google/wiki40b huggingface dataset:
נועם פרוסט

ביוגרפיה

נועם פרוסט היא בתם של עדי פרוסט - במאי, ושל ענת בירן - דוגמנית עבר, מגישה בערוץ הקניות ומטפלת בפסיכודרמה. למדה בתיכון עירוני א' לאמנויות תל אביב במגמת קולנוע.
מתגוררת בתל אביב.פרוסט שירתה שנה בצבא כמפיקה ביחידת ההסרטה של פיקוד העורף והשתחררה עקב "סיבות רפואיות".

קריירה

עקב מראה הבוגר הוצע לפרוסט בהזדמנויות רבות כבר מגיל צעיר לדגמן. אביה התנגד לכך שתעסוק במקצוע עד גיל 16. כשהתקרבה פרוסט לגיל 16 ביים אביה את "הדוגמניות" בערוץ 2 שם התרשם מאלינור שחר, סוכנת דוגמניות שראיין לתוכנית. בעקבות התרשמותו משחר, הרשה לפרוסט לדגמן תחת ניהולה של שחר.
גובהה (1.80 מטר) איפשר לה להתקבל לתצוגות אופנה בחו"ל. שנת 2012 הייתה שנת הפריצה של פרוסט. בשנה זו כיכבה בתצוגות אופנה של מאלברי, פתחה תצוגה של כריסטופר ריבון בשבוע האופנה של לונגון, סגרה תצוגה של אטוסורו טאיאמה בשבוע האופנה של פריז והופיעה גם בתצוגות של מעצבים כמו קום דה גרסון, ג'ון גליאנו, דמיר דומה ואחרים.
בשנת 2013 הופיעה בשבוע האופנה של ניו יורק שם הופיעה בתצוגות של ויקטוריה בקהאם, קריצ'רס אוף ווינד, טרייסי ריס ולואיס גולדן; בהמשך הופיעה גם בשבוע האופנה של לונדון. בשנת 2016 דגמנה פרוסט יחד עם אמה, ענת בירן, לקמפיין של חברת הוניגמן.
המסכה חוזרת

תקציר העלילה

טים ארי הוא אנימטור במקצועו, אך נאלץ לעבוד כפרסומאי בקניון בעודו מחופש לצב. כלבו אוטיס, מוצא מסכה מסתורית השטה בנהר המוביל לאדג' סיטי, ומביא אותה לבעליו. טים שם את המסכה כקישוט, ולערב תחפושות נאלץ לקחת אותה כתחפושת. בדרך מגלה כי היא מסכת קסמים, ולובש אותה. הוא מרקיד את כל המסיבה ומנהלו של טים אוהב את "היצור הירוק" ורוצה שיהיה הכוכב הבא שלו. בינתיים, אל הקסמים הנורדי לוקי מקבל הודעה מאביו לחפש את המסכה שיצר, ויוצא למסע חיפושים ארוך סביב כל ארצות הברית והעולם. לאחר המסיבה, חוזר טים בדמות המסכה ונרדם כך עם אשתו. אשתו שהחלה להרות, קיבלה את המיקרובים של המסכה והילד שיצא להם יצא ילד בעל כוחות על. לוקי חיפש אחרי המסכה ואחרי הילד שנולד, ואחרי שאשתו של טים נוסעת מגלה טים את כוחות העל של ילדו, אלבי. מתנהל ביניהם קרב על הילד, ואפילו אוטיס מתערב ולובש את המסכה כמה פעמים, ולבסוף אלבי מבין כי טים ואימו הם משפחתו האמיתית ובוחר לחיות איתם. לוקי ואביו לוקחים את המסכה לשמיים לאחר שמצאו אותה. טים הופך לאנימטור מצליח בסוף הסרט בזכות אלבי ואוטיס, ויצר את הסדרה:"כלב וילד רבים על תשומת לב".
הוכחה (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, הוכחה היא סדרה סופית  של פסוקים במסגרת שפת תחשיב יחסים נתונה, המורכבת מאקסיומות ומגזירות באמצעות כלל היסק (לרוב מודוס פוננס): לכל , ‏ היא אקסיומה, או שקיימים  כך ש- נגזר מ- לפי אחד מכללי ההיסק. בסדרה כזו אפשר לראות "הוכחה של המשפט ", משום שכל טענה היא או אקסיומה, או נובעת מטענות שהוכחו קודם לכן באמצעות כלל הגזירה.
הגדרה פורמלית זו מאפשרת לטפל במושג האינטואיטיבי "הוכחה" באופן פורמלי במסגרת תחום הלוגיקה מתמטית. הענף של לוגיקה מתמטית העוסק בהוכחות קרוי תורת ההוכחות.
FreeBSD

היסטוריה

מערכת 386BSD הייתה אחת ההפצות של הקוד של הגרסה החופשית של מערכת BSD‏ (BSD/Net) שפותחה בברקלי. הפרויקט עצמו לא האריך ימים, אולם חלק ממפתחיו עברו לפתח גרסה חופשית נפרדת: FreeBSD (בשנת 1993). רק בתחילת 1994 הסתיים הסכסוך המשפטי בין אוניברסיטת ברקלי ל-Unix System Laboritories וניתן היה להמשיך את הפיתוח של מערכות BSD ללא חשש].

פיתוח

התוכנה במערכת מורכבת משני חלקים עיקריים: הליבה (core) וההיסבים (ports). הליבה כוללת את כל החלקים הבסיסיים של ההפצה עצמה: הליבה, מערכת הבניה, וכל מיני חבילות בסיסיות. ההיסבים כוללים אוסף גדול של חבילות ממקורות חיצוניים.
הפרויקט משתמש במערכת Apache Subversion לשם תחזוקת הקוד.
אל-כרמל (כתב עת)

אל-כרמל - מחקרים בשפה ובספרות הערבית (בערבית: الكرمل – أبحاث في اللغة والأدب) הוא כתב עת היוצא לאור פעם בשנה מטעם החוג לשפה וספרות ערבית של אוניברסיטת חיפה מאז 1980.
כתב העת עוסק בספרות הערבית לתקופותיה, החל מהקלאסית של ימי הביניים וכלה במודרנית של המאה העשרים. זהו כתב העת המדעי היחידי בישראל היוצא לאור בשפה הערבית ואחד הבודדים בעולם שמחוץ למדינות ערב. במקביל לכתב העת יוצאת סדרת ספרים באותו התחום. עד כה ראו אור בסדרה זו כתשעה ספרים.
העורך המייסד הוא פרופסור ג'ורג' קנאזע בשיתוף עם פרופסור דוד צמח. העורך הראשי של כתב עת זה כעת הוא פרופסור שמעון בלס, ואיתו יושבים במערכת הפרופסורים ראובן שניר וג'ורג' קנאזע.
דגל ליטא

דגלים אחרים

החל מ-1992 נמצא בשימוש גם הדגל הימי הלאומי של ליטא. לדגל יש רקע לבן עם צלב כחול, ובקנטון שלו מצויר הדגל הלאומי. רוחב כל אחד מריבועי הצלב הוא שביעית מרוחב הכוול של הדגל, ויחס הממדים הוא 1:2. מבחינה היסטורית דגל זה שימש את מועדון היאכטות של קובנה, אך ביחס של 2:3. דגלון החרטום מורכב מרקע לבן שעליו עוגן כחול המכוסה על ידי הסמל הימי של ליטא. הסמל הזה מורכב מעמודי גדימינאס צהובים על מסגרת עגולה אדומה. הצי הליטאי אימץ דגלון נפרד לשימוש על הספינות שלו.
ב-1993 קבע הפרלמנט הליטאי כי גם לנשיא המדינה יהיה דגל. הדגל מורכב מסמל ליטא המוחזק על ידי חד קרן וגריפון, כאשר הרקע צבוע בצבע אחיד. לפי חוק הדגל צבע הרקע הוא סגול, אך למעשה הצבע הנמצא בשימוש הוא אדום כהה. יחס הדגל הוא 1:1:2.
לכל אחד ממחוזות ליטא יש דגל נפרד, וכולם מורכבים לפי תבנית קבועה: ריבוע כחול, עשרה צלבי ויטיס בצבע זהב המשמשים שוליים עבור המאפיין שבמרכז הדגל, הנבחר על ידי המחוז עצמו. רוב האלמנטים המופיעים במרכז דגלי המחוזות מבוססים על הסמל הלאומי.

פרוטוקול הדגל

ניתן להניף את הדגל בצורה אנכית או אופקית ממבני ציבור, בתים פרטיים, בתי עסק, ספינות, כיכרות, או במהלך טקסים רשמיים. אם הדגל מונף בצורה אופקית הפס הצהוב צריך להיות למעלה, ואילו כאשר הוא מונף בצורה אנכית הפס הצהוב צריך להיות בצד השמאלי והפס האדום בצד הימני. הדגל אמור להיות מונף מזריחת השמש ועד השקיעה, ונציגויות של משרדי הממשלה מחוץ לליטא מחויבות להניף אותו בכל שעות היממה. הדגל חייב להיווצר לפי התקנים שנקבעו בחוק, וחל איסור לפגוע בו או להניח אותו על הקרקע.
בטקסי אבל ניתן להניף את הדגל בכמה דרכים. הדרך הראשונה, המכונה דגל בחצי התורן, מבוצעת באמצעות הנפת הדגל לראש התורן ולאחר מכן הנמכתו לשליש התורן. שיטה נוספת היא הצמדת סרט שחור לדגל המונף באופן קבוע על תורן. הסרט עצמו הוא ברוחב עשרה סנטימטרים, ומוצמד לראש הדגל כך שקצהו מגיע לתחתית הדגל. במהלך הלוויות הדגל עשוי לשמש ככיסוי לארונות הקבורה של חברי הממשלה, חיילים, חותמי חוק העצמאות של ליטא, ואישים שנקבעו בצו מיוחד של נשיא המדינה; לאחר מכן מקופלים הדגלים הללו ונמסרים ליורשי האישיות שמתה.
כאשר מניפים את דגל ליטא ביחד עם דגלים אחרים יש לעשות זאת בסדר קבוע מראש: הדגל הלאומי, הדגל המדינתי (ההיסטורי), דגלי מדינות זרות, דגל האיחוד האירופי, דגלי ארגונים לא ממשלתיים, דגל נשיא המדינה, דגלי ממשלה וצבא, דגלי המחוזות, דגלי ערים ודגלים אחרים. כאשר דגלים זרים מונפים לצד דגל ליטא הם מסודרים לפי שמות המדינות בשפה הליטאית, אך במקרים מסוימים הדגלים מסודרים לפי שפה אחרת.
דגל האיחוד האירופי מונף בליטא שהיא הצטרפה לארגון. דגל נאט"ו לא מוזכר במפורש בחוק, אך למרות זאת ניתן להניפו בליטא כיוון שגם היא חברה בנאט"ו. במקרים מסוימים מקובל להניף גם את דגל אסטוניה ואת דגל לטביה, בעיקר בחגיגות העצמאות של שלוש המדינות הבלטיות.
חי יצחק טברסקי

ביוגרפיה

נולד בירושלים, בנם השני של רבי יוחנן ואסתר רבקה לבית וילהלם. אב סבו, האדמו"ר רבי נחום טברסקי ("רבי נחומטשע") היה סנדקו. נקרא על שם זקנו רבי יצחק מסקווירה. בילדותו, לאחר חג הפסח ה'תש"ד (1944), חלה, וסבו האדמו"ר רבי דוד, הוסיף לו את השם "חי". מצבו הידרדר, ובל"ג בעומר, כשביקר אותו דודו רבי אברהם וילהלם ושמע מהאחות שאפסו סיכוייו לחיות, הוא רקח שמן ומרח על גופו, ואז החלה הטבה במצבו. הילד הבריא, וחודשים ספורים לאחר מכן נערכה מסיבת הבר מצווה שלו, בשילוב סעודת הודיה על מה שהוגדר כ"נס" הצלתו. באירוע השתתפו בין היתר, רבי ישראל מהוסיאטין (ממנו הושפע בילדותו), רבי ישראל פרידמן מבויאן ליפצייג, ורבי מרדכי רוקח.
למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים, שם התקרב לרב איסר זלמן מלצר, שאותו הוא מחשיב לרבו. היה חלק מ"חבורה" בראשות רבי יוחנן פרלוב מסטולין, שכללה בחורים ירושלמים מ"עץ חיים", וגם נסע אליו מפעם לפעם לחיפה. למד בישיבת בעלז. כן הושפע מרבי שלמה גולדמן מזוויהל. אדמור"י גור התגוררו בשכנותו ברחוב "שפת אמת" בירושלים, והוא התקרב אל האמרי אמת והבית ישראל, והיה ידידם של הלב שמחה והפני מנחם.

בארצות הברית

בכ' באדר א' ה'תשי"ד (פברואר 1954) נישא במנהטן שבניו יורק למרים בת רבי יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירה. בחתונה השתתפו גם האמרי חיים מויז'ניץ, רבי יואל מסאטמר, ואחרים. לאחר נישואיו הפך חותנו לרבו, והוא התגורר לצידו בשדרת בדפורד בויליאמסבורג, ולמד עמו בחברותא כשעתיים בכל יום. בשנת ה'תשי"ז, כאשר חותנו עבר להתגורר בשיכון סקווירה שייסד, עבר עמו לשם, ומונה לראש ישיבת סקווירה. שימש גם כבעל התפילה בימים נוראים. עד לשנת ה'תשנ"ג נהג ללבוש מגפים גבוהות ("שטיוול"), כמנהג חסידי סקווירה (אז פסק בגלל שסבל ברגליו).
לאחר פטירת אביו - בכ' בכסלו ה'תשמ"ב (דצמבר 1981), מונה לאדמו"ר בארצות הברית, לצד אחיו הגדול, הרב ישראל מרדכי, שמונה לאדמו"ר בישראל. האדמו"ר ממכנובקה, אז זקן אדמור"י בית צ'רנוביל, פרסם מכתב שבו "סמך" את שניהם וביקשם שלא יסרבו למינוי. הוא עבר לבורו פארק והחל לכהן כאדמו"ר. האדמורות שלו ושל אחיו הגדול הייתה משותפת. הם ערכו טישים משותפים כשנפגשו, ובמסמכים הרשמיים צוין שהחסידות "בנשיאות כ"ק האדמורים שליט"א". לאחר פטירת אחיו הוא מנהיג את החסידות בשותפות עם בנו-אחיינו, רבי דוד, האדמו"ר בישראל.
החסידות בראשותו מונה מאות משפחות ולה תלמודי תורה בבורו פארק, במונסי ובלייקווד, וכן בית ספר לבנות, וכוללי אברכים.

חיבוריו

"אמרות טהורות", עשרה כרכים על התורה ועל המועדים, שחסידיו הוציאו מדברי תורתו וסיפוריו.
שבעת מעשי החסד

שבעת מעשי החסד הם מעשים שהאמונה הנוצרית מחשיבה כמבטאים מידות טובות הדרושות לאדם והמייצגות את הרחמים, ומאמיניה מצופים לקיימם. שבעת מעשי החסד מתבססים על הכתוב בכתבי הקודש, בעיקר על הדרשה על ההר ועל פסוק 7: "אשרי הרחמנים כי-הם ירחמו". מעשי החסד מתבססים גם על המידות הטובות (exemplum virtutis) שהיו נהוגות ברומא העתיקה ומתייחסים לשבע המידות הטובות.

מקור תאולוגי

מקור מקובל לשש המידות הטובות הראשונות הם הפסוקים: 
34 אז יאמר המלך אל-הנצבים לימינו באו ברוכי אבי ורשו את-המלכות המוכנה לכם למן-הוסד העולם: 35 כי רעב הייתי ותאכילני צמא הייתי ותשקוני ארח הייתי ותאספוני: 36 ערום ותכסוני חולה ותבקרוני במשמר הייתי ותבאו אלי: 37 וענו הצדיקים ואמרו אדנינו מתי ראינוך רעב ונכלכלך או צמא ונשקה אותך: 38 ומתי ראינוך ארח ונאספ או ערם ונכס: 39 ומתי ראינוך חולה או במשמר ונבא אליך: 40 והמלך יענה ויאמר אליהם אמן אמר אני לכם מה-שעשיתם לאחד מאחי הצעירים האלה לי עשיתם: 41 ואז יאמר גם אל-הנצבים לשמאלו לכו מעלי ארורים אל-אש עולם המוכנה לשטן ולמלאכיו: 42 כי רעב הייתי ולא האכלתם אותי צמא הייתי ולא השקיתם אותי: 43 ארח הייתי ולא אספתם אותי ערום ולא כסיתם אותי חולה ובמשמר ולא בקרתם אותי: 44 וענו גם-הם ואמרו אדנינו מתי ראינוך רעב או צמא או ארח או ערום או חולה או במשמר ולא שרתנוך: 45 אז יענה אתם לאמר אמן אמר אני לכם מה-שלא עשיתם לאחד מן-הצעירים האלה גם-לי לא עשיתם: 46 והלכו אלה למעצבת עולם והצדיקים לחיי עולם
— הבשורה על-פי מתי, פרק כ"א, פסוקים 35-39

ייצוג אומנותי

בכנסיית פיו מונטה דלה-מיסריקורדיה (Pio Monte della Misericordia) שבנפולי, מוצג ציור המזבח "Sette opere di Misericordiais" מהמאה ה-17 של מיכאלאנג'לו מריזי דה-קרווג'ו, המתאר את שבעת מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעב, בקר את האסיר, קבור את המת, השקה את הצמא, הלבש את העירום, ארח את הזר ובקר את החולה. ציור זה ידוע במיוחד בשל "החסד הרומי" המגולל את סיפורה של בת בשם פֵּרוֹ המיניקה בחשאי את אביה, קימוֹן, שהיה כלוא ונידון למות מרעב ומתאר שני מעשי חסד כאחד - ביקור האסיר והזנת הרעב.
בכנסיית סנט לורנץ באלקמר מצוי ציורו מ-1504 של המסטר מאלקמר, המתאר את מעשי החסד לפי הסדר: האכל את הרעבים, השקה את הצמאים, הלבש את הערומים, קבור את המתים, אכסן את הנוסעים, סעד את החולים, שחרר את הכלואים.
משל הצפרדע והעקרב

הצפרדע והעקרב הוא משל מפורסם שמחברו אינו ידוע, ומיוחס בטעות לאיזופוס, על אף שלא ידוע נוסח שלו לפני המאה ה-19. המשל מציג גישה מהותנית לחיים. 
הצפרדע והעקרב רצו לחצות נהר: העקרב, שאינו יודע לשחות, ביקש לרכוב על גבה של הצפרדע, אשר סירבה עקב חששה שהעקרב יעקוץ אותה בדרך. העקרב הצליח לשכנעה שלא כך יהיה, שכן, גם הוא מבקש להגיע לגדה השנייה. הצפרדע השתכנעה והסכימה, אך באמצע הנהר העקרב עקצהּ, ושניהם החלו לטבוע. קודם שטבעו הצליחה הצפרדע לשאול בתדהמה: "למה ומדוע עקצתני? הרי עכשיו שנינו נמות", והעקרב השיב: "זה הטבע שלי."
מסקנת המשל – העקרב אינו יכול לשנות את טבעו, והנמשל – אין לצפות שאדם ישנה את טבעו, גם אם הוא מבטיח שישתנה.
לאיזופוס שני משלים דומים: האחד עוסק בעכבר וצפרדע והאחר באיכר ובצפע.
שדה נפט

שדה נפט או שדה קידוח הוא אזור בים או ביבשה בו מצויות מספר רב של בארות נפט וקידוחי נפט להפקת נפט גולמי וצינורות להולכת התוצרים. שדות הנפט יכולים להשתרע על פני שטח של מאות קילומטרים, מעל למרבצי נפט או גז המצויים במעבה האדמה. שדות נפט גדולים נראים מרחוק כערים, מנוקדים בבארות נפט ובמתקני שאיבה.
לעיתים משמש המושג "שדה נפט" לתיאור כל מרבץ הנפט, כולל חלקו הבלתי-מנוצל. בלשונו של חוק הנפט תשי"ב: "שדה נפט - קרקע על כל שכבותיה הגאולוגיות שיש מתחתיה בידוע מצבר נפט שניתן להפיק ממנו נפט בכמויות מסחריות".
כיוון שלרוב שדות הנפט נמצאים הרחק ממקום יישוב, ופעמים רבות במקומות בעלי תנאים קיצוניים של חום או קור, הקמת שדה נפט היא פעולה מורכבת ויקרה ביותר. יש להקים במקום תשתיות למגורי הפועלים, הנמצאים לעיתים חודשים ארוכים הרחק מביתם כולל שירותים לרווחת הפועלים; יש להקים תשתיות הובלת נפט (במקומות קרים מאד תוך חימומו); תשתיות תחבורה (כגון כבישים או מנחתי מסוקים); מתקנים לשריפת עודפי גז, אם אין דרך להשתמש בהם; תשתיות למים וחשמל ואמצעי בטיחות והגנה על איכות הסביבה. חברות הפקת הנפט הגדולות בעולם מחזיקות מחלקות מיוחדות להקמת ותחזוקת תשתיות ושירותים אלה.
שדות הנפט הגדולים ביותר מצויים בערב הסעודית ובכווית.
שדות הנפט מהווים את אחד הגורמים העיקריים לזיהום סביבה נרחב. שדות נפט פעילים מזהמים את המים, האויר והקרקע בכל שטחם והופכים אותו לריק מחי וצומח לאורך עשרות שנים, זאת בנוסף לדליפות בלתי-מתוכננות כתוצאה מתקלות ותחזוקה לקויה הגורמים לאסונות אקולוגיים רחבי-היקף. לאחר מיצוי השדה, נוטשות חברות ההפקה את המתקנים, בייחוד במדינות בהן לא נאכפים חוקים לגבי פירוק מסודר של שדות נפט. מתקנים אלה, הכוללים ציוד מכני מיושן ומחליד, בורות עמוקים פעורים, חומרים כימיים מסוכנים, גדרות וכיוצא בהן, מהווים סיכון סביבתי לאורך שנים ארוכות.
משפט פאפוס

דוגמה

נניח שעלינו לחשב את נפח העקומה הבאה:  המסובב סביב הישר .
זוהי למעשה טבעת בעלת חתך אליפטי.
ראשית, נרצה למצוא את שטח האליפסה , אותו נוכל למצוא על ידי הנוסחא לשטח אליפסה -  כאשר  הם אורכי הצירים בצורה הקנונית של האליפסה. 

במקרה זה אורכי הצירים הם  ולכן שטח האליפסה הוא . 

כעת נרצה למצוא את מרכז הכובד של האליפסה. מרכז הכובד של האליפסה יהיה במרכזה, כאן בדוגמה שלנו .
נרצה למצוא כעת את המרחק של האליפסה מהישר. זאת נקבל על פי נוסחת מרחק נקודה מישר עבור נקודת המרכז:

לסיום, כל מה שנותר לנו הוא להציב את הכל בנוסחא ולקבל:
דינה שטרן

ביוגרפיה

דינה שטרן נולדה בשם מאשה גליקסמן בעיירה זְדוּנְסְקָה וְוֹלָה בפולין, כארבעים קילומטר מערבית ללודז'. לאביה, שמעון גליקסמן, ולאמה אסתר חנה, היו עוד שתי בנות ושני בנים נוספים. כל בני משפחתה נספו בשואה. בילדותה הייתה שטרן חניכה בתנועת בית"ר לתקופה קצרה, ולאחר מכן הייתה ממייסדי תנועת בני עקיבא בלודז', ביחד עם בעלה לעתיד אליעזר שטרן. ב-6 בינואר 1937 עלתה לארץ ישראל על האונייה האיטלקית "גליליאה" של חברת "לויד טריאסטינו".
שטרן התחנכה ב"בית צעירות מזרחי" בירושלים, שהיה באותם הימים מוסד חינוכי לנערות שעלו ארצה במסגרת עליית הנוער, שם למדה בין היתר אצל נחמה ליבוביץ'. היא למדה בבית המדרש למורים ובמקביל נרשמה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. היא סיימה לימודיה בהצלחה וקיבלה תעודת הסמכה כפולה כגננת וכמורה.
ב-29 במרץ 1942 נישאה לאליעזר שטרן, לימים פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן (נפטר ב-1981).
בשנת 1943–1944 הצטרפו בני הזוג לכפר הנוער הדתי שליד כפר חסידים של הסוכנות היהודית. בשנים 1946–1948 התגוררו השניים במסגרת "קבוצת סטודנטים יבנה שבקיבוץ יבנה", ובשנת 1949 עברו לגור בתל אביב, שם החלה שטרן לעבוד כמחנכת בתיכון "תלפיות". 
לאחר תקופת מה עברה להתגורר עם בעלה באנגליה בעקבות שליחתו של בעלה אליעזר כמנהל בית מדרש למורים מטעם הסוכנות היהודית בקולג' יהודית מונטיפיורי ברמסגייט . בעת שהותה באנגליה החלה שטרן ללמוד בקורסים מטעם אוניברסיטת אוקספורד בספרות אנגלית ופילוסופיה של הדת. לקראת אמצע שנות החמישים שבה שטרן להתגורר עם בעלה בישראל ושבה ללמד בתיכון "תלפיות".
בשנת 1964 כתבה שטרן את ספרה "הבגידה ולקחה - עיונים בשבועת אמונים לש"י עגנון". הספר עורר התעניינות רבה בשל דרכו המיוחדת בניתוח יצירות עגנון. שטרן שלחה את הספר לסופר, על מנת שאולי יביע את דעתו עליו, ולאחר כמה חודשים קיבלה מעגנון מכתב תשובה רשום בכתב רש"י, שבו אישר עגנון את פרשנותה של שטרן לסיפורו, אך רמז לה "קלות" שהיא לא קלטה עדיין את כל רמזי הסיפור. שטרן אימצה את דברי מכתבו של עגנון, ובשנת 1989 הוציאה מהדורה חדשה ומרחבת של הספר, אך עגנון כבר לא היה בחיים.
בשנת 1969 שבה שטרן אל ספסל הלימודים כתלמידה מן המניין באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1972 סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות. בשנות השבעים שהתה עם בעלה במסגרת שליחות במונטריאול שבקנדה, שם קיבלה על עצמה תפקיד של מורה לעברית מטעם הפדרציה הציונית.
בסוף שנות השבעים שבו בני הזוג שטרן ארצה והיא החלה ללמד באוניברסיטה קורס בספרות ילדים, והשלימה תואר שני ושלישי. ב-20 ביולי 1981 קיבלה תואר דוקטור לספרות ולשון, אך בעקבות פטירתו של בעלה אליעזר חודש לאחר מכן מסרטן, פרשה לכמה חודשים. בשנת 1982 קיבלה שטרן מינוי של מרצה בכירה ומיקדה את עצמה באוניברסיטת בר-אילן, שם הסמיכה דורות שלמים של מורים לספרות ולשון.
בשנת 1990 פרשה שטרן לפנסיה חלקית, לאחר שנתבקשה להמשיך בהוראת קורסים לספרות ילדים. לאחר כמה שנים פרשה שטרן לפנסיה מלאה ומאז מקדישה את זמנה למחקר ספרות.
לשטרן שלושה בנים, ביניהם פרופ' ידידיה שטרן, ובת. שטרן מתגוררת כיום בתל אביב וממשיכה לעסוק במחקרי ספרות.
בשנת 2010 קיבל שטרן תעודת חבר כבוד מטעם עמותת יוצאי זדונסקה וולה בישראל.
נפתלי הריברטו הבר

ביוגרפיה

נולד באוסטריה בשנת 1930 לקלרה ושמעון הבר. בשנת 1938 היגר עם הוריו ואחותו לארגנטינה, ימים ספורים לפני סיפוחה של אוסטריה על ידי הנאצים (ה"אנשלוס").
החל ללמוד מחדש בכיתה א' בארגנטינה, ובמקביל למד בחדר. משסיים את לימודיו בבית הספר היסודי, החל ללמוד במכון ללימודי יהדות בבואנוס איירס, לימודים המקבילים ללימודים בבית ספר תיכון. לאחר תום לימודיו התיכוניים וקבלת תעודת הבגרות, החל ללמוד בסמינר למורים "המדרשה העברית" ולאחר מכן, למד מדעי הרוח (ספרות) באוניברסיטת בואנוס איירס. במסגרת עבודת הדוקטורט אף הגיע לביקור בישראל בשנת 1955. לאחר מספר שנים הוענק לו תואר פרופסור לספרות מטעם אוניברסיטת בואנוס איירס.
בשנת 1958 הפך לבעל קורא בבית הכנסת "Nueva Comunidad Israelita" בבואנוס איירס; פעילות בה המשיך עד לשנת 1962. לפרנסתו עסק מאז 1948 בלימוד עברית, יהדות וספרות במספר בתי ספר בדרום אמריקה וכן הכין נערים לבר מצווה.
בשנת 1962 קיבל לידיו את ניהול בית הספר היהודי בלה פאס, בירת בוליביה. שלוש שנים אחר-כך, חזר לארגנטינה עם משפחתו, וניהל במשך שנה בית ספר בעיר רוסריו. בין השנים 1966–1971 ניהל את בית הספר "הרצליה", מגדולי בתי הספר התיכוניים בקהילות היהודיות בגולה.
בבואנוס איירס פגש את גרטה (גורדון), ונישא לה. לזוג נולדו שלוש בנות ובן.
בשנת 1971 עלה עם אשתו וילדיו לישראל וקבע את ביתו באשדוד. לימד במשך עשרים וחמש שנים ספרדית, עברית וספרות במוסד החינוכי כפר סילבר, עד פרישתו לגמלאות.
הבר דיבר שפות רבות, בהן עברית, אנגלית, גרמנית, ספרדית, לטינית, יוונית, איטלקית ויידיש.
נפטר ביום הולדתו ה-75, ב-23 בנובמבר 2005. ב-11 באוקטובר 2007, כשנתיים לאחר פטירתו, נקראה על שמו הספרייה של התאחדות עולי דרום אמריקה (OLEI).

פועלו הספרותי-עיתונאי

כתב כמה ספרים הומוריסטיים, העוסקים בין היתר בחייהם של העולים החדשים לישראל, החיים בישראל, דרך החיים של היהודים החרדים וחייו של מורה. בנוסף כתב ספרים העוסקים בחגי ובמועדי ישראל, וכן בפרשות השבוע והפטרותיהן.
תרגם את מרטין פיירו מספרדית לעברית, את אמפיטריאון של היינריך פון קלייסט מגרמנית לעברית וכן תרגם מעברית לספרדית את חדווה ואני של אהרן מגד ואת הסידור של ראש השנה.
הבר היה פעיל רבות גם בתחום העיתונות. הוא נהג לכתוב טורים שבועיים בנושא פרשת השבוע, הפטרת השבוע והיהדות בכלל. מאמריו פורסמו במספר שפות ובמבחר מקומות על פני הגלובוס.
גנרל הצבא

גנרל הצבא היא דרגה צבאית בכירה הקיימת בצבא ארצות הברית ובצבאות נוספים, בעבר ובהווה.

ארצות הברית

גנרל הצבא (באנגלית: General of the Army) היא הדרגה השנייה הבכירה ביותר בצבא האמריקאי. הדרגה מקבילה לפילדמרשל בצבאות אחרים וניתנת בדרך-כלל רק בזמן מלחמה. דרגת גנרל הצבא מומלצת ומאושרת על ידי הקונגרס של ארצות הברית. סמל הדרגה עוצב ב-1944 וכולל חמישה כוכבים מעוצבים בצורת מחומש שווה-צלעות שקצוותיהם נוגעים זה בזה. על כן הדרגה נקראת בלשון פחות רשמית גנרל חמישה כוכבים. 
דרגה זו נמוכה מדרגת גנרל הצבאות שהיא הדרגה הבכירה ביותר. דרגת גנרל הצבאות הוענקה רק פעמיים.
עד היום ניתנה דרגת גנרל הצבא לחמישה קצינים בכירים בלבד. ארבעה מהם קיבלו את הדרגה בעת מלחמת העולם השנייה, בהפרש של ימים זה מזה, בהתאם לוותק השירות הצבאי, כדי ליצור היררכיה כלשהי בין נושאיה. ג'ורג' מרשל ב-16 בדצמבר 1944, דאגלס מקארתור ב-18 בדצמבר 1944, דווייט ד. אייזנהאואר ב-20 בדצמבר 1944, והנרי ארנולד ב-21 בדצמבר 1944. עומאר בראדלי קיבל אותה ב-20 בספטמבר 1950, וזו הייתה הפעם הראשונה והיחידה שבה ניתנה הדרגה בזמן שלום.
בשתיים מן הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, חיל הים וחיל האוויר, קיימות דרגות מקבילות, אדמירל צי וגנרל חיל האוויר. לחיל הנחתים אין דרגה מקבילה.

רוסיה

הדרגה המקבילה לדרגה זו בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית היא מרשל הפדרציה הרוסית, ואילו דרגת גנרל ארמייה (ברוסית: генерал армии, general armii) היא הדרגה הצבאית השנייה בחשיבותה. גנרל ארמייה היא הדרגה הבכירה ביותר בחיל האוויר הרוסי, בכוחות הארטילריה, בחיל החלל הרוסי, בחילות השריון וההנדסה. בשונה ממה שהיה נהוג בצבא ברית המועצות, הדרגה בזרועות השונים אינה נקראת "מרשל" אלא נשארת "גנרל ארמייה". הדרגה המקבילה לגנרל ארמייה בצי היא אדמירל הצי.
גשם-שלג

גשם־שלג (באנגלית: Sleet) הנקרא גם שלג מימי מגדיר משקע המורכב מפתיתי שלג וטיפות גשם הנופלים במעורב, בו זמנית. בשפת המטאורולוגים הוא קרוי לעיתים בשם הקיצור גמב"ש (גשם מעורב בשלג).
גשם־שלג נוצר כשיורד שלג ובדרכו מטה עובר דרך שכבת אוויר חמה יחסית הגורמת להפשרת חלק מפתיתי השלג. דבר זה מתרחש כשהטמפרטורה היא מעט מעל 0 מעלות צלזיוס, נקודת הקיפאון של המים. המשקע המעורב לא מצטבר על הקרקע, אך עלול ליצור קרח דק ושקוף, מאוד מסוכן לעוברי דרך, המכונה קרח שחור.
מחצבות חפציבה

מחצבת השיש

בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נפסק ייבוא השיש מאיטליה, שהפכה למדינת אויב. במקביל, סיור של אנשי "אבן וסיד" גילה בגלבוע מחשוף שיש אמיתי. הצוות, בראשות זאב פל, יצא להשתלמות באיטליה לחציבת שיש והביא עמו מכונת חיתוך המבוססת על כבל פלדה בעובי 4 מ"מ הנע על מערכת גלגלות 24 שעות ביממה וחותך את הסלע תוך חיכוך מוגבר הנוצר על ידי שפיכה מתמדת של חול רטוב על מקום הניסור. הנתחים הוסעו על גבי קרוניות, שנעו על גבי מסילה. בנוסף הוקמו במקום מבני-שירות כמגדל מים, מתקן להובלת חול ומתקן לאספקת חשמל. המחצבה פעלה עד שנת 1952, בה הפכה לבלתי-כלכלית עם חידוש הייבוא מאיטליה. המחצבה ננטשה ובאתרה נותר רק קידוח-מים המספק עד היום שפע מים מליחים לבריכות דגים באזור.
יוסי חצור ויעקב מימרן תיארו מבחינה גאולוגית את תופעת הופעת השיש במקום:
במחצבת חפציבה נחשף מחדר מגמתי שגילו כ- 10 מיליון שנה לפני ההווה. המחדר התמיר את סלעי הדולומיט אליהם הוא חדר והתקבל סלע מטמורפי המכונה "שיש חפציבה". אירוע ההתמרה התרחש ככל הנראה בעומק קבורה של כ- 1000 מטר תחת פני השטח. סלעי המחדר וכן סלעי השיש נחשפים לאורך מישור ההעתקה של הגלבוע. משמעות הדבר, שהתרוממות הגלבוע לאורך מישור ההעתק, מאוחרת ל 10 מיליון שנה.
— יוסי חצור ויעקב מימרן
לאחר שמחצבות השיש הפסיקו לתפקד וננטשו, לקחה על עצמה הקרן לשיקום מחצבות את פעילות השיקום הנופי. אתר למבקרים נפתח לציבור במרץ 2009 והוא מיוחד לתצוגה גאולוגית. בכך היו המחצבות לגן גאולוגי ומצפורים לנוף עמק יזרעאל (אחד מהם, "מצפה גברוש" על שם גבריאל רפפורט). האתר הוא המקום היחיד בארץ בו נחשפו שכבות שיש אמיתי. במסגרת שיקום האתר נחנכה עמדת הכבל שהניעה את המכונות לחיתוך השיש - ששוחזרה ביוזמת המועצה לשימור אתרים.

מחצבות חפציבה-בית אלפא

מחצבת חפציבה-בית אלפא בצוק הגלבוע, מעל בית אלפא מספקת מגוון מוצרים לבנייה במשך שנים, בהם חול, אבן גיר קשה גרוסה לגדלים שונים, בזלת ועוד. המחצבה נוסדה כפתרון להרחבת ענפי משק בית אלפא מיד לאחר מלחמת העצמאות, ביוזמת גבריאל רפפורט והתרחבה גם אל אזורי גן השלושה ורמת יששכר.
גוסטב ההנה

קריירה מוקדמת

ההנה נולד ב-17 בפברואר 1893 בקרושווייץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס ההנה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-150 (וורמיה ה-1), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף ההנה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה ההנה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-6. ב-1 באוגוסט 1935 הועלה ההנה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הממונע ה-90. ב-1 במרץ 1938 הועלה ההנה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה לחם ההנה עם הרגימנט שבפיקודו במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת, כחלק מהדיוויזיה ה-8 במסגרת הקורפוס ה-8. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה ההנה לדרגת גנרל מיור, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8. במהלך מבצע ברברוסה לחם ההנה עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית, וכבש עמה את מבצר גרודנו, ועל כך קיבל ב-30 ביוני 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה. לאחר הקרב על מוסקבה הועברה הדיוויזיה יחד עם כל הקורפוס ה-8 לתקופת התרעננות בצרפת, שם שונה שמה בדצמבר 1941 ל"הדיוויזיה הקלה השמינית". הדיוויזיה הוחזרה לקרבות בחזית המזרחית במסגרת הקורפוס ה-10, והשתתפה במבצע דמיאנסק. ביוני 1942 היא הפכה להיות "דיוויזיית היגר השמינית", ולחמה בקרבות שונים תחת הארמייה ה-16. ב-1 במאי 1943 הועלה ההנה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-17 במאי 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-20 ביולי 1943 מונה ההנה למפקד הקורפוס ה-8, ופיקד עליו עד ה-1 באפריל 1944. ב-15 בנובמבר 1944 מונה ההנה למפקד הקורפוס ה-30, ויומיים לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-63. ב-23 בנובמבר מונה ההנה למפקד הקורפוס ה-89, ופיקד עליו עד להשמדתו באפריל 1945.

לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר ההנה מהשבי. לאחר שחרורו התגורר ההנה באוברורזל, עד למותו ב-1 ביולי 1951.