חיים יקותיאל בירדוגו

קורות חייו

נולד ברבאט לאביו רבי אלישע ולאימו יקוט, אשר הייתה מצאצאיו של רבי אליעזר די אבילא אחיינו של רבי חיים בן עטאר. שמו 'יקותיאל' הוא על שם זקנו רבי יקותיאל בירדוגו. נשא שתי נשים: מרת שמחה למשפחת אבנצור ומרת אסתר. בשנים ה'תרנ"ד, ה'תרנ"ז, ה'תר"ס לקראת חג הפסח, פונה רבי יקותיאל לכי"ח ומבקש את עזרתם לעניי העיר. בשנת ה'תרנ"ז מציין שהייתה מכת ארבה שחיסלה את כל הירק מהחורף, ובנוסף הייתה עצירת גשמים, בעקבות כך היוקר האמיר וחסרון הכיס מורגש. בשנת ה'תר"ס מציין שישנה הגירה מתמשכת מרבאט לקזבלנקה, בשל מצבם הדל של יהודי העיר שרובם עניים ויתומים ואלמנות. רבי יקותיאל התלונן פעמיים על שני שופטי העיר שהיו אכזריים כלפי היהודים. עוד ידוע כי רבי יקותיאל היה דחוק בפרנסתו בשנת ה'תרע"א.
בקיץ שנת ה'תרע"א (1911) שהה בקזבלנקה. לא ברור מה הסיבה לכך. הרב פרופסור משה עמאר משער זאת או עקב מלחמות השלטון שהיו בעיר הבירה - עיר מולדתו רבאט, או משום שהיה דחוק בעירו, וניסה את מזלו בעיר המתפתחת. גם בשבתו בקזבלנקה קבע לעצמו סדרי לימוד בכל יום.

לימודו

גדל אצל דודו רבי יוסף בירדוגו, ולמד אצלו בישיבה תקופה ממושכת ונהיה מגדולי תלמידיו. רבי יוסף מזכירו בחידושיו למסכת שבועות: "וידיד נפשי יקותיאל בן אחי נר"ו תירץ וכו'". בישיבתו של דודו נתגלה כתמיד חכם גדול עד שתלמידים וותיקים כינו את עצמם כלפיו כ'תלמיד חבר'. לאחר פטירת רבי יוסף, למד ביחידות רוב הזמן. את הסיבה לכך סיפר רבי דוד צבאח, שהיה דורש הספק גבוה בלימוד על העיון המעמיק. ואף שהיו בעירו תלמידי חכמים רבים, היו צריכים להשכים כדי להכין את הסוגיה היטב, ורק לאחר מכן יכלו ללמוד עם רבי יקותיאל. בעקבות זאת, חביריו ללימודיו התמעטו רבי יקותיאל למד ביחידות מגיל צעיר.

רבנותו ודיינותו

דומה כי בשנת ה'תרנ"א מילא את מקום דודו רבי יוסף בדיינות ומתקופה זו מתנוססת חתימתו של רבי יקותיאל בצירוף התואר "הרב" או "הדיין". ומשנת ה'תרפ"א (1920) נתמנה לחבר בית הדין הגדול לערעורים, כדיין שלישי. וזאת לאחר פרישתו של רבי שלמה אבן דנאן, מבית הדין הגדול ברבאט לעיר מולדתו פאס, שם כיהן כרב ראשי ואב בית דין.
רבי יקותיאל דן רבות עם חכמי עירו, ומהעיר סלא: רבי דוד צבאח, רבי אברהם ריווח, רבי רפאל אנקווא, רבי רפאל עטייא. בין הדיונים החשובים שנידונו בתקופתו הוא 'פריצת העירוב'. בעת החדשה, עם בוא הצרפתים וחדירת הנאורות הפיתוח וההשכלה למרוקו, מבנה הערים הפרימיטיביות השתנו ועם זאת פריצת החומה של העיר, שינויים אלו כמובן היו משפיעים הלכתית. ה'מלאח' (כעין 'גטו' שגרו שם רק יהודים) שהיה סגור בחומותיו לא היווה בעיה של טלטול, משום שהחומות שימשו כ'עירוב', אך לאחר שנפרצה החומה, היה דיון אם אפשר להתיר ב'צורת הפתח'.
עוד מסופר, שבעת כהונתו בבית הדין לערעורים, רבנים רבים מהעיר רבאט שאלו אותו שאלות בתלמוד, ובפרשני התלמוד, ולכל השאלות היה עונה, תוך עיון קל.

רבה הראשי של מרוקו

לאחר פטירת רבי רפאל אנקווה בשנת ה'תרצ"ה 1935, ששימש כרבה הראשי הראשון של מרוקו, אז פנו ראשי הקהילה היהודית לרבי יקותיאל ששימש עד אז כסגנו של רבי רפאל, שישמש בתפקיד. רבי יקותיאל סירב תחילה בענוותנותו, אולם הציע לראשי הקהילה לפנות לרבי יהושע בירדוגו ששימש אז כרבה הראשי של מקנס. אולם רבי יהושע סירב נחרצות, בטענה שכל עוד רבי יקותיאל חי אין מתאים ממנו לתפקיד. אשר על כן ביקש רבי יהושע מראשי הקהילה להפציר רבות ברבי יקותיאל ולשכנעו, וכן היה. ואכן, לאחר שכנועים מצד ראשי הקהילה היהודית, ומראשי קהילת רבאט, ניאות רבי יקותיאל לישא את תפקיד הרבנות הראשית, אשר שימש בה עד לפטירתו.
בעת פטירת אבי המלך הבריטי - גורג' החמישי בשנת 1936, נשא רבי יקותיאל נאום בקזבלנקה. בהזדמנות זו קיבל שבחים רבים מהמועצה הבריטית. כמו כן נשא נאום עוד בצעירותו לפטירתו של פול דומר נשיא צרפת. ומאז נבחר מטעם צרפת לרב ב'נציגות הרבנים', משרה ששימש בה כשלושים וחמש שנים. לאחר כשלוש שנים מעת כהונתו (ה'תרצ"ח, 1938), החליטה ממשלת צרפת להעניק לו מדליון הוקרה (צר'), שניתן לאנשים בעלי מעמד גבוה. הענקת המדליון נעשתה בטקס מלכותי במעמד כל גדולי הממשל.

ציפייה לגאולה

כאשר רבי חיים יקותיאל היה קורא ברעיונות ובכתבים של הרב קוק, על חובת מצוות יישוב הארץ, היה אומר לבני הבית שאין לו ספק שבקרוב מאוד יתגלה המשיח, כי כבר זכינו שיתגלה הכהן גדול, אשר ישמש בבית קדשינו. וכאשר ראה שוטר יהודי במלאח היה שמח שמחה גדולה, ואמר לבניו "הנה ברוך ה' מתחילה לעבור חשכת הגלות הארוכה, ומתחיל האור להרמת קרן ישראל, וזו התחלת הגאולה המובטחת".

פטירתו

רבי חיים יקותיאל נפטר בכ"ג באלול ה'ת"ש, 26 בספטמבר 1940. רבים מרבני ערי צפון מרוקו הספידוהו. מפורסם הספדו הגדול של רבי יהושע בירדוגו, שלימים מילא את מקומו במשרת 'הרב הראשי למרוקו'.