google/wiki40b huggingface dataset:
התנועה העממית לשחרור אנגולה

כתנועת חירות

ה-MPLA הוקמה כתנועה פוליטית ב-1956, עם איחודן של המפלגה הקומוניסטית של אנגולה (PCA) ושל מפלגת המאבק המאוחד של האפריקאים באנגולה (PLUA). מנהיג ה-PCA, ויריאטו דה קרוש היה למזכ"ל. בהמשך, הצטרפו ל-MPLA תנועות נוספות, כמו התנועה לעצמאות לאומית של אנגולה (MINA) והחזית הדמוקרטית לשחרור אנגולה (FDLA).
ב-1960 יצרה התנועה קשרים עם התנועה המקבילה לה בגינאה ביסאו ובאיי כף ורדה (בראשותו של אמילקר קברל, שסייע גם בהקמת התנועה באנגולה), על מנת לשתף פעולה במאבק בכוחות האימפריה הפורטוגזית באפריקה. ב-18 באפריל 1961 נפגשו נציגי התנועות עם נציגי תנועות מרקסיסטיות מהמושבות הפורטוגליות מוזמביק וסאו טומה ופרינסיפה, והקימו ארגון גג בשם CONCP - ועידת הארגונים הלאומניים במושבות הפורטוגליות.
היריבות בין התנועות השונות שלחמו בשלטון הפורטוגלי (הגדולות שבהן היו ה-MPLA, ה-UNITA וה-FNLA) מנעה שיתוף פעולה ביניהן.

כמפלגת שלטון

לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל ב-1974, החליטו מנהיגיה החדשים להעניק עצמאות למושבות הפורטוגליות באפריקה. השלטון באנגולה הועבר בהדרגה לקואליציה שכללה את ה-MPLA, ה-UNITA וה-FNLA. הקואליציה לא החזיקה מעמד, והמדינה הצעירה נקלעה למלחמת אזרחים.
דרום אפריקה שלחה כוחות לטובת ה-FNLA וה-UNITA השמרניות, וזאיר וארצות הברית אף הן העניקו להן סיוע צבאי. בתגובה, שלחה קובה אלפי חיילים לטובת ה-MPLA, בגיבוי סובייטי. ה-MPLA הצליחה להכות ב-UNITA, צבא דרום אפריקה החל לסגת, והקונגרס האמריקאי החליט להפסיק את הסיוע ל-UNITA, מחשש שתתפתח באנגולה מלחמת וייטנאם שנייה.
ב-11 בנובמבר 1975 עזבו אחרוני הפורטוגלים את אנגולה. כשהבירה לואנדה ושדות הנפט של המדינה בשליטתם, הכריזו ראשי ה-MPLA על עצמאותה של אנגולה. יושב ראש ה-MPLA והמשורר אגושטיניו נטו היה לנשיא הראשון.
ב-1976 נטשה ה-MPLA באופן רשמי את האידאולוגיה המרקסיסטית, אך שמרה על קשרים הדוקים עם הגוש המזרחי. היא כוננה משטר סוציאליסטי חד-מפלגתי, והמשיכה להסתייע בחיילים הקובנים במאבקה ב-UNITA. ב-1979 הלך הנשיא נטו לעולמו, והוחלף בז'וסה אדוארדו דוש סנטוש, שמכהן מאז בתפקיד.
מאז 1989 נעשו מספר ניסיונות להשכין שלום באנגולה, וב-1992 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בתולדותיה, בהן זכתה המפלגה ב-129 מתוך 227 מושבים בפרלמנט. מנהיגה של UNITA, ז'ונאס סאווימבי, סירב להכיר בתוצאות הבחירות, ומלחמת האזרחים התלקחה מחדש. במהלך שנות ה-90 נעשו מספר ניסיונות לשלב את UNITA בשלטון, אך הם נכשלו. מלחמת האזרחים הגיעה לקיצה רק עם חיסולו של סאווימבי, ב-2002.
בבחירות שנערכו בשנת 2008, זכתה ב-MPLA בניצחון סוחף - 191 מתוך 220 מושבי הפרלמנט.
רחובות בנגב

רחובות הייתה עיר נבטית עתיקה, על דרך הבשמים, באזור הנגב ליד נחל שונרה וחולות שונרה. בסמוך לאתר הוקם מחנה של צה"ל בשם "מחנה הר קרן".
היישוב במקום התחיל ככל הנראה בזמן המאה הראשונה לספירה כיישוב נבטי בקרבת הר קרן. עד מהרה הפך היישוב לעיר גדולה ומשגשגת שהגיעה לשיאה במהלך המאה ה-5 כאשר אוכלוסיית העיר מנתה מעל 10,000 תושבים. חשיבותו של היישוב הייתה בגלל מיקומו במרכז קו הסחר חלוצה-ניצנה-סיני וזו הסיבה להתפתחותו של ישוב כה גדול באזור מדברי ושומם.
בפי הבדואים החיים באזור נקרא המקום "ח'ירבת רוחייבה".
במהלך השנים התבצעו במקום חפירות ארכאולוגיות שחשפו מספר כנסיות מימי הביזאנטים אך טרם נסתיימו.
תומכי תורה

תומכי תורה (בעגה חרדית: ת"ת, בישיבות החסידיות: קרן עזר נישואין) הוא שמם של ארגוני חסד שפועלים בישיבות במטרה לספק תמיכה חומרית בתלמידי הישיבה. בישיבות הליטאיות והספרדיות הת"ת מנוהל על ידי תלמידים מהישיבה (המכונים ת"תניקים). עיקר ההכנסה של קופות הת"ת היא מהמגבית השנתית שעורכים תלמידי הישיבה בפורים.

מטרת הת"ת

מטרת הת"ת היא סיוע לחתנים העומדים לפני נישואיהם, רכישת פריטי לבוש לבחורים ממשפחות דלות אמצעים, וכן מכירה מסובסדת של פריטי לבוש. בנוסף כספי הת"ת מסייעים בישיבות השונות (בעיקר בישיבות הקטנות) עבור החזקת אוצר הספרים או סיוע לאחזקה השוטפת של הישיבה עצמה.

מגבית חג הפורים

בפורים, שאחת ממצוות היום היא מתנות לאביונים - החיוב לתת צדקה לנזקקים - זוכה הת"ת לעדנה. ביום זה במרבית הישיבות יוצאים התלמידים למגבית בשכונות החרדיות. הם מסתובבים בקבוצות, פוקדים את הבתים ומתרימים את האנשים. 
בימים שלפני חג הפורים מתנהל בישיבה קמפיין במטרה לעודד את הבחורים לצאת לאסוף כספים. בישיבות החסידיות הבחורים לובשים בזמן המגבית תחפושות של לבוש מסורתי. בחלק מהישיבות הליטאיות/ספרדיות הת"ת מארגן לאוספים חולצות עליהם מודפס שם הישיבה וגם סלוגן המגבית של אותה שנה.
הבחורים מצוידים בדרך כלל ברשימות של כתובות של תורמים פוטנציאלים, ביניהם בוגרי הישיבה, משפחות התלמידים או נדיבים ידועים. הציבור שמתורגל לבואם של הבחורים הנוהגים לרקוד בבתים נוהג לכבד אותם ביין או דברי מאכל. כדי לגרום לאנשים לפתוח את כיסם וליבם, מכינים בדרך כלל ראשי הקבוצה מספר "ווארטים" על מגילת אסתר או בעניינים אחרים, ובחלק מהכתובות, בעלי הבתים מוסיפים לסכום התרומה באם הווארט שהשמיעו הבחורים היה אכן מעניין.
חלק מהישיבות נמנעות ממגבית הפורים כדי למנוע התנהגות לא ראויה מצד הבחורים שחלקם משתכרים במהלך היום.
פה דה דה

בבלט, פָּה דֶה דֵה (בצרפתית: pas de deux – צעד [ריקוד] לשניים) הוא דואט לשני רקדנים, בדרך כלל גבר ואישה, המציגים ריקוד בלט יחד. הפה דה דה אופייני לבלט הקלאסי וקיים בבלטים ידועים רבים, כגון היפהפייה הנרדמת, אגם הברבורים וג׳יזל. אף שבאופן כללי הפה דה דה מוצג על ידי גבר ואישה (רקדן ובלרינה), ישנם יוצאי דופן, כמו למשל בסרט "לילות לבנים" (White Nights), שבו מוצג פה דה דה על ידי הרקדנים מיכאיל ברישניקוב וגרגורי היינס.

גראן פה דה דה

הגראן פה דה דה (grand pas de deux) הוא פה דה דה בעל תבנית המורכבת בדרך כלל מחמישה חלקים: entrée (הקדמה), adagio, שתי וריאציות (סולו לכל רקדן) ו-coda (חתימה). הריקודים המרכיבים את הגראן פה דה דה חולקים נושא משותף, ובדרך כלל מוצגות בו תנועות סימבוליות לסיפור אהבה או תנועות המביעות את הקשר הגלום באהבה, בו הרקדנים יציגו ביטויים רומנטיים מלאי חיבה בין בני הזוג. הגראן פה דה דה נחשב לעיתים קרובות לגולת הכותרת ולסצנת השיא ביצירת הבלט, והוא מבוצע בדרך כלל על ידי זוג רקדנים בדרגת ׳רקדן ראשי׳.

Entrée

גראן פה דה דה מתחיל בדרך כלל ב-entrée (בתרגום חופשי: כניסה), המשמש הקדמה קצרה ומציין את תחילתו של מערך המורכב ממספר ריקודים. במהלך ה-entrée הרקדנים יופיעו על הבמה בצורה מרשימה, לעיתים קרובות, יתוודעו אחד אל השני ויתמקמו קרוב כהכנה ל-adagio שיתחיל לאחר מכן. בהתאם לכוריאוגרפיה, הרקדן והבלרינה ייכנסו אל הבמה בו זמנית, או בתזמון שונה בזה אחר זה.

Adagio

ה-adagio (בתרגום חופשי: איטי) או adage, הוא החלק החינני והמורכב בגראן פה דה דה, שבו הבלרינה תציג ריקוד אלגנטי, איטי ומתמשך כאשר הרקדן תומך בה. הרקדן, מצדו, שואף להציג יציבות וכח ללא מאמץ נראה לעין, תוך מתן תמיכה לבלרינה. הרקדן עשוי לתמוך בבלרינה במגוון דרכים נפוצות: להחזיק אותה, להרים, לייצב תוך כדי סיבובים, או להציע זרוע או יד שישמשו "בר" בתנועות שתציג הבלרינה הדורשות יציבות ושללא עזרה תהיינה מאוד קשות או בלתי אפשריות (פונצ׳ו, צלילת דג, פירואט). בשל התמיכה בבלרינה, לעיתים נקרא ה-adagio בשם supported adagio.

וריאציות

עם השלמת ה-adagio, הרקדנים נפרדים וכל רקדן בתורו מגיע למרכז הבמה ומציג וריאציה (ריקוד סולו). באופן כללי, הווריאציות נועדו להציג קפיצות מרהיבות, אקרובטיקה, סיבובים מרשימים ואת הכישורים והאתלטיות של כל רקדן בפני עצמו. לרוב, הווריאציה של הרקדן מתבצעת ראשונה, ואחריה מתבצעת הווריאציה של הבלרינה.

Coda

ה-coda (בתרגום חופשי: זנב) הוא קטע הסיום של הגראן פה דה דה. בדרך כלל הוא מכיל אלמנטים המאפיינים את החלקים הקודמים: ה-adagio, הווריאציות או שניהם, וחותם את הגראן פה דה דה בשיא מוזיקלי גדול ומרשים.
אימוג'ן קינג

השכלה וקריירה אקדמאית

בשנת 1948 קיבלה תואר ראשון בסיעוד מאוניברסיטת סנט לואיס, שם גם קיבלה תואר שני, בשנת 1957. את הדוקטורט שלה היא קיבלה מהמכללה למורים, אוניברסיטת קולומביה. 
קינג לימדה בפקולטה של אוניברסיטת לויולה בין השנים 1961–1966 וכן בין השנים 1972–1980. היא ניהלה את תוכנית הסיעוד באוניברסיטת המדינה של אוהיו בין השנים 1968–1972. היא לימדה באוניברסיטת דרום פלורידה בין השנים 1980–1990.

התאוריות של קינג

קינג יוצאת מנקודת הנחה שמקצוע הסיעוד מבוסס על הקשר בין בני האדם לסביבתם. קשר זה משליך על מצבם הבריאותי של היחידים וליכולתם לתפקד במצבים חברתיים.
לפי קינג, מטרת הסיעוד היא לעזור ליחיד לשמור ולשמר את בריאותו. מהלך זה מושפע, בין השאר, מהקשר בין האחות והמטופל. 
בריאות הוא מצב בו האדם הסתגל למצבי הלחץ בסביבתו הפנימית והחיצונית. הסתגלות זו היא תוצר של שימוש מיטבי בכוחותיו האישיים. חולי, לעומת זאת, הוא מצב שמפריע לקיום התקין של החיים ומקשה על האיזון של האדם עם הלחצים הסובבים אותו.

תאוריית השגת המטרות

תאוריה זו עוסקת במערכת היחסים ובאינטראקציות שבין אנשים, ומתמקדת באלו שבין האחיות למטופל. תאוריה זו פועלת במצבים השונים של תהליך הסיעוד: הערכה, תכנון ויישום.
על פי תאוריה זו, בהליכים סיעודיים כל צד מתרשם מהצד השני ולפי התרשמות זו הוא פועל. פעולה זו גורמת לתגובה נגדית, וכך נוצרת אינטראקציה בין שני הצדדים. במידה והלך המחשבה שלהם דומה, אזי אין מכשולים ואפשר ליישם את ההתערבותה הסיעודית. 
מערכת זו היא פתוחה ומקבלת פידבקים בכל אחד משלביה, פידבקים המאפשרים לשני הצדדים להבין אחד את השני.
שמואל דוד וולקין

הרב שמואל דוד וולקין (? – תשל"ט, 1979) היה רבה של לוקאטש, ולאחר מלחמת העולם השנייה רב קהילת "בית אהרן" בקווינס שבניו יורק.

תולדותיו

נולד בבלארוס, לרב אהרן וולקין שהיה לאחר מכן רבה של פינסק. למד בישיבות מיר, סלבודקה וראדין והיה מתלמידי החפץ חיים. נישא לצביה, בתם של הרב אברהם סחרוב, אב"ד טרובי שליד וילנה, ודאבא, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. לאחר נישואיו כיהן כרבה של לוקאטש.
במלחמת העולם השנייה הצטרף עם אשתו לתלמידי ישיבת מיר בווילנה, משם נסעו ליפן ולאחר מכן לשנחאי שבסין. הוא ואשתו היו היחידים ששרדו את השואה מכל משפחתם. בשלהי המלחמה נולד בנו, חיים. 
לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והתיישב בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. סיפורו של בנו, הנער הפליט שנולד בדרכי הנדודים ושרד, התפרסם בתקשורת האמריקנית. 
במשך שנות מלחמת העולם השנייה ולאחריה היה הרב וולקין פעיל בוועד ההצלה. לאחר הגירתו לארצות הברית הקים בה בית כנסת לניצולי השואה. בשנות ה-50 היה חבר נשיאות פועלי אגודת ישראל בארצות הברית וקרא לרבנים "להתמסר בעוד לתעמולה לבנין הארץ". באוגוסט 1960, הוא הביע תמיכה בכניסת פועלי אגודת ישראל לממשלה. 
בשנות ה-60 הוא היה אחראי להשגחה על הכשרות באוניות שונות שהפליגו בין ישראל וארצות הברית. בסוף שנות ה-60 היה סגן נשיא אגודת הרבנים.
כיהן כרב קהילת "בית אהרן" בקווינס, שהקים על שם אביו. כמו כן ההדיר את ספרי אביו. חיבר את הספר "רמת שמואל" על התורה שבו מביא עדויות ופירושים מרבו החפץ חיים. 
בנובמבר 1978 בכינוס רבנים נגד לחצים של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר על ישראל צוטט כאומר: "ווי גיוואלד, קורעים חתיכות מארצינו, ארץ ישראל, ואנחנו מחשים".
נפטר בניו יורק בשנת תשל"ט. 
בנו, הרב חיים וואלקין, מכהן כמשגיח בישיבת עטרת ישראל. בתו נישאה לרב יחיאל מיכל הלוי שמול משיקגו.
ארווין קרשנר

רקע

קרשנר החל את דרכו בלימודי מוזיקה באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה ומאוחר יותר עבר לניו יורק, שם למד ציור אצל הצייר הנס הופמן. לאחר שסיים את לימודיו בניו יורק, נסע ללמוד צילום בלוס אנג'לס, שם החל גם את עיסוקו בקולנוע. קרשנר היה יהודי מלידה אך לא החזיק באמונה דתית ספציפית.

סרטיו

עבודתו הידועה ביותר כבמאי היא הסרט "האימפריה מכה שנית" משנת 1980. הסרט הוא המשך ישיר לסרט הראשון בסדרת מלחמת הכוכבים, "תקווה חדשה". לדברי קרשנר, שהיווה בחירה מפתיעה לתפקיד הבמאי משום שהיה מבוגר יחסית, כאשר שאל את מפיק הסרט ג'ורג' לוקאס מדוע בחר דווקא בו, ענה לו לוקאס: "אתה יודע כל מה שבמאי צריך לדעת על הוליווד, אבל אתה לא הוליווד בעצמך."
בנוסף לבימוי "האימפריה מכה שנית", ביים קרשנר גם את הסרטים "רובוקופ 2", "לעולם אל תאמר לעולם לא" וסרט טלוויזיה העוסק במבצע יונתן.

שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות עסק קרשנר בצילום. הוא לקה בסרטן ריאות ולאחר מאבק ממושך שארך כשלוש וחצי שנים, נפטר בביתו בלוס אנג'לס, ב-27 בנובמבר 2010.
משה דפנא

משֶׁה דַּפְנָא (בלאוושטיין) (12 בספטמבר 1884, כ"ב באלול ה'תרמ"ד – 23 באוקטובר 1963, ה' בחשוון ה'תשכ"ד) היה משורר ומחנך ישראלי, שימש בתפקידי הוראה וניהול במערכת החינוך. בין שיריו הידועים: "אמא יקרה לי", "היורה" ו"למה?" ("הודי חמודי").

יצירתו

משה דפנא החל לכתוב שירים עוד בעת לימודיו בסמינר למורים בשנים 1908–1909 (תרס"ח–תרס"ט) בעיתון "הפועל הצעיר" שערך ידידו יוסף אהרונוביץ. כמו כן הלחין שירים של חיים נחמן ביאליק ויעקב כהן . עם תחילת עבודתו כמורה גילה שאין שירי ילדים בעברית והחל לכתוב שירים. שיריו התפרסמו בעיתוני ילדים ונוער וחלקם הועתקו למקראות וספרי לימוד. כמו כן פרסם דפנא מאמרים ורשימות בכתבי עת שונים תחת השמות: אביביה, דף, פדן ועוד. תרגם את "קארי הפיל" של מוקרג'י ואת "חלוצי הפרוגרס" של ג'וזף קונרד ושירים מרוסית, מגרמנית ומאנגלית. ערך את מדור "על מצפה הטבע" בשבועון "הארץ שלנו", ספרי זמרה, שירונים ומקראות לכיתות הנמוכות.
שירו הידוע ביותר הוא "למה?" הידוע יותר בשם "הוּדי חמודי", על פי שורת הפתיחה שלו ("זה הודי חמודי הוא ילד קטן"), שנכתב על נכדו אהוד (1939-1973), בנו של אֲבִיטַל דַּפְנָא (1916-1980), ובוצע במקור על ידי אסתר גמליאלית. שנים רבות לאחר שנכתב השיר, נהרג נכדו רב-סרן אהוד דפנא, קצין השריון, במלחמת יום הכיפורים (על לחימתו הוענק לו עיטור העוז).
סמגרלו וסוואנתי עילית

מושלים

1995 - בּוֹנדוֹ ג'יכּיָה
2002 - לֶרי ציתאנווָה
 
2004 - גיגי אוגולאווה (כיום ראש עיריית טביליסי)
2005 - זאזא גוֹרוֹזיָה
לאסלו קליינהייזלר

קריירת מועדונים

קליינהייזלר הגיע בגיל 16 למחלקת הנוער של MOL וידי בה שיחק שנתיים. בשנת 2012 חתם בפושקאש אקדמיה מהליגה ההונגרית השנייה בה רשם 27 הופעות וכבש 8 שערים במהלך עונת 2012/2013 ובסיום העונה רשם עימה עלייה לליגת העל ההונגרית לראשונה בתולדות המועדון. לאחר עונה מוצלחת בפושקאש, חזר קליינהייזלר ל-MOL וידי. ב-28 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-2 נגד סומבטהי האלאדס בה גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון. במהלך עונת 2014/2015 חלה ירידה משביעות רצונו של קליינהייזלר על מעמדו בקבוצה ובינואר 2015 הושאל לפושקאש עד לסיום העונה.
ב-20 בינואר 2016 חתם ל-3.5 שנים בוורדר ברמן מהבונדסליגה. 10 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד הרטה ברלין. קליינהייזלר נכנס כמחליף בדקה ה-62 של המשחק במצב של 2-0 להרטה, אך כניסתו למגרש הצליחה להשפיע על מהלך המשחק וברמן הצליחה להשוות ל 3-3.
ב-14 באוגוסט הושאל לדרמשטאט 98, שם שיחק חצי עונה, ערך 12 הופעות והבקיע שער אחד. בפגרת החורף של העונה עזב את דרמשטאט והושאל לפרנצווארוש ההונגרית.
ביולי 2017 הושאל לאסטנה מליגת העל הקזחית.
ב-16 בינואר 2019 קליינהייזלר חתם באוסייק מליגת העל הקרואטית.

קריירה בינלאומית

ב-6 בנובמבר 2015 קליינהייזלר זומן לראשונה לסגל נבחרת הונגריה למרות שלא רשם ולו דקת משחק אחת בליגה. 6 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בה גם כבש את שער הבכורה שלו שהביא לנבחרתו ניצחון במשחק הראשון של פלייאוף מוקדמות יורו 2016 נגד נורווגיה. הונגריה העפילה לטורניר הגמר וקליינהייזלר נכלל בסגל הנבחרת לקראת שלב הגמר של המפעל.
מצבת ישראל

מצבת ישראל או אסטלת ישראל (גם: מצבת מרנפתח או אסטלת מרנפתח) הוא כינוי שנתנו ארכאולוגים לאסטלת ניצחון מצרית של פרעה מרנפתח, בנו של רעמסס השני, בשובו מאחד ממסעות הכיבוש שלו בשנת 1208–1209 לפנה"ס. המצבה מתארת בעיקר את מערכות מרנפתח בלוב, אך את שמה "מצבת ישראל" קיבלה המצבה בשל הממצא החשוב שבה, אזכור השם אִי-סִי-רִי-אַר, שזוהה על ידי החוקרים כ"ישראל", שכן בכתב המצרי אין הבחנה בין ר ל-ל. זהו האזכור הארכאולוגי הקדום ביותר לשם זה; האזכורים הבאים הם במונולית מכורח ובמצבת מישע, המתוארכים 300 שנים מאוחר יותר, תקופתו של אחאב ובית עמרי, מהמאה ה-9 לפנה"ס.
המצבה התגלתה בשנת 1896 על ידי משלחת ארכאולוגית בראשותו של הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, בקבר פרעה מרנפתח שבמקדש תבאי. גובהה עומד על כ-318 ס"מ ורוחבה 163 ס"מ.  היא מוצגת כיום במוזיאון המצרי הלאומי שבקהיר, והעתק ממנה מוצב בכּרנךּ.

סיפור גילוי המצבה

בתחילת שנת 1896 היו פיטרי וצִוותו עסוקים בחפירות במקדש באזור זיכיון החפירה שלהם בלוקסור. המקדש שכן מצפון למקדש הקבורה של אמנחותפ השלישי. על גבי לבני המקדש שהם חפרו הופיע רק שמו של אמנחותפ השלישי, עובדה שהפתיעה את החוקרים, שכן לא נראה לארכאולוגים שלמלך אחד יש שני מקדשי קבורה. כאשר המשיך פיטרי בחפירה נפתרה התעלומה: התברר שהמקדש נבנה על ידי פרעה מרנפתח, בנו ויורשו של רעמסס השני. התברר שכמעט כל המקדש שבנה מרנפתח נבנה מאבני בניין בשימוש משני שנלקחו ממקדשו של אמנחותפ השלישי. בתוך המקדש נמצא פסל של מרנפתח. זה היה הדיוקן הראשון של מרנפתח שנמצא. בנוסף נמצאו ליד פסלו של מרנפתח שתי אסטלות מפוארות, שהיו מופנות לכיוון הקיר. אחת מהן, מגולפת יפה, מראה את אמנחותפ השלישי בעת קרב עם נוביה ואשור. האסטלה השנייה עשויה מאבן שחם שחורה בגובה של יותר משלושה מטרים – הגדולה ביותר שנמצאה עד אותו מועד. הטקסט שעל האסטלה מפאר את הישגי הבנייה של אמנחותפ השלישי, ומפאר את המקדש שבו הוצבו האסטלות בעבר. כאשר הצליחו להפוך את האסטלה לצדה השני, התגלתה כתובת המפארת את ניצחונו של מרנפתח על הלובים וגויי הים. 
צוותו של פיטרי כלל בלשן גרמני בשם וילהלם שפיגלברג, שניגש מיד לתרגם את הכתובת. הוא הופתע למצוא תבנית של שם עם או שבט שנוצח על ידי מרנפתח, אשר הופיע בצורה הבאה :"I.si.ri.ar". היה זה פיטרי אשר קלט מיידית את משמעות השם ותרגמו לישראל. תגובתו של שפיגלברג הייתה: "האם לא יהיו הכמרים מרוצים?". בעת ארוחת הערב של המשלחת אמר פיטרי כי לדעתו תגלית זו תהיה  הידועה ביותר מכל תגליותיו עד כה. זה היה הציון הראשון של השם "ישראל" בטקסט מצרי. כאשר הגיע המידע לעיתונות האנגלית הוא זכה מיד לפרסום בכותרות העיתונים.
נמל התעופה הבינלאומי למברט-סנט לואיס

היסטוריה

הנמל היה במקור בסיס לשילוח בלונים שנקרא שדה קינלוך (Kinloch Field). האחים רייט ביקרו בשדה במהלך מסעם עם מטוסם, ותאודור רוזוולט טס במטוסם בעת ביקורם, מה שהפך אותו לנשיא ארצות הברית הראשון שטס.
ב-1920, מייג'ור אלברט בונד למברט רכש את השדה ופיתח אותו לכדי נמל תעופה בעל האנגרים וטרמינל. צ'ארלס לינדברג, שעבודתו הראשונה כטייס הייתה הטסת דואר בשירות רוברטסון איירליינס, יצא מהנמל בדרכו לפריז בטיסתו הטראנס-אטלנטית ההיסטורית ב-1927. מאוחר יותר אותה שנה, למברט מכר את הנמל, שכבר נודע בשם "שדה למברט", לעיר סנט לואיס. כך הפך למברט לנמל התעופה המוניציפלי הראשון בארצות הברית.
לפני מלחמת העולם השנייה, רוברטסון איירליינס, מרקוט איירליינס ואיסטרן איירליינס סיפקו שירותי נוסעים לנמל. במהלך המלחמה, הפך הנמל לבסיס הייצור של מקדונל איירקראפט וקרטיס רייט.
לאחר המלחמה, הוטל על מינרו ימאסאקי לתכנן טרמינל נוסעים חדש בנמל, שבנייתו הושלמה ב-1956. תכנון הטרמינל החדש בעל ארבע הכיפות היווה השראה לטרמינלים עתידיים בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק ובנמל התעופה שארל דה גול בפריז.
בשנות השבעים הציעה סנט לואיס להחליף את הנמל בנמל תעופה בפרבר של אילינוי. ברם, תושבי מיזורי התנגדו בחריפות ולמברט הורחב בהשקעה של 290 מיליון דולר. ההרחבה, שהגדילה את יכולתו התפעולית ב-50%, כללה את הארכת מסלולי ההמראה והגדלת קיבולת השערים ל-81. נמל התעופה מידאמריקה סנט לואיס המוצע נבנה לבסוף במסקואתה אשר באילינוי ונפתח ב-1997 ומשמש כיום כנמל חלופי ללמברט.
טראנס וורלד איירליינס העבירה את מרכז פעולתה מנמל התעופה הבינלאומי קנזס סיטי ב-1982 והפכה לחברת התעופה העיקרית של נמל למברט.
לאחר שאמריקן איירליינס רכשה את TWA ומיזגה את פעילות הטיסה שלה ב-2001, הפך למברט לנמל חלופי למרכזי הפעילות העיקריים של אמריקן איירליינס בשיקגו או'הייר ובנמל התעופה הבינלאומי פורט וורת' אשר בדאלאס. כיום משמש נמל למברט כמרכז הפעילות הרביעי בגודלו של אמריקן איירליינס, לאחר פורט וורת', שיקגו או'הייר ונמל התעופה הבינלאומי מיאמי.
סאות'ווסט איירליינס גם מחזיקה נציגות משמעותית בלמברט.
לולירוק

העונה הראשונה

אייריס(בצרפתית איריס) (הדמות הראשית) היא נערה בת 15,שאוהבת לשיר אך בכל פעם שהיא שרה משהו מוזר קורה. בפרק הראשון, טליה(בצרפתית טליה) ואוריאנה, נסיכות ממימד אחר, מנסות למצוא את הנסיכה של הממלכה הקסומה ממנה הן באות, הנקראת "אפידיה"(אפידיה מחולקת למחוזות. טליה היא הנסיכה של קסריס, ואוריאנה של וולטה, שני מחוזות באפידיה) על מנת לנצח את גרמור, אדם מרושע שהשתלט על הממלכה. נתנייל החבר הכי טוב של אייריס (שבו היא גם מאוהבת)ממליץ לה ללכת לאודישנים ללהקת רוק. אייריס הולכת להיבחן, אך כשהיא באמצע לשיר הקסם של השירה שלה משחרר כוח חזק וממוטט אותו.
היא בורחת מהאולם במבוכה ונתפסת על ידי התאומים המרושעים, מפיסטו ופרקסינה, שעובדים אצל גרמור, שנשלחו לחסל אותה. הנסיכות מצילות אותה ומסבירות לה על זהותה ועל אפידיה.
במשך העונה הנסיכות אוספות "אבני אורקל" שפותחות כישוף שיעזור להן לנצח את גרמור, כדי להשיג אבן הן צריכות לעזור למישהו.
בפרקים האחרנים הן פוגשות עוד 2 נסיכות (קריסה ולינה) שמצטרפות למספר פרקים בעונה השנייה.

העונה השנייה

בעונה זו מצטרפות לינה וקריסה לפרקים. הן לא חלק מהלהקה, אך הן עוזרות לאסוף את אבני האורקל יחד עם אייריס, אוריאנה וטליה. אבל גרמור והתאומים גם הם ממשיכים להתחזק, ובסוף העונה אייריס צריכה לקבל את המציאות, ולדחות את נתנייל אחרי שהציע לה חברות אחרי שנים שהם בילו יחד ולעזוב. אחרי שהיא מקבלת את אבן האורקל האחרונה התאומים גונבים אותה ומעייפים אות ליער הוולטני,שם הם מערימים על הנסיכות. בשביל להשיג אותה והן נאלצות להתמודד בקרב קשה נגד גרמור.
אחרי שהן מנצחות, מתברר שמפיסטו מת, כשהציל את אחותו ממוות מתחת לסלעים מתמוטטים. ביינס הנמר מופיע ונותן לפרקסינה הרעבה לנקמה על מות אחיה את המסכה של גרמור. היא מחליטה לנסות לנקום בקרוביה של אייריס כדי לגרום לה לסבול כמוה. ואייריס חוזרת לכדור הארץ והופכת לחברה של נתנייל.
מכון האומות המאוחדות להדרכה ולמחקר

פעילות המכון

בשנת 2015 ניהל המכון 487 פעילויות נפרדות הכוללות הדרכה, הוראה ושיתוף במידע בהשתתפות כ-40,000 משתתפים, כ-80% מהם ממדינות מתפתחות. 46% מפעילויות המכון בשנת 2015 היו ביבשת אפריקה. 78% מפעילויות המכון היו פנים-אל-פנים במדינות היעד ומיעוטן נוהלו ממטה הארגון בז'נבה, או ממשרדי הארגון בניו יורק והירושימה. בין פעילויות ההדרכה הבולטות של המכון, נכון לשנת 2016, קיימת תוכנית לניהול שפכים וכימיקלים. תוכנית שיתוף פעולה מבוזר מטרתה לחזק רשות שלטון ומנהיגים בחברה לקידום פיתוח בר-קיימא. בין התוכניות הרבות שיוזם המכון נמצא אף תוכנית בתחום פיתוח "ירוק" ושינוי אקלימי, תוכנית לדיפלומטיה לצורך פיתוח מיומנויות של דיפלומטים ועובדי ציבור, תוכנית לאימון חברים בכוחות שמירת השלום של האו"ם, וכן פיתוח מסחרי ומימון ציבורי. תקציב המכון לשנת הכספים 2016-2017 הוא 41.1 מיליון דולר.
רוי הרגרוב

תולדות חייו

הרגרוב נולד בווייקו, טקסס. כתלמיד תיכון התגלה על ידי וינטון מרסליס, שסייע לו להתקדם ולנגן לצידם של מוזיקאים מובילים.
ב-1989 למד במשך שנה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ולאחר שנה זו עבר לניו סקול בניו יורק, במקביל צבר ניסיון רב במסגרת הופעות בג'אם סשן במועדוני העיר. ב-1990 חתם בחברת RCA/Novus והוציא את אלבום הבכורה שלו "Diamond in the Rough", הראשון מסדרה של חמישה אלבומים בחברה זו.
בשנת 1993 הופיע עם תזמורת הג'אז של מרכז לינקולן (אותה ניהל וינטון מרסליס). ב-1995 הוציא את "Parker's Mood" עם כריסטיאן מקברייד בקונטרבס וסטיבן סקוט בפסנתר. התקליט, הכולל פרשנות לקטעים של צ'ארלי פרקר זכה לשבחי הביקורת. במקביל הוציא את תקליטו "Family" שכלל סטנדרטים וקטעים פרי עטו. ב-1998 הופיע והקליט עם להקת מוזיקה קובנית בשם "Crisol", אלבומם המשותף, "הבנה" זכה בפרס גראמי.
ב-2002 הקליט עם מייקל ברקר (בסקסופון טנור) והרבי הנקוק (בפסנתר) את "Directions In Music" שבמרכזו שלושה קטעים מאת ג'ון קולטריין ולחנים של ברקר ברוחו. התקליט זכה בפרס גראמי באותה שנה.
ב-2003 הקליט עם הזמרת אריקה בדו ובמקביל הוביל את ההרכב "The RH Factor" שהוציא ארבעה תקליטים ויצר מוזיקה קצבית תוך שילוב סגנונות ג'אז, פ'אנק, היפ-הופ ומוזיקת נשמה ומיצב את הרגרוב כאחד ממחדשי הרית'ם אנד בלוז. ב-2008 הקליט שני תקליטים שונים ביותר "Earfood" עם רביעייה ו-"Emergence" עם ביג בנד בת 19 נגנים.
הרגרוב נפטר ב-2 בנובמבר 2018 כתוצאה מדום לב.
צליחת הכנרת

צליחה תחרותית

צליחת הכנרת לרוחבה על ידי יחידים התקיימה בשנות ה-30 ובשנות ה-40 המוקדמות. בנובמבר 1942 יצאה לצליחת הכנרת עליזה וירץ, שעשתה את הדרך בארבע שעות ועשר דקות. ביולי 1943 התקיימה צליחה תחרותית ראשונה, שאורגנה על ידי הפועל ביוזמת שמריהו נאבל. את המסלול מעין גב לטבריה, שאורכו תשעה ק"מ, סיימו 23 מתוך 25 שחיינים, ראשון שבהם היה שמואל חדש שעשה את הדרך בזמן של 3:13:45 שעות. מבין הנשים שחתה ראשונה עליזה וירץ בהישג של 3:31:50 שעות. בשנת 1944 התקיימה הצליחה התחרותית השנייה במתווה עין גב - טבריה. במשחה השתתפו כמה עשרות שחיינים ושחייניות. התחרות התקיימה בשעות הבוקר על מנת לסיים את השחייה לפני התגברות הרוחות. באותה שנה שחו 38 איש מתוכם סיימו 35. אותם שיאנים מהשנה הקודמת זכו גם בפעם זו בתוצאות: גברים - 2:39:12 שעות ונשים - 3:10:18 שעות בצליחת הכנרת השלישית, שנערכה בשנת 1946 במסלול מעין גב לטבריה, הגיע במקום ראשון ישראל פרקר מחוגלה, ששנה קודם לכן הגיע במקום השני. לאורך השנים התקיימו בצורה ממוסדת תחרויות בצליחות הרוחב, שבהן השתתפו, וזכו, בעיקר טובי שחייני בריכות השחייה בישראל, ולעיתים גם אורחים מחו"ל.
בשנת 1944 צלח יצחק יחזקאל, שחיין הפועל תל אביב, את הכנרת לראשונה לאורכה מצמח לטבחה, מרחק של 22 ק"מ בזמן של 9:39:44 שעות. יחזקאל חזר על צליחה זו עוד פעמיים לפחות. צליחת אורך כזו נעשית כיוזמה אישית או צוותית, תמיד עם סירה ומלווה (אוכל ושתייה, עידוד ותמיכה), בהתמודדות סבלנית עם משטר רוחות משתנה וים גלי.
לפני מספר שנים הונהגו על ידי איגוד השחייה בישראל תחרויות שחייה במים עמוקים בכנרת, ובשונה מכל שאר המשחים המתקיימים בכנרת, בתחרויות אלה אין צליחה, כי המסלול אינו צולח מחוף אל חוף - שחייה תחרותית זו היא בקו ישר לעבר מצוף במרחק מסוים מחוף צמח וחזרה לנקודת ההתחלה שהיא גם הסיום בצמח. בתחרויות אלה מוגדרות בדרך כלל כמה קטגוריות על פי גיל המשתתפים, וקיימת אפשרות בחירה אישית בין אורכי 2–3 מסלולי השחייה התחרותיים. תחרויות אלה נערכות בשנים האחרונות בצמוד בזמן ובמקום לצליחה העממית בכנרת, תוך הישענות על התשתית שממילא ממוקמת בצמח והקהל הרב שנוכח במקום, חלקו הגדול בהמתנה לצולחי המשחה העממי שעדיין במים.