google/wiki40b huggingface dataset:
חדשות (תקשורת)

חדשות הן רכיב ענייני השעה של מערכות התקשורת המופצת והמשודרת: בעיתונות הכתובה, ברדיו, בטלוויזיה ובמרשתת. בעבר חדשות הופצו "מפה לפה" - מפי השמועה, וכיום לעיתים בתפוצה בינאישית, דרך דואר אלקטרוני או פרסום ברשתות חברתיות ובלוגים.

תולדות המושג

בממלכות קדומות, הייתה הפצת כרוזים, ומהם נודע לעמים השונים על חוקים וכן על אירועים שונים. כמו כן סיפורי תולדות הזמן הונחלו בכתב ובעיקר על פה. על שימוש בהפצת חדשות בכתב, ידוע כבר בממלכה המצרית בידי פרעונים עוד משנת 2400 לפנה"ס.
בממלכה הפרסית, עוד מימי כורש הראשון, הכרזות המלוכה נקראו פצ'גן, ונשלחו באמצעות שליחים רכובים "חצ'רנים", בדרכים שנוצרו במיוחד לשם כך. בממלכה הרומית לפחות מימי יוליוס קיסר, הועברו רשומות יומיות (אקטא דיורנא) שנחקקו באבן או בלוח מתכת, ונתלו במקום בולט בכל ערי הממלכה. 
בממלכה הסינית הקדומה, שושלת האן, שהתקיימה בתקופת חורבן בית שני ומרד בר כוכבא, העבירה דפי מידע חדשותי על נייר אורז לפקידי הממשל. דפי המידע נקראו 'דּיבאוֹ' (בסינית 邸報) ונועדו לעיני קבוצת מורשים בלבד. אלו יכלו להשתמש במידע ולהעבירו בכתב או על פה לשאר אוכלוסיית העיר או המחוז. 
בימי הביניים באירופה החלה תנועת סחר נרחבת ביבשת, ובשנת ה'שט"ו (1556) ידוע דפי הכרזה קבועים שיצאו לאור בידי ממשלת ונציה בשם נוטיצי סקריטה (דף חדשות), אשר עלה מטבע 'גאזט' ונציאני אחד. בהמשך עיתונים רבים נקראו גאזט על שם מטבע זו. באותה עת, נמצא בממלכת סין תחת שושלת מינג אזכור להפצת הודעות פרטית בשנת 1582 בפקינג. אולם העיתון הראשון בעולם נחשב העיתון הגרמני Relation aller Fürnemmen und gedenckwürdigen Historien - קורות העיתים המיוחדים והחשובים, בידי יוהאן קארלוס, בעיר העצמאית שטרסבורג, בממלכה הרומית, החל משנת 1605 כפי שהוכח בשנת 2005 לאחר ויכוחים רבים. עיתונים אחרים החרו החזיקו אחריו. עיתונים אלו הודפסו כספרים, אחת לשבוע. רק בשנת 1618 (ה'שע"ח) החלו להופיע עיתונים בתבנית של דף בודד או דפים אחדים, והראשון מביניהם Courante uyt Italien, Duytslandt, &c ההולנדי, באמסטרדם.  
סוכנות החדשות העתיקה ביותר היא AFP (אגנס פרנס פְּרֶס - סוכנות החדשות של צרפת) שנוסדה בשנת 1835 בידי המתרגם שארל לואי הבס. 
בעת החדשה החדשות הובאו בידי עיתונאי ל'חדר החדשות' או שהם נמסרו בהודעה טלפונית, שם שודרו בשירות טלגרפי או נערכו ונמסרו לסדר הדפוס, יחד עם סיפורי חדשות אחרים. 
בישראל מהדורות חדשות שודרו ברדיו מספר פעמים ביום, ועם הזמן עלה מספר המהדורות עד לשידורן אחת לשעה, ובערוצים מסוימים גם כל חצי שעה. בטלוויזיה החדשות שודרו בשעת הערב, תחילה בערוץ היחיד בתוכנית שנקראה מבט לחדשות, שהייתה המהדורה המרכזית הראשונה בישראל. כיום חדשות ומבזקי חדשות מגיעים דרך המרשתת, בשפות רבות ובתבניות רבות. כיום יש גם ערוצים רבים, ברדיו, בטלוויזיה במרשתת ואף בעיתונות מודפסת, מקומית, כלל ארצית וגם עולמית, ביניהם המוקדשים לחדשות בלבד או כמעט רק להן, בעוד אחרים מתעלמים מן החדשות לחלוטין. לאורך השנים התקיימו תוכניות הלועגות למהדורות החדשות, או מחקות אותן. ישנם רשתות חברתיות ואתרי ויקי עם עריכה פתוחה, וכן רשימות מרשתת המוקדשים לחדשות.
אופי החדשות ואופן הצגתן השתנה עם השנים, והרצינות האופפת אותן הלכה ונשחקה.  
ברבות השנים, חלו שינויים באופיים של שידורי החדשות. אם בעבר מגיש החדשות היה בדרך כלל גבר, או זוג מגישים של גבר ואישה, ניתן לראות בחלוף השנים יותר ויותר נושאות בתפקיד זה באופן יחידני.
מוטי הלר

ביוגרפיה

נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, למשפחה המשתייכת לחסידות קרלין-סטולין. אחיו של החזן דב הלר ונינו של המקובל הרב משה יאיר וינשטוק.
למד בישיבת קרלין סטולין וישיבת טשיבין.
כילד קטן אהב הלר לצייר, לאחר נישואיו הפך את כשרונו למקצוע. למד אצל אצל הצייר יוני גרשטיין ובקורסים שונים.
הלר מצייר בכל שבוע קריקטורה אקטואלית בעיתון המודיע, וסיפור קומיקס בקינדליין  בנוסף לאתרים ואחרים.
הלר מוסר הרצאה למבוגרים ובני נוער בנושא קריקטורות, הנקראת "מאחורי הקווים", שם מכניס הלר את השומעים לעולם שמאחורי הקריקטורות ומצייר קריקטורה במקום.
להלר גם יש מופעים לילדים הנקראת "זהירים בתנועה" המאושרת על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ומועברת בבתי ספר רבים ברחבי הארץ עבור חיזוק הבטיחות בדרכים בקרב ילדים בחיי היום יום.
כן הוציא את הסרט "האוצר מדמשק" אותו הלר מפעיל ברחבי הארץ ואף בארצות הברית. בסרט זה שומעים סיפור מתח שהוקלט באולפן ותוך כדי שמיעתו הוא מצייר את הסיפור און ליין, למול עיניי הצופים, בשילוב אנימציות.
הלר גם מצייר לספרים ביניהם; הפרשה מספרת לי, ספרת פרשת השבוע לילדי ישראל, ברכת החיים, לך תבנה מדינה, מאורות השבת, המגילה מספרת לי, אור עולם - סדרת סיפורי צדיקים, פרקי אבות, שובב עם לב זהב, סיפורו של מוטל ועוד.
הלר הוציא את הספר "מבצע סין", המלוה בציורים שלו, ו"משפט שדה".
ארת'לינגס

מהלך הסרט

ארת'לינגס משתמש בצילומי וידאו שצולמו דרך מצלמות נסתרות ומתאר את הסבל שעובר על בעלי החיים אשר מועסקים בכפייה על ידי תעשיות שונות למטרות כמו מאכל, חיות מחמד, בידור, ספורט, ומחקר מדעי ורפואי או בבתי מחסה וחוות מתועשות.

קידום, שיווק ופרסים

חואקין פיניקס הגיב על הסרט: 
מכל הסרטים שאי פעם הייתי מעורב בהם, זה הסרט שגורם לכולם לדבר הכי הרבה. כל אחד שרואה את ארת'לינגס, מספר לשלושה אנשים אחרים עליו.
בנוסף הגיב פיטר סינגר, מחבר הספר "שחרור בעלי-החיים", על הסרט: "אם הייתי יכול לגרום לכל האנשים בעולם לראות סרט אחד, זה יהיה ארת'לינגס".
הפילוסוף טום ריגן הגיב גם הוא ואמר "בשביל אלה שראו את ארת'לינגס, העולם אף פעם לא יהיה אותו דבר".
הסרט זכה בפרסי "הסרט הדוקומטרי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים האמנותי ופסטיבל הסרטים של סן דייגו, וזכה בפרס "הסרט בעל התוכן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של בוסטון.
חואקין פיניקס זכה בפרס על פעילות הומניטרית בעקבות מעורבותו בסרט.
ויליאם מוליקן

ביוגרפיה

מוליקן נולד באורבנה, שבאילינוי. התאמן בהדרכת ריימונד ריי. הוא בוגר אוניברסיטת מיאמי שבאוהיו משנת 1961.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשיקגו שבאילינוי בשנת 1959 זכה מוליקן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:43.1 דקות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת רומא (1960) זכה מוליקן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.4 דקות, לפני יושיהיקו אוסקי מיפן (2:38.0 דקות) וויחר מנסונידס מהולנד (2:39.7 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:37.2 דקות. 
לאחר סיום קריירת השחייה שלו ולימודיו במיאמי, השלים לימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן עבד מוליקן כעורך דין בשיקגו.
קילר

רקע כתיבה

השיר נכתב על ידי אלון כהן ועומרי סגל שגם הפיקו אותו והולחן על ידי סגל גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון ההיפ הופ. לטענתה של קירל, בשיר הזה היא ניסתה להביא את חו"ל לארץ, על ידי שימוש בז'אנר שונה, שבו לא משתמשים כמעט בארץ.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הופק על ידי נרטיבי הפקות, בוים על ידי איתן אשכנזי ונוהל על ידי רוברטו מיוזיק. תחילה, ניתן לראות בקליפ את קירל עם חברותיה באזור עם מכולות רבות, שרות את השיר בתוכן, ומחוץ להן.
הקליפ של השיר הפך לויראלי, ונכון ליולי 2019, מונה הצפיות שלו עומד כל כ-15 מיליון צפיות.

ביקורת

בשל היותו של השיר פרובוקטיבי, הופנו כלפיו ביקורות מעורבות, חיוביות ושליליות.
וואלה! NEWS, טענו כי השיר מציג סקסיזם בשל כך שקירל אומרת בתחילת השיר "המספר האהוב עליי הוא 69", וגם בשל הלבוש המינימלי שלה. Mynet פתח-תקווה פרסמו כתבה בה נאמר כי "הורים מתנגדים להופעה של נועה קירל בעיר: "היא רוקדת בחושניות ומשדרת מיניות", הם אמרו."
עיתון הארץ פרסם ראיון שערך עם קירל, בו הם מדברים על איך שקירל קיבלה את תגובת הקהל כלפי השיר. מעריב אמרו על השיר כי: "למרות הפרובוקציות: נועה קירל מוכיחה שהיא ווקאליסטית מצוינת".
אדמונד האלי

ביוגרפיה

האלי נולד בלונדון ב-1656. אביו היה יצרן סבון אמיד. בשנת 1673 החל האלי ללמוד בקווינס קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. עוד במהלך לימודין פרסם מאמרים על מערכת השמש וכתמי שמש. 
בשנת 1690 פותח על ידי האלי פעמון הצלילה הראשון שכלל גם אספקת אוויר במהלך שהותו של הצוללן מתחת למים.
האלי היה המדען הראשון שהגה את תאוריית כדור הארץ החלול. בשנת 1621 פרסם מאמר לפיו כדור הארץ מורכב מכדורים קונצנטריים שלהם יש קטבים מגנטיים. תאוריה זו באה להסביר את הסטייה המגנטית של כדור הארץ. האלי טען כי בכדורים הפנימיים חיים אנשים, חיות ויצורים שונים וכי שמשות קטנות מאירות את החללים.
בשנת 1693 פרסם מאמר המציג כיצד להתבסס על לוח תמותה כדי לחשב פרמיות שאדם יתבקש לשלם בכל גיל כדי לקבל קיצבה קבועה (אנונה) לכל ימי חייו. למאמר זה הייתה השפעה ניכרת על התפתחות האקטואריה והדמוגרפיה.
בשנת 1684 הגיע האלי לביקור אצל אייזק ניוטון בקיימברידג' במטרה להבין את צורת מסלוליהן של פלנטות. האלי ביקש לדעת מה צורת העקומה שתתאר את מסלוליהם של פלנטות, אם מניחים כי כוח הכבידה הפועל עליהן נמצא ביחס הפוך לריבוע המרחק. ניוטון השיב כי המסלול יהיה אליפטי. כאשר ביקש האלי לבחון את חישוביו של ניוטון התברר כי החישובים שערך ניוטון לא נמצאו בידיו. הפצרותיו של האלי הובילו את ניוטון לפרסום חיבור שבו תיאר את חישוביו. היה זה חיבור צנוע בן תשעה דפים שפורסם בנובמבר 1684. חיבור זה הוביל את ניוטון, בעידודו של האלי, לפרסם כעבור שלוש שנים את יצירת המופת שלו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע" ב-1687. האלי לא רק עודד את כתיבת הספר אלא גם דאג לממן את פרסומו.
האלי קידם את חקר גודלו של היקום כאשר ב-1691 פרסם מאמר שמראה כיצד תצפיות של מעברי כוכב הלכת נוגה על פני השמש, כפי שהם נראים מנקודות שונות על פני כדור הארץ, עשויות באמצעות טכניקת הפרלקסה לשמש למדידת המרחק בין כדור הארץ לשמש. מעברי נוגה על פני השמש הם אירועים נדירים, אבל ניתנים לחיזוי. האלי דן בנושא מעברי נוגה פעם נוספת ב-1716, כאשר חזה שזוג המעברים הבא ייתרחש בשנים 1761 וב- 1769. האלי העריך כי לא יחיה עד אז, לכן השאיר הוראות מפורטות איך לבצע את התצפיות הנדרשות
.
בשנת 1704 מונה האלי כפרופסור לגאומטריה באוניברסיטת אוקספורד, אבל המשיך את עבודתו באסטרונומיה. ב-1705 פרסם ספר העוסק באסטרונומיה של שביטים, שבו תיאר את המסלולים הפרבוליים של 24 שביטים, שנצפו מ-1377 עד 1698. הוא הראה כי שלושת השביטים שחלפו בשמים בשנים 1531, 1607 ו- 1682 היו כל כך דומים במאפיינים שלהם, כך שסביר להניח כי מדובר באותו שביט. טענה זו שהוכחה כנכונה זיכתה את השביט בשמו של האלי. בספרו Synopsis Astronomia Cometicae‏ (1705), האלי חזה כי כוכב השביט ישוב ב-1758, ויעבור באותו אזור בשמים. השביט שב בחג המולד של 1758, כשהאלי כבר לא היה בין החיים.
בשנת 1720 מונה למשרת האסטרונום המלכותי בה החזיק עד מותו ב-1742.
רופרכט השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

רופרכט נולד ב-12 במאי 1325 באמברג, לאדולף, רוזן הפלטינט שעל הריין ולאירמנגארד מאטינגן, בתם של לודוויג השישי, רוזן אטינגן ואגנס מווירטמברג.
בשנת 1329 חתם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יחד עם רופרכט ודודיו רודולף השני ורופרכט הראשון על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה. בשנת 1338 חילקו רודולף, רופרכט הראשון ורופרכט השני את נחלתם ביניהם, ולאחר מותו של רודולף השני, רוזן הפלטינט שעל הריין בשנת 1353 חילקו שוב רופרכט הראשון ורופרכט השני את הנחלות ביניהם.
בשנת 1390 מת דודו רופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ורופרכט ירש את השליטה בכל הנחלות ואת התואר נסיך בוחר. בשנת 1391 גירש רופרכט את היהודים והזונות מתחומי הנסיכות, והוריש את רכושם לאוניברסיטת היידלברג. בשנת 1395 העביר רופרכט חוק שנועד להבטיח את שלמות הנסיכות, ובאותה שנה צירף לנחלותיו את העיר נקארגמינד.
ב-6 בינואר 1398 מת רופרכט באמברג, ובנו רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
משה ויצמן

משה ויצמן (1878 - 24 ביוני 1957) היה פרופסור לכימיה, ראש המחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים ופעיל ציוני.

ביוגרפיה

משה אביגדור ויצמן נולד במוטול, על יד פינסק שברוסיה הלבנה, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
הוריו היו עוזר, סוחר יערות במקצועו וחסיד סטולין, ורחל לאה לבית  צ'מרינסקי. להוריו היו 12 ילדים, בהם גם אחיו המבוגר, חיים ויצמן, לימים נשיא מדינת ישראל.
משה ויצמן למד אגרונומיה בפוליטכניון בקייב וכימיה באוניברסיטת ז'נבה, הוכתר כאגרונום ב-1906 וקיבל תואר דוקטור ב-1907. בימי לימודיו בקייב היה פעיל ביחד עם אחיו שמואל בארגון ההגנה העצמית של היהודים בקהילות סביב קייב, היה מרצה על חשיבות ההגנה העצמית ומספק נשק. הוא עבד בעבודות שונות בז'נבה, ברלין ומוסקבה. משנת 1918 היה עוזר הוראה באוניברסיטת מוסקבה. 
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל. בשנת 1924 החל לעבוד באוניברסיטה העברית בירושלים, תחילה כעוזרו של פרופסור אנדור פודור במכון לכימיה, ואחר כך כמנהל המעבדה לכימיה אורגנית. בשנת 1927 הוענקה לו דרגת מרצה. בשנת 1935 הועלה לדרגת מדריך, ובשנת 1947, בהיותו בן שבעים, הועלה לדרגת פרופסור, אחד המבוגרים ביותר באוניברסיטה בעת קבלת דרגת פרופסור. בשנת 1949 יצא לפנסיה. 
ויצמן היה פעיל ציוני והשתתף בקונגרסים 6-10, 12-13 כציר. ב-1929 סייע ליוסף אבידר בייצור גז מדמיע עבור ההגנה. ויצמן גם השתתף בחוג ספרותי בביתו של ד"ר ליאוניד דולז'נסקי ברחביה בו קראו בצוותא שירה רוסית קלאסית, בעיקר פושקין.  
משה ויצמן נפטר ביוני 1957 לאחר מחלה ממושכת ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בן ושתי בנות.
אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

ילדותו

אוגוסט נולד ב-23 בנובמבר 1772 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אוגוסט היה הבן השני, ולאחר מותו של אחיו הבכור ארנסט, הפך ליורש העצר של הדוכסות.

שלטונו

ב-20 באפריל 1804 מת אביו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ואוגוסט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1806 הצטרף אוגוסט לקונפדרציה של הריין, ואף עמד בקשרים טובים עם נפוליאון, שאף ביקראותו במספר הזדמנויות.
לאחר תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו וקונגרס וינה, הפך אוגוסט למנודה מבחינה חברתית. ב-17 במאי 1822 מת אוגוסט בפתאומיות, ואחיו פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
צבי וויסלבסקי

ביוגרפיה

וויסלבסקי נולד בגְרַאיֶיבָה שבפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בנם של חנה בתיה וחיים דב וויסלבסקי, סוחר. התחנך בחדר ובישיבות חפץ חיים (ראדין), טלז (טלז) ו"רב צעיר" (אודסה). לאחר מכן למד בבית המדרש ללימודי יהדות בפטרבורג ובמוסדות אוניברסיטאיים בגרמניה, וקיבל תואר לדוקטור.
עסק רבות בכתיבה, תרגום ועריכה של מאמרים וספרים. מאמריו נחתמו לעיתים בשמות העט חר"ד, א. פולני ו-Imperativus, ונתפרסמו בעיתונים "השילוח", "התקופה", "כנסת", "מאזנים" ואחרים. היה מעורכי "העולם", "עתידנו" ו"עין הקורא".
וויסלבסקי השתתף כציר בקונגרס הציוני ה-12. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. משנת 1935 היה חבר ועד אגודת הסופרים בארץ ישראל והיה יו"ר סניף האגודה בירושלים.
בארץ ישראל ערך משנת 1936 במוסד ביאליק. בשנות הארבעים היה עורך "מאזנים" וערך את הכרך האחרון של קובץ "כנסת". כמו כן עסק בתרגום כתבי גאורג זימל, דוד קויגן (David Koigen;‏ 1877–1933), הרמן כהן ושופנהאואר. עוד מתרגומיו: "בסוד שיח: על האדם ועמידתו נוכח ההוויה" למרטין בובר, "‫דת התבונה ממקורות היהדות" ו-"כתבים על היהדות" להרמן כהן, ‫"דברי ימי רומא" לתאודור מומזן (עם דוד קלעי וצבי רודי). זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגום "פסיכופתולוגיה של חיי יום יום" לזיגמונד פרויד (תש"ה), ועל תרגום "הקפיטאל" לקרל מרקס, יחד עם יצחק מן (תש"ח). כן צוין לשבח עבור תרגום "הגיונות" לשופנהאואר. על ספרו "יחידים ברשות הרבים" זכה בפרס ביאליק (1956), וספרו "חבלי תרבות" זכה בפרס רופין.
בשנת 1955 נבחר כחבר האקדמיה ללשון העברית.
וויסלבסקי נפטר בסוף נובמבר 1957, בתום מחלה קשה וממושכת. בן 68 במותו. נקבר בבית הקברות סנהדריה.
הותיר אישה, דבורה לבית רוזנברג.
נאשי

נאשי - תנועת הנוער האנטי-פאשיסטית (רוסית: Наши - Молодежное демократическое антифашистское движение) היא אחת מתנועות הנוער הגדולות ביותר ברוסיה, המונה מעל 100,000 חברים. ועידת הייסוד של התנועה נערכה ב-15 באפריל 2005. על פי מייסד התנועה, וסילי יקמנקו (העומד גם בראש הסוכנות הפדרלית לענייני נוער של רוסיה), היא הוקמה כתגובה למה שהוא רואה כהתגברות הנאציזם ברוסיה. התנועה זכתה לכותרות בעולם במהלך המצור שהטילה על שגרירות אסטוניה ברוסיה כתגובה להעברת פסל ברונזה של חייל סובייטי מכיכר בבירת אסטוניה לבית קברות צבאי בעיר.
התנועה הוקמה ביוזמה ותוך תמיכה של פקידות הנשיא. היא נתמכת על ידי ולדימיר פוטין והוא נפגש עם מנהיגיה באופן קבוע. מנהיגי התנועה מכריזים על התמיכה של התנועה במשטר. התנועה הוקמה על בסיס תנועת "ההולכים ביחד" (Идущие вместе) שהייתה תנועת נוער ברוסיה שנוסדה על ידי ואסילי יקמנקו במאי 2000. לתנועה הייתה אוריינטציה לתמיכת הממשלה הרוסית וממשלו של ולדימיר פוטין היה תומך בתנועה. התנועה גדלה במהירות והיו לה עשרות אלפי חברים. חלק מדרישות התנועה כלפי חבריה כללו בין היתר כי מפקדים חייבים לקרוא 6 קלאסיקות רוסיות ולבקר אתר קרב אחד שבו רוסיה ניצחה. חברי התנועה חולקו לקבוצות בנות 5 חברים המכונים "כוכבים אדומים". עם הקמת נאשי על ידי ואסילי יקמנקו בשנת 2006 פעילות התנועה הופסקה.
הקמת מספר תנועות נוער בשנים 2005-2006 הייתה למעשה תגובת המשטר לאירועים באוקראינה ותפקיד הנוער באירועים. בהמשך, רמת הפעילות של התנועות שהוקמו ירדה באופן ניכר. מתנגדי התנועה קוראים לפעיליה "נאשיסטי" בדומה למילה הרוסית "פשיסטי" (נאצים) ואת התנועה עצמה "פוטיניוגנד" בדומה ל"היטלריוגנד".
במאי 2012 מייסד התנועה וסילי יקמנקו הכריז על פירוקה ונכון לאוקטובר 2012 מעמדה עתידה אינו ברור.

פורום סליגר

פורום סֵליגֶר (Селигер) בסמוך לאגם סליגר במחוז טבר, סמוך לכפר אוסטאשקוב, הוא פורום חינוכי לנוער המאורגן על ידי תנועת נאשי מאז 2005. מאז 2009 הפורום מאורגן בשיתוף פעולה עם הסוכנות הפדרלית לענייני נוער של רוסיה. עד 2008 נמנע מפעילי נאשי להשתתף בפורום, אך מאז 2009 הותר לכל תנועות הנוער ברוסיה להשתתף בפורום והוא מאורגן מדי שנה בקיץ.
עם הקמת התנועה הופסקה תמיכה ממסדית בתנועת הולכים ביחד, פעילותה למעשה הופסקה ורוב חבריה נקלטו בתנועת נאשי.
יצחק פרידמן (בויאן)

רבי יצחק פרידמן (פחד יצחק, ב' בתשרי תר"י, 18 בספטמבר 1849 - י"ז באדר תרע"ז, 11 במרץ 1917) היה אבי שושלת בויאן, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.

ביוגרפיה

נולד בסדיגורה לרבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, ומרים, בתו של רבי אהרן פרלוב מקרלין. אביו קראו יצחק, על שם יצחק אבינו וכן על שם שנולד בראש השנה שהוא יום הדין. בשנת תרי"ט התארס עם מלכה בת רבי יוחנן טברסקי מראחמסטריווקא. בשנת תרכ"ה נישא בחאטין. על פי המסופר, בחתונתו היו 250 אדמו"רים, וכ-50,000 חסידים. היו שכינו אותה "החתונה הגדולה השנייה", לאחר החתונה הגדולה באוסטילה. לאחר נישואיו התגורר ליד חמיו, ולאחר מספר שנים חזר לסדיגורה. 
לאחר פטירת אביו בשנת תרמ"ג, החל לכהן באדמו"רות לצד אחיו הצעיר רבי ישראל. בשנת תרמ"ו, במסגרת חלוקת הירושה בה קיבל את נשיאות כולל ווהלין ואחיו קיבל את החצר בסדיגורה, פתח את חצרו בבויאן הסמוכה לצ'רנוביץ'. השפעת חצרו הייתה מרוסיה ועד גליציה ופולין. חסידיו שנמנו באלפים, בלטו בדבקותם העזה באדמו"רם.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמלט לצ'רנוביץ' וממנה יצא ברכבת האחרונה לווינה, ככל אדמו"רי רוז'ין, עקב פחדם מהשלטון הרוסי. בשנת תרע"ו חלה קשות אך החלים מחוליו. במוצאי שבת, י"ז באדר תרע"ז, לאחר הבדלה, החל לחוש ברע, וקרא לאשתו ולילדיו, ולאחר מכן נכנסו כל החסידים. הוא שר את ניגון הדביקות של רבי ישראל מרוז'ין ונפטר. נקבר בווינה.
לאחר פטירתו החלו לכהן ארבעת ילדיו. בנו הגדול, רבי מנחם נחום, היה ממלא מקומו, וכיהן בצ'רנוביץ'. בניו האחרים, היו רבי ישראל מלייפציג, רבי אברהם יעקב מלמברג ורבי מרדכי שלמה מניו יורק. בתו מרים נישאה לרבי דב בער פרידמן, בנו של רבי ישראל מצ'ורטקוב. שכל שתי בנות בילדותן, חוה ושרה.
במלכודת העולמות: ארצו של לורד הדרקון

עלילה

במהלך חופשה משפחתית של משפחתה, נתקלת קת'י מורגן בספינה יוצאת דופן שעוגנת ליד האגם. אותה ספינה נוצרה על ידי מדען סיני בשם מאק והיא מאפשרת לנסוע בין יקומים מקבילים. קת'י מפעילה את הספינה בטעות ומגיעה לסין - ארצו של הדרקון, המנוהלת בטכנולוגיה מתקדמת על ידי מחשב מדבר המכונה "אורקל" (Oracle). משפחתה של קת'י: הוריה (קארל וויקי) ואחיה הגדול (ג'וש), מנסים לאתר את קת'י ומוצאים את עצמם נכנסים גם הם לתוך המסע בין היקומים המקבילים.
קת'י מבלה את רוב זמנה בניסיון להתחמק מאנשים מסוכנים, לחזור לעולם שלה, ולהתאחד עם משפחתה. היא מתעמתת עם אשקה, אישה ערמומית ומניפולטיבית, בעלת חליפת קסם, שהייתה בעברה קוסמת (Spellbinder), שברחה מהכלא בעולמה שלה ומנסה להרוויח דברים רק בשביל עצמה. שאראק, מנהיג הברברים, חובר אל אשקה ומנסה לכבוש בעצמו את האימפריה הסינית.
הסדרה מתארת גם את מסעו של סאן ("אדון הדרקון") אל עולמה של קת'י, שבו הוא כבר לא מוגן על ידי האימפריה שלו, ואנשים לא מכבדים את סמכותו. במשך הסדרה הוא לומד להעריך את אחותו הגדולה, הנסיכה אייה, ולהיות יותר אדיב ונעים כלפי הסובבים אותו.
ג'ון אולדרידג'

קריירה כשחקן

הקבוצה המקצוענית הראשונה בה שיחק אולדרידג' הייתה ניופורט קאונטי הוולשית. במרץ 1984 הצטרף לאוקספורד יונייטד; הופעת הבכורה שלו הייתה ב-7 באפריל באותה שנה, והשער הראשון שהבקיע במדי הקבוצה היה ב-20 באפריל נגד בולטון וונדררס בניצחון 0–5.
ב-1987 צירפה אותו קבוצת ליברפול במקום איאן ראש שעזב את הקבוצה. הופעת הבכורה שלו הייתה כמחליף במשחק הקבוצה שהסתיים בתיקו 2-2 בוילה פארק, ב-21 בפברואר 1987. את שערו הראשון הבקיע שבוע לאחר מכן בניצחון 0–1 על סאות'המפטון באנפילד.
בעונת 1987–1988 הבקיע אולדרידג' 26 שערי ליגה, חלקם בבעיטות 11 מטר. אולדרידג' שיתף פעולה עם הכדורגלנים פיטר בירדסלי וג'ון בארנס, ויחד הם היוו קו קדמי התקפי חזק ונודע בתולדות המועדון; שלושתם יחד כבשו 56 שערי ליגה. ליברפול זכתה באליפות באותה עונה, עם 90 נק' ו-2 הפסדים בלבד. בעונה שלאחר מכן חזר ראש לקבוצה, והשניים התחרו ביניהם על מקום בהרכב הפותח; אולדרידג' המשיך להציג יכולות טובות. כשחקן ותושב העיר מילדותו, אולדרידג' הושפע מאוד מאסון הילסבורו שהתרחש במשחקה של ליברפול באצטדיון הילסבורו בשפילד, בו נמחצו למוות 96 אוהדי כדורגל, ובדומה לשאר חברי קבוצתו הוא הלך להלוויות רבות וביקר את הפצועים. בתום אותה עונה הסתכם מאזן שערי הליגה שלו ב-21, מהגבוהים בליגה, אך ליברפול לא זכתה באליפות. בסך הכול שיחק אולדרידג' במדי ליברפול 104 משחקים במסגרות שונות, והבקיע 51 שערים.
אולדרידג' החל את עונת 1989–1990 במדי ליברפול, אך מכיוון שהמאמן קני דלגליש היה מרוצה מיכולתו של איאן ראש, נענתה הקבוצה להצעת ריאל סוסיאדד מספרד, ואולדרידג' עבר לשם לאחר שני משחקים. הוא זכה להצלחה רבה במועדון, והבקיע 40 שערים ב-63 משחקים. אך משפחתו התקשתה להסתגל לסגנון החיים בספרד, והוא ביקש לעזוב לאחר שתי עונות בלבד.
ב-1991 עבר אולדרידג' למועדון טרנמיר רוברס מליגת המשנה האנגלית, וכבש 40 שערים בעונתו הראשונה שם. הוא שיחק במועדון זה עד פרישתו ממשחק מקצועני ב-1998. בסך הכול כבש במסגרת המועדון 174 שערים ב-294 משחקים, שסייעו למועדון להגיע לאחד מששת המקומות הראשונים בליגה בשנים 1993–1995.
במקביל למשחקיו בליגה, היה אולדרידג' שותף פעיל במשחקי נבחרת אירלנד בכדורגל בין השנים 1986–1996. הוא הופיע במדי הנבחרת ב-69 משחקים בינלאומיים וכבר 19 שערים.

קריירה כמאמן

אולדרידג' החל בקריירת האימון בכדורגל כבר ב-1996, כאשר הפך למאמן-שחקן בקבוצתו טרנמיר רוברס. לאחר פרישתו ממשחק פעיל ב-1998, המשיך לאמן את הקבוצה עד 2001. במהלך הקריירה הגיע עם קבוצתו למספר הישגים, בהם גמר גביע הפוטבול ליג בשנת 2000, ורבע גמר גביע ה-FA בשנים 2000 ו-2001. עם זאת, בתום עונת 2000–2001 ירדה הקבוצה לליגה השלישית באנגליה; אולדרידג' התפטר מתפקידו כבר בחודש מרץ 2001, ומאז לא חזר לקריירת האימון.

פעילות לאחר הפרישה מעולם הכדורגל

אולדרידג' עובד כיום כפרשן כדורגל ברדיו המקומי בליברפול. הוא משחק כדורגל בליגת הוותיקים של מועדון ליברפול. ב-1999 יצאה אוטוביוגרפיה שכתב, "John Aldridge: My Story". ב-2006 זכה לתשומת לב תקשורתית כאשר ניצח בתחרות כישרונות שירה של ידוענים, "Charity You're a Star". ב-2008 השתתף בהקלטת הדיסק "60 דקות עם ג'ון אולדרידג'", שנערכה כחלק מהקלטת סדרה של דיסקים דומים.
עד שנת 2009 היה אולדרידג' בעלים-שותף בפאב בשם "Aldo's" בליברפול, בו נהגו לבקר אוהדי ליברפול אירים רבים ולצפות במשחקי הקבוצה. הוא פטרונו של מועדון הכדורגל החובבני "AFC Liverpool" שהוקם ב-2008.
ברימסטון

ברימסטון (באנגלית: Brimstone) הוא טיל אוויר-קרקע בריטי שפותח על ידי MBDA עבור חיל האוויר המלכותי. הוא תוכנן בתחילה להיות טיל מסוג "שגר ושכח" נגד קבוצות גדולות של משוריינים באמצעות מכ"ם מילימטרי פעיל כדי להבטיח דיוק גם נגד מטרות נעות. הניסיון בלחימה באפגניסטן הוביל להחלטה להוסיף אפשרות של הנחיית לייזר היברידית (בשילוב עם יכולות קיימות).
מלבד חיל האוויר המלכותי, הטיל נמכר ונמצא בשימוש סעודיה.
חוק המספרים הגדולים באמת

החוק של המספרים הגדולים באמת קובע שכאשר מתרחש מספר גדול מספיק של אירועים, צפוי שיקרו גם כאלה שהם מאד לא סבירים בפני עצמם. מקור שם החוק הוא פרפראזה על שמו של חוק המספרים הגדולים.
החוק מסביר תופעות שבפני עצמן נראות לא סבירות, כמו אדם שמזדמן למקום בדיוק בשעה שזקוקים לו, או דבר הקורה בדיוק כשחושבים עליו. בגלל מספרן העצום של האינטראקציות בין אנשים ושל המחשבות שחולפות במוחם של אנשים, מפעם לפעם אמורים לקרות דברים הנחשבים מפתיעים. אם אירוע שהסיכוי להתרחשותו הוא אחד למיליון הוא "אירוע פלאי", הרי שלכל שמונה מיליון אירועים שמתרחשים, שמונה מהם ייראו כפלאיים. אם כל ישראלי מעורב במספר אירועים בכל יום, הרי שבכל יום יתרחשו עשרות אירועים פלאיים - פשוט כיוון שיש כשמונה מיליון ישראלים.
חוק ליטלווד מהווה מקרה פרטי של חוק זה.
פגי ת'ורפ-בייטס

ביוגרפיה

ת'ורפ-בייטס נולדה בלונדון. הוא למדה בבית הספר הית'פילד, בבית הספר למחול "Cone School of Dancing" ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). אחר כך החלה להופיע בתיאטרון רפרטוארי בברמינגהאם, בריסטול, הרוגייט ועם להקת התיאטרון הרפרטוארי של ה-BBC. בקולנוע שיחקה בסרטים "נערה ושמה ג'ורג'י" ו-"Mosquito Squadron". בטלוויזיה הופיעה ת'ורפ-בייטס בסדרות "Timeslip" ו"שובו של המלאך". ב-1966 שיחקה בדרמה הקומית "Mrs Thursday". עוד השתתפה בסדרה "Tales of the Unexpected" ובסיטקום "The Young Ones".

חיים אישיים

ת'ורפ בייטס הייתה נשואה לשחקן בריאן אולטון. לבני הזוג נולדו שני ילדים, בן ובת.