google/wiki40b huggingface dataset:
קרב פנגהו

רקע

לאחר שהחל המשא ומתן לשלום עם סין של שושלת צ'ינג, שאפו היפנים לספח את ארכיפלג פנגהו ואת טאיוואן, תחת הסכם שימונוסקי. אף על פי שהלחימה בצפון סין נגמרה כבר, לא נכללו פנגהו וטאיוואן בהפסקת האש, ובכך התאפשר ליפנים לערוך בהם התקפה. היפנים ראו בארכיפלג פנגהו, השוכן בין סין לטאיוואן, יעד אסטרטגי החיוני לכיבוש האי. כיבוש פנגהו עשוי למנוע משלוח תגבורת מסין.
בפנגהו שהה חיל מצב סיני שמנה כ-5,000 חיילים, ובאיים נבנו מערכות ביצורים ותותחי חוף.

הקרב

כוח משלוח שמנה 5,500 חיילי של צבא יפן יצא לארכיפלג פנגהו ב-15 במרץ 1895, ונחת באי פָצ'או, בדרום הארכיפלג, בבוקר ה-23 במרץ. הנחיתות לא נתקלו בהתנגדות סינית רצינית, והיפנים השתלטו במהירות על אזור הנחיתה. בשעות הלילה, ה-24 במרץ, תקפו יחידות יפניות את המוצב הסיני מחוץ לנמל מקונג, ותוך חצי שעה כבשו אותו, לאחר שהמגינים הסינים נמלטו.
הלחימה המשיכה ברוח זו, וליפנים נדרשו שלושה ימים בלבד על מנת להשתלט על כל האיים בארכיפלג. לאחר הפגזת הביצורים הסיניים על ידי ספינות הצי הקיסרי היפני.
קורפוס הפרשים הראשון (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-25 במאי 1944 על בסיס הקורפוס ה-78, וכמפקדו מונה אוסווין גרוליג. הקורפוס לחם בתחילה כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר  מכן כחלק מהארמייה הרביעית, והשתתף בקרבות בפרוסיה המזרחית. בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עמה במהלך המצור על בודפשט. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בהונגריה, ובאפריל הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, עמה לחם עד סוף המלחמה.
סקרנטון

היסטוריה

סקרנטון המודרנית ושטחים הסמוכים לה יושבו על ידי השבטים האינדיאנים לנאפי, אשר מהם נגזרה המילה "Lackawanna" (על שמה נקרא מחוז העיר), ופירושה הוא "זרם שמסתעף". בשנת 1778, אייזק טריפ, אשר נודע כמיישב הלבן הראשון של האזור, בנה את ביתו שם, שעודנו עומד בצפון סקרנטון. מתיישבים רבים נוספים הגיעו לאזור מניו אינגלנד בשלהי המאה ה-18, והם ייסדו בהדרגה בתי חרושת ועסקים בכפר הקטן.
סקרנטון הוכרה כעיר רשמית ב-1866, כאשר התגוררו בה 33,000 תושבים. כפרים נוספים שהקיפו אותה נוספו אליה בהמשך, וכעבור 12 שנים נהפכה למושב מחוז לקאוונה. לקראת סוף המאה הייתה העיר למרכז קבוצות בייסבול שהתחרו בליגה הלאומית. אף על פי שכריית פחם הייתה לנדבך חשוב בכלכלת העיר, מוקדי התעסוקה היו לרוב ברזל ופלדה.
מפקד האוכלוסין של שנת 1900 הראה כי בעיר מתגוררים 102,026, ובה בעת הייתה לעיר ה-38 בגודלה ברחבי המדינה. לקראת שנות השלושים של המאה ה-20, אוכלוסיית העיר נסקה ל-140,000 תושבים, הודות לתעשיית כריית הפחם וטקסטיל המשי הדומיננטיות בעיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הועדפו גז טבעי ונפט על פני פחם. ערים נוספות שגשגו על חשבון סקרנטון, שהחלה לאבד מאוכלוסייתה לטובתן. הפקת הפחם ירדה בהדרגה עת שנות החמישים. העיר גם ספגה נזקים מסופות כבדות.
נעשו מאמצים רבים להביא להתחדשות העיר וגיוון כלכלתה לאחר מכן, ובפרט בשנות השמונים של המאה העשרים.
אח"י רשף

השקת הספינה

כספינת לחימה ראשונה שנבנתה בישראל זכתה אח"י רשף לטקס השקה מושקע במיוחד. נערך ב-19 בפברואר 1973 ברציף המספנות כשהגברת המשיקה הייתה ראש הממשלה גולדה מאיר. הבמאי יעקב אגמון הוזמן לנהל את ההצגה. הזמרת חוה אלברשטיין הופיעה בקטעי שירה. ההתרגשות סחפה וגלשה מעבר לעובדי המספנה ואנשי חיל הים.

הפלגות ראשונות

הצוות נבחר מתוך שייטת ספינות הטילים וכלל לוחמי ספינות מנוסים. האימונים החלו ב"הפלגות רציף" עוד לפני שהספינה עזבה את הנמל. לאחר התקנת מערכות הנשק יצאה הספינה להפלגות הוכחת יכולת שכללו ביקור בנמל גיברלטר. הפלגות עברו בהצלחה.

פעילות מול המחבלים

תקיפת אי הארנבות, ב-27–28 ביוני 1984 תקפה אח"י רשף בפיקוד רס"ן עמי שגב בשיתוף צוללת אח"י רהב בפיקוד חיים כפיר, וזוג סנוניות בפיקוד מפקד שייטת 13 ידידיה יערי, בסיס קומנדו ימי של מחבלים באי ג'זירת א-נחל מצפון לטריפולי והשמידו כלי שיט ומחבלים.
בורקס

בּוֹרֵקַס (במקור הלאדינו: Burreka בוריקה או בוריק, מטורקית: Börek; בלאדינו "בוריקאס" (Burrekas) היא צורת הריבוי של המילה) הוא מאפה ממולא שנהוג להכינו במטבח היהודים הספרדים מטורקיה ומארצות הבלקן שהפך למאכל נפוץ מאוד במטבח הישראלי. המאכל מוכר אצל עמי הבלקן בשמות דומים למדי: בטורקית, השפה ממנה הגיעה המילה, הוא נקרא: Börek, בארמנית: բորեկ ‏ (Boerek), בסרבית: Burek, באלבנית: Byrek, בבולגרית: Byurek, ביוונית: Boureki או Bourekaki, וברומנית בצורתו המשולשת: Triunghi turcesc ("משולש טורקי").
המאפים הקרויים "בלקניים", המוכרים אצל היהודים הספרדים בישראל ומחוצה לה, מהווים משפחה גדולה של בצקים, טעמים וצורות. למשפחה זו, פרט לבורקס השכיחים ביותר, שייכים אינצ'וסה (Inchusa), בולמה (ברבים, בולמאס - Bulemas), בואיקו (ברבים, בואיקוס - Boyikos), פילו בויוס (Filo boyos, בטורקית: Boyoz), בניצה (בולגרית: Баница), חנדראז'ו (בלאדינו: Handrajo, כלומר "סמרטוט"- בורקה ממולא בחצילים וירקות אחרים עם גבינה), סאלודוזאס (Saludozas), פרוז'לדה (Frojaldas), צ'וקור בורק (בטורקית: Çukur börek), קזאדס (Kezadas) או קיזידיקס (בורקה ממולא באורז וגבינה), טראוואדוס (Travados, "בורקה מתוק"), ביסקוצ'יקוס (Biskuchikos), רוסקאס (Roskas turkas, "בייגלה טורקי" או "סימיט"). במסורות באזורים אחרים ידועים הצ'יבורקי (בטטרית: çiberek) או הפירושקי.

סוגים

בורקה יכול להיות עשוי מסוגי בצק שונים, למשל בצק עלים, בצק פילו דק מאוד עם שמן, בצק פריך, בצק בויוס המכיל גם שמן וגם מרגרינה, בצק שטרודל, ויש כאלו המכינים אותו מבצק פילאס שנחשב כאיכותי יותר, (למרות השם הדומה לא מדובר בבצק פילו שברבים נקרא אף הוא פילאס, אלא בבצק עלים מרודד דק מאוד שבמקור הכיל הרבה חמאה). בורקס טורקי עשוי בצק דק, רך מאוד ושמן במיוחד. הוא נאפה במגשים גדולים ונחתך למנות בשני קופיצים, לפי הזמנת הלקוח.
בורקה ניתן למלא במגוון מילויים: בגבינה בולגרית, גבינת קשקבל, מוצרלה, ריקוטה, תרד, תפוח אדמה, חציל, פטריות, בצל מטוגן, גבינה רכה המעורבבת עם ביצה, וניתן גם לערב מילויים. ניתן למצוא בישראל בורקס הממולא בבשר, אבל זו כנראה המצאה ישראלית שבאה להחליף את הפסטל, או שמקורה הוא בצ'יבורקי - הגרסה הטטרית/רוסית/קווקזית לבורקס (עיגול בצק מקופל לחצי, ממולא בשר כבש ובצל או עשבי תיבול ומטוגן). ברוח החדשנות נוספו גם מילויים כמו נבטים, דלעת, גבינת שמנת, מילוי בטעם פיצה, טונה, טופו ואפילו מילויים מתוקים.
בורקה יכול להיות משולש, עגול, מרובע, סהרון ועוד. בישראל מקובל מטעמי כשרות לתת צורה חיצונית מיוחדת לסוגי בורקס לפי סוג המילוי. בורקס בצורת משולש ממולא בגבינה ושאר מוצרי חלב, צורה מרובעת או אחרת תעיד על מילוי פרווה. לרוב מילוי תפוח אדמה יאפה בצורת מרובע.
בורקה קטן נקרא בוריקיטה, (ברבים בוריקיטס), ופרט לגודל אין בינו לבין אחיו הגדול הבדל. בישראל מקובל שבורקיטס עשויים בצק פריך, לעומת הבורקס לסוגיו הרבים, העשוי בדרך כלל בצק עלים.
בורקס יוגשו לרוב יחד עם חמינדוס (ביצים קשות חומות), יוגורט או איירן (סוג של יוגורט טורקי אוורירי) ומחמצים, ולעיתים מתווספים עגבניות מרוסקות, טחינה, סחוג (או כל דבר חריף אחר) וזיתים (יוגש עם כל התוספות האמורות או חלקן בתמהילים שונים).
בישראל מכנים בשם "סרטי בורקס" סרטים עממיים.

נזקי בריאות

הבורקס נחשבים כבעלי תכולה גבוהה מאוד של שומן טרנס השומן נמצא גם בבצק עצמו ולא רק במילוי, כי בבצק מורחים שכבות רבות של מרגרינה. אכילת שומני טראנס מגבירה את הסיכוי למחלת לב כלילית.
אברהם יצחק לנאל

תולדותיו

נולד בירושלים במוצאי יום הכיפורים ה'תרצ"ב, בנם של באשה-רייזל ושרגא-פייבל לנאייל, שהיה ראש המלמדים בבית היתומים דיסקין. בגיל 15 זכה בפרס מצטיין ארצי במבחנים על ידיעת מסכתות בש"ס שערכה אגודת ישראל, אחר כך עבר ללמוד בישיבת עץ חיים בירושלים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק, שם היה מתלמידיו הקרובים של הרב יחזקאל אברמסקי. כעבור כמה שנים נמנה עם קבוצת תלמידים ששמעו שיעורים בקביעות מפי הרב יצחק זאב סולובייצ'יק ובנו הרב יוסף דב סולובייצ'יק, והם היוו את גרעין היסוד של ישיבת בריסק בירושלים. לאחר שנים ארוכות פנה אליו הרב יוסף דב סולובייצ'יק וביקש ממנו את המחברות שרשם את השיעורים, שהיוו אבן יסוד לספריו על קדשים.
בשנת ה'תשי"ז (1957) נישא לאיטה-דינה, בתו של הרב אברהם דוד רוזנטל, רבה של שכונת שערי חסד. גיסו היה הרב יעקב ניסן רוזנטל. לאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת מיר בירושלים. 
בשנות ה-60 התמנה כדיין ולאחר מכן כאב"ד בבית הדין ברחובות, ובעקבות זאת עבר להתגורר בה. היה מהדמויות התורניות הבולטות ברחובות. בשנת ה'תש"ן (1990) עבר להתגורר בירושלים, וכעבור שנה התמנה כחבר בבית הדין הרבני הגדול. ביום הולדתו פרש מעבודתו בבית הדין והקדיש את זמנו ללימוד תורה. משנישא שנית עבר להתגורר בשכונת שערי חסד בירושלים, ושם נהג ללמוד בחברותא עם גיסו הרב יהושע מאיר רוזנטל, רב השכונה. בשנת ה'תשס"ג (2003) נפטרה אשתו, נישא בשנית למאטל-לאה קוטקס.
עסק בנושאי טכנולוגיה והלכה ופרסם מאמרים בתחום זה בפרסומי המכון המדעי הטכנולוגי לבעיות הלכה.
הלווייתו יצאה מבית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד. בהספדו אמר גיסו, רב השכונה יהושע מאיר רוזנטל, כי אינו צריך לבקש ממנו מחילה בשם הציבור, כנהוג בהלווייה, שכן מעולם הוא לא פגע באיש ואיש לא פגע בו. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בשנת ה'תשע"ה הוציאו נכדיו ספר זיכרון לזכרו ולעילוי נשמתו בשם 'כאיל תערג', ובו חידושי תורה ממנו ומצאצאיו וקורות חייו.

משפחתו

בניו: הרב שרגא פייבל, חתנו של חיים ברילנט מראשי תנועת צא"י, והרב ישראל יוסף. חתניו: הרב אריה גולדשמידט, מהדיר ספר התרומות ומחזור ויטרי; הרב יעקב משה זק"ש, ראש ישיבת בית זבול בשכונת שערי חסד; הרב אברהם ישעיהו פפויפר, מחבר הספר "אשי ישראל" על הלכות תפילה; הרב דוד פלק, מחבר הספרים "בתורתו יהגה", "עניינו של יום" ועוד; הרב שלמה קלגסבלד, רב ומו"צ בשכונת הר נוף; והרב ניסן בן ציון תלמיד חכם בבני ברק.
EDSAC

EDSAC (ראשי תיבות של Electronic Delay Storage Automatic Calculator - מחשבון אלקטרוני אוטומטי בעל זיכרון השהיה) היה מחשב בריטי, אחד הראשונים שיוצרו בעולם. המכונה נבנתה על ידי פרופסור מוריס וינסנט וילקס וצוותו לפי מודל ארכיטקטורת פון נוימן שפורסם באותה תקופה, במעבדה המתמטית של אוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
הפרויקט נתמך על ידי חברת ג'וזף ליונס הבריטית שהפעילה את המחשב היישומי מסחרי הראשון, ה-LEO I, שהיה מבוסס על תכן ה-EDSAC. ה-EDSAC הריץ תוכניות מחשב ראשונות ב-6 במאי 1949. התוכניות חישבו טבלה של ריבועי מספרים ורשימת מספרים ראשוניים.

מרכיבים פיזיים

עם תום בנייתו של ה-EDSAC, החל המחשב לשמש לצורכי המחקר של האוניברסיטה. המחשב לא הכיל אף רכיב נסיוני. הוא עשה שימוש בקווי השהיה עבור זיכרון ובשפופרות ריק עבור הלוגיקה. הקלט סופק באמצעות סרט מנוקב שהכיל 5 חורים. הפלט סופק באמצעות טלפרינטר.
בתחילה הרגיסטרים שימשו לפעולות כפל וכצוברים. בשנת 1953, עיצב דייוויד ווילר אינדקס רגיסטר שאיפשר להרחיב את החומרה המקורית של ה-EDSAC.

זיכרון ופקודות

הזיכרון של ה EDSAC היה מורכב מ-1024 אזורים, אולם רק 512 אזורים יושמו בתחילה.
כל אזור הכיל 18 סיביות, אבל הסיבית הראשונה לא הייתה זמינה בשל מגבלות תזמון. זו הסיבה שרק 17 סיביות היו בשימוש. פקודה הורכבה מ-5 סיביות וכן מ-11 סיביות לצורך גישה לזיכרון (אולם בהינתן 1024 מילים, רק 10 סיביות היו נחוצות). סיבית אחת מה-11 הייתה נחוצה לצורך החלטה האם הפקודה תופעל על מספר המוכל במילת זיכרון אחת או בשתי מילים.
ה-EDSAC עשה שימוש במספרים בינאריים בשיטת המשלים ל-2. מספרים אלה היו באורך מילה אחת (17 סיביות) או באורך שתי מילים (35 סיביות). לרוב תוכנן הכופל על מנת להתייחס למספרים כשברים נקודה קבועה בתחום שבין 1- ל 1 (כלומר הנקודה הייתה ממוקמת מימין לסימן). קיבולת הצובר הייתה כ-71 סיביות, כולל סיבית הסימן. כך התאפשר כפל של מספרים ארוכים (בני 35 סיביות) ללא אובדן דיוק.
הפקודות האפשריות היו: חיבור, חיסור, כפל, הזזה שמאלה, הזזה ימינה, טעינת רגיסטר כפל, אחסון וניקוי הצובר, דילוג מותנה, קריאת סרט הקלט, הדפסת תו, עיגול הצובר, no-op ועצירה. לא הייתה פקודת חילוק (אולם היו שגרות חילוק שמומשו באמצעות פעולות חשבוניות אחרות). כמו כן לא הייתה דרך לטעון מספר ישירות לתוך הצובר. כדי לבצע טעינה שכזו היה צורך בפקודת "אחסון ואיפוס הצובר" ולאחריה פקודת "חיבור".

תוכנת המערכת

בתחילה היו הפקודות מקודדות מראש על גבי אוסף של מתגים. בעת הפעלת המחשב נטענו הפקודות לתוך מרחב המילים הנמוכות בזיכרון.

תוכנת אפליקציה

תכונה מאוד יוצאת דופן של ה-EDSAC הייתה הנגישות לספריית מתודות עשירה. עד 1951, 87 מתודות בקטגוריות הבאות היו מוכנות לשימוש: אריתמטיקת נקודה צפה, פעולות על מספרים מרוכבים, בדיקה, חלוקה, העלאה בחזקה, משוואות דיפרנציאליות, פונקציות מיוחדות, סדרת חזקות, לוגריתמים, הדפסה ועימוד, קריאת קלט, מציאת שורש, פונקציות טריגונומטריות, פעולות מניה וכן מטריצות ווקטורים.

פיתוחים נוספים

מחשב ה-ESAC 2 שהיה יורשו של ה-EDSAC, נכנס לשימוש בשנת 1958. ב-1961, פיתח די. אף. הרטלי את גירסת EDSAC 2 של אוטוקוד-שפת תכנות עילית דמוית ALGOL.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, תוכנן יורש ל-EDSAC 2, אך בסופו של דבר נזנחה התוכנית לטובת הטיטאן.
הוגו וינקלר

קרירה אקדמית

הוגו וינקלר נולד בעיר גְרֶפֶנְהַיְינִישֵן (Gräfenhainichen) במחוז ויטנברג שבמדינת סקסוניה-אנהלט, בגרמניה. בשנת 1891 התמנה למרצה לשפות המזרח באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. בשנת 1904 קיבל מינוי של פרופסור שלא מן המניין.
הוא התמחה בשפות שמיות עתיקות מהמזרח הקרוב הקדום, וכתב רבות על כתב היתדות האכדי, ועל תולדות בני ישראל בעת העתיקה. כמו כן הוא היה בין הראשונים לחפור בעיר הפיניקית צידון.
כמדען, נחשב וינקלר בעיני אחדים לבעל הטיה אידאולוגית, שהיו שטענו שהיא עשויה להפריע לגישה מחקרית אובייקטיבית. ביחד עם עמיתו וממשיך דרכו, פרידריך דליטש (F. Delitzsch), ייסד אסכולה במחקר תרבות המזרח בשם פאנבבילוניזם (ראו:בריאת העולם ביהדות ובאנומה אליש). חברי האסכולה טענו, שלמעשה תרבויות המזרח הקדום לא היו תרבויות נבדלות, אלא הן היוו מערכת תרבותית אחת משותפת (בגרמנית: Weltanschauung); התרבויות אמנם הושפעו מממלכת בבל, אך הן נעשו חלק ממנה. אפילו התנ"ך, לטענתם, היה לא רק מושפע מהתרבות הבבלית, אלא ממש מוטמע מבחינת רעיונית בתרבות הכל-בבלית. חברים נוספים באסכולה היו ג'רמיה (A. Jeremias), ומארק סמית (Mark S. Smith).

גילוי חתושש

וינקלר החל לחפור באזור היישוב הטורקי של היום בואזקיי (Boğazkale) בשנת 1906, בתמיכתו של המוסד הגרמני לארכאולוגיה של המזרח (Deutsche Orientgesellschaft). הוא זכה להצלחה יוצאת דופן כשגילה את תגליתו העיקרית, ארכיון בואזקיי: אולם הרוס ששימש כארכיון, ככל הנראה הארכיב המלכותי, ובו אוסף עצום של כ-30 אלף לוחות עשויים חרס, ועליהם כתובות בשפה עתיקה. האולם נהרס כנראה בשרפה גדולה. רוב הכתובות, כפי שהתברר לימים, היו בשפה החתית, שאז עדיין לא ידעו על קיומה. לאחר שפוענחו הכתבים, התברר שהם כוללים התכתבויות עם הממלכה הבבלית, מצרים, קפריסין ויוון; וכן חוזים, ספרי חוקים, נוהלי פולחן דתי, נבואות וספרות המזרח הקרוב הקדום. אחד הלוחות החשובים ביותר, הכתוב בשפה האכדית, התברר כחוזה שלום שנחתם לאחר קרב קדש בין המצרים והחתים - דבר נדיר באותה תקופה. הלוח תורגם על ידי וינקלר, ותוארך לימי רעמסס השני, והחוזה נחתם בינו לבין המלך החתי חתושיליש השלישי. האוסף העצום של הלוחות מהווה למעשה את קובץ הספרות המרכזי של החתים.
וינקלר המשיך בחפירות באתר, במשותף עם הארכאולוג העות'מאני תאודור מקרידי ביי, עד שנת 1912. התגליות במקום, שכללו מקדשים, ארמונות, חומות ושערים, התקבלו לבסוף כהוכחה שהמקום שימש כעיר הבירה של האימפריה החתית.
אחרי מותו של וינקלר בברלין בשנת 1913, נמשכו החפירות בידי ארנסט שנטרה. למעשה, החפירות ממשיכות עד ימינו, בהפסקות.
מתוך הממצאים באתר, כתב וינקלר מתאר ראשוני של ההיסטוריה של העם החיתי במאות ה-14 וה-13 לפני ספירת הנוצרים. אולם הוא לא זכה לראות בחייו את פענוח הכתובות שמצא; הן פוענחו בידי ההיסטוריון הצ'כי בדז'יך הרוזני בשנת 1924.
מועצת שמאי המקרקעין

מועצת שמאי המקרקעין היא גוף סטטוטורי האחראי על תחום שמאות המקרקעין בישראל ופועלת מכוח חוק שמאי המקרקעין, התשס"א-2001.

הקמה ופעילות

מועצת שמאי המקרקעין הוקמה ב-3 בדצמבר 1962 בהוראת שר המשפטים דאז, דב יוסף. בראש המועצה עמד יוסף קוקיה (בן למשפחת קוקיה שהייתה בעלת שטחי נדל"ן עצומים בירושלים). ב-1965 הכינה המועצה "כללי אתיקה מקצועית" לשמאים, הכללים נקבעו כתקנות בשנת 1966 על ידי שר המשפטים דאז, יעקב שמשון שפירא.
בשנת 1977 השתתפו חברי המועצה (בין היתר) בוועדה שמינה שר המשפטים דאז, חיים יוסף צדוק, שנועדה לחוקק חוק חדש שיסדיר את ענף שמאות מקרקעין. בעקבות המלצות הוועדה נחקק חוק שמאי המקרקעין, התשס"א-2001 שהחליף את החוק הקודם משנת תשכ"ב-1962.
ב-3 בפברואר 1988 קבע זאב גלמוד, הממונה על הגבלים עסקיים, כי התקנה עותמאנית משנת 1886 שאפשרה למועצת שמאי המקרקעין להמליץ על מחיר מינימום אחיד לשמאים, מהווה פעילות קרטלית מובהקת מכיוון שהיא מאפשרת לשמאים להימנע מתחרות ביניהם ובכך לשמור על רמת מחירים מלאכותית גבוהה. גלמוד פנה לשר המשפטים בבקשה לקבוע בתקנות איסור על המלצה לתעריף מינימום.
בשנת 2005 מינתה המועצה "ועדה לבדיקת סוגיות שמאיות" שכללה נציגים מהמועצה, ממשרד המשפטים וממשרד הפנים והופיעו בפניה גורמים מקצועיים. דו"ח הוועדה הוגש למועצה ביוני 2006 הסוגיה העיקרית עסקה בתקנת האתיקה המרכזית האוסרת על שמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך. מרבית חברי הוועדה סברו כי "ביטול האיסור  יחליש את מעמדו של השמאי כמומחה ויחזק את הקולות הנשמעים בדבר אי האמינות של מקצוע שמאות המקרקעין". בישיבה שקיימה המועצה מספר ימים לאחר פרסום הדו"ח, אמצה המועצה את מסקנת הוועדה. עם זאת, ב-21 בנובמבר 2017 החליטה המועצה ברוב דעות לבטל את התקנה, ולאפשר לשמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך, ובכך נוצר מצב פרדוקסלי בו לעורך הדין אסור להעלות לעדות את השמאי שנחשב כעת "עד מקבל תשלום המותנה בתוצאות המשפט". בעקבות התנגדות כרמית יוליס, ראש אשכול נדל"ן בייעוץ וחקיקה, נקבע דיון חוזר ב-20 בדצמבר 2017.
מכוח אחריות המועצה על תחום שמאות המקרקעין בישראל; המועצה מנהלת את הרישום בפנקס שמאי המקרקעין, אמונה כגוף ממליץ לשרת המשפטים בענייני תקנות שבסמכות השרה, מקיימת מערך בחינות הסמכה למבקשים להירשם בפנקס, רושמת ומפקחת אחר המתמחים במקצוע שמאות המקרקעין ומטפלת בתלונות הקשורות באתיקה מקצועית של הרשומים בפנקס. למועצה סמכות לקבוע תקנים מקצועיים ותקנות אתיקה, כולל סמכויות ענישה עד כדי סילוק שמאי מהמקצוע.

ועדות מקצועיות

במועצת שמאי המקרקעין פועלות וועדות מקצועיות שונות:
הוועדה לתקינה שמאית, ועדת תלונות, ועדות פיקוח על הבחינות, ועדות ערר על הבחינות, ועדת התמחות, ועדת סילבוס, ועדת אקדמיזציה

טיפול בתלונות נגד שמאי מקרקעין

בין השנים 2012 – 2017 הוגשו למועצה 108 תלונות נגד שמאי מקרקעין. מתוכן החליט התובע המשמעתי של המועצה להגיש קובלנות ב-13 מקרים. 7 שמאים הועמדו לדין. 5 מהם הורשעו. מבין המורשעים, על אחד הוטל קנס (ק.מ. 2/15), על אחר התליית רישיון לחצי שנה (ק.מ. 1/16). האחרים ננזפו והוטלו עליהם עונשים על-תנאי. 
מועצת השמאים אינה נוהגת לפרסם את שמות השמאים שהורשעו.
על החלטות התובע המשמעתי לא להעמיד שמאים לדין עקב תלונות מתקופה זו, הוגשו 21 עררים. המועצה דחתה את כולם. המועצה אינה מפרסמת פרוטוקולים מפורטים של הדיונים בעררים, אלא סיכומי החלטות בלבד.
טייקון

טייקון (מאנגלית: tycoon, יפנית: 大君) הוא תואר בלתי פורמלי לאיל הון, אדם בעל הון רב ועוצמה כלכלית רבה, בדרך כלל בעל דומיננטיות רבה בענף כלכלי מסוים.
התואר במשמעות זו התקבל באנגלית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה, עם ההתפתחות הכלכלית המהירה בארצות הברית, שם זכו לתואר אילי הון בתעשיות של ניצול אוצרות טבע, שהבולטים בהם היו  איל הנפט ג'ון ד. רוקפלר, הבעלים של חברת הנפט הענקית סטנדרד אויל (Standard Oil), איל הפלדה אנדרו קרנגי ואיל האנרגיה, סמואל אינסול, שהיה הבעלים של תחנות כוח ומסילות ברזל, ואחרים בתחומי התחבורה ובפרט בתחום הרכבות.
במאה ה-20 התפרסמו גם טייקונים בתחומים תעשייתיים אחרים, בתחומי ספנות, בנקאות ותקשורת (למשל איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט). חלקם של הטייקונים נודעו גם כנדבנים, ואחד הבולטים בהם היה אנדרו קרנגי.

אטימולוגיה

המילה טייקון מקורה במילה היפנית טייקון (大君), שמוצאה מסינית (大君, dà jūn) ומשמעה "אדון גדול". זהו תואר ארכאי, שהיה נהוג בתקופת שוגונות טוקוגאווה, כדי לתאר במגעים רשמיים ודיפלומטיים את השוגון שמשל במדינה. המילה חדרה לארצות הברית ולאנגלית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה במקביל להתעשרותם של אנשי עסקים מסוימים, והתקבעה כמילה המתארת אילי-הון.

הטייקונים והמחאה החברתית

בשנת 2011, במהלך מחאת האוהלים, עלו הטייקונים שוב לכותרות, הפעם כמי שנטען כלפיהם כי הם נושאים בחלק מהאחריות ליוקר המחיה הגבוה בישראל, בשל הריכוזיות הרבה השוררת במשק. בעקבות זאת נשלח בשם חלקם מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו ("מכתב הטייקונים") בו הביעו את תמיכתם במאבק.
הטענה לשימוש בקשרי הון-שלטון מועלית לרוב בקשר לטייקונים, כמו למשל בסרט "שיטת השקשוקה", הדן באחים עופר.
פרנסין דקארי

השכלה

פרנסין דקארי החלה את הקריירה האקדמית שלה בקולג' אדוארד-מונפטיט, המשיכה אותה באוניברסיטת מונטריאול, תוך שהיא מתמקדת בנושא החלוקה המגדרית בסביבת הלימודים. היא סיימה דוקטורט בסוציולוגיה של המדע ב-1985. באותה שנה, החלה ללמד באופן קבוע באוניברסיטת קוויבק במונטריאול (UQAM). מאז שנת 2011, היא המנהלת המדעית של לימודי נשים בקוויבק. 

פעילות מדעית וחברתית

עבודות המחקר של דקארי מתמקדת בתאוריות של האבולוציה של השיח והפרקטיקות של הפמיניזם בקוויבק, כמו גם בנושאים הקשורים למשפחה ולעבודת נשים. דקארי היא חלוצת בבניית המערך האקדמי בלימודי נשים בקוויבק. עבודתה המחקרית והאקטיביסטית פעלה למתן לגיטימציה למחקר הפמיניסטי והרחבתו למנעד רחב של נושאים. 
דקארי הייתה המנהלת של הוועדה המדעית של הקונגרס הבינלאומי הפמיניסטי למחקר, שהתקיים במונטריאול בשנת 2015.
אנדרטה לנופלים (אשקלון)

תיאור

האנדרטה בנויה כמעין קשת גדולה עשויה פלדה שבבסיסה מוקם חדר הנצחה, החסום כיום בשער. אל החדר מוביל מסדרון בטון באורך של כ-30 מטרים. במקור היה מסדרון זה צבוע בשחור, אולם כיום הוא צבוע באפור. החדר עצמו מעוצב בצורה של משושה שבמרכזו עמוד משולש שכיום צבעו לבן. על קירותיו חקוקים שמות תושבי העיר שנפלו במלחמות ישראל. מאחורי העמוד תלוי אסמבלאז' ברזל גדול המורכב מחלקי נשק שונים, בסגנון האופייני ליצירתו של תומרקין.
בריסטה

בריסטה (מאיטלקית: Barista) הוא מוזג המתמחה בהכנת משקאות קפה במכונת אספרסו בעיקר. המונח "בריסטה" שאול מן השפה האיטלקית, שבה הוא מציין מוזג באופן כללי - ללא התייחסות לקפה. בחוגים מסוימים נשמר התואר בריסטה אך ורק למי שרכש דרגת מיומנות גבוהה בהכנת קפה, הדורשת ידע נרחב בסוגי הקפה השונים, מותגי הקפה, תערובות של פולי קפה, תכונותיו הגופניות של הקפה, שיטות לקליית קפה והכרה מדוקדקת של מכונת האספרסו ושאר הציוד המשמש להכנת קפה. על פי רוב, בריסטה גם מתמחה בלאטה ארט.
בעולם קיימים בתי ספר המכשירים בריסטי לעבודה. ההכשרה לרוב קצרה מאוד. ישנן תחרויות בריסטי, לאטה ארט וקופיפליירינג המיועדות לבריסטי ומושכות קהל רב.
בישראל, איגוד הקפה הישראלי הוא הגוף המרכזי העוסק בתחרויות בריסטי. הזוכה בתחרות של איגוד הקפה הישראלי נשלח לייצג את ישראל בתחרות הבריסטה העולמית.
ג'וזפה ארצ'ימבולדו

חייו

ארצ'ימבולדו נודע בדיוקנאותיו שהורכבו למעשה מאלמנטים שונים הכוללים פירות, ירקות, פרחים, דגים וספרים.
בשנת 1562 מונה ארצ'ימבולדו לתפקיד צייר החצר של קיסר האימפריה הרומית הקדושה מקסימיליאן השני, ועבר להתגורר בווינה. ארצ'ימבולדו המשיך לכהן בתפקיד זה בתקופת מלכותו של בנו של מקסימיליאן - הקיסר רודולף השני. שני הקיסרים אהבו את יצירותיו יוצאות הדופן של ארצ'ימבולדו.
ארצ'ימבולדו שימש כמעצב החצר של החצר ההבסבורגית הקיסרית, ובמסגרת תפקידו עיצב פרטי לבוש ותפאורות וצייר עבור בית המלוכה.
סגנונו הייחודי באותה תקופה היה יוצא דופן, ולמעשה כיום ניתן לאפיין את ציוריו כשייכים לסגנון הסוריאליזם, אף שקדמו בכ- 350 שנה להיווצרות סגנון זה. 
ארצ'ימבולדו נפטר במילאנו ב-11 ביולי 1593.
עבודותיו מוצגות בקונסטהיסטורישס מוזיאום שבווינה, במוזיאון הלובר בפריז, בגלריית אופיצי שבפירנצה ובמוזיאונים נוספים.
רבות מעבודותיו של ארצ'ימבולדו נתגלו על ידי הסוריאליסט סלבדור דאלי.
בציורו של ארצ'ימבולדו "מים", נעשה שימוש לעטיפת האלבום Masque של להקת הרוק המתקדם האמריקאית, קנזס.
איתן חי-עם

איתן חי-עם (נולד ב-1953) הוא רופא מומחה ברפואת משפחה, מנכ"ל משרד הבריאות בשנים 2009–2010.

ביוגרפיה

איתן חי-עם נולד בירושלים והתחנך בגימנסיה העברית רחביה. היה בנעוריו ממארגני ומראשי הדוברים של קבוצת חותמי "מכתב השמיניסטים" (1970). מתגורר משנת 1986 בקיבוץ מגן שבנגב.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה 669. למד רפואה בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1986, עם סיום התמחותו, עבד כרופא בקופת החולים המקומית בנתיבות עד שנת 1991, שבה קודם לרופא הקיבוצים של עוטף עזה, במרכז הרפואי צוחר, תפקיד אותו מילא עד 1994. 
כיהן כמנהל מחוז מרכז בשירותי בריאות כללית, ובשנת 2001 מונה למנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה שבבאר-שבע. במהלך תפקידו, הסתיימה בנייתה של "המכלול הדרומי", מגדל הכירורגיה על שם קמליה בוטנר, ובו שש מחלקות כירורגיות חדשות ושמונה חדרי ניתוח. המכלול כולל את חדר המיון ומעליו היחידה לטיפול נמרץ ובנק הדם, וקומה טכנית. בזמן כהונתו הצליח לגייס עשרות מיליוני שקלים, לשם בנייתם של הבניינים למחלקות למיילדות ומחלקות הילדים בבית החולים. 
בנובמבר 2004, הקים את המרכז לחינוך לאפילפסיה ע"ש אניטה קאופמן, מרכז הפועל ברחבי הארץ ומטרותיו העיקריות הן להעלות את מודעות הציבור למחלה, ולשפר את איכות החיים של אנשים המתמודדים עם אפילפסיה על ידי העברת הרצאות (ללא תשלום) בקהילה, ולימוד כללי מתן עזרה ראשונה בזמן התקף.
בשנת 2007 סיים את תפקידו כמנהל המרכז הרפואי סורוקה, הצטרף לחברת הביטוח מדנס כמנהל החטיבה לרשלנות רפואית, אך פרש לאחר חודשים ספורים וחזר לשירותי בריאות כללית כמנהל מחוז תל אביב, שם פעל לשיפור השירות למבוטחים והקים את מרכז בריאות הילד בבת ים.
ביולי 2009 מונה למנכ"ל משרד הבריאות. במרץ 2010 התפטר מתפקיד זה, בעקבות החלטת הממשלה להעתיק את מקום בנייתו של חדר מיון ממוגן חדש בבית החולים ברזילי באשקלון בעלות נוספת של כ־135 מיליון ש"ח, בשל הימצאות קברים עתיקים בשטח המתוכנן המקורי. בנוסף, ביקר חי-עם את ההחלטה מפני שלדבריו, בנייתו של חדר המיון במרחק של 400 מטרים מביה"ח עצמו, מסכן את חייהם של הצוות והחולים:"משמעות ההחלטה היא הרחקת חדר המיון מבית החולים, וזה מסכן חיי אדם. כשמנכ"ל לא יכול לבצע החלטה תפקידו לקום ולהגיד את זה. אני תושב עוטף עזה, ובימים כאלה, כל דקה שאנחנו מבזבזים - אנחנו לא ממלאים את תפקידנו כראוי. בהיעדר אמון ביני ובין ליצמן אני חייב לקום ולהתפטר".
באפריל 2010 מונה למנכ"ל רשת "אסותא", תפקיד בו החזיק עד אוגוסט 2012. במכתב ששלח לעובדי אסותא עם התפטרותו, כתב חי-עם: "החלטתי שמיציתי עצמי והגיעה העת לסיים את כהונתי ב'אסותא' עם תום החוזה, ולצאת לדרך חדשה". 
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הצטרף למפלגתו של יאיר לפיד, "יש עתיד", במטרה להמנות על מועמדיה לכנסת ולשמש מועמד לתפקיד שר הבריאות. משהתברר לו שיוצב במקום ה-12 ברשימה, הודיע על פרישתו מהרשימה.

אותות ופרסים

בשנת 2007 זכה באות יקיר באר שבע על פעילותו ותרומתו לתושבי הנגב. ביוני 2010 קיבל את אות אביר איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון, על חלקו בפרשת בניית חדר המיון בבית החולים ברזילי באשקלון.

משפחתו

איתן חי-עם נשוי לפסיכולוגית קלינית, ולהם ארבעה ילדים ומתגורר בקיבוץ מגן.