google/wiki40b huggingface dataset:
Scorpions

ראשית הדרך

הלהקה הוקמה ב-1965 בהאנובר שבגרמניה על ידי הגיטריסט רודולף שנקר, החבר היחיד שיישאר בשורות הלהקה לאורך כל שנותיה. הלהקה הושפעה מתחילתה מלהקות הרוק שהיו פופולריות באנגליה באותה תקופה, בייחוד הביטלס, ואת שיריהן ניגנה בהופעות החיות שלה בתחילת דרכה, כשרודולף עצמו מבצע את השירה.
ב-1970 הצטרפו ללהקה הסולן קלאוס מיינה והגיטריסט המוביל מייקל שנקר, אחיו הצעיר של רודולף, כאשר רודולף עצמו משמש כגיטריסט הרית'ם. כשאת ההרכב משלימים הבסיסט לותר היימברג והמתופף וולפגנג דזיאוני, הקליטה והוציאה הלהקה לאור ב-1972 את אלבום הבכורה שלה, Lonesome Crow. מבחינה מוזיקלית היה האלבום שונה בתכלית מהסגנון המוכר שתפתח הלהקה בשנים הבאות, והושפע רבות מסצנת הקראוטרוק, ז'אנר של רוק פרוגרסיבי שהיה נפוץ בגרמניה. על אף שהאלבום לא זכה להצלחה מסחרית כלשהי, הוא הציג לראווה את כשרונו של מייקל שנקר, שעל אף גילו הצעיר (בן 16 בלבד בעת הקלטת האלבום) הפגין יכולות וירטואוזיות כגיטריסט מוביל, ולימים ירכוש לעצמו שם כאגדה בתחום הרוק הכבד.
לאחר יציאתו לאור של Lonesome Crow יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי גרמניה לצורך קידום האלבום, במהלכו שימשה להקת חימום ללהקת הרוק הבריטית UFO. לקראת סיום סיבוב ההופעות הציעה UFO למייקל שנקר להצטרף לשורותיה, הצעה אותה קיבל בתוך זמן קצר. אולי ג'ון רות', חברם של האחים שנקר, סירב לבקשתו של מייקל להחליפו בלהקה באופן קבוע כגיטריסט מוביל, אולם מילא את מקומו באופן זמני עד לסיום סיבוב ההופעות.
בעקבות עזיבתו של מייקל שנקר התפרקה הלהקה. לאחר שסייע רות' לסקורפיונס להשלים את סיבוב ההופעות שלהם בקיץ 1973, הפגינו הן רות' והן רודולף שנקר נכונות להמשיך ולעבוד יחד, אולם שנקר לא רצה להקים לתחייה את ההרכב שהתפרק. תחת זאת הצטרף שנקר למספר חזרות של להקתו של רות', Dawn Road, ובסופו של דבר החליט להצטרף ללהקה, שכללה מלבדם גם את הבסיסט פרנסיס בוכהולץ והמתופף יורגן רוזנטל. כעבור זמן קצר נענה מיינה להזמנתו של שנקר והצטרף ללהקה גם הוא כסולן. על אף שההרכב החדש כלל יותר חברים מ-Dawn Road מאשר חברים מסקורפיונז, החליטה הלהקה לפעול תחת שמה של סקורפיונז, כיוון שזו כבר הפכה לשם מוכר בסצנת הרוק הכבד הגרמנית, שהייתה קטנה ביותר באותו זמן.

עלייה לתהילה

בהמשך שנות ה-70 הלכה סקורפיונז וביססה את מעמדה כלהקת הארד רוק והבי מטאל קלאסיים, ועקב הצלחתה הפכה לחלוצת ז'אנר המטאל בגרמניה. סגנון הלהקה באותה תקופה התבסס בעיקר על נגינתו של הגיטריסט אולי ג'ון רות', שהודות לנגינתו עם הסקורפיונז הפך לאחד מהגיטריסטים המוערכים והמשפיעים ביותר בעולם הרוק, ואשר היה מהתורמים המרכזיים לפיתוחו של זרם המטאל הנאו-קלאסי. קולו הגבוה והייחודי של הסולן קלאוס מיינה מילא אף הוא תפקיד מרכזי במוזיקה של הלהקה. על אף שלא זכתה להצלחה מסחרית גדולה במיוחד, המוזיקה של הלהקה בשנות השבעים התאפיינה בסגנון ייחודי ואומנותי שזכה לשבחים רבים מפי מבקרי מוזיקה וחובבי רוק, והיוותה מקור השראה לאומנים מוערכים רבים.

שיא ההצלחה

בשנת - 82' הוציאו הסקורפיונז את האלבום "blackout". אחרי זה בשנת - 84' הסקורפיונז הוציאו את האלבום "love at first sting". שני האלבומים האלה היו שיא ההצלחה של הלהקה ומיד אחרי זה יצאו לסיבוב הופעות "love at first sting tour". בזמן סיבוב הופעות זה הוציאו הלהקה אלבום הופעה בשם "world wide live": הופעות שכולם רצו לבוא אליהן.

השנים המאוחרות

לקראת האלבום "unbreakable" שנחשב אלבום מאוחר של הלהקה הצטרף ללהקה פאוול מצ'ידווה - הבסיסט הנוכחי. יחד איתו הוציאו הסקורפיונז את האלבומים:
.humanity: hour 1, taken b side, sting in the tail, comblack, return to forever
רות בלוי

ביוגרפיה

בלוי נולדה כ"מדלין פיריי" בקאלה שבצרפת להורים קתוליים לא אדוקים. כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה לפריז. התחתנה לראשונה בגיל 19 עם חייל בצבא צרפת, שהיה מבוגר ממנה בשנתיים, והתגרשה כעבור שלוש שנים. לבני הזוג נולד בן, קלוד, שמאוחר יותר התגייר איתה ושינה את שמו לאוריאל. בשנת 1943 השלימה לימודי מוסמך בהיסטוריה ובגאוגרפיה באוניברסיטת טולוז] והחלה ללמד בבית ספר תיכון. בתקופה זו שימשה כרקדנית "באחד מבתי השעשועים בפריז". במלחמת העולם השנייה השתתפה בפעילות המאקי (המחתרת האנטי-נאצית בצרפת). אחר המלחמה למדה באוניברסיטת טולוז ובסורבון. בגיל 31 גוירה בפריז בידי הרב שמואל יעקב רובינשטיין. בתקופה זו ישבה במשך חודשיים בכלא לאחר שהורשעה בפרשת מרמה בכספים אשר התגלתה בחברה שהיא ניהלה. מאוחר יותר עלתה לישראל והצטרפה לעדה החרדית בירושלים, כמה שנים לפני שפגשה את עמרם בלוי.

נישואיה לרב עמרם בלוי

לאחר סיום הפרשה, התארסה בן-דוד, וכעבור זמן (ארוך מהמקובל) נישאה לבסוף, בשנת 1965, לרב עמרם בלוי שהיה אז כבן שבעים. הנישואים לגיורת, קתולית לשעבר ובשנות הארבעים לחייה, גרמו להתנגדות חריפה בקרב אנשי נטורי קרתא והעדה החרדית. תלמידיו ובניו ראו במעשה זה פחיתות כבוד למעמדו. למרות הסכמתו של האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים התנגדו רבני העדה החרדית לנישואי הזוג גם מסיבה הלכתית, משום שאסור לאדם מבוגר לשאת אשה צעירה. לאור זאת, הם הטילו עליו חרם. בעקבות כך, נאלץ לעזוב את עיר הולדתו ירושלים ולהעתיק את מגוריו לתקופה מסוימת לבני ברק. למרות מחאות חריפות על שהוא אינו שומע בקול הבד"ץ של העדה החרדית, נישאו השניים בו' באלול תשכ"ה, בטקס קצר וצנוע לאחר חצות, חרף גילו המבוגר של בעלה הרתה רות אך ההריון לא שרד.
רות בלוי כתבה מספר ספרים, בהם "שומרי העיר", המספר בפירוט את קורות חייה והפרשיות שהייתה מעורבת בהן.
מה קרה בגטקה?

תקציר העלילה

הסרט מציג כנבואת זעם, חברה שבה הגנטיקה היא השיקול היחידי לכל החלטה. החברה העושה שימוש ביכולות טכנולוגיות לשם השבחה גנטית, מקבלת אנשים לעבודה ולבתי ספר רק על פי המפה הגנטית שלהם, נותנת להם יחס הורי נאות בהתאם לגנטיקה שלהם ומקצה לאנשים עם לקויות או עם סיכוי גבוה ללקויות את מקומם של העבדים. 
המיפוי והאבחון הגנטי מאפשר למדוד את איכותו הגנטית של אדם ולהתאימו לתפקודים חברתיים שונים, בדומה לפרופיל צבאי.
בעוד אפליה גנטית אסורה על-פי חוק, הנגישות הטכנולוגית מנצחת בחיי היומיום המעשיים. לכאורה, בעולם כזה, גורלו של אדם נקבע במידה רבה כבר בלידתו. אולם הבמאי קורא תיגר על סדר עולמי זה כאשר הוא מציב במרכז העלילה את וינסנט (אית'ן הוק) אשר נולד לבני מעמד נחות בהיריון ספונטני על המושב האחורי של מכוניתם.
וינסנט זוכה ליחס משפיל מכל סובביו ובמיוחד ממשפחתו ויש לו גם כמה לקויות. אולם, וינסנט זכה בכמה תכונות טובות שאינן מקודדות בגנים, כמו נחישות, חריצות ומזל. בעזרת זהות שאולה, וינסנט זוכה בהשגים שמעט אנשים חסרי לקות זוכים בהם, הן בקריירה והן באהבה.
וינסנט הצעיר נחות מבחינה גנטית אך אינו מוכן להשלים עם המקום המיועד לו. הוא חולם להיות אסטרונאוט ב"גטקה", סוכנות חלל כדוגמת נאס"א המשגרת לחלל כ-12 טיסות ביום. על מנת להגשים את חלומו הוא חייב להשתמש בתחבולות, להערים על המערכת ולהוכיח את ניצחון הרוח.
למסו

לַמָסוּ במיתולוגיות המסופוטמיות (במיתולוגיה השומרית, המיתולוגיה האכדית, המיתולוגיה האשורית ובמיתולוגיה הבבלית) היא ישות מגינה. יש לה גוף שור או אריה, כנפי נשר וראש אדם, בחלק מהמקרים עם אוזני וקרני שור. לעיתים נעשה שימוש בשם "שדו" או "אלד" לתאר את הלמסו הזכר, ו"אפססו" לתיאור הנקבה.
פסלי הלמסו הוצבו בכניסה לארמונות ומקדשים על מנת להגן עליהם, למשל בשערי הכניסה לארמון סרגון בדור שרוכין. בבתים פרטיים נחרטו דמויות של למסו על לוחות חמר, שנקברו מתחת למשקוף הדלת. בשערי הערים הגיעו פסלי הלמסו לממדים גדולים במיוחד.
שרידים של פסלים אלה, לרוב מהתקופה האשורית מוצגים כיום במוזיאון הבריטי בלונדון, במוזיאון הלובר בפריז, במוזיאון הלאומי של עיראק בבגדד, במוזיאון פרגמון בברלין ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק,
האיזכור הראשון של ישות מיתולוגית שהיא חיה מכונפת עם ראש אדם מקורה מאבלה משנת 3,000 לפנה"ס לערך, אולם מוטיב הלמסו (גוף שור עם ראש אדם) מופיע באשור בתקופת שלטונו של תגלת פלאסר השני.
בתקופות מאוחרות יותר מופיע המוטיב על דגל רפובליקת ונציה ולימים כסמלו של מרקוס הקדוש (הקדוש המגן על העיר ונציה).
טנריפה

היסטוריה

תושביו המקוריים של טנריפה, כמו של שאר האיים הקנריים, היו הגואנצ'ים. הם עסקו בדיג, בלקט, בחקלאות ובגידול צאן. האי נשלט על ידי ספרד מאז שנכבש על ידה במהלך המאה ה-15. כיבוש טנריפה ושאר האיים הקנריים התאפיין בשעבוד האוכלוסייה המקומית, בהשלטת הנצרות, בהרס התרבות של בני המקום ובהעברת אוכלוסייה ספרדית לשטחי האיים. 
האקלים בטנריפה נוח במשך כל השנה. התיירות היא הענף הכלכלי העיקרי ואחריו החקלאות. צידו הצפוני של האי מתאפיין בצמחייה רבה ובצבע ירוק, ואילו בדרום החופים הם צחיחים ושופעי שמש.

מזג אוויר

בהר ישנה תופעה מיוחדת בה העיבוי של העננים נעשה ישירות אל הצמחייה וממנה למי התהום. התופעה הזו, בה מגיעים המשקעים ישירות לצמחייה ולקרקע, נקראת בפי בני המקום "גשם אופקי" והיא אחראית למרבית מי התהום בטנריפה. ניצול המים מאפשר יצוא מטנריפה לאיים השכנים.

תעופה

באי שני שדות תעופה בינלאומיים: לוס רודאוס (Los Rodeos) או טנריפה צפון (Tenerife Norte), וריינה סופייה (Reina Sofia) או טנריפה דרום (Tenerife Sur).
האסון האווירי שהתרחש בשדה התעופה לוס רודאוס ב-27 במרץ 1977 גבה 583 קורבנות וכונה "אסון המטוסים בטנריפה". בהתנגשות היו מעורבים מטוס של חברת פאן אמריקן שנסע על המסלול ומטוס של חברת KLM שניסה להמריא.

דת

רוב אוכלוסיית המקום קתולית, אך יש קהילות גדולות של מוסלמים, יהודים והינדים. בכל שנה בחודש אוגוסט מתרחשת עלייה לרגל לבזיליקה של קאנדלאריה, שמוקדשת לבתולה המבורכת של קאנדלאריה (הקדושה המגינה של האיים הקנריים). בטנריפה חיו שני קדושים קתולים: הקדוש פדרו דה סן חוסה בטאנקור וז'וזה דה אנשייטה, שני מיסיונרים. גם המיסטיקנית מריה דה לאון נערצת ביותר בארכיפלג.
שיקו רי

שִיקוֹ רֶי (בפורטוגזית: Chico Rei) הוא גיבור תרבות אפרו-ברזילאי מיתי למחצה.

ביוגרפיה

בסביבות שנת 1740 שועבד לעבדות גלנגה (Galanga), מנהיג שבטי מממלכת קונגו (כיום באזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) יחד עם חלק ניכר משבטו. במסגרת סחר העבדים האטלנטי נישאו בני השבט על פני האוקיינוס האטלנטי ונמכרו לעבדות בברזיל. גלנגה הוטבל לנצרות וקיבל את השם פרנסיסקו.
בברזיל שועבד שיקו לעבודה במכרה זהב בעיר וילה ריקה (כיום: אורו פרטו), מינאס ז'ראיס. בעל המכרה בו עבד, המייג'ור אאוגוסטו, הבחין בסמכותו על שאר העבדים וכך דבק בו הכינוי "שיקו רי" - המלך שיקו (קיצור ל"פרנסיסקו"). גרסה אחרת טוענת כי הכינוי דבק בו עוד במהלך המסע בספינת העבדים. תוך כדי עבודתו הצפין שיקו רי פתיתי זהב על גופו ובשיערו עד אשר, כעבור כחמש שנים, צבר כמות מספקת על מנת לקנות את חירותו של בנו, ומאוחר יותר את חירותו שלו. לאחר מכן עלה בידו לרכוש את מכרה הזהב בו עבד, ורווחיו מהמכרה אפשרו לו לקנות את חירותם של אחדים מבני שבטו וכן לבנות את כנסיית אפיג'ניה (Santa Efigênia) בעיר.
סיפורו של שיקו רי נחשב בברזיל כדוגמה להיתכנותה של מוביליות חברתית בחברה הקולוניאלית. בו בזמן הוא סמל להתנגדות האפריקאים המשועבדים לעבדות. פרנסיסקו מינון (Mignone) הלחין בשנת 1933 סמבה בשם Maracatu do Chico-Rei, המספרת את סיפורו, ואילו בשנת 1985 הופק בברזיל סרט קולנוע אודות שיקו רי, הנושא את שמו.
ישראל שינדלר

מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים גויס שינדלר במסגרת סיירת 75 של חטיבת הצנחנים 80 והשתתף בקרב על ירושלים. בקרב על גשר גת שמנים בשישי ביוני, עסק שינדלר בפינוי פצועים תחת אש. הוא פינה פצוע אחד ושב לפנות פצוע נוסף, בגדיו של פצוע זה בערו ושינדלר ניסה לכבות את האש בידיו החשופות. תוך כדי פינוי נורתה עליהם אש, הפצוע נהרג, ושינדלר קפץ מהגשר מגובה של שבעה מטרים למקום מחסה. כשהוא נקוע ברגלו וידיו חרוכות הגיע בכוחות עצמו לתחנת הפינוי. על מעשהו זה הוענק לו ציון לשבח מטעם הרמטכ"ל, רב-אלוף יצחק רבין. העיטור הומר לימים לעיטור העוז.

מלחמת יום הכיפורים

שינדלר גויס ליחידתו במוצאי יום הכיפורים. בלילה של כ' בתשרי תשל"ד (15 - 16 באוקטובר), במסגרת מבצע אבירי לב - הצליחה לעברה המערבי של תעלת סואץ, הוטל על כוח של גדוד הסיור לפרוץ את צומת "טרטור-לכסיקון". במעבר הצומת נתקל הכוח באש כבדה. הזחל"ם שבו היה שינדלר מש"ק סיור, נפגע, והוא נהרג. 
שינדלר נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות בהר הזיתים.
עמק השלום

עמק השלום הוא חווה הנמצאת בתחום רמת השניים (מכונה גם עמק השניים) באפיק נחל השופט באזור רמות מנשה.

היסטוריה

בעמק השלום התגוררו מאז 1960 שני גרמנים מכת "אוהבי ישראל", השופט ד"ר אוסקר אדר וחברו אדריאן, אחרי שרכשו את חלקת האדמה, שתלו, זרעו ונטעו. בניגוד לבעלי נכסים אחרים הם הציבו במקום שלט גדול שבו נכתב "הכניסה מותרת", והזמינו מטיילים ביערות מנשה להיכנס לשבת, לאכול ולקטוף פירות.
ב-1964 הצטרף למקום חוקר תנ"ך אוסטרי בשם הרמן בצנר מקהילת "ידידי אנוש" שהאמינה שסוף העולם היה אמור להגיע לקראת סוף המאה ה-20, עמק השלום הקרוב למגידו (היא ארמגדון) נראה לו כמקום הולם לקדם את מלחמת גוג ומגוג.
במהלך התקופה עזב אדריאן את המקום.
ב-1967 החליט ד"ר אדר להתגייר, עזב את המקום ועבר לירושלים, בצנר נותר לבד והמשיך לעבד את החווה, אם כי מידי תקופה היו מגיעים למקום צעירים, בעיקר מגרמניה, לעזור לו.
ב-1972 הצטרף לחווה יוסף אלישע (יוזף שמידט) מצ'כיה, והשניים המשיכו במסורת קבלת הפנים הלבבית.
לעת זיקנה תרמו השניים את המקום למועצה האזורית מגידו וציוו את המקום לפעילות אשר תתרום לעם ישראל, לזקוקים לעזרה ותשמור על הצביון האקולוגי של המקום.
אלישע התאבד ובצנר מת בגיל 99, שניהם בשנת 2000.
את השטח קיבלה עמותת "לטם", המסייעת לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים לקחת חלק בחוויית היציאה לטבע.
אופיו הטבעי של עמק זה נמצא בסכנת הכחדה בגלל תוכניות ההרחבה של יקנעם עלית.
שפריץ (תוכנית רדיו)

שפריץ היא תוכנית רדיו לנוער ששודרה בגלי צה"ל (צה"ל 2) בשנים 1990 ו-1991.
מגיש התוכנית היה רון לוינטל, העורך היה גיא וסרמן, והשתתפו בה צוות של כתבי נוער, בהם סימונה דהן, שגיא בן-נון, אופיר גלזר ואורן וינברג. התוכנית כללה ראיונות טלפוניים מהאולפן, שיחה עם אורח מתחום הבידור, כתבות שהכינו כתבי הנוער, ניידות שידור בבסיסי צה"ל ושיחות עם מאזינים.
עם שינוי לוח התוכניות בפרוץ מלחמת המפרץ ב-15 בינואר 1991, ירדה התוכנית מלוח השידורים.
שפונגל

היווסדות ההרכב

אבות ההרכב, סיימון פוספורד ורונלד רות'פילד, נפגשו ב-1996 בהודו. באותה שנה הם חיברו את הקטע הראשון תחת השם שפונגל הנקרא "Vapour Rumours", ששוחרר בדיסק Infinite Excursions compilation תחת הלייבל TIP Records שפעל בבעלותו של רות'פילד.
קטע חלוצי נוסף של ההרכב נקרא "...And the Day Turned To Night" שנכתב במטרה לנסות לשחזר חווית ליקוי חמה שהצמד חזו בו בהודו. 
הקטע שנחשב ליצירת קאלט יצא באלבום האוסף "Eclipse" בלייבל Twisted records ונחשב לאחת מפריצות הדרך בעולם האמבייאנט. אורכו כמעט 20 דקות והוא הוביל לאלבומם הראשון של השניים.
הופעת הבכורה של שפונגל כהרכב התקיימה בפסטיבל Solstice שהתרחש בהרי המוטוסו (Motosu) ביפן בין התאריכים 19-21 ביולי 2001.

הופעות חיות בישראל

פוספורד ורות'פילד הופיעו לראשונה בישראל תחת השם שפונגל בחוות היען באילת בשנת 2002 לאחר הוצאת דיסק הסטודיו השני. ההופעה חוממה על ידי פסופורד שהשיק את הדיסק Hallucinogen: In Dub.
ההופעה החיה הראשונה שהם ערכו בישראל כהרכב מרובה נגנים התקיימה בחולון ב-16 בינואר 2004 ואורגן על ידי פומרוק ודיין. ההופעה חוממה על ידי האמן OTT שלאחר מכן הצטרף לנגן עם ההרכב כשהוא אחראי על הסינטיסייזרים. אמנים נוספים שהשתתפו בהופעה הם הזמרות אביגיל קורטון (הארי אום) ומישל אדמסון, pit Callard על הגיטרה, המתופף היפני Nogera על תופים וכלי הקשה.
ההופעה השנייה שהיא גם הגדולה ביותר בישראל שנערכה עד כה, נערכה במצפה גבולות ב-25 בנובמבר 2011 על ידי חברת ההפקות מוקשה. וm ההופעה השלישית נערכה ב־7–8 בספטמבר 12', בה הגיעו רק פוספורד ורות'פילד מההרכב שפונגל לאגמון החולה לנגן את יצירות ההרכב בקונצרט שנערך על ידי חברת ההפקות חסמבה.
ההופעה הרביעית נערכה ב1-2 במרץ 2018 
בה הגיעו גם כן פוספורד ורות׳פילד  מההרכב שופנגל ,לחוף גולן שבכנרת לנגן את יצירות ההרכב בקונצרט המרשים והעוצר נשימה שנערך על ידי חברת יוניטי פסטיבל הפקות לכבוד יום הפורים שנערך בישראל.
http://www.electronic-festivals.com/event/trilogy-festival
בפסטיבל זה הופיעו ענקי הטראנס מלבד הצמד  שפונגל של ראג'ה ראם וסיימון פוספורד שאף ישיקו אלבום. HALLUCINOGEN של סיימון פוספורד,, בהם  12000 מיקרוגרם, יאנגר בראדר, GMS, חואן ורדרה, ויני ויצ׳י, אסטריקס, אסטרל פרוג׳קשן, ריזינג דאסט.

חברי ההרכב

נכון לשנת 2011 חברי ההרכב לצד סיימון פוספורד ורונלד רות'פילד הם: אנדי גנגדין (Andy Gangadeen) על התופים, נוגרה (Nogera) על כלי ההקשה, כריס טיילור (Chris Taylor) על הבאס, הארי אסקוט (Harry Escott) על הצ'לו, דיק טרוור (Dick Trevor) על הקלידים והתכנות, מישל אדמסון (Michele Adamson) והארי אום (Hari Om) על הווקאלים ומאנו דלגו (Manu Delago) על הפנטאם (Hang Drum).
ביישינקוביץ

תולדות העיר

האזכור הראשון לעיר בכתובים הוא משנת 1460. מקור השם הוא במילה "בֶּשֶׁן", שפירושה "מים מהירים".
בראשית המאה ה-16 היה הכפר ביישינקוביץ' חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא ונשלט בידי נסיכים לבית דרוצקוי-סוקולינסקי (Drutskoy-Sokolinsky). באמצע המאה, בשנת 1552, מנה הכפר 34 בתים.
בשנת 1630 נרכש הכפר בידי ספגה (Sapega), הוויווד של וילנה (המפקד הצבאי של האזור), והחל להתפתח במהירות. בשנת 1634 הוענקו לכפר זכויות מגדבורג, ובו בזמן נבנו בכפר בתי אבן חדשים וירידים שהתקיימו מדי חצי שנה משכו אלפי מבקרים מהמדינות הסמוכות. 
לאחר חלוקתו הראשונה של האיחוד הפולני ליטאי בשנת 1772 עברה כמחצית הכפר (כ-500 בתים) לשליטתה של האימפריה הרוסית, ובשנת 1793 הצטרפה אליה מחציתו השנייה של הכפר. לקראת סוף המאה ה-18 היה ביישינקוביץ' לכפר באויזד (Uyezd, אזור מנהלי באימפריה הרוסית) לפל (Lepiel) ומאוחר יותר הפך למרכז הוולוסט (Volost, תת-אזור מנהלי באויזד). 
בשנת 1897, במסגרת מפקד האוכלוסין הגדול של האימפריה הרוסית, נמנו ביישוב 4,423 תושבים, 1,099 בתים, בית דואר, טלגרף, ארבעה בתי ספר, 127 חנויות ובית חולים. בתקופה זו התקיים רוב יהודי בעיירה, שבשנת 1900 מנתה הקהילה היהודית בה 3,182 חברים, מהם 576 היו אמנים. בעיירה עמד בית כנסת, פעלו שלושה ארגוני צדקה והתקיימו מספר תלמודי תורה.
תחת שלטון ברית המועצות הפכה העיירה לעיר והייתה למרכזו של ראיון למשך מספר שנים. לאחר מכן הפכה העיר לחלק מהאובלסט של ויטבסק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפלה ביישינקביץ' תחת שליטה גרמנית וכמעט ונהרסה כליל. 10,276 איש מהעיר ומהראיון נרצחו, וב-11 בפברואר 1942 הקהילה היהודית הושמדה. העיר שוחררה ב-25 ביוני 1944 בידי החזית הבלטית הראשונה.

העיר כיום

מרכז העיר מתהדר בבתים בני שתיים ושלוש קומות, והעיר מתפתחת בעיקר לכיוון דרום-מערב. בעיר שני בתי ספר ציבוריים, בית ספר למוזיקה ובית ספר לחינוך גופני, היכל תרבות, מרכז אמנים, ספרייה ומוזיאון היסטורי מקומי. בעיר יוצא לאור העיתון "זריה" (Zarya).
האתרים ההיסטוריים-תיירותיים בעיר כוללים קברי המונים של חיילים סובייטיים ממלחמת העולם השנייה, תל התהילה, ארמון וגנים מהמאות ה-18 וה-19 (היחידים הבנויים בסגנון צרפתי בבלארוס כולה) וכן כנסיית אליהו הקדוש, שנבנתה ב-1870.
העיסוקים המסורתיים בעיר הם קדרות, הכנת סבונים וייצור רעפי עץ.

מחוז ביישינקוביץ'

בשנת 1924 הוקם מחוז ביישינקוביץ' במרכז האובלסט של ויטבסק. המחוז משתרע על פני 1,400 קילומטרים רבועים ומתגוררים בו למעלה מ-21,000 איש ואישה ב-242 נקודות יישוב. הוותיקות שבהן, בנוסף לביישינקוביץ, הן בושייקובו (Bochejkovo), אוסטרובנו ואולה.
חקלאות היא המגזר הכלכלי המוביל במחוז והענפים המרכזיים בה הם מוצרי חלב, בשר, דגנים ופשתה. חברות תעשייתיות באזור מייצרות אוכפים, מוצרי עץ, סיבי פשתה, דודי חימום ומוצרי מזון שונים.
כחמישית משטח המחוז מיוערת ונמצאים בו 55 אגמים, מאפיינים המעודדים תיירות וציד.
שמואל פומרנץ

נעוריו

שמואל סמואל פומרנץ נולד ב-1910 בעיר ניו יורק שבארצות הברית לאסתר זלדה ופיליפ פומרנץ. למד בניו יורק בבית ספר יסודי ותיכון והמשיך ללימודי הנדסה אווירית באוניברסיטת ניו יורק .

השירות בצבא ארצות הברית

עם סיום לימודיו החל לעבוד אולם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס פומרנץ לזרוע האווירית של הצי האמריקני והוכשר כטייס ניסוי. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוצב כמנהל עבודה במפעל לייצור מטוסים. עם סיום המלחמה השתחרר אולם במרץ 1948 עלה ארצה והתנדב לשירות בחיל האוויר במסגרת מח"ל.

הבאת מטוסי ה"אויה S199"

ב-23 באפריל 1948 נחתם הסכם עם ממשלת צ'כסלובקיה לרכישת 10 מטוסים מדגם אויה S199. הוחלט שהמטוסים יפורקו בארץ המוצא ויוטסו ארצה בבטנם של מטוסי קומנדו וכאן יורכבו. פומרנץ מונה לפקד על פירוק המטוסים והכנתם להטסה. ב-20 במאי נחת בארץ המטוס הראשון ובהמשך החודש נחתו עוד 7 מטוסים. מטוסים אלו שימשו לבלימת הטור המצרי שנע לכוון מרכז הארץ.

הנצחתו

לאחר נפילתו שונה שמו של בסיס חצור - כנף 4 ל"בסיס שמואל" (בהמשך חזר הבסיס לשמו המקורי).
פומרנץ נישא לאלסי.
שלך, סנדרו

הוקרה

ביוני 2007 בחרו גולשי אתר "ynet" את "שלך, סנדרו" לספר השנה. הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לשנת 2008.

שם הספר

המכתבים הראשונים לרומולו, טרם הפיכתו של הקשר לאישי מאוד, חתומים "בכבוד רב, צבי ינאי". לאחר שהקשר הופך לאישי, חתום כל מכתב במילים "שלך, סנדרו", שהעניקו לספר את שמו.

הקדשה

בפתח הספר מופיעה הקדשה:
בראיון אתו הרחיב ינאי בעניין הקדשה זו:
הספר מוקדש לאחי רומולו, שננטש אחרי לידתו מסיבה עלומה ועקבותיו אבדו, להורי שמתו טרם-עת בעצב ובבדידות, לסבתא לואיזה שנספתה במחנה ריכוז לפני שזכתה לראות את נכדיה, לאחיותיי שהגיחו מהכוורת האיטלקית לכיוונים שונים ובכל זאת דומים, ולשתי נשים נדירות: האומנת אידה ברונלו לנטי ונשיאת הצלב האדום בבולוניה, מריה ברטי מרטלי, שעליהן אפשר להחיל את מאמרו של פרימו לוי על ידידו לורנצו: "אנושיותן הייתה ללא רבב".

"מאוחר מדי"

בשנת 2009 יצא לאור ספר נוסף מאת צבי ינאי, "מאוחר מדי", העוסק באחיו רומולו, שנעלם שנית.
אבנובה

אבנובה (בלטינית: Abnoba) היא אלת היער והנהר מהמיתולוגיה הקלטית, שפולחנה היה נפוץ באזור היער השחור (בגרמניה של ימינו).
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית, זוהתה אבנובה עם האלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית.
באזור היער השחור התגלו תשע כתובות המוקדשות לאלה, וכן מזבחות שהוקדשו לה - האחד בבאדן ויילר והאחר במולנבאך. בתבליט שעל מזבח זה מתוארת אבנובה בתיאור האופייני לדיאנה - דמות אישה לבושת טוגה, עומדת בסמוך לעץ שמאחוריו ארנבת. 
כתובות מהתקופה הרומית מתייחסות לכל אזור היער השחור בשם "מונס אבנובה" על שם האלה.
אסטרואיד {456 Abnoba שהתגלה על ידי מקס וולף ופרידריך שוואסמן, נקרא על שמה.
פאוסניאס (גאוגרף)

פאוסניאס (יוונית: Παυσανίας; המאה ה-2 לספירה) היה גאוגרף יווני וכתב ספר בעקבות נסיעותיו בשם תיאורה של יוון. זהו חיבור מפורט, בשפה היוונית, המתאר חלקים נרחבים של יוון העתיקה, ובעיקר עריה והמונומנטים העיקריים שבהם. יש לתיאור חשיבות מרובה משום שהמחבר ראה ותיאר רבים מן המבנים, הפסלים והציורים, כאשר אלה עדיין עמדו על תילם והיו שלמים, והוא מסייע למחקר כיום לשחזר אותם, על פי רמזים בספרו. רוב החוקרים סבורים שהיה איש חבל לידיה שבאסיה הקטנה, והוא אינו פאוסניאס איש דמשק .

תקופתו

מהעובדה שפאוסניאס הזכיר בתיאורו אחדים מן הקיסרים הרומיים של השושלת האנטונינית כגון אדריאנוס ואנטונינוס פיוס, עולה שפעל במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה.
לול (לתינוק)

לול הוא רהיט המיועד לתינוק (בדרך כלל לאחר שלמד לשבת) ולפעוט, עד לתקופה הראשונה שבה למד ללכת. בניגוד למיטת תינוק, המשמשת את התינוק והפעוט בעיקר בעת שהם ישנים, הלול משמש אותם בעיקר בעת שהם ערים, ונועד לאפשר להם שהייה בטיחותית ללא השגחה צמודה של מטפל. 
ללול תבנית של תיבה, שהתינוק יושב או עומד על בסיסה (רצפת הלול), שהוא מזרן רך. דפנות הלול הן בדרך כלל סורגים אנכיים (או וריאציה אחרת של סורגים), המאפשרים לתינוק השוהה בלול לראות את סביבתו, אך לא לצאת מהלול. לולים יוצרו תחילה מעץ, ומאוחר יותר יוצרו גם מחומרים פלסטיים. דפנות הלול גבוהות מגובהו של התינוק, כך שנמנעת ממנו האפשרות לצאת מהלול. בייצור הלול יש להקפיד על חומרים בטיחותיים ועיצוב בטיחותי, שיבטיחו את שלומו של התינוק. 
לעיתים מצויד הלול בגלגלים בבסיסו, כך שניתן להזיזו בקלות ממקום למקום, ואף לטייל עם התינוק.
קירק האמט

ביוגרפיה

האמט נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, לאב אירי ולאם פיליפינית.
כשמשפחתו עברה לאיסט ביי, הוא למד בתיכון "דה אנזה" באל סוברנטה, קליפורניה.
כילד ונער, התעניין האמט באוסף הנרחב של אחיו הגדול ריק, אשר כלל: גיטרות, גיטרות בס ותקליטי רוק כבד הכוללים את: לד זפלין, בלאק סבאת', סטטוס קוו, הרולינג סטונז, ג'ימי הנדריקס ו-UFO. הוא החל לנגן בגיל 15, לאחר צפייה בסרט על ג'ימי הנדריקס.
ההשפעה הגדולה ביותר עליו הייתה נגינתו של ג'ימי הנדריקס, אך הוא עצמו טען פעמים רבות כי נגינתו הושפעה ביותר מאולי ג'ון רות' ומייקל שנקר והזרם האירופאי של אותה התקופה. ניכרת בו גם השפעה של מורהו, בשלב מסוים, ג'ו סטריאני. בצעירותו עבד בברגר קינג כדי לחסוך כסף לקניית מגבר מחברת " Marshall".

קריירה

ב-1982 היה ממקימי להקת הת'רש מטאל אקסודוס, והצטרף למטאליקה ב-1983 כשהחליף את דייב מאסטיין זמן קצר לפני תחילת הקלטת אלבומם הראשון. האמט כתב והקליט עם הלהקה את כל אלבומי הסטודיו והלייב מלבד האלבום הראשון, Kill 'Em All שהיה שותף להקלטתו, אך הוא התבסס בו על הסולואים והריפים שדייב מאסטיין כתב.
למרות היותו גיטריסט מוביל, האמט תרם וכתב ריפים שונים מאמצע שנות השמונים, ובעיקר בעידן ה-Load ו-ReLoad (אמצע עד סוף שנות ה-90). הריף המפורסם ביותר שהאמט כתב הוא Enter Sandman אותו כתב באמצע הלילה בחדר מלון בזמן מסע הופעות. האמט מבוקר עקב היותו משתמש כמעט כפייתי בפדאל הוואה וואה המפורסם בסולואים שלו. בתגובה אמר האמט שפדאל הוואה וואה הוא נדבך נוסף באישיות שלו כגיטריסט.
בשנת 2007 חברת הגיטרות האמריקאית ESP הציעה למכירה דגם בשם KH-20 במהדורה מוגבלת של 41 גיטרות שמבוססות על הדגם שקירק האמט מנגן עליו, אך בעלות מספר שינויים מיוחדים, לציון 20 שנים של שותפות בין החברה לנגן המפורסם.

חייו האישיים

קירק האמט היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים לרבקה הסתיימו ב-1990, במהלך הקלטת האלבום השחור, אשר עליו עבדה הלהקה כמעט שנה.
כעת הוא חי בסן פרנסיסקו עם לאני, אשתו השנייה, עמה התחתן ב-1998. ב-29 בספטמבר 2006 נולד בנם, אנג'ל ריי קיליה האמט, וב-28 ביוני 2008 נולד בנם השני, אנזו. האמט ידוע גם כחובב גלישה וקריאת ספרי קומיקס, את חיבתו לספרי קומיקס וסרטים ניתן לראות בגיטרות המיוחדות שלו, אשר בהן מצוירות דמויות קומיקס ומפלצות.

מגברים

האמט, ביחד עם ג'יימס הטפילד נחשב לתומך נלהב של חברת המגברים מסה בוגי ומשתמש בדגמים שונים של החברה. בתחילת דרכו ניגן על מגברי מרשל מדגמי TSL ו-DSL.
כיום בהופעות האמט מנגן על מגברי רקטיפייר (Rectifier) של חברת מסה בוגי ועל מגבר הסיגנצ'ור שלו מחברת ראנדל.