google/wiki40b huggingface dataset:
האנשה

האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי-חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה). האנשה משמשת לעיתים קרובות כאמצעי פיגורטיבי בשירה ובפרוזה/סלנג יומיומי.

האנשה במיתולוגיה ובדת

בדתות ובמיתולוגיות עתיקות רבות, שהידועה בהן היא המיתולוגיה היוונית, ניתנו לאלים השונים תכונות אנושיות רבות, ביניהן רגשות כגון אהבה, שנאה וקנאה. האלים מיוצגים לעיתים קרובות כבעלי גוף אנושי.
בדתות ובמיתולוגיות רבות מוצגים בעלי חיים כיצורים חיים, שבהן חלקן  הופכות למפלצות וליצורים התופסים מקום נרחב בדתות השונות, כמו גוף העולם (המוצג כשחיות מחזיקות אותו בדתות רבות).

האנשה בספרות

בפרוזה נעשה בהאנשה שימוש מורכב יותר מאשר בשפת היומיום או בשירה. במסגרת זו הופך החפץ, החיה, או המושג המואנש לדמות של ממש בסיפור, לעיתים אף הדמות המרכזית. האנשה מסוג זה נפוצה במספר ז'אנרים ספרותיים. בספרות ילדים נעשה שימוש כה נרחב בהאנשת בעלי חיים ('פו הדב', 'גבעת ווטרשיפ' ורבים אחרים) עד כי חיות מואנשות הפכו כמעט למרכיב סטנדרטי בז'אנר זה.
גם בז'אנר הפנטזיה נעשה שימוש רב בהאנשה, בדרך כלל כתוצאה של קסם. במסגרת ז'אנר זה נעשו מספר ניסיונות בהאנשה של מושגים מופשטים: הסופר טרי פראצ'ט כלל בסדרת ספרי 'עולם הדיסק' מספר דמויות מואנשות, שהידועה בהם היא דמות המוות; הסופר פירס אנתוני פרסם סדרת ספרים העוסקת בהתגלמויות האנושיות של מוות, טבע, זמן, מלחמה, גורל, טוב ורע; וגם ניל גיימן האניש מושגים מופשטים כגון 'חלום' ו'תשוקה' בסדרת ספרי הקומיקס 'סאנדמן'. בנוסף, רוב הסרטים המצוירים של חברת וולט דיסני מציגים חיות מואנשות (רובין הוד למשל).
השימוש בהאנשה היא דרך נפוצה בכתיבה הפוליטית או הסאטירית. במקרה זה משמשות הדמויות המואנשות כדרך לייצוג דמויות סטראוטיפיות, המתייחסות לסוג מסוים או לשכבה מסוימת של בני אדם. דוגמה בולטת לכתיבה מסוג זה היא ספרו של ג'ורג' אורוול 'חוות החיות', המהווה משל פוליטי.
בנוסף לשימושים אלו בהאנשה בז'אנרים שונים, משמשת ההאנשה לעיתים להעתקת נקודת התצפית בסיפור, על ידי הצגתו מפיה של חיה או חפץ דומם. טכניקה זו מנוצלת, למשל, בספרו של פול אוסטר, 'טימבוקטו'.

מופעים מואנשים בעולם החי

מופעים רבים בעולם הטבע, ובפרט בעולם החי, מפורשים באופן אינטואיטיבי כמעידים על תכונות אנושיות של נושאיהם.
קורי קאר

קריירה

קאר שיחק 4 שנים באוניברסיטת טקסס טק, בסיומן יצא לדראפט ה-NBA. קאר נבחר בדראפט 1998 על ידי אטלנטה הוקס בבחירה ה-49. הוא הועבר בטרייד לשיקגו בולס ושיחק שם עונה אחת, בסיומה עבר לשחק בקוואד סיטי ת'אנדר מליגת ה-CBA ולאחר מכן בניו מקסיקו מליגת המשנה האמריקנית, ה-IBL. 
בשנת 1999 עבר קאר לשחק בצרפת במדי פו אורטז, ובסיומה של אותה עונה חתם לראשונה בישראל כמחליפו של קלי מקארתי במכבי עירוני רעננה. עונה אחת לאחר מכן חזר קאר לצרפת, שם שיחק בנאנסי, אך שוחרר טרם הסתיימה העונה וחתם בהפועל גליל עליון. משם המשיך קאר להפועל חיפה־רמת השרון, מכבי גבעת שמואל, עירוני אשקלון, עירוני נהריה ולאחר עונה בליגת המשנה האיטלקית שב לישראל ושיחק במדי עירוני אשקלון וגבעת שמואל. 
קאר נחשב לאחד הזרים המוערכים בארץ, ואף נבחר לשחקן העונה בליגת העל על פי בחירת השחקנים בתום עונת 2004/2005. הוא מוכר הודות ליכולת הקליעה המצוינת שלו ורגליו החזקות והזריזות ההופכות אותו לשומר מצוין, גם בגילו המתקדם. לאחר שנישא לישראלית, ניסה מאמן נבחרת הכדורסל הלאומית, צביקה שרף, לאזרח את קאר, אך ללא הצלחה. לאחר שנתיים נוספות בארץ, קיבל לבסוף אזרחות ישראלית. 
בעונת 2011/2010 חתם קאר באפולון לימסול שבקפריסין. לאחר מכן חזר לקדנציה שלישית בישראל וחתם בעירוני אשקלון, ממנה שוחרר לאחר כחצי עונה. בספטמבר 2011 חתם בהפועל תל אביב לשתי עונות, אך שוחרר כעבור עונה אחת.
באוגוסט 2012 היה חלק מנבחרת ישראל שסיימה במקום הרביעי באליפות העולם בכדורסל 3 על 3.
בספטמבר 2012 חתם קאר במכבי חיפה, וזכה עמה לראשונה באליפות הליגה הישראלית בכדורסל, כן היה שותף להפסד הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב.
ביולי 2013 חתם בעירוני נס ציונה.
בקיץ 2014 חתם בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית.
בקיץ 2015 חתם באליצור רמלה מהליגה הארצית.
בקיץ 2016 חתם בהפועל עכו מהליגה הארצית.
ב-2017 החל את עבודתו כמאמן במחלקת הנוער של מכבי הבילויים גדרה. ב-15 במאי 2018 מונה למאמן בנות הרצליה.
פטריק ואן אנהולט

קריירה

ואן אנהלוט החל לשחק במחלקת הנוער של הקבוצה וגדל בה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-24 במרץ 2010 בניצחונה של צ'לסי על פורטסמות 5-0 כשנכנס במקומו של יורי ז'ירקוב. הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד של צ'לסי לניוקאסל בגביע הליגה 4-3.
בקיץ 2009 הושאל לקובנטרי סיטי לחצי שנה, ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-9 באוגוסט בניצחון 2-1 נגד איפסוויץ' טאון. 
ב-29 בינואר 2010 הושאל בפעם השנייה לניוקאסל יונייטד. ב-26 בינואר 2011 הושאל ללסטר סיטי. ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-1 בפברואר בניצחון 1-0 נגד שפילד יונייטד. ב-31 באוגוסט 2011 הושאל לויגאן את'לטיק לעונה אחת, בה כבש את שערו הראשון בפרמייר ליג. ב-17 בינואר 2012 הושאל בפעם החמישית והאחרונה לויטסה ארנהם ההולנדית. 
ב-25 ביולי 2014 עזב את צ'לסי וחתם בסנדרלנד על חוזה לארבע שנים. ב-30 בינואר 2017 חתם בקריסטל פאלאס לארבע וחצי שנים.
מודל הדוני

בכלכלה, מודל המחירים ההֵדוֹניים הוא שיטה האומדת את העדפות הצרכן. 
השיטה מפרקת את מאפייני המוצר ואומדת את השפעתה של כל יחידת מאפיין על מחיר המוצר. 
לצורך מדידה הדונית נדרש מידע הן על מאפייני המוצר והן על מחירו. 
השימוש במודלים הדוניים נפוץ עבור מוצרים הטרוגניים במאפייניהם כגון דירות, מחשבים ומוצרי הלבשה.

למודל המחירים ההדוניים שימוש בשומת מקרקעין, שכן הוא מאפשר לאמוד את המאפיינים השונים של יחידות דיור שאינם נסחרים בשוק, כגון איכות השכונה, איכות האוויר, מערכת החינוך וכדומה.
הר לאנדולט

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
ההר נקרא על שם ארנו יודל לאנדולט (Arlo U. Landolt), מדען שחקר את זוהר הקוטב, בתחנת הקוטב הדרומי, במהלך  השנה הגאופיזית הבינלאומית - 1957.
המפלגה הליברלית (המנדט)

המפלגה הליברלית (בערבית: חִזבּ אל-אחראר, מילולית: "מפלגת הליברלים") הייתה מפלגה ערבית פלסטינית שהתקיימה בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי לתקופה קצרה, בשנים 1930–1931.
בינואר 1930 עמדו-שיח' אסעד אל-שוקיירי ותופיק חקי אל-עבדאללה, ראש עיריית עכו, בראש קבוצה של אנשי אופוזיציה מצפון הארץ שהקימה את "המפלגה הליברלית". אחד המייסדים היה חסן צדקי אל-דג'אני, ובין חבריה: עורך הדין חנא עצפור מחיפה, תופיק אל-פאהום וראג'י אל-פרח מנצרת, עומר אל-ביטאר (יפו) וראש עיריית יפו עאצם אל-סעיד. המצע של המפלגה: עצמאות מלאה לפלסטין. המפלגה לא הייתה פעילה ובמאי 1931 קיימה את האספה הפומבית האחרונה שלה.
נארוואס

נארוואס היה קצין פרשים נומידי, שלקח חלק פעיל במלחמת שכירי החרב, בתחילה לצד המורדים ובהמשך ערק לצד קרתגו. במיוחד בשל הערצתו למפקד הקרתגי חמילקרת ברקה שאת בתו נשא לאשה.

ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על חייו של נארוואס. המקור היחיד אודותיו הוא פוליביוס היווני שלא מספר דבר על נעוריו של נארוואס, אם כי מציין שהיה בן לאחת המשפחות הנכבדות בקרב הנומידיים. ככל הנראה התגייס כשכיר חרב לצבא קרתגו ונטל חלק במלחמה הפונית הראשונה, שבמהלכה למד להעריץ את מפקדו חמילקרת ברקה. אולם לאחר הכישלון בקרב אייגוסה בשנת 241 לפנה"ס, נכנעה קרתגו ועשרות אלפי שכירים מצאו עצמם מחוסרי עבודה.
המפקדים הקרתגים רצו להעביר את החיילים לאפריקה בקבוצות קטנות כדי שיהיה קל יותר לשלם להם את שכרם. אולם מועצת הזקנים קיוותה שאם יכונסו כל השכירים במקום אחד יהיה קל יותר לשכנע אותם לוותר על חלק מהתשלום. השכירים כונסו בקרתגו ומאוחר יותר הועברו לעיר קיסה. מועצת הזקנים שלחה אליהם את חנו הגדול למשא ומתן, הייתה זו טעות לשלוח אל השכירים את חנו שאותו לא הכירו במקום לשלוח את חמילקרת שאותו העריצו. השכירים איימו לעלות על קרתגו אם לא יינתן להם שכרם, הקרתגים נבהלו והסכימו לדרישותיהם, אולם חלק מהשכירים חשדו שהקרתגים מתכוונים להיפטר מהם לאחר שיתפזרו ועל כן בהנהגתם של מאתוס וספנדיוס פתחו במרד.
ערי אפריקה שסבלו רבות מיחסם הקשה והנצלני של הקרתגים הצטרפו ברצון אל המורדים, מלבד הערים אוטיקה והיפקארה ששמרו אמונים לקרתגו. כעונש הטילו השכירים מצור עליהן. מאתוס על היפקארה, וספנדיוס על אוטיקה. חמילקרת התפטר עוד קודם לכן מהפיקוד, ובתמיכת האליטה העשירה מונה חנו למפקד. אולם הוא נעדר כל כשרון צבאי והפסיד את הערים למורדים. 
בלחץ ההמונים, נבחר חמילקרת שוב לפקד לצד חנו. הוא הכה שוק על ירך את ספנדיוס בקרב מקאר והחזיר לקרתגים את ביטחונם העצמי. ניצחון זה עודד את נארוואס שעד אז לחם בצד המורדים להצטרף אל קרתגו. הוא ניגש עם כמאה מלווים נומידים אל מחנהו של חמילקרת והמתין. הקרתגים שאלו אותו לרצונו והוא השיב שהוא מעוניין לשוחח עם חמילקרת עצמו. חמילקרת הסתפק אם להאמין לו או לא, אולם נארוואס מסר לידי הקרתגים את נשקו וסוסו ונכנס לא חמוש אל המחנה. חמילקרת התפעל מאומץ לבו וקיבל אותו יחד עם עוד 2,000 פרשים נומידיים שערקו אתו אל מחנהו, ואף הבטיח לתת לו את בתו לאשה.
פרשיו המהירים של נארוואס הביאו תועלת רבה לחמילקרת וסייעו רבות לניצחון הגדול בקרב משור. כאשר חמילקרת סגר מכל הכיוונים על המורדים והכריח אותם להיכנע המורדים נכנעו ובתמורה הסכימו לחמילקרת להוציא להורג את מנהיגיהם. חמילקרת הפר את ההסכם וביצע טבח המוני בשכירים, ספנדיוס נפל בשבי ונצלב מאוחר יותר מול חומות תוניס. בינתיים צר מאתוס על קרתגו עצמה, חמילקרת שלח נגדו מצביא בשם חניבעל, אולם חניבעל נהג בקלות ראש והובס בקלות בידי מאתוס שצלב אתו על אותו צלב שעליו נצלב ספנדיוס. אולם חמילקרת הגיע במהירות ואיחד את כוחותיו עם אלו של חנו ויחד הביסו את מאתוס והוציאו אותו להורג בתהלוכת ניצחון בקרתגו.
טיטוס ליוויוס מזכיר אחיינית של חניבעל שהייתה בקשרים טובים עם הנומידים, וייתכן להניח שמדובר בבתו של נארוואס.

נארוואס בתרבות

לפרסום זכה נארוואס במיוחד בשל הרומן ההיסטורי שכתב גוסטב פלובר, "שלמבו". גיבורת הסיפור היא בתו של חמילקרת המובטחת לנארוואס. לחמילקרת היו שלוש בנות ששמותיהן אינם ידועים, אם כי ידועים שמות חתניהן. פלובר ניצל את המחסור בפרטים אודות הדמויות ובנה ספר התואם יחסית את הידוע לנו מבחינה היסטורית.
אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה

ביוגרפיה

אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' נולד ב-11 באוקטובר 1806, לקאראג'ורג'ה ולילנה יובנוביץ', והוא התחנך בחוטין, בסרביה, תחת פיקוחו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1815 הוביל מילוש אוברנוביץ' את המרד הסרבי השני נגד העות'מאנים, הקים את בית אוברנוביץ' והוכר על ידי השער הנשגב כנסיך סרביה תחת השלטון העות'מאני. בשנת 1817 הוא הורה על רציחתו של קאראג'ורג'ה - אביו של אלכסנדר, משום שחשש שהלה יסכן את שלטונו. ראשו הערוף של קאראג'ורג'ה נשלח לאיסטנבול ואוברנוביץ' המשיך בשלטונו. עם זאת, העם לא רווה נחת מאוברנוביץ' אשר שלט בצורה אוטוקרטית, ובשנת 1839 הוא נאלץ לוותר על הכתר לטובת בנו מילאן אוברנוביץ'. מילאן היה חולה עוד לפני כן, ונפטר שבועיים לאחר שעלה לשלטון. ייתכן שהוא כלל לא ידע שהוכתר. במקומו עלה לשלטון אחיו, מיכאילו אוברנוביץ'.
ב-1 ביוני 1830 התחתן אלכסנדר עם פרסידה ננאדוביץ', בתם של יברם ננאדוביץ' ויובאנקה מילובנוביץ, שממנה נולדו לו 10 ילדים. בסוף 1839 אלכסנדר ומשפחתו חזרו לסרביה, ואלכסנדר הצטרף למפקדה של הצבא הסרבי, קודם לדרגת לוטננט, ומונה לשליחו של הנסיך מיכאילו. ב-14 בספטמבר 1842 הודח מיכאילו, והוחלט למנות כנסיך החדש את אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. אלכסנדר שלט עד 1858, עת הודח בידי העות'מאנים בתמיכת מעצמות המערב, בשל סירובו לתמוך בעות'מאנים במהלך מלחמת קרים. לאחר הדחתו התגורר אלכסנדר בהונגריה, וב-3 במאי 1875 הוא מת בטמשוואר.
בשנת 1903 הודח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה מבית אוברנוביץ' בהפיכה צבאית, ובנו של אלכסנדר, פטר, הוכתר במקומו כפטר הראשון, מלך סרביה.
אלכס וינדהם

ביוגרפיה

וינדהם התחנך בווינצ'סטר קולג', וסיים תואר בהיסטוריה באוניברסיטת אוקספורד. באוניברסיטה שיחק במספר הצגות סטודנטים. בתקופת לימודיו הרבה להופיע על במת התיאטרון, בין השאר בסיור הופעות ביפן עם OUDS בהפקה של המחזה "עמל אהבה לשווא". את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיים את לימודיו ב-2005. וינדהם השלים את השכלתו בקורסים כגון: משחק מול מצלמה ב-BBC Elstree, קיבל תעודה של BASSC במשחק בלחימה, והגיע לדרגת חגורה שחורה בקראטה בסגנון שוטוקאן. בין המיומנויות שלו ריקוד פלמנקו ושירה בקול בריטון.
הופעתו המקצועית הראשונה הייתה עוד בהיותו בבית הספר למשחק בתפקיד סילביוס בסרטו של קנת בראנה "כטוב בעיניכם", עיבוד למחזה אותו שם מאת שייקספיר. עוד שיחק באופרת הסבון "Totally Frank" בתפקיד בן, במיני-סדרה "קו היופי", ובדרמה התקופתית "דוריט הקטנה". ב-2014 הופיע וינדהם בדרמה הרפואית "The Crimson Field" אודות מלחמת העולם הראשונה.
פיג'ו 908

פיג'ו 908

הדגם יועד למרוצי מכוניות.
גוף ה"פיג'ו 908" בנוי מיציקת סיבי פחמן, בתוך גוף הרכב. 
בדגם ה"פיג'ו 908" מושב נהג בלבד. צמיגי דגם ה"פיג'ו 908", תוצרת "Michelin".
הדגם החליף את פיג'ו 905.
בשנת 2011 דגמי "פיג'ו 908" השתתפו במרוץ 24 השעות של לה מאן והגיעו למקום השני, שלישי ורביעי.
משה ספקטור (קצין)

קורות חייו

משה ספקטור נולד בשנת 1942 באזור קייב. עלה ארצה בשנת 1949. ב-1960 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה וביצע מספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון). לאחר מלחמת ששת הימים מונה למפקד סיירת גולני. לאחר מכן כיהן כסמג"ד בחטיבה. בשנים 1970-1969 למד ספקטור במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מכן, והוא כבר רב-סרן הוצב ספקטור באגף מבצעים. בשנת 1972 שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. במלחמת יום הכיפורים היה ספקטור מפקד סיירת שקד, פרוסה בחצי האי סיני בקו המוצבים, בין היחידות שניסו לבלום את הצבא המצרי בימי הלחימה הראשונים וספגה אבדות רבות. כוח מן היחידה, בפיקודו של ספקטור, לחם תחת פיקוד חטיבה 14 בקרב החווה הסינית, בצליחת תעלת סואץ ובקרב על מתחם אורחה. בהמשך כיהן כמפקד חטיבה 5. לאחר מכן פיקד על חטיבת ביסלמ"ח. בהמשך הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 1982–1985 שימש כמפקד אוגדת יהודה ועסק בהסבתה לאוגדת שריון. לאחר מכן מילא תפקיד פיקודי בפיקוד הצפון. בשנת 1988 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל הראשון בעיריית פתח תקווה. תפקיד זה מילא ספקטור במשך 15 שנים ולאחר מכן שימש כ־13 שנים כיועץ ראש העיר לנושאי תשתיות מוסדות חינוך ונוער.
יקיר העיר פתח תקווה.
רייצ'ל רוברטס

ביוגרפיה

רוברטס נולדה בעיירה ללנלי שבמערב ויילס.
למדה באוניברסיטת ויילס ובהאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-50 בסרטים קטנים בקולנוע הבריטי.
התפרסמה בפעם הראשונה בשנת 1960 בהפקתם של טוני ריצ'רדסון וקארל רייז "מוצאי שבת ובוקר יום א'" בתפקיד ברנדה לצידו של אלברט פיני.
רוברטס זכתה על הופעתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 1963 הועמדה רוברטס לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "מחירו של גבר" בתור גברת מרגרט האמונד, תפקיד שזיכה אותה בפרס באפט"א שני.
באמצע שנות ה-70 שיחקה רוברטס בסרטו של פיטר ויר "פיקניק בצל ההר" בתפקיד גברת אפליארד
בקומדיה המוזיקלית "בר מזל" לצידם של מלקולם מקדואל וראלף ריצ'רדסון ובמותחן הפשע של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס" בתפקיד החשודה הגרמנייה הילגרד שמידט. 
ב-1978 הופיעה במותחן הקומי "תרגיל לבלשית מתחילה" בתור גרדה קאסוול, העוזרת של הארכיבישוף.
ב-1979 זכתה רוברטס בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדרמה הצבאית "ינקים", הופעה זו בנוסף לסרט האימה "כשזר קורא" בו השתתפה היו האחרונות בהן התפרסמה רוברטס. 
רוברטס התגרשה פעמיים במהלך חייה מהשחקן האנגלי אלן דובי ומכוכב הקולנוע רקס הריסון.
לאחר גירושייה מהריסון שקעה רוברטס בדיכאון עמוק והתמכרה לאלכוהול.
רוברטס התאבדה ב-26 בנובמבר 1980 בגיל 53 בביתה שבלוס אנג'לס לאחר שנטלה כמות רבה של משככי כאבים ביחד עם אלכוהול.
גופתה נשרפה בטקס שהתבצע ב"בית הקברות צ'אפל אוף דה פיינס".
נ

ייצוג האות נ'

בקוד ASCII מיוצגת האות נ' בערך F0, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05E0.

בקוד ASCII מיוצגת האות ן' בערך EF, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DF.
בקוד מורס מיוצגת האות נ' באמצעות הרצף (משמאל לימין): .- (קו נקודה).

הוא ייצוגה של האות נ' בכתב ברייל (אין בכתב ברייל יצוג נפרד לאות ן).
באלפבית צלילי מיוצגת האות נ' באמצעות המילה "נשר".
באיתות בדגלי סמפור נ' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה צפון-מערבה.
תאודור דובואה

חייו

דובואה נולד ברוסניי במארן. תחילה למד אצל לואי פאנאר (מנצח המקהלה בקתדרלה של ריימס) ובהמשך בקונסרבטואר של פריז אצל אמברואז תומא ואנטואן מרמונטל. הוא זכה בפרס רומא בשנת 1861. ב-1868 התמנה למנצח מקהלה בכנסיית מדליין ובשנת 1871 החליף את סזאר פרנק כמנצח המקהלה בכנסיית סן-קלוטילד. בשנת 1877 חזר דובואה לכנסיית מדליין לתפוס את מקומו של קמיל סן-סאנס כנגן העוגב. משנת 1871 לימד בקונסרבטואר של פריז. בין תלמידיו היו המלחינים ידועי השם פול דיקא ופלורן שמיט.
דובואה היה מנהל הקונסרבטואר משנת 1896 (כמחליף לתומא, שהלך לעולמו) עד 1905. הוא אולץ להתפטר אחרי שסירובו להעניק את פרס רומא למוריס ראוול עורר מחאה ציבורית ניכרת, שעוד גברה בעקבות מכתב גלוי מאת הסופר והמוזיקולוג רומן רולאן. גבריאל פורה החליף את דובואה בתפקיד המנהל.
המוזיקה של דובואה כוללת אופרות, אורטוריות ושלוש סימפוניות. יצירתו המוכרת ביותר היא האורטוריה "שבע המילים של ישו" (Les sept paroles du Christ) משנת 1867, העולה מדי פעם לביצוע מחודש; הטוקאטה לעוגב משנת 1889 עוד מושמעת גם היא מפעם לפעם. שאר תפוקתו רחבת הממדים נעלם כמעט לגמרי. בתחום ההוראה השפעתו ניכרת ומתמשכת יותר ובכתביו העיוניים Traité de contrepoint et de fugue (על קונטרפונקט ופוגה) ו-Traité d'harmonie théorique et pratique (על הרמוניה) נעשה עדיין שימוש מדי פעם גם כיום.
האורוגנזה החיג'אזית

האורוגנזה החיג'אזית היא אירוע אורוגני שהתרחש בשילד הערבו-נובי במהלך הנאופרוטרוזואיקון, לפני 615-960 מ"ש. אורוגנזה זו חלה במהלך התנגשות לוחות טקטוניים, וסלעיה מתבטאים חבורות כיד, סעל-זע'ארה ופיראני, הכוללות סלעים מותמרים לצד סלעים געשיים. לאירוע זה קדמה האורוגנזה הקיבארית, שבנתה את סלעי התשתית הקריסטלינית של השילד.
האורוגנזה נקראת על שם חיג'אז – אזור בצפון-מערב ערב הסעודית השוכן לאורך החוף המזרחי של מפרץ סואץ.

עיתוי והשתרעות

האורוגנזה החיג'אזית התרחשה עם תום האורוגנזה הקיבארית, ומתוארכת לתקופה שלפני 615-960 מ"ש. יש המכלילים אותה במסגרת האירוע הפאן-אפריקאי, אולם האירוע הפאן-אפריקאי – הגם שהוא מכונה לעיתים "האורוגנזה הפאן-אפריקאית" – לא הגיע עד כדי אורוגנזה, ולכן יש לראות בהם אירועים נפרדים.
אורוגנזה זו השפיעה על שולי התשתית הקיבארית בצפון-מערב השילד הערבו-נובי, ותוצאותיה ניכרות בשולי מפרץ סואץ – בצפון-מערב ערב הסעודית ובצפון-מזרח מצרים, בדרום-מערב ירדן, בדרום סיני ובדרום ישראל.

מסלע

האירועים שחלו במהלך האורוגנזה החיג'אזית מתבטאים בסלעי חבורות כיד, סעל-זע'ארה וחבורת פיראני, הכוללות סלעים מותמרים לצד סלעים געשיים.

חבורת פיראני

חבורת פיראני נחשפת מצפון לחבורת כיד, סמוך לדהב. סלעי החבורה תחומים בסלעים פלוטוניים מאוחרים כמעט מכל עבריה. הסלעים הגעשיים של החבורה נוצרו בגעשיות בעוצמה רבה שהניבה תוצרים פירוקלסטיים ומעט זרמי לבה. סלעים אלה – טוף, איגנימבריט (טוף "מולחם") וקונגלומרט געשי – נוצרו באירוע געשי נרחב והותמרו קלות.
חבורות מקבילות לחבורת פיראני נמצאו גם במצרים ובערב הסעודית.
ספריית ארמון השלום

ספריית ארמון השלום (באנגלית: The Peace Palace Library) היא ספרייה הכוללת אוסף של מחקרים וספרים, המתמחה במשפט הבינלאומי הפומבי. הספרייה ממוקמת בארמון השלום, בעיר האג, הולנד. הספרייה הוקמה כדי לסייע לבית הדין הבינלאומי לצדק.

תיאור

הספרייה היא אחת הספריות הקדומות ביותר המוקדשות לחוק הבינלאומי. המטרה העיקרית שלה היא לתת שירות למוסדות האו"ם הפועלים בארמון השלום, ובהם בית הדין הבינלאומי לצדק, משכן הבוררות הקבוע הבינלאומי ואקדמיית האג למשפט בינלאומי. הספרייה פתוחה לחוקרים ולסטודנטים של המשפט הבינלאומי.

היסטוריה 

קרן קרנגי ההולנדית נוסדה ב-1903, על מנת לנהל תרומה כספית של אנדרו קרנגי, שאיפשרה את בניית ארמון השלום. הארמון הושלם בשנת 1913, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. 
כיום ממומנת קרן קרנגי על ידי משרד החוץ ההולנדי. מאז 1913 הקרן היא הבעלים של ארמון השלום, והקרן מנהלת את ספריית ארמון השלום. הספרייה הוקמה בעקבות התעקשותו של קרנגי כי יהיה בבניין חדר זמין לספרייה משפטית. הספרייה פעלה בארמון השלום עצמו עד 2007, עת הועברה לבניין חדש בחלק האחורי של ארמון השלום, על מנת לפנות מקום בחזית הארמון לבית הדין הבינלאומי לצדק.

אוספים

הספרייה אספה פרסומים בנושא משפט בינלאומי מאז 1913, וכיום הספרייה מחזיקה למעלה ממיליון כותרים. מרבית האוסף מקוטלג בקטלוג המקוון של הספרייה.

המשפט הבינלאומי והמשפט הלאומי

מרבית פרסומי הספרייה עוסקים במשפט בינלאומי, בנושאם כגון: אחריות מדינה, זכויות אדם, המשפט הבינלאומי ההומניטארי, משפט פלילי בינלאומי, החוק של ארגונים בינלאומיים, החוק האירופאי, וכו'. האוסף של הארמון כולל ספרות בנושאים משפט בינלאומי פרטי, משפט מסחרי בינלאומי, דיני פשיטת רגל בינלאומיים, וסדרי דין בינלאומיים. בשנת 2012 החלה הספרייה, והמכון לביטחון סביבתי לאסוף מידע בנושא החוקים המוצעים בנושא אקוסייד. בספרייה גם אוסף ספרים בנושאים של החוקים הלאומיים, בנושאי משפט השוואתי, משפט מנהלי, משפט פלילי ומשפט חוקתי לאומיים מקומיים.

אוספים מיוחדים

בספרייה מספר אוספים מיוחדים ובהם, האוסף הגדול בעולם של כתבי הוגו גרוטיוס, ובהם מהדורה מוקדמת של "על דיני מלחמה ושלום" משנת 1625.

פרסומים

הספרייה מפרסמת מדריכי מחקר, על מנת לאפשר לחוקרים להכיר נושאים שונים של המשפט הבינלאומי.
סמיאטיץ'

היסטוריה

סמיאטיץ' נוסדה במאה ה-16, כאחוזה פולנית פרטית. רק סמוך למאה העשרים שונה מעמדה לעיירה פולנית. 
עד מלחמת העולם השנייה היו מרבית תושבי סמיאטיץ' יהודים. מצבם הכלכלי של יהודי סמיאטיץ' היה דחוק, מלבד מספר מצומצם של יהודים אמידים שעסקו בסחר יערות וחכירת אחוזות. במרכז העיר ובמספר רחובות סמוך לו, היו חנויות של קמעונאים, שהיו מביאים מהכפרים חיטה, דגן, תפוחי אדמה, ביצים ועופות. אחרים התפרנסו ממכירת דברי סדקית לאיכרי הסביבה שהגיעו לימי-השוק השבועיים ולירידים. 
משבר קשה פקד את יהודי העיר בשנת הבחירות לדומה הרביעית (1907), כשהפולנים הכריזו חרם על יהודי פולין, בשל תמיכתם בבחירתו של המועמד הסוציאל-דמוקרטי יאנאלו בוורשה. בסמיאטיץ' הסית הכומר הפולני את התושבים הפולנים שלא יקנו אצל יהודים; הפולנים התאגדו והקימו חנות קואופרטיבית משלהם. 
משנות התשעים של המאה ה-19 תפסה התנועה הציונית מקום ניכר בחיי החברה היהודית בסמיאטיץ'. מבחינה ארגונית השתייכה סמיאטיץ' לוועד הגליל בגרודנו. בראש התנועה הציונית בעיירה עמדו שלום פאכטר ומשה פונדיק. באותה עת נוסדה גם אגודת פועלי ציון, ובשנת 1905 התאחדה עם קבוצתו של יצחק טבנקין.
המצב הכלכלי המעורער והרדיפות הפוליטיות בשנים 1905-1914, עוררו תנועת הגירה לאמריקה ועליית בודדים לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והכיבוש הגרמני נפתחה תקופת התחדשות בתולדות יהודי סמיאטיץ': חרף התנאים הקשים ששררו בעיירה, גילתה האוכלוסייה היהודית כושר הסתגלות וחיי הציבור אורגנו מחדש; השלטונות פתחו בית ספר גרמני לילדי העיירה שהלימוד בו חובה; והפעולה הציונית התרחבה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרחה הפעילות הציונית בעיירה. בשנת 1922 התבסס בית הספר העברי "קדימה" ונתקבלו מורים חדשים. קמה תנועת השומר הצעיר, שמילאה תפקיד חשוב בהכשרת הנוער וחינוכו לציונות. בשנת 1931 התקיימו בסמיאטיץ' בחירות לוועד הקהילה, וההנהלה נבחרה מקרב רשימות שונות של מפלגות: ציונים כלליים, פועלי ציון, הבונד, וכן סוחרים ובעלי מלאכה. בשנת 1938 נשלם בניין בית הספר העברי "קדימה" בעבודת התנדבות של הנוער היהודי על כל זרמיו. מול הפעילות הציונית בתקופה זו, התחזקה הפעילות האנטישמית בעיירה; אנשי המפלגה האנטישמית קראו להגברת החרם הכלכלי על הרוב היהודי בעיר.
בזמן מלחמת העולם השנייה, באוגוסט 1942, קובצו כל יהודי העיירה ומספר יישובים סמוכים בגטו צפוף בתוכה. בנובמבר 1942 הועברו כל יהודי סמיאטיץ' (כ-4,500 איש) להשמדה בתאי הגזים של מחנה טרבלינקה. 
בעקבות המלחמה צנחה אוכלוסיית העיירה ל-4,000 תושבים. כיום חיים בה כ-15,000 איש.
פיטר סטרה

קורות חייו

פיטר סטרה נולד בדרום שיקגו, אילינוי ב-13 בספטמבר 1944 למשפחה אמריקנית ממוצא פולני והונגרי. הוא היה הבן השני מבין שישה ילדים. סטרה החל להתעניין במוזיקה בגיל 11 כאשר הוריו קנו עבורו אקורדיון במקום הגיטרה שהוא רצה. בגיל 15 סטרה רכש את הגיטרה הראשונה שלו.
סטרה החל לנגן בגיטרה בס, וביחד עם כמה חברים מהתיכון, החבורה החלה לנגן באירועים מקומיים שונים, כאשר סטרה ניגן בגיטרה ושר. בשנים הבאות סטרה ניגן במספר להקות שונות באזור שיקגו. בסוף שנת 1967 סטרה הצטרף ללהקה בשם "The Big Thing", אשר שינתה את שמה זמן קצר לאחר מכן ל-"Chicago". הלהקה פירסמה בהמשך מספר שירים שזכו לפופולריות רבה בהם "You're the Inspiration", "Hard to Say I'm Sorry", "Wishing You Were Here" ו-"If You Leave Me Now". על אף שסטרה פרסם את אלבום הסולו הראשון שלו במהלך 1981, הוא המשיך לפעול בהרכב עד שנת 1985 אשר במהלכה החליט לעזוב את הלהקה על מנת להתמקד בקריירת הסולו, ולעבוד על אלבום הסולו השני שלו.
בשנת 1986 יצא לשווקים אלבום הסולו השני של סטרה שהכיל בין היתר את הלהיטים "The Glory of Love", אשר נכתב ביחד עם דייוויד פוסטר עבור הפסקול של הסרט קראטה קיד 3, ואת הדואט עם איימי גרנט "The Next Time I Fall". שני הסינגלים הללו הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני.
בשנת 1988 יצא לשווקים אלבום הסולו השלישי של סטרה, "One More Story", שהופק בשיתוף עם המפיק המוזיקלי פטריק לאונרד. האלבום הכיל בין היתר את השיר "Save Me" שהיה בהמשך לשיר הפתיחה המקורי של תוכנית הטלוויזיה המצליחה "משמר המפרץ". לאונרד היה שותף בכתיבת 8 מתוך 10 השירים שבאלבום. האלבום כלל גם את הדואט עם מדונה, בשיר "Sheherazade".
בשנת 1989 סטרה הקליט את הדואט "After All" בשיתוף עם הזמרת שר, אשר נכלל בפסקול הסרט "Chances Are" והגיע למקום השישי במצעד הבילבורד האמריקני.
בשנת 1992 יצא לשווקים אלבום הסולו הרביעי של סטרה, "World Falling Down". האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה, בהם הסינגלים "Restless Heart", ‏"Even a Fool Can See", והדואט עם צ'אקה קאן, "Feels Like Heaven".
בשנת 1995 יצא לשווקים אלבום הסולו החמישי של סטרה, "One Clear Voice". האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה, בהם הדואט "(I Wanna Take) Forever Tonight" אותו ביצע סטרה עם השחקנית קריסטל ברנרד.
בשנת 2001 יצא לשווקים אלבום הסולו השישי של סטרה "Another Perfect World" אשר הכיל בין היתר גרסה מחודשת לשיר של הביטלס "It's Only Love".
בשנת 2004 הוציא סטרה לשווקים אלבום שירי חג המולד בשם "You Just Gotta Love Christmas" אשר הכיל דואט עם בתו הבכורה קלייר.