google/wiki40b huggingface dataset:
אויטה (יפן)

היסטוריה

העיר אויטה הייתה קרויה בעבר פונאי (府内) והייתה עיר הבירה של ההאן של פונאי, חלק ממחוז בּוּנְגוֹ (豊後) שעליו שלטו הדאימיו ממשפחת האצולה של בית אוטומו.
במהלך תקופת סנגוקו (המאה ה-15-המאה ה-16) שגשגה העיר כאשר שימשה כנמל מסחר עם סין של שושלת מינג ועם הפורטוגזים. לשיא פריחתה בתקופה זו הגיעה העיר כאשר שלט בה הדאימיו אוטומו סורין. ב-1551 הזמין אוטומו לעיר את המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, הרשה לו להטיף לנצרות, ובערוב ימיו גם התנצר בעצמו. ב-1555 בנה לואיש דה אלמידה (Luís de Almeida) את בית החולים בסגנון מערבי ומוסד לטיפול בילדים, המוסדות הראשונים מסוגם ביפן. במהלך שלטונו השתלט אוטומו סורין על 7 ממחוזות קיושו עד שהגיע להתנגשות עם משפחת שימאזו ששלטה על ההאן של סצומה בחלקו הדרומי של קיושו. במלחמה ביניהם הובס אוטמו סורין וב-1586 נכבשה פונאי והועלתה באש. אוטומו קרא לעזרתו של השוגון טויוטומי הידיושי והלה כבש את כל קיושו. הוא אומנם החזיר למשפחת אוטומו את נחלותיהם, אבל כפיאודלים הכפופים לו. בנו של אוטומו סורין, אוטומו יושימונה, נמלט משדה הקרב בפלישה של יפן לקוריאה ב-1593 ועקב כך הוחרמה נחלתו ופוצלה לכמה נחלות.
במאה ה-17 נרדפו הקהילות הנוצריות שקמו בבונגו וירדו למחתרת והם קמו מחדש לאחר שיפן נפתחה למערב באמצע המאה ה-19. אויטה היא כיום מרכז הדיוקסיה על שמה כשמושב הבישוף הוא הקתדרלה על שם פרנסיסקו חאווייר שבעיר. 
העיר אויטה הוכרזה רשמית ב-1963 מאיחוד של כמה יישובים. במהלך השנים נבנו מסילות ברזל וכבישים שחיברו את העיר לרשת הארצית, וב-1971 נבנה בקרבה לעיר שדה תעופה בינלאומי. ב-2002 הייתה אויטה לעיר היחידה בקיושו שבה נערכו משחקים במסגרת מונדיאל 2002.

דמוגרפיה וגאוגרפיה

אויטה היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז אויטה. נכון ל-30 ביוני 2011 התגוררו בעיר 475,861 תושבים (העיר החמישית במספר התושבים בקיושו) שנחלקו ל-205,639 בתי אב, צפיפות אוכלוסייה של 949.35 תושבים לקמ"ר.
שטח העיר, לאחר שב-1 בינואר 2005 צורפו לעיר העיירות הסמוכות סגאנוסקי ונוטסוהארו, הוא 501.25 קמ"ר.
העיר שוכנת על חוף מפרץ בּפּוּ, חלק מהים הפנימי סטו, המהווה את גבולה הצפוני. את העיר חוצים שני נהרות, אויטה ואונו הנשפכים למפרץ בפו. העיר גובלת בערים בּפּוּ (別府) מצפון מערב, יוּפוּ (由布) ממערב, טאקטה (竹田) מדרום מערב, בּוּנְגוֹ-אוֹנוֹ (豊後大野) מדרום ואוּסוּקי (臼杵) מדרום מזרח.

כלכלה

במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הוקם אזור תעשייה לאורך חוף מפרץ בפו. בין המפעלים שקמו באזור התעשייה היו המפעלים הראשיים של יצרנית הפלדה הרביעית בעולם (נכון ל-2011) פלדת ניפון, ויצרנית הכימיקלים הגדולה שאווה דנקו (Showa Denko).
בשנות ה-70 בנו החברות האלקטרוניקה הגדולות טושיבה וקנון ואף הרחיבו מפעלים בפנים האי סמוך לעיר. העיר הפכה למרכז יצור ראשי של מוצרי אלקטרוניקה כדוגמת מעגלים משולבים (LSI) ומצלמות דיגיטליות.
אזורי הבילוי והמסחר של העיר שוכנים מצפון לתחנת הרכבת המרכזית של אויטה, אם כי בשנים האחרונות החלה הפעילות באזור זה להתדרדר משום שהאזורים המסחריים הראשיים התפזרו בשל בניית מרכזי קניות גדולים בפרברים.

מאכלים מקומיים

בין המאכלים המקומיים הידועים: הטוריטן (とり天) – עוף מטוגן בטמפורה, מעי דג הפוגו, והעוגות רואיסה (瑠異沙)– עוגת ספוג טבולה בליקר וזביירו (ざびえる) (שמו היפני של פרנסיסקו חאוויר) – עוגה עם רום וצימוקים.
טומהוק (גרזן)

הטומהוק הוא גרזן הטלה שהשתמשו בו האינדיאנים בצפון אמריקה. הוא בנוי ממוט עץ קצר שאליו מחוברת אבן מחודדת משני קצותיה. מאוחר יותר החליף את האבן ראש העשוי ברזל או פליז. האינדיאנים השתמשו בו בחיי היום-יום, וכן כנשק לקרב פנים מול פנים או כנשק הטלה.
טומהוקים בעיצוב מודרני חולקו לחיילים אמריקאים במהלך מלחמת וייטנאם.
היום הבין-לאומי לספרי ילדים

היום הבין-לאומי לספרי ילדים הוא אירוע שנתי שמתקיים בחסותה של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים , ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח. יום זה, אשר צוין לראשונה ב-1967, מציין את יום הולדתו של הנס כריסטיאן אנדרסן ב-2 באפריל ומתקיים בסביבות תאריך זה. הפעילויות הנכללות ביום זה כוללות תחרויות כתיבה, הכרזות על פרסים המוענקים עבור כתיבת ספרים ואירועים עם מחברי ספרי ילדים.
בכל שנה, לקבוצה לאומית אקראית של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים יש הזדמנות להיות חסות בינלאומית ליום זה. האגודה מחליטה על נושא ייחודי לאותה השנה ומזמינה מחבר בולט מן המדינה המארחת לצורך כתיבת הודעה לילדים ברחבי העולם ומאייר ידוע על מנת לעצב כרזה. חומרים אלה משמשים בדרכים שונות לקידום ספרים וקריאה. קבוצות רבות של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים מקדמות יום זה באמצעות התקשורת ומארגנות פעילויות בבתי ספר ובספריות ציבוריות. לעיתים קרובות, האגודה קשורה לחגיגות של ספרי ילדים ואירועים מיוחדים אחרים שעשויים לכלול מפגשים עם סופרים ומאיירים, תחרויות כתיבה או הכרזות על פרסים שהוענקו עבור כתיבת ספרים.
קולין מקלורן

חייו

מקלורן נולד בקילמודן שבארגיל לכומר ג'ון מקלורן. אביו מת כשהיה בן שנים אחדות, ואמו מתה לפני שהגיע לגיל תשע. הוא גדל בבית דודו, דניאל מקלורן, הכומר של קילמודן. את לימודיו באוניברסיטת גלאזגו החל בגיל 11, דבר שלא היה כה חריג באותה תקופה, ובגיל 14 הגן בהצלחה על תזת מאסטר בנושא "כח המשיכה". הוא המשיך ללמוד תאולוגיה, וב-1717, בגיל 19, נבחר כפרופסור למתמטיקה בקולג' מרסיקל של אוניברסיטת אברדין. 
בחופשות ב-171 וב-1721 נסע ללונדון, שם פגש את סר אייזק ניוטון, את סמואל קלארק, את המתמטיקאי מרטין פולקס, והוגים אחרים, והתקבל כחבר בחברה המלכותית. 
ב-1722, לאחר שמצא מחליף שלימד במקומו באברדין, נסע לאירופה כמחנכו של ג'ורג' יום, בנו של אלכסנדר יום, הרוזן השני ממרצ'מונט. בזמן שהיו בלורן שבצרפת, כתב מסה על "התנגשות בין גופים", שזכתה ב-1724 בפרס של האקדמיה הצרפתית למדעים. מקלורן חזר לאברדין עם מותו של תלמידו במונפלייה.
ב-1725 מונה לסגנו של הפרופסור למתמטיקה באדינבורו, ג'יימס גרגורי (אחיינו של האסטרונום והמתמטיקאי ג'יימס גרגורי). המינוי היה בהמלצתו של ניוטון בכבודו ובעצמו, לאחר שזה התרשם מעבודתו עד שהציע לשלם את שכרו של מקלורן. ב-3 בנובמבר באותה שנה החליף מקלורן את גרגורי, ומייחסים לו את העלאת קרנה של אוניברסיטת אדינבורו כמוסד מדעי מוביל.
פיתוחו המתמטי החשוב ביותר של מקלורן הוא טורי מקלורן הקרויים על שמו. אלו הם טורי חזקות מהצורה , כאשר  הם מקדמים ממשיים, האמורים, ולעיתים קרובות אף עולה בידם, לייצג פונקציות מורכבות וקשות לחישוב. טורים כאלה פותחו גם על ידי ג'יימס גרגורי (הדוד), אבל מקלורן לא היה מודע לפיתוח זה, וגילה את הטורים מחדש בעצמו. את תגליותיו הוא פרסם בספר Methodus incrementorum directa et inversa (שיטות לחישוב בצעדים, באופן ישר והפוך). במקביל ללאונרד אוילר, הוא גילה גם את נוסחת אוילר-מקלורן, המקרבת אינטגרלים באמצעות ממוצע של ערכי הפונקציה, וחוסמת את השגיאה במונחי הנגזרות הגבוהות של הפונקציה המדוברת.
ב-1733 נשא לאשה את אן סטיוארט, בתו של וולטר סטיוארט שהיה בשנים 1720-1721 פרקליט המדינה של סקוטלנד; לזוג נולדו שבעה ילדים. הוא התנגד נמרצות למרד היעקוביטי של 1745, ופיקח על הפעולות להגנת אדינבורו כנגד המורדים; עם כניסתם לעיר, ברח ליורק בהזמנת הארכיבישוף של יורק.
במסעו דרומה נפל מסוסו, והעייפות, החולשה והקור שפקדו אותו גרמו להופעת בצקת. הוא חזר לאדינבורו כשצבא היעקוביטים עזב אותה, אבל מת זמן קצר אחר-כך.
לאופולד יוזף פון דאון

ביוגרפיה

פון דאון נולד ב-24 בספטמבר 1705 בווינה לרוזן ויריך פיליפ פון דאון, שהיה ממשפחת אצולה. אביו רצה שיהיה איש דת, אולם הוא התגייס לצבא, ונודע בגבורתו בקרבות מול הטורקים בהונגריה ומול הספרדים בסיציליה. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית השתתף בכמה קרבות מול הפרוסים. בסיום המלחמה הועברה מרבית שלזיה לידי הפרוסים והפולנים. כשנתיים לאחר מכן פתחה אוסטריה במלחמה שנייה כדי להחזיר את השטחים הכבושים. דאון השתתף באחד הקרבות מול כוח צרפתי שנשלח לסייע לפרוסים ולפולנים, לאחר מכן נישא דאון לרוזנת מריה יוספה פוקס ופרש משירות צבאי.
ב-1756 פלש מלך פרוסיה פרידריך הגדול אל סקסוניה בעלת בריתה של אוסטריה, ופתח בכך את מלחמת שבע השנים. בעלות בריתה של אוסטריה היו צרפת, רוסיה, ספרד, ושוודיה, ואילו בעלות בריתה של פרוסיה היו בריטניה, האנובר, ובראונשוויג. דאון התגייס שוב ומונה לפילדמרשל, הכוחות האוסטריים תחת פיקודו ניצחו את הצבא הפרוסי וגירשו אותו ממוראביה. לאחר מכן הביס את פרידריך הגדול בקרבות על קולין ופראג ואילץ את הכוחות הפרוסיים לסגת מבוהמיה. 
מצבם של האוסטרים היה טוב הם והצרפתים פלשו אל תוך פרוסיה. כעת מינתה הקיסרית מריה תרזה את דאון למפקד הצבא. אולם דאון, שחשש לאבד את אמונה, נהג בחשש ובזהירות, והחלטותיו לא היו תקיפות מספיק. הוא גם דיווח לקיסרית בתדירות גבוהה בהרבה מזו של קודמו בתפקיד, הדוכס מלורן. 
פרידריך הגדול החל שוב מנצח הוא הביס את הצרפתים ברוסבאך, ואז הביס את דאון בלותן, אולם לא לאורך זמן, בהוכקירך מחקו האוסטריים את חטיבת הארטילריה הפרוסית, ופרידריך הגדול נאלץ להסיג את צבאו. בקאי הביסו הרוסים את הפרוסים והחלו מתקדמים במטרה לחבור עם הכוחות האוסטריים. האוסטרים מצידם הביסו את הפרוסים בקונרסדורף. במקסן הביס כוח אוסטרי בפיקודו של דאון גיס פרוסי שלם. רק הצרפתים המשיכו לנחול תבוסות מידי צבא האנובר והצי הבריטי. 
סופה של פרוסיה היה קרוב. הרוסים והאוסטרים איחדו כוחות והחלו במסע בדרך אל ברלין. בריטניה הפסיקה את תמיכתה, והצרפתים החלו כובשים שטחים לחופי הים הבלטי. אולם אז השתנה המצב כאשר ב-1762 נפטרה הצארינה הרוסייה יליזבטה, ואחיינה פיוטר השלישי שלפני כן היה יורש העצר השוודי מונה לצאר. פיוטר זלזל בתרבות הרוסית והעריץ את הפרוסים, ועוד בזמן המלחמה העביר לצבא הפרוסי מידע מודיעיני רגיש. מיד עם המלכתו כרת ברית עם פרדיריך הגדול והחזיר לפרוסיה את כל השטחים שנכבשו בידי רוסיה. תמיכה זו העניקה לפרידריך הגדול את היתרון הדרוש והוא הכריע את הצבא האוסטרי בפיקודו של דאון בפרייברג. בעוד שהצבא ההנובראי הכריע את הצרפתים. 
לאחר סיום המלחמה הקדיש דאון את שארית חייו לארגון מחדש של צבא אוסטריה, הוא מת ב-5 בפברואר 1766. אנדרטה הוקמה לזכרו בווינה בהוראתה האישית של הקיסרית.
נמ"ר הנדסי

היסטוריה

פיתוח הנמ"ר ההנדסי החל ב-2011, וכבר בסוף שנה זו אב-טיפוס נכנס לשירות ניסיוני בגדוד 605 של חיל ההנדסה הקרבית. עם זאת, פיתוח הדגם המבצעי של הנמ"ר ההנדסי הסתיים רק ב-2016. הנמ"ר ההנדסי נכנס לשירות חיל ההנדסה הקרבית בסוף 2016 וכרגע נקלט רק בגדוד 603 ("להב").
כריסטיאן תילמן

חייו

תילמן החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 19 כפסנתרן חזרות בדויטשה אופר ברלין עם היינריך הולרייזר ועוזר להרברט פון קאראיין.
הופעת הבכורה שלו בארצות הברית הייתה ב-1991 כשניצח על הפקה חדשה של "אלקטרה" מאת ריכרד שטראוס בסן פרנסיסקו, שאחריה באו הצגות במטרופוליטן אופרה. בשנת 1997 התמנה למנהל מוזיקלי כללי של ה"דויטשה אופר ברלין", בחוזה שהיה אמור להימשך עד 2007, אך תילמן, כך דווח, נקלע למחלוקות אמנותיות עם המנהל האמנותי אודו צימרמן, שנכנס לתפקידו בשנת 2000. בשנת 2004 קטע תילמן את החוזה שלו בגלל סכסוכים בנושא חלוקת המימון של עיריית ברלין בין הדויטשה אופר לאופרה של ברלין. בין השנים 2004 - 2011 היה מנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של מינכן.
תילמן מנצח בקביעות בפסטיבל ביירוית ובפסטיבל זלצבורג. הוא רואה עצמו כממשיך מסורת הניצוח האוסטרו-גרמנית, שראשיתה בריכרד וגנר והמשכה בהנס ריכטר, הנס קנאפרטסבוש, וילהלם פורטוונגלר והמנחה הישיר של תילמן עצמו, הרברט פון קאראיין. תילמן מקליט לחברת דויטשה גרמופון. בשנת 2003 קיבל את אות Bundesverdienstkreuz של גרמניה.
בעקבות ההחלטה שקיבלה "קרן פסטיבל ריכרד וגנר" בספטמבר 2008 למנות את קתרינה וגנר ואוה וגנר-פסקיה להחליף את וולפגנג וגנר בניהול פסטיבל ביירוית, יכהן תילמן כיועצן הראשי, דהיינו, כמנהל המוזיקלי בפועל של הפסטיבל.
איגרת מעולם האמת

איגרת מעולם האמת הוא ספר לבני הנעורים מאת הסופר הפולני קורנל מקושינסקי. הספר יצא לאור בשנת 1949 (במקור: List z tamtego świata), אך בהקדמה לספר מסביר הסופר, שהספר היה אמור לצאת בדצמבר, 1939, אלא שבשל נוראות מלחמת העולם השנייה (שהחלה בספטמבר 1939), הוא יוצא לאור רק ב-1949. המהדורה העברית הראשונה של הספר יצאה לאור בשנת תשט"ו (1956) בהוצאת "עמיחי", ותורגמה על ידי צבי ישיב (ד' אליפלט). בשנת 2003 יצא תרגום מחודש של ענת זיידמן בהוצאת זמורה ביתן.

עלילה

תמונת דיוקנו של עורך דין אפולינרי מרז'צקי, שנפטר לפני למעלה ממאה שנה, נפלה ללא כל התראה מוקדמת מהקיר, וחשפה מכתב, המצווה על כל צאצאי מרז'צקי באשר הם להתכנס ולקרוא את צוואתו. עשרת בני המשפחה התכנסו באחוזה העתיקה והמפחידה, בה התגורר בזמנו הנוטריון, להקראת הצוואה, שלתקוותם מכילה מיליונים. בעל האחוזה הנוכחי, איש ערירי, נוכל ועשיר, הצליח לפתות חלק מבני המשפחה למכור לו את חלקם בירושה, ואילו הם, מצדם, הפתיעו אותו כשתרמו את חלקם שלהם לנצרכים שביניהם.
גדולה הייתה הפתעתם ואכזבתם, כשהתברר להם שהצוואה היא בעצם כתב-חידה, שרק עם פתרונו הם אמורים לזכות באוצר. במהלך החיפושים המייגעים אחר הפתרון נחשפו בני המשפחה לסיפורים על ההיסטוריה של אבי המשפחה המנוח שלהם, על אויביו ועל עיסוקיו והמצאותיו. כל אחד מהם עבר תהפוכות בשהות המשותפת באחוזה, אך השינוי הגדול חל בבעל האחוזה הנוכחי, מר וויצק.
כשמצאו לבסוף את ה"אוצר" הם נוכחו לדעת שכל בני המשפחה יצאו נשכרים ממנו, כל אחד בדרכו שלו.

על הספר

הספר קולח בקריאה, הן בשל העניין והמתח שבעלילה, והן בשל ההומור השופע שבו נכתב. כך, למשל, מתאר המחבר את בית האחוזה הישנה:
הבית הגדול בפשיפלוציה עשה רושם כאילו עשרה בנאים בנו אותו בעת ובעונה אחת, ולא זו בלבד אלא שחמישה מהם היו מטורפים, וחמשת האחרים החליטו להוציא זה את זה מהכלים. חלק אחד של הבית היה נמוך, השני גבוה, חלק אחד היה מעוקל, והשני ישר. גם החלונות נקבעו בגבהים שונים. מהקירות צמחו צריחים, ומהגגות - ארובות בגבהים שונים. מספרן היה כה רב, שאפשר היה לחשוב שהבית המפלצתי אינו אלא סניף של הגיהנום בפשיפלוציה והסביבה, וכי בסניף זה בוערת האש לעד בדיוק כמו בסניף המרכזי"
— איגרת מעולם האמת, עמ' 111
בעקיפין, מעלה הספר על נס יחסי אנוש וערכים חברתיים מעבר לשלטונו המתעתע של הכסף. בביקורת, שנכתבה בפולנית בשנת 2014 מסכם הסופר את ביקורתו בכך, שהספר הוא צבעוני, עסיסי, שופע חום ומקסים.
עם כל זאת, לא נמצאו כמעט ביקורות נוספות על הספר מתקופת פרסומו, או ערכים בוויקיפדיות השונות, כולל פולין. כפי שמעיד הסופר בעצמו, על אף שהספר נכתב בשנת 1936, הוא פורסם רק ב-1949, עם תום מלחמת העולם השנייה. פולין הייתה אז קומוניסטית, תחת השפעתה של ברית המועצות בשלטון סטלין, וייתכן שהספר לא היה לרוחם של השלטונות. היה זה ספרו האחרון של קורנל מקושינסקי.
שלמה עדני

תולדות חייו

אביו, הרב ישועה שהיה הרב של העיר צנעא, החליט בשנת 1571 לעלות עם משפחתו לארץ ישראל. בדרך מתה אמו של שלמה, וזמן קצר לאחר עלותו לארץ מתו שאר אחיו. תחילה התיישבו בצפת, מצבם הכלכלי היה קשה ורק לאחר שתלמידי חכמים התוודעו לתורתו של הרב ישועה הוטב במעט מצבם.
לאחר מכן עברו לירושלים, שם נפטר הרב ישועה בשנת 1582 בהיות בנו שלמה בן 15 שנה. במשך שנתיים וחצי חי ללא בית. הרב משה חאמי שהבחין בעדני, הסכים לאמצו ולדאוג לכלכלתו. הוא כילכל אותו בביתו במשך 5 שנים עד שהשיאו. גם לאחר נישואיו המשיך לתמוך בו בהיות הרב עדני שקוד על התורה.
הרב עדני הנציח את החסד שעשה איתו הרב חאמי בהקדמה לספרו מלאכת שלמה. 
בהיותו בירושלים זכה ללמוד לפני גדולי הרבנים, ובפרט לפני הרב חיים ויטל והרב בצלאל אשכנזי. אחר כך עבר להתגורר בחברון, פרנסתו הייתה תמיד דחוקה, ואסונות קשים עברו עליו, ומתו לו 11 ילדיו במגפות. הוא נפטר בחברון ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון.

מלאכת שלמה

את הספר מלאכת שלמה על ששה סדרי משנה החל לכתוב משנת 1589 בהיותו בן 22 במשך שלושים שנה רצופות בהיותו בחברון. תשומת לב רבה הקדיש גם לבירור נוסח המשנה וניקודה, וכך יש חשיבות רבה לנוסחאותיו. פעמים רבות הוא חוסך דפים רבים של פלפולים הבנויים על טעויות. בחיבורו ניכרת בקיאותו העצומה בשני התלמודים, במפרשים ובפוסקים, והוא רגיל לדון בדבריהם עד לפסיקת ההלכה. בפרט ניכרת חיבתו לרמב"ם אותו הוא מכנה בתואר "גדול הפוסקים".
הספר נדפס לראשונה בווילנה בשנים תרפ"ד-תרפ"ט. מתוך כתב יד וארשא כתב יד המחבר. בהדפסה ההיא הושמטו קטעים רבים כיון שהמחבר מעתיק את דברי התוספות יום טוב ולדעתם אין צורך שיודפסו שניהם על גיליון אחד. בנוסף הושמטו ציונים שציין המחבר לתלמוד ולרמב"ם בטענה שגם זה מיותר. בהמשך נדפסו מהדורות שהחזירו קטעים אלו או חלקם.
עלווית ירוקה

מראה

אורך גוף העלווית נע בין 12–14 ס"מ, משקלה 8–11 גרם, אורך כנפיה הוא 20–24 ס"מ. כנפיה הארוכות והחדות גורמות לזנב להיראות קצר יותר, יש לה בטן לבנה המסתיימת בקו ישר בחזה בצבע צהבהב-ירקרק. חלקיה העליונים צבועים בצבע ירוק כהה רווי, ומנוגדים לגמרי לשולייה הבהירים בצבע ירוק-צהוב, לפס הצהוב על גבה וכן לפס הירוק-אפור הבולט שנמשך מקדמת העין אחורנית.

תפוצה וטריטוריה

העלווית הירוקה שכיחה בבריטניה ובאירופה (לא כולל ספרד ופורטוגל) ועד למערב אסיה.
העלווית חורפת באפריקה מדרום לסהרה. היא דוגרת בעיקר ביערות סגורים ומוצלים מאוד, אך לפעמים גם ביערות פתוחים, לרוב על מדרונות בעלי שיפוע קל, ומעדיפה עצים על פני שיחים וצמחייה נמוכה.
העלווית הירוקה אינה שכיחה ברוב חלקי ארץ ישראל, אך אם היא מגיעה לארץ בעונת האביב, מקום וזמן הצפייה המומלצים ביותר הם: מצפה רמון והערבה.

מקום רבייה וזמניה

מקומות הרבייה של העלווית הירוקה הם מערב ג'ונין (Junin) שבמרכז אירופה בחודש מאי, ופינלנד - בסוף מאי עד תחילת יולי. העלווית בונה את הקן שלה על הקרקע, אך אינה מרפדת את הקן בנוצות. הקן נבנה בתוך צמחייה. לפעמים הוא תקוע מתחת לעץ או ענף שנפלו, ולעיתים קרובות הוא נמצא בתוך שקע שהעלווית יוצרת. הקן מכוסה בדשא יבש, גבעולים ועוד חומרים מהצומח.
העלווית הירוקה מטילה בין 5–7 ביצים שצורתן אליפסה. הביצים חלקות ומבריקות, צבען לבן, והן מסומנות בנקודות ובכתמים בצבע אדום-חום כהה, סגול-חום כהה או חום כהה, הדגירה נמשכת 12 עד 14 ימים על ידי הנקבות בלבד.

תזונה

העלווית הירוקה ניזונה בעיקר מחרקים ומחסרי חוליות אחרים, ובסתיו היא ניזונה גם מכמה פירות וזרעים. היא מוצאת את האוכל בעלים ומחלקים אחרים של עצים ושיחים בזמן שהיא עוברת דרך העלווה. במטרה למצוא את מזונה לפעמים היא מרפרפת בין העלווה, לעיתים קרובות היא מתעופפת מעל העצים או מתקיפה את טרפה בהפתעה.

סכנות

העלווית הירוקה אינה מצויה בסכנת הכחדה גלובלית. עקב תנודותיה המהירות והברורות היא לא נטרפת בקלות בידי טורפים, אך מדי פעם בעת סכנה תעופתה מוגברת למשך טווח קצר של זמן.
וילהלם, דוכס נסאו

ביוגרפיה

וילהלם נולד בקירכהיימבולאנדן ב-14 ביוני 1792, לפרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, בתם של וילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ואיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ.
ב-17 ביולי 1806 הצטרפו נסיכות נסאו-ויילבורג ונסיכות נסאו-אוזינגן לקונפדרציה של הריין, וב-30 באוגוסט 1806 התאחדו הנסיכויות לישות אחת - דוכסות נסאו. בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו ילדים נקבע שאביו פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג יירש אותו לאחר מותו. במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על כוחות נסאו, שלחמו לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית.
לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נאסאו תחת שליט יחיד. הדוכסות הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 הועברה בירת הדוכסות לעיר ויסבאדן.
ב-9 בינואר 1816 מת אביו פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג מנפילה במדרגות, ווילהלם מונה לנסיך נסאו-ויילבורג. לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816, עלה וילהלם לשלטון במקומו כדוכס נסאו.
ב-20 באוגוסט 1839 מת וילהלם בבאד קיסינגן שבממלכת בוואריה, ובנו אדולף, דוכס נסאו עלה במקומו לשלטון.
פורקאן קורקמז

אירופה

קורקמז נולד באיסטנבול שבטורקיה. הוא שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של אנאדולו אפס. בשנת 2013 הושאל לקבוצת פרטבניאל מהליגה השנייה בטורקיה. ב-2014 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של אנאדולו אפס, הוא זכה עם הקבוצה בגביע הטורקי ובסופרקאפ. בדצמבר 2016 הושאל לקבוצת באנוויט מהליגה הראשונה וליגת האלופות בכדורסל. הוא רשם בליגה הטורקית ממוצע של 10.8 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק וזכה עם הקבוצה בגביע הטורקי, לראשונה בתולדותיה. בליגת האלופות סייע לקבוצתו להעפיל למשחק הגמר ורשם ממוצע של 10.4 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.

פילדלפיה 76'

קורקמז נבחר במקום ה-26 בדראפט ה-NBA‏ 2016 על ידי פילדלפיה 76', וחתם בקבוצה ביולי 2017. במהלך עונת הרוקי נשלח מספר פעמים לקבוצת הפיתוח של פילדלפיה מליגת הפיתוח של ה-NBA, דלאוור 87'.

נבחרת טורקיה

משנת 2013 חבר קורקמז בנבחרות טורקיה. הוא סיים עם הנבחרת במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2013, בה סיים כמלך הסלים עם 25.2 נקודות למשחק. ב-2014 היה שותף לזכיית הנבחרת עד גיל 18 באליפות אירופה שנערכה בטורקיה. ב-2015 זכה עם הנבחרת עד גיל 18 במדליית כסף באליפות שהתקיימה ביוון, הוא קלע 16.1 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר. באותה שנה סיים עם הנבחרת עד גיל 19 במקום השלישי באליפות העולם שהתקיימה ביוון, באליפות קלע 13.7 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר. 
בספטמבר 2015 שיחק בנבחרת הבוגרת של טורקיה באליפות אירופה שנערכה בגרמניה ובצרפת. הוא שיחק בנבחרת גם בטורניר הקדם אולימפי ב-2016. באליפות אירופה בכדורסל 2017 רשם ממוצע של 10.5 נקודות למשחק.
כוס בירה

כוס בירה (או ספל בירה) היא כוס המיועדת להגשה ושתייה של בירה. קיימים שני סוגים מרכזיים של כוסות בירה הנבדלים בעיקר בצורתם: "מאג" ו"פילזנר".
ה"מאג" היא כוס כבדה לעיתים מחוספסת ובעלת ידית, דומה בצורתה לספל, ובעלת מראה כפרי וגס. המאג קיימת בשלושה גדלים: שליש ליטר, חצי ליטר וכוס של ליטר שלם.
ה"פילזנר" היא כוס צרה וארוכה בעלת מראה עדין. הפילזנר היא הכוס הנפוצה יותר וזאת בשל משקלה הקל ומראה העדין יותר.
כיום חברות המשקאות נוהגות לייצר כוסות בירה ממותגות לצורך שיווק ופרסום.
מיקוד אוטומטי

מיקוד אוטומטי או אוטופוקוס (באנגלית: Autofocus) הוא מנגנון המאפשר למצלמה למקד את העדשה על עצם מסוים באופן אוטומטי, ללא עזרת הצלם. ברוב המצלמות בעלות מיקוד אוטומטי ניתן גם לכבות את מנגנון המיקוד האוטומטי ולבחור במיקוד ידני.
במצלמת רפלקס עם מיקוד אוטומטי נעשה בדרך כלל שימוש במנגנון זיהוי פאזות (Phase Detection AF). במצלמות אלה יש מספר נקודות מיקוד. כל נקודת מיקוד מורכבת מזוג מערכי חיישנים המורכבים משורות של פיקסלים בצורת קו או צלב. האור הנכנס מפוצל לשתי אלומות אור, המגיע לשני המערכים. מעבד במצלמה בודק את ההתאמה של התמונה משני מערכי הפיקסלים. לפי חישוב שמבוסס על התאמה זו מחליט המעבד לאיזה כיוון להזיז את מישור המיקוד ועד כמה.] לאחרונה החלה לצבור שיטה זו תאוצה גם במצלמות דיגיטליות לא רפלקסיות (למשל מצלמות קומפקטיות או חסרות מראה), כאשר בחיישן המצלמה מוחלף המסנן הצבעוני על חלק מהפיקסלים במחסום המכסה את המחצית הימנית או השמאלית של הפיקסל. מדידת הפרש הפאזה של האות מפיקסלים קרובים עם כיסויים בצדדים שונים מאפשר למצלמה לקבוע לאיזה כיוון יש להזיז את מישור המיקוד ועד כמה.
ברוב המצלמות הדיגיטליות שאינן רפלקסיות, מנגנון המיקוד האוטומטי פועל בשיטה של זיהוי ניגודיות (Contrast Detection AF). בשיטה זו משתמשים בפלט וידאו מהחיישן הראשי של המצלמה. המעבד של המצלמה מנתח את פלט הווידאו הרציף, תוך כדי מיקוד העדשה, ומנסה למצוא את המיקוד שבו הניגוד הוא מקסימלי, באזור המיקוד הנבחר.]
שונית קרונדלט

שונית קרונדלט (באנגלית: Carondelet Reef) היא שונית אלמוגים תת-מימית באיי פניקס שבמרכז האוקיינוס השקט. איי פניקס, ובהם השונית, נמצאים בשליטת רפובליקת קיריבטי.
מיקום השונית 5 מעלות 34 דקות צפון, 173 מעלות 51 דקות מערב, והיא נמצאת 3-4 מטרים מתחת לפני הים בשעות השפל.
השונית התגלתה לראשונה במהלך החיפוש אחר מטוסה של אמיליה ארהארט ב-16 ביולי 1937.
קרושצ'יצה

היסטוריה

לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוקמה מדינת קרואטיה החופשית בשלטון האוסטאשה שהייתה למעשה מדינת בובות של הגרמנים. עם הקמתה הוחל במבצע ל"טיהור קרואטיה מיסודות זרים", בתחילה הסרבים ובהמשך יהודי המדינה. ביוני 1941 הוקם מחנה קרושצ'יצה בהוראתו של וייקוסלאב לובוריץ'. בראשית אוגוסט הגיעו מזניצה העצירים הסרבים הראשונים. בהמשך, הוחל באקציות למעצר יהודים בכל רחבי בוסניה ובראשית ספטמבר בסרייבו עצמה. 
ב-4 בספטמבר 1941 לפנות בוקר נעצרו 500 מיהודי סרייבו וגורשו למחנה הריכוז קרושצ'יצה. במחנה כבר שהו עצירים יהודים אשר גורשו מרחבי בוסניה והרצגובינה ומספרם הכולל עמד על כ-3,000 עצירים. 
מקצת מהגברים נורו למוות בקרושצ'יצה ורובם הועברו ב-19 בספטמבר ליאסנובאץ. הנשים והילדים הועברו למחנה לובורגראד. יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה אשר בוצעה על ידי מיליציית "הלגיון השחור". במהלך מעצרם ביצעו העצירים עבודות כפייה.
בשלהי ספטמבר 1941 נסגר המחנה בהוראת האוסטאשה. לאחר המלחמה נהרס המחנה בהוראת שלטונות יוגוסלביה.
Jewish Life Television

Jewish Life Television (בר"ת: JLTV) הוא ערוץ טלוויזיה יהודי הפועל בארצות הברית.
ערוץ JLTV הוא הערוץ הראשון המשדר תכנים יהודיים 24/7. בערוץ, הפועל מלוס אנג'לס, משודרים בכל שעות היממה תכנים יהודים וישראלים, בהם חדשות, תוכניות אירוח וסרטי תעודה.
הערוץ הוא הראשון שישדר את משחקי המכביה (ה-18) בשידור ישיר מחוץ לישראל.
גליה אלבין מחזיקה בחלק גדול ממניות החברה המפעילה את הערוץ.
לודוויג פרדיננד מאייר

קורות חיים

מאייר נולד באביב 1879 בוויסבאדן שבגרמניה. למד רפואה במינכן, ברלין ובון, שם סיים לימודיו בשנת 1902. עבד שלוש שנים בבית חולים שָריטֶה בברלין תחת פרופ' אוטו הויבנר ובמקביל בברסלאו תחת אדלברט צ'רני . בשנת 1905 עבר לעבוד עם גדול רופאי הילדים הגרמניים של תחילת המאה העשרים, היהודי היינריך פינקלשטיין, איתו גם כתב מאמרים ופרקים בספרי רפואה רבים. מאייר התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת ברלין, ועם פרישתו של פינקלשטיין שימש מנהל מחלקת הילדים בבית החולים ע"ש הקייזר פרידריך (Kaiser- und Kaiserin-Friedrich-Kinderkrankenhauses) בברלין למשך שלושה חודשים בלבד עד שבמאי שנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי אולץ להתפטר מהשירות הציבורי.
בשנת 1935 עלה מאייר לארץ ישראל יחד עם אשתו לוטה לבית הרץ, בתו אילזה וחתנו, פרופ' וולטר הירש ונכדו דניאל (לימים הפסיכיאטר וכותב רבי המכר ד"ר דניאל עופר). התיישב תחילה בירושלים, שם כיהן כמנהל מחלקת הילדים בבית חולים ביקור חולים במשך שנה. אחר כך עבר לתל אביב ורכש בית ברחוב אידלסון. הוא התמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים הדסה בתל אביב (תפקיד אותו מילא עד שנת 1950-1 במשרה מלאה ואחר כל נשאר כיועץ על עד סמוך למותו בספטמבר שנת 1954). כמן כן שימש יועץ פדיאטרי בבית החולים צהלון (דג'אני).
מאייר היה מחשובי התזונאים לילדים בעולם, חקר את תכולת המלחים בתזונת פעוטות והמציא את אחד מתרכיבי המזון המלאכותי הראשונים בילדים על בסיס חלב פרה, היה הראשון שחקר ומצא את חשיבות המים והכמות הרצויה במזון תינוקות. הוא כתב עשרות מאמרים ומספר ספרים, הידוע שבהם, אותו כתב יחד עם סגנו אריך נסאו (אשר עלה ארצה באותה התקופה ושימש מנהל מחלקת הילדים בבית חולים העמק בעפולה), יצא לאור בגרמניה בשנות ה-20, זכה למהדורות רבות נוספות ואף תורגם לאנגלית.
מאייר היה מורם של רופאי ילדים ישראלים רבים ובראשם שלושה ממשיכי דרכו: פרופ' בן ציון ורבין, פרופ' ישראל הימן ופרופ' נחום בוגר.
יש לציין את הד"ר שרה קרפ שהייתה תלמידתו וגם עבדה כאסיסטנטית במרפאתו הפרטית.
נפטר בתל אביב בספטמבר 1954 בתום מחלה ממושכת, בן 75 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הניח את אשתו, בתו שבישראל וילדיו שבחו"ל.
בשנת 1969 החליטו עיריית ברלין ובית החולים ע"ש הקייזר פרידריך על הנחת שלט זיכרון לפועלו במתחם המחלקה שניהל בשנות ה-30.