google/wiki40b huggingface dataset:
קייטי מיילי

ביוגרפיה

מיילי נולדה בקרולטון, טקסס ומתגוררת בקוליוויל טקסס. היא למדה והתאמנה באוניברסיטת קולומביה. כיום, היא מתאמנת בהדרכתו של דייוויד מארש בשארלוט.

2014

באליפות ארצות הברית (בריכת 25 יארד) שנערכה בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית בדצמבר 2014 זכתה מיילי ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 יארד חופשי (48.18 שניות) ובמשחה ל-200 יארד מעורב אישי. מדליית כסף, במשחה ל-100 יארד חזה ומדליית ארד במשחה ל-200 יארד חזה.

אלופת ארצות הברית ואלופת הפאן אמריקה

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכה בטורונטו, קנדה ביולי 2015 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.26 דקות, לפני אליה אטקינסון מג'מייקה (1:06.59 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי ושיא משחקים חדש של 1:05.64 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא משחקים חדש של 3:56.53 דקות, לפני קנדה (3:58.51 דקות) וברזיל (4:02.52 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בסן אנטוניו, טקסס באוגוסט אותה שנה היא זכתה לראשונה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.55 דקות, לפני לילי קינג (1:06.69 דקות).

שיאנית עולם (בריכת 25 מטר)

בתחרות בין נבחרת ארצות הברית לנבחרת אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בדצמבר אותה שנה קבעה מיילי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם קורטני ברתולומיאו, קלסי וורל וסימון מנואל שיא עולם חדש של 3:45.20 דקות. היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:02.88 דקות.

מדליית זהב אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה מיילי במקום שני, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.07 דקות, אחרי לילי קינג (1:05.20 דקות) ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם, היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות וקבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:04.93 דקות, התוצאה המהירה במשחקים (לילי קינג שחתה בגמר תוצאה של 1:05.70 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.69 דקות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:04.93 דקות ויוליה יפימובה מרוסיה (1:05.50 דקות).

2017

באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ביוני 2017 ושהיוותה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם, זכתה מיילי ב-2 מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 30.11 שניות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא אמריקה חדש של 29.66 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:05.51 דקות אחרי לילי קינג (1:04.95 דקות). באליפות העולם עצמה שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי היא זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:05.03 דקות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא עולם חדש של 1:04.13 דקות ולפני יוליה יפימובה (1:05.05 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 29.99 שניות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא עולם חדש של 29.40 שניות ויוליה יפימובה (29.57 שניות).
ארווין שולהוף

חייו

שולהוף נולד בפראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום צ'כיה) למשפחה יהודית-גרמנית. הוא היה אחת הדמויות המבריקות ביותר בדור של מוזיקאים אירופאים, שהקריירות המצליחות שלהם נקטעו בטרם עת עם עליית המשטר הנאצי בגרמניה. תרומותיהם של רבים מן המוזיקאים הללו, כולל שולהוף, נידונו מאז לשכחה במידה רבה, על אף חשיבותם ומרכזיותם בהתפתחות המוזיקה הקלאסית בשליש הראשון של המאה ה-20.
בנעוריו למד שולהוף הלחנה ופסנתר בפראג, וינה, לייפציג וקלן. בין מוריו היו קלוד דביסי, מקס רגר, וילי תרן ואחרים. אחרי מלחמת העולם הראשונה ניכרו הן בנגינתו והן בכתיבתו השפעותיהם האוונגרדיות של הג'אז והדאדאיזם. הוא היה אחד המלחינים הקלאסיים הראשונים באירופה שמצאו השראה במקצבים של מוזיקת הג'אז. שולהוף היה וירטואוז ידוע-שם בפסנתר ויצא למסעות ממושכים בגרמניה ואף מחוץ לגבולותיה, אל צרפת ואנגליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נתקל שולהוף בקשיים גוברים והולכים הן במישור האישי והן בזה המקצועי. יהדותו והשקפותיו הפוליטיות הקיצוניות הביאו לכך שהמשטר הנאצי סיווג את יצירותיו כ"מנוונות" והכניס אותן לרשימה השחורה. נאסר עליו להופיע ברסיטלים בגרמניה ויצירותיו לא הושמעו עוד בפומבי.
אהדתו המוצהרת לקומוניזם, שניכרה יותר ויותר ביצירותיו, סיבכה אותו בצרות גם בצ'כוסלובקיה. ב-1932 יצר גרסה מוזיקלית למניפסט הקומוניסטי (אופוס 82). בפראג, שם מצא מקלט, התקבל לעבודה כפסנתרן רדיו, אך משכורתו הספיקה בקושי לכיסוי הוצאות הקיום היומיומי ההכרחי. כאשר כבשו הנאצים את צ'כוסלובקיה ב-1939 נאלץ לנגן בשם בדוי. ב-1941 אישרה ברית המועצות את בקשתו לקבלת אזרחות, אך הוא נעצר ונשלח לכלא לפני שיכול היה לעזוב את צ'כוסלובקיה.
ביוני 1941 נשלח שולהוף למחנה הריכוז וולצבורג, סמוך לווייסנבורג, בוואריה. הוא מת ב-18 באוגוסט 1942 משחפת.

סגנון מוזיקלי

סגנונו של שולהוף עבר מספר תקופות נבדלות. ביצירותיו המוקדמות ניכרת השפעת מלחינים בני הדור הקודם, בהם דביסי, סקריאבין וריכרד שטראוס. בהמשך, בשלב הדאדא שלו, חיבר שולהוף מספר ניכר של יצירות שהכילו יסודות אבסורד; באלה בולטות "אין פוטורום" (מתוך "חמש תמונות" לפסנתר) - קטע דומם מתחילה ועד סיום, בנוי כולו מהפסקות, המקדים את "33'4 של ג'ון קייג' ביותר משלושים שנה. ליצירתו של שולהוף קדמה יצירתו של אלפונס אלה, "מרש אבל להלווייתו של איש חירש", שנכתבה בשנת 1897; אלא שבשונה מיצירותיהם של אלה וקייג', החיבור של שולהוף כתוב בפרטי פרטים רתמיים, ומשתמש בסימניות קצב מוזרות ובתבניות רתמיות מורכבות, אם כי דוממות.
תקופת הסגנון השלישית של שולהוף נמשכת מ-1923 בערך עד 1932. אלה היו שנותיו הפוריות ביותר כמלחין והיצירות שחוברו במהלך השנים האלה הן, ככלל, המבוצעות בתכיפות הגדולה ביותר מבין יצירותיו. דוגמאות ליצירות מן התקופה הזו הן "רביעיית המיתרים מס' 1" ו"חמישה קטעים לרביעיית מיתרים", המשלבות אוצר מילים מודרניסטי, יסודות נאו-קלאסיים, ג'אז ומקצבי מחול ממגוון מקורות ותרבויות. התקופה שחתמה את הקריירה שלו הוקדשה ליצירות שאפשר לסווגן כ"ריאליזם סוציאליסטי".
באופן כללי, המוזיקה של שולהוף עודנה מחוברת לטונליות המערבית, אף כי, בדומה לפרוקופייב ואחרים, הגישה הנלהבת, המתלהמת שביסוד המוזיקה שלו מעוטרת לעיתים קרובות בתרוצות של דיסוננס בוטה. תווי היכר אחרים המאפיינים את סגנון ההלחנה שלו הם שימוש בהרמוניות מודאליות, הרמוניות של קוורטות, מקצבי מחול וגישה חופשית יחסית לצורה. לשולהוף הייתה חשובה גם יצירתה של האסכולה הווינאית השנייה, אף כי הוא לא אימץ מעולם את שיטת שנים-עשר הטונים ככלי עבודה בהלחנתו. יצירותיו נחקרו על ידי המוזיקולוג הישראלי דוד ריד בלוך.
וולנדם

היסטוריה

אגם מרקרמֶר היה בעבר מפרץ פנימי של הים הצפוני. במהלך ימי הביניים הוקם במקום נמלה של העיר אדאם הסמוכה. בהמשך התיישבו במקום דייגים ואיכרים וסביב הנמל התפתח יישוב מאורגן. בראשית המאה ה-20 הפכה וולנדם למקום מועדף על אמנים שונים אשר התגוררו בעיירה לתקופות מסוימות ובכללם פבלו פיקאסו ופייר-אוגוסט רנואר. בליל ה-1 בינואר 2001, במהלך חגיגות הסילבסטר פרצה שריפה באחד מבתי הקפה בעיירה. 14 איש ניספו בדליקה וכ-200 נפצעו.

תיירות וספורט

וולנדם נחשבת ליעד תיירותי למבקרים בהולנד, בעיר פועל מוזיאון לתולדות ההיסטוריה של העיירה ובסמוך מתקיים יריד ובו מוצגים פרטי לבוש הולנדיים מקוריים. בעיירה פועלת קבוצת הכדורגל פ.צ וולנדם אשר שיחקה מספר שנים בליגת העל ההולנדית ובהמשך ירדה לליגה השנייה.
מרים לפיד

ביוגרפיה

נולדה בפתח תקווה למאיר וחוה אביצדק (לשעבר: רקובסקי). בוגרת האקדמיה למוסיקה על שם רובין, במגמת פסנתר. בשנת 1972 נישאה למרדכי לפיד, אסיר ציון לשעבר. יחד עם מרדכי נמנתה בין ראשוני מתיישבי גוש אמונים, תחילה באלון שבות ולאחר מכן במסגרת גרעין אלון מורה בקדומים. בשנת 1979 עלו להתיישב באלון מורה והיו מהמיעוט שבחר להאבק בהעברת היישוב מאדמות רוג'ייב להר כביר. בעקבות הפינוי, בתחילת פברואר 1980 הם עזבו את אלון מורה ועברו לקריית ארבע בה המשיכו לגדל את משפחתם מרובת הילדים.
יחדיו החלו גם לפעול במפלגת מולדת ופעלו לחיזוק התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בשנת 1986 יצאה עם 13 ילדיה למסע רגלי והקימה אוהל מחאה מול בית ראש הממשלה בירושלים. מחאתה נמשכה כ-3 חודשים, במהלכם נפגעה בתאונת דרכים ונאלצה לשבות מפעילות לתקופה. בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) התמודדה במקום הרביעי ברשימת מולדת. בשנת 1993, בעת ששימשה כמזכירת סיעת מולדת בכנסת, פרשה מהמפלגה והקימה יחד עם חבר הכנסת שאול גוטמן, אשר פרש מסיעת מולדת אף הוא, את מפלגת ימין ישראל. זמן קצר לאחר מכן, ב-6 בדצמבר 1993, נרצחו בעלה מרדכי ובנם שלום (שלומיק) בפיגוע ירי על ידי רכב חולף בגבעת חרסינה. 
בבחירות לכנסת ה-14 התמודדה בראשות מפלגת "משמרת שלום", אך זו לא עברה את אחוז החסימה.

משפחתה

לפיד היא בת למשפחת רקובסקי מירושלים, שאבות אבותיה עלו במאה ה-19 מרוסיה. סבה היה הרב יעקב אביצדק (רקובסקי), רב בתי הסוהר והמשטרה לאחר קום המדינה.
ללפיד ולבעלה המנוח נולדו 14 ילדים, מתוכם שלושה מתו בגיל צעיר. 
נשואה בשנית לשאול גוטמן ומתגוררת ביבנאל.
אחיותיה הן: עוזיה - אחרי שנות אלמנות ארוכות נישאה לפרופ' יוסף הקר; שרה - נשואה לפרסומאי והמאמן האישי, בני גל; אורה - נשואה לד"ר יצחק השינג, רופא אונקולוג. 
בנה, מאיר לפיד, היה פעיל פוליטי, לשעבר יו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן. היה נשוי למוריה, בתם של אבשלום וזהבה קור.
תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה

תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה הוא בית הספר הראשון בארץ לאמנות האלתור הבימתי (אימפרוב) שנוסד ומנוהל על ידי אנה פרמינגר.
סרטון פרסומת

תשדירי פרסומת בישראל

בישראל פורסמו הוראות מפורטות לגבי השימוש בתשדירי פרסומת, מבחינת הכללים, האתיקה, וההגנה על ילדים ועל אוכלוסיות מוחלשות.

פרסומות בקולנוע

פרסומות המשודרות לפני הצגת הסרט בקולנוע הן בדרך כלל ארוכות יותר מפרסומות בטלוויזיה (כיוון שזמן השידור הוא זול יותר). ויכולות להימשך אף מספר דקות. הפרסומות מוקרנות בדרך כלל לפני הקרנת הסרט ולעיתים במהלך הפסקה.

סרטוני פרסומת באינטרנט

ישנן יתרונות רבים להעלאת סרטון פרסומת לרשת האינטרנט והפצתו באמצעותה. בראש ובראשונה הרגולציה על התכנים באינטרנט היא מועטה ויש אפשרות לפרסומות בעלות אופי נועז. בנוסף, העלות הנמוכה של המדיה מאפשרת תכנים ארוכים יותר וכן תכנים אינטראקטיביים.
כיום פרסומות רבות מופקות במיוחד עבור האינטרנט והן מופצות בדרך כלל באמצעים ויראליים, דבר המפחית מתפיסתן כחודרניות או "מציקות".

שידורי סרטוני פרסומת בישראל

עד עלייתה של הטלוויזיה המסחרית בישראל שודרו תשדירי פרסומת בעיקר בקולנוע. בערוץ רשות השידור והטלוויזיה החינוכית שודרו תשדירי חסות שהיו אמנם ארוכים יחסית, אבל מוגבלים מאוד בתכניהם.
כיום משודרות פרסומות בערוצים ישראליים רבים. כמו כן, מותר שידורם של סרטוני הסברה חברתיים בכלל הערוצים, לרבות ערוצי הכבלים - גם אם תכנים אלו ממומנים על ידי חברות מסחריות.
בתקופת הבחירות משודרים ברשות השידור, ובערוצים 2 ו-10 שידורי תעמולה פוליטיים.
אבי גיל (דיפלומט)

ביוגרפיה

אבי גיל עשה את עיקר הקריירה המקצועית שלו במשרד החוץ. הוא התחיל את דרכו ב-1983 כמזכיר השני בקטמנדו, וסיים אותה כמנכ"ל המשרד ב-2001. ב-1988 החל לעבוד בלשכת שר החוץ שמעון פרס ומאז לא נפרדו דרכיהם. גיל ליווה את פרס בתפקידיו השונים הן כיועץ וכידיד והן בתפקידים ממלכתיים וציבוריים. בין היתר, שימש כמנהל לשכת ראש הממשלה, כסמנכ"ל מרכז פרס לשלום, כמנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי וכמנהל התוכן של ועידות הנשיא.
לגיל תוארי מוסמך מהאוניברסיטה העברית במדע המדינה ואוניברסיטת הרווארד במנהל ציבורי.
נכון לשנת 2019, משמש גיל כעמית בכיר במכון למדיניות העם היהודי, לצד עיסוקיו כיועץ אסטרטגי.
ספרו, "נוסחת פרס, מיומנו של שותף סוד" ראה אור במרס, 2018.
יוהאן היינריך פסטלוצי

רקע משפחתי ושנות לימודיו

אבות המשפחה מצד אביו חיו בעמק ואל סאן ג'אקומו (Val San Giacomo) או ואלה ספלוגה (Valle Spluga) שהשתייך בשנים 1797-1512 ל"מדינה החופשית" דריי בינדה (Drei Bünde), שהייתה חלק מהקונפדרציה השווייצרית הישנה, והשייך בימינו לאיטליה. עמק זה נמצא בין הרים גבוהים, מדרום למעבר ספלוגה. במאה ה-16 נציג של משפחת פסטלוצי הגיע לציריך לצורך לימודים ובסיומם התיישב בעיר. כמאתיים שנה לאחר מכן, יוהאן היינריך פסטלוצי נולד בציריך כבנם של הכירורג יוהאן בפטיסט פסטלוצי 
ושל סוזנה לבית הוץ, בת של משפחה כפרית מכובדת.
סבו מצד האב, אנדריאס פסטלוצי (1769-1692) שהיה כומר רפורמי ביישוב הנג (Höngg), שימש לו דוגמה באהבתו לבריות. הילד למד בין שנים -1751-1765 בבית הספר העממי והלטיני ובהמשך למד תאולוגיה ומשפטים במכללה הקרולינית (קולגיום קארולינום Collegium Carolinum) בציריך, תקופה שבה הושפע מהמורה הנאור יוהאן יאקוב בומר (1783-1698). 
למרות משיכתו למדעי הרוח והחברה, ביקש פסטלוצי הצעיר לפנות לעיסוק חומרי יותר, הפסיק את לימודיו בציריך ונסע ללמוד בין השנים 1767–1768 מקצועות החקלאות אצל יוהאן רודולף צ'יפלי בקירכברג, בברן. החל משנת 1769 התיישב בביר, בקנטון ארגאו והקים שם משק חקלאי.
על ידי גידולים ושיטות דישון חדשים ביקש פסטלוצי לשמש דוגמה לאיכרים המתרוששים בסביבה.
ולגרום לשיפור מצבם. אולם העסק לא הצליח.

התחלתו כמחנך

בספטמבר 1769 פסטלוצי התחתן בגבנסטורף עם אנה, בת לבית שולטס, בניגוד לרצון הוריהם וכעבור שנה
נולד להם בן בשם האנס-יאקוב. פסטלוצי השתדל ליישם בקפידה בחינוך בנו את העקרונות הנאורים של "החינוך הטבעי", כפי שהוא מוצג בספרו של ז'אן ז'ק רוסו "אמיל". תוצאותיו של ניסוי זה לעצב "ילדות אידיאלית", על סמך פרשנות שגויה ונוקשה של הפדגוגיה התאורטית של רוסו, היו די הרסניות.
כפי שתעד ביומן מיוחד, כבר בגיל שלוש וחצי הכריח, למשל, פסטלוצי את הבן ללמוד את המספרים ואת האותיות. וכשלא רצה ללמוד העניש אותו. גישה שרירותית זו, יחד עם גדילתו בסביבה של ילדים מוזנחים, הביא לכך שאישיות הילד הפכה לחסרת ביטחון, רגישה מאוד למצבי דחק ונוטה לקשיי הסתגלות ניכרים לאורך השנים.
בגיל 11 נשלח האנס-יאקוב, שעדיין לא הצליח ללמוד לכתוב ולחשב נכון, לידידים בבזל. כעבור זמן לקה בפרכוסים אפילפטיים. אחרי חזרתו לבית ההורים בנויהוף הוא התחתן וזיכה את הוריו בנכד. אולם הפרכוסים של האנס-יאקוב החמירו והוא נפטר ב-1801 בגיל 31.
בשנת 1771 התיישב פסטלוצי בנויהוף. הוא התרשם ממצבם הגופני והנפשי הקשה של הילדים ששוטטו בדרכים והחליט לאסוף 15 מהם ולחנכם מחדש.
בשנים 1773–1774 מספר החניכים בחוותם של הזוג פסטלוצי גדל ל-40. הם למדו לטוות, לארוג וחקלאות בסיסית. פסטולצי שילב את העבודה המעשית עם הוראה וחינוך דתי ולמוסר, וקיווה כי יוכל לממן את הפרויקט על ידי מכירת מוצרי טקסטיל. אבל העסק לא עלה יפה, המשפחה צברה יותר ויותר חובות והצטרכה לסגור את המוסד בשנת 1779.
נפתלי הורוביץ (מעליץ)

קורות חייו

רבי נפתלי הורוביץ נולד לרבי יהודה ולרייזל שרה בעיר מעליץ.
בהיותו בן 14 נישא ליהודית בת רבי מאיר נתן בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז. לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן סב אשתו רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב במשך כשתי שנים. בתקופה זו יצר הכרות עם כמה רבנים שבקרו בחצר הסב, ביניהם רבי יוסף ברוך אפשטיין (בנו של רבי קלונימוס קלמן אפשטיין בעל ה"מאור ושמש". בתקופה זו הם למדו יחד. ורבי נפתלי ראה בו אחד מרבותיו), ורבי נתן דוד רבינוביץ' משידלובצה. אחר פטירת הסב התקרב לבנו רבי מאיר הורוביץ בעל ה"אמרי נועם" והיה סמוך על שולחנו.
אשתו יהודית לא האריכה ימים ונפטרה אחרי לידת בתה היחידה שפרינצא.
לאחר פטירת אשתו עבר להתגורר בצאנז והתקרב לרבי חיים הלברשטאם מצאנז. באחד הימים הגיע לצאנז רבי אביש קאנר, גביר וחסיד מפורסם מהעיר סאניק. רבי חיים הלברשטאם הציע לרבי אביש לקחתו כחתן לבתו הבתולה רעכל. לאחר נישואיו המשיך בלימודו יחד עם רבי צבי אלימלך וקספרס.
במשך ימי אברכותו היה נוהג בסיגופים והרבה להתענות.

אדמו"ר ממעליץ

בט' בטבת תרל"ט נפטר אביו, והוא הוכתר לממלא מקומו ברבנות העיר מעליץ. בתקופה זו החל לנהוג באדמו"רות, לקח קוויטלעך, ערך טישים בשבתות וחגים וחבש קולפיק.
כיהן ברבנות מעליץ עד סוף שנת תרע"ד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה שם פתח בית מדרש והמשיך לשמש כאדמו"ר.
נפטר בווינה בחול המועד סוכות תרע"ו, והועבר לקבורה במעליץ.

מנהגיו

נהג שלא לברך על ברקים ורעמים בשם ומלכות ולברך שהכל על תפוחי אדמה. בבית הכנסת שלו בקריאת התורה לא הקפיד על קריאת כהן לעלייה ראשונה.
ביום הכיפורים הקפיד לסיים את התפילה תיכף אחר צאת הכוכבים ולא לאחר אפילו מעט באמרו "השכינה בצער שבניה צמים ומענים את נפשם ואין להוסף על צער זה אפילו רגע".

רבותיו

רבי נפתלי היה אומר בשם אבות דרבי נתן, "חובה היא לאדם שישמש שלשה ת"ח" (פ"ג ו'). ראה כרבותיו את רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב (סב רעייתו בזיווג ראשון), רבי יוסף ברוך אפשטיין ("דער גוטער יוד") מניישטאט ורבי חיים הלברשטאם מצאנז. את האחרון החשיב ל"רבו המובהק", נסע אליו פעמים רבות, וכן הקפיד להזכיר דבר תורה בשמו בכל יום.
סוגי כלבים

מקורם של סוגי הכלבים

עם ראשית החקלאות, לפני כ-12,000 שנה, החלו בני האדם להשתמש בכלבים בדרכים שונות. אליין אוסטראנדר (Elaine Ostrander), ביולוגית מולקולרית והמייסדת של פרויקט הגנום הכלבי, אמרה ש"כשהפכנו לחברה חקלאית, מה שדרשנו מכלבים השתנה מאוד, ופיצול נרחב ולא ניתן להשבה [בין כלבים לזאבים] התרחש בנקודה זו". ישנן הרבה השערות לגבי השימושים הראשונים של כלבים, אבל הניתוחים הגנטיים האחרונים מראים את אבותיהם הקדומים של גזעים מודרניים (אלו בעלי הסטייה הגנטית הקטנה ביותר מהזאב הקדום) הכוללים סוגי כלבי לוויה (כמו פקינז ושי טסו) יחד עם סוגי כלבי ציד וכלבי עבודה ושירות.

סוגי כלבים היסטוריים

החלוקה לסוגים שונים של כלבים התקיימה כבר בעת העתיקה בהתאם לשימושם האזורי. בסין החלוקה הייתה בין כלבי שמירה, כלבי ציד וכלבים לאכילה בעוד ברומא העתיקה החלוקה לשלוש קבוצות הייתה בין כלבי קרב, מהירי רגליים וחכמים.

רשימת סוגי כלבים

כיום, גזעי כלבים מסווגים לפי הסוג ותת הסוג הקדומים שמהם הגזע התפתח. בנוסף, קבוצות כלבים, שמועדוני כלבים משתמשים בהן על מנת למיין את גזעי הכלבים, מבוססות על גזעי כלבים כמו כלבי גישוש או טריירים. חלק מהקבוצות מכסות יותר מסוג כלבים אחד: כלב עבודה ושירות הוא כלב שעושה עבודה כלשהי לבני אדם, בניגוד לכלב לוויה שהוא חיית מחמד, אף על פי שכלבי עבודה יכולים להיות מלווים ושכלבי לוויה יכולים לעשות עבודה מועילה. המונחים אינם ברורים לחלוטין, כפי שאפשר לראות בקבוצת כלבי העבודה ובקבוצת הכלבים השימושיים. לכלבים מעורבים יכול להיות כל שילוב של תכונות עבודה ולוויה, והם יכולים להיות מכל סוג שהוא. טוי הוא כלב קטן מאוד מכל סוג שהוא, כפי שאפשר לראות בקבוצת כלבי הטוי. גזעי כלבים קדומים הם גזעי כלבים מודרניים שזוהו גנטית כצאצאים של סוג קדום מאוד של מספר סוגים, והם יכולים להשתייך למספר סוגים.
מובאים לפניכם סוגים ותת-סוגים של כלבים. גזע כלבים יכול היה להיות מפותח למספר מטרות, ולכן יכולות להיות חפיפות בין הקבוצות. קטגוריות ראשיות רשומות קודם ותת-סוגים אחריהן.
אנדרטה לזכר נופלי בני ברק

האנדרטה לזכר נופלי בני ברק היא אנדרטת זיכרון לחללי מערכות ישראל הניצבת בעיר בני ברק.
האנדרטה ניצבת בגן העצמאות שבשכונת גבעת סוקולוב, פארק עירוני קטן הממוקם בנקודה גבוהה בעיר. היא מורכבת משני כתלים כהים בגובה משתנה, המקיפים בחלקה רחבה מוגבהת בעלת צורה אובאלית. בתוך הרחבה ממוקמת גינת נוי קטנה. הכתלים אינם מחוברים וביניהם קיים מעבר אל השטח שמאחורי האנדרטה. בקצה הכותל הקצר מבין השניים מתנשא עמוד אנכי, ובקצה הנגדי של הכותל האחר קבועה קורה אופקית, המדמה עמוד שנפל. על גבי הכותל הארוך קבועות טבלאות שיש, שעליהן חרותים שמות בני העיר שנפלו במערכות ישראל. פרט לכך אין באנדרטה כל כיתוב נוסף. לפני האנדרטה משתרעת רחבה מרוצפת.
על גבי האנדרטה מונצחים שמותיהם של 413 נופלים.
האנדרטה הוקמה בשנת 1976 ביוזמת עיריית בני ברק וארגון יד לבנים. היא עוצבה על ידי מרים ורחל חלפי.
פרמקוקינטיקה

פיזור התרופה בגוף

תהליך המעבר של התרופה מנוזל הדם אל רקמות הגוף, נקרא תהליך פיזור התרופה בגוף.

מדידת הפיזור

נהוג למדוד את נפח פיזור התרופה בגוף על פי מודל דו-מדורי, כאשר הגוף נחלק לשני מדורים: המדור המרכזי, והמדור ההיקפי. המדור המרכזי כולל את האיברים המקבלים את אספקת הדם הגבוהה בגוף כגון: נוזל הדם, הלב, המוח, הריאות והכבד. יתר האיברים המקבלים אספקת דם איטית נכללים במדור ההיקפי. נפח שני המדורים ביחד מהווה את הנפח הכולל של פיזור התרופה בגוף.

מעבר מן הדם לרקמות

רוב התרופות פועלות מחוץ למחזור הדם, ברקמות הגוף השונות. על מנת להגיע אל רקמת "איבר המטרה", על התרופה לצאת מכלי הדם, ולהתפזר ברקמות הגוף. פעולה זאת מתבצעת באמצעות רשת הנימים. הנים בנוי משכבה אחת של תאי אפיתל המכונים "תאי אנדותל. תאים אלו מחוברים ביניהם ברפיון בצורה המשאירה מעברים, דרכם מתאפשר מעבר המולקולות של התרופה לרקמת הגוף.
המחסום הטבעי העומד בפני התרופה במעבר לרקמות הגוף הוא הימצאותם של שומנים בקרום התא, והיכולת המעטה של חומרים מסיסי מים לפעפע דרך קרום התא השומני.

חילוף חומרים

תהליך חילוף החומרים של התרופה הוא הליך המתבצע בכבד ומכין את התרופה לקראת פינויה מן הגוף. בשלב הראשון מתפרקת התרופה כך שהיא הופכת מחומר המסיס בעיקר בשומן, לחומר המסיס במים, לקראת מעבר בכליות. תוצרי חילוף החומרים נקראים מטבוליטים. לעיתים תרופות ניתנות בצורתן הבלתי פעילה (נקרא קדם-תרופה) ורק המעבר בכבד הופך אותן לבעלות השפעה תרפויטית.

אלימינציה

שלב האלימיניציה (נקרא גם שלב הפינוי או ההפרשה) הוא השלב שבו התרופה ו/או תוצרי הפירוק שלה מהכבד, מופרשים מהגוף אל השתן. תרופות שלא עברו מטבוליזם מופרשות במלואן ותרופות שעברו מטבוליזם, מגיעות לכליה בדיפוזיה באמצעות תהליך הסינון הגולומרולי. חלבונים או תרופות הקשורות לחלבונים אינם מסוגלים להתפנות בצורה זו. לרוב התרופות קצב פינוי קבוע מהגוף, ונוהגים למדוד את זמן מחצית החיים שלהן במערכת הדם (t1/2). ככל שזמן מחצית החיים ארוך יותר כך ההשפעה ארוכה יותר. זמן מחצית החיים של תרופה גם קובע את המינון שיש ליטול את התרופה על מנת להגיע לשיווי משקל תרפויטי.

רעילות

רעילות כוללת בתוכה את כלל תופעות הלוואי. כאשר מדובר בתרופות חשוב לזכור כי ישנה פגיעה לא רק בחלבון אתר המטרה, אלא בחלבונים נוספים הנמצאים בסביבתו של אתר המטרה.
ויקטור הופ, המרקיז השני מלינלית'גו

מוצא ומשפחה, ילדות ונעורים

הופ נולד באחוזתו המשפחתית "הופטון האוז" (Hopetoun House) שבסקוטלנד בשנת 1887 למשפחת אצולה. אביו, ג'ון אדריאן לואי הופ, הרוזן השביעי מהופטון, היה מדינאי בכיר, ושימש כמושל הכללי של אוסטרליה, לשם יצאה המשפחה ב-1889 ושם בילה הופ את השנים הראשונות לחייו. אמו, הרסי אוורלי-דה מוליין, הייתה אף היא צאצאית למשפחת אצולה, וכן הייתה ציירת וצלמת שזכתה להערכה. אם הסנדקות של הופ הייתה המלכה ויקטוריה. הופ התחנך באיטון קולג', ועם מות אביו, בשנת 1908, ירש את תואר המרקיז מלינלית'גו, אותו קיבל אביו לראשונה בשנת 1902.

קריירה מוקדמת

הופ שירת כקצין מצטיין בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה וסיים את המלחמה בדרגת קולונל. הוא היה מפקד גדוד של חיילי המלך הסקוטים. כתוצאה משירות מצטיין זה זכה להצטרף אל מסדר האימפריה הבריטית.
הופ היה מקורב אל חוגי המפלגה השמרנית של בריטניה וכתוצאה מכך שימש בתפקידים ממשלתיים שונים בממשלות השמרניות של שנות ה-20 ושנות ה-30, וזאת בעודו מנהל עסקים גדולים בסקוטלנד, ובין היתר שימש כמנהל הבנק של סקוטלנד, נשיא התעשיינים הסקוטים, ומנהל חברה גדולה לביטוח. בין היתר שימש כיושב ראש הוועדה שבדקה את מצב החקלאות בהודו, וחבר הוועדה הפרלמנטרית שניסתה לנסח חוקה להודו.

משנה למלך בהודו

בשנת 1935 התמנה הופ כמשנה למלך בהודו. בטרם נכנס לתפקידו התקבל "חוק הממשל ההודי" (Government of India Act 1935) שהעניק מידה רבה של אוטונומיה להודו, והוציא מכלל הראג' הבריטי בהודו את בורמה ועדן. הופ נועד להיות המשנה למלך הראשון שיישם את החוק החדש. החוק החדש היווה אבן דרך במאבק ההודי לעצמאות. ב-1937 תחת שלטונו של הופ, נערכו הבחירות הראשונות במדינות הודו, בהשתתפות מיליוני בוחרים. בבחירות אלו זכתה מפלגת הקונגרס ההודי לרוב במדינות בהן התמודדה, ובין 1937 ל-1939 שלטו אנשיה בהודו במידה מרובה.
ב-1939 פרצה מלחמת העולם השנייה, ולינלית'גו הכריז מלחמה על גרמניה הנאצית בשם הודו. הכרזה זו נדחתה על ידי מהאטמה גאנדי שהכריז כי הודו לא תוכל להיות חלק ממלחמה שנערכת כביכול למען החופש הדמוקרטי, בעוד שחופש כזה נמנע מהודו עצמה. עם זאת, פעל לינליתג'או לשילובם של חיילי צבא הודו הבריטית בזירות הלוחמה השונות לצד צבאות האימפריה הבריטית האחרים, וחיילים אלו לחמו והצטיינו במיוחד במערכה במדבר המערבי ובשאר קרבות המערכה במזרח התיכון והמערכה במזרח אפריקה, ולאחר הצטרפות יפן למלחמה, בקרבות זירת המזרח הרחוק. בין היתר היה לינלית'גו אחראי על הקצאת הכוחות ההודים, והוא שסייע בידו של קלוד אוקינלק להעביר דיוויזיות הודיות לבצרה בשלבי הפתיחה של המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941, החלטה שתרמה לניצחון הבריטי במערכה זו, ולהקמתו של כוח עיראק שלאחר מכן היה מעורב בפלישה לסוריה וללבנון והפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן מאוחר יותר באותה שנה.
ב-1942 היה לינלית'גו מעורב בשליחותו של השר הבריטי סיר סטאפורד קריפס שנועדה למצוא פתרון לדרישות העצמאות ההודיות ולסכסוך שבין התנועה הלאומית ההודית וזו המוסלמית. שליחות זו כשלה. לינלית'גו שירת בתפקידו שבע וחצי שנים, יותר מכל משנה למלך לפניו או אחריו. לקראת סוף כהונתו החל רעב גדול בבנגל שגבה מיליוני קורבנות. ב-1943 סיים את תפקידו, והוחלף בפילדמרשל ארצ'יבלד ויוול.

לאחר סיום כהונתו

לאחר סיום כהונתו שב לינלית'גו לבריטניה. הוא שימש בעסקים שונים, ובין היתר היה מנהל התעשיות הכימיות הבריטיות. כן שירת בתפקיד כנסייתי טקסי בעיקרו כלורד הנציב של הכנסייה של סקוטלנד בין 1944 ל-1945.
בימי חייו עוטר בעיטורים רבים, ביניהם מסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר כוכב הודו וחבר המועצה המלכותית.
ב-1952 מת.
יון מיחאי פצ'פה

יון מיחאי פצ'פה (Ion Mihai Pacepa, נולד ב-28 באוקטובר 1928) הוא קצין רומני בדרגת לוטננט גנרל, ששרת בעמדה הבכירה ביותר בסוכנויות המודיעין של מדינות הגוש הקומוניסטי, וערק למערב. פצ'פה היה ראש שירות ביון החוץ של רומניה. למרות שדמותו שנויה במחלוקת, הוא ככל הנראה היה מעורב במזימות ופעולות שונות במדינות מזרח אירופה והמזרח התיכון.
פצ'פה החל את הקריירה הצבאית שלו ברומניה ב -1951, לאחר שסיים את לימודיו בפקולטה לכימיה תעשייתית. לאחר ארבע שנים הוא כיהן כראש השירות בדירקטוריון הרביעי של הריגול הנגדי, ומינואר 1956, ראש מחלקת גרמניה המערבית במשטרת הריגול . ב -1972 הוא הוכתר כיועץ לצ'אושסקו בענייני ביטחון והתפתחות טכנולוגית, תפקיד שאותו מילא מ 1972 עד יולי 1978. במקביל, היה מזכיר המדינה במשרד הפנים - מועצת הביטחון של המדינה.
בימי הקומוניזם ברומניה, פצ'פה היה, בין השאר, איש הקשר בין הנשיא ניקולאה צ'אושסקו ליאסר ערפאת. יחסיו של פצ'פה עם "העולם התחתון" של הפוליטיקה כללו גם קשרים עם הטרוריסט הבינלאומי קרלוס, "התן".
פצ'פה ערק למערב ביולי 1978 כשנכנס לשגרירות האמריקאית בבון. הוא נשלח למערב גרמניה על ידי צ'אושסקו עם מסר אישי  לקנצלר הלמוט שמידט. משם הוטס בחשאי לארצות הברית, אחרי שהנשיא ג'ימי קרטר אישר אישית להעניק לו מקלט מדיני.
לאחר עריקתו הציעה ממשלת רומניה פרס של 2 מיליון דולר על ראשו והוא נידון למוות שלא בפניו. שני צוותי מתנקשים נשלחו כדי לחסלו, אך הם לא הצליחו לעלות על עקבותיו.
פצ'פה כתב ב-1988 ספר בשם "אופקים אדומים", שבו חשף את דרך התנהלותו של צ'אושסקו. חבר קונגרס אמריקאי, פרנק וולף, נתן לנשיא רונלד רייגן עותק של הספר, אותו הנשיא קרא, ולמחרת קריאתו ביטל את מעמד רומניה כ"חברת סחר מועדפת" של ארצות הברית. מאוחר יותר אמר רייגן שספר זה הפך להיות אצלו התנ"ך לגבי הדרך בה יש לטפל בדיקטטורים.