רמדאן

מקור השם

מקור שמו של החודש בשורש הערבי "רמדאון", הקרוב למילה העברית "רמץ" - "חום לוהט". נראה שחודש זה חל בשיא הקיץ בתקופה שקדמה לאסלאם, שבה היו מעברים את השנה.

מועד החודש

בשל מאפייניו של הלוח המוסלמי כיום, יכול החודש לחול בכל עונות השנה, כשתאריך הרמדאן נע אחורה בכ-11 ימים בכל שנה, יחסית ללוח הגרגוריאני השמשי, ומשלים סיבוב מלא סביב עונות השנה כל 33 שנה. ביחס ללוח העברי, הרמדאן מקביל או קרוב מאוד לחודש עברי (החודשים בשני הלוחות הם חודשים ירחיים, אך ייתכן הפרש של יום-יומיים בשל הבדל בהגדרת תחילת החודש הירחי), אך זז חודש אחד אחורה בעקבות שנה מעוברת. כמו כל חודשי הלוח המוסלמי, תחילתו וסופו של הרמדאן נקבעים לפי מולד הירח הנראה, לכן הם אינם ידועים מראש בדיוק. יום צום הרמדאן הראשון מתחיל בבוקר שלאחר ראיית הלבנה החדשה, והאחרון מסתיים עם ראיית הלבנה החדשה של החודש הבא. 
בעבר, בהיעדר תקשורת, היו מועדי החודש נקבעים באופן מקומי בהתאם לראיית מולד הלבנה, ועל כן אירעו הבדלים של יום-יומיים בין מקומות רחוקים, אך עם פיתוח אמצעי התקשורת (כדוגמת הטלגרף) החל מועד החודש להקבע באופן אזורי וארצי. בתקופה העות'מאנית הלכו ערביי ארץ ישראל לפי קביעת בית הדין השרעי באיסטנבול, ובתקופת המנדט לפי קביעת בית הדין השרעי בקהיר. כיום מסתמך מרבית העולם המוסלמי-סוני על קביעתו של בית הדין השרעי בריאד, ערב הסעודית או על קביעת בתי דין ארציים אחרים, וייתכן הבדל בקביעת מועד תחילת החודש לפי קביעות שונות של גופים שונים. ישנה גם מחלוקת בשאלת אפשרות הסתמכות על חישובים אסטרונומיים ושימוש באמצעי עזר כדוגמת טלסקופ להכרזה על תחילת וסוף הרמדאן. לוב בהנהגת מועמר קדאפי התאפיינה בהכרזה על מועדי תחילת וסיום הרמדאן באופן שונה ממרבית העולם המוסלמי.
ההבדל במועד חודש הרמדאן ביחס לעונות השנה בנקודות גאוגרפיות שונות מביא לכך שאורך צום הרמדאן משתנה משנה לשנה כתלות במשך הזמן שבין עלות השחר (זמן תפילת פאג'ר) לשקיעת החמה (זמן תפילת מע'רב) בכל נקודה בכדור הארץ. בישראל אורך צום הרמדאן משתנה בין 11.5 שעות בסוף דצמבר (החל מ־5:10 ועד 16:40 לפי שעון חורף ישראלי לאופק ירושלים) ל־16 שעות (החל מ־3:50 ועד 19:50 בסוף יוני לפי שעון קיץ ישראלי). הקושי בצום משתנה גם הוא לפי אורך היום, תנאי האקלים המקומי ושינויי מזג האוויר.
ב־2019 הובילה מחלוקת בין גופי דת מוסלמים שונים להבדל של יום בסיום צום הרמדאן והתחלת עיד אל-פיטר בין מדינות שונות במזרח התיכון ואף להבדל בתוך קהילות מוסלמיות מקומיות בישראל וברשות הפלסטינית. בישראל וברשות הפלסטינית נמסר תחילה על תחילת החג על בסיס הכרזת בין הדין הסעודי, אך מאוחר יותר נמסרה הודעת דחייה מטעם המופתי של ירושלים, מוחמד חוסיין, בין השאר בגלל אי-הצלחה לצפות בירח החדש בפועל בתחום הארץ, אף באמצעות טלסקופ שהוצב בעראבה, ובדומה להחלטת המופתי של ירדן. יש שקישרו את ההבדל שהתגלע בהכרזת סיום הרמדאן, למאבק פוליטי בין מדינות שונות. למרות ההכרזה על הדחיה, בקהילות מקומיות בודדות בישראל וברשות הפלסטינית הוחלט על ציון החג בהתאם להכרזה הסעודית. בחברון פיזרה המשטרה הפלסטינית בכח תפילת חג במסגד המשתייך לפלג חזב א-תחריר, שבחר לציין את החג לפי הקביעה הסעודית שהקדימה את מועד החג. כנגד קביעת הרשות הפלסטינית שאיחרה.

הרמדאן בקוראן

המצווה לצום ברמדאן מופיעה בקוראן בסורת אל-בקרה. על פי הקוראן, בחודש זה החלו פסוקי הקודש של הקוראן לרדת אל מוחמד.
(קע"ז) אתם המאמינים! צום נקרא עליכם כעל אבותיכם, למען תיראו אלהים.
(קע"ח) מספר ימים תצומו; אך אם יהיה איש מכם חולה או בדרך יצום תחתיהם ימים אחרים כמספרם. איש כי יוכל וחדל לצום, יזון דל לכפר בעד נפשו; אך טוב לכם לעשות זאת מנדבת לבכם, וטוב ממנו אם בזה תצומו. לו תבינו!
(קע"ט) בחדש רמצ'אן אשר בו נגלה הקוראן קו הישר לבני האדם ותורת אמת וטוב, תצומו כלכם; כל חולה או עבור דרך יצום בעת אחרת, כי רצון אל להקל ולא להכביד עולכם. קדשו את ימי הצום האלה וכבדו אל, אשר נחכם בדרך הטובה, ותנו לו תודה!
(ק"פ) אם ישאלוך עבדי עלי, אמור אליהם, כי קרוב אני לכל קוראי, ושומע תפלתם בשועם אלי; אך הם ישמעו בקולי ויאמינו בי למען יצדקו.
(קפ"א) בליל הצום תוכלו לבוא אל נשיכם, כי הן כסות לכם ואתם להן. אלהים יודע כי מנעתם מכם זאת, ובטובו הגדול לא ימנעה מכם; לכן באו אליהן ובקשו את מתת אלהים. אכלו ושתו עד אור הבקר, עד יוכל איש להכיר בין פתיל לבן לשחור; אחרי כן צומו עד הלילה; אל תגשו אל אשה ולכו אל בית התפלה. אלה החוקים אשר שם לכם ד', אל תפרעום. אל יורה את בני האדם את רצונו למען יכבדוהו.
— הקוראן, תרגום לעברית בידי צבי חיים רקנדורף, מתוך פרויקט בן יהודה

קביעת מועד תחילת וסיום הרמדאן ואירועים במהלך החודש

מאחר שלוח השנה המוסלמי תלוי בקבלת עדות בדבר ראיית מולד הלבנה, לא ניתן לקבוע במדויק את מועדם של חגי האסלאם מראש, וישנה אפשרות לתזוזה של יום או יומיים בין המועד הצפוי למועד בפועל, ואף שוני בתחילת ובסיום הרמדאן כתלות באזורים גאוגרפים שונים. קביעת תחילתו וסיומו של חודש הרמדאן תלויה בבית דין אסלאמי המסתמך על עדויות ראייה המובאות לפניו. נכון ל־2016, מרביתו של העולם המוסלמי-סוני (ובכללו ערביי ישראל וערביי הרשות הפלסטינית) מקבל את סמכותו של בית הדין השרעי בריאד שבערב הסעודית, בעוד מיעוט מוסלמים במזרח אסיה ואפריקה מסתמכים על בתי דין מקומיים. לאסלאם השיעי ישנו בית דין משלהם, הנותן תוקף רב יותר לחישובים אסטרונומיים, מאשר לעדות ראייה בפועל.
על פי המסורת המוסלמית (החדית'), לקראת סוף חודש רמדאן התגלה המלאך ג'בריל (גבריאל) למוחמד בפעם הראשונה, והוריד אליו את הפסוקים בקוראן המכונים היום סורת אל-עלק. התגלות זו מצוינת באחד מהלילות האחרונים של החודש. לילה זה מכונה לילת אל-קאדר (בעברית: ליל הגורל), והוא מצוין באחד מהימים האי-זוגיים מה-21 בחודש עד סופו (על-פי המסורת המקומית הרוב פסקו שמדובר בליל ה-27). על לילת אל-קדר נאמר שהוא "טוב יותר מאלף חודשים" (סורה 97, פסוק 3), וישנן מסורות ואמונות עממיות שונות לגבי לילת אל-קדר, כדוגמת האמונה כי לילה זה מתאפיין תמיד בשמים נקיים מעננים ובמזג אוויר נוח, האמונה שבלילה זה שורר שלום זמני בכל העולם, או שמשאלה שמובעת בלילה זה סופה להתממש.
סיום חודש הרמדאן חל במקביל למולד הלבנה של תחילת החודש הבא, ואז חל חג ששמו "עיד אל-פיטר" ("חג הפסקת הצום"), אשר נחגג במשך שלושה ימים. במהלך החג נוהגים המוסלמים לערוך ארוחות חגיגיות, ללבוש בגדים חגיגיים ולבקר קרובי משפחה.

במחקר

לטענת חוקרים מסוימים, קביעת צום הרמדאן כמצווה המחייבת כל מוסלמי קשורה לסכסוך בין מוחמד לשבטים היהודיים באזורו, שהוביל לכך שהרמאדן החליף את צום העשוראא שהונהג תחילה כצום חובה בלעדי (בהשראת צום יום הכיפורים), והפך לצום רשות לאחר מכן.
על פי חוקרים שונים, קביעת צום הרמדאן הושפעה מצום 40 הימים שקודם הפסחא שנהג בנצרות המזרחית, ומהשפעת מוטיבים יהודים שונים כדוגמת מתן לוחות הברית השניים ביום הכיפורים (מקבילה לירידת הקוראן במהלך החודש), עשרת ימי תשובה (מקבילים לעשרת הימים האחרונים של הרמאדן), ומנהגי ליל הושענא רבא שבו נוהגים להשאר ערים במהלך הלילה ללימוד, המקבילים ללילת אל קאדר.

הרמדאן כחודש בו השיגו המוסלמים ניצחונות בקרבות צבאיים

במורשת המוסלמית, הרמדאן נחשב לחודש שבו השיגו המוסלמים ניצחונות צבאיים משמעותיים על אויביהם, שסייעו להתפשטות המרחבית של דת האסלאם, כדוגמת קרב בדר, קרב קרני חיטין וקרב עין ג'אלות, וכחודש שבו מברך האל את המוסלמים בניצחונות על אויביהם. בעקבות מורשת זו תוכננו לחודש זה פתיחת מלחמות (כדוגמת מלחמת יום כיפור, המכונה בערבית גם בכינוי 'מלחמת רמדאן') ומהלכים צבאיים משמעותיים (פתיחת התקפה לכיבוש חצי האי פאו במסגרת מלחמת איראן-עיראק, על ידי צבא עיראק, ומתקפה של צבא איראן במלחמה זו שכונתה 'מבצע רמדאן'). על פי המזרחן מרדכי קידר, למורשת זו השפעה גם על התגברות אירועי טרור אסלאמי במקומות שונים ברחבי העולם במהלך החודש. על פי עמוס הראל, במספר שנים בעבר נמצא קשר בין חודש הרמדאן לבין התדרדרות מסוימת במצב הביטחוני בשטחי יהודה ושומרון, עקב התלהטות האווירה הציבורית.
ארגון חמאס ניסה לקשר בין מורשת עבר זו לבין חובת הג'יהאד והמאבק הצבאי בישראל בהווה, המתגברת לטענתו בחודש זה, פעולות אותן הוא רואה כפסגת האסלאם וכצעדים שיביאו להעלאת קרנם של המוסלמים בעולם. את ההשפעה החינוכית של חודש זה רואה חמאס כמקור מוטיבציה לפעולות ג'יהאד של אנשיו.

הרמדאן כחודש אחווה בעולם המוסלמי

חודש הרמדאן נחשב גם כחודש בו הוכרזה הפסקת לחימת השבטים בחצי האי ערב בראשית האסלאם, ולכן הוא מציין ניסיון לאחווה ושלום.

אופי הרמדאן בימינו

מוסלמים רבים קמים בשעה מוקדמת מאוד קודם לעלות השחר כדי לאכול את הסוחור, שהיא הארוחה האחרונה לפני תחילת הצום, על מנת להקל על הצום היומי הממושך. מסורת מקובלת היא של 'מסחראתי', אדם מיוחד שתפקידו לעבור ברחובות ולהעיר את הישנים לסעודה המפסקת קודם הצום. לפני שקיעת החמה מתאספת כל המשפחה כדי לאכול יחד את האפטאר שהיא הארוחה שמסיימת את הצום, ופעמים רבות משלבת מאכלים ומשקאות מתוקים. נוהג מקובל הוא פתיחת סעודה זו באכילת תמר, בעקבות מנהגו של מוחמד המובא בקוראן.
בנוסף למשמעותו הדתית, לרמדאן אופי משפחתי-מסורתי, דבר המביא לכך שגם מוסלמים שאינם מקפידים בדרך שגרה על אורח חיים דתי, משתתפים בצום, בסעודות האיפטאר המשפחתיות לאחר הצום, בתפילות ובאירועים הקהילתיים. עם זאת, הקושי בצום במהלך תקופה ארוכה לצד נטיות חילוניות מביא לכך שלא כל המוסלמים אכן צמים, בייחוד בתקופות בהן חל החודש בקיץ, בהן הימים ארוכים וחמים. הרמדאן מתאפיין גם בביקורים אצל קרובי משפחה, ובגל קניות של ביגוד ומתנות.
מדינות שאינן מוסלמיות וארגונים שונים נוקטים במחוות ובהקלות שונות לצמים בתקופת הרמדאן. במדינת ישראל ניתנים לפלסטינים אישורי כניסה מיוחדים לישראל לביקור קרובי משפחה ולתפילה בהר הבית, בעבר אף התאפשר ביקור של מספר מצומצם מתושבי רצועת עזה בהר הבית, מתווספים אישורי עבודה בישראל לפועלים ועוד. מחוות אלו רגישות למצב הביטחוני בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במספר מקרים בעבר בוטל עוצר שהוטל על אוכלוסייה אזרחית ברצועת עזה לרגל הרמדאן. חלק מהאוניברסיטאות בישראל מאפשרות למוסלמים הצמים מועדי בחינות מיוחדים לאחר סיום החודש. מחוות אחרות הנהוגות בקרב מדינות וארגונים שונים הם שחרור שבויים, חנינת אסירים וקיצור עונשים. נוהג נוסף הוא של ביקורי וברכות נכבדים בעלי דתות אחרות למנהיגים מוסלמים, או השתתפות בסעודת אפטאר.
הברכות המקובלות בחודש זה הם 'רמדאן קרים' (رمضان كريم) או 'רמדאן מובראכ' (רמדאן מבורך), ו'כל עאם ואנתם בחיר' (כל שנה אתם בטוב).

כלכלה ותעסוקה

יום העבודה מתקיים כרגיל בחודש זה, אך בשל הצום נהוג במדינות מוסלמיות רבות יום עבודה ולימודים מקוצר, ובשל כך תפוקת העובדים יורדת באופן משמעותי. בעבר היה נהוג אף חופש מלא מלימודים במהלך חודש זה במדינות מוסלמיות, וכן דחייה של החלטות בנושאים פקידותיים שונים לאחר סיומו של החודש, לצד העברת שעות פעילות המשרדים לשעות הלילה או צמצום שעות הפעילות במהלך היום, כדוגמת שעות פתיחתה מאוחרות בבוקר. ברוב העולם המוסלמי, מסעדות ובתי קפה סגורים במהלך היום בחודש הרמדאן, ונפתחים לעת ערב.
בישראל, באה לידי ביטוי השפעת הרמאדן במגזרי תעסוקה בהם שיעור גבוה של ערבים-מוסלמים, כדוגמת מגזר הבנייה והתשתיות, ומגזר התחבורה הציבורית. עובדי משמרות במקומות עבודה מעורבים בוחרים משמרות נוחות יותר, או לוקחים ימי חופשה. עם זאת, יש פועלים פלסטינים המעדיפים להמשיך לעבוד כרגיל בשל אפשרות התעסוקה המצומצמת יחסית עבורם במשק הישראלי.
בתיעוד משלהי המאה ה־19 מתואר כי בתקופת הרמדאן נערך היפוך בשעות הפעילות בין היום והלילה בירושלים המוסלמית, כאשר פעילות מסחר החלה רק לקראת שעות הצהרים, ועיקר הפעילות עברה לשעות הלילה לאחר סיום הצום, בעוד שעות הבוקר נוצלו לשינה. כן מתוארת מתקופה זו אלימות פיזית ומילולית של מוסלמים כלפי יהודים בלילות הרמדאן בירושלים.

תרבות, צרכנות ובידור

בערים רבות נערכות בלילות הרמדאן פעילויות תרבות, בידור ופנאי משפחתיות בחוצות העיר. נוהג מקובל ובעל שורשים היסטוריים הוא קישוט הבתים והרחובות בתאורה מיוחדת במהלך הלילה, ובשווקים נמכרים ממתקים מיוחדים, עוגות ועוגיות (ואף כדורי פלאפל) בצורת סהר, כוכב או לב. בין המאכלים הנפוצים בחודש הרמאדן ניתן למנות את הכנאפה ואת הזלאביה. הקניונים בערים הגדולות במדינות ערב, ובפרט במדינות המפרץ נותרים פתוחים עד אחרי חצות ומציעים שלל אפשרויות צרכנות ובידור לכל המשפחה. בישראל ישנה תיירות-פנים מצומצמת של יהודים ליישובים ערבים בלילות הרמדאן, במסגרת מיזמי תיירות שונים.
בישראל מכינות חברות שונות מבצעים וקמפייני פרסום מיוחדים לקראת חודש הרמדאן הפונים למגזר הערבי, בשל הגידול הניכר בצריכה בחודש זה, בייחוד במגזר יצור המזון ורשתות השיווק, אך גם במגזר הביגוד והמתנות, והיקף ההוצאה הכללית של המגזר הערבי בישראל בימי הרמדאן מוערך בכ־1.5 מיליארד ש"ח. מוצרי מזון המקושרים מסורתית לרמדאן וחווים עליה ניכרת במכירתם הם תמרים, טחינה וחלווה. מוצרים אחרים שמכירתם עולה בתקופה זו הם בשר ועוף, משקאות קלים, אורז ושמן. סקר שנערך בקרב מוסלמים בישראל ב־2014 העלה כי סל הקניות המשפחתי בתקופת הרמדאן עולה בכ־2,000 ש"ח בממוצע, כאשר עיקר ההוצאה היא על מזון.
במקומות שונים מתארגן סיוע של גופי צדקה לסיוע לנצרכים לקראת חודש הרמאדן, בשל הגידול הניכר בהוצאות המזון.
גם בכלי התקשורת הערבים השונים ישנה פריחה בשל ריבוי פרסום ותכנים מיוחדים לרמדאן, ועליה בשיעור הרייטינג. בשנים האחרונות התפתחה מסורת של שידור סדרות מיוחדות לרמדאן, בערוצי הטלוויזיה הדוברים ערבית, מתוך רצון לפנות לקהל הצופים ומשפחותיהם הנאספים בערב לשבירת הצום. דוגמה לסדרה פופולרית במיוחד היא "באב אל-חארה", המשודרת ברחבי העולם הערבי מדי שנה ברמדאן מאז 2006.
ככלל, מתאפיין חודש הרמדאן בעידן המודרני בשיאים של צריכה ובהוצאות כספיות גדולות. החברה המוסלמית מתמודדת עם תופעה מודרנית שהפכה את לילות הרמדאן לחגיגת צרכנות ובילוי, חסרת תוכן דתי או רוחני. גורמים דתיים-שמרנים הביעו התנגדות למאפיין זה.
מאפיין נלווה בחודש זה הוא גידול ניכר בגניבות בעלי חיים ממשקים בישראל, לצורך אספקת הביקוש הגובר לבשר. בנוסף ישנו גידול מסוים בפשיעה בישראל עקב שחרורם לחופשות של אסירים מוסלמים במהלך החודש.
יצוא התמרים מישראל בתקופת הרמדאן עומד על מעל 6 אלף טון, כמחצית מכלל יצוא התמרים השנתי, כאשר קהל היעד העיקרי של היצוא הישראלי הוא האוכלוסייה המוסלמית באירופה, בעקבות מסורת אכילת תמר בסעודת האפטאר.

חוקים לאכיפת איסורי הרמדאן

בחלק ממדינות ערב נהוגים חוקים האוסרים על אכילה או שתייה בפומבי בתקופת הרמדאן, ואף מטילים עונשי מאסר, קנסות ואף מלקות על העוברים עליהם. בחלק מהמדינות בהן אין חוק מפורש בנושא, נעשה שימוש בצווים מיוחדים או בחוקים אחרים (כדוגמת 'שמירת הסדר הציבורי') לאכיפת צום הרמדאן.

תותח רמדאן

במקומות שונים באימפריה העות'מאנית החל בתקופה המודרנית נוהג לציין את סיום הצום היומי ביריית תותח, וכן כדי להעיר את העם קודם       לעלות השחר לקראת הסעודה המקדימה לצום, או כדי לציין את תחילת הצום. בירושלים פועל תותח רמדאן מסורתי בבית קברות מוסלמי סמוך לשער הפרחים, מקום אליו עבר בשלהי התקופה העות'מאנית ממקומו הקודם במגדל דוד. משיקולי בטיחות ותפעול, נעשה כיום שימוש בפגזי סרק ובאמצעים פירוטכניים שונים לשימוש תותח זה. במקומות אחרים נעשה שימוש בירי מקלעים לציון סיום הצום.
מנהג שנפוץ בעת המודרנית הוא שימוש בנפצים, חזיזים, זיקוקים ואמצעים פירוטכניים שונים בלילות הרמדאן על ידי בני נוער וצעירים. במקרים שונים נעשה שימוש באמצעים האסורים בשימוש ובהחזקה על פי חוק, ולעיתים נערכת פעילות יזומה של משטרת ישראל להחרמת אמצעים אלו היוצרים מטרדי רעש ובהלה.