google/wiki40b huggingface dataset:
טיטין

טיטין (באנגלית: Titin, הידוע גם בשם קונקטין (Connectin), הוא חלבון הממלא תפקיד חשוב בתהליך התכווצות השרירים המשורטטים.

מבנה ופעולה

לחלבון הטיטין חשיבות רבה בהתכווצות תאי השריר המשורטט. החלבון נמצא בסרקומר ('בשר חלק' ביוונית), יחידת התפקוד הבסיסית של השריר, המחולק לרצועות שמובחנות לפי צבעם.
תא השריר עשוי נימים נימים, המונחות זה על גבי זו, נימה עבה המונחת על גבי נימה דקה. לנים העבה אזורים נפרדים בעלי צבע מובחן, וכתוצאה מכך שהנימים העבים מונחים במיקום דומה, מתקבל מראה של רצועות ופסים באזור הסרקומר.
חלבון הטיטין, בכל נימה עבה, מחבר בין הפס הכהה בקצוות הסרקומר, לבין הפס העובר דרך האזור הבהיר במרכז הסרקומר. בעת ההתכווצות החלבון גורם לתשדורת יונים בפס הקצה, ולהרפיה באזור הבהיר במרכז. בכך הוא מגביל את תנועת השריר ומסייע לשריר בהחזקת השריר המתוח ללא הפעלת כח.
במחקרים מהשנים האחרונות (נכון ל-2015) נמצא מתאם בין שינויים קטנים ברצף החומצות שבחלבון הטיטין בתאי שריר המתפקדים באופן שונה (בתאי שריר לבביים, לעומת תאי שריר שלדיים) לבין השוני במאפיינים המכניים והיכולות של שרירים אלו.
טיטין הוא החלבון הגדול ביותר המוכר למדע והוא מורכב מ-26,926 חומצות אמינו. המשקל המולקולרי של מולקולת טיטין בשלה הוא בקירוב 2,993,451.39 דלטון, וערך ה-pI התאורטי שלו הוא 6.01. הנוסחה הכימית האמפירית של החלבון היא C₁₃₂₉₈₃H₂₁₁₈₆₁N₃₆₁₄₉O₄₀₈₈₃S₆₉₃. לחלבון יש אינדקס אי-יציבות תאורטי בשיעור 39.69, ומכאן נובע שהוא יהיה יציב במבחנת ניסוי. זמן מחצית החיים של החלבון באורגניזמים הוא 30 שעות בקירוב לפי התחזיות (ברטיקולוציטים של יונקים).

חשיבות לשונית

חלבון הטיטין מופיע כשאלה מקובלת במשחקי טריוויה. כיוון שטיטין הוא החלבון הגדול ביותר הידוע, יש לו גם השם הכימי הארוך ביותר. השם הכימי המלא, הכולל 189,819 אותיות, נחשב במקומות מסוימים כמילה הארוכה ביותר בשפה האנגלית, אך הוא אינו חלק מאוצר המילים של השפה.
אי של יציבות

אי של יציבות הוא חיזוי תאורטי לפיו, על-אף שיסודות טרנס-אורניים (כלומר יסודות כימיים כבדים יותר מאורניום) נוטים להיות בעלי זמן מחצית חיים קצר מאד (שניות בודדות ולמטה מכך), הרי שישנן קבוצות של איזוטופים בעלות "מספר קסם" של פרוטונים ונייטרונים, המקיימות זמן מחצית חיים ארוך באופן ניכר, של דקות, ימים ואף מיליוני שנים.

רקע תאורטי

הצעה לקיום "אי של יציבות" הועלתה כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי גלן תיאודור סיבורג. לפי תאוריה זו, כפי שישנם "מספרי קסם" ברמה האטומית, כלומר מילוי של "שכבות" או "קליפות" באלקטרונים סביב הגרעין, המשפיעות על תכונותיו הכימיות של החומר. כך ישנן "קליפות" מקבילות ברמה הגרעינית, הפועלות לפי עקרון האיסור של פאולי, כך שקליפה "מלאה" בנוקליאונים (פרוטונים או נייטרונים) מאריכה את זמן מחצית החיים. "מספר הקסם" הוא מספר הפרוטונים או הנייטרונים הנדרש על מנת למלא קליפה (החלת עקרון זה ברמת הגרעין הוא פרי מחקרה של מריה גופרט-מאייר). מריה גופרט-מאייר קראה בשם "מספרי קסם" למספרי הנוקלאונים הנחוצים למילוי הרמות בגרעין. "מספר הקסם הכפול" הוא מספר שבו מתמלאות גם רמות הפרוטונים וגם רמות הנייטרונים.
"מספר הקסם" התאורטי של נייטרונים ב"אי של יציבות" התאורטי הראשון של היסודות העל-כבדים הוא 184, כך שאיזוטופים בעלי מספר זה של נייטרונים צפויים להיות יציבים יחסית, כאשר מספר הפרוטונים להשגת יציבות הוא 114, 120 או 126. מכל היסודות האפשריים מתמקד המחקר ב-²⁸⁹Fl, יסוד בן מספר מתאים של פרוטונים (114) שהצליחו לייצר, אף שטרם נמצאה דרך ליצור איזוטופ יציב מספיק במעבדה (שהוא יהיה כנראה ²⁹⁸Fl). מועמד נוסף הוא איזוטופ ³⁰⁴Ubn (כלומר גרעין עם 120 פרוטונים ו-184 נייטרונים).
התוצאות האמפיריות שנצפו בעת יצירת אטומי ליברמוריום (116) ואוגאנסון (118) הצליחו לשכנע את החוקרים שהאי של יציבות אכן קיים בפועל.
בכנס האגודה האמריקנית לכימיה ב-2008 הציע יורי אוגאנסיאן שאי היציבות הבא צריך להמצא בגרעין בעל 164 פרוטונים (ו-318 נייטרונים, "מספר הקסם" הבא, כלומר האיזוטופ התאורטי ⁴⁸²Uhq)‏.
החשיבות בהשגת איזוטופים יציבים ליסודות על-כבדים, מלבד העניין שבמדע בסיסי, היא שייתכנו להם שימושים מעשיים ותכונות כימיות ייחודיות. אחד השימושים הדוחפים תחום זה הוא האפשרות ליצור פצצת נייטרון זעירה מבוססת חומר על-כבד כזה, שתשתמש כמקור אנרגיה ראשוני לתהליך של היתוך גרעיני.
ישראל לב

ביוגרפיה

לב גדל באגודת מכבי פתח תקווה בה שיחק ואימן במשך כ-15 שנה. הוא היה מאמן של קבוצות גילאים שונות, החל מקבוצות הילדים ועד לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה הלאומית. בין שחקניו המוכרים בפ"ת בלטו אבי ניר ושרון דרוקר.  בעונת 1977–1978 שימש כעוזרו של פיני גרשון בהפועל חולון, ששיחקה באותה עת בליגה הלאומית. יחד עם אריה מליניאק הקים את בית הספר לכדורסל הראשון בישראל ברמת השרון. ב-1981–1982 שימש כעוזר המאמן של גרשון דקל בהפועל תל אביב. בשנים 1983–1985 אימן את קבוצות הנוער והבוגרים של הפועל שער הנגב מצמרת הליגה השנייה. בשנה זו לב גילה את שמעון אמסלם שעבר איתו להפועל תל אביב. ב-1985–1986 שימש שוב כעוזרו של פיני גרשון בהפועל תל אביב.
בשנת 1989 החליף את אריה מליניאק כמאמן ראשי בא.ס רמת השרון מהליגה הראשונה. עם מאזן של ניצחון בודד וכנגד כל הסיכויים לב הצליח למנוע מהקבוצה לרדת לליגה השנייה לאחר שניצח את רוב קבוצות הצמרת. בעונה לאחר מכן, נאבקה רמת השרון בתחתית, והמשימה לשרוד בליגה הסתיימה שוב בהצלחה. 
ב-1991–1993 שימש כעוזרו של רלף קליין ז"ל בהפועל תל אביב. היו אלה עונות השיא של הפועל תל אביב, שכללו זכייה בגביע המדינה ומקום שני בליגה הראשונה. בשנת 1992 שימש כמאמן הראשי של נבחרת ישראל בכדורסל נשים. 
ב-1993–1995 אימן לב את הפועל אילת בליגה הראשונה. סיים בעונתו הראשונה במקום החמישי עם כרטיס לגביע הקוראץ', ובעונתו השנייה הגיעה הקבוצה לשלב רבע גמר גביע הקוראץ', שם הודחה לאחר הפסד למילאנו של דיאן בודירוגה. בשנתיים שלאחר מכן שימש לב כמנהל המקצועי של האגודה. כמו כן, היה הפרשן הראשי של ערוץ 1 במשחקי מכבי תל אביב ביורוליג.
בשנים 1997–1999 שימש כמאמן קבוצת הנוער של מכבי תל אביב איתה זכה בגביע המדינה. ב-1999–2000 שימש לב כמאמנה של הפועל חולון מהליגה הראשונה. הקבוצה סיימה במקום החמישי עם כרטיס לפלייאוף העליון והוכתרה כהפתעת העונה. בעונה זו ניצחה חולון לאחר 11 שנה את הפועל ירושלים של צביקה שרף באולמה הביתי 70:75.
בעונת 2000–2001 שימש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט. עונה לאחר מכן 2001–2002 שימש כעוזרו של אלי קנטי בבני הרצליה מהליגה הראשונה. במחזור העשירי קנטי פוטר ולב מונה במקומו למאמן הראשי של הקבוצה. בעונת 2003–2004 שימש לב כמאמן ראשי בעירוני רמת גן. בשנים שלאחר מכן, שימש כפרשן כדורסל בערוצי הספורט השונים.
לב עמד על הקווים בלמעלה מ-150 משחקים כמאמן ראשי ובכ-100 משחקים כעוזר מאמן ברמות הגבוהות ביותר של הכדורסל הישראלי (ליגת על, גביע המדינה וגביעי אירופה) והוא נמצא כיום בין 15 המאמנים הבכירים והוותיקים בארץ.
משנת 2006 ועד לקיץ 2014 שימש כמנהל המקצועי של מועדון הכדורסל מכבי הוד השרון. מחלקת הנוער של המועדון, תחת שרביטו של לב, שילשה את מספר הקבוצות והשחקנים תוך 6 שנים ל-22 קבוצות וכ-350 שחקנים. ברמה ההישגית, קבוצות מחלקת הנוער, ששיחקו עד אמצע שנות ה-2000 בליגות הנמוכות, עלו לרמות הגבוהות ביותר בליגות הנוער. במקביל לעבודתו במחלקת הנוער, היה אחראי מקצועית גם על הקבוצה הבוגרת מהליגה הלאומית שהייתה רחוקה בשנת 2013 שני משחקים מהעפלה לליגת העל.

כיום

בקיץ 2014 מונה לרכז המקצועי ולמאמנה הראשי של האקדמיה לכדורסל של איגוד הכדורסל במכון וינגייט. באקדמיה מושקעים משאבים כספיים רבים ומטרותיה- איתור קידום שחקנים ישראלים צעירים ומוכשרים, הקניית הרגלי עבודה נכונים לשחקנים צעירים, איתור של כוכבי העתיד של הכדורסל הישראלי והקניית ערכים חינוכיים וספורטיביים.  
במקביל הוא משמש כרכז מגמת הכדורסל ומחנך בכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון בהוד השרון. כמו כן, מרכז קורסי מדריכי כדורסל מטעם מכללת וינגייט. 
לב נשוי, אב לשלושה ילדים וסב לשלושה נכדים, מתגורר בהוד השרון.
פאבלה גוראנין

קורות חייו

פאבלה גוראנין נולד בוואראז'דין ורכש השכלה תיכונית בסרייבו. הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד, שב לסרייבו והתמחה בעריכת דין. ב-1936, במהלך לימודיו, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב האיגודים המקצועיים. 
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הצטרף גוראנין לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא לחם כמפקד גדוד ובהמשך כמפקד חטיבה עד למינויו לקומיסר אוגדת הפרטיזנים ה-27. בינואר 1944 נהרג פאבלה גוראנין מהפצצה גרמנית על מפקדת אוגדתו בכפר ז'ונובי. ב-18 באפריל 1944 קיבל את עיטור "גיבור יוגוסלביה" והיה אחד מהפרטיזנים הראשונים שעוטר בעיטור זה. אחיו הצעיר של פאבלה, סרצ'קו גוראנין הצטרף אף הוא לכוחות הפרטיזנים וב-1942 נהרג בקרב.
איילת ריפס

איילת ריפס (נולדה ב-12 במרץ 1978) היא מפיקה, תסריטאית, ובמאית ישראלית.

ביוגרפיה

ב-2009 הפיקה את המחזמר "ר' הרש'ל" בהשתתפות חנן לדרמן, והשתתפה בהפקת המחזמר "הרשל'ה 2 - כשהרשל'ה פגש את טופל'ה" שכתב וביים מנחם גולן והפיק אלי מנדל.
ב-2010 הפיקה את המחזמר "מוטל בן פייסי החזן" שעיבד מנחם גולן וביימה אורית אוליאל. בתפקידים הראשיים שיחקו חנן לדרמן ואברי ארבל.
ב-2011 כתבה את המחזמר "מוטי חלומותי" שביים קלוד דדיה. המחזמר היה מעין עיבוד של "מוטל בן פייסי החזן" ושיחקו בו נתי רביץ, חנן לדרמן, גיל קפטן ואברי ארבל.
ב-2012 השתתפה (לצד תיאטרון תאיר) בהפקת המחזמר "מערת החכמולוגים" שכתבו יוני זיכהולץ ושי להב וביים קלוד דדיה. במחזמר שיחקו בין השאר אסי צובל, אבישי שטרית, אביתר לזר, לירן קנטרוביץ', פז פרל, אברי ארבל ורועי אדרי.
ב-2013 הפיקה וניהלה אמנותית את המחזמר "שומר הסיפורים" שכתב שולי רנד וביימה שירה קצנלבוגן. במחזמר שיחקו אסי צובל, אבישי שטרית ואברהם סלקטר, והשתתפו בו גם ישי לפידות ולהקת "בובה מעיישס". להצגה זו ייעץ אומנותית משה קפטן.
באותה שנה הפיקה וניהלה אומנותית את ההצגה "כמעט שבת" שכתבה נוגה אלגום וביים קלוד דדיה. בהצגה השתתפו שירה קצנלבוגן, גלי הראל, ליאת צדוק, בת אל דלומי ושרה אגמון.
ב-2014 הפיקה וניהלה אמנותית את המחזמר "שבט אחים" שכתב אסף אשתר וביים ירון כפכפי. במחזמר שיחקו אסי צובל, אבישי שטרית, גל בן ארצי ויאיר מוסל.
ב-2015 הפיקה וניהלה אומנותית את המחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב וביים אורי אומנותי. במחזמר השתתפו יעקב כהן, עודד מנשה, אסי צובל, אבישי שטרית ומתן צור.
ב-2016 הפיקה וניהלה אומנותית את המחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. במחזמר השתתפו שולי רנד, אלי יצפאן, אסי צובל, אבישי שטרית, ואמיר שמחוני.
יעקב גדיש

ביוגרפיה

נולד בשנת 1934 בכפר לבוצ'נה (Ławoczne) שלמרגלות הקרפטים במחוז סטרי שבמזרח פולין כבן שישי. בגיל שש התייתם מאביו.
בזמן האקציה בלבוצ'נה, בספטמבר 1942, ברח מביתו להונגריה, וחי שם כשנתיים בזהות בדויה. בשנת 1944 הבריח את הגבול לרומניה עם קבוצת יהודים שארגנה תנועת השומר הצעיר. עלה לארץ ברכבת דרך בולגריה, טורקיה, סוריה ולבנון, עד שהגיע לארץ ישראל בינואר 1945, ונקלט ב"מוסד עלייה" של עליית הנוער. איבד בשואה את שאר משפחתו מלבד אחותו הגדולה, לושה.
בשנת 1950 הגיע לקבוצת יבנה עם חברת הנוער "אחיעזר" שהוקמה במוסד עלייה. הצטרף לגרעין עציון שהורכב מ"אחיעזר", בני יבנה הראשונים וחברי בני עקיבא. הגרעין השלים את שורותיה של קבוצת יבנה וגישר בין דור המייסדים ודורות הבנים. התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, ופגש את אשתו לעתיד חנה ורדי (גר). יעקב וחנה הקימו את ביתם בקבוצת יבנה ושם נולדו חמשת ילדיהם.
היה פלח וחקלאי בלב ובנפש. בגיל צעיר קיבל על עצמו את ניהול שדות הפלחה בנגב שיבנה עיבדה באותן השנים, שם גם נכווה בצורה קשה בעת שניסה להציל קומביין שנשרף. בהמשך עבד בענף גידולי השדה, הקים את מדגרת ההודונים "יפה-הוד", ומאוחר יותר את מפעל השעונים "עדי". הוא שימש בקבוצתו בתפקידי ניהול רבים, ובהם גזבר ומרכז משק. לאורך שנים החזיק את התיק הפיננסי של יבנה והיה האחראי המרכזי לבניית החיסכון של יבנה ולחוסנה הכלכלי.
למד כלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית ברחובות לתואר הראשון, ואת התואר השני למד והשלים באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1981–1984, עת יורם ארידור שימש שר האוצר, התמנה גדיש לממונה על אגף התקציבים במשרד אוצר והיה מהיחידים שראו את הסכנה בוויסות מניות הבנקים ואף התריע על כך.
בשנת 1988 הקים את "יבין" - משרד לייעוץ כלכלי ובו עבד עד יומו האחרון; כתב חוות דעת, ישב בבוררויות רבות וביצע עבודות כלכליות למשרדי הממשלה, לרשויות מקומיות, למגזר החקלאי וההתיישבותי ולשוק הפרטי.
לאורך השנים מילא תפקידים תנועתיים רבים: יצא עם משפחתו לעזרת כפר דרום השכן, יצא לשליחות באיראן, היה יו"ר ועדת המשק והכלכלה של הקיבוץ הדתי בסוף שנות ה-70, וכיהן כיושב ראש ועדת המיסים הבין-קיבוצית. בתקופה זו הוביל בתנועה מדיניות כלכלית על פי עקרונות של "הסתפקות במועט", חיסכון לעתיד והתרחקות מהרפתקאות פיננסיות. כך שרדה תנועת הקיבוץ הדתי, שלא כאחיותיה, את משבר הקיבוצים של שנות ה-80.
בשנותיו האחרונות, לנוכח השינויים בתנועה הקיבוצית בכלל ובתנועת הקיבוץ הדתי בפרט, הקים יעקב את "הזרם השיתופי" שדבק ביסודות השיתוף, השוויון והערבות ההדדית, ופעל רבות להרחיב את שורותיו.
ב-2 במאי 2004 התמנה על ידי שר התמ״ת דאז, אהוד אולמרט לעמוד בראש הוועדה הציבורית לרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, אשר כונתה על שמו, ועדת גדיש. מטרת הוועדה הייתה הצעת רפורמה במינהל מקרקעי ישראל. הוועדה הגישה את המלצותיה במרץ 2005, והציעה רפורמה בנושא שיווק קרקעות, האצת הליכי ההסדר והרישום ושינוי מבני במינהל מקרקעי ישראל.
בפברואר 2012 יצא לאור ספר לזכרו בשם "בדרך אשר הלכת" בהוצאת הקיבוץ המאוחד ותנועת הקיבוץ הדתי ובעריכת בתו רונית גדיש, ובו פרקים ביוגרפיים על ילדותו ונערותו ועל עשייתו בתחום הכלכלי, ומבחר מן הדברים שכתב ואמר בנושאים הקיבוציים והכלכליים.
שנת שירות

שנת שירות (לעיתים מכונה בראשי התיבות ש"ש, שין-שין) היא שנת התנדבות בקהילה, המתבצעת על ידי צעירים ישראלים לפני גיוסם לצה"ל. מתנדבי שנת השירות מתנדבים במספר מסגרות כמו פנימיות שונות בארץ, כפר נוער, בית ספר שדה, כמדריכים וככלי עזר חינוכי, כמדריכים בסניפי תנועות הנוער, במועדוניות, בבתי ספר, בארצות הברית ואירופה (מטעם הסוכנות היהודית), בקיבוצים שונים ברחבי הארץ, ביישובי פריפריה חברתית-כלכלית ובשכונות מצוקה בערים.
שנת השירות נעשית לפני הגיוס לצה"ל ואינה מחליפה אותו, בניגוד לשירות לאומי שמתבצע כתחליף לגיוס. בשנת 2014-2015 היו בישראל כ-3,000 מתנדבי שנת שירות בכל רחבי הארץ שהתנדבו במסגרות של תנועות הנוער השונות, ארגונים, תנועות התיישבות ועוד.
צה"ל מאפשר למספר מוגבל של מתנדבים בכל שנה לדחות את גיוסם בשנה כדי לבצע שנת שירות.
דודי פטימר

ביוגרפיה

פטימר נולד וגדל בתל אביב-יפו בשכונת יד אליהו, בנו של אספן ובונה כלי הנגינה אבי פטימר.
בשנת 2009 יזם פטימר פרויקט תיעוד אמנים במוזיקה הישראלית והלועזית בשם "דודיפדיה". במסגרת הפרויקט הוא מראיין ומתעד מוזיקאים שתרמו לעיצוב פניה של המוזיקה הישראלית, החל משנות ה-30 ועד ימינו.
בשנת 2016 ראיין, ימים ספורים לפני פטירתם את הזמר גבי שושן ואת כוכבת שנות ה-50 מרים אביגל.
המגזין "פורבס" בחר בפטימר לאחד הצעירים המבטיחים והמשפיעים בתרבות הישראלית לשנת 2017.
בשנת 2018 יזם והפיק את הפרויקט המוזיקלי "אין עתיד אם אין עבר" למען האמנים הוותיקים, שבמסגרתו הוקלט שיר הנושא את אותו השם בהשתתפות אמנים כמו עוזי פוקס, דפנה ארמוני, סוזי מילר, רמי דנוך ומשה הלל.

רדיו וטלוויזיה

פטימר עורך ומגיש תוכניות מוזיקליות.
בשנים 2013–2014 הגיש פינה מוזיקלית במסגרת "ציפורי לילה" בהגשת בן וקובי פרג' בגלי צה"ל, פינה ברדיו צפון ללא הפסקה ופינה מוזיקלית בתוכניתו של קובי מנורה, "להיט בראש", ברדיו 88FM.
בשנים 2013-2018 הגיש וערך פינה מוזיקלית שבועית בשם "צלילים ישראליים" בתוכניתו של גבי גזית ברדיו 103FM.
בשנת 2016 הגיש פינה מוזיקלית קבועה בתוכנית "מגרש פתוח" בערוץ הספורט. משנת 2016 מגיש את הפינה "החלון האחורי" בתוכנית "חלונות" ברשת ג'.
בשנת 2017 הגיש יחד עם ערן ליטוין תוכנית מוזיקה שבועית בשם "ביקור בית" ברשת ג'.
החל מינואר 2019 עורך ומגיש תוכנית מוזיקה שבועית ברדיו 103FM בשם "מילים ולחן".

עיתונות

משנת 2015 משמש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה ב"נענע10" ומגיש תוכניות מוזיקה בערוץ עשר דיגיטל.
משנת 2016 כותב בעיתון "ידיעות אמריקה", עורך מוזיקלי של המגזין "זמן תל אביב", בעל טור מוזיקלי שבועי ב"מעריב סופהשבוע" וכתב תרבות במעריב היומי.
בין השנים 2015-2019 שימש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה ב"נענע10" והגיש תוכניות מוזיקה בערוץ עשר דיגיטל.
החל מ-2019 עם מיזוג ערוץ עשר ורשת 13, משמש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה באתר רשת 13 וכותב ברבעון בנושאי מוזיקה של איגוד המוזיקאים ועילם.

קריירה מוזיקלית

פטימר הוא פזמונאי חבר אקו"ם ויצר לאורך השנים מספר שירים.
גנדי סמריטי

גנדי סמריטי (בהינדי: זיכרון גנדי), לשעבר בית בירלה, הוא בית מגורים בעיר ניו דלהי שבהודו. אבי האומה ההודית מהאטמה גנדי התגורר בבית זה בחמשת החודשים האחרונים לחייו ובחצרו נרצח על ידי מתנקש ב-30 בינואר 1948.
בראשיתו היה הבית שייך למשפחת אנשי העסקים האמידה בירלה ונקרא על שמה. ממשלת הודו רכשה את הבית ב-1971 והוא נפתח לציבור שנתיים לאחר מכן. מאז שוכן בו מוזיאון אודות חייו של גנדי ורציחתו. במקום מוצגים בין השאר החדר בו התגורר גנדי והחצר שבה נהג לערוך מדי ערב מפגש עם קהל, שבאחד מהם נרצח. הבניין וחצרו שומרו כפי שהיו בימי גנדי. סככה ובה עמוד זיכרון ניצבים בנקודה בה התרחש הרצח.
בשנת 2005 נפתח במקום מוזיאון מולטימדיה לזכר גנדי.
הלוח האירואסייתי

הלוח האירואסייתי הוא לוח טקטוני המכסה את השטח של אירואסיה (יבשת-על הכוללת את אסיה ואירופה), למעט הודו, המזרח התיכון וחלק במזרח סיביר. הלוח ממשיך עד לאמצע האוקיינוס האטלנטי. גבול בין הלוח האירו-אסייתי לבין הלוח הצפון-אמריקאי נמשך מצפון כדור הארץ עד הלוח הפיליפיני. מדרום, הלוח גובל בין הלוח האפריקאי, מזרחה יותר לוח ערב, מזרחה יותר הלוח ההודי ואז הלוח האוסטרלי. מהצד המערבי של הלוח נמצא הלוח הצפון-אמריקאי. הלוח האירו-אסייתי הוא הלוח השלישי בגודלו בעולם.
סטרלינג נייט

ביוגרפיה

סטרלינג נייט נולד ב-5 במרץ 1989, בהילטון הד איילנד, דרום קרוליינה.
נייט החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון, במספר הפקות מקומיות. הוא החל את הופעותיו על המסך בתפקידים מינוריים בסרט הקצר "Calm" ‏(2005) ובסדרה "Hi-Jinks" ‏(2006)‏. הופעתו הראשונה בהפקה של דיסני הייתה בפרק של "האנה מונטנה" (2007), בו שיחק את לוקאס, החבר של לילי. בהמשך אותה שנה, נייט הופיע בשני פרקים של "המפענחת". בשנת 2008, נייט הופיע בסדרות "Out of Jimmy's Head" ו-"האנטומיה של גריי". בשנת 2009, נייט שיחק את התפקיד של צ'אד דילן קופר בסדרה "תנו לסוני צ'אנס". הופעתו הראשונה בסרט קולנוע באורך מלא הייתה ב-"שוב בן 17", בו שיחק את אלכס או'דונל, בנו של מייק (מת'יו פרי / זאק אפרון).
בשנת 2010, נייט גילם את דמותו של כריסטופר ויילד בסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני בשם "התאהבתי בכוכב". על פי דבריו של נייט בטוויטר, הוא הצטרף להפקה בשלב כל כך מאוחר, כך שיצא ששר רק שיר אחד בפסקול, השיר הפותח. השירים הנותרים של הדמות שלו בוצעו על ידי דרו ריאן סקוט. הפרויקט הבא של נייט היה הסרט "אלה: אגדת סינדרלה מודרנית" עם אשלי יואיט. הוא גילם את דמותו של טאי פארקר. הסרט יצא לאקרנים באפריל 2010.‏
בשנת 2011 נייט הופיע בסדרה "לגמרי במקרה!", ספין-אוף של "תנו לסוני צ'אנס". בין החיקויים שביצע בסדר זו: רייף פיינס כלורד וולדמורט, טיילור לאוטנר, ג'סטין ביבר ועוד. התוכנית בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2012 נייט גילם את דמותו של שיין סידוול בסרט "Transit", מותחן פעולה בכיכובם של ג'יימס קאביזל ואליזבת רוהם. נכון לשנת 2013 הוא מופיע ככוכב אורח בסדרה "מליסה וג'ואי" בתפקיד זנדר, בן-זוגה של לנוקס. נייט חזר לעונה הרביעית והאחרונה של הסדרה בשנת 2014. עוד בשנת 2014, הוא כיכב בסיטקום "The Hotwives", הפקה מקורית של הולו, בתפקיד בילי.
בשנת 2015, נייט גילם את דמותו של כריס בסרט "Landmine Goes Click"‏. בשנת 2016, נייט הופיע ככוכב אורח בשני פרקים של תוכנית הטלוויזיה "Crowded" של NBC, שם הוא שיחק את מושא האהבה של דמותה של מירנדה קוסגרוב.
בית הכנסת הגדול של טביליסי

היסטוריה

בית הכנסת נוסד בין השנים 1895 ל-1903 מלבנים בסגנון אדריכלי אקלקטי על ידי קהילת יהודי אחלציחה בעיר שהגיעו לעיר בסוף המאה ה-19 בעקבות ביטול האריסות ושיחרור האיכרים, בשנת 1864. ממדי בית הכנסת הם: 24.5 מטר אורך X‏ 15 מטר רוחב X‏ 14 מטר גובה. חזית בית הכנסת מעוטרת במגן דוד גדול.
בתקופת השלטון הסובייטי, בשנת 1953 נסגר בית הכנסת בהוראת השלטונות אולם נפתח מחדש והמשיך לפעול עד לשנת 1957 לפחות.
בשנת 1997 פרצה מחלוקת בין הקהילה היהודית בטביליסי לעיריית טביליסי בנושא הבעלות על בית הכנסת. הבניין שהוחרם על ידי הסובייטים הוחזר לידי הקהילה היהודית בשנת 1994, אולם בדרי שושיטאשווילי, ראש עיריית טביליסי באותם ימים החליט לבטל את ההחלטה להחזיר את המבנה. העניין קיבל הד בתקשורת הגאורגית ובסופו של דבר פסק בית המשפט הגאורגי לטובת הקהילה היהודית.
יעקב שלום ליכט

יעקב שלום ליכט (1922–1993) היה פרופסור בחוג למקרא שבאוניברסיטת תל אביב וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1985.

חייו ופועלו האקדמי

יעקב שלום ליכט נולד בווינה. הוא גדל בברין שבצ'כיה ולמד בתיכון היהודי בעיר, בין מוריו היה ברוך קורצווייל. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. סיים את לימודיו בספרות ומקרא באוניברסיטה העברית בשנת 1948. ב-1949 היה עוזרם של נחמן אביגד ואליעזר ליפא סוקניק שערכו ופרסמו את מגילות מדבר יהודה. הדבר הביאו לעסוק בתחום המקרא, הגותו ופרשנותו, מגילות מדבר יהודה, הספרים החיצוניים, האפוקליפסה והארכאולוגיה. במאי 1957 קיבל תואר דוקטור על עבודת הדוקטורט שעשה על מגילת ההודיות. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב.  
כיהן כראש החוג למקרא באוניברסיטת תל אביב. היה מעורכיה וכותביה של האנציקלופדיה המקראית. בשנותיו האחרונות עסק בפירוש מקיף לספר במדבר. 
ליכט כתב בגישה ישירה ובהירת לשון ושילב במחקרו את חידושי המחקר במגוון מדעים שונים כמו: פילוסופיה, תורת הספרות, אנתרופולוגיה, תאולוגיה, ארכאולוגיה ופילולוגיה. הוא ניסה להבין את הטקסט המקראי מתוך צורת ניסוחו ובשימוש בהגיון פשוט, מסקנות ברורות, אך השאיר גם מקום להטלת ספק.
סוקול סראטוב

רקע

אגודת הספורט "סוקול" סרטוב הוקמה במרץ 1913. לאחר מהפכת פברואר, האגודה פורקה וכך גם קבוצת הכדורגל ורק בשנות ה-30 הוקמה דינמו סרטוב כיורשת לקבוצת הכדורגל "סוקול".
סוקול סרטוב במתכונתה הנוכחית הוקמה מחדש ב-1962 על בסיס קבוצת לוקומוטיב סרטוב שהתקיימה בשנים (1956-1961) לאחר פירוקה של קבוצת דינמו סרטוב ב-1957 והחלפתה בקבוצת "אנרגיה" סרטוב.
סוקול סרטוב נחשבת ליורשת ישירה לאותן קבוצות כדורגל קודמות וכיום הקבוצה נחשבת לקבוצה הבכירה ביותר בעיר ובמחוז סרטוב.

קבוצת סוקול

סוקול סרטוב הוקמה כקבוצת "טרוד" ב-1962 והחל מ-1963 הקבוצה נושאת את שמה הנוכחי.
לאורך כל תקופת ברית המועצות, הקבוצה התמודדה בליגה השלישית ובעיקר בליגה הסובייטית השנייה כשהישג השיא שלה הוא ההעפלה לליגת המשנה הרוסית, לאחר שסיימה במקום השמיני בליגה הסובייטית השנייה בעונת 1991 ואז ברית המועצות פורקה והקבוצה עברה להתמודד בליגה הרוסית הראשונה. בגביע הסובייטי הקבוצה העפילה פעמיים רצופות לשמינית גמר הגביע (1968, 1969) כשהישגה הגדול ביותר הוא ההעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 1967.
בשנות ה-90, הקבוצה התבססה בצמרת ליגת המשנה הרוסית ובשנת 2000 זכתה באליפות ליגת המשנה והעפילה לליגת העל הרוסית. בעונת הבכורה שלה בליגה היא סיימה במקום השמיני, אך עונה לאחר מכן נשרה בחזרה לליגה הראשונה, לאחר שסיימה במקום האחרון וכעבור 3 עונות נוספות נשרה לליגה השנייה ואחר כך הליגה השלישית, ולבסוף פורקה למשך עונה בודדת. ב-2006 הוקמה מחדש והחלה להתמודד בליגה השנייה ומאז היא מתמודדת בליגה הרוסית השנייה. הקבוצה העפילה פעמיים רצופות לרבע גמר הגביע הרוסי (2001/02, 2002/03),כשהישג השיא שלה הוא ההעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 2000/01.
מאז הקמתה המחודשת ב-2006, הספונסר הראשי של הקבוצה הוא מפעל המתכות ОАО Завод металлоконструкций מהעיר אנגלס שבמחוז סרטוב.
בהתאם לתוצאות עונת 2013/14 הקבוצה עלתה לליגת משנה. ברם, בעונת 2016/2017 נשרה חזרה לליגה השנייה.

אצטדיון הקבוצה

מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון "לוקומוטיב" בעיר, שבו ממוקמים גם משרדי הקבוצה ועד 2010 היה האצטדיון לרכושה של חברת רכבות רוסיה ומאז 2010 הוא נמצא בבעלותה של ממשלת מחוז סרטוב. בעקבות שיפוץ שנעשה ב-1997 במלאת 200 שנה לפלך סרטוב, האצטדיון מכיל 15,500 מושבים.
בשנים 2008–2010 הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש "טמפ" בעיר, שעבר שיפוץ מקיף בשנת 2007 ומכיל 1,252 מושבים ומשמש כיום כמגרש האימונים של הקבוצה.
הבעיה החמישית של הילברט

הבעיה החמישית של הילברט היא אחת מ-23 הבעיות של הילברט, שאותן הציג המתמטיקאי הגרמני דויד הילברט בשנת 1900 בוועידת פריז של הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים. הבעיה החמישית עוסקת באפיון של חבורות לי.
התאוריה של חבורות לי מתארת סימטריה רציפה. חשיבותה במתמטיקה ובפיזיקה עיונית (למשל בתורת הקווארקים) גדלה בהתמדה במהלך המאה העשרים. בפשטות, התאוריה של חבורות לי היא המכנה המשותף בין תורת החבורות לבין תורת היריעות טופולוגיות. שאלתו של הילברט הייתה: האם הגבלת התאוריה ליריעות חלקות תשפיע על המשפטים שניתן (או לא ניתן) להוכיח בתאוריה? במילים אחרות: האם ישנן חבורות רציפות שאינן גזירות? מלכתחילה שוער שהתשובה תהיה שלילית, שכן הדוגמאות העיקריות לחבורות לי הן יריעות חלקות. הוכחה מדוקדת להשערה זו ניתנה בתחילת שנות ה-50.
על אף זאת, כיוון שההגדרה המדויקת של "יריעה" לא הייתה ידועה בזמנו של הילברט, יש מקום לדיון בדבר הניסוח המדויק של הבעיה בטרמינולוגיה מתמטית עכשווית, וממילא ניתן לדון האם הבעיה אכן נפתרה.

ללא תת-חבורות קטנות

חבורה טופולוגית G היא ללא תת-חבורות קטנות אם יש סביבה N של איבר היחידה e שאין בה תת-חבורה גדולה מאשר e. חבורת המעגל (מעגל היחידה במישור המרוכב) מקיימת תנאי זה, וכך גם החבורה הליניארית הכללית מעל שדה המספרים המרוכבים, ואילו המספרים ה-p-אדיים Zₚ כחבורה אבלית אינם מקיימים תנאי זה.

ניסוחים אחרים

חוקרים אחדים מפרשים את הבעיה החמישית של הילברט בצורות אחרות, וכל אחת מדרכי פרשנות אלו דורשת הוכחה משלה. אחד הניסוחים האחרים, המייחס לחבורה הנידונה פעולה על קבוצה אחרת, הוא השערת הילברט-סמית, ולזו אין עדיין פתרון מלא.
בשנים 1969–1970 פרסם המתמטיקאי פר אנפלו מספר מאמרים המתייחסים לבעיה החמישית של הילברט כבעיה באנליזה פונקציונלית. דיון בגישה זו מופיע בפרק האחרון של ספרם של יורם לינדנשטראוס ויואב בנימיני, Geometric nonlinear functional analysis.