אורסולה קוצ'ינסקי

שנים מוקדמות

אורסולה מריה קוצ'ינסקי הייתה השנייה מבין ששת הילדים שנולדו ליהודי הכלכלן והדמוגרף רוברט רנה קוצ'ינסקי ואשתו ברטה גרדנוביץ / קוצ'ינסקי, שהייתה ציירת. הילדים היו מוכשרים מבחינה אקדמית והמשפחה הייתה משגשגת. אחיה הבכור, יורגן קוצ'ינסקי, היה לימים היסטוריון-כלכלן שהייתה לו מערכת יחסים עם קהילת המודיעין. אורסולה גדלה בווילה קטנה ברובע שלכטנזה שבדרום מערב ברלין. כשהייתה בת אחת עשרה היה לה תפקיד קטן בסרט "הבית של שלוש הבנות" (1918).
היא למדה בתיכון בברלין והצטרפה בשנת 1924 לקומוניסטים הצעירים (KJVD) ולעוד פעילויות של קבוצות שמאל שונות. במאי 1926, יום הולדתה התשע-עשרה, הצטרפה אורסולה קוצ'ינסקי למפלגה הקומוניסטית של גרמניה.

ספרנות, נישואין ופוליטיקה

בשנת 1926/27 היא למדה ספרנות תוך כדי עבודה בספריה. אחר כך קיבלה עבודה ב"אולשטיין ורלאג", הוצאת ספרים גדולה בברלין. עם זאת, היא איבדה את העבודה בשנת 1928 לאחר שהשתתפה בהפגנה של האחד במאי או בגלל חברותה במפלגה הקומוניסטית. בין דצמבר 1928 לאוגוסט 1929 עבדה בחנות ספרים בניו יורק לפני שחזרה לברלין, שם נישאה לבעלה הראשון, רודולף המבורגר, שהיה אדריכל וחבר במפלגה הקומוניסטית. באותה תקופה גם הקימה את ספריית הפועלים המרקסיסטית בברלין, שעמדה בראשה בין אוגוסט 1929 ליוני 1930.

סין

עם בעלה היא עברה ביולי 1930 לשאנגחאי, שם היו באותה העת עבודות בנייה נרחבות שהעניקו הזדמנויות רבות לעבודה האדריכלית של המבורגר. היא נשארה בסין עד 1935. כאן נולד בנם של הזוג (מי שהפך לימים לחוקר של שייקספיר) מאיק המבורגר, בפברואר 1931. לאחר שהיו בשאנגחאי במשך קצת יותר מארבעה חודשים הוצגה על ידי העיתונאית האמריקנית אנייס סמדלי לגולה גרמני אחר, ריכרד זורגה, כלפי חוץ, עיתונאי, שזכור יותר כ"ראמסאי", סוכן פעיל של המודיעין הסובייטי GRU. לא ברור האם המבורגרים כבר עבדו עבור המודיעין הסובייטי לפני שעזבו את גרמניה לסין, אך בכל מקרה אירוע הגיוס שלה התרחש אחרי הפגישה עם זורגה. בין 1930 ל -1935 "סוניה" (שם הכיסוי שלפיו אורסולה קוצ'ינסקי הייתה ידועה) פעלה ברשת הריגול הרוסית בניהולו.
בסתיו 1934 נאלצה לשלוח את בנה מייקל לחיות עם הוריו של בעלה (שעברו מגרמניה לצ'כוסלובקיה), כאשר נשלחה למוסקבה, שם קיבלה על עצמה הכשרה של שבעה חודשים לפני שחזרה לסין. היה חשש שאם התינוק מייקל היה מלווה אותה למוסקבה, הוא עלול היה לחשוף בלי כוונה את הכיסוי שלה. בתקופה זו היא מתרגלת היבטים מעשיים של מלאכת הריגול. כולל מיומנויות רדיו - למדה לבנות ולהפעיל מקלט רדיו, להשתמש במשדר קוד מורס. בין מרס לדצמבר 1934 היא התבססה בשניאנג במנצ'וריה, שהייתה תחת כיבוש צבאי יפני מאז 1931. כאן פגשה את הסוכן הראשי של המודיעין הרוסי, שעבד בשם "ארנסט". לסוניה ולארנסט היה רומן שהביא להולדת בתה ג'נינה באפריל 1936. בעלה רודולף המבורגר הכיר בנדיבות ב"נינה" כאילו הייתה בתו שלו. המודיעין הרוסי היה מודאג מכך שהרומן עם ארנסט עלול להוביל לחשיפת שני הסוכנים, והיא נקראה לחזור עם בעלה למוסקבה באוגוסט 1935. בספטמבר 1935 נשלחו שניהם לפולין, חוץ מביקור ארוך אחד לפחות במוסקבה, הם נשארו בפולין עד סתיו 1938. בינתיים יתברר מאוחר יותר כי בשנת 1937 העניקו לה הסובייטים את מסדר הדגל האדום על עבודת הריגול שלה בסין. בלי שלבשה מדים צבאיים אי פעם, היא קבלה דרגת קולונל בצבא הסובייטי.

שווייץ

בין סתיו 1938 לדצמבר 1940, היא התבססה כסוכנת "סוניה שולץ", עדיין עם בעלה רודולף המבורגר, בשווייץ. שם הייתה אחת מ"שלושת האדומים", יחד עם סאנדור ראדו: תפקידה כלל מפעילת רדיו ומיישמת מיומנויות טכניות שנרכשו במהלך הביקורים במוסקבה בתחילת העשור. הקודים שהשתמשו בהם כדי לשלוח מידע למוסקבה מביתה הקטן מרחק שלוש שעות במעלה ההרים מעל מונטרו, מעולם לא פוענחו. בשווייץ, שם התפרקו נישואיה עם רודולף המבורגר, היא שיתפה פעולה עם רשת הריגול של לוסי והייתה מעורבת בגיוס סוכנים לחדירה לגרמניה. לאחר השתלטות הנאצים על דנציג בסתיו 1939 הקימה גם קבוצת התנגדות בעיר החופשית לשעבר.

אנגליה

היא התגרשה מאוחר יותר באותה שנה, ובראשית 1940, עוד בהיותה בשווייץ, התחתנה עם בעלה השני. לן בורטון, כמוה, עבד עבור המודיעין הסובייטי וכמו קוצ'ינסקי השתמש במגוון רחב של שמות. הוא היה בעל דרכון בריטי, ובעקבות נשואיה עמו, סוניה קבלה גם היא דרכון בריטי. היא נשלחה על ידי המודיעין הרוסי עם בעלה החדש לאנגליה ושם נולד בנה השני בסוף הקיץ של 1943. הם התיישבו בצפון אוקספורד, אך עד מהרה עברו לסביבה כפרית. במאי 1945 עברו בני הזוג בורטון לבית גדול יותר בצפון אוקספורדשייר שם הם נשארו עד 1949 או 1950, והשתלבו היטב בקהילה הכפרית. בכל בית באזור אוקספורדשייר, שבו התגוררה סוניה, היא התקינה מקלט רדיו ומשדר. החיים באוקספורדשייר מיקמו אותם בנוחות ליד הוריה של אורסולה שהיגרו ללונדון אחרי 1933, ואחר כך התגוררו עם חברים באוקספורד בגלל הפשיטות האוויריות על לונדון. הוריה נפטרו בשנת 1947.
בתי הכפר של בורטון באוקספורדשייר היו קרובים למרכז המחקר האטומי של בריטניה בהארוול, ולבלנהיים פאלאס, לשם הועבר חלק גדול משירות המודיעין הבריטי בתחילת המלחמה. באוקספורדשייר, יחד עם אריך הנשקה (Erich Henschke) עבדה על החדרת גולים קומוניסטים גרמניים למודיעין האמריקני. בסתיו 1944 היא והנשקה הצליחו לחדור לפעילות של שירות המודיעין האמריקני (OSS). האמריקאים היו בשלב שהכינו מבצע בשם "מבצע האמר" שמטרתו הייתה הצנחת גולים גרמניה לגרמניה. אורסולה בורטון הייתה מסוגלת להבטיח שמספר לא מבוטל של סוכני OSS המוצנחים יהיו קומוניסטים מהיימנים, המוכנים ומסוגלים להפוך את המודיעין הפנימי מ"רייך שלישי" לזמין לא רק לצבא ארצות הברית בוושינגטון, אלא גם למוסקבה.
מ-1943 היא גם הייתה בקשר עם מרגלי האטום, קלאוס פוקס ומליטה נורווד. לפיכך, פעולותיה של סוניה זירזו את פיתוח הפצצה האטומית הסובייטית, שנבנתה בהצלחה ב-1949. בנוסף למרגלים החשובים פוקס ונורווד, סוניה השיגה מידע גם מקצין חיל האוויר המלכותי ומומחה בריטי למכ"ם צוללות. היא גם יכלה להעביר למעסיקיה הסובייטים מידע מאחיה יורגן קוצ'ינסקי מאביה ומגרמנים אחרים שגלו באנגליה. למעשה, אחיה הכלכלן, גייס לראשונה את קלאוס פוקס לרגל עבור הסובייטים בסוף 1942.
שנים רבות אחר כך הודתה סוניה (אז נקראה כבר רות ורנר) כי הוזמנה פעמיים לחקירה ב-MI5 בשנת 1947 ונשאלה על קשריה עם המודיעין הסובייטי, שהיא סירבה לדון בהם. האהדה הקומוניסטית של רות ורנר לא הייתה סודית, אך נראה כי החשדות הבריטיים לא נתמכו במידה מספקת על ידי ראיות המצדיקות את מעצרה.
המבקרים בביתה לא היו מודעים או מודאגים מפגישותיה התקופתיות, וככל הנראה מזדמנות, עם פוקס. באותה עת נראה כי שירותי המודיעין הבריטי לא נטו לעקוב אחריה. שנתיים לאחר מכן כשהיה הניסוי הראשון של פצצת האטום הסובייטית, המודיעין הבריטי עשה הערכה מחדש של סדרי עדיפויותיו. קלאוס פוקס נעצר לקראת סוף 1949; בינואר 1950 הועמד לדין והודה כי הוא מרגל. יום לפני תחילת משפטו, מחשש שהיא עומדת להיחשף, עזבה סוניה את אנגליה. במארס 1950, לאחר שני עשורים מחוץ לעיר הולדתה, חזרה לברלין. בינתיים, קלאוס פוקס זיהה אותה כמפעילה הסובייטית שלו בנובמבר 1950. היבטי הריגול של ידידותה עם מרגלת האטום השנייה - מליטה נורווד רק נחשפו כמה עשורים מאוחר יותר.

חזרה לגרמניה המזרחית

גרמניה השתנתה. אורסולה בורטון חזרה למזרח ברלין לאזור הכיבוש הסובייטי. המינהל הצבאי הסובייטי נסוג בעקבות הקמתה הרשמית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית באוקטובר 1949. למעשה, נערכו לכך כבר כמה שנים לפני 1949, כאשר נשלחו ממוסקבה 30 קומוניסטים גרמנים שהוכנו מראש בברלין בתחילת מאי 1945, בהנהגתו של אדם בשם ולטר אולבריכט. שינוי אחד היה היעלמותה של המפלגה הקומוניסטית במדינה החדשה. למעשה, המפלגה לא בדיוק נעלמה, אלא היא הוחלפה באפריל 1946 באמצעות מיזוג של המפלגה הקומוניסטית עם הגורמים מזרח גרמניים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטיה הגרמנית (SPD), כדי להקים את "מפלגת אחדות הסוציאליזם" בגרמניה (SED / Sozialistische Einheitspartei Deutschlands). עם הגיעה לברלין המזרחית אורסולה ניתקה את קשריה עם המודיעין הרוסי, והצטרפה למפלגת האחדות הסוציאליסטית.
שש שנים מאוחר יותר היא החלה להופיע עם חיים חדשים כסופרת. בינתיים, היא עסקה בעיתונות ובעבודות כתיבה אחרות. בשנת 1950 הוענקה לה משרה כראש "האגף לארצות קפיטליסטיות" במחלקה ממשלתית. מאוחר יותר היא פוטרה מתפקידה, כי שכחה לנעול את הדלת של הכספת הגדולה. בין 1953 ל-1956 עבדה במשרד המסחר בסחר חוץ.

סופרת

בין השנים 1958 ל-1988 היא יצרה סדרה של ספרים בשם שבו היא נודעה, רות ורנר. רובם היו סיפורים לילדים או זיכרונות מתוארכים כהלכה של הרפתקאותיה בתחום הריגול. האוטוביוגרפיה שלה הופיעה במזרח גרמניה בשם "Sonjas Reporter" (הדו"ח של סוניה) והפכה לרב-מכר. לא היה בספר זכר לקלאוס פוקס, שעדיין היה בחיים ב־1976, וכנראה מאותה סיבה, לא הזכירה את מליטה נורווד. נוסח הספר בשפה האנגלית הופיעה בשנת 1991 ותרגום סיני בשנת 1999. גרסה גרמנית לא מצונזרת הוצגה רק ב-2006, אבל עדיין שאלות רבות לגביה נותרו ללא מענה.
ב-1982 הצטרפה רות ורנר לאגודת הסופרים הבינלאומית "פן אינטרנשיונל".

לאחר האיחוד

עם קץ הקיום העצמאי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הייתה רות ורנר אחד האנשים המעטים שהגנו על שמה של המדינה. ב-10 בנובמבר 1989, מיד לאחר פריצת החומה, היא הגיעה לשלב הפוליטי, ופנתה לעשרות אלפי אנשים בפגישה בברלין בנושא אמונתה בסוציאליזם ובפניו האנושיים. בחודשים שלאחר מכן, עד להפיכתה לגרמניה המאוחדת, היא נתנה אמון רב באגון קרנץ, ששימש זמן קצר כמנהיג מזרח גרמניה.
היא חיה עוד עשר שנים ונראה שאף פעם לא הצטערה או ראתה צורך להתנצל על פרשיות הריגול שלה. בשנת 1956, כאשר ניקיטה חרושצ'וב פרסם את פניה האפלים של רוסיה הקומוניסטית תחת סטלין, היא הוזמנה להגיב. היא לא רצתה להצטרף לביקורת על מנהיג המלחמה הסובייטי.
בראיון בשנת 2000, כמה חודשים לפני מותה, נשאלה על ההשלכות של האיחוד הגרמני והשינויים שהובילו לאיחוד גרמניה, שרבים בגרמניה המזרחית ראו בו סיפוח על ידי מערב גרמניה. היא ענתה: מה שנקרא ״איחוד״ לא משנה את דעתי על איך העולם צריך להיות. אבל זה יוצר בי חוסר תקווה מסוים, שלא היה לי מעולם- המהפך כביכול אינו משפיע על השקפת העולם שלי, אבל הוא יוצר חוסר תקווה מסוים שלא היה לי מעולם.

הערכה

מאז 1989 נוספו פרטים נוספים על לפחות חלק מההישגים שלה בתחום הריגול, והערכת יכולותיה היוצאות דופן של רות ורנר. לדעת היסטוריונית אחת שחקרה את הקריירה שלה, היא הייתה "אחת המרגלות המובילות ביותר שיצרה אי פעם ברית המועצות וחדירתה לסודותיה של בריטניה וליחידת המודיעין שלה, אולי הייתה הרבה יותר עמוקה ממה שנחשבה בזמן שהיא הייתה פעילה". דווח כי מפקד המודיעין הרוסי אמר במהלך המלחמה, "אם היו לנו 5 סוניות באנגליה, המלחמה הייתה מסתיימת מוקדם יותר". ורנר עצמה הייתה מאופקת לגבי תרומתה: "הייתי פשוט שליחת ציבור".
מה שלא ניתן להסתיר שהיא עסקה בתחום בעל סיכון גבוה במיוחד מטעם המודיעין של סטלין, מבלי שיירו ​​בה או יישלחו אותה למעצר. בעלה, ואביה של בנה הראשון, רודולף המבורגר, שעבד גם במודיעין הסובייטי, נפל קורבן למשטר הסובייטי ב-1943 וגורש לגולאג במזרח ברית המועצות. הוא שוחרר ב-1952, אך נשאר מסומן רשמית, "נאסר" ונשלח לאוקראינה, ורק ב-1955 הורשה לחזור לגרמניה. גורל כזה לא היה יוצא דופן בקרב המרגלים הסובייטים. סאנדור ראדו, שאיתו עבדה בשווייץ, היה עצור שנים רבות בגולאג הרוסי. ריכרד זורגה, שכנראה גייס אותה לעבוד במוסקבה מלכתחילה, נתפס ונתלה על ידי היפנים. ורנר עצמה, ככל שהסיפור שלה הגיע לרשות הרבים, לא ניזוקה יותר מכמה מפגשים חד-פעמיים עם סוכני המודיעין הבריטי ב־1947, והצליחה להימלט למקלט הבטוח של גרמניה המזרחית לפני שפעולות הריגול שלה הפכו לנושא משפטי. הישרדות פשוטה היוותה הישג ניכר בנסיבות שני העשורים שלה בתחום הריגול, ונראה כי היא מצדיקה את התבטאויות התקשורת שהיא קיבלה כ"המרגל הטוב ביותר של סטלין".