google/wiki40b huggingface dataset:
סרגיי פורסנקו

ביוגרפיה

פורסנקו סיים לימודיו בשנת 1971 בבית הספר 239 למתמטיקה ופיזיקה של לנינגרד. בשנת 1978 למד על תפעול רכיבי חשמל במכון הפוליטכני של לנינגרד ובמשך עשור עבד כמהנדס רכיבי רדיו במעבדה למחקר מדעי שייצרה מערכות נחיתה והמראה עבור התעופה האווירית ותעשיית החלל.
לאחר התפרקות ברית המועצות פנה לשוק הפרטי ועבד כמנהל בחברת "טכנואקסן" בשנים 1989–1991 ולאחר מכן עבד עד שנת 1996 בחברת TEMP.
בשנת 1996 נטל חלק עם אחיו אנדריי בהקמת חברת "אוזרו" ובשנים 1997–1998 מונה למנכ"ל חברת לנאנרגו.
בשנים 1998–2002 נטל חלק בהפקות טלוויזיוניות שונות עד שגויס לעבוד בחברת גזפרום בשנת 2003 ומונה לסגן מנהל מחלקה בחברה. ביולי 2003 מונה למנכ"ל חברת הבת של גזפרום, "לנטרנסגז".
בדצמבר 2005 מונה ליו"ר הדירקטוריון של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ולאחר מכן היה לנשיא הקבוצה, תפקיד שמילא עד שנת 2008.
ב-3 בפברואר 2010 מונה לנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית עד ה-25 ביוני 2012 ובתקופתו הוביל מהלך לשינוי בלוח השנה של הליגה הרוסית ולהנהגת אליפות בשיטה האירופית מאביב עד סתיו (החל מיוני ועד מאי), במקום מיולי ועד דצמבר כפי שהיה נהוג קודם. לאחר כישלון הנבחרת ביורו 2012 התפטר. כיהן כחבר בוועדת ההוצאה לפועל של אופ"א בשנים 2011–2014.
ב-26 במאי 2017 מונה שוב למנכ"ל ולנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, במקומם של נשיא הקבוצה אלכסנדר דיוקוב מגזפרום נפט והמנכ"ל מקסים מיטרופנוב מגזפרום.
בשל מדיניות רכש בעייתית בעונת 2017/2018, במאי 2018 הוחלט לקצץ את סמכויותיו בקבוצה ואם בעבר החזיק במקביל בתפקיד נשיא, מנכ"ל ויו"ר הקבוצה, כעת החזיק בתפקיד נשיא הקבוצה בלבד. לאחר בחירתו של אלכסנדר דיוקוב לראשות התאחדות הכדורגל הרוסית, בפברואר 2019, פורסנקו פוטר מתפקיד נשיא הקבוצה ועבר לנהל את גזפרום בנק.
תורת המספרים האלגברית

תורת המספרים האלגברית היא ענף מרכזי בתורת המספרים, העוסק בתכונות של השלמים האלגבריים ובתכונות אלגבריות של אוסף המספרים השלמים ושל מבנים מתמטיים הנובעים ממנו.
ראשיתה של תורת המספרים האלגברית במחצית השנייה של המאה ה-19, בניסיונות של ארנסט קומר להכליל את משפט ההדדיות הריבועית ומאוחר יותר, להוכיח את השערת פרמה על ידי פירוק לגורמים (של שלמים אלגבריים בשדה ציקלוטומי). בצורה זו הוכיח קומר את השערת פרמה לכל ראשוני רגולרי. רעיונות אלה הביאו את ריכרד דדקינד להגדיר את המושג אידיאל המהווה פורמליזציה של רעיונתיו של קומר. דדקינד ולאופולד קרונקר חקרו בעיות של פתרון משוואות פולינומיות בשיטות של תורת גלואה. ספרים שכתבו היינריך מרטין ובר (1895) ודויד הילברט (1899) ייצבו את התחום, והעניקו לו מקום מרכזי השמור לו במתמטיקה מאז ועד עתה. ובר והילברט ניסחו את התוצאות המרכזיות בתחום, כהשערות, שכמה מהן הוכיח המתמטיקאי היפני Takagi בסוף שנות העשרים של המאה ה-20. 
אחד התחומים החשובים בתורת המספרים האלגברית היא תורת שדות המחלקה (class field theory), המתארת את כל ההרחבות האבליות של שדה נתון (לוקלי או גלובלי). בתחום זה תפס מקום מרכזי משפט ההיפוך של ארטין, שאמיל ארטין הציג ב-1923 והוכיח ב-1927.
תורת המספרים האלגברית חוקרת את כל ההרחבות האלגבריות של שדה המספרים הרציונליים, ולכן היא מעוניינת בעיקר בחבורת גלואה האבסולוטית של שדה זה ושל שדות אחרים בעלי אופי אריתמטי.
פלור (שמרים)

פלור (בספרדית: flor; פרח) הם מגוון שמרים ייחודיים לאנדלוסיה שבדרום ספרד, הממלאים תפקיד חשוב בתהליך ייצור השרי.
בתהליך ייצור היין יש חשיבות לשימור יינות צעירים מחשיפה לאוויר באמצעות איטום בחביות על מנת למנוע זיהום של בקטריות ושמרים אשר יקלקלו אותו. עם זאת, בתהליך ייצור יינות השרי ממולאות חביות האלון הנקבוביות רק כחמש שישיות מנפחן במכוון. אופן מילוי זה מותיר "מרווח של שני אגרופים" המאפשר את גדילת שמרי הפלור. ציפוי הפלור נראה כספוג לבן.
הפלור מעדיף אקלים קריר ולחות גבוהה, כך שלשרי המיוצר בסנלוקר דה ברמדה (Sanlúcar de Barrameda) ואל פווארטו דה סנטה מריה (El Puerto de Santa María) יש שכבת פלור עבה יותר מזו שבשרי המיוצר בפנים הארץ, בחרס דה לה פרונטרה. הפלור מעניק לשרי את טעמו הרענן הייחודי, עם משקעי טעם של לחם טרי.
בהתאם להתפתחות היין נקבע אם המשך התיישנותו תעשה כליל תחת מעטה הפלור על מנת ליצור שרי מזן הפינו או המנסאנייה, או שיחוזק על מנת להגביל את התפתחות הפלור, ויעבור יישון תוך כדי חמצון על מנת לייצר שרי מסוג אמונטייאדו או אולורוסו.
Macintosh XL

חומרה

Macintosh XL בעל כונן דיסקטים "400K 3.5 ודיסק קשיח בנפח 10MB. ניתן להרחיב את נפח האחסון ב־5 או 10MB על ידי דיסק קשיח חיצוני. המחשב השתמש במעבד Motorola 68000, עם 5MHz ביחד עם זיכרון בנפח של 512 KB.בזמן שחרור הMacintosh XL בינואר 1985, המחשב כונה בפי אפל כ-"האקינטוש". המחשב יצא מפס הייצור כ־5 חודשים אחר כך, בסוף אפריל 1985.
המלחמה שתשים קץ למלחמה

המלחמה שתשים קץ למלחמה (באנגלית: "The war to end war") או גם המלחמה שתשים קץ לכל המלחמות (באנגלית: "The war to end all wars") היה ביטוי שתיאר את מלחמת העולם הראשונה. במקור היה זה ביטוי אידיאליסטי, אך כיום משתמשים בו בצורה מזלזלת.

מקור

במהלך אוגוסט 1914, מיד לאחר שפרצה המלחמה, פרסם הסופר והפרשן החברתי הבריטי הרברט ג'ורג' ולס מספר מאמרים בעיתוני לונדון שהופיעו אחר כך בספר שכותרתו "המלחמה שתשים קץ למלחמה". ולס האשים את מעצמות המרכז באחריות לפריצת המלחמה, וטען שרק הנחלת תבוסה למיליטריזם הגרמני יוכל להביא סוף למלחמה. ולס השתמש בביטוי הקצר יותר, "המלחמה שתשים קץ למלחמה", במאמר "בשנה הרביעית" (1918), שבו ציין כי הביטוי "נכנס למחזור" במחצית השנייה של 1914. למעשה הפך הביטוי לאחת מאמרות הכנף הנפוצות ביותר של המלחמה.
שנים אחר-כך הפך הביטוי להיות מיוחס לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון, אף שווילסון השתמש בו פעם אחת בלבד. יחד עם האמרה "להפוך את העולם לבטוח עבור דמוקרטיה", הוא גילם את האמונה של וילסון שכניסת אמריקה למלחמה הייתה הכרחית על מנת לשמר את חירות האדם.

שימושים מאוחרים יותר

אפילו במהלך מלחמת העולם הראשונה נתקל הביטוי בסקפטיות מסוימת. נטען כאילו דייוויד לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אמר "מלחמה זו, כמו המלחמה הבאה, היא מלחמה שתשים קץ למלחמה". ככל שהתבהר שהמלחמה לא הצליחה לשים קץ לכל המלחמות, קיבל הביטוי גוון ציני יותר. הפילדמרשל לעתיד ארצ'יבלד ויוול אמר במרירות על ועידת השלום בפריז ש"לאחר 'המלחמה שתשים קץ למלחמה', נראה שהם הצליחו לא רע בפריז לעשות 'שלום שישים קץ לשלום'". ולס עצמו השתמש בביטוי באופן אירוני ברומן The Bulpington of Blup‏ (1932). וולטר ליפמן כתב בניוזוויק ב-1967, "האשליה היא שכל מלחמה שבה אנו לוחמים היא מלחמה שתשים קץ למלחמה", בעוד שריצ'רד ניקסון בנאום ה"רוב הדומם" (Silent Majority), אמר "איני אומר לכם שהמלחמה בווייטנאם היא מלחמה שתשים קץ למלחמות".
מרדף חצות

עלילה

צייד הראשים ג'ק וולש (רוברט דה נירו) גויס על ידי המשחרר בערבות אדי מוסקון להביא את ג'ונתן "דוכס" מרדוקס (גרודין) בחזרה ללוס אנג'לס. מרדוקס החשב מעל בכ-15 מיליון דולרים בשיקגו מהבוס ג'ימי סראנו (פארינה). מוסקון המשחרר הערבות הציע בעבורו 450,000 דולר. ג'ק חייב להביא את מרדוקס חזרה בתוך חמישה ימים, או שמוסקון יצטרך לשלם את הכסף. אדי אומר שהעבודה קלה, "ריצת לילה", אבל ג'ק דורש 100,000 $. אל ג'ק פונה סוכן ה-אפ.בי.אי אלונזו מוזל (קוטו), מי שרוצה את מרדוקס להיות עד נגד סראנו אבל ג'ק לא שם לב ובמקום גונב את זהותו של מוזלי, בו הוא משתמש כדי להעביר את עצמו כסוכן ה-אף בי איי לאורך המסע שלו. בשדה התעופה קנדי ​​בניו יורק, עובדיו של סראנו טוני וג'ואי (מירנדה) מציעים לג'ק מיליון דולר כדי להעביר את מרדוקס אליהם, אבל הוא לא מתייחס גם אליהם.ג'ק לוקח את המשמורת על מרדוקס בניו יורק ומתקשר לאדי משדה התעופה, ולא יודע כי הקו של אדי מואזן על ידי ה אף בי איי וג'רי (קהו), עוזרו של אדי, מעביר מידע לעובדיו של סראנו בשביל כסף. עם זאת, יש למרדוקס התקף פאניקה במטוס, מה שמאלץ אותו ואת ג'ק לנסוע ברכבת. כאשר ג'ק ומרדוקס לא מצליחים להופיע, אדי מביא צייד ראשי נוסף מרווין דורפלר (אשטון) כדי למצוא אותם. מרווין משתמש במספר כרטיס האשראי של ג'ק כדי לגלות היכן הם נמצאים, ואז מבטל את הכרטיס. ג'ק נאלץ להסתמך על אמצעים אחרים כדי להתקדם בכל רחבי הארץ, כולל גניבת מכוניות, ללוות מאשתו לשעבר את המכונית בשיקגו, וטרמפים.
דוד יכין

ביוגרפיה

דוד יכין נולד ב-1925 לאב יליד ירושלים ואם, ילידת משפחה אמידה מאלכסנדריה שבמצרים שעלתה לארץ ישראל אחרי נישואיה.
לאחר מאורעות תרפ"ט, שבמהלכם המון מוסלמי חמוש בסכינים יצא משער שכם והסתער על השכונות היהודיות, עברה המשפחה להתגורר בשכונת מחנה יהודה.
יכין למד בבית הספר כי"ח אליאנס, ולאחר מכן בבית הספר רטיסבון. במקביל ללימודיו עבד ב-"The Palestine Post" (לימים הג'רוזלם פוסט) ובהוצאת הספרים מסדה.
בשנת 1940 התגייס לחי"ש - חיל השדה של ארגון "ההגנה", ושהה כחצי שנה בקיבוץ בית הערבה. בשנת 1941 עזב את החי"ש, התגייס לאצ"ל ונשלח ל"כיבוש עבודה עברית" בנתניה. לנוכח שליטתו בשפות שימש כמתורגמן, כשנקלע לחקירת אירוע גניבה וזומן להתגייס למשטרה הבריטית שם שירת במשך שנה כאחראי על מחנה הבראה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פרסם האצ"ל הודעה על הפסקת פעולותיו התוקפניות נגד בריטניה. בהוראת האצ"ל, התגייס יכין בדצמבר 1942 לצבא הבריטי. הוא שירת ביחידת ההנדסה במצרים, נשלח לקורס חבלנים והצטרף ליחידה 21, שעסקה בפיקוח על תעבורה ומשלוחים לחזיתות.
עם כיבוש אפריקה וגירוש צבאות מדינות הציר משם, נשלח יכין לאיטליה. הוא הוצב בטרנטו, עבר לנפולי ולאחר הקרב במונטה קאסינו הוצב ברומא, שנכבשה על ידי בנות הברית, ושירת שם כשנתיים.
ב"מועדון היהודי" של הצבא הבריטי ברומא הכיר יכין את סילונה שרה לבית סונינו, שעבדה במקום לאחר שאביה נאסר ונשלח לאושוויץ. בינואר 1946 נישאו דוד וסילונה בחתונה דתית וצבאית. מאוחר יותר נערך גם טקס אזרחי בעיריית רומא. סילונה עלתה לארץ ישראל ביולי 1946. כחודשיים לאחר מכן, עם שחרורו מהצבא הבריטי, שב יכין לארץ ישראל ולפעילות מבצעית באצ"ל.
בדצמבר 1946 החל יכין לעבוד בדואר, במתחם "בווינגרד" בירושלים. הוא היה הממונה על רישום רשת הטלפונים, ובמקביל תפקד כמפקד האצ"ל בבניין הדואר]. (אחיו עזרא יכין שהיה חבר לח"י עבד גם הוא בדואר).
כמפקד באצ"ל היה אחראי על אזורים בצפון ירושלים - סנהדריה, שער מנדלבאום והר ציון. לאחר השתלבות האצ"ל בצה"ל, במהלך מלחמת העצמאות, פיקד יכין על גדוד חי"ר].
במלחמת העצמאות נותק הר הצופים מירושלים וביולי 1948, יום לפני סיומה של ההפוגה הראשונה, נכנס לתוקפו הסכם בין המפקדים הצבאיים של ישראל והמפקדים של הלגיון הערבי על פירוז הר הצופים. בהסכם נקבע שישראל תחזיק בהר 85 שוטרים, החמושים בנשק קל בלבד, ו־35 אנשי סגל עובדים אזרחים. בנובמבר 1948 העלתה ישראל להר חיילים במדי שוטרים ובהם יכין, שמונה למפקד ההר]. הכוחות הישראלים הצליחו להבריח להר נשק כבד יותר מהמותר בהסכם, והצליחו לבצר חלק ממתחם ההר.
יכין שירת כמפקד הר הצופים עד מרץ 1949, ולאחר מכן כמפקד אזור בית נבאלה].
ב-1950 החל יכין לעבוד במשרד התחבורה. הוא כיהן כמנהל אגף הרישוי, ניהל פרויקטים ארציים בתחומי הרישוי, התחבורה והבטיחות, כיהן כמנהל הכללי בפועל של המכון הארצי להכשרת נהגים, סגן מנהל המינהל לבטיחות בדרכים (כיום הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים), יו"ר הוועדה להסמכת קציני בטיחות בתעבורה וממונה מקצועי על המחלקה לקציני בטיחות בתעבורה.
הורשע בבית המשפט המחוזי בקבלת דבר במרמה, ונגזרו עליו ששה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 5000 ש"ח. הוא ערער לעליון.
לאחר פרישתו לגמלאות שימש כיועץ למנכ"ל משרד התחבורה בנושא תחבורה יבשתית. מאז פרישתו מרצה בנושא דיני רישוי ותעבורה ועורך ספרים בנושא דיני תעבורה.
ייעץ מקצועית לכתיבת אפליקציה לאייפון ללימוד לקראת מבחני התאוריה.
נפטר ממחלת הסרטן ביום ראשון 27 באוקטובר 2013.
עדי נוימן

קורות חייה

עדי נוימן נולדה בירוחם, בת לזוג הרופאים אביבית ודורון נוימן. ב-1986, כשהייתה בת 4, התגרשו הוריה. עדי ואחיה הבכור, אדם נוימן, מייסד WeWork, עברו להתגורר בארצות הברית יחד עם אמם, לצורך התמחותה ברפואה. ב-1990 שבו לישראל והתמקמו בקיבוץ ניר עם, שם גדלה והתחנכה. נוימן למדה בבית הספר האזורי הקיבוצי שער הנגב. לאחר מספר שנים, נישאה אמהּ בשנית. ב-1996, כשהייתה בת 14, עברה עם משפחתה לכפר סבא.
בסמוך ליום הולדתה ה-15, ב-1997, התמודדה ביוזמתה האישית בתחרות "נערת השנה" של "מעריב לנוער" וזכתה בתואר, אז הוחתמה כדוגמנית בסוכנות הדוגמנות "יולי" והחלה לעסוק בדוגמנות.
בשנת 1998, כשנה לאחר הזכייה בתחרות נערת השנה, בהיותה בת 16, טסה לפריז, אחר כך ללונדון, והחלה בקריירת דוגמנות בינלאומית. משם היא עברה לעיר ניו יורק  והוחתמה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית "IMG MODELS", סוכנות המייצגת בין היתר את דוגמניות העל היידי קלום, קייט מוס, נעמי קמפבל וג'יזל. בשנת 2011 היא חזרה לגור בישראל.
נוימן השתתפה בין היתר בקמפיינים הישראליים של "קסטרו", "גולף" ו"דן קסידי"; ובקמפיינים הבינלאומיים של  "אדידס", "לוריאל", "ויקטוריה'ס סיקרט", "פנטן", "מיו מיו", "קלווין קליין" ועוד. כמו כן כיכבה על שערי מגזינים בינלאומיים גדולים ונחשבים כמו "Elle", מארי קלייר, "קוסמופוליטן", "ווג" ואחרים.
במרץ 2009 השתתפה נוימן בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP", והתפרסמה בתאונת מלתחה שאירעה לה. 
באפריל 2009 החלה נוימן לדגמן הלבשה תחתונה לחברת "דלתא", ובאותה שנה נבחרה להוביל את הקמפיין של "ניימן מרקוס", רשת בתי כלבו בארצות הברית.
במקביל לעבודתה כדוגמנית היא ניהלה רשת של חנויות לבגדי ילדים ותינוקות בשיתוף עם אחיה, אדם נוימן. כמו כן, היא הנחתה בכמה תוכניות טלוויזיה בערוצי yes וב-HOT, והשתתפה בתוכניות המציאות "החיים על פי Y" של yes.
ב-2011 המשיכה לשמש כדוגמנית בקמפיינים של "דן קסידי".
בתחילת שנת 2012 הייתה פעילה נגד "חוק הדוגמניות" במתכונתו הנוכחית, אשר אוסר על עבודתן של דוגמניות אשר מדד ה-BMI הוא מתחת ל-18.5. נוימן טוענת כי המדד אינו תקני ואינו לוקח בחשבון את כל הגורמים הנחוצים וכי יש למצוא מדד אחר.
בשנת 2013 החלה להגיש לצד דודו ארז את התוכנית "הורדה חוקית" ברצועת השידור "אגף 24" בערוץ 24.
באוקטובר 2012 נישאה לאבי יחיאל והם הורים לשניים. הדוגמנית עופר אורבך היא אחותה למחצה, ואמה היא מנהלת המחלקה האונקולוגית במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, דודתה, אחות אביה היא גליה אלבין.
תיכון עירוני ה' (תל אביב)

תולדות בית הספר

תיכון עירוני ה' הוקם לקראת שנת הלימודים תשי"ג (1953) על ידי המחנך ד"ר משה לנדא שהיה מנהלו במשך עשרות שנים. 
בשנותיו הראשונות פעל בית הספר בלב תל אביב, ברחוב מזא"ה ליד רחוב אחד העם, במבנה לרגלי מגדל המים שבו שכן לפני כן תיכון עירוני א'. בחודש דצמבר 1965 עבר בית הספר למשכנו הנוכחי, אותו תכנן האדריכל אבא אלחנני.
בית הספר מעמיד את ההומניזם כערך חשוב. בעבר לימדו בו, בין היתר, ההיסטוריון ד"ר עמנואל מלצר ואסיה רמברג שכתבה תוכנית לימודים בהיסטוריה, הסופר והמשורר איתמר יעוז קסט והאמן דן קידר. על קיר פנימי גדול ועל גדר בית הספר הוצבו עבודותיהם של הציירים אהרון כהנא ונפתלי בזם ושל הפסל יגאל תומרקין. היו בו גם מורים בולטים בהוראת המדעים: ד"ר ח. ש. ברטוב, שספריו שימשו להוראת הביולוגיה בכל בתי הספר בארץ וישראל ליפשיץ שכתב ספרי לימוד באופטיקה. מורים נוספים: בתיה עוזיאל (מלאכת יד), מאשה ארד וחיים תמיר (חינוך גופני), אברהם זימרני ( לשון ספרות ותנ"ך), דוד שושני (כימיה), צבי דויטש (אנגלית) ועוד.
עד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 הורכב בית הספר מחטיבה עליונה בלבד, שכללה כיתות ט' עד י"ב. בעקבות התוכנית הארצית של משרד החינוך צורפה אליו חטיבת הביניים, של תיכון עירוני ט"ז, שהיה ממוקם בבנין הישן של סמינר לוינסקי. בעשור השני של המאה ה-21, נמצאות שתי החטיבות במבנה התיכון, ובמבנה הסמינר החל לפעול בשנת הלימודים תשס"ח (2008) מרכז מדעים ואמנויות.

התיכון בהווה

שלושה ערכים מובילים אליהם חותר בית הספר: אחריות אישית למצוינות לימודית וחברתית, כבוד האדם והשייכות לעם ולארץ. על פי היחידה להערכה פדגוגית של עיריית תל אביב, עמד אחוז התלמידים שהתמידו וסיימו בין השנים תשס"ד לתשס"ז את לימודיהם בעירוני ה' על כ-70%. נתון זה דומה לממוצע העירוני הכללי.
בשנת תשס"ט 2009 הייתה מנהלת בית הספר מרים גול, והתיכון מנה 715 תלמידים.
בחטיבה העליונה התקיימו לימודים במגמות מדעים מדויקים, מדעי הטבע, אמנויות, מדעי החברה ושפות. לימודי המדעים בפיזיקה וכימיה התקיימו במרכז לחינוך מדעי בתל אביב - חמד"ע. מרכז אומנויות ומדעים הפועל בבית הספר מנסה לקרב בין התלמידים לבין הקהילה, תוך שילוב תחומי האמנות עם תחומי הטכנולוגיה. במקום פועלת גלריה המארחת תערוכות אמנות.
בבית הספר פועלת תוכנית לקידום המדעים המדויקים שמפעילה עמותת מופת. בשנת הלימודים תשע״ט, נוספה לבית הספר כיתת אזרחות, שבה לומדים פסיכולוגיה, אזרחות ומקצועות הומניים אחרים.

מפעל הנצחה

בבית הספר פועל עשרות שנים מרכז להנצחת קהילת יהודי קרקוב מפולין, אשר הוקם על ידי משה לנדא, מייסד ומנהל התיכון וחבריו. ארגון יוצאי הקהילה עורך מפגשים בבית הספר ואף מפעיל תוכנית לחלוקת מלגות לתלמידים הכותבים עבודות בנושא הקהילה כחלק מלימודי הבגרות.
אוזט

אוזט (ברוסית: ОЗЕТ ‏Общество землеустройства еврейских трудящихся) - חברה ציבורית לקידום מפעל ההסבה אל החקלאות של היהודים העמלים בברית-המועצות – הוקם בדצמבר 1924 כתחליף ל"וועד הציבורי היהודי לעזרת נפגעי הפוגרומים" (ЕКОПО) שפורק. הוא אמור היה לסייע באופן מעשי לקומזט בהשגת מטרותיו. 
בשנים 1921-1914, שהיו שנות מלחמת העולם הראשונה, המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה, גורשו כ-500,000 יהודים בכוח ממחוזות החזית ויושבו מחדש במחוזות הרוסים, כרבע מיליון ילדים התייתמו ומספר דומה של יהודים נפצעו, חלו או הפכו לבעלי מום. במטרה לסייע להם הוקם ביוני 1920, "הוועד הציבורי היהודי לעזרת נפגעי הפוגרומים" (ЕКОПО). הוא הורכב מ-16 ארגונים ומפלגות שכל אחד מהם שלח שני נציגים.
כחלק מהתהפוכות שאחרי המהפכה איבדו מאות אלפי יהודים את מקורות הפרנסה שלהם, הוגדרו כבלתי-יצרניים ולפיכך איבדו את זכויות האזרח שלהם (лишенцев).
לצורך פתרון הבעיה הייתה שאיפה להסב אותם לחקלאות ולשם כך הוקמה רשות ממלכתית - הקומזט.
אוזט הוקם בין השאר ביוזמת יורי לארין (מיכאל לוריא) שרצה לכונן תנועה ציבורית לצד רשות ממלכתית (הקומזט), כי ארגון ציבורי יהודי יוכל לפנות לגורמים ציבוריים יהודיים מחוץ לברית המועצות. לוועידה הראשונה של ה'אוזט', שכונסה בנובמבר 1926, באו, נוסף על הצירים המקומיים, גם אורחים רבים מחוץ לארץ שהתעניינו בנושא הסבת היהודים לחקלאות ואף הביעו אהדה לתהליך המיועד. במושב הפתיחה של הוועידה נשא מיכאיל קלינין נאום, שבו הכריז על הצורך הדחוף לקיים את הלאומיות היהודית העצמית על ידי המושבות החקלאיות וריכוז היהודים במקום אחד וקרא להסב מאות אלפים יהודים לאוכלוסייה של איכרים וחקלאים יצרניים. 
בדצמבר 1930 התקיימה הוועידה השנייה (והאחרונה) של "אוזט" במטרה להחליט האם לקיים את ההתיישבות היהודית בחצי האי קרים או במה שיהפוך למחוז היהודי האוטונומי (בירוביג'ן). בתור החלטת פשרה, הוחלט לקדם את ההתיישבות בשני האזורים. 
בשיא כוחו היו באוזט קרוב לחצי מיליון חברים. במשך שנות פעילותו הסתייע "אוזט" בארגוני ידידים בארצות שונות – "איקור"  ו-"אמביג'ן" בארצות-הברית, "פרקאר" בארגנטינה, "הקרן ההתיישבותית היהודית" בדרום-אפריקה, "הוועד המאוחד לשם תמיכה בהתיישבות היהודית בברית-המועצות" באנגליה, "החברה לשם תמיכה בהתיישבות היהודית" בלטביה ו"אגרו ג'וינט" (The American Jewish Joint Agricultural Corporation הידוע בקיצור כ-Agro-Joint) שתמיכתם התמקדה במושבות היהודיות בקרים ובאוקראינה.
הופקו לפחות שני סרטי תעמולה שהוקרנו בארצות הברית ובין יהודי אירופה במטרה לגייס תרומות לאוזט ופעילותו.
ב-1938, כחלק ממסע הטיהורים של סטלין, פורק האוזט.
קאראצ'אייבסק

היסטוריה

היישוב הוקם ב-1926, תחילה בשם גאורגייבסקויה (Георгиевское) וכעבור זמן קצר שמו שונה למיקויאן-שאחאר (Микоян-Шахар), כהוקרה לפוליטיקאי הסובייטי אנסטאס מיקויאן (משמעות המילה "שאחאר" היא "עיר" בשפת קאראצ'אי-בלקר המקומית). ב-1929 היישוב קיבל מעמד של עיר.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית. ב-1944, לאחר שברית המועצות כבשה את השטח בחזרה והקאראצ'אים המקומיים גורשו (רו') לאזור קזחסטן וקירגיזסטן בטענה שהם שיתפו פעולה עם הגרמנים, שטחי המחוז הקאראצ'אי האוטונומי  סופחו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה ושם היישוב שונה ל"קלוחורי" (Клухори).
ב-1955 האזור הועבר לשטח מחוז סטברופול של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. כעבור שנים ספורות הגירוש של הקאראצ'אים בוטל, הוקם המחוז הקאראצ'אי-צ'רקסי האוטונומי , ושם היישוב שונה ל"קאראצ'אייבסק", עם שם הקאראצ'אים.

הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

השואה

כשהגרמנים נכנסו לעיר באוגוסט 1942 ככל הנראה שהו בה כ-120 יהודים. היהודים חולקו לשתי קבוצות שוות ורוכזו בשני מקומות שונים: קבוצה אחת נורתה למוות ב-12 בספטמבר וקבוצה שנייה הוכנסה לביתן על גדות נהר טברדה שתפקד כמעין גטו. ב-9 בדצמבר, לאחר מספר חודשים של עבודות כפייה והתעללות, הגרמנים ירו למוות בתושבי הביתן.
ציון רובין

קורות חייו

ציון רובין נולד בבאר שבע, בה גדל, לרחמים ונוגה רובין. אחותו, איריס רובין, היא יוצרת תיעודית; ציון צילם חלק מסרטיה בתחילת דרכו. אחיו, יואב רובין, הוא איש קבע בחיל האוויר. בנערותו התחנך בחברת-נוער בקיבוץ ניר אליהו, ובין היתר הדריך ואימן כדורגל בקיבוץ. בצה"ל היה במסלול בני משקים של הנח"ל המוצנח, ושירת כחובש קרבי. אחר-כך עשה מכינה לאדריכלות. בעקבות צפייה בסרטו של מייק לי "עירום" החליט ללמוד קולנוע.]
בתחילת דרכו ביים הרבה וידאו קליפים וסרטי תדמית, בהם ארבעה קליפים ללהקת "כנסיית השכל". הוא צילם סרטים תיעודיים לנשיונל ג'אוגרפיק וערוץ 8. בין השאר צילם את "איש שלום רוצה גביע", בבימויה של יעל לב עבור ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק. סרט תיעודי שצולם במרוקו וסיפר על דניאל קרן, שהשתתף במרתון החולות, מרוץ בן 251 ק"מ, שצריך לעוברו בשישה ימים.
הוא הגה פורמט בערוץ הילדים בשם "ילדים יוצרים סרטים", שרץ כבר 16 שנה משנת 2000 עד היום. במסגרתו ילדים שולחים סיפורים אישיים שלהם לערוץ הילדים, נבחרים תשעה ומהם מפיקים שישה סרטים בני עשר דקות כל אחד. רבים מהסרטים הללו השתתפו בפסטיבלים בינלאומיים וזכו בפרסים.
אחר-כך יצר, כתב וביים מיני-סדרה בשם "גבעת הירח" ששודרה ב-Yes‏ (2001). היא עוסקת במשפחה שעוזבת את תל אביב, נוסעת לגור בצפון, עקב עבודתו של האבא. הסדרה מספרת על חייהם והתמודדותם, במיוחד של הילד. השתתפו בה גילי בן-אוזיליו ודניאלה וירצר.
הפרויקט הבא שלו היה "קרוואן 841", סרט בן 50 דקות שיצר, כתב וביים; חלק מפרויקט "שיעור מולדת" ששודר ברשת, ערוץ 2 (2001). 
רובין הוא יוצר, תסריטאי, במאי, צלם ועורך בלעדי של פרויקט "בית משותף" - שמונה דרמות, בנות 24–33 דקות, ששודרו בערוץ הילדים (2003). כל דרמה עם סיפור משלה המותאם לחג כלשהו והמשותף לכולן שהן עסקו בילדים שכולם התגוררו באותו בניין. למשל בתשעה באב שעניינו שנאת חינם היה סיפור על ילדה שעושים עליה חרם. אחד מהסרטים "שלג כחול", שעסק בפיגוע בדולפינריום, זכה בפרסים בינלאומיים.
רובין שימש כיוצר, תסריטאי, במאי, צלם ועורך בלעדי של הסדרה "המערכת" ששודרה בשתי עונות בערוץ לוגי (2004-5). היא עסקה בחבורת ילדים שמנהלת מגזין טלוויזיה בנושא ההיסטוריה. במרכז כל תוכנית עמדה דמות היסטורית אחרת (בן-גוריון, רחל המשוררת, מנחם בגין והסכם השלום עם מצרים, המרגל אלי כהן ועוד). רוב שחקני הסדרה היו ילדים.
הוא היה יוצר, תסריטאי, במאי, צלם ועורך בלעדי של סדרת הדרמה "עולם מושלם". הסדרה עסקה בילדים בפנימייה, כיכבו בה אסנת חכים וסמי הורי והיא שודרה בערוץ הילדים (2005). 
הוא ביים את הטלנובלה "הנסיכה", בכיכובם של אגם רודברג וגיא אריאלי. סדרה בת חמישים פרקים, שכל אחד מהם בן שלוש דקות, היא נועדה לצפייה בטלפון הסלולרי ולימים שודרה בערוץ 10.
רובין שימש כיוצר, תסריטאי, במאי של סדרת הדרמה המקורית "לאהוב את אנה", ששודרה במשך שתי עונות בערוץ 10 (2008-9). בתפקידים הראשיים כיכבו יאנה גור ומשה איבגי. בסדרה שיחקו גם עופר שכטר, יואב דונט, דניאלה קרטס ונטע פלוטניק. אחר-כך ביים את העונה השנייה של הסדרה "חצויה" (2010) ובשנת 2016 יצר וביים את הסדרה המצליחה תאג"ד ששודרה ב-yes שהופקה על ידי דרסט הפקות.
Whoa, Nelly!

I'm like a Bird

"I'm like a Bird" נכתב על ידי נלי פורטדו והופק על ידי ד'רלד איטון ובריאן ווסט. פורטדו אמרה שזו השיר המועדף עלייה מתוך האלבום. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך אלבומה והיה לסינגלים המצליחים ביותר לשנת 2001 והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים בקנדה, מקום שני באוסטרליה, מקום חמישי בבריטניה ומקום תשיעי בארצות הברית. השיר זכה בנוסף בפרס גראמי בקטגוריה "Best Female Pop Vocal Performance". הקליפ לשיר בוים על ידי פרנסיס לורנס.

Turn off the Light

"Turn off the Light" הוא הסינגל השני מתוך האלבום. הסינגל היה לסינגל המצליח ביותר של פורטדו בארצות הברית ומוקם במקום החמישי במצעד הבילבורד (עד לסינגל "Promiscuous" שהגיע למקום הראשון). השיר מוקם במקום הרביעי בבריטניה, ובמקום השביעי בקנדה ובאוסטרליה.

‎...On the Radio (Remember the Days)‎

‎...On the Radio (Remember the Days)‎ הוא הסינגל השלישי והאחרון שיצא באופן בינלאומי. במקור, שם השיר הוא "Shit on the Radio (Remember the Days)‎", אך בשל העובדה שהמילה "Shit" נחשבת למילה בוטה, הוחלפה המילה בשלוש נקודות. לאחר שני סינגלים מצליחים, סינגל זה נחשב לכישלון. הסינגל לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד בארצות הברית, באוסטרליה הגיע הסינגל למקום 53 ואילו בבריטניה רק למקום 18. פורטדו מספרת כי השיר נכתב בשל תחושת המיסחור של המוזיקה הפופולרית.
וילם מנגלברך

ביוגרפיה

בשנת 1902 פגש את גוסטב מהלר והתיידד עמו; היה לו חלק חשוב בהבאת רוב יצירותיו של מהלר להולנד והוא שביסס את מסורת מהלר רבת השנים בתזמורת הקונצרטחבאו. מהלר ביקר בקביעות בהולנד להציג את יצירותיו לקהל ההולנדי. למעשה, הוא ערך חלק מן הסימפוניות שלו בהיותו בהולנד כדי שיישמעו טוב יותר באקוסטיקה של הקונצרטחבאו וייתכן שזו אחת הסיבות לכך, שאולם קונצרטים זה ותזמורתו מפורסמים במסורת מהלר שלהם.
עם זאת, חשיבותו של מנגלברך כמנצח איננה נובעת רק מפרשנויותיו למהלר. הוא הצטיין במיוחד בביצוע יצירותיו של ריכרד שטראוס, למשל, והקלטותיו לפואמה הסימפונית של שטראוס, "חיי גיבור", נחשבות עד היום, לדעת המבקרים, בין הטובות ביותר - אם לא המעולות בה"א הידיעה - שנעשו ליצירה זו בכל הזמנים. נוסף לכך הותיר אחריו הקלטות של סימפוניות מאת בטהובן וברהמס וכן פירוש שנוי מאוד במחלוקת אך מרתק למתאוס פסיון של באך.
שיתוף הפעולה של מנגלברך עם הכיבוש הנאצי בהולנד במהלך מלחמת העולם השנייה הביא לכך, שממשלת הולנד אסרה עליו לנצח במדינה זו בשנת 1945, וכן נשללו ממנו אותות הכבוד שלו ודרכונו. הוא פרש לגלות בשווייץ, שם נשאר עד מותו.
וילם מנגלברך היה דודם של המוזיקולוג והמלחין רודולף מנגלברך ושל המנצח, המלחין והמבקר קארל מנגלברך, שהוא אביו של פסנתרן האלתור והמלחין מישה מנגלברך.
חמר גמל

בהלכות עירובין, חַמָּר־גַּמָּל הוא מצב שבו אדם מסופק לאיזה מבין שני תחומי שבת הוא משויך, ולכן הוא יכול לשהות רק בחיתוך שביניהם, כלומר בתחום המשותף לשניהם. 
מקור השם הוא במשל על אדם שהוא גם חמר (מנהיג חמורים) וגם גמל (מנהיג גמלים); מכיוון שכל אחד מהם מושך לכיוון אחר, האדם מוגבל על ידי שני הכוחות שפועלים עליו. הסבר אחר לביטוי הוא בשוני שבין מוליך החמורים ההולך לאחריהם, לבין מוליך הגמלים ההולך לפניהם, שוני המונע מאדם להיות חמר וגמל בעת אחת. בהשאלה משמש ביטוי זה לציון אדם המוגבל על ידי שני כוחות סותרים.

רקע

על פי ההלכה, אדם רשאי ללכת בשבת עד 2,000 אמה לכל כיוון מחוץ לתחום המקום המיושב בו שהה בעת כניסת השבת, תחום זה נקרא תחום שבת. כברירת מחדל מקום שביתתו של אדם ונקודת המרכז של תחום השבת היא במקום היישוב בו הוא מתגורר או שובת. אם הוא מעוניין ללכת למרחק של יותר מ-2,000 אמה בשבת, ניתן להניח עירוב תחומין (שנעשה על ידי הנחת מזון בשיעור של שתי סעודות) שישנה את מקום השביתה של האדם מנקודת ברירת המחדל, וממנו תהיה מותרת הליכה לכל כיוון למרחק של 2,000 אמה. אולם ייתכן ובמקרי ספק לגבי מקום השביתה או אופן הנחת עירוב התחומין, יוטל על האדם להניח מספק כי שני מקומות השביתה תקפים, ועל כן לאדם יהיה מותר ללכת רק בתחום המשותף לשניהם, ובמקרה זה הוא מכונה 'חמר גמל'.