאבריקס, לצידו של טייסון צ'נדלר, בתמורה לחוסה קלדרון, שיין לארקין, סמואל דלמברט, ויין אלינגטון ושתי בחירות דראפט עתידיות.

לוס אנג'לס קליפרס

ביולי 2016 חתם פלטון על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס קליפרס.

אוקלהומה סיטי ת'אנדר

לקראת עונת 2017/2018 חתם פלטון על חוזה באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
אבי אטינגר

ביוגרפיה

אטינגר הוא בנם של העיתונאית תמר אבידר ושל המשורר ואיש הטלוויזיה עמוס אטינגר. לאחר מספר שנים שבהן עבד בעיקר מאחורי הקלעים ככותב, בשנים 2007–2009 השתתף כחבר פאנל קבוע בתוכנית הלילה היומית "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ בהנחיית דודו ארז ואפרת אברמוב. במסגרת תוכנית זו, לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שנערכו בפברואר 2009, התנהל מסע בחירות פיקטיבי להרצתו של אטינגר לראשות הממשלה במסגרת מפלגת "בכיף".
בשנת 2008 השתתף בכתיבת התסריט לסרט המוקומנטרי "זהירות, פורנו", בו גם הופיע בתפקיד עצמו, לצד דודו ארז ושחר חסון. באפריל 2009 החל להשתתף בתוכנית האירוח "לילה בכיף", הקרויה על שם אמרת כנף מהתוכנית "מהדורה מוגבלת", ואשר שודרה בערוץ ביפ ובערוץ 2 במסגרת שידורי קשת. גם בתוכנית זו שיתף פעולה עם דודו ארז ושחר חסון.
כתב גם לתוכניות "ארץ נהדרת", "האקדמיה לצחוק", "שי ודרור", "משחק מכור" ו"ציפורי לילה". השתתף כחבר פאנל בחלק מפרקי התוכנית "מועדון לילה". בשנת 2016 השתתף בתוכנית הלייט-נייט "לילה טוב עם אסף הראל" בערוץ 10. מלבד אלה, השתתף בעונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולשי ספות" כאחד האנשים אחריהם עקבה התוכנית.
בליל הסילבסטר של 2010 השתתף לצד דודו ארז בתוכנית "ביפ פארטי באס" בערוץ ביפ. עוד בשנה זו החל להשתתף בתוכנית קומית נוספת בערוץ ביפ, "חומר טוב", במקביל לעונתה השנייה של "לילה בכיף". בהמשך שנה זו השתתף בתוכניות נוספות בערוץ ביפ, "יאללה, נקסט!", שאותה הנחה לצד אפרת אברמוב, ו"המעבדה של ביפ". בינואר 2011 שב אטינגר לשתף פעולה עם דודו ארז ושחר חסון בתוכנית "טלוויזיה במיטבה" בערוץ 2, לאחר שערוץ ביפ סיים את שידוריו והפך לרצועה הלילית "לילה ביפ" בזכיינית "קשת". ברצועה זו השתתף אטינגר גם בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" בהגשת גיל קופטש ובמיני סדרה הקומית "זהירות טלוויזיה" ביחד עם שחר חסון ודודו ארז.
ב-2012 הצטרף לתוכנית "קאמבק" בערוץ הוט קומדי סנטרל. בערוץ זה החל מאוחר יותר להשתתף גם בתוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בהגשת רועי לוי (בעונה שנייה ובשלישית).
בקיץ 2014 הגיש בגלי צה"ל יחד עם דודו ארז תוכנית במסגרת רצועת השידור הלילית "סוף סוף סוף היום". משנת 2015 ועד אמצע 2017 חברו אטינגר וארז להגשת תוכנית נוספת בגלי צה"ל, מדי חמישי בצהריים, בצורת משדר קומי לסיכום השבוע.
במאי 2017 החל להשתתף כחבר פאנל בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי. באותה שנה נולדה לאטינגר בת.
בראיון עיתונאי כשנשאל: מדוע רבים רואים אותך כעוף מוזר בתקשורת? השיב; "הכל בגלל ה´´חרדתיות´´ שיש בי ...יש לי חרדה ממחטים, ממקומות עם רעש מאינטראקציה עם אנשים. העולם הוא מקום קשה ומורכב, לאט לאט מתגברים. ´מוזר´ זה שמישהו אומר שאתה לא מתנהג לפי נורמה! אני יודע למה אני מתנהג ככה, אז מבחינתי זה לא מוזר". בגלל חרדתיות זו אף לא התגייס לצה"ל.
הנרי אונגר

מחקריו ופעילויותיו האקדמיים

תחומי ההתמחות שלו הם:"הטרקטטוס" של ויטגנשטיין, פילוסופיה אנליטית של המאה העשרים, אסתטיקה, ספרות העולם וסמיוטיקה של תרבויות.
בשנים 1996–2005 ניהל את התוכנית הרב-תחומית בפקולטה לאמנויות, ושנתיים נוספות את התוכנית הבין-תחומית לתארים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995 הקים את בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל, ועמד בראשו עד שנת 2007.
בשנים 2000–2006 שימש כחבר "המועצה הישראלית לקולנוע".
בשנת 2000 ובשנת 2006 זכה בתואר "מרצה מצטיין" מטעם הרקטור של אוניברסיטת תל אביב.
בשנים האחרונות מתמחה אונגר בבניית קורסים רב-שנתיים, כגון קורס על תרבות המערב מהומרוס ועד זמננו, שהתחיל פעולתו ב"בית אריאלה" (תל אביב) בשנת 2004 ונמצא כעת בשנתו השמינית, וקורס מקיף על הפילוסופיה המערבית מאפלטון עד דרידה, המיועד להימשך חמש עשרה שנה.
ד"ר הנרי אונגר מרבה להרצות במסגרות שונות ובתחומי עניין מגוונים - מפילוסופיה, דרך ספרות, אתיקה, אסתטיקה, אמנויות, ועד קולנוע עכשווי. בשנת הלימודים תש"ס העביר ב"סדרת הדקאן" של הפקולטה לאמנויות קורס בשם "על כנפי איקארוס" – שזכה להדים רבים – ובו ניסה לפתח קריטריונים לשיפוט אסתטי בעידן הפוסט-מודרני.

משפחתו

אונגר נולד בעיר קראקוב שבפולין בשנת 1951, מתגורר בתל אביב ונשוי לסברינה אונגר.

בתרבות

היוצר הישראלי אריק ברמן חיבר בהשראת הרצאתו של אונגר שני שירים באלבומו "אהבה ואלוהים אחרים". שני השירים מתבססים על מגמות שאונגר מציג בקורס "תחנות בתרבות המערב". שמות השירים הם "איפה המצלמה שלי" ו"הלא כלום". בזה האחרון אף מופיעים קטעים מוקלטים מן ההרצאות כחלק מהיצירה.
קרול קליין

קרול קליין (Karol Klein;‏ 30 בינואר 1908, קרקוב – 17 באוגוסט 1983, תל אביב) היה פסנתרן ומורה לפסנתר פולני-ישראלי.

ביוגרפיה

קרול קליין, בן שמואל, נולד בינואר 1908 בקרקוב שבגליציה (בעת הולדתו בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולאחר המלחמה בפולין).
למד בקונסרבטוריון בקרקוב אצל ויקטור לַבּוּנסקי (Łabuński) ובקונסרבטואר של פריז אצל איזידור פיליפ (Isidor Philipp), ובנוסף השתלם אצל הפסנתרן והמלחין איגנץ פרידמן.
קונצרטים שלו שודרו ברדיו.
בחודש יוני 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, מינה אותו זביגנייב דזֶ'וויֶיצקי (Drzewiecki) לפרופסור לפסנתר בבית הספר הממלכתי הגבוה למוזיקה בקרקוב שהוקם זמן קצר קודם לכן. כעבור שנה מונה לדקאן המחלקה לנגינה.
ב-30 בינואר 1951 התפטר ועלה לישראל. בארץ עבד כמורה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. 
בין תלמידיו: רון וידברג, שרה פוקסון, רמי בר-ניב וגבריאל כמורה.
קליין נפטר בקיץ 1983, בן 75 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו, מריה קליין, בתו של עורך הדין וחבר הפרלמנט האוסטרי ד"ר אדולף גרוס, שנפטרה בפברואר 1973.
מארק דימשיץ

קורות חיים

מארק דימשיץ נולד ב־1927 בעיירה קטנה ליד חרקוב שבאוקראינה. הוריו נפטרו במהלך מצור לנינגרד. דימשיץ עבר עבר עם משפחתו לאזור פרם, שם למד במכינה תיכונית לבית הספר לטיס של חיל האוויר הסובייטי. הוא התקבל לקורס טיס ועם סיומו שירת כטייס קרב. בשנת 1960 השתחרר בדרגת רב-סרן, בעקבות קיצוצים בצבא האדום. במשך שנים אחדות עבד כטייס בחברה קטנה בבוכרה. הוא נישא לאלנטינה (אלה), ולזוג נולדו שתי בנות. עבר עם משפחתו ללנינגרד, שם למד הנדסת חשמל ועבד כמהנדס.

בישראל

דימשיץ עבד בתעשייה האווירית במשך שבע וחצי שנים, עד פרישתו לפנסיה מוקדמת. בשנותיו האחרונות התגורר ברחובות. הוא עסק גם בציור, ובציוריו תיאר את הווי מחנה המאסר הסובייטי שבו שהה.
מארק דימשיץ נפטר ב-25 באוגוסט 2015 ונטמן ליד אשתו, אלה, שנפטרה שנים אחדות לפניו, בבית העלמין בגבעת ברנר.