google/wiki40b huggingface dataset:
חיסרון לגודל

חיסרון לגודל (המונח האנגלי המקביל: Diseconomies of scale) הוא מונח מתחומי הכלכלה והניהול המתאר מצב בו ארגון גדול סובל מחיסרון על פני ארגון קטן יותר, מעצם היותו גדול יותר.

הגדרה

חיסרון לגודל בא לידי ביטוי כאשר עוצמת הארגון מקזזת את היתרונות לגודל שמשיג הארגון, והארגון יוצא נפסד. כאשר עלויות מסוימות של העסק עולות בצורה רבה יותר לעומת העלייה בגודלו, מדובר בחיסרון לגודל. הגדרה מדויקת יותר היא כי העלות הממוצעת ליחידה לטווח הארוך עולה עם עלייה בתפוקה. המושג חיסרון לגודל משמש הן בהיבט המחקרי והן בהיבט של קבלת החלטות.
 
את הגודל מאפיינים על פי העניין. מאפייני גודל שכיחים כוללים את כמות אנשים, היקפי פעילות כגון כמות היחידות המיוצרות, כמות מכירות הון וכדומה.

הגורמים

הסיבות לחיסרון לגודל הן לרוב סיבות פנימיות של הפירמה. 
אחת הסיבות העיקריות היא הקושי בניהול ארגון גדול - ככל שהארגון גדול יותר כך קשה יותר לפקח עליו. הוא מורכב יותר ולכן תיאום ותקשורת בין מחלקות שונות הופך להיות קשה יותר. בנוסף, העובדים בארגון גדול עשויים להרגיש פחות מחויבים אליו והמעסיקים יכולים לגורם לעובדים להרגיש פחות מוערכים וכתוצאה מכך נגרמת ירידה בתפוקה.
חיסרון לגודל יכול להתרחש גם מסיבות חיצוניות לפירמה. לדוגמה, כאשר העסק הופך להיות גדול יותר עלול לפעול לחץ על אספקה של חומרי גלם ומחירי התשומות יעלו. 
בענפים מסוימים, הרגולציה יכולה להיות הדוקה יותר על חברות גדולות כתוצאה של דיני תחרות או עבור תעשייה מסוימת. עם זאת, בדרך כלל, יש יתרון לגודל בהתמודדות עם הרגולציה.

דרכי התמודדות

דרך הפתרון במצב שבו יש השפעה של חיסרון לגודל היא לפצל את הפירמה לכמה ארגונים קטנים. זה יכול לקרות כברירת מחדל כאשר החברה נמצאת בקשיים כלכליים ונאלצת לסגור את החטיבות הלא רווחיות או שזה יכול לקרות באופן מתוכנן אם ההנהלה מוכנה. 
כדי למנוע השפעות שליליות של חיסרון לגודל על הפירמה להיצמד ככל האפשר לעלות הממוצעת המינימלית שלה ולא לחרוג ממנה. על-מנת להגיע לעלויות הממוצעות הנמוכות ביותר, על החברה להתרחב למדינות נוספות כדי ליצור ביקוש נוסף למוצריה או לייצר מוצרים חדשים שאינם מתחרים במוצריה המקוריים. עם זאת, הפעולות הללו לא יוכלו להבטיח שלא יהיו בעיות תקשורות וניהול. 
בנוסף, הפירמה צריכה לבצע ניתוח שיטתי ועיצוב מחדש של תהליכים עסקיים, על-מנת להפחית את מורכבות הייצור וזה יוביל להגברת התפוקה. מערכות ניהול משופרות ומתקדמות יאפשרו שליטה יעילה על העבודה ובכך ניתן יהיה להוריד את התקורה .
חכמת ישראל

חכמת ישראל (בגרמנית: Wissenschaft des Judentums, מילולית: 'מדע היהדות') הייתה תנועה אינטלקטואלית באירופה שפעלה במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. היא ייסדה את המחקר האקדמי של היהדות והיהודים, והייתה הראשונה לבחון נושאים אלו בכלים מדעיים וביקורתיים באופן שיטתי. "חכמת ישראל" שירתה הן את המחקר לשמו, הן את הצורך להתגונן בפני האשמות נוצריות והן את פיתוחה והשתנותה של היהדות בעידן האמנציפציה. היא הרימה תרומה עצומה בתחום, ומדעי היהדות האוניברסיטאיים מתבססים על הישגיהם הראשוניים של חוקריה.

תולדותיה

ראשיתה של התנועה באגודה לתרבות ולמדע של היהודים, שקמה בגרמניה ב-1819. חוקרים מתארכים את קצה לעיתים קרובות לשנות ה-70 של אותה מאה, כשהושלמה הקמת הסמינרים הרבניים המרכזיים באירופה, אך מחקר ברוחה הוסיף לצאת לאור עד עליית הנאצים לשלטון. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר התחום סופית לאוניברסיטאות ולהתנהלות בשפה האנגלית והעברית המודרנית, במקום גרמנית או עברית משכילית.
'האגודה לתרבות' כוננה על רקע פרעות הפ-הפ. המייסדים, שכללו את יום-טוב ליפמן צוּנְץ והיינריך היינה, קיוו לספק מענה לאדישות ולניכור שפשו בקרב יהודי גרמניה לדתם. לאחר דור שלם של אקולטורציה וטמיעה מואצת, היה פער גדול בינם ליהדות המסורתית. החינוך הישן הלך ונעלם (ב-1828 נסגרה הישיבה האחרונה בכל אשכנז) ורוב ההורים לא שלחו את ילדיהם לתלמודי תורה במקביל לבתי-הספר החדשים. הסביבה הנוצרית התייחסה ליהודים בסלידה: הפילוסופים המובילים גינו את דתם כשריד מאובן, וקבלת משרות יוקרתיות הותנתה בהתנצרות. הריאקציה הפוליטית לאחר קונגרס וינה ליבתה עוד יותר את העוינות כלפיהם. מתוך משבר זה, כשרבים מאוד מהצעירים המירו את דתם, שאפו ראשי האגודה לספק אלטרנטיבה שתציג את היופי ביהדות ואת תאימותה עם ערכי המודרנה, תדחה את השנאה ותפיג את הזרות והניכור של בניה כלפי מורשתם. כעבור עשור נסגר המועדון, כשחלק גדול מחבריו נטבלים לנצרות. צונץ המשיך את העיסוק המדעי, אותו שכלל ופיתח. הוא נחשב לרוב לדמות הבולטת מבין מייסדי 'חכמת ישראל'.  
שני ענפים מרכזיים היו לתנועה: הראשון במרכז אירופה, ובו פעלו אחרי צונץ חוקרים שכתבו בגרמנית ובראשם אברהם גַיְיגֶר, היינריך גְרֶץ, יצחק מרקוס יוֹסְט, משה שטיינשניידר ואחרים; הענף השני צמח במזרח אירופה - בגליציה ובאימפריה הרוסית - ובו פעלו חוקרים שכתבו בעברית, אנשי תנועת ההשכלה היהודית, ובהם רבי נחמן קְרוֹכְמַל (רנ"ק), שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) ואחרים. כמו כן, פעל כך גם שמואל דוד לוּצאטוֹ (שד"ל), שחי באיטליה והצטרף לבית המדרש לרבנים בפאדובה בשנת 1828.
התנועה ביקשה לסייע ליהודים לחקור ולחזור אל עברם ההיסטורי, כפי שעמים שונים עשו באירופה - ברוח התנועה הרומנטית. בנוסף לכך, באותה התקופה הייתה אנטישמיות רבה. משכילים אלו חשבו שאם יראו לחברה הנוצרית אשר בתוכה חיו, מה היא היהדות, יפסיקו הנוצרים לפחד מהיהודי ולראות בו זר. בעקבות כך, קיוו משכילי "חכמת ישראל", ילמדו הנוצרים לקבל את היהודי וישלבו אותו בתוכם. 
תנועת חכמת ישראל, החוקרים האקדמיים שיצאו בעקבותיה, וחברת הוצאת הספרים "מקיצי נרדמים" שהוקמה בהשראתה, הניבו יבול של מחקרים מונומנטליים במדעי היהדות, ופרסום מהדורות מדעיות של ספרי היסוד של היהדות.
ברבי דרימטופיה (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסדרה עוסקת בילדה עליזה בשם צ'לסי, האחות הצעירה של ברבי, שבכל פרק הולכת לעולם הקסום של דרימטופיה, שם היא עוברת הרפתקאות לא שגרתיות, פוגשות יצורים קסומים ולומדת שיעור חשוב לחיים.
החומה (עלון קיר)

החומה היה עלון קיר שיצא באופן בלתי סדיר על ידי ארגון ההגנה מקיץ 1945 ועד קום המדינה. העיתון כלל הודעות בנושאים בלתי-לגאליים כגון העפלה, "יזכור" ללוחמים שנהרגו, הוראות לפעולה אזרחית, דברי הסברה ותעמולה. כן לחם העיתון נגד מחתרות "הפורשים" (אצ"ל ולח"י). העלונים הודבקו על הקירות בלילות, תוך סיכון, על ידי נערי גדנ"ע בכל היישובים העבריים בארץ ישראל.
Greatest Hits (קווין)

רקע

בשנת 1981 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף בתפוצה בינלאומית, אך רשימת השירים באלבום השתנתה בין המדינות וכן עיצוב העטיפה. הסיבה לכך הייתה חוסר האחידות במיקומם של הסינגלים והשירים במצעדים השונים, ועל אף הפופולריות של הלהקה במקומות מסוימים, לא היו מספיק שירים כדי לקיים אלבום שלם. לשם כך, בכל מקום נבחרו שירים שונים, לא בהכרח סינגלים, כדי למלא את האלבום. לעומת זאת, בבריטניה ובארצות הברית, שם הלהיטים המצליחים היו ברובם זהים, אלבום האוסף כלל רק שירים שהגיעו לעשרים המקומות הראשונים במצעדים, כדי להציג לקהל המאזינים את המיטב של הלהקה מהשנים האחרונות. 
בסופו של דבר, רשימת השירים בהוצאות התקליט בבריטניה ובארצות הברית היו כמעט זהות, פרט להבדלים מסוימים. באלבום האוסף שיצא בארצות הברית נוסף הסינגל הראשון של הלהקה - Keep Yourself Alive, שם זכה להצלחה בשנת 1975, שנתיים לאחר הוצאתו, בעקבות הצלחת הענק של Bohemian Rhapsody
. בנוסף, מאחר שהאלבום יצא בארצות הברית חודש מאוחר יותר מבריטניה, נוסף לו הדואט עם דייוויד בואי שזכה רק אז להצלחה בקרב המאזינים, Under Pressure. 
בשנת 1991 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף בהוצאה ועריכה מחודשת, כשעל העטיפה הופיע לוגו הלהקה על רקע אדום. בשנת 2004 הוצא שוב בהוצאה מיוחדת, לצורך קידום המחזמר We Will Rock You וכלל, בנוסף לשירים מההוצאה המקורית בבריטניה משנת 1981, שלושה קטעי בונוס.

רשימת השירים

לפי ההוצאה המקורית בבריטניה משנת 1981:
אלינה פושקאו

ביוגרפיה

פושקאו ב-17 בנובמבר 1981 נולדה בבוקרשט, רומניה.
בשנת 1998 זכתה בתחרות העולמית מראה השנה של עלית, היא דיגמנה ל-גאפ ולויקטוריה'ס סיקרט והופיע על שער המגזין פלייבוי והיא שיחקה תפקיד קטן בסרטים "הפנטזיה של הל" (2001) ו"קונאן הברברי" (2011) לצד ג'ייסון מומואה. כזמרת, הקליטה את הסינגל "When You Leave (Numa Numa)".

חיים אישיים

פושקאו הייתה בת זוגו של הבמאי ברט ראטנר עד לפרידתם ב-2010. ניהלה בעבר מערכת יחסים עם וין דיזל.
נקניק דם

נקניק דם (מכונה גם פודינג דם) הוא נקניק או מקפא העשוי מדם של בעל חיים, שבושל וצומצם, יחד עם בשר, שומן או חומר מסמיך, עד שהדם מתגבש והופך למעין מקפא. במטבח האנגלי והאירי נהוג להשתמש בדם חזיר או בקר.
ישנה אגדה אורבנית שלפיה הנקניק הומצא על ידי שני קצבים בווריים שיכורים במאה ה-14, אולם למעשה הנקניק היה קיים כבר ביוון העתיקה, ואף מוזכר באודיסאה של הומרוס.
הנקניק נפוץ מאוד בבריטניה ובאירלנד, שם הוא נקרא Black Pudding ("פודינג שחור") ומיוצר מדם חזיר, מבשר בקר, משעורה, מלחם ומסובין. הוא מוגש לעיתים בארוחת הבוקר האנגלית המסורתית.
הנקניק דומה לפודינג לבן המוגש אף הוא לארוחת בוקר באירלנד.
בגרמניה ידוע הנקניק בשם Blutwurst, ומיוצר מבשר חזיר, דם בקר ושעורים. באזור הריין מיוצר הנקניק מבשר סוסים. בצרפת נקרא הנקניק boudin noir, והוא נפוץ גם במטבח הקריאולי ומטבח קאג'ון בהם הוא מכונה boudin rouge. הוא מקובל גם בספרד ובאמריקה הלטינית, ונקרא Morcilla. בספרד קיימים מספר סוגים של הנקניק ובהם כאלה המכילים לעיתים אורז, בצל, שום, צנובר ומתובלים בפפריקה, או בציפורן.
גם במזרח הרחוק נפוץ מאכל זה, הקרוי בטאיוון: "טי הוה קוהה" שמשמעו "עוגת דם חזיר", והעשויה מדם חזיר ואורז, ומוגש כחטיף, למשל בסין שם נפוץ המאכל הקרוי "דם טופו" (血豆腐) ועשוי מדם חזיר או ברווז, וכן בקוריאה ובפיליפינים.
ועדת העבודה, הרווחה והבריאות

ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת עוסקת בענייני עבודה ותעסוקה, רווחה ובריאות.

כוועדה לענייני עבודה ותעסוקה

בתור ועדה לענייני עבודה ותעסוקה, עוסקת הוועדה בבעיות אבטלה, העסקה ותנאי עבודה. למשל, אי העסקת עובדים על רקע דת, גיל, גזע, מוצא ומין שאסורים על פי החוק - דנה בהם הוועדה.
כמו כן אחראית הוועדה למצב תנאי העבודה הקיימים במקומות עבודה שונים בארץ. הוועדה גם אחראית לענייני אבטלה.

כוועדה לענייני רווחה וסעד

בתור ועדה לענייני רווחה וסעד דואגת הוועדה לטיפול בקשישים, נכים, אלמנות, יתומים, וכן בקצבאות הילדים, המשפחות החד-הוריות, ובמשפחות מתחת לקו העוני.

כוועדה לענייני בריאות

בתור ועדה לענייני בריאות, הוועדה דנה בשלל נושאים הקשור במערכת הבריאות הממלכתית כמו בתי החולים, קופות החולים, סל התרופות, מערכת בריאות הנפש וכן בתנאי עבודה של עובדי מערכת הבריאות וזכויות המטופלים במערכת הבריאות.
נעמי האלס

קורות חיים

האלס נולדה בקריית "New Eagle" שבפנסילבניה, ארצות הברית. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון במכללת "La Salle" בשנת 1980. את התואר השני (ב־1984) והדוקטורט (ב־1986) היא קיבלה במכללת "Bryn Mawr". היא קיבלה דוקטורט מדעי לשם כבוד (D. Sc honoris causa) בשנת 2007 באוניברסיטת "La Salle" ובשנת 2012 באוניברסיטת ויקטוריה. היא הצטרפה לפקולטת "Rice" ב־1990. 
האלס הינה חברה באקדמיה הלאומית של ארצות הברית למדעים ובאקדמיה הלאומית של ארצות הברית להנדסה. היא גם מייסדת שותפה של "Nanospectra Biosciences", חברה העוסקת בטיפול בסרטן ומחלות אחרות על ידי שימוש בננו-טכנולוגיה. האלס הייתה חברה בפקולטה הלאומית של ארצות הברית למדעים והנדסה תחת משרד ההגנה האמריקני. היא קיבלה את התואר "Cancer Innovator" מהתוכנית לחקר רפואי של משרד ההגנה של ארצות הברית.

תרומתה המדעית

האלס היא מ-"חלוצי" תחום הפלזמוניקה (חקר הקשר בין שדות אלקטרומגנטיים לאלקטרונים חופשיים) ומן החוקרים המשפיעים בתחום. מחקרה העיקרי עוסק בשימוש בננו-חלקיק שהומצא על ידה בשם "Nanoshell" (ננושל), שמורכב מליבה שעשויה מחומר מבודד שמוקפת במתכת (לרוב בזהב) על מנת להרוג תאים סרטניים. האלס חוקרת גם שימושים אחרים לטכנולוגיה זו, כגון פיתוח תרופות, אלקטרוניקה, כימיה, אנרגיה סולרית, ועוד.
האלס אף חוקרת קשרים של אור וחומר ברמה המולקולרית על ידי שימוש בננו-מבנים ושימוש בחלקיקים פלזמוניים בתרופות ובהמרת אנרגיה.
אילינג

אִילִינֶג (באנגלית: Ealing) היא עיירה הנמצאת ברובע אילינג, למעשה היא פרבר של לונדון הנמצא כ-12.5 קילומטר מערבית למרכז העיר, לעיתים היא נקראת "מלכת הפרברים"
("Queen of the Suburbs").

היסטוריה

ראיות ארכאולוגיות מראות שחלקים מאילינג היו כבר מיושבים במשך לפחות כ-7,000 שנה. 
קיימות גם עדויות להתיישבות במאה ה-12 ביער שכיסה את האזור עד למערב לונדון.
התיעוד העתיק ביותר ששרד הוא מפקד משנת 1599 של 85 משקי בית אשר פירטו את שמות הדיירים, את גילם, קשרים משפחתיים ואת עיסוקם. ההתיישבות בקהילה התרחבה.
המפות הראשונות של אילינג נערכו במאה ה-18. במאה הזאת אילינג הייתה בעיקר אזור כפרי והתעסוקה העיקרית בה הייתה חקלאות. עם זאת עבר באילינג כביש גישה חשוב שחיבר בין אוקספורד שבמזרח למרכז לונדון שבמערב שידוע היום בשם "דרך אקסברידג'" (Uxbridge Road). מספר גדול של פונדקים היו פזורים לאורך הדרך שם יכלו הנוסעים והסוסים להתרענן.
ככל שלונדון התפתחה האזור הפך לשוק חקלאי. בשנות החמישים של המאה ה-19, עם שיפור התחבורה (הקמת מסילת הברזל מערבה ופיתוח התעלות בבריטניה), ההתיישבויות הפזורות החלו לגדול לעיירה ואוחדו לאזורי מגורים רציפים. בזמן זה דבק באילינג הכינוי "מלכת הפרברים".
כאמור שיפור התחבורה ובניית מסילות הברזל הביאו לשינויים המשמעתיים ביותר בעיירה במאה ה-19, בשנת 1879 נפתחה תחנת הרכבת ברחוב הראשי (Ealing Broadway), דבר שהוביל, בעשורים הבאים, לבנייה מחדש בחלקים נכבדים מהעיירה של בתי מגורים למעמד הבינוני. השיפור התחבורתי, שכלל גם אוטובוסים רתומים לסוסים וגם רכבות, איפשר לאנשים לנסוע לעבוד בלונדון בזמן שהם מתגוררים באזור כפרי. חלקים מהאזור הכפרי החלו להיעלם במהירות, אך עדיין שטחים נכבדים נשמרו, והוגדרו כפארקים ציבוריים.
במהלך התקופה הוויקטוריאנית הוגדרה אילינג כעיירה באופן רשמי, המשמעות לכך הייתה סלילת כבישים, בניית ביוב, בניית בתי ספר ומוסדות ציבוריים. כמו כן הוקם בית העיירה.
בשנת 1984 נחנך מרכז הקניות החדש של אילינג על ידי המלכה אליזבת השנייה, וכיום הוא נחשב למרכז אילינג.
ב-2 באוגוסט 2001 הוחבאה פצצה בת 40 ק"ג ברחוב והתפוצצה ליד תחנת הרכבת. הפיצוץ גרם לפציעתם של שבעה אנשים באורח בינוני ולנזק רב לחנויות שבאזור. הפצצה הונחה על ידי ה"פורשים האירים" שהיו ארגון קיצוני שפרש מה-IRA.

יהדות אילינג

באילינג קיימת קהילה יהודית קטנה המונה כמה עשרות בודדים. כמו כן גרים באילינג מספר מצומצם של ישראלים, חלקם עובדים באל על ומתגוררים שם בגלל הקרבה לנמל התעופה לונדון הית'רו.

אולפני אילינג

אילניג נודעת באולפני הקולנוע שלה אשר הם העתיקים ביותר בעולם וידועים בעיקר בזכות "קומדיות אילינג". האולפנים נרכשו על ידי ה-BBC בשנת 1955 ועל כן מקומות באילינג מצולמים בתוכניות טלוויזיה אנגליות.

השכלה

אילינג היא מרכז של מוסדות להשכלה גבוהה ולכן שוכנים בה סטודנטים רבים
ג'ון מלורי אשר

ביוגרפיה

אשר נולד בשם ג'ון מלורי בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשחקן אדוארד מלורי ולשחקנית ג'ויס בוליפנט. הוא אומץ על ידי הבעל השלישי של בוליפנט, המפיק והבמאי ויליאם אשר.
ב-11 בספטמבר 1999 נישא אשר לג'ני מקארתי. בנם אוון ג'וזף אשר נולד ב-18 במאי 2002 אובחן כלוקה באוטיזם. הם התגרשו בספטמבר 2005.
Remember Us to Life

סקירה

ב-12 ביולי 2016, ספקטור, הודיעה בדף הפייסבוק הרשמי שלה ובאתר הרשמי שלה שבימים הקרובים יפורסמו חדשות. ב-22 ביולי 2016, ספקטור, הודיעה כי השם של אלבום האולפן השביעי שלה יהיה Remember Us to Life. הכרזה זו באה עם העטיפה של האלבום ועם הסינגל המוביל של האלבום, שהוא גם הרצועה הפותחת את האלבום, "Bleeding Heart". בנוסף, התפרסם כי האלבום יהיה זמין בשתי מהדורות: מהדורה סטנדרטית, הכוללת 11 שירים, ומהדורת דלוקס, הכוללת את כל 11 השירים של המהדורה הסטנדרטית, ביחד עם שלוש רצועות בונוס. חנות המוזיקה של האחים וורנר שיחררה את האלבום להזמנה מראש בעותקים פיזיים ובעותקים ל-MP3, יחד עם מהדורת ויניל.
מיכאל אבי-יונה

קורות חיים

מיכאל אבי יונה עלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1919. בתחילה למד בגימנסיה העברית בירושלים, ולאחר מכן נסע לאנגליה ולמד ארכאולוגיה קלאסית והיסטוריה באוניברסיטת לונדון, שם סיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה. כאשר חזר לארץ החל ללמוד בבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים. חפירותיו הראשונות, במסגרת בית הספר, היו בתל אל-עג'ול ובירושלים (חפירות העופל).
כאשר סיים את לימודיו, התקבל למחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי ועבד כספרן, כארכיונאי וכעורך כתב-העת של מחלקת העתיקות. ב-1943 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת לונדון בה למד. לאחר קום המדינה עבד כמזכיר המדעי של מחלקת העתיקות. 
אבי-יונה לא הרבה לערוך חפירות ארכאולוגיות, והחשיב עצמו כ"ארכאולוג כורסה". עם זאת נזקפות לזכותו כמה תגליות. בשנת 1949 ערך חפירות בגבעת רם (שייח' באדר) שבירושלים, במקום שבו נבנו בנייני האומה, והיה הראשון לגלות את בית המלאכה ללבנים ורעפים של הלגיון הרומי העשירי. השתתף בסקר הראשון שנערך במצדה, שקדם בשנים אחדות לחפירות, וערך חפירה מצומצמת בצפונה של קיסריה, מקום שנתגלו שרידים של בית כנסת קדום. 
מאוחר יותר החל בקריירה אקדמית. ב-1953 מונה כמרצה בכיר בחוגים לארכאולוגיה ולתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת זו כתב ספרים רבים שהפכו לנכס צאן ברזל של התרבות המדעית בישראל. בנוסף, ערך את כתב העת "Israel Exploration Journal", הביטאון המדעי המרכזי של הארכאולוגיה הארצישראלית. ב-1958 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון.
אבי-יונה היה בין הראשונים שהנהיגו את ההצגה החזותית של החומר ההיסטורי, הארכאולוגי והגאוגרפי. בנוסף מילא מספר תפקידים ציבוריים, בהם חבר ועדת השמות הממשלתית וחבר הוועד המנהל של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
אבי-יונה נמנה עם כותבי ערכים של האנציקלופדיה העברית. הוא כתב בנושאי טופוגרפיה וגאוגרפיה של ארץ ישראל, ארכאולוגיה כללית וארץ ישראלית, היסטוריה, מסחר, דרכים בארץ ישראל מימי קדם עד ההתיישבות החדשה, המקומות הקדושים וחקירת ארץ ישראל. 
זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תשט"ו על ספרו "קדמוניות ארצנו" ובפרס בן-צבי לשנת תשל"א.
אבי-יונה התגורר בשכונת רחביה בירושלים. בתו היא הציירת יעל אבי-יונה.

דגם ירושלים בימי בית שני

פרופ' אבי-יונה הנחה את בניית דגם ירושלים בסוף ימי בית שני שנבנה במלון "הולילנד" ונחנך בשנת 1966, לאחר שלוש שנות עבודה מאומצות. בעבודתו הסתמך אבי יונה על מקורות ספרותיים, מעט ממצאים ארכאולוגיים מארץ ישראל, ומקבילות מן העולם הקלאסי. במסגרת מחקרו להקמת הדגם ביקר בטורקיה וביוון כדי לעמוד מקרוב על צורת הבנייה במבנים ואתרים מקבילים מאותה תקופה. לצידו סייעה רעייתו חווה, שתיעדה בדקדקנות רבה באיורים ובתרשימים את פרטי המבנים הקלאסיים שהיוו בסיס למבני הדגם.
הדגם הועבר בשנת 2006 לקריית מוזיאון ישראל בגבעת רם. הכביש המוביל אל מתחם הולילנד קרוי כיום על שמו.
קיראן טיירני

קריירת מועדונים

טיירני גדל במחלקת הנוער של סלטיק מאז גיל 7. הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסקוטית הייתה ב-22 אפריל 2015 בניצחון על דנדי, כאשר עלה כמחליף במקומו של אמיליו איזגואירה בדקה ה-81.
עונת 2015/16, הייתה עונת הפריצה שלו, כשהוא התחיל לפתוח בעמדת המגן השמאלי החל מחודש דצמבר, כשהוא בן 18, במקומו של איזגואירה המנוסה יותר. טירני שיחק יותר מ-30 פעמים בעונה ועזר לקבוצתו לזכות באליפות ליגת העל הסקוטית. בעונה זו זכה טיירני בפרס הכדורגלן הסקוטי הצעיר של העונה.
ב-8 באוגוסט 2019, חתם טיירני בארסנל מהליגה האנגלית תמורת 25 מיליון פאונד.

נבחרת סקוטלנד

טיירני נולד באי מאן ועבר לסקוטלנד בגיל 10 חודשים. הוא פתח פעם הראשונה בנבחרת סקוטלנד בניצחון 0–1 על נבחרת דנמרק.
משרוע ליילה

תולדות הלהקה

הלהקה הוקמה בשנת 2008 באוניברסיטה האמריקנית בביירות, כאשר שלושה נגנים, הקלידנית אומייה מלאעב, נגן הכינור האיג פאפאזיאן, והגיטריסט אנדרה חדיד, חיפשו נגנים נוספים שינגנו איתם. הם התחברו עם עוד ארבעה מוזיקאים, וביחד הקימו את להקת "משרוע ליילה". הלהקה הופיעה בחג המוזיקה בביירות בשנת 2008.
הלהקה נודעת בשיריה הביקורתיים על החברה והפוליטיקה בלבנון בפרט ובעולם הערבי בכלל, בין היתר באשר לאפליה כלפי הומואים ולסביות (בעיקר כשחאמד סינו, סולן הלהקה, הוא הומוסקסואל מוצהר). הלהקה מנסה לשבור מוסכמות בעולם הערבי ולחולל שינוי בקרב האוכלוסייה על ידי שיריה, תוך שימת הדגש על האוכלוסייה הערבית הצעירה, המהווה את רוב מעריציה. ביקורתה החברתית, והעיסוק בשוויון בין נשים וגברים ובחופש מיני מעוררים התנגדות ממסדית כלפי הלהקה; ב-29 באפריל 2016 מנעה ממשלת ירדן הופעה של משרוע ליילה בקונצרט בעמאן. הרשויות הירדניות אף אסרו על חברי הלהקה להופיע בעתיד על אדמת הממלכה. כעבור יומיים, בעקבות לחץ ציבורי שאיים להוציא המוני אנשים לרחובות, חזרה בה הממשלה מן האיסור, והלהקה תוכל להופיע בעתיד בירדן.
הלהקה אכן נחשבת כפופולרית, בעיקר בקרב הצעירים בעולם הערבי, אך לא רק. ישנם מעריצים רבים ללהקה מחוץ לעולם הערבי, והלהקה מרבה להופיע מחוץ לעולם הערבי על מנת להגיע למעריצים אלה.
ללהקה ארבעה אלבומים: Mashrou' Leila משנת 2009, El Hal Romancy משנת 2011, Raasük משנת 2013 ו-Ibn El Leil משנת 2015.
ב-14 באפריל 2016 הוציאה הלהקה את הסרט הקצר הראשון שלה (אורכו כ-13 דקות), בהשראת השיר Aoede מהאלבום Ibn El Leil. הסרט מספר כמחאה על משבר הפליטים הסורים במזרח התיכון בכלל ובלבנון בפרט, על זוג המורכב מלבנונית ופליט סורי; הסורי עוזב את לבנון ומהגר באופן לא-חוקי לספרד. הסרט גם ממחיש את הפרידה בין השניים, את קשיי הסורי בבריחתו לספרד ואת הקשיים שחווה הלבנונית לאחר שהיא מבינה שלא תראה אותו עוד לעולם. בנוסף, הקטע אף מציג בעיות פוליטיות וחברתיות שונות בחברה הלבנונית, כגון משבר הזבל שהחל מקיץ 2015, שחיתות בממשלת לבנון, ואף מדגיש את ההבדל באיכות החיים בין אזרח לבנוני ממוצע לבין פליט סורי החי במדינה.
הנסיך דמנה מגאורגיה

דֶמנַה (גאורגית: დემნა, כינוי חיבה לשם דמטרה, დემეტრე) (נולד לפני 1155–1178 לערך) היה נסיך גאורגי וטוען לכתר המלכותי של הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהוכרז כמלך במהלך מרידת הנפל של אצילי הממלכה בשנת 1177/1178. 
הוא היה בנו היחיד של המלך הגאורגי, דוד החמישי, שהדיח את אביו, דמטרה הראשון, בשנת 1155, בהפיכת חצר. זמן קצר לאחר מותו של דוד, באותה שנה, הכריז דמטרה על בנו הצעיר, גיאורגי כיורש מוחלט שלו, כשהוא מפר בכך חוק ראשון במעלה של חוקי הירושה, ומקפח את דמנה מזכויות לכס המלכות. 
הרשומות הגאורגיות והארמניות מימי הביניים מבולבלות לגבי נסיבות מותו של דוד. על פי היסטוריונים ארמניים מימי הביניים, גיאורגי היה מעורב בדרך כלשהי ברצח דוד. מצד שני המקורות הגאורגיים אינן מציינים על כך דבר. על פי כותב הרשומות הארמני, ורדן ארוולצי, הוא שלט דוד במשך חודש אחד בלבד, ונרצח בידי אציליו, סומבט ואיוון אורבלי, שעשו הסכם סודי עם גיאורגי. איוון אורבלי תוגמל על ידי גיאורגי השלישי ומונה לאמירספסלר, המפקד העליון של צבאו, עם הכתרתו. 
סטפנוס אורבליאן, צאצא אחר של שבט אורבלי, כתב זמן קצר אחרי ורדן, כי דוד שלט במשך שנתיים, והכחיש כל מעורבות משפחתית ברציחתו של דוד, לדבריו, גיאורגי נשבע לאחיו כי ישלוט בממלכה רק עד שבנו של דוד, דמנה, יגיע לבגרות, אבל הפר את הבטחתו. הוא טען כי האורבלים היו עדים לשבועתו של גיאורגי, ולכן הובילו את המרידה בשנת 1177, כדי להכתיר את הטוען החוקי לכתר, דמנה, שהיה כבר בוגר, לכס המלוכה. 
כך או אחרת, נחשב דמנה על ידי רבים כיורש החוקי לכתר הגאורגי, וקורבן של קיפוח. יתרה מזו, הוא התחתן עם ביתו של איוון אורבלי, וכוונות המשפחה בקשר למרידה היו ברורות. דמנה היה גם אהוד על ידי מספר פקידים רמי דרג בחצר המלכות, ובעלי אחוזות בעיקר בדרום גאורגיה, קציני צבא לשעבר שהחזיקו אדמות ארמניות. 
המרד, שהונהג על ידי איוון אורבלי, התפרץ בשנת 1177. המורדים הכתירו את דמנה כמלך במצודת אגרה, ופנו, עם כ-30,000 איש, לבירה הגאורגית, טביליסי. אף על פי כן, תוכניתו של אורבלי למתקפת פתע נכשלה. גיאורגי השלישי סמך בעיקר על הכחות המצוינים שסופקו על ידי שכירי החרב הקיפצ'קים ששכנו בהרי הקווקז. על ידי שימוש בכוח ודיפלומטיה הוא הצליח לגרום להרבה מן האצילים המורדים, להיכנע. אולם אורבלי סירב לציית ופרש ל"מצודת לורה (כיום במחוז לורי, Լոռի, שבארמניה). הצבא המלכותי הזדרז ופלש לאחוזות האצילים המורדים והטיל מצור על לורי. אורבלי עוד הספיק לבקש את עזרתם של השליטים הסלג'וקים השכנים אבל צבאו המותש נכנע לפני שהספיקה להגיע תגבורת. 
דמנה היה הראשון להיכנע. הוא השתטח יחד עם מלוויו בפני גיאורגי דוד, וביקש את רחמיו. הוא עוור, סורס, כדי לשמר את עליונות הענף המשפחתי. האורבלים הושמדו. אדמותיהם ונכסיהם עוקלו. דוד הושפ במאסר, אבל לא שרד אותו, הוא מת זמן קצר לאחר מכן. 
המשוררת הגאורגית, תמר אריסתווי, הציעה את הסברה כי המשורר הלאומי של גאורגיה, שותא רוסתוולי, היה למעשה הנסיך דמנה, שטוענים כי אהב את דודניתו, הנסיכה תמר. לדבריה, הוא שרד את הדיכוי, וכתב את האפוס הלאומי של גאורגיה, עוטה עור הנמר, בגלות תחת השם רוסתוולי. לסברה זו אין שום תימוכין מבוססים.
יערון צהוב-צוואר

התנהגות

היערון חי לאורך יערות נשירים, בעיקר לאורך קצה היער, אך באזורים הרריים הוא מצוי גם בפנים היער. כמו כן הוא מצוי בבתות ושיחיות ובמטעים וגנים עירוניים. היערון מעדיף לחיות בין עצים גדולים כמו אלון ולוז וגם עצי אלנוס.
היערון פעיל במשך כל השנה כולל בחורפים ולעיתים קבוצות יערונים יצטופפו יחדיו כדי לשמור על החום. הוא מאחסן את מזונותיו בחורים ובמאורות בעצים ובקרקע. היערון הוא אוכל כל הניזון בעיקר מאגוזים אותם הוא מפצח עם שיניו החזקות. בנוסף הוא ניזון מניצנים, פירות, זרעי צמחים וחסרי חוליות קטנים. היערון יוצא לאכול בלילה.
הוא עצמו יכול להיטרף בידי מגוון טורפים לרבות ינשופיים, שועלים וסמוריים. היערון מתגונן בעזרת שמיעתו הטובה שעוזרת לו לנתר ממקום הסכנה ברגע.