google/wiki40b huggingface dataset:
זמר לספינה

זמר לספינה הוא שירו של המשורר הישראלי חיים חפר. נכתב בשנת 1947, והולחן על ידי המלחין דוד זהבי.
נושאי השיר הם חוויותיו של איש הפלי"ם באוניית מעפילים במסגרת תנועת ההעפלה לארץ ישראל, והגעגועים אל האישה האהובה שבמרחקים.
השיר ומנגינתו נעשו אהודים ביישוב ובתרבות הישראלית; הוא בוצע בין השאר על ידי טובה פירון ועל ידי הגבעטרון, גידי גוב, עוזי מאירי, אריק סיני, מזי כהן ודודו זכאי. מקובל לנגנו בכלי התקשורת בימי זיכרון, חגים ומועדים, כמו גם בתוכניות שירה ונגינה בימי החול.

תכנים ואמירות

השיר המחורז כולל שישה בתים.
בבית הראשון מתאר הדובר את תחושותיו באמצעות מצבי הטבע, ובהו עצבות - "שְׁקִיעָה נוּגָה", וחוסר וודאות - "הַיָּם אוֹבֵד בָּעֲרָפֶל", בדידות - "וְדוּמִיָּה גְּדוֹלָה"; ולצדם תקווה - "כּוֹכָב רִאשׁוֹן עָלָה".
בבית השני מספר הדובר על דמותה של אהובתו העומדת כל העת בדמיונו לנגד עיניו, ומתאר את פניה המחייכות: "וְאַתְּ נִצֶּבֶת מִנֶּגֶד / בְּחִיּוּךְ בְּעֵינַיִם כְּחֻלּוֹת..." - מראה שמחזק את ליבו.
הבית השלישי מאזכר את ההקשר ההיסטורי והאקטואלי שבו נמצא הדובר - באוניית מעפילים - "בִּסְפִינָה רְדוּפַת בְּכִי וּשְׁכוֹל", אשר רובם ככולם של נוסעיה הם ניצולי השואה המנסים לעלות לארץ ישראל, למרות הקשיים שמערימה בדרכם ממשלת המנדט. "רב-החובל", בין שזו דרגתו בספינה, ובין שזו דרגתו הנמלצת והמשעשעת כלפי בת זוגו, חותר להגיע באונייה אל חופי הארץ, הן כמופקד על שלומם של נוסעיה והן בשל געגועיו אל בת הזוג, ומילות השיר מתארות יחדיו שני נתיבים אלו, למשל במילים: "הוּא יַגִּיעַ, יַלְדֹּנֶת, אֵלַיִךְ, / וְהַסַּהַר יָאִיר בְּדַרְכּוֹ...".
בבית הרביעי פותח המשורר במעין אתנחתא פואטית העשויה תיאורי טבע המשרים שלווה, אולם בשורה האחרונה, חוזרת תחושת השכול, הכאב והאבלות, על המעפילים והאוניות שניזוקו או שטבעו בלב ים במילים:
"הַלַּיִל רַד, פִּתְאוֹם גָּוְעוּ הַמֶּרְחַקִּים

...

כּוֹכָב בּוֹדֵד נִדְלַק לְפֶתַע בַּשְּׁחָקִים

לְזֵכֶר הַסְּפִינוֹת.
אולם הדובר מוצא נוחם ועידוד רב בדמותה של האהובה, המהווה מעין תריס או לפחות חוויה חיובית מאזנת, למפגש עם ניצולי השואה, עם המידע על השואה, עם מחנות העקורים ועם גורלם, בבית הרביעי:
"אֶשְׁתֶּה, אָחוֹת, לְחַיַּיִךְ –

מִכְּבָלִים, מִגִּדְרוֹת הַבַּרְזֶל,

עוֹד אֶזְכֹּר חִיּוּכַיִךְ

בְּלֵילוֹת עֲטוּפֵי עֲרָפֶל."
בבית החמישי ממשיכה שיחת המונולוג של הדובר עם האהובה שבמרחקים, ומפורטת. הדובר מציין את אפשרות מעצרו עם חבריו בידי שלטונות המנדט, שלאחריה יוגלו למחנה מעצר באי רחוק, ייתכן שהכוונה למחנות המעצר בקפריסין, שאליהם נשלחו המעפילים לארץ בידי כוחות הצבא הבריטי על פי המדיניות הבריטית מיוני 1946. כך במילים "וְעֵת הָאִי הַבּוֹדֵד יִכְלָאֵנִי", - אבל, הדובר יודע שדמותה של האהובה תלווה אותו גם במעצר:
"כִּסּוּפַי עוֹד יַפְלִיגוּ עִם לֵיל,

וְיֹאמְרוּ לָךְ: יַלְדֹּנֶת, הִנֵּנִי,

שׁוּב אֵלַיִךְ חָזַר רַב-חוֹבֵל..."
A No No

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מריה קארי, שיי טיילור, פריסילה רנאה, ג'ף לורבר, ליל קים, הנוטוריוס בי. איי. ג'י., מייז, קמ'רון ואנדריאו הרד והופק על ידי קארי, טיילור וג'רמיין דופרי. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, המשלב בתוכו גם את סגנון ההיפ הופ.
בנוסף לכך, השיר הוא הראשון אותה שרה במסגרת סיבוב ההופעות שלה, "Caution World Tour".

וידאו קליפ

קליפ המילים הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מריה קארי ב-4 בדצמבר 2018. ב-8 במרץ 2019, פורסם הוידאו קליפ המלא של השיר. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את קארי ושלל רקדני ליווי נמצאים בתוך רכבת תחתית. 
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4 מיליון צפיות.
בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ

המבנה

בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-מורי בין השנים 1873–1879, על פי תוכניות שהכין האדריכל הפולני פרופ' יוליאן זכרייביץ' (Julian Zachariewicz).
התורמים העיקריים למימון בנייתו היו המשפחות היהודיות האמידות צוקר ווגנר.
גובה בית הכנסת, כולל הכיפה העגולה, היה 39 מטרים.
בטקס הנחת אבן היסוד בשנת 1873 השתתפו בין השאר הרב הראשי איגל,  והמיטרופוליט האורתודוקסי האוקראיני יבהני האקמן, מטעם השכנים הנוצרים.

היסטוריה

הרעיון לבנות בית כנסת מפואר בסגנון מודרני בצ'רנוביץ הוצע לקהילת יהודי צ'רנוביץ על ידי מושל בוקובינה, ברון פון שמיק (Baron von Schmueck) ב-1857 והסכומים הראשונים גויסו באותה שנה, אך ב-1858 נזנח הרעיון וחודש רק בשנות השבעים.
הבנייה נערכה בתקופה בה צ'רנוביץ הייתה בירת דוכסות בוקובינה, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה צ'רנוביץ עברה לשלטון רומניה והחזירה את שמה לשם הרומני המקורי, צ'רנאוץ. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, ברית המועצות הגישה לרומניה אולטימטום בו דרשה את יציאתה מבסרביה ומצפון -בוקובינה. לאחר שהמינהל הרומני יצא נכבשו שני חבלי ארץ אלו וסופחו על ידי ברית המועצות - בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ הולאם ונסגר על ידי השלטון הקומוניסטי האנטי דתי. כעבור כשנה, בעקבות פלישת גרמניה הנאצית ובת בריתה הנאמנה, רומניה, לתוך גבולות ברית המועצות, כבשו אלה גם את צ'רנוביץ וכוחות צבא גרמנים ורומנים הציתו את בית הכנסת - את הרב הראשי והרב האחרון של בית הכנסת, אברהם יעקב מרק, הביאו הקלגסים, כדי שיחזה בבית הכנסת העולה באש לפני שהרגו אותו יחד עם רבים מיהודי העיר.

השימוש במבנה

הקהילה היהודית של צ'רנוביץ התפצלה ב-1872 לקבוצה "מודרנית" (Czernowitzer Israelitische Tempelverein - "אגודת הטמפל היהודי בצ'רנוביץ"), יוזמת בניית בית הכנסת, שביקשה להנהיג שינויים מתונים בסדרי התפילה וקראה לעצמה "קהילה דתית מתקדמת ונאורה", בהנהגת הרב הראשי ד"ר אליעזר אליהו איגל, ולקהילה אורתודוקסית-שמרנית
(Orthodoxe Israeliten Kultusgemeinde - "הקהילה הדתית של ה"ישראליטים" האורתודוקסים"), אדוקה יותר, בהנהגת הרב בנימין אריה וייס. הקהילות אוחדו מחדש ב-1875 ובית הכנסת הכוראלי (המקהלתי), שנחנך ב-1878, הופעל על ידי הקבוצה המודרנית, תוך שינויים מועטים בפולחן. לא הופעל עוגב, אך הופעלה מקהלה והיה חזן. ארון הקודש נבנה בגומחה בקיר, הבימה מוקמה בסמוך לו, הדרשות ניתנו בשפה הגרמנית, והתפילות נערכו באופן הקרוב למקובל ביהדות הנאולוגית. בין הרב המודרני והרב השמרן הושג הסדר על פיו הרב המודרני יהיה רב העיר והרב השמרן יהיה אב בית הדין. הסדר זה החזיק מעמד עד מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי רומניה.
הזמר יוזף שמידט שר בצעירותו במקהלה של בית הכנסת ומאוחר יותר היה חזן בבית הכנסת.
בארץ' (הונגריה)

היסטוריה

בארץ' מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים שנכתבו בין השנים 1389–1417. הטירה שבמקום מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1460. בעלי האדמות באזור באותה תקופה היו אצילים מקומיים. ב-1480 נפטר בעל האדמות בלא להותיר יורשים, ואדמות היישוב הועברו לבית המלוכה ההונגרי, אשר העניק אותן למשפחת אצולה אחרת. מסמכי מיסוי משנת 1500 מעידים על שינוי נוסף של הבעלות על הקרקע ועל העברתה לידי משפחת אצולה אחרת. באמצע המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וממפקד אוכלוסין ומיסוי שביצעו פקידי האימפריה ב-1566 עלה כי ביישוב יש 46 בתים. בשנת 1664 נכבש האזור שוב על ידי הונגריה. בקרבות שהתחוללו בעת הכיבוש, נשרפה הטירה המקומית. 
במרידות אביב העמים של 1848 כבשו את בארץ' מורדים קרואטים למשך מספר שבועות, עד שהובסו על ידי כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1857 חרבו חלקים גדולים של העיירה בשריפה.
הבניין העתיק ביותר הקיים ביישוב כיום, להוציא הטירה, הוא בניין בסגנון נאו-קלאסי מתחילת המאה ה-19, שבמקור יועד לשמש כמחסן סחורות שהועברו על הנהר דראווה. הוא נחשב בית היסטורי על פי חוק.
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-6,500 תושבים, כשני שלישים מהם הונגרים, כרבע מהם גרמנים, וכן מאות יהודים ומאות קרואטים. כ-80% מתושבי העיירה היו קתולים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בארץ' בשטח יוגוסלביה. בשנת 1928 הוענק לה מעמד של עיר.

יהודים

ב-1941 חיו בעיר כ-300 יהודים מתוך כ-7,000 תושביה. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה, והקהילה היהודית השתייכה לזרם הנאולוגי. בתקופת מלחמת העולם השנייה גויסו גברים יהודים רבים מהעיר לפלוגות העבודה.
בשנת 1944 חיו בעיר 284 יהודים ובאפריל של אותה שנה הוקם גטו בעיר ויהודי האזור נכלאו בו, וכן 1,580 יהודים ממחוזות ומיישובים הונגריים סמוכים. במאי גורשו יהודים אלה לאושוויץ.
דייוויד אייגנברג

ביוגרפיה

אייגנברג נולד במנהאסט, ניו יורק, בלונג איילנד, ומגיל 4 גדל בנייפרוויל אילינוי למשפחה בת שישה ילדים כשהוא הבן היחיד. אביו של אייגנברג היה יהודי, אך הוא גדל בדת האפיסקופלית של אמו.
בגיל 12 שיחק את תפקידו הראשון בהפקה קהילתית ליצירה "Happy Birthday, Wanda June" של קורט וונגוט.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1982 התגייס  אייגנברג  לחיל הנחתים של ארצות הברית, שם שירת במשך שלוש שנים (1986-1982), ושוחרר בדרגת לאנס רב"ט.

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ב-2003 הופיע במחזה זוכה פרס הטוני "Take me out".
שמן המשחה

שמן המשחה הוא שמן שנעשה משמן זית, מור, קינמון, קידה וקנה בושם, אשר איתו היו מושחים כהנים גדולים, מלכים ואת כלי המקדש הראשונים כדי שיוכלו לכהן בתפקידם. שמן המשחה הוכן רק פעם אחת, בתקופת משה.

מקור המצווה

מקור המצווה מופיע בפרשת כי תשא שבחומש שמות:
וידבר ה' אל משה לאמר. ואתה קח לך בשמים ראש מר דרור חמש מאות וקנמן בשם חמשים ומאתים וקנה בשם חמשים ומאתים. וקדה חמש מאות בשקל הקדש ושמן זית הין. ועשית אותו שמן משחת קודש רקח מרקחת מעשה רקח שמן משחת קודש יהיה. ומשחת בו את אהל מועד ואת ארון העדת. ואת השלחן ואת כל כליו ואת המנרה ואת כל כליה ואת מזבח הקטרת. ואת מזבח העלה ואת כל כליו ואת הכיר ואת כנו. וקדשת אותם והיו קדש קדשים כל הנגע בהם יקדש. ואת אהרן ואת בניו תמשח וקדשת אותם לכהן לי. ואל בני ישראל תדבר לאמר שמן משחת קודש יהיה זה לי לדרתיכם. על בשר אדם לא ייסך ובמתכנתו לא תעשו כמהו קדש הוא קדש יהיה לכם. איש אשר ירקח כמהו ואשר יתן ממנו על זר ונכרת מעמיו.
— ספר שמות, פרק ל', פסוקים כ"ב-ל"ג

דינים

אסור לעשות את שמן המשחה כדי ש"זרים" ימשחו בו. אם בטעות עשה זאת בשוגג - יביא קרבן חטאת, אך אם במזיד - חייב כרת.
את המלכים משחו ליד מעיין, אך לא כאלה שהם בנים של מלך. אך במצב שבו יש מחלוקת מיהו המלך, מותר למשוח בני מלך כדי להודיע שהם המלכים הנבחרים.

טעמי המצווה

טעם עשיית השמן הוא מפני שה' רצה שנעשה פעולה בנפשותינו ביום שבו נתחנך בעבודתו. טעם איסור משיחת השמן ל"זרים" ועשייתו לשימוש אישי, הוא מפני שלא נאה שאנשים פשוטים ישתמשו בשמן מכובד.

גניזת שמן המשחה

לקראת חורבן בית ראשון ציווה יאשיהו מלך יהודה שיניחו את ארון הברית, מטה אהרן, צנצנת המן ושמן המשחה במקום מיוחד שחפר שלמה המלך, וזאת, כדי שהם לא יגלו. מאז לא היה שימוש בשמן המשחה.

הכנת שמן המשחה

לשיטתו של רבי יהודה השמן הוכן באמצעות שליקת החומרים בשמן, ואילו לשיטת רבי יוסי היו שמים את החומרים במים, על גבי המים היו שופכים את השמן שהיה סופח את התמציות ומעבירים אותו לכלי אחר.

ניסים שנעשו בשמן המשחה

רבי יהודה מונה מספר ניסים שנעשו בשמן. כמות השמן שנוצרה הייתה 12 לוגין, אבל הוא הספיק למשיחה של המשכן כולו, כליו, אהרן ובניו, כל שבעת ימי המלואים וכן כהנים גדולים ומלכים. בנוסף, השמן עתיד להספיק לעתיד לבוא שנאמר: "שמן משחת קדש יהיה זה לי לדורותיכם".
ראול גלר

חייו המוקדמים

גלר נולד בקיוואמבה שבפרו, והיה חניך תנועות הנוער "בית"ר" ו"הנוער הציוני" המקומיות. אביו מרכוס (מרדכי) גלר היה כדורגלן ידוע בפולין והיגר לפרו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, שם התחתן עם בחורה מקומית. עוד מגיל צעיר הראה כשרון גדול למשחק הכדורגל, ובגיל 13 הצטרף לקבוצת דפורטיבו מוניסיפל שם הגיע אל קבוצת הבוגרים כשהוא בן 17 בלבד. כשהיה בן 24, עבר לפורבניר מירפלוריס, הצטיין בה כחלוץ וזכה לכינוי "המפציץ היהודי". יכולתו הגבוהה זיכתה אותו בזימון לנבחרת פרו, עימה נסע למשחקי אליפות דרום אמריקה בכדורגל 1964 (כיום קופה אמריקה) בארגנטינה, אך בגלל שנפצע לא הספיק לשחק בנבחרת. במקביל סיים גלר את לימודי הרפואה שלו בתחום האורתופדיה, והתכוון להתחיל בהתמחות בשיקגו. אלא שבמפגש מקרי עם שליח בית"ר ירושלים שהגיע לביקור בפרו (אבי פדרמן), שוכנע גלר לעשות "עלייה".

עלייה וקריירה בבית"ר

בינואר 1965 הצטרף לבית"ר, ששיחקה אז בליגת המשנה, והתאכזב מרמת הכדורגל בישראל לדבריו. אך כבר במשחקו הראשון בקבוצה, כבש צמד וחיש מהר הפך לאחד מהבולטים והפופולריים שבשחקני הקבוצה. 
כותרות העיתונים עשו מטעמים מתואר הד"ר שלו: "איזה קילר דוקטור גילר", "הדוקטור הביא תרופה לבית"ר", "רופא ואליל". למרות תואר ה"דוקטור" הלא שיגרתי לכדורגלן (הוא נחשב עד היום לרופא היחידי ששיחק בליגה הישראלית) הצטייר גלר בתקשורת כטיפוס צנוע, חביב וביישן.
היה זה עיתונאי הספורט מאיר גבאי ששיבש בכוונה, את שמו של גלר ל "גילר" (בכותרת מאמרו "גילר הקילר!"). השיבוש "גילר" השתרש ונתפס בתודעה הציבורית, כשגם ביציעים היו קוראים לו האוהדים "גילר! גילר!".
לאחר שסיים את ההתמחות והפך לאורתופד מנתח נאלץ לשלב את קריירת הכדורגל עם הרפואה ולא פעם הגיע מאוחר למשחקים בגלל משמרות בבית החולים.
גלר נחשב, עד לעלייתם של אורי מלמיליאן ודני נוימן, לשחקן המקצוען והטכני ביותר ששיחק בקבוצה הירושלמית. בסך הכול הוא הבקיע במדי בית"ר 87 שערים, והיה הכוכב הגדול בעונת העלייה של הקבוצה לליגה הראשונה (1968/1967), אז כבש 44 שערים כשבאמתחתו 3 שלושערים בעונה.
ב-1970 הוא פרש ממשחק פעיל, לטובת עבודה במחלקה האורתופדית של בית החולים הדסה עין כרם. ב-1971 הוא חזר ללבוש שוב את מדי הקבוצה, על פי בקשת המאמן, סמואל רזניק שחשש מירידת ליגה וחיפש חיזוק באופן מיידי ובהול.
לאחר סיום עונה זו בה סייע לבית"ר להשאר בליגה, תלה גלר סופית את הנעליים ופרש מעולם הכדורגל כשהוא בן 35.

לאחר הפרישה

מאז פרישתו מהכדורגל, עובד גלר כרופא אורתופד מומחה. הוא גם שחקן טניס מצטיין ומגיל 35 זכה מספר פעמים באליפות ישראל לגילו.
גלר הוא השחקן היחידי בהיסטוריית הכדורגל הישראלי שתפקד גם כרופא בנוסף להיותו שחקן פעיל.
שירה רודרמן

ביוגרפיה

רודרמן נולדה ב-10 בנובמבר 1978 למשפחה יהודית בראשון לציון. בצבא שירתה ביחידת מודיעין כמדריכה בקורס חיילות מורות לערבית. היא בעלת תואר ראשון בחינוך ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית.

קריירה

רודרמן, יחד עם בעלה ג'יי רודרמן הקימה את קרן משפחת רודרמן בארצות הברית בשנת 2002. את המשרדים בישראל הם פתחו בשנת 2006 על מנת לקדם השקעות חברתיות. רודרמן עוסקת בפעילות ציבורית, בסנגור ובכתיבה למען קידום התחומים המזוהים עם הקרן שהיא עומדת בראשה. בתחום השילוב הייתה מהיוזמות של פרס מורטון א. רודרמן, הנקרא על שם אביו של בעלה, ג'יי רודרמן, לקבוצות ויחידים שקידמו את תחום השילוב. רודרמן הייתה שותפה במאבק למען ייצוג הולם של אנשים עם מוגבלויות בתעשיית הבידור בהוליווד, כולל מתן אות הוקרה לסדרות וסרטים שעושים זאת. כמו כן, רודרמן הובילה את הקמת לינק20, רשת פעילים חברתיים עם וללא מוגבלות הפועלת ברחבי העולם לקידום השיח ושינוי התפיסה בנושא השילוב. בתחום יחסי ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית רודרמן יזמה את הקמתה של תוכנית רודרמן ללימוד יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה. בנוסף, במסגרת פעילות הקרן רודרמן הביאה משלחות של חברי כנסת לסיורים לימודיים בארצות הברית, הייתה ממקימי השדולה ליחסי ישראל - יהדות ארצות הברית בכנסת, ויזמה ימי עיון וכנסים בנושא לחברי הכנסת.
בשנת 2013 הודיעה רודרמן כי היא מתמודדת על ראשות עיריית רחובות, אך פרשה מהמירוץ כעבור מספר חודשים.
רודרמן מכהנת בוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה, בארגון יכולים נותנים ובוועד המנהל של רשת הפילנתרופים היהודיים - JFN. היא מכהנת גם כיו"ר מועצת המנהלים של קרן פולברייט בישראל. רודרמן פעילה גם בארגונים יהודים נוספים, כגון ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית (IAC) וארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF). בנוסף, יש לה תואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.

חיים אישיים

רודרמן נשואה לג'יי רודרמן. הם גרים בבוסטון ויש להם ארבעה ילדים.
טריסטרם שנדי

רקע

הספר נכתב על ידי הסופר האנגלי בן המאה ה-18 לורנס סטרן החל משנת 1759 ובמשך עשר השנים שלאחר מכן, ופורסם בתשעה כרכים בשתי הוצאות שונות. לדעת רבים, ספר זה הוא אבי הרומן המודרני. הספר כתוב כרומן המודע לעצמו ומשתעשע בקונבנציות שהיו נהוגות בספרות באותה עת (ואף מאוחר יותר). העלילה משתרגת ומתפתלת תוך סטיות לדיונים תאורטיים שונים ועלילות משנה. בספר מופיעות גם מוזריות עיצוביות שונות כגון דפים ריקים ומושחרים.

עלילה

על אף הנאמר בשמו של הספר, טריסטרם שנדי הוא המספר ולא דמות נוכחת; למעשה, הוא אינו נולד עד לכרך השלישי. רוב הספר מתאר את המצבים והקונפליקטים הנוצרים בשל הבדלי האופי שבין הגיבורים השונים (וטריסטרם עצמו אינו גיבור הנוכח בספר כלל וכלל). כבר ליום לידתו של טריסטרם נדחסים כ-200 עמודים ובהם דיונים שונים על ביצורים, שיטות מיילדות, שמות וחוטמים והשפעתם על אופיו של אדם, דרשות דתיות וויכוחים תאולוגים. הספר עמוס בציטוטים (חלקם מעוותים במתכוון) של הוגים שונים מתקופות שונות.

עיבודים

בשנת 2005 הוציא הבמאי הבריטי מייקל וינטרבוטום עיבוד קולנועי יוצא דופן לרומן, בשם A Cock and Bull Story .

תרגום לעברית

בשנת 1993 יצא תרגום של הספר לעברית במסגרת הספריה החדשה של הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה ומוסד ביאליק בירושלים. את הספר תרגמה אסתר כספי שהוסיפה לו גם הערות. בסוף הספר נוספה אחרית דבר שנכתבה על ידי א"א מנדילוב. עטיפת הספר עוצבה על ידי יעל שוורץ.
חלבלובון

חלבלובון הוא דו-ירחון המיועד לילדים בגילאי 5–12 ומטרתו עידוד הקריאה, משחק משותף של הורים וילדים, הנאה ולמידה בצורה חווייתית וזאת תוך שימוש בנייר: ציור, צביעה, כתיבה, גזירה וקיפול. המגזין יוצא לאור בהוצאת חלבלוב ובעריכת טלי הרדאבל ואירית חוסחאלק, והוא אחד מעיתוני ילדים בישראל המופיעים בדפוס באופן קבוע. בהוצאת חלבלוב יוצאים בין היתר מגזינים למבוגרים ולנשים, יומני מסע, מחברות תוכן, מפות עולם לצביעה ומפות כוכבים לילדים למציאה ולסימון על המפה. כל המוצרים מפותחים, מעוצבים ואף מיוצרים במלואם בישראל. העיקרון העומד מאחורי העשייה הוא "זמן נייר במקום זמן מסך" מתוך מטרה להוציא את הילדים ואת הוריהם מהמסכים המקיפים אותם שעות רבות.

תולדות המגזין

הגיליון הראשון של חלבלובון יצא לאור בשנת 2015 ויוצא מאז בקביעות אחת לחודשיים, כאשר כל גיליון מוקדש לנושא אחר. הגיליונות כוללים מגוון רחב של סיפורים, שירים, גלויות, ומשחקים. הגיליונות מנוקדים ושפת הכתיבה פונה לשני המינים. הירחון עוצב במחשבה על צורכי קהל היעד הספציפי ופניה בגובה העיניים. הגיליונות מודפסים בצבע מלא, על נייר נטול עץ בעובי 110 גרם, המאפשר שימוש משני הצדדים, כתיבה וצביעה נוחה.
מרג'ורי ג'קסון

ביוגרפיה

ג'קסון נולדה בקופס הארבור שבניו סאות' ויילס וגדלה בליטגאו שבניו סאות' ויילס.
בשנת 1949 ניצחה ג'קסון את האלופה האולימפית פאני בלנקרס-קואן מהולנד בעלת 4 מדליות זהב אולימפיות מספר פעמים הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1950 זכתה ג'קסון ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 יארד (10.8 שניות) בריצת 220 יארד (24.3 שניות) ובשתי ריצות השליחות.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה ג'קסון בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר לאחר שהשוותה את שיא העולם, 11.5 שניות גם בשלב הגמר וגם בשלב חצי הגמר, לפני דפנה רוב-האסנג'אגר מדרום אפריקה (11.8 שניות) ובת ארצה שירלי סטריקלנד (11.9 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 23.7 שניות, לפני פאק ברואר מהולנד (24.2 שניות) ונאדז'דה חיניקינה-דוולישווילי מברית המועצות (24.2 שניות). כבר בשלב המוקמות היא קבעה שיא עולם חדש של 23.6 שניות אותו שיפרה בשלב חצי הגמר 23.4 שניות. נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 46.6 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה האוסטרלית קבעה שיא עולם חדש של 46.1 שניות, תוצאה שיכלה להספיק למדליית ארד.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בונקובר, קנדה  בשנת 1954 זכתה ג'קסון ב-3 מדליות זהב בריצת 100 יארד (10.7 שניות), בריצת 220 יארד (24.0 שניות) ובריצת שליחות (46.8 שניות).
בשנת 1953 התחתנה ג'קסון עם פיטר נלסון רוכב אופניים אולימפי אוסטרלי. לאחר מותו של בעלה מלוקמיה בשנת 1977, היא הקימה מלגת מחקר בלוקמיה על שמו.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני (2000) זכתה ג'קסון בכבוד לרוץ עם הלפיד האולימפי באצטדיון.
בסוף שנת 2001 החלה ג'קסון לכהן בתפקיד מושלת דרום אוסטרליה עד שויתרה עליו ב-31 ביולי 2007.
המשפחה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה עוקבת אחר אדם, שנעלם בילדותו ונחשב למת, ומופיע אחרי עשר שנים על מפתן דלת בית הוריו, קלייר וורן, שכעת מתמודדת לתפקיד מושלת מיין, ובעלה ג'ון. שובו של הבן האבוד מאלץ את בני המשפחה להתמודד עם רגשותיהם המודחקים. האח דני מתקשה לקבל את אדם, שנראה שונה מהילד שהכיר, ואילו האחות ווילה שומרת על אחדות המשפחה בעודה מסתירה סודות משלה. עם חזרתו של הבן, השאלה הגדולה נותרת פתוחה: האם אדם הוא באמת מי שהוא מתיימר להיות?
נפת צ'וחטאורי

שם הנפה

עד שנת 1917 נכללה הנפה בפלך כותאיסי באוייזד אוזורגתי (כיום מחוז גוריה). משנת 1930-1963 מחוז משנה (ראיון) נפרד. משנת 1963–1964 נכללה תחת מחוז משנה מחרדזה. משנת 1965 ועד לשנת 2006 הוחזר השם למחוז משנה צ'וחטאורי כמחוז משנה נפרד. משנת 2006 ועד היום נקראת בשמה הנוכחי.
אפרים מקלעת חמאד

מפסקיו

בספרו של רבינו זרחיה הלוי משוקעים מקצת מדבריו, לדוגמה רבינו אפרים סבור שאין מצווה להשתכר בפורים. כמו כן דעתו שאין לעשות בארץ ישראל שני ימים טובים של ראש השנה.
צציליה רושאק

חייה

רושאק נולדה בשם מריה בכפר לַנגֶנדורף שבמחוז פוזן , האימפריה הגרמנית (כיום קיילצ'בו שבפולין גדול, פולין). סיימה בית ספר למסחר ותעשייה לבנות בפוזנן. בשנת 1929, בגיל 21, נכנסה מריה למנזר Na Grodku בקרקוב השייך למסדר הדומיניקני. לאחר חמש שנים היא קיבלה על עצמה את הנזירות ושינתה את שמה לצציליה. ב־1938 היא, קבוצת נזירות נוספות ואם המנזר ברטרנדה (שם הנזירות של אנה בורקובסקה) הגיעו לווילנה שהייתה אז חלק מפולין, כדי להקים מנזר חדש. פרוץ מלחמת העולם השנייה עיכב את הקמת המנזר אולם בסופו של דבר הוא הוקם על ידן. וילנה נכבשה על ידי הצבא הגרמני במבצע ברברוסה ביוני 1941.

פעולותיה להצלת יהודים

מיד עם תחילתו של הכיבוש הגרמני החלו הרדיפות וההשמדה של היהודים בפולין. אם המנזר ברטרנדה ניסתה לגייס את תמיכת הממסד הקתולי בליטא לאחר הטבח בפונאר ביולי 1941, אך הם דחו את מאמציה מחשש שהכוחות הגרמניים יהרסו רכוש של הכנסייה ויהרגו כל מי שינסה לסייע ליהודים. בספטמבר 1941 כל יהודי וילנה אולצו להיכנס לגטו במרכז העיר.
אם המנזר, יחד עם שש נזירות נוספות, בהן צציליה רושאק, החליטה לפעול על דעת עצמה והחביאה במנזר קבוצה של 17 צעירים יהודים חברי השומר הצעיר שחיפשו מקום מחבוא. חלק מקבוצה זו - אריה וילנר, אבא קובנר, רחל לאה זילברברג,  ישראל נגל, חומה גודות, חייקה גרוסמן, אדק בוראקס ואברהם סוצקבר - הפכו בהמשך לחברי מחתרת בגטו ביאליסטוק, בגטו ורשה ובגטו וילנה. .
ב-1942 עזבה קבוצה של פעילים את המנזר וחזרה לגטו במטרה לארגן תא התנגדות מחתרתי. תחילת התארגנותם נעשתה בין כותלי המנזר בסיוע אם המנזר ושש הנזירות הנוספות. אבא קובנר כתב את המנשר הראשון שלו שקרא למרד בגטו בשהותו במנזר.
גם לאחר שעזבו את המנזר חברי המחתרת שמרו על קשר הדוק עם אם המנזר, שביקרה אותם בגטו והעבירה להם תחמושת ונשק. ניסיון ההתקוממות בגטו וילנה נכשל, ובאוגוסט-ספטמבר 1943 הגטו חוסל וכ-12,000 איש נשלחו למחנות ריכוז באסטוניה. אם המנזר נאסרה ונשלחה למחנה עבודה, המנזר נסגר והנזירות נאלצו להתפזר. הקשר בין אם המנזר לניצולים שהחביאה נשמר גם אחרי תום המלחמה.
ב-1984, הוכרו אם המנזר יחד עם שש הנזירות הנוספות, בהן צציליה רושאק, כחסידות אומות העולם.
בתום המלחמה הצטרפה רושאק למנזר בקרקוב, שם חיה עד מותה ב-2018. היא נקברה בבית הקברות ההיסטורי ראקוביצקי  בקרקוב.
רושאק שלטה בפולנית, באנגלית, בגרמנית, בצרפתית ובלטינית.
גיא שפרן

ביוגרפיה

שפרן גדל בקיבוץ עין חרוד איחוד. התגייס לצה"ל בשנת 1990 והתנדב ליחידת שלדג. עבר מסלול הכשרה ושירת כלוחם. לאחר קורס קציני חי"ר חזר ליחידת שלדג ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגה. לאחר מכן עבר לסיירת מטכ"ל ומונה למפקד פלגת ההכשרות. בהמשך שימש כראש ענף תכנון ביחידה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד סיירת מטכ"ל. בשנת 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף תכנון במערך המבצעים המיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. לאחר מכן מונה למפקד סיירת מטכ"ל, ושימש בתפקיד בין השנים 2010–2013.
בינואר 2013 הועלה לדרגת אל"ם, תוך כדי תפקידו כמפקד היחידה. בסיום תפקידו יצא ללימודי תואר שני בארצות הברית. ב-13 באוגוסט 2014 מונה למפקד עוצבת הגולן, ושימש בתפקידו עד 1 בספטמבר 2016. ב-20 בנובמבר אותה שנה, הועלה לדרגת תא"ל.
אחיו שירת כסגן-מפקד יחידת שלדג בזמן שפיקד על סיירת מטכ"ל.
שפרן נשוי ואב לשניים, הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי.
אירופה סנטר

היסטוריה

במקום בו עומד כיום מרכז הקניות עמד מאז שנת 1916 ה"רומאנישס קפה" - "הקפה הרומאי" (בגרמנית: Romanisches Cafe) - אתר מפגש פופולרי לאנשי ספרות, אמנים ואנשי תיאטרון בתקופה זו. המבנה בו עמד בית הקפה נהרס בהפצצות חיל האוויר המלכותי בנובמבר 1943 במלחמת העולם השנייה.
לאחר חלוקת ברלין והקמת חומת ברלין בשנת 1961 עודדה עיריית מערב ברלין את שיקום מערב העיר ובניית בניינים מרשימים ורחבי היקף על מנת להפגין כלפי גרמניה המזרחית את עוצמתה של גרמניה המערבית.
סביב כיכר ברייטשייד החלו עבודות שיקום נרחבות (שכלל בין היתר בניית כנסייה חדשה במקום בו עמדה כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם ששרידי מגדל הפעמונים ההרוס שלה הפכו לסמל של העיר ברלין).
איש העסקים הברלינאי קארל היינץ פפר מונה לפקח על עבודות השיקום. פפר פנה להוברט פטשניג (Hubert Petschnigg) ולהלמוט הנטריך (Helmut Hentrich) בבקשה לתכנן מרכז קניות ומשרדים בסגנון אמריקאי. בתכנון המרכז השתתף גם אגון איירמן - מתכנן כנסיית הזיכרון החדשה.
עבודות ההקמה החלו בשנת 1963 ומרכז הקניות והמשרדים נחנך ב-2 באפריל 1965 בנוכחות ראש עיריית ברלין המערבית וילי ברנדט.
מבני מרכז הקניות והמשרדים השתרעו על שטח של 80,000 מ"ר הכוללים מרכז קניות בן שתי קומות מעל הקרקע, קומת מרתף ושתי חצרות פנימיות, בית קולנוע, בית מלון, בניין מגורים, ומגדל משרדים בן 21 קומות בגובה 86 מטרים ששטחו 13,000 מ"ר. בעת בנייתו היה זה בניין המשרדים הגבוה בברלין. במבנה כ-100 חנויות ומסעדות, בהן מבקרים למעלה מ-20,000 מבקרים מדי יום.
מובלעת

מובלעת הוא מונח בגאוגרפיה פוליטית לציון טריטוריה העונה על אחת ההגדרות שלהלן או על שתיהן:

הגדרה מצמצמת למובלעת

קיימת הגדרה מחמירה ומצמצמת יותר למובלעת, אשר מתעלמת ממים פנימיים או טריטוריאליים, ומתייחסת אך ורק לגאוגרפיה היבשתית. על פי הגדרה זאת, טריטוריה נחשבת למובלעת מוכלת (Enclave) רק בתנאי שהיא מוקפת כולה ביבשה המצויה בריבונות זרה, ונחשבת למובלעת חוץ (Exclave) רק בתנאי שבינה לבין מדינת האם חוצצת יבשה בריבונות זרה. על פי הגדרה זאת, איים כלל אינם יכולים להיחשב כמובלעות. כך, למשל, אלסקה תיחשב כמובלעת חוץ (Exclave) של ארצות הברית, ואילו הוואי לא תיחשב כלל כמובלעת. המובלעות שיתוארו להלן מוגדרות על פי ההגדרה המרחיבה המופיעה בפסקת הפתיחה.
נטורליזם (תיאטרון)

הנטורליזם הוא זרם בתיאטרון האירופאי, ששלט בתיאטרון בין השנים 1880 עד 1920. תת-זרם של הריאליזם, ששם דגש על הצד החברתי, הדמויות לקוחות בדרך כלל ממעמד הפועלים, זרים, מיעוטים אתניים, מוגבלים וכו'. בישראל "נציג" הנטרוליזם הוא הלל מיטלפונקט (בעיקר "בובה", "מי תהום", "מכולת" ועוד).