google/wiki40b huggingface dataset:
פרופסור קשת

סקירה כללית

הסדרה התמקדה בבית ספר משונה אשר פרופסור קשת הוא מורה דמוי ציפור מגלן, שלושת תלמידיו הם פסנתר, שלד ועציץ ואילו המנהלת היא ברווזה. בכל פרק פרופסור קשת מלמד את תלמידיו על נושאים שונים ומגוונים.
אייל זהוב

מאפיינים

מיני האייל הזהוב בעלי גוף כבד ומוצק בדומה לחזירונים, ויש להם רגליים קצרות, צוואר עבה וראש עגלגל ורחב; החרטום המשולש שלהם קצר מאוד יחסית לאיילים אחרים. המצח רחב באופן בולט, ובסיס הקרן המחופה בעור מוגבה מעט מהגולגולת עם דמיון חלקי לקרני המונטיאקים. השדרה גמישה ועגלגלה, והתנוחה של הגוף שפופה בדרך כלל עקב העובדה שפלג הגוף האחורי גבוה מהקדמי. גובה הכתפיים נע בין 60 ל-75 ס"מ. האוזניים קטנות ועגלגלות, והזנב דק ובינוני בגודלו עם פרווה לבנה בצידו התחתון. הפרווה של מיני האייל הזהוב עדינה ועבה ובעלת גוון חום-זהוב אדמדם; היא נוטה להתכהות בבגרות. הפנים לרוב בהירות וזהובות, ויש לעיתים קרובות כתם דהוי בין העיניים בצורת Y. הזכרים נוטים להיות כהים מהנקבות. מעבר לכך שהזכרים גדולים במקצת מהנקבות, הם מתאפיינים בזוג קרניים ארוכות שנחשבות לבינוניות יחסית למינים אחרים. המבנה שלהם פשוט למדי ודומה לאייל רוסה או לאייל נקוד: ממוטת הקרן המרכזית מתפצלים שני סיעופים בלבד - אחד בבסיס ואחד בקצה. 
האיילים הזהובים פעילים בבתי גידול סבוכים וגשומים שהתנועה בהם קשה, והמאפיין העיקרי שבשלו הם זכו לכינוי "אייל חזירי", נובע מסגנות הריצה שלהם: בעת היתקלות במכשולים כמו עצים, האיילים הללו יעדיפו לנסות לרוץ בשפיפות מתחת למכשול במקום לדלג מעליו - בדומה להתנהגות החזירים. האיילים הללו הם פעילי יום, אך באזורים רבים הם הפכו לפעילי לילה עקב ההפרעה האנושית הגבוהה ולחץ הציד. הם נוטים לחיות בבדידות, ולעיתים מתאספים בעדרים, בקבוצות קטנות או במשפחות לפרקי זמן קצרים. התזונה שלהם כוללת בעיקר עשבים, שיחים ועלים. הזכרים טריטוריאליים למדי ומסמנים את שטחם באמצעות הפרשות מבלוטות ריח בעיניים. הנקבה ממליטה בין עופר אחד לשניים לאחר תקופת הריון של 220 ימים.
עידן רול

ביוגרפיה

רול נולד בירושלים. בצעירותו עבר עם משפחתו להתגורר במבשרת ציון, למד בתיכון הראל.
ב-2002 התגייס לצה"ל לחיל המודיעין ושירת ביחידה טכנולוגית במרכז הארץ. בשנת 2004 יצא לקורס קצינים ובהמשך פיקד על צוערים בהשלמה החיילית של חיל המודיעין. כקצין מצטיין נשלח מטעם הסוכנות היהודית לטקסס, ארצות הברית, להדריך נערים במחנה קיץ של הקהילה הרפורמית. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן בשנת 2006. מאז הוא משרת במילואים בגדוד תקשוב של אמ"ן, תפקיד בעבורו קיבל מצטיין ראש אמ"ן לאחר מבצע עמוד ענן.
בשנת 2007 החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בזמן לימודיו לקח חלק פעיל בארגון "StandWithUs", בתוכנית סטודנטיאלית למנהיגות בדיפלומטיה ציבורית. כמו כן, לימד קורס במשפטים אוכלוסיות מוחלשות במסגרת "אוניברסיטה בעם". הוא התמחה במחלקה המסחרית במשרד עורכי דין מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות׳ ועבר בהצלחה את מבחני הלשכה ביוני 2013.
במקביל להתמחות, סיים רול תואר שני במשפט ציבורי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. לאחר הסמכתו, עבד במשרדי עורכי הדין והתמחה בהייטק, מיזוגים ורכישות.
רול עבד כדוגמן בישראל ומחוצה לה, במשך לימודיו.
בשנת 2017 הנחה לסרוגין את העונה השמינית והאחרונה של תוכנית הבידור של הוט, "חדשות הבידור", פרסם טור אישי ב-ynet, אשר עסק באימוץ מנהגים בריאים באורח חיים עסוק והנחה פינות בנושא זה בערוץ 10 ובתחנת הרדיו "103fm".
בשלהי העשור השני של המאה ה-21 משמש רול כמנהל פיתוח עסקי בחברת "אמפרסט מערכות", חברה-בת של "רפאל". ]

פוליטיקה וציבור

בעקבות מאבק האימוץ של הקהילה הגאה ב-2017, אשר הוציא עשרות אלפי אנשים למחות ברחובות, הקים עידן רול את "החזית הגאה" - תנועה לקידום הקהילה הגאה בזירה הפוליטית בישראל.
בשנת 2018 התמודד בבחירות המוניציפליות למועצת העיר תל אביב-יפו, מטעם "יש עתיד".
שימש ראש המטה הגאה של מפלגת "יש עתיד". בעבר היה שייך לליכודניקים החדשים. בבחירות לכנסת העשרים ואחת שובץ במקום ה-34 ברשימת מפלגת כחול-לבן, ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-34 ברשימת "כחול לבן" ולא נבחר לכנסת.

חיים אישיים

רול מתגורר בתל אביב יחד עם בן זוגו, הזמר הראל סקעת. לשניים בן שנולד ב-28 באוגוסט 2018, בהליך פונדקאות בארצות הברית.
אבני איתן

מקור השם

מייסדי המושב קראו שמו "אבנ"י אית"ן"  ראשי תיבות שמותיהם של שבעה מחבריהם:
א - אבנר גבורין - קצין נח"ל מוצנח שנהרג במלחמת יום כיפור בסיני
בנ - בני חנני - קצין נח"ל מוצנח שנהרג במלחמת יום כיפור ברמת הגולן
י - יהודה אריה - קצין נח"ל מוצנח שנהרג במלחמת יום כיפור ברמת הגולן
א - אילנה בולה
י - יונה סובר
ת - תמר נחמה דרור - שלוש חברות גרעין אית"ן שנהרגו ממוקש בשדות רמת מגשימים בגולן
ן - נגר עשירה - חברת הקבוצה שנפטרה ממחלה קשה.

גאוגרפיה

היישוב ממוקם בדרום רמת הגולן, בגובה 385 מטרים מעל גובה פני הים, בקרבת המפל השחור שבנחל אל על.

היסטוריה

הגרעין המייסד עלה בשנת 1974 למחנה זמני בנוב הסמוכה. ב-1978 לאחר תום בנין ישוב הקבע עברו חברי היישוב ליישובם. בשנת 2006 קלט היישוב 16 משפחות בעיקר מהיישוב נצר חזני, לאחר תוכנית ההתנתקות.

כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות (מטעי תפוחים, אפרסקים, נקטרינות, משמש, אבוקדו, גפן ושזיפים), פרות לחלב ולבשר, יקב ליין וגידול צאן ועופות.
ביישוב יש פעילות תיירותית: סדנאות הכנת סבונים, טיולי אופניים, חמורים ורכב שטח. מגוון שירותי הלנה, אוהלים, בונגלוס, אוהלים אינדינים וצימרים. כמו כן, היישוב היה שותף, יחד עם ארבעה יישובים דתיים אחרים בגולן (רמת מגשימים, יונתן, נוב, ואלוני הבשן), בהקמת בית המלון "כינר - גליל" על חוף הכנרת.
וייס (סרט)

עלילות הסרט

הסרט מגלה עולם חדש ששם הכל מותר והלקוחות יכולים לממש את הפנטזיות הפרועות ביותר שלהם ללא שרשויות החוק יאכפו את חוקם, ובכך מתואר כיצד "חברת וייס" מציגה אנשים אשר במהותם הם רובוטים לכל דבר חרף זה שמחשבותיהם, הלך רוחם וסגנונם הם כמו בני האדם ובכך קיים קושי להבחין במהותם. החלק הרובוטי שבהם מתבטא בכך שלמפעיל הרובוט שליטה מוחלטת על פעולותיו, ובפרט בהעלאת זכרונות וסצנות שונות באמצעות לחיצה על כפתורים בתוכנות שונות שפותחו על ידם, ובכך לגרום לרובוט להימשך למקומות שונים או לחזור על פעולותיו בדיוק מוחלט.
העלילה מתארת את גיבורת הסרט בחורה בשם קיל שמתפקידה היא ברמנית בפאב, ובה היא נפגשת לראשונה בגבר (בריאן גרינברג) שלבסוף מתברר לה שבעקבות מות אשתו מסרטן הוא מזמין אצל "חברת וייס" מודל מדויק של אשתו המנוחה הכולל מראה חיצוני תואם, אופי, מנטליות וסגנון שתואמים במדויק לה, ובעקבות כך נוצרים בין אותו הגבר לקיל מעין חברות מסוימת המושתתת על הזדהותה של קיל עם אשתו המנוחה מהדמיון המוחלט לה. בהמשך מתואר רגע יציאתה מהבר שבה היא וחברתה קאת' נורים על ידי גבר ונהרגים, וכתגובה לכך נלקחים גופותיהם לחברת וייס ובה מטפלים בהם מהנדסי החברה אשר מחזירים אותם לחיים, אך מנסים להורגם לאורך הסרט מחשש לפגיעה תדמיתית. עבור לכך שבלש פרטי בשם גריי שנשכר לשירותיה האישיים של החברה ומגלה את הפשעים שמחוללים עובדי החברה לאנושות, ובכך מנסה לנטרל את מחשבי החברה ולחשוף לרשויות את עוצמת הפשעים שמחוללים החברה, דבר שעולה בידו וחושף את קהילת הרובוטים שיצרה החברה, ובנוסף מחסל את מנכ"ל החברה ג'וליאן מייקלס (ברוס ויליס).
חרב פילים

חרב פילים (באנגלית: Elephant sword; ידועה גם כחרב חט), היא חרב גדולה במיוחד אשר פותחה בהודו ונועדה להיות מוצמדת לחטים של הפילים. החרב הייתה מגיעה לרוב בזוגות - חרב לכל חט.

היסטוריה ושימוש

הדיווחים המוקדמים של פילי מלחמה הנלחמים באמצעות חרבות פילים מגיעים דווקא מתקופתו של קיסר סין סונג יון. השימוש בחרבות פילים ידוע ממקומות נוספים בדרום אסיה ומסופוטמיה - במיוחד בממלכת פרס ובהודו שבה הומצא הכלי, ונכתב שהפילים עברו הכשרה מיוחדת לצורך הלבשת החרבות. בפרס ובהודו החרב היוותה חלק ממערכת כלים מותאמת במיוחד לפיל שכללה גם אפיריון ושריון המגן על צלעות הפיל. תא הרוכב היה מכוסה היטב בשריון, וחלקי שריון היו מולבשים גם על הראש, הגב והרגליים של הפיל.
הסוחר הרוסי אפאנסי ניקיטין תיעד את השימוש בנשק קטלני זה בהודו במהלך המאה ה-15. בכתבים פרסים מהשאהנאמה של השאה תהמאסב הראשון שנמצאו בטבריז ומתוארכים לסביבות 1530, מופיע השימוש בפילים שמצוידים בחרבות פילים תחת הפרק "תחילת הקרב על פאשאן" (קרב שהתרחש במאות הקודמות). 
עם התפתחות כלי נשק, השימוש בפילי מלחמה ובחרבות פילים הפך בהדרגה לחסר משמעות. עם זאת, עדיין היה שימוש בהם בתקופות מאוחרות ועד אמצע המאה ה-18 בקרבות הודיים, כדוגמת קרב פניפאט השלישי במדינת הריאנה שהתרחש ב-1761 בין האימפריה המרתית והאימפריה הדוראנית.

מאפיינים וטכניקה

חרבות הפילים היו עשויות מברזל או פלדה, והם נכנסו לשימוש כנראה בתקופה מוקדמת יחסית מאז שהחל הפיל לשמש כמכונת מלחמה. הפילים שהיו מצוידים בחרבות על החטים שלהם דווחו כיעילים מאוד בקרב: הפיל היה יכול לרמוס את האויב שתחת רגליו תוך כדי שהוא זורק חיילי אויב לאוויר באמצעות החרבות הענקיות ומשסף אותם לחלקים. הלהב של החרבות נמשח לעיתים ברעל כדי לפגוע גם בחיילים שהצליחו לצאת מהתקרית בפציעות קלות. הלהבים היו מחודדים ורחבים כדי שיוכלו להשפיע על שטח רחב יותר סביב החלק החזיתי של הפיל. סוגים שונים של להבים יוצרו עם אורכים של עד 1.5 מטרים ומשקל של מספר קילוגרמים. החלק האחורי של חרב הפילים היה מעוצב בצורה עגולה ועבה כדי שיהא מותאם לחט העגלגל, ובסופו הוא היה חלול כדי שיתלבש היטב על הניב. החרבות היו נקבעות היטב על החט באמצעות ברגים גדולים. 
לוחמי האימפריה המוגולית היו מחברים לפיליהם את חרבות הפילים, ולאחר מכן בתהליך ארוך של חיבור צמידים העשויים מפלדה, ברונזה, פליז או זהב הם היו מחליפים את החטים המקוריים בחטים ממתכות אלו כדי להפוך אותם לחזקים ועמידים יותר. בסופו של דבר היו מחברים לחטים ממתכת חרב ענקית עם להב גלי שחושל באמצעות פלדה מרותכת ולא היה ניתן להסרה - מה שיצר את אחד מכלי הנשק הקטלניים באותה תקופה. 
ייתכן שאלפי חרבות פילים יוצרו במהלך השנים עבור הצבאות שהשתמשו בפילי מלחמה, אולם ידוע רק על ארבעה זוגות חרבות שרדו עד היום.
אייל הצפון

מאפיינים

אייל הצפון חי במספר אזורים: בצפון סקנדינביה, באי שפיצברגן, בחלקים האירופאיים של רוסיה, ובכלל זאת בצפון רוסיה ובנוביה זמליה; בחלקים האסיאתיים של רוסיה; בצפון מונגוליה; צפון מזרח סין ועד לאוקיינוס השקט; בצפון אמריקה; בגרינלנד, קנדה ואלסקה. עד תחילת המאה ה-19 היה ניתן למצוא איילי צפון בדרום מדינת איידהו בארצות הברית. ב-1952 החל מבצע להחדרת איילי צפון לנופי סקוטלנד, שמהם נכחד ככל הנראה במהלך המאה ה-10. בנוסף, בתחילת המאה ה-20 הובאו איילי צפון לאיי ג'ורג'יה הדרומית וקיימים שני מרכזי פעילות שלהם על האיים (המופרדים באמצעות קרחון). מספר איילי הצפון באיי ג'ורג'יה מוערך בכמספר אלפים וסמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים מכיל גם אייל צפון.
גודלם של איילי הצפון שונה ממקום למקום. היקף הראש נע בין 120 ל-220 ס"מ, וגובה הכתפיים בין 90 ל-140 ס"מ. משקלם של איילי צפון נע בין 60 ל-300 ק"ג. פרוותו של אייל הצפון מעובה וארוכה, וצבעה חום-אפור כהה או בהיר, בעיקר בקרב איילים מבויתים; ובחורף בהירה יותר מבקיץ. קיים סוג של קאריבו - ה"פירי קאריבו" (Peary), שצבעו כמעט לבן לחלוטין במשך כל השנה. הצבע הבהיר מסווה את איילי הצפון טוב יותר. מתחת לפרווה, קיימת שכבת מגן נוספת של "צמר תחתי", אשר מגנה על איילי הצפון מפני מזג האוויר הארקטי. 
עונת ההמלטה של איילי הצפון היא בדרך כלל בחודש מאי או בתחילת יוני. העגל נולד במשקל של כחמישה ק"ג והוא מסוגל לעמוד על רגליו תוך שעות ספורות לאחר ההמלטה. אייל הצפון זהו המין היחיד במשפחת האיילים בו גם לזכר וגם לנקבה יש קרניים .
איילי הצפון הם שוכני טונדרה מובהקים. הם אוכלים עשבים וצמחי מים ונודדים למרחק מאות קילומטרים בחיפוש אחרי אתרי רעייה. בחורף הארוך והקר השורר בטונדרה הם ניזונים בעיקר בחזזיות, שהבולטת ביניהן היא אבובית האיילים, שאותה חופרים האיילים בעזרת פרסותיהם הרחבות מתחת לשלג.
בין הטורפים המאיימים על אייל הצפון ניתן למצוא זאבים, דובי קוטב, דובים חומים ודובים שחורים וכאשר הם נמצאים בים גם קטלנים (אורקות) וכרישים שונים. בנוסף, היתושים מטרידים את איילי הצפון בקיץ. כדי להתמודד עם טורפים לבנים כגון זאבי שלג ודובי קוטב פיתחו האיילים ראיה בתחום האולטרה סגול של nm‏350–320. בעונת הייחום, הסתיו, הזכרים נלחמים לעיתים ביניהם על הנקבות.
על פי המסורת בחלק מתרבויות אירופה וצפון אמריקה, סנטה קלאוס (או ניקולאוס הקדוש) מגיע להעניק מתנות לקראת חג המולד במרכבה מונהגת על ידי איילי צפון.
פתח גנובה

פַּתַּח גנובה הוא סימן הניקוד פַּתָּח, המסמן את תנועת העזר הבאה לפני העיצורים הגרוניים בניקוד טברני.

השימוש בפתח גנובה

פתח הגנובה חוצץ בין סימן הניקוד המסמן תנועה גבוהה (כלומר, שורוק, חולם, חיריק או צירי אך לא קמץ או פתח), ובין אות גרונית סופית:  חי"ת, עי"ן וה"א מופּקת.
פתח הגנובה מסמן את תנועת העזר, המכונה "התנועה הגנובה".
תפקידה המקורי של התנועה הגנובה, הנהגית כתנועת /a/, היה לסייע בהגיית עיצור סדקי או לועי הבא בסוף מילה. כדי למנוע מעבר מתנועה גבוהה לעיצור הגרוני הנהגה במנח נמוך, נכנסה תנועת עזר נמוכה חוצצת.
באופן מסורתי, התנועה הגנובה אינה נחשבת כגרעין הברה עצמאית, אלא כחלק מגרעין ההברה המקורית, לדוגמה, במילה תַּפּוּחַ שתי הברות – תַּפּ-פּוּחַ   /tap-puaħ/.

סימון

במקור פתח גנובה סומן בין שתי האותיות האחרונות, וכך הוא מנוקד בכתבי היד הקדומים. בגלל אילוצי דפוס נהגו לסמנו מתחת לאות האחרונה. אם כי בגופנים מסוימים, חזרו לסמנו בין האותיות כמו במקור, ברוב הגופנים מקובל לסמנו תחת האות האחרונה, כשהוא ממורכז מתחת לאות, כמו שאר סימני הניקוד.
רמת אהרן

רמת אהרן היא שכונה במזרח בני ברק. 
תשתיות לשכונה הוכנו על ידי עירית בני ברק בשנת 1967. בנייני עזרת תורה בשכונה נחנכו בספטמבר 1969. בסוף שנת 1970 היו בשכונה כ-160 יחידות דיור. השכונה הוקמה בשנות ה-70 על ידי תנועת צעירי אגודת ישראל, והיא נקראת על שם הרב אהרן קוטלר. רוב בתי השכונה נבנו על ידי הקבלן ישראל אדלר. 
גבולות השכונה: רחוב כהנמן ממערב, שיכון ה' מצפון ושיכון ההסתדרות מדרום. בשנות ה-80 נבנתה ממזרחה שכונת אור החיים, החוצצת בין רמת אהרן לכביש 4.
רב השכונה הוא הרב נסים קרליץ. בשכונה שוכנים מספר בתי כנסת, ובהם: בית הכנסת המרכזי "צא"י" של רב השכונה הרב קרליץ, בית הכנסת "יד אהרן" בו מכהן כרב הרב אהרון אוסטרן חתנו של הרב קרליץ, בית הכנסת "נתיבות המשפט", ובית הכנסת החסידי המרכזי בראשות הרב חיים צבי שפירא, וכן בתי כנסת של חסידויות ביאלא-רמת אהרון, ספינקא, וואסלוי, ביליץ, סוקולוב-קוצק ועוד.
בקצה הדרומי מזרחי של השכונה שוכן בית החולים מעיני הישועה. מתחם הווילות בשכונה הוא אחד האזורים היוקרתיים בבני ברק. 
חלק מרחובות השכונה קרויים על שם תנאים: שמעון הצדיק, רבי מאיר, בן עזאי, בן זומא, רבן גמליאל ורבי חייא. כמו כן הונצחו בשמות רחובות השכונה מנהיגי אגודת ישראל הרב זלמן סורוצקין, יעקב רוזנהיים ויצחק מאיר הכהן לוין. בשכונה התגורר הרב רפאל ברוך טולדנו, ולאחר פטירתו נקרא על שמו הרחוב הסמוך לביתו.
מניוס אקוויליוס (קונסול 101 לפנה"ס)

מניוס אקוויליוס (מת בשנת 88 לפנה"ס) היה קונסול רומי בשנת 101 לפנה"ס.
ככל הנראה היה בנו של מניוס אקוויליוס (קונסול 129 לפנה"ס), וכן היה חסיד נאמן של גאיוס מריוס. במהלך מערכת הבחירות לקונוסלט הרביעי שלו, הפקיד מריוס את אקוויליוס על הצבא למקרה של מלחמה עם הקימברים עד שמריוס ישוב לפקד על הצבא בעצמו.
כהוקרה על שירותיו הנאמנים החליט מריוס שאקוויליוס ירוץ איתו לקונסולאט של 101 לפנה"ס. לאחר הקונסולאט, בעת שרומא סבלה ממחסור חמור במזון שנגרם כתוצאה ממלחמת העבדים השנייה שפרצה בסיציליה, נשלח אקוויליוס לדכא את המרד.
לאחר שמיתרידטס השישי, מלך פונטוס נלחם כנגד ניקומדס הרביעי מלך ביתיניה והשתלט על קפדוקיה וגם על ביתיניה, החליט הסנאט הרומי לשלוח משלחת שבראשה עמד מניוס אקוויליוס במטרה לוודא שגם מיתרידטס וגם ניקומדס יסוגו מקפדוקיה. הסנאט ציווה על הנציב של הפרובינקיה אסיה להעמיד את צבאו לרשות אקוויליוס. מיתרידטס נסוג מקפדוקיה וביתיניה, וניקומדס חזר לכיסאו בביתיניה.
מבלי ששאל ושלא לרצון הסנאט, אקוויליוס דרש מניקומדס שכר בתמורה לכך שהחזיר אותו לכסאו. הסכום שקבע היה גדול מכדי שניקומדס יוכל לשלמו, ולכן אקוויליוס לחץ עליו לפלוש לפונטוס. ניקומדס נענה והתקיף את מיתרידטס. מיתרידטס שלח שליח לאקוויליוס ודרש לרסן את ניקומדס או להרשות לו לתקוף בחזרה. אקוויליוס לא הסכים, ומיתרידטס הגיב בפלישה לקפדוקיה. שוב שלח שליח לאקוויליוס, אך הפעם השליח נעצר ונשלח בחזרה למיתרידטס עם מסר שייסוג מיידית מקפדוקיה ולא יתנגד לניקומדס.
לאחר מכן החליט מיתרידטס לפלוש לביתיניה (ולאחר מכן לאסיה הקטנה) והתחיל את מלחמת מיתרידטס הראשונה. בקרב בפרוטופקיום, הנחיל המצביא הפונטי נאופוטלמוס תבוסה לאקוויליוס. אקוויליוס ברח לפרגמון ומשם ללסבוס, אבל לאחר מכן הוא הוסגר על ידי תושביה למיתרידטס והוצא להורג ביציקת זהב מותך לתוך גרונו. בניסיון להחדיר פחד ברומאים, השתמש מיתרידטס בשיטה זו של הוצאה להורג כדי להראות מה "גורלו של החמדן". שיטה זו של הוצאה להורג נהייתה למפורסמת וחוקתה על ידי הפרתים שהוציאו כך להורג את מרקוס ליקיניוס קראסוס, כסמל לתאוות הבצע שלו.
גי דה שוליאק

חייו

גי דה שוליאק נולד בהרי מרז'ריד שבאזור שוליאק בצרפת למשפחה צנועה. שנת הולדתו המדויקת אינה ידועה, ומקובל לסבור כי נולד באחת השנים האחרונות של המאה ה-13, ולכל המאוחר בשנת 1300. בגיל צעיר למד לטינית מפי כומר הקהילה המקומית, שזיהה אותו כנער נבון ובעל כושר התבוננות, ובהמשך שלחו ללימודי רפואה בטולוז ובמונפלייה. דה שוליאק הוסמך ברפואה ב-1325, והמשיך את לימודיו והתמחותו בבולוניה שבאיטליה ובפריז. בלימודיו למד להפריד בין העיסוק הקליני ברפואה לבין מיסטיקה ואסטרולוגיה, דבר שלא היה מובן מאליו באותה עת. בפריז נתגלגלו לידיו מחקרים ישנים באנטומיה, נושא שריתק אותו.
בשנת 1340 התיר האפיפיור קלמנס השישי לבצע ניתוחים שלאחר המוות בגופות חללי מגפת הדבר שהחלה להתפרץ באותה עת, במטרה לנסות ולעצור את התפשטות המגפה. זאת לאחר דורות ארוכים שבהם אסרה הכנסייה נחרצות ניתוחים מסוג זה. בעקבות היתר זה היה דה שוליאק מחלוצי הדיסקציה של גופות אנושיות למטרות רפואיות. בסביבות 1344 עבר לליון, שם הצטרף לסגל מנזר סן ז'וסט ועבד כרופא במרפאת המנזר. 
ב-1348 עבר לאביניון, שם שימש רופאם של האפיפיורים קלמנס השישי (1342-1352), אינוקנטיוס השישי (1352-1362) ואורבנוס החמישי (1362-1370). הוא הגיע לאביניון בזמן שבו החלה להשתולל שם מגפת הדבר שנודעה בשם "המוות השחור", ואף נפל עצמו קורבן למחלה במהלך טיפולו בחולים, אך בדרך נס החלים מקץ ששה שבועות. במשך תקופת מחלתו תיאר ותיעד ביומנו את שלבי התפתחותה.
בשנת 1363 פרסם את חיבורו החשוב – כירורגיקה מאגנה (בלטינית: Chirurgica Magna - "כירורגיה גדולה"), שהתבסס על הרחבה של חיבור קודם שלו בנושא משנת 1340 בתוספת הניסיון הקליני שצבר מאז. ה"כירורגיקה מאגנה" היה הפרסום המקצועי הראשון בתחום הכירורגיה, והוא תורגם לשפות רבות נוספות. הספר שימש מקור ראשון במעלה לרופאים ומנתחים ברחבי אירופה במשך 300 השנים הבאות, ובלט בכך שהתבסס לא על אסטרולוגיה כי אם על אבחנותיו האישיות של הכותב וניסיונו הקליני והכירורגי. בין היתר כולל החיבור פירוט טיפול בפציעות ושברים, תיאור מפורט של הפרוצדורה לניתוחי הרניה (בקע) וקטרקט, וכן עוסק במתן חומרים נרקוטיים באינהלציה לצורך הרדמה ושיכוך הכאב בעת הניתוח. שוליאק הגדיר גם את תכונות האישיות הנדרשות ממנתח, עסק באתיקה הנדרשת ממנו, והגדיר קריטריונים לרווחת החולה המטופל ונוחותו.
גי דה שוליאק מת באביניון ב-1368. בזכות ניסיונו הקליני העשיר, מחקרו, וחיבורו המפורסם הוא נחשב עד היום כ"אבי הכירורגיה המודרנית".
אישטוואן וש

קורות חיים

דרכו הספרותית של אישטוואן וש התחילה בראשית שנות הארבעים בעיקר כמתרגמם של פרנסואה ויון ושל גיום אפולינר להונגרית, אולם בשל מוצאו היהודי נרדף וש במהלך מלחמת העולם השנייה והוסתר בידי אשתו השנייה ובידי הסופר גזה אוטליק. אחרי 1945 התנגש המשורר בעסקנים המרקסיסטים, שמונו לפקח על מדיניות התרבות והספרות של הונגריה, ובמשך שנות החמישים נאסר פרסום כתביו. הוא זכה פעמיים בפרס קושוט, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בהונגריה: בשנת 1962 ובשנת 1985.
אישטוואן וש פרסם בין השאר את קובצי השירה "הרס סתווי" (1932), "מוזה נמלטת" (1938), "יתום כפליים" (1947), "רגע רומאי" (1948), "רפסודיה בגן סתווי" (1960), "גזל רומאי" (1962), "שמש מחתרתית" (1965), "לא נחשב" (1969), "מה רוצה אותו אדם?" (1970), "מה שלא ניתן לומר" (1972), "דיוקן עצמי משנות השבעים" (1975), "מגיעים לזה" (1983) ו"בכל זאת" (1985). כמו כן פרסם, בין השאר, את הרומנים "בתים אבודים" (1943), "אהבה קשה" (1957) ו"לאחר מכן" (1991) ואת קובצי המסות "שנים ויצירות" (1958), "קירובים" (1969), "האל האלמוני" (1974) ו"גם כן, גם לא" (1987).
אתן

הורמון צמחי

לאתן חשיבות רבה בביולוגיה, והוא מהווה את אחד מחמשת ההורמונים הצמחיים העיקריים, ואת ההורמון הצמחי הגזי היחיד. כשאתן בא במגע עם רקמות שונות בצמח הוא מעודד הבשלה של פירות, פתיחה של פרחים, התפתחות ונשירה של עלים ונביטה של זרעים, והוא מגביר את עמידות הרקמה בפני מחלה או פגיעה פתוגנית. אתן מסונתז בתאי הצמח מחומצת האמינו מתיונין.
ההשפעה של אתן על צמחים ידועה לאדם מזה אלפי שנים, אם כי רק ב-1934 התגלה כי הצמחים עצמם מייצרים אותו. המצרים הקדמונים נהגו לחשוף עצי תאנה לעשן מדורות (אשר מכיל מעט אתן) ולהגביר בכך את קצב הבשלת הפרי. ב-1864 הובחן כי עצים שצמחו בסמוך למנורות רחוב (אשר היו מבוססות באותה העת על שריפת שמן) הראו מורפולוגיה וסימני גדילה בלתי-שגרתיים; במהרה התגלה הקשר לאתן הנפלט מהמנורות. אתן משמש חקלאים כיום כדי לזרז באופן מלאכותי ההבשלה של פירות כגון תמרים, הדרים ובננות שנקטפו בעודם בוסר. תהליך זה נקרא הבחלה. ניתן גם לבצע הבחלה ביתית על ידי שימוש בתפוחים, אגסים או בננות בשלים, הפולטים אתילן רב.
פטריק לייהי

קורות חיים

לייהי נולד במונטפלייר שבוורמונט. מוצאה של אמו איטלקי, ואילו אביו ממוצא אירי. חלק מאבותיו הגיעו לוורמונט במאה ה-19 כדי לעבוד כחוצבים. ב-1964 קיבל תואר J.D במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון. לאחר מכן עבד כשותף בפירמה שנוהל על ידי מושל ורמונט דאז, פיליפ הוף. ב-1966 מינה הוף את לייהי למלא מושב פנוי במשרד המשפטים של ורמונט, כפרקליט מטעם מחוז שיטנדן. הוא נבחר באותה שנה לכהונה מלאה, וב-1970 לכהונה שנייה.
בנובמבר 1974 נבחר לסנאט של ארצות הברית, בצל פרשת ווטרגייט, שגרמה להתפטרותו של ריצ'רד ניקסון באוגוסט אותה השנה. הוא הביס את חבר בית הנבחרים היחיד של ורמונט דאז, וירש את הסנאטור המכהן זה 34 שנים, ג'ורג' אייקן. בבחירתו הפך לסנאטור הנבחר הראשון בהיסטוריה של ורמונט השייך למפלגה הדמוקרטית. מאז נבחר לעוד שבע כהונות מלאות. הצבעותיו בסנאט ועמדותיו הן מהליברליות ביותר בבית המחוקקים. הוא שירת בשנים 2001–2003 וכן בשנים 2007–2015 כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית.
עם פטירתו של דניאל אינווי בדצמבר 2012, הפך לייהי לחבר הוותיק ביותר בסיעה הדמוקרטית בסנאט (ואף הוותיק ביותר מבין שתי הסיעות), וירש את תפקידו כנשיא הזמני של הסנאט, וכיהן בו עד ינואר 2015.
במרץ 2015 נמנה לייהי עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. בפברואר 2016 הוא פנה, יחד עם עוד עשרה חברי קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית, למזכיר המדינה ג'ון קרי, בדרישה לחקור חשד שכוחות הביטחון הישראליים הוציאו להורג פלסטינים ללא משפט.
לייהי נשוי ואב לשלושה. הוא קתולי באמונתו. הוא עיוור בעינו השמאלית מאז לידתו.
רחמים רג'ואן

רחמים רֶג'ואן (1917 - 1998) היה סופר, מורה ואיש צבא ישראלי ממוצא יהודי עיראקי.

קורות חיים

רג'ואן נולד ב-1917 בבגדאד שבעיראק. סיים את "המדרשה למורים תיכוניים" ועשה את ראשית דרכו בצבא העיראקי. בהיותו אחראי על שיגור המברקים של המטכ"ל העיראקי עשה טעות שגרמה לצבא אסון גדול. הוא נידון למוות בתליה אך הצליח לברוח. על סיפור הימלטותו כתב ספר אוטוביוגרפי. בשנת 1951 עלה ארצה ועסק בהוראה בצה"ל.
רותם בטאט-גולן

ביוגרפיה

בטאט התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון בהדרכתו של אלכס מרמן.  
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 סיימה בטאט במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 15.08 שניות ובמקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.06 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2005 סיימה בטאט במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.61 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2006 זכתה בטאט במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.93 מטר, אחרי סבטלנה גנזדילוב 6.24 מטר ולפני ניבה זיו (5.67 מטר) חברותיה לקבוצה.

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2007 זכתה בטאט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.03 מטר, לפני חברתה לקבוצה ניבה זיו (5.52 מטר) ונועה צור מאתלטי לידר ירושלים (5.51 מטר). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.41 שניות, אחרי ריטה פוגרלוב שקבעה שיא אישי חדש של 11.84 שניות.
בתחרות שנערכה בחיפה ב-5 ביוני 2008 קבעה בטאט בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.25 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.09 מטר, לפני סבטלנה גנזדילוב (5.65 מטר) וטל בן ארצי ממכבי חיפה כרמל (5.52 מטר) ובריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.98 שניות, לפני חברתה לקבוצה אולגה ברונשטיין 15.08 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2009 זכתה בטאט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.94 מטר, לפני חברותיה לקבוצה יוליה פושקריוב (5.87 מטר) וניבה זיו (5.75 מטר). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.25 שניות, אחרי ריטה פוגרלוב מהפועל חולון (12.01 שניות) ולפני אולגה לנסקי (12.46 שניות). שבועיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה עשרה שנערכו ביולי היא זכתה במדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.94 מטר, לפני ניבה זיו (5.74 מטר) ויפעת זליקוביץ' (5.13 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה בשנערכה ביולי 2010 זכתה בטאט במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.76 מטר, לפני שירה איאש השגים מערב ראשון לציון (5.39 מטר) ומיטב רוטפלד מהפועל אתלטי אורן השרון (5.24 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 זכתה בטאט במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.24 מטר, לפני ניבה זיו (5.52 מטר) וג'ומאן ג'ובראן מעירוני אחי נצרת (5.34 מטר).
אופיר כהן

ביוגרפיה

נולד וגדל ברוממה בירושלים. למד בישיבת חורב והמשיך לישיבת מרכז הרב, שם למד במשך חמש שנים, מתלמידי הרב אברהם אלקנה שפירא. במהלך שנים אלו נישא לנגה.
בעל הסמכה לרבנות ותואר שלישי בחינוך. הגיע לכפר דרום בשנת 1989 והיה מהמשפחות הראשונות במקום. היה איש התיישבות בכפר דרום במשך כ-15 שנים כולל תפקידים של יו"ר מזכירות, דובר היישוב וחבר מליאת המועצה בגוש קטיף. שירת בצה"ל כרב צבאי והגיע לדרגת רב-סרן במילואים.
בשנים 1995–2009 שימש כמנהל בית ספר תיכון אמי"ת בקריית מלאכי וראש אולפנת בני עקיבא באבן שמואל וכמנהל המדרשה ליהדות וידיעת הארץ בגוש קטיף.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה שנערכו ב-2009 שובץ כהן במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, אך לא נבחר לכנסת. לאחר הבחירות עד שנת 2011 שימש כיועץ שר המדע, דניאל הרשקוביץ, שעמד בראש ועדת השרים לסיוע למפוני גוש קטיף.
בדצמבר 2011 מונה לראש מנהלת תנופה, העוסקת בטיפול ושיקום עקורי גוש קטיף. החליף בתפקידו את בנצי ליברמן. תפקיד זה היה בתוקף עד לסגירת המנהלת באמצע 2013.
כיום גר באשקלון ומראשי הגרעין התורני "אורות אשקלון" בעיר ומרבני צהר. ממקימי ישיבת ההסדר בעיר.
הרב כהן נשוי לנגה ואב לעשרה ילדים, מתגורר באשקלון. משפחתו פרצה לתודעה הציבורית לאחר הפיגוע נגד אוטובוס הילדים ב-20 בנובמבר 2000, בו נפצעו שלושה מילדיו באורח קשה ואיבדו את רגליהם, לאחר שמחבלים הניחו מטען תופת ופוצצו את האוטובוס שבו נסעו לבית הספר.
ערך את הספר 'כפר דרום לדורותיו' - יחד עם הרב אברהם שרייבר, 181 עמ'. תשנ"ה. כמו כן, את הספר 'חיל עם ומדינה: מקורות לעיון ולימוד בנושאי צבא, חברה, שלטון ומדינה'.