google/wiki40b huggingface dataset:
לורנס הארווי

ביוגרפיה

הארווי נולד בשם צבי משה סקיקנה בעיר ינישוק שבצפון ליטא למשפחה יהודית ליטאית.
בנם של אלה ובר סקיקנה היה הצעיר מבין שלושה ילדים.
כאשר היה בן חמש עבר להתגורר עם משפחתו בדרום אפריקה שם אימץ את השם הארי.
הארווי גדל ובילה את רוב נעוריו ביוהנסבורג, שירת ביחידת בידור תחת צבא דרום אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר שעבר להתגורר בלונדון למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובעצת סוכן הכישרונות גורדון הארבורד אימץ את שם הבמה "לורנס הארווי".

קריירת משחק

החל את דרכו בקולנוע הבריטי במספר סרטים קטנים והתגלה בעיבוד הקולנועי למחזה הטרגי "רומיאו ויוליה" שנעשה בשנת 1954 בתפקיד הראשי של רומיאו ובסרט "אני מצלמה" בתפקיד הסופר כריסטופר אישרווד.
הארווי פרץ לתודעה העולמית כשחקן מוביל בשנת 1959 בזכות תפקיד בדרמה הרומנטית "מקום בצמרת" בתור הצעיר ממעמד הפועלים ג'ו למפטון.
הארווי הועמד על הופעתו לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס באפט"א.
הועמד לפרס באפט"א נוסף על תפקידו בתור סוכן הכישרונות ג'וני ג'קסון בדרמה המוזיקלית "אקספרסו בונגו".
בשנת 1960 שיחק בסרטים ההוליוודיים, סרט המלחמה "האלמו" של ג'ון ויין בתפקיד קולונל ויליאם טראוויס והדרמה "באטרפילד 8" בתפקיד הגברי הראשי לצידה של אליזבת טיילור.
ב-1961 שיחק בדרמה ההוליוודית "קיץ ועשן" בתפקיד ד"ר ג'ון בוצ'נאן ובסרט המלחמה הבריטי "הארוך הקצר והגבוה" בתפקיד טוראי באמו באמפורת'.
ב-1962 התפרסם במותחן הקאלט של ג'ון פרנקהיימר "השליח ממנצ'וריה" בתפקיד ריימונד שאו והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתפקיד וילהלם גרים בפנטזיה "העולם המופלא של האחים גרים". בנוסף שיחק בדרמה "ללכת על הקו הפראי" של אדוארד דמיטריק בתפקיד הראשי לצידה של ג'יין פונדה.
ב-1963 ביים הארווי את סרטו הראשון, דרמת הפשע "הטקס" אותה גם כתב והפיק בפועל.
ב-1965 הופיע בדרמה של ג'ון שלזינגר "דרלינג" בתפקיד מנהל הפרסום מיילס ברנד.
לקראת סוף הקריירה שלו שיתף פעולה עם הבמאי הישראלי מנחם גולן כאשר שיחק בסרטו "הבריחה לשמש".

חיים אישיים

הארווי ניהל במהלך חייו האישיים שלוש מערכות נישואים.
נישואיו הראשונים היו בשנת 1957 לכוכבת הקולנוע מרגרט לייטון ונמשכו כארבע שנים עד לגירושין.
בשנת 1968 נישא לשחקנית האמריקאית ג'ואן פרי שהייתה צעירה ממנו ב-17 שנים, נישואים שהחזיקו מעמד 4 שנים.
נישואיו השלישיים היו לדוגמנית האנגלייה פאולין סטון ומהם נולדה בתו היחידה ציידת הראשים המפורסמת דומינו הארווי.
הארווי שהיה מעשן כבד ושתיין כרוני נפטר ב-25 בנובמבר 1973 ממחלת סרטן הקיבה בלונדון בהיותו בן 45.
הנשיא הנבחר

הנשיא הנבחר הוא תואר פוליטי הנפוץ במערכות שלטון דמוקרטיות נשיאותיות. אדם אשר זכה בבחירות לנשיאות נמצא בסטטוס של "הנשיא הנבחר" במהלך הזמן שבין בחירתו לבין כניסתו לתפקידו. במהלך זמן זה, כל סמכויות השלטון הן בידי הנשיא היוצא, שאותו יחליף הנשיא הנבחר בבוא העת. במהלך אותה תקופה, מתקיימות הכנות להעברת הסמכויות בין השניים. במשך אותם ימים, מגבש הנשיא הנכנס את רשימת השרים העתידים לכהן בממשלו ומרכיב את הסגל הבכיר אשר ישמש כעזר לו. בנוסף לכך, מתחיל הנשיא הנבחר לקבל תדרוכים מודיעיניים באופן שוטף, בדומה לאלו אותם ממשיך לקבל הנשיא היוצא.
הסטטוס של "הנשיא הנבחר" נמשך עד לכניסה הרשמית לתפקיד הנשיא. משך זמן זה יכול להשתנות ממדינה למדינה בהתאם למערכת השלטון. כך למשל, בצרפת, בדרך כלל מושבע הנשיא הנבחר כשבוע לאחר מועד בחירתו; ובארצות הברית, יום הבחירות מתקיים תמיד בתחילת נובמבר, בעוד טקס השבעת הנשיא נערך באופן קבוע ב-20 בינואר. יתרה מזאת, חבר האלקטורים מכריז על הנשיא הנבחר רק כחודש לאחר הבחירות - במהלך דצמבר. עם זאת, נקבע כי המועמד הזוכה המסתמן ממערכת הבחירות לנשיאות, יזכה כבר עם סיומן לסטטוס של "הנשיא הנבחר", עוד לפני שהוכרז באופן רשמי. בארצות הברית, עם ההכרזה על "הנשיא הנבחר", מהדק השירות החשאי את טבעת האבטחה סביב האישיות הנבחרת. מאותו רגע, היחס אליו מבחינת סידורי השמירה עליו, הופך לכמעט זהה לזה הניתן לנשיא המצוי בשלהי כהונתו. בארצות הברית הנשיא הנבחר עשוי גם להיקבע עוד לפני ההודעה הרשמית, על ידי מנהלו (ה-Administartor) של הגוף הקרוי "General Services‏", וזאת על פי חוק העברת הנשיאות Presidential Transition Act of 1963. חוק זה קובע את הזכויות והשירותים שהנשיא הנבחר וסגן הנשיא הנבחר זכאים להם.
לאחר בחירת נשיא ובטרם כניסת הנשיא לתפקידו, על אף שהנשיא המכהן ממשיך להחזיק בכל סמכויותיו, הוא מכונה "ברווז צולע" (Lame duck), ועל פי המקובל בארצות הברית, הנשיא היוצא אינו רשאי להכריע הכרעות בעלות חשיבות שיכולות להשפיע על משטרו של הנשיא הנבחר בתקופת היותו "ברווז צולע".
שאול שפי

חייו

שפי גדל במושב מולדת, אביו ששירת בבריגדה היהודית נפטר כששפי היה בן שלושה חודשים. באוגוסט 1963   התגייס לקורס טיס (מס' 46) אותו סיים במרץ 1965. בתום הקורס עבר למערך המסוקים של חיל האוויר, ושירת כטייס סיקורסקי S-58 בטייסת החרב המתהפכת, לאחר שנה עבר להטיס מטוסי סופר פרלון בטייסת מובילי הלילה. במלחמת ששת הימים ביצע עשרות גיחות מבצעיות, בהם לפינוי נפגעים, להנחתת כוחות צנחנים בשארם א-שייח', כוחות צנחנים ברמת הגולן ובחרמון. לאחר המלחמה עבר קורס מדריכי טיסה וחזר כקצין הדרכה לטייסת. 
במהלך מלחמת ההתשה השתתף במבצעים מיוחדים בהם הונחתו כוחות צה"ל בעומק מצרים, בהם מבצע הלם 35 באוקטובר 1968 בו הונחת כוח של ארבעה עשר לוחמים מסיירת צנחנים בפיקודו של מתן וילנאי ופגע בתחנת שנאים בנגע חמאדי, מבצע בוסתן 25א ביולי 1969 בו הונחת כוח צנחנים מגדוד 202 ופגע בעמדות מצריות לאורך כביש ראס זעפרנה, מבצע בוסתן 39 בו הונחת כוח צנחנים בפיקודו של יצחק מרדכי ופגע בירי מרגמות בבסיס מצרי, מבצע רביב בו פינה את הכוחות הפושטים, מבצע תרנגול 5 ב של סיירת מטכ"ל והפשיטה על האי שדואן. לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד הטייסת. וב-1971 מונה לסגן מפקד טייסת דורסי הלילה, טייס מסוקי יסעור. ב-1972 מונה למפקד טייסת מסוקים בבית הספר לטיסה ולאחר מכן יצא ללימודים אקדמאיים. 
במלחמת יום הכיפורים שירת כטייס בטייסת דורסי הלילה, הוא השתתף בגיחות רבות בהן מבצע פונטיאק בו הונחתו כוחות מחיל התותחנים וסיירת מטכ"ל בג'בל עתקה, מבצע זנבר בו הונחתו לוחמי סיירת מטכ"ל בסמוך לג'בל טרייפה ופגעו בשדה התעופה כותמיה, הטסת חיילי גדוד 890 לקרב החווה הסינית ופינוי הפצועים מהקרב, והמבצעים לכיבוש החרמון בסיום המלחמה. 
לאחר המלחמה שירת כראש מדור במטה חיל האוויר וב-1974 מונה למפקד טייסת דורסי הלילה, תפקיד בו שירת עד 1977. הוא יצא ללימודים בארצות הברית ובשובו מונה למפקד היחידה לתובלת סער ומשולבים (תלס"ם) תפקיד בו שירת בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. לאחר שנת לימודים מונה בספטמבר 1983 למפקד בסיס פלמחים, שירת בתפקיד עד 1987. לאחר שחרורו משירות הקבע המשיך לשרת כטייס במילואים, עבר הסבה למסוקי קוברה AH-1 והשתתף במבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם. ב-2001 הועלה לדרגת תת-אלוף ושימש כמדריך במגמת מסוקים של בית הספר לטיסה עד 2007.  
כיהן מנכ"ל החברה לפיתוח נתניה, מנכ"ל חברת גן הצפון, וכמנכ"ל כים ניר בשנים 2000-2001. עוסק בגישור ומטיס מצנחי רחיפה. 
שפי בוגר המכללה לביטחון לאומי של חיל האוויר האמריקאי, בעל תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה, ובוגר תוכנית לקידום מנהלים של אוניברסיטת תל אביב.
נשוי ואב  לשלושה בנים, שניים מהם שירתו כטייסים בחיל האוויר.
FlashFXP

היסטוריה

ב-1998, צ'ארלס דויס, מייסד התוכנה, החל בבניית לקוח FTP לסביבת חלונות, לאחר ששמע לעצת חבריו כי אין לקוח FTP אמין עם ממשק גרפי בסביבה זו. הפרויקט נקרא תחילה Myfxp ונכתב בויז'ואל בייסיק. מאוחר יותר הסב את הפרויקט לדלפי, שפה תכנות מתקדמת יותר.
דויס שינה את שם התוכנה ל-FlashFXP, וב-23 ביולי הוציא לאור את גרסתה הראשונה (1.0).
בגרסה 2.0 החלה התוכנה לתמוך בפרוטוקולים TLS ו-SSL.
ב-2003 דויס חתם על עסקה בלעדית עם חברת iniCom Networks, והוציא את גרסה 3.0.
ב-2009, יצאה גרסה 4.0.
התוכנה מתורגמת לשפות רבות, ביניהן עברית, גרמנית, צרפתית, אנגלית, פורטוגזית, רוסית.
אליאס סבאדה

אליאס סבאדה (באנגלית: Elias Savada) הוא חוקר ומבקר קולנוע אמריקאי.

חייו

הוא נולד למורטון סבאדה, בעל חנות תקליטים מוכרת בניו יורק. סבאדה הוא המייסד של החברה Motion Picture Information Service שמספקת להפקות קולנוע וטלוויזיה שירותי ייעוץ ומחקר בנושא זכויות יוצרים. הוא חבר במכון הסרטים האמריקאי, והוא אף הכין את הקטלוג Catalog of Motion Pictures Produced in the United States: Film Beginnings, 1893-1910 שפרסם הארגון בשנת 1995, אשר מתעד את הסרטים שהופקו בארצות הברית בשנים 1893-1910. הביקורות שכתב הופיעו במגזין Film Threat וכן באתר Rotten Tomatoes.‏ 
בשנת 1995 יצא לאור הספר Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר Dark Carnival היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי Journal of Popular Film & Television כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (Houston Chronicle) כתב כי "הספר Dark Carnival מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".
שישה צבעים

שישה צבעים, היא  עמותה רשומה, העוסקת בפעילות קהילתית לציבור קהילת הלסביות ההומואים הטרנסג'נדר והביסקסואלים (להט"ב) בישראל. 
העמותה מופעלת על ידי מתנדבים ותרומות. משרדי הנהלת העמותה יושבים בגבעת עדה והפעילות מוגדרת כארצית.
שישה צבעים הוקמה ב-4 בנובמבר 2006, ונרשמה כעמותה ב-3 בספטמבר 2007. כיו"ר העמותה מכהן ברוך אורן.
במהלך משותף עם פעילות ופעילים בקהילה הגאה בחיפה, בסוף חודש אוקטובר 2015, שינתה העמותה את אופייה מעמותה ארצית לעמותה חיפאית מקומית. עיקר פעילות העמותה הועבר לחיפה, הוחלפו בעלי\ות התפקידים בעמותה, וכיום העמותה מוכרת בשם "הקשת החיפאית".
רפאל אפרת

קורות חייו

רפאל אפרת נולד בשנת 1924 בעיר המבורג שבגרמניה, בנם של פנינה ושלמה פירט. למד בתלמוד תורה. ב-1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד במוסד אהבה בקריית ביאליק ובתיכון בקריית מוצקין.
ב-1942 התנדב לשורות הצבא הבריטי ושירת במלחמת העולם השנייה בחיל ההנדסה המלכותי וביחידת ההיסעים, כיהן כמפקד תחנות רכבת במצרים, בתקופה זו העביר ידיעות ל"הגנה" ששימשו להשתלטות על ציוד צבאי. השתחרר ב-1946 בדרגת רב-סמל.
עבד כאזרח ביחידת ההיסעים באזור חיפה, נמנה עם מנגנון הקבע של ההגנה והמשיך בהעברת מידע לש"י, עד שנעצר ופוטר. הצטרף לש"י באופן קבוע והיה ממקימי ש.מ. 3, ענף ביטחון השדה בשירות המודיעין. בשנים 1949–1951 הושאל למשטרת ישראל ושירת כקצין במחלקה המיוחדת של המטה הארצי. בהמשך שירת במגוון תפקידים בצה"ל, בהם ממלא מקום ראש לשכת ראש אמ"ן בתחילת שנות ה-50 וראש לשכתו של מאיר עמית בעת שכיהן כראש אמ"ן וראש המוסד. 
באפריל 1964 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל יצחק רבין, וליווה אותו בזמנים הקשים של תקופת ההמתנה ובניצחון במלחמת ששת הימים. בספטמבר 1967 מונה לדובר צה"ל, שירת בתפקיד בזמן מלחמת ההתשה, הועלה באוגוסט 1968 לדרגת אלוף-משנה וסיים את תפקידו במרץ 1970. מונה ליועץ מיוחד לשגרירות ישראל בבון בירת גרמניה המערבית.
נפטר בינואר 1971 מהתקף לב שבו לקה בעת שהותו בבית מלון בהמבורג. בן 47 במותו.
הותיר אחריו רעייה, בן ובת. נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.
שאול פרידלנדר

שאול פרידלנדר (Friedlaender; נולד ב-11 באוקטובר 1932) הוא היסטוריון, מומחה לחקר ההיסטוריה של השואה, וחתן פרס ישראל לשנת תשמ"ג 1983.

רקע כללי

שאול פרידלנדר נולד בשם פאבל בפראג בירת צ'כוסלובקיה. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה במרס 1939, הוריו ברחו לצרפת. עם תחילת השמדת יהודי צרפת, הוא הושם בגיל צעיר במנזר צרפתי על ידי הוריו, קודם שנשלחו למחנות השמדה, לצורך הגנה על חייו מאימי המשטר הנאצי. בשנות נערותו גדל כקתולי, והוכשר לכמורה. לאחר המלחמה החל בהדרגה לחזור ליהדותו. הוא הצטרף לתנועת "הבונים", ולזמן מה הראה נטייה לקומוניזם. ברצותו להצטרף לכוח המגן של היישוב, הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1948 על סיפונה של האוניה "אלטלנה", וזאת כיוון שב"הבונים" טענו שהוא צעיר מדי.
פרידלנדר נחשב אחד מבכירי ההיסטוריונים בישראל, וכחוקר חריף של גרמניה הנאצית ויחסה ליהודים. הוא מכהן כפרופסור במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1979 היה מיוזמי הוצאת הרבעון "זמנים" העוסק בהיסטוריה, ביחד עם הפרופסורים צבי יעבץ וחיים שקד.
בשנות ה-80 היה חבר בתנועת "שלום עכשיו". כיום הוא מכהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
פרידלנדר הגיע לראשונה לתודעה ציבורית כאשר כתב בשנות ה-60 של המאה ה-20 ביוגרפיות של קורט גרשטיין ושל האפיפיור בימי השואה פיוס השנים עשר.
הבמאי יהודה יניב הפיק סרט תיעודי בשם "הילד הנחבא – זמן שאול" אשר מספר את סיפור חייו.
בנו הוא פרופסור אלי פרידלנדר, ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב לשעבר.

עמדותיו

פרידלנדר טוען שהאנטישמיות הנאצית היא ייחודית לעומת שנאת היהודים מאז ומעולם, מהיותה כוללנית ו"גואלת", במובן זה שהיא "פותרת" את כל צרותיו של המאמין בה. באשר לתכנון השואה, פרידלנדר מחזיק בעמדה שהשואה אכן הייתה תוכנית כוללנית של היטלר, אולם טוען שהתוכנית לא נהגתה לפני שנת 1941. בהקשר זה הוא התנגד לגישה של מספר היסטוריונים גרמנים במהלך פולמוס ההיסטוריונים.
המשמר האירי

היסטוריה

רגימנט המשמר האירי נוסד בשנת 1900, כדי להכיר בתרומת לוחמים אירים לצבא הבריטי במהלך מלחמת הבורים. הגדוד הראשון של המשמר היה מהיחידות הראשונות שנשלחו לחזית המערבית עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, שם נלחמה במהלך כל המלחמה כאשר בהמשך הוקמו גדודים נוספים למשמר. במהלך שנות המלחמה היו יחידות הרגימנט מעורבות בחלק מהקרבות הקשים ביותר בחזית המערבית בהם הקרב על הסום (1916), קרב פשנדל וקרב קמברה (1917). לאורך המלחמה איבד הרגימנט מעל ל-2,300 חיילים וקצינים (בהם גם ג'ון בנו של רודיארד קיפלינג) והוענקו לחייליו 406 מדליות בסך הכל, כולל ארבעה צלבי ויקטוריה.
לאחר המלחמה הוצב הרגימנט במספר מוקדים ברחבי העולם בהם טורקיה, גיברלטר, מצרים ופלשתינה. במהלך מלחמת העולם השנייה, לחמו גדודי המשמר ברחבי החזית המערבית וצפון אפריקה, כולל המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, המערכה בצפון אפריקה והפלישה לנורמנדי.
בתקופה שלאחר המלחמה, הוצב הרגימנט בגרמניה המערבית כחלק מארמיית הריין הבריטית, ובשנות ה-70 הוא הוצב כחיל מצב בהונג קונג.
בשנים האחרונות, שירת המשמר האירי במלחמות יוגוסלביה, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק. חיילי המשמר גם עסקו באבטחת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012). המפקד הייצוגי הנוכחי של המשמר הוא ויליאם, נסיך ויילס אשר נוהג להופיע באירועים מלכותיים ורשמיים כשהוא לובש את מדי הרגימנט.
סרגיי בקולין

ביוגרפיה

בקולין השתתף לראשונה באליפות העולם בהליכה תחרותית שנערכה בלה קורוניה, ספרד בשנת 2006. הוא התחרה בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ, וסיים במקום חמישי עם תוצאה של 1:20:10 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה הוא התחרה בתחרות ל-20 ק"מ וסיים במקום חמישי בזמן של 1:20:50 שעות. 
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2009 זכה בקולין במדליית הזהב כשסיים את התחרות בתוצאה של 1:20:52 שעות, לפני בן ארצו אנדריי רוזבין (1:21:08 שעות) והברזיאלי מואסיר צימרמן (1:21:08 שעות). 
בשנת 2010 זכה בוקלין במדליית הארד בתחרות ל-50 ק"מ באליפות אירופה שנערכה בברצלונה כשסיים את התחרות עם שיא אישי של 3:43:26 שעות, אחרי גרזגורז סודול הפולני (3:42:24 שעות) והצרפתי יוהאן דיניז (3:40:37 שעות).

אלוף העולם

שלושה חודשים לפני אליפות העולם, בתחרות שנערכה בסרנסק, רוסיה ביוני 2011, קבע בקולין את שיאו האישי בתחרות ההליכה ל-50 ק"מ עם 3:38:46 שעות. באליפות העולם עצמה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה בקולין במדליית הזהב בתחרות ל-50 ק"מ עם תוצאה של 3:41:24 שעות, לפני דניס ניז'גורוגוב (3:42:45 שעות) והאוסטרלי ג'ארד טאלנט (3:43:36 שעות).
נארלס בארקלי

נארלס בארקלי (Gnarls barkley) הוא הרכב היפ הופ אמריקני בו חברים הראפר סי-לו גרין והמפיק המוזיקלי די. ג'יי. דיינג'ר מאוס.

היסטוריה

באפריל 2006 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה, "Crazy". הסינגל עשה היסטוריה מוזיקלית קטנה, כאשר הפך להיות הסינגל הראשון אשר טיפס לראש המצעד הבריטי רק בזכות הורדות דיגיטליות (חוקיות), רובן מהחנות המקוונת של חברת אפל, iTunes. בנוסף, השיר נבחר כשיר הטוב ביותר לשנת 2006 בטקס פרסי המוזיקה של MTV.
במאי 2006, יצא אלבום הבכורה של הצמד, St. Elsewhere, ובו הלהיטים "Crazy" ו-"Gone Daddy Gone"
במאי 2008, יצא אלבומם השני, The Odd Couple, שהתאפיין בסאונד רטרו עם השפעות משנות ה-70, וזכה לביקורות אוהדות כאלבום מגובש ואחיד ברמתו.
מספר שבועות אחרי שהאלבום יצא לאור, עלתה גרסה חינמית שלו להורדה באתר הרשמי. הגרסה היא גרסה מלאה וחוקית של האלבום, אך היא "הפוכה"- השירים מתנגנים מהסוף להתחלה, כאילו הם מורצים אחורה.

חברי הלהקה

סי-לו, האחראי לשירה, הוא ראפר, הידוע בעיקר כחבר בלהקת ההיפ-הופ גודי מוב. סגנון המוזיקה בו התמחה הוא תת-ז'אנר של ראפ - דרטי סאות'. החצי השני של הצמד, דיינג'ר מאוס, הוא מפיק מוזיקלי הידוע בעיקר כיוצר האלבום האפור ומפיק הגורילז, אחראי על כלל ההפקה המוזיקלית של הצמד.
בראיון שהעניק סי-לו ל CNN בספטמבר 2010, סיפר כי נארלס בארקלי תוציא אלבום נוסף בעתיד הקרוב. הוא גם הצהיר שזה יהיה אלבומה אחרון של הלהקה.

השם

רבים משערים ששם הלהקה הוא פראפרזה על שמו של כדורסלן העבר צ'ארלס בארקלי. יחד עם זאת, חבר הצמד, דיינג'ר מאוס הכחיש זאת בראיון ל"גארדיאן" הבריטי.
איגרת יוחנן השלישית

מחבר האיגרת

בשל הדמיון הרב בין אוצר המילים והביטויים של איגרת זו לבין אוצר המילים והביטויים של איגרת יוחנן השנייה, סבורים המלומדים כי אותו אדם כתב שתי איגרות אלה (וכנראה שלא כתב את איגרת יוחנן הראשונה, הבשורה על פי יוחנן וחזון יוחנן, אותם כתבו אנשים שונים).
כבר בעת העתיקה נטען כי יוחנן כותב הבשורה לא היה אותו יוחנן אשר כתב את האיגרות - קביעה אשר אושרה על ידי מועצת רומא אשר קבעה שכותב הבשורה יקרא "יוחנן האוונגליסט", ואילו כותב האיגרת השנייה והשלישית יקרא "יוחנן הפרסביטר" (יוחנן כהן הדת).

תיארוך האיגרת ומקום חיבורה

על פי המסורת, ובהנחה שהאיגרת נכתבה על ידי יוחנן - היא נכתבה באמצע המאה הראשונה בעת שנכתבה הבשורה על פי יוחנן. האיגרת הראשונה והשנייה נוגעות לאותו נושא ונכתבו יחד. האיגרת השלישית נכתבה בנפרד מהן, ולא ברור אם אחריהן או לפניהן. 
דה יונג סבור כי האיגרת נכתבה בין השנים 100–110, ואילו מארשל סבור כי נכתבה בין שנות ה-60 לשנות ה-90 של המאה הראשונה. 
בכתביו של טרטוליאנוס ובכתבי אוריגנס מאלכסנדריה מצויים ציטוטים מהאיגרת, אולם אזכורה הראשונה הוא בכתבי אוסביוס מהמאה השלישית. אוסביוס מסביר שאוריגנס הכיר את האיגרות השנייה והשלישית אולם היה סבור כי אינן מקוריות. הירונימוס לעומתו האמין שהאיגרות מקוריות, וקידם אמונה זו במועצות הכנסייה - ואכן בסינוד היפו ובמועצת קרתגו נקבע שהאיגרות מקוריות.
על פי המסורת הנוצרית, נכתבה האיגרת באפסוס - מקום מושבו של יוחנן, אולם אין כל עדות בתוכן האיגרת כי אכן נכתבה שם, אף כי עולה מהדימויים המצויים בה כי נכתבה על ידי תושב אסיה הקטנה.
בית ליפה

היסטוריה

בית ליפה יוסד על ידי יובסט הרמן, רוזן ליפה (מת ב-1056), וצאצאו ברנהרד הראשון, הלורד של ליפה היה המייסד של מדינת ליפה בשנת 1123. כמה מבני המשפחה היו השליטים ששלטו למשך הזמן הארוך ביותר באירופה, כולל השליט ששלט במשך הזמן הארוך ביותר, ברנהרד השביעי, הלורד של ליפה.
בשנת 1613 חולקה רוזנות ליפה בין בניו של זימון השישי, רוזן ליפה-דטמולד; בנו הבכור זימון השביעי ירש את רוזנות ליפה-דטמולד, בנו השני אוטו ירש את רוזנות ליפה-בארקה, שחזרה והתאחדה בשנת 1709 עם רוזנות ליפה-דטמולד, ובנו הצעיר פיליפ ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן, שהתאחדה בהמשך עם נסיכות שאומבורג-ליפה. בשנת 1625 העניק זימון השביעי, רוזן ליפה-דטמולד חלק מאדמותיו לבנו הצעיר הרמן יובסט, הלורד של ליפה-ביסטרפלד כלורדות, ששודרגה בשנת 1762 לרוזנות.
בשנת 1789 שודרגה רוזנות ליפה-דטמולד לדרגת נסיכות, ולאופולד הראשון, נסיך ליפה קיבל את התואר "נסיך האימפריה". בשנת 1806 הצטרפה נסיכות ליפה לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1807 הועלתה גם רוזנות שאומבורג-ליפה למעמד נסיכות והצטרפה לקונפדרציה של הריין. לאחר מפלת נפוליאון הצטרפו הנסיכויות בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכויות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הן הצטרפו לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1895 מת וולדמאר, נסיך ליפה, ובמקומו עלה לשלטון אלכסנדר, נסיך ליפה שהיה ללא ילדים, ולא היה כל כך שפוי. בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין בית שאומבורג-ליפה לבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1905 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, שהנסיכות תעבור ללאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד.
בנובמבר 1918 התפטרו לאופולד הרביעי, נסיך ליפה ואדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידיהם, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר עליית הנאציזם בגרמניה, כל שלושת בניו מאשתו הראשונה של לאופולד הרביעי הפכו לחברי המפלגה הנאצית, ובנו הבכור ארנסט, נסיך הכתר של ליפה שהצטרף למפלגה במאי 1928, היה הנסיך הגרמני הראשון שעשה זאת.
בשנת 1937 התחתן ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד עם יוליאנה, נסיכת הכתר של הולנד, אשר עלתה לשלטון בהולנד בשנת 1948, אולם, למרות שבתם ביאטריקס, מלכת הולנד משתייכת לבית ליפה, היא משויכת באופן רשמי לבית אורנז'-נסאו.
Deutz AG

היסטוריה

חברת דויטש נוסדה בשנת 1864 בשם: N. A. Otto & Cie, על ידי ניקולאוס אוטו, ממציא מנוע בעירה פנימית ארבע פעימות. בשנים הראשונות, אוטו ושותפו אויגן לנגן התמקדו רק בייצור של מנועים נייחים שאינם מיועדים לכלי רכב. באמצע 1870, הוצע להעביר את המנהל הטכני בחברה, גוטליב דיימלר, למפעל בסנקט פטרבורג, זאת כדי להפחית השפעתו לאחר שהיה להוט לייצר מנועים לכלי רכב פרטיים. דיימלר התפטר, יחד עימו עזב את החברה אף וילהלם מייבאך. דויטש ייצרה גם מכונות חקלאיות כגון קומביינים וטרקטורים, כמו גם כלי רכב מסחריים כגון משאיות ואוטובוסים.
אנשים מפורסמים שעבדו בדויטש כוללים את אויגן לנגן, גוטליב דיימלר, וילהלם מייבאך, פרוספר ל'אורנג', רוברט בוש ואטורה בוגאטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה החברה היצטוותה לייצר ארטילריה ופעלה בשם Klöckner Humboldt Deutz AG. בלילה שבין ה-3 וה-4 ביולי 1943 נהרס מפעל החברה כמעט לחלוטין בהפצצה אווירית של בנות הברית.
כלי רכב מסחריים המצוידים במנועי דויטש היו פופולריים בין שנות ה-60 ושנות ה-80 של המאה ה-20 ונמכרו תחת המותג Magirus Deutz.
נכון לתחילת המאה ה-21 דויטש ייצרה בעיר קלן מנועי דיזל עם קירור נוזלי וקירור אוויר. מנועי דיזל גדולים יותר יוצרו במפעל החברה במנהיים. לדויטש מפעלי ייצור מנועים גם במדינות אחרות, כולל ספרד, ומיזם משותף לייצור מנועים בסין. דויטש מתמחה בייצור מנועים ימיים המונעים בדלק נוזלי או בגז. (כולל גז המופק ממטמנה). ב-1995 דויטש מכרה את תחום ייצור מכונות חקלאיות בחברה – Deutz-Fahr – לחברה האיטלקית SAME, ושמה של זו שונה ל-SAME Deutz-Fahr.

מנועי דויטש

דויטש מייצרת מנועים של 4 עד 500 קילו ואט, המקוררים באוויר, שמן או מים עם תוחלת חיים של 20,000 עד 30,000 שעות עבודה עד הצורך בשיפוץ כללי. מנועי החברה מצויים בכל רחבי תבל. מנועי דויטש עם קירור אוויר ידועים בכך שאינם קופאים ואינם רותחים בטמפרטורות סביבה קיצוניות. תפוקתם זהה למנועים אחרים, אולם גודלם קטן יותר כיוון שאין הם מכילים רדיאטור. בשנת 2007 נמכרה חטיבת "דויטש מערכות כוח" לקרן השקעות פרטיות בשם 3i, ודויטש התרכזה בייצור מנועים קומפקטיים ללקוחות קצה. בשנת 2012 מכרה חברת SAME את אחזקותיה בדויטש לחברת וולוו. לאחר העסקה וולוו היא בעלת יותר מ-25% מחברת דויטש והיא בעל המניות הגדול בחברה. חברה SAME Deutz-Fahr ממשיכה להחזיק 8.4% מחברת דויטש.
Definition

הפקה

אלבום זה הוא אחד משיאי הקריירה של הראבן כיוון שהוא השתמש באלמנטים אלקטרוניים חדשים. האלבום החל כפרויקט נסיוני וכמעט נגנז, אך בדיעבד נוצר אלבום מוצלח שאף יוצא למספר מדינות באירופה.
האלבום, ששווק עם הסיסמה Definition - Write it down, כולל בתוכו אלמנטים סימפולים רבים של קטעים משירים ישנים. הוא אף מכיל קטעים אלקטרוניים רבים, כמו Christ ו-Lib, שמתאימים לסגנון הדיסקו. רצועות אחרות, כמו "Heart" גובלות בסגנון הפסיכדלי.
לאחר השקת הדיסק אמר הראבן: "האלבום כולו, Definition, עוסק בטבע החומר, וגם בטבע הרוח. תשע הרצועות שבתוכו הן מסע בעולם החומר והרוח הזה. כל רצועה מייצגת פן אחר של החומר ושל הרוח. הרצועה החשובה באלבום היא Heart, שכן היא נושאת בתוכה את הצופן המלא שמאחוריו התגבש האלבום כולו. זה הצופן שבחומר. התעלומה, הרצון לפענח, החסר והשלם".
האלבום יצא בהפקה מושקעת, בצורה של Digipack, הוא קצר יחסית, תשע רצועות בלבד, אך כולל את הסינגל "פליטי החיים", שזכה להשמעות ספורות ברדיו בתוכנית "רוק בישראל" עם יואב קוטנר בגל"צ, וב-88 FM על ידי אהוד מנור.
עמנואל מנדל באומגרטן

קורות חייו

עמנואל מנחם (מנדל) באומגרטן נולד בקרמזיר ב-15 בינואר 1828 למהרים ולפעסל.
קיבל חינוך תורני בישיבות שונות לצד חינוך כללי שרכש באופן פרטי. ב-1848 הגיע לוינה, שם התעסק כל ימיו במסחר. בד בבד השתתף בשיעורי כלכלה באוניברסיטה והיה מעורב פעיל בתחומי הספרות והעיתונות היהודיים והגרמניים.
עקב פעולותיו הציבוריות והספרותיות הרבות, נבחר בשנת 1861 לכהן במועצת העיר ובכך הפך לאחד מהיהודים הראשונים באוסטריה ששימש בתפקיד זה, ואף זכה לתעודת כבוד מהקיסר פרנץ יוסף הראשון על טיפולו בפצועים של מלחמת אוסטריה-פרוסיה ופעולותיו לטובת הכלל 
שנים רבות שימש כחבר ועד הקהילה בווינה, ואף היה אחד ממייסדי בית המדרש לרבנים וחברת אליאנס של וינה.
באומגרטן פעל רבות לטובת הפליטים שהגיעו לאוסטריה מרוסיה ומרומניה ותמך בהקמת בתי ספר ליהדות גליציה.

פעילותו הספרותית

עמנואל באומגרטן היה העורך של העיתון הכלכלי-מדיני Der Fortschritt.
בגיל 18 הוציא את ספרו: "רות" - "מליצה מספרת קורות אלימלך ומשפחתו בארבעה שירים".
בשנת 1854 תרגם באומגרטן לגרמנית את הספר "חובת הלבבות" של בחיי אבן יוסף אבן פקודה. באומגרטן הסתמך בעבודה זו על תרגומו העברי של יהודה אבן תיבון.

בשנים 1865–1866 ערך בשיתוף עם אייזיק הירש וייס את הירחון המדעי "בית המדרש", שממנו יצאו ארבע חוברות בלבד. כמו כן, כתב והדפיס מספר שירים ופרסומים בנושאים שונים הקשורים לענייני היהודים כמו התלמוד ועלילות דם. בריינין מתאר את דרך כתיבתו כך: 
בכל השנים הרבות שהיה בוימגארטען חופש גנזי נסתרות בספרות ישראל העתיקה, היה גם סופר במ"ע [כתבי-עת] אשכנזים [גרמנים], היוצאים לאור באוסטריה ובמדינות אחרות. במאמריו וספריו העברים ישמיע בוימגארטען את דבריו בנחת, כי הוא מטפל, חוקר ודורש בקדמוניות ישראל ובדברים עתיקים. לא כן במע"ה הלועזיים, שם הוא עוסק בדברים העומדים על הפרק, שם ילחם כגבור משכיל על כבוד עמנו ועל כבוד האמת המחולל. הוא נלחם בקסתו נגד כל העלילות שיבדו עלינו שונאינו וצוררנו מבית ומבחוץ.
— ראובן בריינין / עוד כבוד לחכם
בשנת 1895 הוציא לאור את כתב היד של הספר "מגילת סדרים" של אברהם ברודא בן הרב מרדכי לייפניק, על האירועים שהתרחשו טרם גירוש היהודים מאויסא (אוסזי) אשר במדינת מוראביה. באומגרטן מצא את כתב היד בעזבונו של אחד מבני העיר, והוציא את הספר לאור בצירוף מבוא שכתב. בנוסף, הוציא בשנת תרנ"ו את ספרו של ישראל פרנקל, "ספר ישועות ישראל" לתולדות ישראל במוראביה, בתוספת מבוא והערות.