google/wiki40b huggingface dataset:
מאדאם דו בארי

היסטוריה

מארי ז'אן בקו נולדה בווקולר, לורן, צרפת כבת מחוץ לנישואין של אן בקו (Anne Bécu). אמה, אן, לא הייתה נשואה, ואביה היה ככל הנראה הנזיר הקתולי ז'אן-בטיסט גורמאן (Jean Baptiste Gormand). את לימודיה של מארי במנזר מימן אחד מהמאהבים של אמה.
בהיותה בת 15 עברה מארי לפריז, שינתה את שמה לז'אן רנקון (Jeanne Rancon) ועבדה כשולייה בחנות. בשל יופיה הרב, התאהב בה ז'אן דו בארי (Jean du Barry) בשנת 1763, הפך אותה לפילגשו והציג אותה בחברה הגבוהה הפאריזאית.

חייה בחצר המלוכה

מאדאם דו בארי יצרה קשרים רומנטיים עם אנשים עשירים (ובהם הדוכס לואי פרנסואה ארמאנד דו פלסי (Louis François Armand du Plessis), הדוכס רישליה) וכך שיפרה את מצבה החברתי. בשנת 1768 פגשה לראשונה את מלך צרפת, לואי ה-15 ובשנת 1769 הפכה לפילגשו של המלך, אשר פילגשו הקודמת מאדאם דה פומפדור נפטרה מספר שנים קודם לכן. על מנת שתוכל להיחשב כפילגש מלכותית היה עליה לקבל קודם לכן תואר אצולה. לואי ה-15, אשר רצה אותה כפילגשו, דאג להפכה לבעלת תואר אצולה באמצעות הוראה לאחיו של הדוכס דו בארי, הרוזן גיום דו בארי (Guillaume du Barry) לשאת אותה לאישה. מאדאם דו בארי הוצגה רשמית כפילגש מלכותית בפני חצר המלוכה ב-2 באפריל 1769.
בשונה ממאדאם דה פומפדור, השפעתה על החלטות המלך בעניין יחסי החוץ של צרפת וכלכלת צרפת הייתה מועטה, אולם היא הייתה בין אלה שלחצו על המלך והביאו למפלתו של אטיין פרנסואה, דוכס שואסו, וכן בשל השפעתה השקיע המלך כספים רבים בתמיכה באמנים רבים. יחסיה של מאדאם דו בארי עם מארי אנטואנט, אשת יורש העצר, היו עוינים, בשל דעותיה של מארי אנטואנט על מוצאה הנחות של דו בארי, ובשל דעותיה של דו בארי וניסיונותיה להשפיע על המלך בעניין יחסי החוץ של צרפת עם אוסטריה (מולדתה של אנטואנט).
זמן קצר לפני מותו של המלך, במאי 1774, גורשה מאדאם דו בארי מחצר המלוכה, ונשלחה למנזר פונט-או-דאם (Pont-aux-Dames), מאחר שהמלך היה סבור שנוכחותה בקרבת מיטת חוליו תמנע ממנו לקבל מחילה על חטאיו.
בשנת 1792 נסעה מספר פעמים לצרפת. מאדאם דו בארי הוצאה להורג בגיליוטינה בכיכר המהפכה לאחר שהורשעה במשפט בטענה כי סייעה לאנשי אצולה צרפתים להימלט מהצדק של המהפכה הצרפתית.
מילותיה האחרונות היו: "רק עוד רגע אחד, אדוני התליין, רגע קטן אחד".
("Encore un moment, monsieur le bourreau, un petit moment.")
דניאל ריגבי

ביוגרפיה

ריגבי נולד בצ'ידל הולם שבמנצ'סטר רבתי. הוא למד בבית הספר צ'ידל הולם ולמד אמנות הבמה בסטוקפורט קולג'. אחר כך נרשם ללימודי משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ריגבי עבד כסטנדאפיסט והופיע בפסטיבל לטיטיוד. ב-2007 זכה בפרס "Laughing Horse New Act of the Year", והיה מועמד לפרס "So You Think You're Funny". עוד ב-2007 החל לקבל תפקידים בטלוויזיה והופיע בסדרת הדרמה התקופתית "Lilies" של ה-BBC. ב-2011 זכה ריגבי בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות הקומיקאי אריק מורקמב בסרט "אריק וארני", כשהמועמדים האחרים היו מאט סמית ובנדיקט קמברבאץ' על הופעותיהם בתפקידי הדוקטור ושרלוק הולמס. ב-2011 השתתף ריגבי בתוכנית הרדיו הקומית "Warhorses of Letters" של רדיו 4 של ה-BBC לצדו של סטיבן פריי. בין ה-16 ביולי ל-9 באוגוסט 2014 שיחק ריגבי במחזה "Holes" מאת טום בסדן לצדו של מתיו ביינטון.
ב-2015 היה ריגבי קריין בסדרת הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "טלטאביז". במרץ 2017 זכה בפרס התיאטרון של מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות אלן טיורינג במחזה "לשבור את הצופן" שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
ב-2019 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום הרדיופוני "ReincarNathan" לצדם של דיאן מורגן וג'וש וידיקומב.
קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג

תוספות ב-2003

נוספו שני אתרים עיקריים: אתר קברי שושלת מינג, שבו קבורים 13 מ-16 הקיסרים של שושלת מינג ואתר קבר שיאולינג שבו קבור מייסד שושלת מינג והקיסר הראשון שלה. כל האתרים המסומנים בטבלה מ-006–1004 ועד 010–1004 הם קבריהם של מצביאים שסייעו למייסד השושלת להביס את יריביו ולעלות לשלטון. בהם בולטים שו דה (徐達) ו-צ'אנג יוצ'ון (常遇春, פין-יין: Cháng Yùchūn). קברים אלו הם חלק מקבר שיאולינג, המאוזוליאום של הקיסר הראשון.

תוספות ב-2004

שלושה קברים קיסריים של שושלת צ'ינג במחוז ליאונינג כוללים את קבר יונגלינג, קבר פולינג וקבר ג'אולינג שכולם נבנו במאה ה-17. הקברים נבנו עבור הקיסרים מייסדי שושלת צ'ינג ואבותיהם, והם בנויים על פי הכללים של תורת פנג שווי הסינית המסורתית. הקברים מתאפיינים בעיטורים עשירים של פסלי אבן וגילופים ואריחים עם מוטיב הדרקון, כשהם ממחישים את התפתחות ארכיטקטורת הקברים של שושלת צ'ינג. שלושת מכלולי הקבורה והמבנים הרבים שבהם, מזווגים מסורות שהגיעו בירושה משושלות סיניות קודמות ומאפיינים חדשים של תרבות המאנצ'ו.
נמר אמור

התנהגות

אזור תפוצתו של נמר האמור חופף את אזור התפוצה של הטיגריס הסיבירי, אולם בשונה מתת-מינים אחרים, נמר האמור אינו מושפע באופן ניכר מהקרבה לטיגריסים. כאשר נמצא בקרבתם של טיגריסים, הוא נוטה להימנע מציד או מסימון טריטוריות, וזאת כדי להימנע מתחרות על המזון ומסיכון צאצאיו.
כמו כל הנמרים, נמר האמור הוא צייד זריז וסתגלן. הוא ניזון מאיילים שונים כגון אייל סיבירי ואייל סיקה, מארנבות, גוראלי אמור, בונים ומכרסמים קטנים הנקרים בדרכו. נמר האמור הוא בעל חיים מתבודד ופעיל בשעות הלילה.
עונת הרבייה של נמר האמור מתרחשת בין סוף האביב לתחילת הקיץ, כאשר משך ההריון הוא כ־12 שבועות. הגורים נשארים עם אמם במשך שנתיים, עד אשר הם נעשים עצמאים באופן מלא. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שלוש עד ארבע שנים.

שימור

הן נמר האמור והן הטיגריס הסיבירי נפגעו אנושות מידי האדם. שטחי המחיה המשותפים שלהם נהרסו, וציד מוגבר בשל פרוותם היפה פגע בהם אנושות. בשונה מהטיגריס הסיבירי, שקיבל תשומת לב רבה יחסית בערוצי התקשורת העולמיים ואף אוכלוסייתו השתקמה, נמר האמור כמעט ולא זכה לתשומת לב כזו ובשל כך מודעות השמירה עליו נמוכה לעומת "בן דודו" הטיגריס.
באזור מחייתו הרוסי תוכנן לבנות צינור נפט, שאילו היה נבנה עלול היה לפגוע באופן קשה באוכלוסייה בצד הרוסי, ואולם תוכניות הבנייה שונו בעקבות לחץ מצד ארגוני השמירה על בעלי החיים.
ב-20 באפריל 2007 נמצא גופה של נקבה ממין זה, שניצודה בתחומי מקלט לחיות בר ברוסיה. כיום נותרו בטבע בערך רק 6 נקבות וכ-25 זכרים.
האחים רוסו

ביוגרפיה

אנתוני וג'ו רוסו נולדו וגדלו בקליבלנד, אוהיו, שם הם התחנכו בתיכון הפרטי "בנדיקטין". האב, בזיל, למד משפטים והתמקצע כעורך דין כשבהמשך מונה לשופט, בעוד האם, פטרישיה, הייתה עקרת בית. ג'ו יצא ללימודים עצמאיים באוניברסיטת איווה, אותם הוא סיים עם התמחות באנגלית ובכתיבה, כשלאחר מכן הוא הצטרף לאנתוני בלימודי תואר שני כסטודנט באוניברסיטת קייס ווסטרן ריזרב. אז, השניים החלו ביצירת סרטם הראשון, "Pieces", אותו הם מימנו באמצעות הלוואות סטודנטים וכרטיסי אשראי. לאחר הקרנה מוצלחת בפסטיבל קולנוע, המפיק סטיבן סודרברג התפעל מן השניים ופנה אל הצמד בהצעה להפיק את סרטם הבא, יחד עם שותפו השחקן ג'ורג' קלוני. פרויקט זה היה קומדיית הפשע "ברוכים הבאים לקולינווד".
לאחר שאהב את עבודתם של השניים על "ברוכים הבאים לקולינווד", המפיק קווין ריילי שכר את האחים לבימוי פרק הפיילוט של "Lucky" עבור ערוץ הטלוויזיה "FX Networks". רון הווארד היה מעריץ של אותו פיילוט, והייתה לו יד בשכירת האחים לבימוי הפיילוט של קומדיית המצבים "משפחה בהפרעה" של "FOX". על אותו פרק, השניים זכו בפרס אמי לבידור בפריים טיים. ב-2006, האחים שבו לקולנוע וביימו את הקומדיה הרומנטית של אוון וילסון "אני, אתה והוא". שנה אחר כך, ב-2007, הם הצטרפו לצוות ההפקה של "Carpoolers" של "ABC", אז שימשו כמפיקים בפועל וכן ביימו כמה פרקים. ב-2009, הם חברו לדן הרמון ביצירת "קומיוניטי" של "NBC", ומעבר לתפקידם כמפיקים הם ביימו חלק ניכר מפרקיה לאורך העונות. הם שבו ל-"ABC" ב-2011, אז סייעו לדייוויד כספי בבימוי "הכול לטובה".
ביולי 2012, האחים רוסו נשכרו על ידי אולפני מארוול לסרט גיבורי-העל עתיר התקציב ביקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: חייל החורף", על מנת לשמש כבמאיו. הסרט יצא לאקרנים ב-4 באפריל 2014, וזכה להצלחה רבה - הכנסותיו עמדו על $714,083,572 וממוצע הביקורות החיוביות היה כ-89%. בעקבות כך, הם נשכרו לשוב ולביים סרט המשך. "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" יצא לאקרנים ב-6 במאי 2016, וזכה להצלחה גדולה עוד יותר משל קודמו - הכנסותיו עמדו על $1,153,304,495, וממוצע הביקורות החיוביות היה כ-91%.
הקשר ההדוק שלהם עם המפיק קווין פייגי ומעמדם באולפני "מארוול", כהמשך להצלחתם חסרת התקדים עם דמותו של קפטן אמריקה ושאר דמויות הקומיקס, הובילו לבחירתם לבימוי נקודת השיא של היקום הקולנועי, "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק". זה הראשון יצא ב-27 באפריל 2018, והשני ב-24 באפריל 2019. שני הסרטים זכו להצלחה מסחרית חסרת תקדים, וגרפן מהקרנותיהם בבתי קולנוע סביב העולם הכנסות של כחמישה מיליארד דולרים. בנוסף, האחים ביימו גם את הסצנות שאחרי הכתוביות של "אנטמן" ו"קפטן מארוול".
במרץ 2015, "סוני" שכרה את האחים לבימוי סרט חדש בזיכיון "מכסחי השדים", אך הם פרשו מן הפרויקט כשנה אחר כך. ביולי 2016, הם הגישו לערוץ "Syfy" בקשת פיילוט עבור סדרת טלוויזיה המבוססת על "Deadly Class" של חברת ההוצאה לאור "אימג'". בנדיקט וונג, בנג'מין וודסוורת', לאנה קונדור, מישל דובאל ומריה גבריאלה דה פאריה לוהקו לתפקידים הראשיים בסדרה, שאושרה והוזמנה ב-18 באפריל 2018, ועלתה לשידור ב-16 בינואר 2019. באוגוסט 2018, הם רכשו את הזכויות לעיבוד עבור הרומן "Cherry".
רומן באימבאיב

רומן באימבאיב (21 ביולי 1956 - 8 בדצמבר 2011) היה משורר ואמן פלסטי ישראלי. רבים משיריו הולחנו ותורגמו לרוסית ולאנגלית.

חייו ויצירתו

באימבאיב נולד בעיר צ'רנוביץ שבאוקראינה. הוא עלה לישראל בשנת 1971 עם משפחתו, וב-1988 עבר לתל אביב, בה התגורר עד מותו. באימבאיב למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, אך בחר שלא לעסוק בתחום.

אמנות פלסטית

בתחילת שנות התשעים החל באימבאיב לעסוק באמנות פלסטית. בין השאר שיתף פעולה עם האמן מיכאל רפופורט בתערוכה "בית חדש אור חדש" מ-1994, וכן בתערוכות "מקבילים", מ-1995, "אורניתולוגית הנפש", שהוצגה בגלריה טובה אוסמן בתל אביב ב-1998 ועוד. עבודות נוספות של השניים הוצגו בביאנלה לפיסול בעין הוד ב-1997. תערוכות נוספות של באימבאיב הוצגו באמסטרדם, קלן, סנקט פטרבורג ובמוזיאונים ברחבי ישראל, כמו התערוכה "עוני-מדינה-עושר" אשר נעשתה עם האמן ג'ואל קנטור והוצגה בגרמניה ובהולנד, וכן תערוכות עצמאיות כגון "ריטה+רומן (רובה-מלכודת עכברים)", שהוצגה בסנקט פטרבורג, ו"טראינלה למצב" שהוצגה במוזיאון חיפה לאמנות ב-1999.

מיצגים ומדיה

נוסף על התערוכות שהציג, ביצע באימבאיב מיצגי רחוב ברחבי תל אביב כמו "אקדמיה אנטיגויה - אקדמיה ללוחמה באלילים", שהוצגה בשוק הכרמל בשיתוף סטודנטים מבית הספר למשחק ניסן נתיב בין 1995 ל-1997, מיצגים משותפים שהוצגו עם האמן אלכסנדר ברנר בין 1995 ל-2011 ומופע המולטימדיה "הלוואי וגודביי" בשיתוף המוזיקאי דני צוקרמן ב-2005. נוסף על כך, כתב וביים קטעי וידאו-ארט וסרטים קצרים כגון "נסים שחוללתי אחרי מותי", "שותקים התנורים" ו"תולדות הכסף הישראלי".

שירה

בהדרגה החל באימבאיב לזנוח את תחום האמנות הפלסטית על מנת להתמקד בשירה, בה עסק עד יומו האחרון, מתוך אמונה במה שהוא מכנה "שירה מתגשמת המאלצת את הקורא לעבור לתדר קליטה שונה מזה שבו משודרות הפרסומות ודברי ההבל של הפוליטיקאים". ב-1998 פרסם את ספר השירה "רומן באימבאיב מסכם את ניסיונו" בעריכת המשורר נתן זך. כמו כן, פרסם באימבאיב במספר כתבי עת ספרותיים, בהם כתב העת מעין. בשנת 2006 פרסם ספר שירים פרי עטו בצירוף תקליטור ובו ביצועים מוזיקליים לשיריו בשם "הלוואי וגודביי", בשיתוף האמן דני צוקרמן.
דניס צ'רישב

קריירת מועדונים

דניס נולד בניז'ני נובגורוד שבברית המועצות. הוא התחיל את קריירת המשחק שלו בקבוצה הספרדית ספורטינג חיחון בגיל 6. ספורטינג חיחון הייתה קבוצתו של אביו של דניס, דמיטרי, חלוץ נבחרת רוסיה לשעבר.
בגיל 6 הצטרף לקבוצת הכדורגל הספרדית בורגוס. בשל יכולת המשחק הטובה שלו זומן לסגל נבחרת אזור הקסטיליה ולאון.
בשנת 2002 עבר צ'רישב למחלקת הנוער של ריאל מדריד, שם לקח חלק פעיל יותר מ-10 שנים.
מהשנים 2012–2010 היה צ'רישב לבורג חשוב בהתקפת ריאל מדריד קסטיליה, כאשר הקבוצה הייתה בליגה השלישית בספרד, צ'רישב שיחק 61 משחקים וכבש כ-11 שערים, מה שהוביל את הקבוצה לעלייה לליגה השנייה בספרד.
עם כניסתו של קרלו אנצ'לוטי לתפקיד מאמנה של ריאל מדריד בתחילת עונת 2013/2014, צ'רישב קיבל אפשרות לשחק בקבוצה הבוגרת בתפקיד המגן השמאלי, תפקיד בו אינו משחק בדרך כלל.
ב-25 ביולי 2013 הודיעה ריאל מדריד באופן רשמי על הארכת חוזהו של הרוסי הצעיר בארבע עונות נוספות. ב-31 באוגוסט 2013 הושאל לסביליה. ב-29 ביוני 2014 הושאל שוב והפעם לויאריאל, שם ספג 3 צהובים והורחק ללא ידיעת ריאל מדריד, השחקן נכנס למשחק מול קאדיס מהליגה השלישית במסגרת מוקדמות גביע המלך. המשחק אומנם הסתיים 3-1 לטובת ריאל מדריד כשדניס הבקיע שער, והוחלף בתחילת המחצית השנייה לאחר שלריאל נודע על כך, אך למרות כל העתירות של ריאל לפיפ"א, פיפ"א החליטה שריאל מדריד תודח במוקדמות גביע המלך וקאדיס תעלה לשמינית מול סלטה ויגו (שניצחה אותה 4-0 בסיכום שני המשחקים). ב-1 בפברואר 2016 הושאל לוולנסיה מריאל מדריד עד סוף העונה.
ב-15 ביוני 2016 חתם בויאריאל לחמש שנים. בקיץ 2018 הושאל שוב לולנסיה, שרכשה אותו בקיץ 2019, לאחר שנודע שויאריאל לא תחדש איתו את החוזה. ב-28 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הניצחון שהיה שער הבכורהש לו במדי ולנסיה, במשחק נגד אתלטיק בילבאו.

הנבחרת הלאומית

בניגוד לראיון שאמר למארקה בשנת 2011: "אני מרגיש יותר ספרדי מאשר רוסי", צ'רישב ערך הופעות בנבחרות הצעירות של רוסיה עוד כשהיה בן 15, למרות שהייתה לו אזרחות כפולה ספרדית ורוסית.
ב-6 בנובמבר 2012, צ'רישב ערך את הופעתו היחידה בנבחרת רוסיה, במשחק הידידות מול ארצות הברית שנגמר בתיקו 2–2.
צ'רישוב נמנה בסגלו של ניקולאי פיסארב לטורניר יורו הצעירות 2013 שנערך בישראל.
בטורניר עצמו צ'רישב כבש שער כבר במשחקו השני בהפסד 1–5 לנבחרת הולנד הצעירה כאשר נכנס כמחליף.
נבחרתו לא הצליחה להעפיל לשלב הבא וסיימה את שלב הבתים עם 0 נקודות.
צ'רישב נכלל בסגל הסופי של רוסיה למונדיאל 2018, שנערך בארצו, וכבש את שני שעריו הראשונים בניצחון 5–0 על ערב הסעודית במשחק הפתיחה של המונדיאל. בסך הכל כבש צ'רישב 4 שערים במונדיאל, והיה אחד מהמצטיינים של רוסיה בטורניר.
תוכנית הגרעין הרוסית

ארסנל

פצצת האטום הרוסית הראשונה הופיעה ב-29 באוגוסט 1949, בעקבות מאמץ מודיעיני כביר. כיום, תוכנית הגרעין הרוסית מנוהלת בידי המינהל ה-12 של משרד ההגנה הרוסי.
בינואר 2009 מאגר כלי הנשק הגרעיניים של הפדרציה הרוסית עמד על 634 ראשי קרב אסטרטגיים בעלי יכולת לשאת 2,825 פצצות גרעיניות. ביולי אותה שנה הכוחות האסטרטגיים הרוסיים כבר החזיקו ב-608 ראשי קרב אסטרטגיים, בעלי יכולת לשאת 2,683 פצצות גרעיניות. לפי אומדן זה, צמצום מאגר הנשק הגרעיני ברוסיה מגיע ל-5% בתוך חצי שנה.
על פי הסכם שנחתם במאי 2002 עם ארצות הברית, רוסיה וארצות הברית אמורים עד ה-31 בינואר 2012 לצמצם את מאגר כלי הנשק הגרעיני שלהן עד לכדי שליש, כ-1,700 עד 2,200 ראשי קרב גרעיניים לכל אחת מהמעצמות.

הדוקטרינה הצבאית אודות השימוש בנשק הגרעיני

הדוקטרינה הצבאית הרוסית (כפי שהוכרזה בידי מועצת הביטחון של רוסיה בשנת 2008) מצהירה, כי הפדרציה הרוסית שומרת לעצמה את הזכות להגיב בנשק גרעיני כנגד מתקפה עליה בנשק להשמדה המונית, או כמתקפה חמורה על ביטחונה הלאומי של רוסיה.

מבנה תוכנית הגרעין הרוסית

התוכנית מנוהלת על ידי "מרכז הגרעין הפדרלי" שכולל שורת מכוני מחקר, כשהעיקרי שבהם הוא מכון קורצ'אטוב למחקר גרעיני במוסקבה.

מכון קורצ'אטוב לאנרגיה אטומית

מרכז המחקר הרוסי - מכון קורצ'אטוב (Роcсийский научный центр "Курчатовский Институт") הוא המכון למחקר גרעיני בכיכר קורצ'טוב 1, במוסקבה האחראי לכל המחקר הגרעיני ברוסיה בתחום הצבאי והמדעי (בעיקר). המכון הוקם בשם המכון לאנרגיה אטומית על שם איגור קורצ'אטוב (Институт Атомной Энергии им. И.В. Курчатова). עד 1955 נודעה בשם "המעבדה מס' 2 של האקדמיה הסובייטית למדעים". הוקם ב-1943. המכון כפוף לממשלת רוסיה ומנהל המכון ממונה על ידי הנשיא וראש הממשלה בהמלצת רוסאטום. החברה מובילה בתחום המחקר הננו-טכנולוגי.
דגל שוודיה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מקורות מיתיים

על פי המסורת בעת שיצא המלך אריק התשיעי למסע צלב כנגד תושבי פינלנד בשנת 1157 על מנת להמיר את דתם לנצרות, ובטרם תחילתו של קרב משמעותי במסגרת המסע, התפלל המלך לאל בתקווה לקבל אות מן השמים כברכה ואות להצלחת הקרב. בהגיע השמש למרכז השמיים חזו המלך וצבאו בצלב זהב על במרכזם של השמים הכחולים. בעקבות חזיון זה ובעקבות הצלחת הקרב והמסע אימץ המלך את הצלב הצהוב על רקע כחול כסמלו וכדגלו וזכה בכינוי "אריק הקדוש".
מקור אפשרי אחר לדגל השוודי הוא כדגל אשר שימש את שוודיה בעת איחוד קאלמאר ואשר עוצב על פי תבניתו של הדגל הדני. על פי תאוריה זאת, עוצב הדגל בידי המלך קרל קנוטסון אשר היה מקורו של שלט האצולה השוודי משנת 1442 כשילוב של שלטי האצולה של המלכים אלברט ממקלנבורג משנת 1364 ומגנוס בירגרסון אשר חולקו ביניהם באמצעות צלב פאטה זהוב. היסטוריונים אחרים משייכים את הדגל השוודי לשנת 1420 וטוענים כי במקורו היה הצלב צבוע בצבע לבן על רקע כחול. על פי סברה זאת הפך הצבע הלבן לצהוב רק בעת שלטונו של גוסטב ואסה אשר שחרר את שוודיה מעול הכיבוש הדני.

היסטוריה מוקדמת

גילו המדויק של הדגל אינו ידוע כאמור אולם השימוש הראשון בדגל השוודי בצורתו הנוכחית היה בעת שלטונו של המלך גוסטב ואסה כאשר בנו אריק ה-14 ליווה את מרי סטיוארט הונחו האדמירלים השוודים להפליג תחת דגל כחול הנושא צלב זהב. דגל זה הופיע גם במסעו של גוסטב לפינלנד בשנת 1569 כדגל אשר הונף על הספינות אשר ליוו את המלך. אחיו של המלך צוטט באמרו "הצלב הצהוב או המוזהב שימש זה יובלות כסמלה של שוודיה ועל כן ישמש בדגלים, בניסים ובכרזות". והתמונה הראשונה המתארת דגל כחול עם צלב נורדי צהוב במרכזו מתוארכת לתחילת המאה ה-16 - תקופת שלטונו של גוסטב ואסה, וצוייר כבעל זנב סנונית. צו מלכותי אשר פורסם ב-19 באפריל 1562 פרסם לראשונה את הדגל כ"צלב צהוב על הכחול" אשר שימש כסמלו ודגלו הבלעדי של מלך שוודיה. ב-6 בנובמבר 1663 פורסם לראשונה חוק מלכותי אשר אישר לספינות סוחר להניף את הצבעים צהוב-כחול כדגל מרובע בעוד ספינות הצי והממשל הונחו להניף דגל בעל זנב סנונית בעל שתי זנבות. ספינתו של המלך הניפה דגל בעל זנב סנונית אשר הושחת בריבוע לבן ובמרכזו שלט האצולה המלכותי.
עדנה או'בריאן

עדנה או'בריאן (Edna O'Brien; נולדה ב-15 בדצמבר 1930) היא סופרת אירית הכותבת רומנים וסיפורים קצרים.
או'בריאן נולדה בטומגרני, מחוז קלייר, אירלנד, ב-1930. אמה היגרה לתקופת מה לארצות הברית אך חזרה לאירלנד והקימה משפחה. ב-1950 סיימה או'בריאן לימודי רוקחות, וב-1954 נישאה לסופר ארנסט גבלר, ועברה עמו להתגורר בלונדון. לזוג נולדו שני ילדים והם התגרשו כעבור עשר שנים. ב-2006 קיבלה מינוי של פרופסור נלווה לספרות אנגלית בקולג' אוניברסיטת דבלין.

כתביה

עדנה או'בריאן כותבת רבות על אירלנד, למרות ששנים אינה חיה שם, ונוגעת בנושאים חברתיים שנויים במחלוקת כמו הפלות וה-IRA.
ספרה הראשון, "נערות הכפר", פורסם ב-1960. הספר הפך בהמשך לטרילוגיה.
בכתיבתה מתמקדת או'בריאן בתיאור רגשותיהן של נשים בודדות, ומשתמשת בחומרים מחייה האישיים. יחסה אל אירלנד מריר וביקורתי. היחס אל נערות ונשים מצד החברה, בעיקר הכפרית, והכנסייה הקתולית כפי שהוא משתקף בכתיבתה כובל, משפיל ומבזה. אחת הבעיות שהיא מרבה לעסוק בה היא השתיינות, התורמת לאלימות הגברים כלפי נשותיהם וילדיהם ועם זאת מתקבלת בסובלנות, או לפחות בעצימת עין, מצד הכנסייה. למעשה, בטרילוגיה "נערות הכפר" קשה למצוא התייחסות חיובית למישהו מן הנפשות הפועלות, ביוצא מן הכלל אחד - הווטרינר, אבי חברתה הטובה של הגיבורה הראשית, המתחלפת איתה בסיפור המעשה בגוף ראשון. הנשים בספריה של או'בריאן בודדות גם כשהן נשואות (לכאורה בבחירה חופשית שלהן) ואמהות. אין להן קשר ממשי ובונה עם שום אדם אחר, שיוכל להוות בשבילן מקור ייעוץ ומודל התנהגות - לא הוריהן, לא בני משפחה אחרים, לא מורות (נזירות קתוליות מחמירות) ולא כמרים. גם אהבתה של קייתלין לקריאה איננה מרחיבה את אופקיה ואיננה פותחת לפניה אפשרויות לשינוי חייה. היא נשארת נערת כפר נפחדת, נכלמת ונבערת מדעת עד יומה האחרון. מבחינה זו ברור שאו'בריאן היא האנטיתזה לדמויותיה - זו שנחלצה והתקדמה.
בצעירותה קראה או'בריאן את ספרו של ת. ס. אליוט על ג'יימס ג'ויס, שספרו דיוקן האמן כאיש צעיר השפיע עליה עמוקות. הערצתה לסופר הביאה אותה ב-1999 לפרסום הספר "ג'יימס ג'ויס", ביוגרפיה של הסופר הכתובה בסגנון ייחודי, יותר כמחווה לסופר מאשר כביוגרפיה טיפוסית. או'בריאן הודתה כי ג'ויס השפיע לעומק על כתיבתה. ב-2009 פרסמה ביוגרפיה נוספת, של המשורר לורד ביירון, "Byron in Love".
איסידרו קורבינוס

ביוגרפיה

קורבינוס נולד בסרגוסה שבחבל אראגון, ובצעירותו עבר לקטלוניה, שם היה כדורגלן. בעונת 1914/1915 שיחק בשורות ברצלונה, במדיה שיחק בשני משחקים והבקיע שער אחד. לאחר מכן שיחק בקטלוניה דה מנרזה. קורבינוס החל את קריירת העיתונאות שלו בעריכת העיתון הקטלאני הקטן "טריבונה" (Tribuna). ב-1915 הוציא ספר על אגרוף בשם Boxeo. בהמשך כתב למספר עיתונים בקטלוניה, כגון מונדו דפורטיבו ולה ונגארדיה, שם גם התמנה לתפקיד עורך ראשי. ב-1923 ניהל את העיתון "לה חורנדה דפורטיבה" (La Jornada Deportiva). כמו כן, ערך וניהל את עיתון הספורט "אקסלסיור" שבבילבאו וכן ערך בעיתון "אאורה" (Ahora) שבמדריד.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית ברח קורבינוס מספרד לצרפת, שם היה במחנה ריכוז יחד עם עוד פליטים ספרדים. ב-1939 גלה יחד עם אשתו ובתו על ספינת ויניפג לצ'ילה. בצ'ילה המשיך בעבודת העיתונאות, עבד בעיתון "לס נוטיסיאס דה אולטימה אורה" (Las Noticias de Ultima Hora) ובמגזין "ארסיז'ה" (Ercilla). בנוסף, היה פרופסור בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת צ'ילה. ב-30 בינואר 1966 הלך קורבינוס לעולמו, בגיל 71. על שמו נוסד הפרס הלאומי לעיתונאות ספורט ("Premio Nacional de Periodismo deportivo Isidro Corbinos"), המוענק לעיתונאי הספורט בולט בצ'ילה באותה שנה על ידי איגוד עיתונאי הספורט במדינה (Círculo de Periodistas Deportivos).
רפואה גרעינית

רפואה גרעינית היא ענף ברפואה שעושה שימוש באטומים רדיואקטיביים ובקרינה מייננת לשם מחקר ואבחון מחלות וכדי ללמוד על שינויים פתולוגיים. כמו כן, הרפואה הגרעינית מנצלת את התנאים הביופיזיקליים של התא כדי לטפל ולהרוס בצורה מבוקרת גידול סרטני, מבלי לפגוע ברקמת התאים הבריאה, באמצעות שיטה הנקראת רדיותרפיה.
הרפואה הגרעינית עושה שימוש בחומרים רדיואקטיביים במינון נמוך כדי לבדוק תפקוד של רקמות, כגון המוח, בלוטות וכלי דם. לצורך האבחון מוזרם חומר רדיואקטיבי לדם, ולאחר הספיגה ברקמה נעשה צילום באמצעות גלאים של הקרינה הנפלטת מן הגוף. התמונה המתקבלת, בין אם היא דו-ממדית או תלת-ממדית, מאפשרת לאבחן את תפקוד הרקמה, ובכך ענף רפואה זה נכלל בתחום הדימות הרפואי התפקודי. מכשירי הדימות ברפואה הגרעינית קולטים קרינת גמא (סקינטיגרפיה וטומוגרפיית פליטת פוטון בודד) הנפלטת מן החומר הרדיואקטיבי או פוזיטרונים (PET). קרינת בטא משמשת לצורך הטיפולי בהרס תאים סרטניים.
החומר הרדיואקטיבי המוזרק הוא מולקולה המורכבת משני חלקים: האחד רדיואקטיבי והשני בעל אופי ביוכימי המכוון את החומר אל איבר מסוים, שם הוא נספח לרקמה ולתהליכים אשר יש עניין לבדוק אותם. הפיזור של החומר בגוף הוא שמקנה את יכולת הבדיקה. על החומר הרדיואקטיבי להיות בעל עוצמה וזמן מחצית חיים המאפשרים פענוח אך לא גורמים לנזק. היסוד הרדיואקטיבי השכיח ביותר בשימוש הרפואה הגרעינית הוא האיזוטופ טכנציום-99m, שלו זמן מחצית חיים של 6 שעות. 
ממייסדי תחום הרפואה הגרעינית בישראל היה הפרופ' פנחס צ'רניאק שייסד בשנת 1954 את המכון לרפואה גרעינית בתל-השומר.
גידי קאניוק

קריירה

קאניוק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-27 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–2 בדרבי מול הפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-16 באפריל 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל באר שבע, ועד לסיום העונה הוא שותף בכל שאר המשחקים, אך קבוצתו ירדה לליגה הלאומית.
בעונת 2012/2013 הפך לשחקן מרכזי במועדון ועזר לה לעלות בחזרה לליגת העל, כאשר במקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. ב-18 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד בני יהודה תל אביב. בשנת 2016 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו הרביעי שלה.
ב-11 ביולי 2017 חתם קאניוק לשנתיים וחצי בפחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית. ב-31 בינואר 2018 הועבר קאניוק בהשאלה למכבי תל אביב וחתם עד סוף העונה, עם אופציה לרכישת כרטיסו. ב-12 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 2–0 על קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה. ב-21 במאי 2018 כבש את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2–0 על בני יהודה במחזור האחרון של עונת 2017/2018.
ב-5 באוגוסט 2018 חזר קאניוק למכבי פתח תקווה, וחתם על חוזה בהשאלה לעונה אחת במועדון. בעונת 2018/2019 כבש חמישה שערי ליגה, בנוסף לשמונה בישולים, אך בסופה ירדה מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית. ב-30 ביולי 2019 שוחרר רשמית מחוזהו בפחטקור.
ב-5 בספטמבר 2019 קאניוק חתם בהפועל חיפה. ב-16 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים.