google/wiki40b huggingface dataset:
מפרץ גוזליורט

מפרץ גוזליורט (טורקית Güzelyurt Körfezi) או מפרץ מורפו (יוונית Κολπος Μορφου) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן בצפון-מערבו של האי קפריסין, ונמצא ברובו בתחומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. המפרץ קרוי על שמה של העיר הסמוכה גוזליורט/מורפו, שהיא בירתו האזורית של המפרץ.
מפרץ גוזליורט הוא אחד השטחים החקלאיים העשירים ביותר של צפון קפריסין, הידוע במיוחד בפרדסי ההדרים (תפוזים, לימון ואשכוליות) ובגידול תותים, בזכות האדמה הפורייה. חלק גדול מפרי ההדר מיועד ליצוא, והיתר למיץ פירות ומיץ משומר לצריכה מקומית.
אדם מילשטיין

אדם מילשטיין (נולד ב-1952) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי, יזם ונדבן. בשנת 2000 הקים יחד עם אשתו גילה את הקרן המשפחתית של אדם וגילה מילשטיין.

ביוגרפיה

מילשטיין נולד בשם טוביה מילשטיין בחיפה. בשנת 1971 התגייס לצה"ל ולחם במלחמת יום הכיפורים תחת פיקודו של אריאל שרון. עם סיום לימודיו נרשם ללימודים בטכניון בחיפה, שם סיים בהצטיינות תואר במנהל עסקים וכלכלה בשנת 1978.
מילשטיין התחתן בשנת 1974 עם גילה אלגרבלי מחיפה, ולהם שלוש בנות.

קריירה עסקית

מילשטיין הוא מנהל שותף ב-Hager Pacific Properties, האחראי על הניהול הפיננסי וראיית החשבון בחברה. החברה מתמחה ברכישה, פיתוח ומכירה של נכסי נדל"ן לתעשייה, עסקים ומגורים.

פילנתרופיה

מילשטיין הוא שותף בהקמת המועצה הישראלית-אמריקאית. הוא חבר בדירקטוריונים של איפא"ק, פרויקט תגלית, StandWithUs וארגונים פרו ישראליים אחרים.
מילשטיין ואשתו גילה הם שותפים ביוזמת "ספריית פיג'מה באמריקה", תוכנית המספקת ספרים בעברית לעשרות משפחות של ישראלים-אמריקאיים בארצות הברית.
אדם שוב

אדם שוּב (נולד ב-23 במרץ 1976) הוא איש עסקים ישראלי בתחום האינטרנט והנדל"ן, ובעבר עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה.

ביוגרפיה

שוב נולד בקריית מטרסדורף בירושלים כנחום שוב, בן למשפחה חרדית של 9 בנים ובנות.  
סבו מצד אמו הרב שמעון מנחם ברגמן היה סגן ראש עיריית ירושלים (טדי קולק) מטעם אגודת ישראל. סבו מצד אביו היה מנהל מוסדות ״עץ חיים״ בירושלים וראש חברה קדישא פרושים. למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה] וקול תורה בירושלים. 
בגיל 15 עבר תהליך יציאה בשאלה, שבמהלכו שינה את שמו לאדם שוב, עזב את משפחתו ונקלט בביתו של ארנן יקותיאלי בעת שכיהן כסגן ראש עיריית ירושלים. שוב שמר על קשר חשאי עם יקותיאלי בזמן שלמד בישיבות חרדיות, ובסופו של דבר הפך לבן בית אצלו.  
הוריו של שוב עתרו לבית המשפט לנוער בתביעה להוציאו מביתו של יקותיאלי. בשלב הראשון התביעה צלחה ושוב, שהיה קטין, הועבר על ידי עובדים סוציאליים למשפחות אומנות שמהן נמלט. לאחר שהתגורר כמה ימים ברחובות ובגנים ציבוריים החליט בית המשפט להחזירו לביתו של יקותיאלי], ושוב החל את לימודיו בבית הספר החילוני "גבעת גונן - ברוח ערכי תנועת העבודה" בשכונת קטמון. בהמשך התגורר כילד חוץ בקיבוץ רמת רחל הסמוך לירושלים עד סמוך לגיוסו לשירות צבאי ככתב בגלי צה"ל.
במהלך לימודיו בתיכון נרקמו קשרים בין שוב לבין העיתונאי ישראל סגל, שהיה באותה עת עורך ומגיש של מהדורת "יומן" בערוץ הראשון ואף הוא יוצא בשאלה. לימים כינה שוב את סגל: "אבי ומורי". משפחתו של סגל הפכה למעין משפחה אומנת שנייה של שוב. מאוחר יותר עבדו השניים יחד בחדשות ערוץ 2.
את הקריירה העיתונאית החל בשירותו הצבאי, ככתב גלי צה"ל, שם שימש כתב לענייני בריאות ופלילים, כתב בכנסת ועורך ומגיש של יומני אקטואליה. בטלוויזיה הגיש את התוכנית התיעודית "חוזר ושב" שעסקה באחורי הקלעים של הקהילה החרדית ושודרה אצל זכיינית ערוץ 2 "טלעד". בערוץ 8 הגיש את הסדרה "פרות קדושות" שעסקה בשחיטת הפרות הקדושות בחברה הישראלית (אותה ערך מיקי רוזנטל), ובערוץ 2 את סדרת התוכניות "פרשיות השבוע".
בהמשך עבד שוב ככתב בחדשות ערוץ 2, כעורך בחדשות 10 וכעורך ראשי ומגיש בחדשות המקומיות בערוץ 3 של הוט. לאחר מכן שימש במשך כשנה כעורך ומנהל הרשת החברתית המקוונת TheMarker Café ובהמשך עזב אותה לעסקים פרטיים. 
ב-2007 פתח את חברת Refresh המתמחה במוצרי ושירותי אינטרנט. החברה הקימה מערכות בלוגים ומיזמי תוכן ואינטרנט עבור ארגונים וחברות במשק הישראלי, ובהם בנק לאומי, השב"כ, רכבת ישראל, זירות התרבות והחינוך של מפעל הפיס במדיה החברתית והבלוג של בית ההשקעות מגדל שוקי הון. החברה הובילה קמפיינים גם עבור אישים פוליטיים ובהם ראש עיריית תל אביב יפו, רון חולדאי. 
ב-2016 מכר שוב את "ריפרש" לחברת גרייט דיגיטל תמורת סכום של כעשרה מיליון ש"ח. 
שוב פרש מעיסוקו הקבוע בעיתונות אך המשיך לכתוב בטור קבוע ב"גלובס", וכן כותב מעת לעת בנושאי שיווק דיגיטלי בעיתון "כלכליסט" ומגיש פינות על פרסום ושיווק באינטרנט במסגרת התוכנית "הקמפיין" בערוץ 2 ו"צינור לילה" בערוץ 10.
שימש כמרצה בבית הספר לתקשורת של המרכז הבינתחומי הרצליה בו לימד סטודנטים לתואר ראשון כתיבה ועריכה עיתונאית ובמכללה האקדמית נתניה בה לימד בבית הספר לתקשורת קורס שיווק ברשתות חברתיות.
ויידר

היסטוריית הלהקה

לאחר שנוסדה בשנת 1986, הוציאה לאור הלהקה את האלבום "Morbid Reich" בשנת 1990, אשר מצוין לא רק בזכות איכות ההקלטה, אך גם בגלל שהדמו מכר 10,000 עותקים, ללא ספק אחד מהדמואים המצליחים ביותר בסצנת המטאל. בשנת 1998, הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים מטאל בלייד. המעריצים כינוי אירוע זה כניצחון הדת' מטאל ה"טהור" על הסגנונות החדשים שנוסדו בשנות התשעים, כמו ראפ מטאל וגראנג' מטאל. המעריצים הוקירו את הלהקה על שלא וויתרו על הסגנון הקיצוני שלהם לטובת סגנונות מפורסמים יותר שכנראה ימכרו יותר עותקים. ויידר גם מאוד פעילים בלשחרר שירים מהופעות חיות ואלבומי הופעות, אשר לא נראים הרבה בסצנת הניו מטאל.
השם של הלהקה הושפע מדארת' ויידר, דמות מסרטי מלחמת הכוכבים: "דמות מסתורית, ברוטאלית, אפלה, חכמה, מרירה אך גם קצת רומנטית."
ויידר היא אחת הלהקות השופעות בותר בסצנת המוזיקה, אשר משחררים אלבום כל שנה מאז שנת 2000 ומקיימים מאות הופעות בכל שנה.

חברי הלהקה

פיאוטר ויואכזרק - גיטריסט, סולן

מאוריכי "מאוזר" - גיטריסט

מרקין "נווי" נוואק - בס

דריסז "דארי" ברזוזואסקי - תופים

חברים לשעבר

קונרד "סימון" קרקוט - בס

ג'רסלאו "צ'יינה" לביניק - גיטריסט

קרזיסטוף "דוק" רכזקוואסקי - תופים (נפטר)

לסזק "שאמבו" רקואסקי - בס

זביגנאו "ויקא" ווארובלואסקי - גיטריסט

רוברט "אסטרואט" סטרוכזסקי - בס

גרזגורז "בילאיל" צ'קאוסקי - תופים

פיאוטר "ביראל" קוזיאולה - גיטריסט

רוברט "קזארני" קזרנטה - סולן

ג'קק "ג'קיאה" קליסז - בס

חברי אורח

קרזיסזטוף "סיאיגמר" אולוס - קלידן באלבום "The Art of War"

מרקין "זבק" גולבוויסקי - מתופף בסיבוב ההופעות בשנת 2001

גרזיגורז סקווינסקי - גיטריסט אורח באלבום "Sothis"
אדם דרסקי - סולן אורח באלבום "Revelations"
משפט הרופאים בגרמניה

משפט הרופאים בגרמניה הוא משפט בו הועמדו לדין בפני בית דין צבאי של ארצות הברית 23 פושעי מלחמה נאציים, שביצעו ניסויים רפואיים בגופם של אסירים ואשר היה חלק מסדרת משפטי נירנברג הנוספים.

רקע

עדויות על פשעים שיטתיים של רופאים נאציים פורסמו בעיתונות עוד בטרם הוכנעה גרמניה הנאצית. בעקבות זאת, הוחלט להקדיש את אחד המשפטים בנירנברג לרופאים.

המשפט

במהלך המשפט, שהתקיים בבנירנברג, סעיף 1 לכתב האישום נמחק ברובו על ידי הרכב בית הדין כיוון שנקבע כי הדיון באישום זה אינו בסמכות בית הדין הצבאי.
פסק הדין ניתן ב-20 באוגוסט 1947. בית הדין קבע כי הניסויים נערכו באכזריות, ללא הסכמתם של הקורבנות וללא תכלית מדעית אמיתית, וכי היו אלה מעשי רצח מתוכננים שנגרמו תוך עינויים וסבל של הקורבנות. על 7 מן הנאשמים הוטל גזר דין מוות והם הוצאו להורג בתליה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה. 5 מן הנאשמים נידונו למאסר עולם, ועוד 4 נאשמים נדונו לתקופות מאסר שבין 10-20 שנים. 7 מהנאשמים זוכו.

בעקבות המשפט

בעקבות המשפט גובש קוד נירנברג, שנבע מאחד הלקחים שהופקו מן המשפט, הקובע "כי לעולם לא יבוצעו יותר ניסויים רפואיים על בני אדם ללא הסכמתם, וללא שיסבירו להם מראש את אופן עריכת הניסויים ואת התוצאות הרפואיות העלולות להגרם להם כתוצאתם". בשנת 1964 פרסמה עצרת ההסתדרות הרפואית העולמית שהתכנסה בהלסינקי, פינלנד את הצהרת הלסינקי, הקובעת כללים ליישום עקרונות אלה ומהווה אחד ממסמכי היסוד של האתיקה הרפואית. מדינות רבות, ובכללן ישראל, אימצו עקרונות אלה לתוך הקוד האתי הרפואי שלהן ואף חוקקו חוקים בנושא.
אבוליה

אַבּוּלְיָה (לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: רִפְיוֹן הָרָצוֹן; בלועזית: Abulia או Aboulia; ביוונית: αβουλία – אי רצון), הוא מונח המתאר מצב נוירופסיכיאטרי פתולוגי של שיתוק כוח הרצון, איבוד המוטיבציה ואיבוד היכולת ליזום פעולות מונחות מטרה, לקבוע מטרות ולהחליט החלטות. המונח היפרבוליה (Hyperbulia) מציין את המצב ההפוך של אבוליה.
מבחינה פילוסופית ישנו הבדל גדול בין תרגום המונח ל"רפיון הרצון" לבין תרגומו ל"אי רצון". רפיון הרצון הוא מצב מוכר ברפואה במקרים של הפרעות פסיכולוגיות כגון דיכאון סכיזופרניה דמנציה ועוד, שבהם נחלש כח הרצון. היעלמות מוחלטת של כח רצון היא רעיון מופשט שלמעשה לא יכול להיות קיים אצל בן אנוש בצורה מוחלטת. אי רצון מוחלט פירושו היעלמות החוויה והזהות, וגם אם נראה שהוא יכול להתקיים לרגעים מסוימים מצב תמידי שלו לא אפשרי. ישנה היחלשות בכח הרצון או עיוותים שלו אך לא יתקיים מצב של חוסר רצון מוחלט. 
לאיבוד הרצון והתשוקה קיים גם היבט חיובי בהשקפות שונות בבודהיזם ודתות קרובות, המוזכרת כדרך המביאה את האדם למצב של נירוונה.

היסטוריה של המונח

המונח הופיע לראשונה בספרות הפסיכיאטרית ב-1847 לערך, אז הוגדר כ"היעדר של רצון, סוג של אי-שפיות, שבו התסמין הוא דומיננטי". הפסיכולוג הצרפתי תאודול ריבו תיאר מצב זה במחצית השנייה של המאה ה-19, כ"מחלה טהורה של רצון, בהּ היכולת של הפרט לעשות מעשה – בוטלה, והוא או היא צומצמו לפרט של 'שכל טהור'". נוירופסיכולוגים רבים באותה תקופה הסכימו על הרעיון של אבוליה, אך הייתה מחלוקת לגבי השאלה אם הפרעה זו נגרמת בשל ליקוי בקוגניציה, כתוצאה של תפקוד לקוי במערכת ספציפית בתוך המוח האחראית על המוטיבציה. בתחילת המאה העשרים היו שהשתמשו במונח זה בהקשר משפחתי, כגון בטענות של הורים כלפי ילדיהם הבוגרים או הסטודנטים באשר ל"אבוליה" שלהם. למרות זאת, המונח הנוירופסיכיאטרי של הפרעות הרצון לא היה בשימוש רב בתקופה זו, ועד סוף מלחמת העולם הראשונה הוא לא הופיע בסיווגים פסיכיאטרים.
לפי ספר הלימוד הנוירופסיכאטרי האמריקני, החל שימוש מחודש במונח זה בסוף המאה ה-20. ב-1984 השתמש בו אחד מחלוצי הנוירולוגיה, צ'ארלס מילר פישר (Charles Miller Fisher), כתיאור לבעיות של ספונטניות (רצון חופשי) כתוצאה מבעיות מוחיות; הוא הדגים זאת במקרה הקיצוני של אילמות אקינטית (Akinetic mutism – אילמות של חוסר תנועה).
שיקגו סטאגס

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1946, ולקחה חלק בעונת הבכורה של ליגת ה-BAA. הליגה כללה אז 11 קבוצות המחולקות בין שני בתים, והסטאגס שובצו בבית המערבי. את עונת הבכורה שלה סיימה שיקגו עם המאזן השני בטיבו בליגה, 39–22, והעפילה עד גמר ה-BAA בו הפסידה לפילדלפיה ווריורס בתוצאה 1–4. בכל שלוש העונות הבאות העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, אך לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר הליגה. לקראת עונת 1949/1950 התמזגה ליגת ה-BAA אל ליגת ה-NBA, בה שיחקה שיקגו בעונתה האחרונה.
כוכב הקבוצה הבלתי מעורער היה הקלע מקס זסלופסקי, שנבחר לחמישייה הראשונה של העונה ארבע פעמים ברציפות והוביל את קלעי הקבוצה בכל עונותיה, עם ממוצע של 17.9 נקודות למשחק. כמו כן בלט בקבוצה הרכז אנדי פיליפ, שהעמיד בשלוש עונותיו בקבוצה ממוצעים של 11.6 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. בהמשך הקריירה שותף פיליפ בחמישה משחקי אולסטאר כשחקן הווריורס, ונבחר בשנת 1961 להיכל התהילה של הכדורסל.
בדראפט 1950 רכשו הסטאגס את זכויות הדראפט על שחקן היכל התהילה לעתיד בוב קוזי, אך בשל פירוק הקבוצה נערך "דראפט פיזור" על שחקני שיקגו, בו נבחר קוזי על ידי בוסטון סלטיקס. כשחקן הסלטיקס נבחר קוזי 13 פעמים למשחק האולסטאר, וזכה עם הקבוצה ב-6 אליפויות NBA. 
בשנת 1961 הוקמה בשיקגו קבוצת ה-NBA "שיקגו פקרס", שעברה כעבור שנתיים לבולטימור (כיום וושינגטון ויזארדס), ובשנת 1966 יוסדה בעיר קבוצת שיקגו בולס. שני מועדונים אלה – הויזארדס והבולס – לא נחשבים כגלגולים של שיקגו סטאגס אלא כמועדונים נפרדים המשאירים את הסטאגס על תקן קבוצה שחדלה להתקיים.
הארי טרדוויי

ביוגרפיה

טרדוויי נולד בעיר אקסטר שבמחוז דבון, וגדל בסנדפורד שבדבון. אביו הוא ארכיטקט ואמו מורה בבית ספר יסודי. יש לו שני אחים, הבכור סם הוא אמן, ואחיו התאום לוק אף הוא שחקן. התאומים למדו בבית הספר המלכה אליזבת' בקרדיטון, שם שיחקו בקבוצת הרוגבי יוניון שזכתה פעמים בגביע דבון.
בהשראת הזמר אדי ודר ובעידוד המורה שלהם לדרמה, פיל גאסון, הקימו התיאומים להקה בשם Lizardsun יחד עם מאט קוניגהאם וסת' קמפבל. הם גם הצטרפו לתיאטרון הלאומי לנוער .

קריירה

הופעת הבכורה המקצועית של טרדוויי הייתה בסרט באורך מלא בשם "Brothers of the Head", בו גילם יחד עם אחיו תאומים סיאמיים בלהקת פאנק רוק. הארי גילם את טום האו, הגיטריסט וכותב השירים, ואחיו לוג שיחק בתפקיד בארי האו, סולן הלהקה. במהלך החזרות וצילומי הסרט היו לוק והארי מחוברים זה לזה במשך 15 שעות ביום, כשהם לובשים חליפות צלילה שהייתה תפורה עליהם. הם גם ישנו יחד באותה מיטה כדי לדמות את היותם תאומים סיאמיים. השניים ביצעו את כל השירים בסרט בעצמם על הבמה, וכמו כן הקליטו 9 רצועות של אלבום הסרט.
טרדוויי לקח פסק זמן מלימודיו ב-LAMDA כדי לעבוד על הסרט "Brothers of the Head". הוא סיים את התואר ב-2006.
עוד בתקופת לימודיו השתתף טרדוויי בהפקות מקצועיות נוספות כגון בפרק "Sleeping Murder" בסדרה "מיס מארפל", ובמחזה "מירנה מולוי" עם Operating Theatre Company.
אחרי סיום הלימודים הופיע טרדוויי בסרט הטלוויזיה "Recovery" בתפקיד בנם של הדמויות ששיחקו דייוויד טננט ושרה פאריש. הוא גילם את מארק ברוגן בסדרה "עיר מקלט" של ערוץ 4 (הידועה בארצות הברית בשם "Meadowlands"). בסרט "קונטרול" גילם טרדוויי את דמותו של סטיבן מוריס, מתופף להקת ג'וי דיוויז'ן. ב-2008 הופיע בדרמה "The Shooting of Thomas Hurndall" של ערוץ 4 ובסרט קצר מאת סם טיילור-ווד.
טרדוויי שיחק בסרט האימה "The Disappeared" בבימויו של ג'וני קוורקיאן, ובסרט פנטזיית המדע-בדיוני "עיר הגחלת".
הופעת הבכורה של טרדוויי בתיאטרון הייתה ב-2009 במחזה "Over There" מאת מארק רייבנהיל  לצדו של אחיו התאום לוק בתיאטרון רויאל קורט.
טרדוויי גם כותב שירים, והוא כתב את "Sink or Swim" שאותו ביצעו הוא ואחיו לוק בסרט ובאלבום "Brothers of the Head". עוד כתב וביצע סולו את השיר "Raise This Up".
ב-2011 הופיע טרדוויי בסרט "The Last Furlong" שצולם באירלנד. הוא מככב בתפקיד הראשי בדמות ג'יימס פורלונג.
ב-2014 החל לשחק בתפקיד ויקטור פרנקנשטיין בסדרת הטלוויזיה "פני דרדפול" של רשת שואוטיים.
יעקב בן חביב

יצירתו התורנית

ר' יעקב תיקן תקנות רבות בענייני ציבור ובפרט בהלכות אישות ובבעיות שעלו בעקבות תופעת האנוסים. ההיסטוריון יוסף הקר מציין כי ר' יעקב ביקש להביא לניתוק כל זיקה בין האנוסים שנמלטו מספרד לבין אלה שנשארו בה, דבר שבא לידי ביטוי בחלק מתקנותיו בנושאי אישות. על הנהגתו בשלוניקי כותב הקר שר' יעקב ביקש לשמר את מורשתם של המגורשים גם כאשר מנהגיהם לא היו כמנהג המקום של בני סלוניקי, דבר זה גרם לעיתים למחלוקת עם חכמי המקום ולפיכך לא תמיד התקבלה דעתו בעניינים אלה.
ר' יעקב כתב ככל הנראה ביאור לספר הטור, וכמה מתשובותיו נשתמרו בכתביהם של גדולי התקופה כמו ר' אליהו מזרחי והמהרשד"ם. מכל מקום, את שמו לדורות קנה בזכות חיבורו, "עין יעקב", שהוא מעין קובץ שעיקרו אגדות התלמוד הבבלי ופירוש עליהן.
חיבורו זכה להתקבל ולהתפרסם בתפוצה רחבה ביותר ועל כך מעידים למעלה ממאה המהדורות להן זכה, כמו גם הפירושים וכלי עזר המגוונים שנתלוו אליהן. בקהילות ישראל רבות במזרח אירופה, נהוג היה לקבוע שיעור משותף בספר 'עין יעקב' לבעלי בתים (כלומר מי שאינם למדנים מקצועיים בתלמוד) בבית הכנסת, למשל בשעת ההפוגה שבין תפילות מנחה וערבית.
בחיבורו הנ"ל התחיל ר' יעקב להכניס גם את אגדות התלמוד ירושלמי אולם כפי שחשש הוא לא הספיק לעשות זאת בחייו.
בפירושיו שלובים דברי מוסר והגות המשקפים את תחושותיהם של בני דור הגירוש, קטעי התלמוד המובאים בו הם עד נוסח במחקר ההשוואתי על הבדלי הנוסח הקלים בין גרסאות התלמוד שהיה בידי יהדות ספרד לבין גרסאות יהדות אשכנז.
קריינא דאיגרתא איהו ליהוי פרוונקא

קַרְיָינָא דְּאִיגַּרְתָּא אִיהוּ לֶיהֱוֵי פַּרְוַונְקָא הוא ביטוי ארמי שמשמעו: קורא (כרוז) האיגרת (הצו) – הוא יוציאה לפועל. כלומר, הקורא לפעולה – יבצע אותה בעצמו. בשימוש היומיומי קורא הביטוי לאידאולוגים להיות גם אנשי מעשה.

מקור הביטוי

לפי המתואר בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין, לפני שהרג פינחס את זמרי בן סלוא על שבעל את כזבי בת צור הנכרית, הוא ניהל דיאלוג קצר עם משה:
אמר לו: אחי אבי אבא, לא כך לימדתני ברדתך מהר סיני "הבועל את הנכרית קנאין פוגעין בו"?
אמר לו: קריינא דאיגרתא איהו ליהוי פרוונקא
— תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ב, עמוד א'
כלומר: אם כך לימדתיך, אל תדבר, קום ועשה מעשה.
המילה "פרוונקא" הושאלה לארמית מן השפות האיראניות, ומשמעותה המקורית: מנהיג, מורה דרך ההולך בראש, אך בארמית היא קיבלה גם משמעות של "שליח הנושא את האיגרת". ומשמעותו המילולית של הביטוי: הקורא את האיגרת, הוא יהיה המוביל, הצועד בראש והמוציא אל הפועל. או: הקורא את האיגרת, הוא יהיה השליח לשאת אותה אל יעדה.

שימוש

הביטוי נכנס לשפת הדיבור, ובמסכת בבא מציעא (דף פ"ג, עמוד ב') מתואר שכאשר השיא רבי אלעזר ברבי שמעון עצות לשוטר מקוף, ושיפר את הצלחותיו בתפיסת גנבי רכוש, נודע הדבר לממונים מטעם מלכות רומי, שאמרו: "קריינא דאיגרתא איהו ליהוי פרוונקא", ומינו אותו לתפוס גנבים.

שימוש מושאל

ספר איגרותיו של הרב יעקב ישראל קניבסקי נקרא "קריינא דאיגרתא", כלומר: קורא האיגרת. עורכי הספר ביקשו להביע בשם זה שההדרכות הכלולות באיגרותיו של הרב לא היו אידאולוגיה לשמה, אלא דרך חיים מעשית.
אחותי קפצה כיתה

רקע העלילה

מיכל מתחילה ללמוד בתיכון, אלא שאחותה הקטנה רוני, הקטנה ממנה בשנתיים וחכמה ממנה, קופצת שתי כיתות ולומדת איתה באותה שכבה ובאותה כיתה, מה שגורם למצבים מוזרים, מביכים ובעיקר מצחיקים.
ויליאם אגלסטון

ביוגרפיה

ויליאם אגלסטון נולד בממפיס, טנסי, בשנת 1939. בהיותו בן 15 נשלח לבית ספר פרטי בבל בקלי, טנסי. את לימודיו הגבוהים החל באוניברסיטת וונדרבילט, בנשוויל, טנסי, שם למד כשנה. הוא למד סמסטר גם בדלתה קולג', קליוולנד, מיסיסיפי ובאוניברסיטת מיסיסיפי למד כחמש שנים. לימודים אלו לא הובילו אותו לתואר. בתקופה זו החל לגלות עניין בצילום, לאחר שנחשף לספר "הרגע המכריע" של הצלם אנרי קרטייה ברסון. צלם נוסף שהשפיע על גיבוש תפיסת הצילום שלו היה ווקר אוונס. בשנת 1957 רכש את מצלמתו הראשונה ושנה לאחר מכן רכש מצלמת לייקה.
לאחר שצילם תמונות בשחור-לבן החל אגלסטון בשנת 1965 לעשות ניסיונות בצבע על נגטיבים וכעבור שנה החל לצלם תצלומי צבע. תצלומי הצבע שלו ייחודיים בשימושו בצבעים עזים ומלאכותיים על גבול הפרסומת והקיטש. הצבעים נוצרים באמצעות הדפסת דיי טרנספר, ויוצרים חיבור רגשי עז לאובייקטים ולסצנות יום-יומיות.
בשנת 1976 המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, המומה, הציג תערוכת יחיד שלו, באצירתו של ג'ון זרקובסקי. התערוכה נקראה "המדריך של ויליאם אגלסטון" (William Eggleston's Guide), ובמקביל לה יצא לאור ספר תצלומים בשם דומה. אגלסטון היה הראשון שהציג תערוכת צבע במומה. התערוכה נחשבה בזמנה למהפכנית, ובדיעבד ניתן לראות באגלסטון את האמן שבישר את הגעת צילום הצבע לעולם האמנות, טכנולוגיה נתפסה שעד אז כשייכת לעולם הפרסום. צילום הצבע עורר התנגדות, אך בעקבות תערוכה זו התעוררה מאוחר יותר גם הערכה גדולה לתצלומיו ולחידוש אותו הוא הביא לעולם הצילום.

עיסוקים נוספים

הוא זכה לפרסים רבים וכן פרסם ספרים עם תצלומיו. בשל אופיים תצלומיו מככבים גם על עטיפות אלבומים כגון "ביג סטאר", "פרימל סקרים", "סילבר ג'וס" ועוד.
בשנים האחרונות אגלסטון פנה לעסוק גם בעבודות וידאו-ארט. הווידאו, כמו צילומיו, הופכים את הבנאלי לעשיר, בעזרת ראייה ייחודית ובאמצעות יצירתיות טכנית. בנוסף על כך בשנת 2005 צולם סרט דוקומנטרי על הצלם בשם 'העולם האמיתי- ויליאם אגלסטון'. הסרט עוקב אחר טיולו דרך קנטאקי, לוס-אנג'לס וניו יורק, אך בעיקר מתרכז ב"זמן המנוחה" שלו בממפיס, ביתו.
רשימה (בחירות)

רשימה (באנגלית: Electoral List) היא מכשיר פוליטי-מנהלי המשמש במסגרת ניהול מערכות בחירות פרלמנטריות או מוניציפליות שאינן מבוססות על בחירה אישית בלבד במועמדים - קרי, בבחירות בשיטה היחסית או בשיטת הטופס הכללי. היא מאפשרת בחירה במועמדים על בסיס קבוצתי, אך בגרסאות שונות שלה מאפשרת גם לתת תמיכה אישית למועמדים מתוך אותה קבוצה.

השיטה

בשיטת הרשימה מעמידות מפלגות או קבוצות המעוניינות להכניס את אנשיהן לבית נבחרים או לרשות מקומית רשימה של מועמדים מטעמן. הבוחר נותן את קולו למפלגה או לקבוצה מסוימות באמצעות תמיכה ברשימה שהגישו.
בבחירות בשיטה היחסית, המפלגות או הקבוצות שהגישו רשימות מועמדים זוכות למספר מסוים של מושבים באותו בית נבחרים בהתאם למספר הקולות שקיבלה כל אחת מהן, על פי מפתח חלוקה יחסי כלשהו (למשל שיטת ויקטור ד'הונד). מועמדי המפלגה או הקבוצה המדורגים במקומות הגבוהים ביותר ברשימה שהגישה מאיישים את המושבים שניתנו להן בבית הנבחרים. הם יוצרים במסגרתו את הסיעה מטעמן של אותה מפלגה או קבוצה. בהמשך חיי אותו בית נבחרים (עד הבחירות הבאות לאיושו) מהווה הרשימה עתודה לאותה סיעה, באופן שאם נפסקת חברותו בבית הנבחרים של אחד מחבריה מסיבה כלשהי ייכנס לשם במקומו המועמד הבא בתור ברשימה.
היתרון העיקרי של שימוש ברשימות מועמדים הוא במניעת הצורך לפצל את המדינה או הרשות המקומית שבה נערכות הבחירות לאזורי בחירה מרובים, שבכל אחד מהם ייבחר מועמד אחד על בסיס אישי. שימוש ברשימות מועמדים מאפשר לפצל את מרחב הבחירות לאזורי בחירה מעטים, שלכל אחד מהם יוקצו מושבים בבית הנבחרים הרלוונטי ובכל אחד מהם תיערך התמודדות על בסיס רשימתי. ניתן גם להותיר את מרחב הבחירות כאזור בחירה כללי אחד שבו יתמודדו רשימות המועמדים, כנהוג למשל בישראל.
הארמייה הראשונה (צרפת)

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל אוגוסט דובאי. הארמייה השתתפה יחד עם הארמייה השנייה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית. בשנת 1917 לחמה הארמייה בקרב פשנדל, ובהמשך המשיכה הארמייה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בנובמבר 1918 פורקה.

1939 - 1940

במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה הראשונה בפיקוד גנרל ז'ורז' בלנשאר פרוסה בבלגיה, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה. ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ותוך זמן קצר כיתרו את כוחות בעלות הברית בכיס דנקירק. חלק מהארמייה חולץ במהלך פינוי דנקירק, וחלק מהארמייה נפל בשבי הגרמנים. ב-26 במאי מונה בלנשאר למפקד קבוצת הארמיות הראשונה, ורנה פריו מונה למפקד הארמייה עד ל-29 במאי שאז התפרקה הארמייה.

1944 - 1945

לאחר נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת, הוקמה מחדש הארמייה ב-25 בספטמבר 1944, והועמדה תחת פיקוד ז'אן דה לאטר דה טסיני. הארמייה לחמה במזרח צרפת ובדרום גרמניה, כחלק מקבוצת הארמיות השישית של בעלות הברית. הארמייה לחמה בכיס קולמר, וכבשה את שטרסבורג, קרלסרוהה ודרמשטדט.

המלחמה הקרה

במהלך המלחמה הקרה הייתה הארמייה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאטו, ומפקדת הארמייה הייתה מוצבת בשטרסבור.
ויקטור ראד

ביוגרפיה

ראד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ושיחק בתיכון "פינדלי פרפ" בנבדה, משם המשיך לקריירת קולג'ים בת 4 שנים במכללות אריזונה סטייט ודרום פלורידה.

קריירה

בשנת 2014 לא נבחר בדראפט והמשיך לעונה אחת בדלאוור 87' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשנת 2015 הצטרף ראד לקבוצת ניז'ני נובגורוד מליגת ה-VTB והיורוקאפ. לאחר עונת יורוקאפ בה סיים עם ממוצעים של 15.8 נקודות ו-6.7 ריבאונדים, נבחר ראד לחמישיית העונה השנייה ביורוקאפ.
ב-2016 שיחק במדי מיאמי היט בליגת הקיץ של ה-NBA, בה רשם ממוצעים של 11.2 נקודות ב-21.6 דקות למשחק, והוסיף 3.8 ריבאונדים.
ב-18 באוגוסט 2016 חתם לעונה אחת בקבוצת מכבי תל אביב המשחקת ביורוליג ובליגת העל הישראלית.
ב-2 בספטמבר 2017 חתם ברויאל האלי גזיאנטפ הטורקית. ב-15 בפברואר 2018 עזב ראד את הקבוצה וחתם לחודש בצסק"א מוסקבה, עם אפשרות להארכת חוזה עד תום העונה.
בתום חוזהו שוחרר מצסק"א וחתם באוקסיליום טורינו מליגת העל האיטלקית
הוגו גאטי

קריירת משחק

גאטי, הצעיר מבין ארבעה אחים, החל את דרכו בגילאים צעירים כחלוץ. בגיל 16, בעקבות השראה שקיבל מאמדאו קאריסו כשצפה במשחק של קבוצת ריבר פלייט, החליט להמיר את תפקידו לשוער. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער אטלנטה מפרובינציית בואנוס איירס בה נולד, ורשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית ב-5 באוגוסט 1962, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-18, במשחק חוץ מול חימנסיה לה פלאטה.
בשנת 1964 נמכר גאטי לריבר פלייט, שם שיחק לצד קאריסו, שממנו שאב השראה לתפקיד השוער. השניים חלקו את המקום בהרכב לסירוגין, ובסך הכל בארבע שנים רשם גאטי 77 הופעות במדי הקבוצה. ב-1968 עבר גאטי לחימנסיה לה פלאטה, שם הפך לשוער ראשון. הוא שיחק בחימנסיה חמש שנים בהן רשם 244 הופעות, וממנה עבר לאוניון דה סנטה פה, בה שיחק שנה אחת ורשם 45 הופעות. גאטי התבלט ביכולותו במהלך העונה, ובסך הכל בשלב זה של הקריירה, בגיל 31 ולאחר שצבר מספר הופעות בינלאומיות, השוער כבר התפרסם בליגה הארגנטינאית. אמנם, לאחר עונה זו חתם גאטי בקבוצת בוקה ג'וניורס, ובמדיה קנה לעצמו שם כאחד מגדולי השוערים בארגנטינה בכל הזמנים.
הבכורה של גאטי במדי הקבוצה התקיימה ב-15 בפברואר 1976. בשנה זו זכתה הקבוצה בשני תוארי האליפות בארגנטינה. ב-1977 זכו גאטי וקבוצתו בגביע ליברטדורס, במשחק בו עצר גאטי כדור עונשין מכריע לזכות קבוצתו, מול קרוזיירו. שנה אחר כך שמר על רשת נקייה שלוש פעמים בגמר הליברטדורס מול דפורטיבו קאלי, וסייע לקבוצה לזכות בתואר בפעם השנייה ברציפות, ובנוסף זכתה הקבוצה בגביע הביניבשתי, לאחר שניצחה בסיכום שני המשחקים את בורוסיה מנשנגלדבך. גאטי היה ממצטייני הקבוצה במשחק החוץ בו ניצחה 3-0, ושהבטיח לה את הזכייה בתואר. בשנת 1982 נבחר גאטי לתואר כדורגלן השנה בארגנטינה.
באמצע שנות ה-80 בוקה עברה תקופה קשה וחסרת הישגים, ובמהלך שנים אלו איבד גאטי בהדרגה את מקומו בהרכב. הופעתו האחרונה הייתה ב-24 בינואר 1988, ולאחריה לא נכלל יותר בסגל הקבוצה.
גאטי שיחק 12 שנים בשורות הקבוצה עד לפרישתו בגיל 43, ורשם במדיה 381 הופעות ליגה ו-47 הופעות בליברטדורס. הוא השוער בעל המספר הרב ביותר של הופעות ליגה במדי הקבוצה, ושני בקטגוריה זו רק לרוברטו מוצו, שרשם 396 הופעות.
ב-24 בינואר 1984 נערך עבורו משחק הוקרה, שהפגיש את בוקה ג'וניורס וחימנסיה לה פלאטה.

נבחרת ארגנטינה

גאטי נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 1966, וזאת עוד בטרם רשם את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו, אך לא קיבל דקות בטורניר. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-13 באוגוסט 1967, בשבוע של יום הולדתו ה-23, מול פרגוואי. לאחר שלא העפילה למונדיאל 1970, ארגנטינה חזרה לטורניר הגביע העולמי במונדיאל 1974, אך גאטי לא נכלל בסגל לטורניר. את מירב הופעותיו רשם תחת המאמן ססאר לואיס מנוטי בשורה של משחקי ידידות לקראת מונדיאל 1978 שנערך במדינה, אך לבסוף נגרע מהסגל לטורניר לטובתו של אובלדו פיליול. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת נערכה ב-5 ביוני 1977, ובסך הכל שיחק 18 הופעות בשער הנבחרת.