google/wiki40b huggingface dataset:
מרים נייגר-פליישמן

ביוגרפיה

נייגר-פליישמן נולדה ב-1948 בעיר קומרנו (Komárno) שעל גדות הדנובה, בסלובקיה, להורים ניצולי השואה מיהדות הונגריה ועלתה לישראל בשנת 1949. גדלה באזור הקריות שליד חיפה והיא בוגרת תיכון קריית-חיים (1966).
שירתה בצה"ל בין השנים 1967–1969 והשתחררה בדרגת סגן מחיל ההנדסה. היא נישאה לבנימין (בני) נייגר בשנת 1968 והתאלמנה בשנת 1976. לאחר מכן עברה להתגורר בירושלים.
היא בוגרת המחלקה לאמנות ב"בצלאל" (1981), מוסמכת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים (2008), ובעלת תואר דוקטור בספרות עברית מהאוניברסיטה העברית (2015). עבודת התואר השני שלה עסקה באסכטולוגיה בשירת יהודה עמיחי ונכתבה בהדרכת אריאל הירשפלד, ועבודת הדוקטורט שלה שעוסקת בשירת אביגדור המאירי נכתבה בהדרכת חנן חבר.
נייגר-פליישמן היא אמם של מוטי נייגר (חוקר תקשורת ותרבות) ושל ליאור נייגר (אמן פלסטי ויוצר וידאו ארט).

על יצירתה בתחום האמנות הפלסטית

נייגר-פליישמן מעידה על עצמה: 
אני יוצרת אובייקט אמנותי שיפעיל תכנים לא מודעים ריגושיים בצופה. ברצוני "לביים" את הרגש שנוצר, וזאת על ידי צירופי צבעים וצורות מסוימים, אשר, לדעתי, פועלים בצורה דומה (ברמה שונה) על רוב בני האדם (אולי באמצעות תת-מודע קולקטיבי). אני רואה את עבודתי כיוצרת סביבה רגשית המטלטלת את הצופה לשרשרת של התרחשויות פנימיות.
— מתוך הקטלוג בתערוכתה במוזיאון ישראל

על יצירתה בתחום השירה

נייגר-פליישמן פרסמה ארבעה ספרי שירה ושיריה פורסמו בכתבי עת לספרות בישראל ובעולם (בהם: עכשיו, הליקון, MPT- Modern poetry in translation) יצירתה זכתה במספר פרסים ספרותיים בעילום שם: פרס אקו"ם (2003), פרס הקרן לספרות יפה (עיריית ירושלים, 1991) ופרס הרשון (האוניברסיטה העברית, 1988).
ארברו (כדורגל נשים)

היסטוריה

המועדון הנוכחי נוסד ב-1980, אולם המועדון המקורי כלל את ענף הנשים כבר משנת 1971. בשנת 2003 עלתה הקבוצה לליגת העל השוודית, ומאז היא משחקת בה.
לקראת עונת 2005 מונתה המאמנת המצליחה פיה סונדהאגה להוביל את המועדון, ותחת ידיה נרכשו שתיים מהשחקניות היותר ידועות שעברו בו - האמריקניות קריסטין לילי וקייט מרקגראף. שנה לאחר מכן, נבחרו שתי שחקניות מהקבוצה - לראשונה בתולדותיה - לסגל הנבחרת הלאומית של שוודיה. 
בשנת 2014, הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה - סגנות הליגה השוודית, ובעקבות כך העפילה לליגת האלופות בפעם הראשונה.
תזמורת קאמרית

תזמורת קאמרית (מהמילה האיטלקית "קאמרה" - חדר) היא הרכב מוזיקלי קטן יחסית (בהשוואה לתזמורת סימפונית, למשל) ומכאן שמו.
בתזמורת קאמרית משתתפות כל משפחות הכלים, אך הצליל אינו עשיר ומלא באותה מידה כמו בתזמורת סימפונית, כיון שקבוצות הכלים מצומצמות יותר. לשם השוואה, בתזמורת סימפונית מלאה, קבוצת הכינורות הראשונים תמנה על פי רוב כ-16 נגנים, לעומת כ-6 בתזמורת קאמרית. 
הרכב קאמרי שמספר נגניו קטן מ-10 אינו נעזר בדרך כלל במנצח; הנגן הראשי שלו ממלא תפקיד זה. לתזמורת קאמרית שמספר נגניה הוא בין 10 ל-40, דרוש מנצח (אף כי יש כמה תזמורות המנגנות בקביעות ללא מנצח). יותר מארבעים נגנים מהווים תזמורת מלאה, אם גם לא גדולה ביותר.

היסטוריה והתפתחות

מתקופת הרנסאנס עד המאה ה-19 לא היו אולמות קונצרטים ציבוריים. יצירות הוזמנו ונוגנו למען נסיכים ורוזנים באולם נשפים או בחדר מרווח בארמון (מכאן השם "קאמרית", מלשון "קאמרה" - חדר בלטינית) כדי לשעשע את האציל, בני משפחתו ואורחיו. במאה ה-19 השתנה אופי המוזיקה יחד עם אופיים של המלחינים - רוח של חופש ועצמאות, שראשיתה בבטהובן, הניעה מלחינים לכתוב כחפצם בלי להיות תלויים בפטרון אציל ועתיר הון. יצירות עדיין הוזמנו אצל מחבריהן, כפי שהן מוזמנות גם כיום, אבל המזמינים היו בעיקר נגנים וירטואוזיים, הרכבים קאמריים ותזמורות שונות. המוזיקה התזמורתית נעשתה נפוצה יותר ומהרכבים קטנים, שהתאימו לחדרי ארמון, התפתחו תזמורות קאמריות, שדרשו אולמות מתאימים, תנאים אקוסטיים וקהל מאזינים. מעתה יכלו גם פשוטי העם ליהנות מקונצרטים.
עם המעבר לאולמות גדולים יותר, נוצר הצורך בצליל חזק וברור יותר. כמענה לצורך זה, הכפילו את מספר הנגנים שמנגנים אותו תפקיד. כך נוצרו קבוצות כלים: קבוצות הכינור הראשון והשני, קבוצת הצ'לנים, קבוצות כלי הנשיפה וכו'. 
גורם אחר להתפתחות זו היה הצורך באמצעים להבעה. אחד מאמצעים אלה הוא הדינמיקה, שמעבריה יוצרים מתח, דרמה או פורקן ורגיעה. התגברות הצליל (קרשנדו), החלשתו (דימינואנדו), הגברה פתאומית של הצליל ללא הכנה (ספורצנדו) ולהפך - הדממה פתאומית (סוביטו פיאנו) כל אלה יוצרים אווירה רגשית מגוונת. עם הזמן נוצר צורך במצבי הביניים של עוצמות אלה וכדי להגביר את רישומם על המאזינים, הרחיבו את ההרכבים על ידי הכפלת מספר הנגנים. כך נוצר מרחב גדול יותר של עוצמת צליל, המקיף יותר גוני ביניים בדינמיקה הניתנים להבחנה ושמיעה.
כיום נכתבות יצירות לתזמורות קאמריות, ותזמורות רבות כאלה פועלות ומופיעות ברחבי העולם.
הנס פון גרונאו

תחילת הקריירה

פון גרונאו נולד ב-6 בדצמבר 1850 באלט שאדו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. אביו קרל הרמן לודוויג גרונאו היה ראש היערנים המלכותי, ואילו סב-אביו היה כומר ומטאורולוג בברלין. ב-1869 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ב-1907 מונה למושל העיר טורן, וב-1911 פרש לביתו. ב-1913 קיבל במהלך חגיגות ה-25 שנה לקיסר וילהלם השני תואר אצולה.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-41, במקום גנרל ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. פון גרונאו שירת עם הקורפוס בפיקודו בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס שבפיקודו לפלגת הארמייה גרונאו. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה שבפיקודו, והוא המשיך לפקד על קורפוס המילואים ה-41 עד סוף המלחמה, ובפברואר 1919 פרש לביתו.
פון גרונאו נפטר בפוטסדאם ב-22 בפברואר 1940 והוא בן 89 שנים.

משפחתו

פון גרונאו היה נשוי ללואיזה גרישר, ממנה היו לו 3 בנים. בנו הגדול וולפגנג פון גרונאו חצה ב-23 באוגוסט 1930 את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב, ונחת בנהר ההדסון.
ריו גראנדה (עיר)

היסטוריה

במקום בו נמצאת היום ריו גראנדה הייתה בעבר התיישבות של בני הסלקנם, תושבים ילידים בפטגוניה.
ההתיישבות המודרנית הראשונה באזור הייתה מחנה זמני שהוקם ב-1883 על ידי ארגנטינאים שבאו לחפש זהב. בין 1886 ו-1887 יוליוס פופר סייר באזור ולאחר מכן הוא פרסם תוכנית להקמת עיירת חוף במקום בשם "אטלנטה", אך היא לא יצאה לפועל.
ב-1893 הוקם בקרבת המקום בו נמצאת העיר מיסיון בשם "נואסטרה סניורה דה לה קנדלריה". בשנים שלאחר מכן נוצרו במקום מבנים נוספים עד שב-11 ביולי 1921 נשיא ארגנטינה איפוליטו איריגוז'ן הכריז על הקמת "המושבה החקלאית של ריו גראנדה", אשר ממנה התפתחה העיר.

כלכלה

הודות לערבה מרובת העשב בה ריו גראנדה נמצאת, גידול מקנה היה מקור פרנסה חשוב לתושבי העיר מהקמתה ועד להווה. באזור מגדלים בעיקר בקר וכבשים. הדבר גם הוביל להתפתחות של תחומים הקשורים למקנה, כמו התפתחות תעשיית הצמר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 התגלו באזור מצבורים של נפט וגז טבעי, וכיום הם מהווים חלק נכבד מהכלכלה של העיר.
ב-1972 ממשלת ארגנטינה התחילה להעניק הקלות מס למפעלים בטיירה דל פואגו, במטרה לעודד את ההתיישבות בפרובינציה. בעקבות כך נפתחו באזור ריו גראנדה מפעלים רבים והיא הפכה לבירה התעשייתית של הפרובינציה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור רמון טרחו נואל, שנמצא במרחק של 5 קילומטרים צפון-מערבית לעיר. הנמל מציע בעיקר טיסות לערים מרכזיות בארגנטינה.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 3, שחלקו בטיירה דל פואגו מקשר אותה מצד אחד עד לאושואיה, בירת הפרובינציה, ומצד שני למקום בו יוצאות מעבורות לחלק היבשתי של הכביש בפרובינציית סנטה קרוס. בכביש פועלים אוטובוסים שמקשרים את ריו גראנדה ליישובים האחרים בטיירה דל פואגו.
אובטה קאלפ הובי

ביוגרפיה

אובטה קאלפ נולדה בטקסס, שנייה במשפחה בת שבעה ילדים. למדה לימודי משפטים באוניברסיטת טקסס (אך לא סיימה אותם). בשנים שלאחר מכן עבדה במשרות ייעוץ לוועדות בבית הנבחרים של טקסס. ב-1930 התמודדה בבחירות על מושב בבית הנבחרים, אך הפסידה.
בשנת 1931 נישאה לוויליאם פ. הובי, מושל טקסס לשעבר והמוציא לאור של העיתון יוסטון פוסט. לזוג נולדו שני ילדים, והיא החלה לעבוד כעורכת במערכת העיתון. בהמשך הפכה לסגן נשיא של העיתון, לנשיאתו ולבסוף למוציאה לאור שלו. ב-1936 שרדו היא ובעלה כנוסעים בהתרסקות מטוס.
במלחמת העולם השנייה הוזמנה להקים ולנהל את המדור לענייני נשים של משרד המלחמה (1941–1942), שנועד לבחון כיצד לנצל שירות של נשים בצבא. בעקבות כניסת ארצות הברית למלחמה מינה אותה הרמטכ"ל, הגנרל ג'ורג' מרשל, למפקדת חיל הנשים החדש של צבא ארצות הברית. היא הגיעה לדרגת אלוף-משנה ועוטרה במדליית השירות המצוין על פעולתה במהלך המלחמה – האישה הראשונה בצבא ארצות הברית שעוטרה בעיטור זה. ב-1944 פרשה מתפקידה וחזרה לעיתון "יוסטון פוסט" ולקשת של פעילויות ציבוריות.
הובי הייתה מעורבת במסע הבחירות לנשיאות של גנרל דווייט אייזנהאואר. לאחר שנבחר ונכנס לתפקידו ב-1953 הוא מינה את הובי לעמוד בראש סוכנות הביטחון הפדרלית, הרשות שקדמה למחלקת הבריאות הפדרלית. במהרה, ב-11 באפריל 1953, היא מונתה למזכירה הראשונה של מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה החדשה של ארצות הברית. במסגרת תפקידה זה החליטה בין השאר לאשר את השימוש בתרכיב החיסון לשיתוק ילדים של יונה סאלק.
ב-1955 התפטרה מתפקידה ושבה לטקסס כדי לטפל בבעלה החולה. באותה עת הייתה מעורבת בשערורייה שהתעוררה בעקבות תקלה חמורה בייצור חיסוני שיתוק ילדים על ידי חברת קאטר. היא שבה לתפקידיה במערכת היוסטון פוסט. היא כיהנה בתפקידים רבים במועצות מנהלים של גופים ציבוריים ועסקיים בארצות הברית. במשך השנים העניקו לה 17 מוסדות אקדמיים וביניהם אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פנסילבניה תוארי דוקטור לשם כבוד. הנשיא אייזנהאואר הציע לה להתמודד על נשיאות ארצות הברית ב-1960, אך היא לא קיבלה את עצתו. במהלך מלחמת וייטנאם מינה אותה הנשיא ג'ונסון לחברה בוועדה המייעצת לעניין גיוס חובה.
הובי נפטרה ביוסטון בשנת 1995 עקב שבץ, בגיל 90.
על שמה נקראו מרכז למשפחות חיילים בבסיס צבאי, ספרייה במכללה, בניין מעונות סטודנטים באוניברסיטה ובית ספר יסודי – כולם בטקסס. בשנת 2011 הפיק שירות הדואר הפדרלי בול לכבודה.
בדיקה ויזואלית

בדיקות ראייה ויזואליות הן בדיקות לא הורסות, המשתמשות באמצעי צפיה שונים בעלי גישה פיזית למקום הבדיקה (להבדיל ממערכות לא חודרניות, כגון רדיוגרפיה) לצורך הערכת מצב הנבדק.
אמצעים אלו נפוצים בכל תחומי התעשייה והרפואה המשתמשים בבדיקות לא הורסות.

מכשור בדיקה

בתחום זה נפוצים מכשירי לואו-טק (כגון זכוכית מגדלת ופנס) ומכשירי היי-טק (וידאוסקופים בעלי יכולת פענוח נתונים עצמאית).

זכוכית מגדלת

משמשת להגדלה אופטית של משטח הבדיקה, על מנת לאתר סדקים קטנים או פגמי חומר שאינם ניתנים לזיהוי בעין בלתי מזוינת.

פנס

בדיקה באמצעות פנס מיועדת למקד את הראייה האנושית וכך לזהות פגמים בולטים בחומר.
הבודק עוקב בעיניו אחרי אלומת פנס צרה וכך ממקד את תשומת לבו לפרטים ספציפיים.

בורוסקופ

בורוסקופ הוא למעשה הדור השני של הפריסקופ המוכר מתחום הצוללות והעקיבה, שמיועד לצפות בחלקים אליהם אין אפשרות גישה פיזית לעין האדם (מערות האף, לדוגמה).
מדובר במערכת המשלבת סיב אופטי או תחליף בעל עקרון זהה (העברת אור מצד אחד של הסיב לצד השני) ומערכת תאורה המתחברת את הסיב. הסיב יכול להיות גמיש או קשיח.
הצד הרחוק של המערכת, העדשה, מתצפת על החלק הרצוי, בעוד מערכת התאורה מאירה את החלק הנ"ל (באופן טבעי, רוב אזורי הבדיקה בשיטה זו חשוכים), וגלי האור מועברים לאחור אל הבודק, הצופה בהם דרך עדשה בצד השני של הסיב.

וידאוסקופ

וידאוסקופיה היא הדור השלישי של עולם הפריסקופים והבורוסקופים.
עקרונות הווידאוסקופיה זהים לעקרונות הבורוסקופיה, אך במקום עדשה שדרכה הצופה רואה ישירות, ממוקם חיישן דיגיטלי אלקטרואופטי, מסוג CMOS או CCD, או חיישנים מסוגים אחרים, שמתרגם את אותות האור האנלוגיים לדיגיטליים, ומאפשר צפייה בעזרת מסך דיגיטלי.
למערכות וידאוסקופיה מהדור הרביעי יכולת איתור פגמים עצמאית.
אהוד וינשטיין

אהוד (אודי) וינשטיין (נולד ב-1950) הוא פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב, מומחה עולמי לעיבוד אותות ולתקשורת דיגיטלית.
פרסם למעלה מחמישים מאמרים ומחזיק במספר פטנטים הרשומים על שמו.

ביוני 2013 הוערך הונו על ידי מגזין TheMarker בסכום של בין 200 ל-250 מיליון דולר.
בן ליצחק וחיה וינשטיין. נשוי ואב לשלושה.

השקעות ותרומות

וינשטיין הוא מבעלי המניות של חברת פיינל העוסקת במסחר אלגוריתמי. 

יחד עם שותפיו להקמת "אנוביט", אופיר שלוי ואריאל מייסלוס, מחזיק וינשטיין כ־5% ממניות ויז'ן מאפ.
 בנוסף, השקיעו וינשטיין ושלוי בפודינג-מדיה, חברה שניהל מייזלוס ואשר עסקה בפרסום מבוסס ניתוח דיבור בשיחות קוליות על גבי רשת האינטרנט.
ב-2001 תרם לאוניברסיטת תל אביב סכום של מיליון דולר לשם הקמת מכון למחקר עיבוד אותות על שם הוריו, יצחק וחיה וינשטיין.
כלכלת רומניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה

התקופה הנייטרלית

פתיחת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, השפיעה על כלכלת רומניה, למרות שהיא שמרה על נייטרליות במהלך השנתיים הראשונות של המלחמה. חסימתן של דרכי מסחר בגלל המלחמה, מגבלות מנהלתיות שהטילו המדינות השונות על תנועת הסחורות, כדי לשרת את המאמץ המלחמתי שלהן ולמנוע סיוע מאויביהן, שינויים חדיש בהיצע ובביקוש לסחורות השונות, כל אלה השפיעו, בדרך כלל לרעה, על היקף סחר החוץ של רומניה ובעקיפין גם על השוק הפנימי של רומניה.
פתיחת מעשי האיבה ניתקה את דרכי היבשה של היצוא החקלאי המסורתי של רומניה אל ארצות מערב אירופה. האימפריה העות'מאנית סגרה את הבוספורוס והדרדנלים בפני המעבר הימי של יצוא זה. בתקופה זו החקלאות היוותה 80% מכלכלת רומניה, לכן הפגיעה הייתה קשה. גם יתר ענפי הכלכלה נפגעו - מחסור בחומרי גלם, מכונות וחלפים שלא הגיעו בגלל ניתוק הדרכים או בגלל הפנייתם למאמץ המלחמתי של מדינות אחרות, פגעו ביכולת הייצור של התעשייה ושל ענף המכרות והפקת הנפט.
הנפט הרומני, שהפקתו נתקלה בקשיים, כאמור לעיל, היה מבוקש מאוד וגרמניה הציעה לתת עבור כל קרון של נפט קרון של תחמושת. בתקופה זו רומניה ניסתה להכין את צבאה ולצייד אותו, שיהיה מוכן להצטרף למלחמה ברגע המתאים, אך התעשייה המקומית לא הייתה מסוגלת לספק את צרכיו והמדינות הזרות לא היו מוכנות לספק לרומניה חומרי מלחמה, שהיו עלולים להיות מופנים כנגדן.
ניתוק דרכי המסחר עם מערב אירופה יצר מצב בו הייתה עדיפות ברורה לסחר עם מעצמות המרכז ואומנם, ב-1915, מדינות אלה קלטו 78% מהיצוא הרומני. גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית הקימו מונופולים ליבוא הדגנים, מונופולים שהכתיבו מחירים נמוכים מכפי שרצו הרומנים. בתגובה הקימה רומניה מונופול ליצוא, שהתמודד מול מונופולי היבוא. המונופול הרומני, שנקרא "הוועד המרכזי לממכר ויצוא הדגנים והמוצרים הנלווים", קבע את הכמויות הדרושות לצריכה פנימית, את המחירים המרביים למכירה ברומניה, את המכירים המינימליים ליצוא, עסק במכירת התבואות בחו"ל וגם בהעברתן.
בגלל הקשיים השונים, בתקופה 1913 - 1915, נפח היצוא הרומני הצטמצם לשליש. צמצום ההכנסות הנובעות מיצוא ולעומתן ההוצאות המוגדלות על הצטידות הצבא, כולל הלוואת מחו"ל הביאו להגדלת כמות המזומנים בשוק הפנימי, עד פי שלושה, מה שהזין את האינפלציה.

המאמץ המלחמתי

השלטון הרומני, שהחליט על שמירת הנייטרליות, היה מודע שבמוקדם או במאוחר רומניה עשויה להצטרף למלחמה, מרצונה או שלא מרצונה, לכן עשה מאמץ עילאי להכנת הצבא הרומני למלחמה.
לתשלום עבור הצטידות הצבא, הממשלה הרומנית לקחה מהבנק הלאומי ארבע הלוואות, בסכום כולל של 400,000,000 לאי והלוואות חוץ מהממלכה המאוחדת ומאיטליה.
מגומי האיאשיבארה

חייה

מגומי התחילה את קרירית המשחק שלה בזמן האימון לאפשרות הקריירה המקורית שלה כאחות משולבת. ומאז, היא שיחקה הרבה מהדמויות האהובות באנימה. כולל, פאי ולנטיין מקאובוי ביבופ, ריי איאנאמי מנאון ג'נסיס אוונגליון, אנה קיויאמה משאמן קינג, ג'סי מפוקימון, לינה אינברס מסליירס, נוקו נוקו מנוקו נוקו, הגרסה הצעירה של גנקאיי מיו יו האקושו ועוד.
התפקיד שבוודאי היה הכי חשוב בחייה, היה הגרסה הנשית של ראנמה סאוטומה מראנמה ½, שם גם היא הצטרפה ללהקה שנקראת דוקו(DoCo) שהיא להקת בנות, לפני שהתחילה, דוקו מופיעות בתור הדמויות מרנמה ½, מה שאומר שהיא מופיעה בתר רנמה-צ'אן (הצד הנשי של רנמה).
מגומי נישאה ב-1998 ואמא לילדה מ-2004.
ניקולא בורבאקי

ניקולא בורבאקי (Nicolas Bourbaki) הוא שם עט שמאחוריו הסתתרה קבוצה של מתמטיקאים צרפתים במאה העשרים, שפרסמה, החל משנת 1935, סדרת ספרים שעסקו בהצגה קפדנית של המתמטיקה המודרנית. המשימה שנטלה על עצמה קבוצת בורבאקי הייתה לבסס את המתמטיקה על תורת הקבוצות, תוך הקפדה על פורמליות של ההוכחות, ובסך הכול יצאו במסגרת זו יותר משלושים ספרים.
תפיסת העולם המתמטית של קבוצת בורבאקי זכתה להצלחה בצרפת ובארצות הברית. בבריטניה קידם השקפה דומה המתמטיקאי ג. ה. הארדי. הנה תיאורו של המתמטיקאי בנואה מנדלברוט לתפיסת עולם זו:
התכונות הבולטות של תנועת בורבאקי היו: דבקות בסיסמה "אמנות לשם אמנות" וטישטוש מכוון של המקורות האינטואיטיביים או הפיזיקליים של הרעיונות המתמטיים
— מחשבות, דצמבר 1979
ניקולא בורבאקי, השם שבחרו לעצמם חברי הקבוצה, הוא שמו של גנרל צרפתי שהובס במלחמת צרפת-פרוסיה. במשך תקופה ארוכה הקפידו חברי קבוצת בורבאקי להסתתר היטב מאחורי שם העט ולא להזדהות. בשנת 1949 כתב ראלף בואס מאמר ובו טען שבורבאקי הוא שם עט, ולא קיים אדם כזה. בתגובה כתב אנדרה וייל, שהתגלה מאוחר יותר כאחד מראשי הקבוצה, מכתב נרגז שבו הכחיש את דבריו של בואס. יתרה מזו, חברי קבוצת בורבאקי החלו להפיץ שמועות שבואס הוא שם עט, ולא קיים אדם כזה. לקראת סוף המאה העשרים נסדק מעטה הסודיות, ופורסמו שמותיהם של חברי הקבוצה. פעילות הקבוצה הייתה מתמשכת, וניתן למנות דורות אחדים של מתמטיקאים שפעלו מאחורי השם ניקולא בורבאקי.
צבי מאיר שטיינמץ

צבי מאיר שטיינמץ (מוכר בשם העט צבי יאיר; ה' בניסן תרע"ה, 20 במרץ 1915 - י"ב באלול ה'תשס"ה, 16 בספטמבר 2005) היה משורר דתי, חסיד חב"ד.

תולדות חייו

שטיינמץ נולד בבודפשט וגדל בכפר בריסטר באזור מרמורש באוסטרו-הונגריה (כיום בשטח רומניה). היה בן יחיד עם שבע אחיות לאביו שלמה דב. 
את רוב חינוכו קיבל ממורים בני גליציה שעברו בימי מלחמת העולם הראשונה בדרכם מערבה והשתקעו במרמורש. יותר מכולם הטביע עליו את חותמו ר' יוסלי וילנר מנדבורנה שהיה בקי בתלמוד, בתנ"ך, בדקדוק ובספרות עברית וגרמנית. תקופות קצרות למד בישיבות סלוטפינה, הלמין וגלנטה. לאחר מכן נסע להשתלם בלימודי חול בפרשבורג שבסלובקיה.
בשנת ת"ש נישא לדבורה לבית אייזנברג מדברצן. שרד את השואה בבודפשט ובשנת תש"ח (1948) עבר לגור בווינה. בשנת תשי"ב (1952) העתיק את מושבו לניו יורק שבארצות הברית.
בהגיעו לברוקלין הכיר את הרבי מנחם מנדל שניאורסון ונעשה חסיד חב"ד. האדמו"ר עודדו בכל עת לפרסם את שיריו ולהמשיך לכתוב, את חששו של שטיינמץ לביטול תורה, ביטל הרבי מחב"ד באומרו כי שיריו יביאו עוד אלפים ללימוד תורה.
שטיינמץ נפטר בברוקלין ניו יורק בי"ב באלול תשס"ה (2005). נקבר בחלקה הסמוכה לאוהל חב"ד לובביץ'. הותיר אחריו שלוש בנות. מרבית נכדיו משמשים כשלוחי חב"ד ברחבי תבל, ביניהם רבה הראשי של רוסיה, הרב ברל לזר.

יצירתו

את ספרו הראשון, "גשרים" (דברצן, הונגריה, תש"ב), הוציא לאור בימי השואה. בספר שירים ליריים, שבאחדים מהם ניכרים אותות השואה הממשמשת ובאה (אספת נימירוב, בוכה אני עליכם, מכתבו של רבנו יחיאל מנימירוב). קובץ שירים שני שלו נדפס בווינה, בשנת תשי"ב בשם "נתיב" ועל שניהם חתם בשם "בן שלמה".
שלושה קובצי שירה שלו ראו אור בארץ ישראל, מחברת שירים "על החוף" (רמת גן, תשכ"ח).
בשנת תשל"ג הוציא את "מראש צורים" (עקד, תל אביב) ובתשמ"א "מכנף הארץ", בשנת תשנ"ז יצא לאור הספר האחרון "בחביון נפש" שכלל בתוכו גם שירים שלא נדפסו עד כה. באותה הזדמנות נדפסו מחדש גם הספרים "מראש צורים" ו"מכנף הארץ" בהוצאה במתכונת של סט, כשעל כולם הוא חותם בשם צבי יאיר.
צבי יאיר שטיינמץ הוא משורר בעל נימה דתית. הסתכלותו בעולם היא של אדם מאמין. לפי ישורון קשת הוא: "משורר הממשיך את הקלאסיקה העברית בלשונו ואת רוח היהדות הצרופה בצביונו".
האחים ראובני

האחים ראובני היא חברת הפקות בניהולו של מאיר ראובני איתו עבדו אחיו אשר, דני ודרורי ראובני. החברה התמחתה במוזיקה המזרחית. האחים ראובני היו בין הראשונים שהניעו את המוזיקה המזרחית, החלו בקלטות פיראטיות והמשיכו באולפנים אמרגנות והופעות, בשיאם היו חברת ההפקות הבולטת במוזיקה המזרחית - ים תיכונית. הם הקליטו כשבע מאות אלבומים, פרצו אצלם לראשונה גדולי הזמרים בסוגה זו, ביניהם דקלון, חיים משה, שימי תבורי, ציון גולן, מרגלית צנעני, אהובה עוזרי, עופר לוי, וזהר ארגוב.

הקמה ופעילות

האחים ראובני היו עשרה אחים ואחיות ממשפחה שורשית ממוצא פרסי וספרדי שהתגוררה בשכונת התקווה, ברשות המשפחה הייתה חנות לממכר מוצרי חשמל ובחנות זו הם שכפלו קלטות ומכרו לחברים ולמכרים שהזדמנו לחנות. בחתונה של אחד האחים שהייתה ב-1973 בשוך הקרבות של מלחמת יום כיפור, אחד מבני המשפחה נהרג במלחמה ובשל כך החתונה נערכה בביתם ועל החלק המוזיקלי הופקדו דקלון (יוסי לוי), והגיטריסט בן-מוש (משה בן משה), הם הקליטו את המופע והוציאו אותו בקלטת שזכתה להצלחה גדולה וזה היווה את הבסיס ללהקת צלילי הכרם מהלהקות החשובות ביותר במוזיקה המזרחית.
בשיאם הזמרים המובילים במוזיקה המזרחית היו חתומים בחברת ההפקות של האחים ראובני והם הפיקו את האלבומים שלהם ולחלקם גם שימשו אמרגנים הבולט בהם הוא זהר ארגוב, שאשר ראובני שימש כאמרגנו והפיק עבורו מופע הופעות מצליח.
עם השנים חוו האחים ראובני מספר קשיים כלכליים במעבר בין תקליטים לקלטות ומקלטות לדיסקים ומדיסקים למוזיקה הנצרכת בעיקר באמצעים טכנולוגיים, וגם כתוצאה משריפה שפרצה במשרדים שלהם ופעילותם דעכה.
פיום קנה

פיום קנה (טרכאוסטומיה) הוא ניתוח בו יוצרים חור בקנה הנשימה ובעור הצוואר באזור הנקרא Suprasternal Notch, ומחדירים צינור אל תוך קנה הנשימה המקשר אותו עם האוויר החיצון כדי לשמור על מעבר פתוח לאוויר העוקף את מערכת הנשימה העליונה (לוע, תיבת הקול פה ואף). ניתוח כזה נעשה כאשר מערכת הנשימה העליונה מושחתת בטראומה, כשישנו גידול באזור מיתרי הקול החוסם את הגישה לדרכי האוויר העליונות, כשישנו צורך בהנשמה מלאכותית ממושכת, וכו'. 
פיום קנה יכול להעשות בבית החולים כשהמטופל נמצא במצב יציב, או בשטח בו אדם נפצע. אם לא מצוי בשטח ציוד לפיום קנה, אדם מיומן יכול לאלתר ציוד לניתוח דומה שנקרא פיום תיבת הקול (קוניוטומיה). בבתי חולים יעדיפו להחליף פיום תיבת קול שנעשה בשטח בפיום קנה ויעדיפו לעשות מלכתחילה דווקא פיום קנה ולא פיום תיבת קול משום שפיום קנה פחות מסוכן למטופל בעת עריכתו ומשום שהשארת נתיב אוויר פתוח למשך זמן רב (למשל אצל אדם עם איבוד הכרה המתמשך יותר מימים אחדים) אפשרית בעזרת פיום קנה ולא בעזרת פיום תיבת הקול. אסור להשאיר בקנה צינור הנשמה המוכנס דרך תיבת הקול למשך יותר מיממה משום שהדבר מביא להרס רקמות בקנה.
שרונה פיק

ביוגרפיה

פיק נולדה ברמת השרון, בת לזמר צביקה פיק ולפזמונאית מירית שם-אור. הוריה התגרשו בילדותה. בנוסף לאחותה דניאלה יש לה אח נוסף, בנלי, הגדול ממנה.
שרונה ודניאלה פיק פעלו כהרכב פופ מצליח בשם "האחיות פיק" בין השנים 2005-2003. את הסינגל הראשון שלהן, "זאת אהבה", הוציאו בנובמבר 2002. הסינגל המוכר ביותר שלהן הוא "השיר הזה", אותו הוציאו בשנת 2003. בשנת 2004 הוציאו מיני-אלבום, גם הוא בשם "השיר הזה". האלבום נמכר ביותר מ-20,000 עותקים וזכה באלבום זהב. באמצע 2005, זמן קצר לאחר השתתפותן בתחרות הקדם אירוויזיון, פורק ההרכב, והשתיים פנו לקריירות שירה נפרדות.
פיק החלה לעבוד על אלבום פופ, שמועד הוצאתו נדחה שוב ושוב על ידי חברת התקליטים אן אם סי. האלבום מעולם לא יצא, אך היא הוציאה מספר סינגלים ממנו – "טומי", "למה לא", "מזרח וירג'יניה" ו"באופן זמני", שזכו להצלחה חלקית בלבד, ולא הצליחו לשחזר את ההצלחה של הסינגלים המשותפים של השתיים. במקביל עבדה פיק על אלבום לועזי שיועד להפצה בארצות הברית. כמו כן הקליטה סינגל בשם "אהבה מחשמלת" יחד עם רנו פסקאל, במסגרת תוכנית הטלוויזיה שלו בערוץ ביפ. בשנת 2007 הוציאה סינגל נוסף לרדיו – "מתלבטת". הסינגל לא זכה להצלחה מרובה. באותה התקופה התחילה לעבוד על אלבום חדש, שהיה אמור לצאת בלייבל של אביה, צביקה פיק. האלבום טרם ראה אור.
בנוסף לפעילותה כזמרת, הלחינה וכתבה שירים לזמרות כמו אישתאר, מיכל אמדורסקי ושרית חדד. בשנת 2008 הקליטה פיק גרסת כיסוי לשיר "חולצה כחולה", עבור הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית".
במרץ 2009 השתתפה בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" לצד אחותה דניאלה.
ביוני 2011 התחתנה עם איש המלונאות דניאל פדרמן, בנו של המיליארדר מיקי פדרמן. להם שלושה ילדים משותפים.
סולומון ג'וזף סולומון

תולדות חייו

נולד בלונדון למשפחה יהודית, אחיינו היה המחזאי מוס הארט. למד במגוון בתי ספר לאמנות בהם האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ובית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. ב-1881 הציג לראשונה בגלריית האקדמיה המלכותית. ב-1896 היה לעמית האקדמיה המלכותית וכעשר שנים מאוחר יותר נבחר לחבר מלא בה, אחד היהודים הבודדים שהגיעו למעמד זה. 
סגנונו של סולומון הושפע ממורו, אלכסנדר קבנל ומן הצייר לורנס אלמה-טדמה. דיוקנאותיו והמעמדים הדרמטיים הגדולים שצייר ניחנו בחיות, ריאליזם וצבעים עזים. 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס סולומון כטוראי לכוחות ההגנה על המולדת. באותה עת פיתח רעיונות לגבי הסוואה צבאית, העבירם לקצינים בכירים ופרסמם בעיתונות.  בדצמבר 1915 הזמין אותו הגנרל הרברט פלומר להצטרף לקווי החזית בצרפת ורעיונותיו התקבלו. ב-31 בדצמבר הנחה דאגלס הייג, מפקד הכוחות הבריטים בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה להעניק לסולומון דרגת ייצוג של לוטננט קולונל על מנת שיוכל לפקד על יחידת הסוואה. משימתו הראשונה הייתה הסוואת עמדות תצפית חודרות כעצים, יחד עם הצייר הצרפתי לוסיאן-ויקטור גירונד דה סבולה (Lucien-Victor Guirand de Scévola). במרץ 1916 קיבל מעמד של יועץ טכני, במסגרת זו תכנן וביצע רשתות הסוואה והציע שינויים בקווי המתאר של כלי הרכב וקסדות החיילים. במאי אותה שנה נקרא חזרה לאנגליה על מנת לתכנן את הסוואת הטנק. בשנת 1920 פרסם את ספרו "הסוואה אסטרטגית" (Strategic Camouflage).
בתו איריס נישאה ליואן מונטגיו.
מ-1904 ועד מותו ב-1927 כיהן כנשיא מועדון המכבים הציוני.
ספרות חז"ל

מדרש

המדרש מתמקד בדרך כלל באחד משני תחומים: בדברי הלכה או בדברי אגדה. שני סוגי המדרשים נאמרו בראשיתם בעל-פה; ככל הנראה הועלו על הכתב החל מן המאה ה-2.