יעקב בן-טולילה

ביוגרפיה

בן-טולילה נולד בתטואן שבמרוקו לוידל ומרסדס, כבן בכור למשפחה בת 3 ילדים. אביו שימש כמזכיר קהילת תטואן, בעוד שסבו יעקב היה שו"ב, דיין וראש ישיבת "יגדיל תורה" בעיר. את לימודיו היסודיים למד בבית הספר כי"ח, ואף הספיק ללמוד במשך שנת לימודים אחת במכון ללימודים תיכוניים הספרדי-מרוקני בתטואן. בשנת 1950, במסגרת עליית הנוער, עזב הנער בן-טולילה את עירו תטואן, בדרכו לעלות לארץ ישראל. במסגרת זו שהה, עם עוד 3 בני דודים, בבתי ילדים בצרפת, עד ליוני 1951, אז הפליגו לישראל, באונייה נגבה.
בישראל נקלטו ארבעת הילדים בחברת הנוער בקבוצת יבנה, שם שהה בן-טולילה עד לגיוסו לצה"ל כחייל במסגרת גרעין נח"ל שהצטרף לקיבוץ לביא.
בשנת 1956 הגיעו הוריו של בן-טולילה לארץ ישראל ביחד עם שני אחיו הקטנים, וכיוון שקליטתם בקיבוץ לא צלחה, עזב יעקב בשנת 1957 את הקיבוץ ועבר לגור עם הוריו במעברת קריית גת. בקריית גת עבד כחשמלאי, אך בראשית שנת 1958 עזב את המקום לאחר שקיבל הצעה מבני עקיבא לשמש כשליח התנועה בצפון אפריקה. עבודת השליחות במרוקו הייתה כרוכה בביקורים בצרפת, במחנות קיץ ובסמינרים של התנועה. בביקורים אלו הכיר את אשתו תמר, יהודייה-צרפתייה ממוצא הונגרי-פולני, שהייתה חברה בבני עקיבא בצרפת, ובינואר 1961 הם נישאו בעיר שטרסבורג. באותה שנה החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון עברית ותרבות צרפת. את לימודיו בירושלים המשיך כתלמיד, עוזר מחקר וכמרצה עד לשנת 1983, אז קיבל תואר דוקטור בלשון עברית (התזה נכתבה בהדרכת הפרופסורים דוד טנא וחיים בלנק, בנושא "מבטאי העברית המשמשת במושב של יוצאי מרוקו בנגב - פרק בפונולוגיה חברתית").
בשנת 1966, כשסיים את התואר הראשון, נודע לו שמחפשים מורה ללשון ולספרות בישיבת בני עקיבא "בית יהודה" בכפר מימון. הוא קיבל את המשרה ועבר עם משפחתו להתגורר בכפר מימון. 
כעוזר הוראה ומחקר השתתף במפעל משותף לאוניברסיטת הנגב ולאקדמיה ללשון עברית בנושא "אוצר מלים וצורותיהן לפי תעודות שבכתב". לימד ארמית, ותחביר לשון המקרא, כן השתתף במחקר במעבדה לחקר הדיבור באוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך השנים שימש בן-טולילה כמרצה אורח במרכזים אוניברסיטאיים בחו"ל, כגון: המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מונטריאול והמרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת הרווארד, ה-CNRS (צר') בצרפת, המועצה הלאומית הספרדית למחקר (ספ') בספרד ועוד.
משנת 1996 כיהן בן-טולילה כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2005 פרש לגמלאות.

תפקידים שונים

במהלך הקריירה האקדמית של בן טולילה הוא כיהן כיועץ לגופים שונים. היה חבר בוועדה משותפת למשרד החינוך ולאוניברסיטת בן-גוריון, להכנת השתלמויות למורים לעברית בבתי הספר במחוז הדרום. חבר המועצה הארצית של איל"ש, חבר הוועדה האקדמית של "המרכז ללשונות היהודים וספרויותיהם" של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית ולאחר מכן נבחר כחבר מלא בה, כן השתתף מטעמה כחבר בוועדה לקביעת מונחי תחבורה ובוועדה למונחי גאוגרפיה. היה חבר מועצת המערכת של כתב העת חלקת לשון, ויעץ בפרויקט כינונו של מאגר העברית המדוברת בישראל. היה חבר הדירקטוריון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו וחבר ועדת ההיגוי והוועדה האקדמית של מרכז משה דוד גאון לתרבות הלאדינו. ב-2015 נבחר לשמש חבר מתכתב באקדמיה המלכותית של ספרד.

גישתו באשר ללימוד הלשון העברית

בן טולילה הוא פטריוט של הלשון העברית, לדבריו הלשון היא מרכיב חשוב בתרבותו ובזהותו הלאומית של כל עם, ועל אחת כמה וכמה אצל העם היהודי שהביא לעולם את התנ"ך הכתוב עברית. הוא מציג את טעותו של הרצל כאשר כתב בספרו "מדינת היהודים" כי לכשתקום המדינה, היא לא תוכל להשתמש בשפה העברית, "לשון עתיקת יומין שאינה בשימוש" - והכול ישוחחו בשפות שונות כמו בקנטונים בשווייץ, בעוד שבפועל השפה העברית במדינת ישראל, פורחת.
בן טולילה סבור שעל המורים ללשון ללמד באופן כזה, שהתלמיד יהיה מסוגל לפרש טקסט כתוב באמצעות הידע והכלים שרכש, זאת לעומת המצב הקיים בו המורים מתווכים בין הטקסט לבין התלמיד. במקום להדריך אותו להבין את הטקסט בעצמו. הוא גם מעביר ביקורת על תרגום טקסטים על ידי המורים לשפה דלה.