google/wiki40b huggingface dataset:
הקיסר קו

הקיסר קוּ (בסינית מפושטת: 帝喾, בסינית מסורתית: 帝嚳, בפין-יין: Dì Kù. לעיתים מתורגם כ"דִי קוּ"), אשר נודע גם בשם "אדון גָאושִׂין", היה שליט אגדי של סין, ואחד מחמשת הקיסרים.

מוצאו

סבו מצד אביו, שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, היה בנה של לֵיידְזוּ, אשתו הראשית של הקיסר הצהוב. אביו נקרא ג'יאוג'י, והיה בן דודו של הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ'. מקורות עתיקים רבים טוענים כי הקיסר ג'וּ'ן (帝俊, אשר סגדו לו בימי שושלת שאנג) הוא למעשה הקיסר קוּ. על פי הערכות הוא שלט בסביבות השנים 2436 לפנה"ס - 2366 לפנה"ס, אולם ישנן הערכות הנותנות שנים שונות.

לפני עלייתו לשלטון

עוד מילדותו היו הליכותיו ומוסריותו של הקיסר קוּ ידועים לשבח, וכן היה ידוע בחכמתו וכשרונו. כשהיה בן 15 נבחר על ידי הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ להיות לו לעוזר, ומשקיבל משרה ניתנה לו לנחלה יוּאוּשִׂין (במחוז חנאן של היום). לאחר שמת הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ עלה קוּ לשלטון והוא בן 30 שנה.

תקופת שלטונו

על פי המסורת, לאחר שהקיסר קוּ נעשה שליט הארץ, קבע את בָּוֹ כעיר הבירה, ונעשה לקיסר בסגולת העץ. באותה תקופה התחזק אדון גונְגְגונג והתנגד בחריפות להעברת המלוכה אל קוּ. בזעמו נגח גונְגְגונג בהר בּוּג'וֹאוּ (מילולית: "ההר האינסופי"), גרם לעמוד השמיים להשבר ולארץ לנטות לכיוון דרום-מזרח, ואף הנהיג מרד. הקיסר קוּ הורה למפקח-על-האש לִי לאסוף חיילים ולדכא את המרד של גונְגְגונג, אך זה הובס ושב על עקבותיו. הקיסר הוציא להורג את לִי, ומינה את אחיו הצעיר של לִי, ווּחְווֵי, למפקח-על-האש במקומו ושלח אותו שוב בראש צבא לטפל בגונְגְגונג. לבסוף דוכא המרד וגונְגְגונג נהרג.
הקיסר קוּ שלט בארץ בהומניות, וחי חיים צנועים. מראהו הפשוט, הרוגע המכובד שהפגין, ומוסריותו היו לשם דבר. הוא הרעיף על רבים את חסדיו, את אנושיותו, וצבר מוניטין מעולה. הוא הבין את סבלם של האנשים, והתייחס בשוויון לכל בני האדם. הוא סירב לחטוא לעקרונות הטבע, התייחס בכבוד לפולחן הרוחות והשדים ולפולחני האדמה והשמיים, והתפלל לרוחות שייטיבו את דרכי כלל האנושות. מאחר שהליכותיו ומוסריותו היו ללא רבב העם אהב וכיבד אותו, ובתקופת שלטונו החברה שגשגה, והאנשים היו שמחים ושלוים.
הקיסר קוּ ידע גם לרתום את כשרונם של אנשים: לכישורי ירי החצים של הקשת האגדי יִי לא היה אח ורע, והקיסר בחר בו לשמש שר הקשתים, והעניק לו קשת אדומה וחצים מעץ מיוחד. ויִי אכן לא הכזיב, וכאשר מרדו שבטי הבָּאינָאן הוא דיכא אותם במכה אחת. שְׂייֵן חֵיי ודְזְווֹ בּוּ הצטיינו בנגינה וביצירת כלי נגינה, אז הקיסר קוּ ציווה למנותם לשרי המוזיקה, ומאוחר יותר הם כתבו את מוזיקת "תשע ההרמוניות" המפורסמת בסין, והמציאו מספר כלי נגינה חדשים.
על פי המסורת הקיסר קוּ חי 105 שנים (ויש גרסאות שאומרות 92 שנים), ולאחר מותו נקבר באזור מחוז חנאן.
צָאו גְ'ה, בנו של צָאו צָאו, כתב את "שבח לקיסר קוּ" שם נאמר: "זרע שׂוֵ'אנְיְוֵּ'אן, צאצא  שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, נולד באמרו את שמו. שלט בעולם בסגולת העץ. ליטף דום את העולם, נפשו קדושה ורוחו כנועה, למד לעומק את כל המקומות והבהיק אף יותר מן השמש."

נשותיו וצאצאיו

לקיסר קוּ היו ארבע נשים, הראשית הייתה בת לשבט יוּאוּטָאי ונקראה גְ'יָאנְגְיְוֵּ'אן, והיא ילדה לו את צִ'י (棄) הידוע גם בתור הדוכס דוחן, אשר הוא אביה הקדמון של שושלת ג'ואו. אשתו השנייה הייתה בת שבט יוּאסונְג ונקראה גְ'ייֵנדִי, היא ילדה את צ'י (契), אביה הקדמון של שושלת שאנג. אשתו השלישית הייתה בת לשבט צֶ'נְפֶנְג ונקראה צִ'ינְגְדוּ, היא ילדה את פָאנְגְשׂוּ'ן. אשתו הרביעית הייתה בת לשבט ג'וּ'דְזְה ונקראה צָ'אנְגיִי, היא ילדה את גְ'ה. כאשר מת הקיסר קוּ, תפס גְ'ה את השלטון, אך לאחר תשע שנים התפטר לטובת פָאנְגְשׂוּ'ן, אשר נודע לבסוף בתור  הקיסר יָאו.
ניר עישר

ד"ר ניר עישר (נולד ב-1952) הוא פסיכותרפיסט בטיפול התנהגותי קוגניטיבי, ממייסדי מכון פסגות ומנהל רפואי בו. עישר הוא מנהל הפיתוח ויוזם "היום הבינלאומי לבדיקת דיכאון וחרדה בישראל", יום הסברה שנערך בארץ מאז שנת 1994, מדי שנה, כחלק מאירועי "National Depression Screening Day" העולמיים.

ביוגרפיה

נולד בעיר סיגט בצפון רומניה, ועלה לישראל ב-1961. שנה לאחר שסיים את השירות הצבאי נסע לעיר פאביה בצפון איטליה, שם למד וסיים לימודי רפואה, ושב לישראל ב-1982. בשנים 1990-1992 למד את טיפול התנהגותי קוגניטיבי (CBT) במסגרת לימודי תעודה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך למד ברחבי העולם מאנשי המקצוע המובילים בתחום. כמו כן, התמחה מספר שנים בפסיכיאטריה בבית החולים אברבנאל.
ב-1989 פיתח את "שיטת האנתרופותרפיה", שנועדה לספק מכלול טיפולי נרחב במצבים פסיכיאטרים חריפים, בעיקר במסגרת טיפולי בית. העבודה המדעית הוצגה במסגרת כנס בינלאומי בנושא סכיזופרניה אשר נערך בסטוקהולם ב-1992. 
מ-1993 מרצה עישר במגוון מסגרות אקדמיות וטיפוליות המיועדות לאנשי מקצוע בתחום הפסיכותרפיה ההתנהגותית-קוגניטיבית. בין היתר, בין השנים 2001-2003 שימש כמרצה ויועץ מקצועי בשלוחת תל אביב לטיפול קוגניטיבי-התנהגותי מטעם מכון מגיד מיסודה של האוניברסיטה העברית. בין השנים 2004-2009 היה שותף בצוות ההוראה ומרצה בתוכנית ללימודי מוסמך בפסיכותרפיה התנהגותית קוגניטיבית של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
עישר וצוותו פיתחו מערכי הדרכה והעבירו סדנאות לשיפור ההתמודדות של כוחות ההצלה של שירותי הביטחון בישראל, עם מצבי חירום שונים. כמו כן, בתפקידו כקצין התנהגות אוכלוסין בצה"ל, העביר הדרכות במרכז המידע הטלפוני של פיקוד העורף לנותני השירות בשעת חירום, בהן, מתוארות דרכים להתמודדות עם כעס ומצוקה של המטלפנים, ופיתוח שיטות מענה יעילות על בסיס הגישה ההתנהגותית קוגניטיבית. בשנים 2002-2006 פיתח עם צוותו סדנה למניעת טראומה (PTV – Pre-Traumatic Vaccination) באמצעות הכנה מנטאלית; הסדנה הוכחה כיעילה במניעת תסמיני דיסוציאציה, במסגרת מחקרים מדעיים שבוצעו בנושא. המחקרים הוצגו בכנסים בינלאומיים בשיקגו וקרואטיה ופורסמו בכתבי עת מקצועיים מובילים.
The Move

The Move הייתה להקת רוק בריטית מהעיר ברמינגהאם שהחלה דרכה בשלהי שנות ה-60.
הלהקה הוקמה בפברואר 1966 על ידי רוי ווד וההרכב הראשון שלה כלל גם את בוו בוואן, טרבור ברטון, אייס קפורד והסולן קארל וויין. האמרגן טוני סקונדה הביא אותם ללונדון שם הם החליפו את להקת המי כלהקה הקבועה במועדון המארקי. המפיק דני קורדל החתים אותם והשיג להם חוזה הקלטה בחברת Decca. הלהיט הראשון שלהם היה "Night of fear" שהגיע למקום השני במצעד הבריטי. הלהיט השני "I can hear the grass grow" היה פסיכדלי והגיע למקום החמישי. להיטם השלישי "Flowers in the rain" עורר שערורייה לאחר שצורפה לו גלויה בה נראה ראש הממשלה הרולד וילסון עירום באמבט שלו. בעקבות תביעה שהוגשה נגד הלהקה, נתרמו כל התמלוגים של הלהיט לצדקה. להיט זה היה גם הראשון שהושמע בתחנת BBC Radio One שנפתחה ב-30 בספטמבר 1967. השערוריות סביב הלהקה לא פסקו, והלהיט הבא "Cherry blossom clinic" בוטל מחשש שהתמליל שלו יסבך את הלהקה ובמקומו הוצא "Fire brigade" שהגיע למקום השלישי. לאחר להיט שנכשל ולא נכנס למצעד, זכתה הלהקה להצלחה הגדולה ביותר שלה עם הלהיט "Blackberry way" שהגיע לראש המצעד. טרבור ברטון שביקש להקליט מוזיקה יותר ניסיונית, פרש ובמקומו צורף ריק פרייס. בסתיו של שנת 1969 ערכה הלהקה סיבוב הופעות בארצות הברית שכשל, כך שלא זכתה לאף להיט באמריקה. בינואר 1970 פרש הסולן קארל וויין מהלהקה ובמקומו צורף ללהקה ג'ף לין לאחר שסיכם מראש עם רוי ווד על שינוי סגנון הלהקה. ב-1971 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת Harvest של EMI. הלהיט האחרון של הלהקה "California man" הגיע לעשרת הגדולים אך לאחר מכן התפתחה הלהקה ל-Electric Light Orchestra. ג'ף לין השתלט על הלהקה שלאחר ניסויים מוזיקליים, הפכה להיות פופולרית מאוד בשנות ה-70. באוגוסט 1972 פרש ממנה רוי ווד והקים את להקת Wizzard שזכתה ל-6 להיטים במצעד הבריטי, כששניים מהם See my baby jive ו-Angel fingers הגיעו לפסגה.
יום מיוחד

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת ב-6 במאי 1938, יום ביקורו של היטלר ברומא אצל מוסוליני, וכריתת הברית בין איטליה וגרמניה. כל דיירי הבניין במחוז סאן ג'ובאני ברומא יוצאים להשתתף בטקס מלבד שני אנשים. אנטונייטה (סופיה לורן), האידיאל הנשי של המשטר הפשיסט, עקרת בית קשת יום ואם לשישה ילדים שנאלצת להישאר על מנת לסיים את עבודות הבית, וגבריאלֶה (מרצ'לו מסטרויאני), הומוסקסואל שפוטר מעבודתו כשדרן רדיו, ונותר בבית על מנת לארוז את חפציו לקראת מעצרו הקרב. השניים נפגשים במקרה, ומבלים ביחד במשך כמה שעות, שבמהלכן הם עוברים תהליך של גילוי עצמי ובחינה מחדש של מערכת האמונות והערכים שלהם.
הסרט מראה את החדירה של התחום הפוליטי והשפעתו המדכאת על התחום האישי. את האופן בו המשטר מדכא את השונה, את הפרטי, ואינו מאפשר לו לבטא את עצמו.
מכלוף עידאן

ביוגרפיה

הרב מכלוף עידאן נולד לגזאלה ולמקובל הרב משה עידאן בשנת ה'תר"ם (1880), בגאבס שבתוניסיה. אחיו הם הרב נסים עידאן, הרב דוד עידאן, והרב ציון שנפטר בצעירותו. תחילה למד מאביו. לאחר מות האב באלול ה'תרנ"ד (1894), גידלו אחיו הרב דוד שהפך לראש המשפחה, ולימדו תורה וגמרא בעיון. אחיו כתב עליו "מעולם לא פסיק פומיה מגירסא וכל הזמן ספר משניות בידו", בהמשך למד עוד מפי הרב יוסף ברבי, עד שהפך למעיין בכוחות עצמו.
התחתן עם פלילה, בת הגביר הרב אברהם בוכריץ, מרובע דיג'ת (החארה צגירה) שבג'רבה, ומאז קבע שם את דירתו. לבני הזוג נולדו מספר ילדים. הוא למד אצל ראב"ד ג'רבה הרב משה זקן מאזוז, ובאותה תקופה למד בחברותא גם עם הרב מרדכי אמייס הכהן. רבו הרב מאזוז מינהו למלמד תינוקות, ובמשך השנים הוא העמיד תלמידים רבים, ששימשו כשוחטים, סופרים, מלמדים ודיינים בערי תוניסיה, אלג'יר ומרוקו. למרות דוחקו הכלכלי, התאמץ ופעל רבות למען רווחת תלמידיו, לאחד מהם, שלמה חג'אג', שבא מגפצה, נתן ללון בביתו והאכילו באופן קבוע.
בהמשך מינהו רבו הרב מאזוז, לרב ומורה צדק של רובע דיג'ת (החארה צגירה). בשנת ה'תרע"ה (1915), לאחר פטירת רבו הרב משה מאזוז, נתמנה לדיין בבית הדין יחד עם הרב יוסף בוכריץ, שלימים שימש כרב העיר זרזיס, ורבי חיים חורי, שהיה חברו ללימודים ולימים שימש כרב העיר גאבס. בהמשך עמד בראש בית הדין, וצירף אליו את תלמידו הרב משה כהן דריהם. תלמידו זה החליפו בתפקידו לאחר מותו, והדפיס חלק מספריו.
הרב עידאן התפרסם ביהדות תוניסיה כחסיד וקדוש, צנוע ועניו. בדומה לאביו הרבה בתעניות וסיגופים, וטבל מדי יום אף בשלג, במקוה בית הכנסת אלגריבה. הקפיד על תיקון חצות, ובכל יום למד 18 פרקי משנה. בימים נוראים היה שליח הציבור ב"אלגריבה", והיה בוכה בתפילותיו.
בנו הגדול יהודה סבל ממחלה, והדבר החליש אותו, עד שהוא חלה בעצמו במחלה קשה, ונפטר בי"ח בכסלו ה'תש"ז (1946), ונקבר בג'רבה, בסמוך לבית הכנסת הגדול. את נוסח מצבתו כתב תלמידו הרב ינון חורי. לימים העלו צאצאיו את עצמותיו ארצה (בסיוע רבה הראשי של צרפת) והוא נטמן בחברת בני משפחתו בטבריה. תוכן מצבתו הועתק.
על שמו נקרא רחוב בירושלים. תלמידו הרב אליהו דוד מאזוז, בנו של הרב משה זקן, שלאחר מות אביו, גדל בחסות הרב עידאן, עלה ארצה וכיהן כרב השכונה נווה שאנן -רמת רמז בחיפה, ושם ייסד לזכר רבו את בית הכנסת "עידן".

לקריאה נוספת

אשר עידן (נכדו), עידן שאינו מוחלף, יום ליום, עונג שבת (עמודים 18-23), י"ב בכסלו ה'תשע"ח, גיליון 1553
מונואמינים

מונואמינים הם קבוצה של כימיקלים המתפקדים כמוליכים עצביים במערכת העצבים.
קבוצת המונואמינים כוללת את המוליכים העצביים דופמין, סרוטונין, נוראדרנלין (קרוי גם נוראפינפרין), היסטמין ואדרנלין (קרוי גם אפינפרין)‏.
תאי עצב מונואמינים מווסתים את הפעולה של אזורים נרחבים במוח, על ידי הפחתה או הגברה של הפעילות שלהם‏.

היבטים רפואיים

משום שלמונואמינים יש מבנה מולקולרי דומה, יש תרופות המשפיעות על הפעילות של כולם במידה כזו או אחרת‏.
גז אינרטי

גז אינרטי הוא גז אשר בתנאים רגילים אינו עובר תגובה כימית, אינו דליק ואינו רעיל. רוב הגזים האציליים הם גזים אינרטיים. גזים אינרטיים משמשים בדרך כלל למניעת תגובות כימיות לא רצויות כגון חימצון והידרוליזה, אשר מתרחשות עם החמצן והלחות הקיימים באוויר, כשהגז האינרטי משמש לבידוד אזור התגובה מאוויר. יחד עם זה, האינרטיות היא יחסית כיוון שהתכונה תלויה בתנאים בהם נמצא הגז.
הגזים הנפוצים ביותר לשימוש כגזים אינרטיים הם חנקן וארגון.
הנטייה לאי תגובתיות נובעת משלמות קליפת האלקטרונים החיצונית במולקולה של הגז.
גזים אינרטיים משמשים לעיתים קרובות לאריזת מזון, בפעולות ריתוך ובתעשיות כימיות לבידוד תהליכים עם פוטנציאל לדליקה ולפיצוץ, לבידוד חשמלי ועוד.
השפעה חברתית

השפעה חברתית היא תהליך המתרחש על רגשותיו, דעותיו או מעשיו של אדם, המושפע מאנשים אחרים.

דרכים להפעלת השפעה חברתית

אמצעיה של ההשפעה החברתית מגוונים והיא מתנהלת על ידי מתן דוגמה אישית, על ידי שכנוע והנמקה בדרך ההגיון והמדע, על ידי תעמולה והצגת דברים מגמתית, על ידי איום בשימוש בכוח ובנקיטת אמצעי תגמול.
ההשפעה החברתית מופעלת באמצעות צינורות שונים, החל ממגע אישי בלתי פורמלי (באינטרנט) ועד אמצעי תקשורת המוניים (עיתונים, רדיו, טלוויזיה). בחברה התעשייתית פועלים בדרך כלל שני צינורות אלה ביחד: אמצעי התקשורת ההמוניים משפיעים על "מנהיגי דעת הקהל" המקומיים, ועל ידי מגע אישי מועברת השפעה חברתית זו אל חברי קבוצותיהם הראשוניות.

גורמים המעודדים השפעה חברתית

מצב ההשפעה הוא איפה בעל מבנה אסימטרי: למשפיע נודע בדרך כלל מעמד חברתי עדיף על זה של המושפע, מעמד זה מקנה לו את הסמכות הנחוצה כדי שהשפעתו תהיה יעילה. הסיכויים להצליח טובים יותר במצבי מעבר, בהם חסרה לפרט אוריינטציה ברורה והכוונה עצמית לגבי הפעולות וההתייחסויות הצפויות ממנו, והוא צופה לקבלן מידי אליטות משניות שונות שעימן הוא בא במגע.
האי הגעשי ג'ג'ו וצינורות הלבה

הפארק הלאומי האלאסאן

הפארק הלאומי האלאסאן מקיף בצורת אליפסה רחבה את פסגת האלאסאן שבמרכזו. ההר הוא הר געש רדום שהתפרץ לאחרונה בשנת 1007, ופסגתו המתנשאת לגובה של 1,950 מטרים והשוכנת במרכז האי, היא הנקודה הגבוהה ביותר בג'ג'ו ובמדינה כולה. הפסגה עשויה טרכיט והיא תוצר של מחדר פלוטוני שאירע לפני 25,000 עד 30,000 שנים. שטחו של הפארק הוא 153,380 דונם והוא הוכרז בשנת 1970. מאז שנת 2002 מוגדר מרכז האי ג'ג'ו גם כשמורה ביוספרית בשטח של 830,094 דונם. הנוף המגוון כולל את אגם הלוע הגעשי, המשתרע על-פני שטח של 16 דונם ואשר עומקו מגיע ל-108 מטרים, אגם נוסף שהתהווה בכיפת הטרכיט, מישורי לבה וסדרה של עמודי בזלת מחוברים זה לזה היוצרים צוקים נישאים. האלאסאן נחשב לסמלו של ג'ג'ו והוא נראה מכל רחבי האי. אל פסגת ההר מובילים חמישה שבילי הליכה, הנפגשים בשביל המקיף את הלוע העליון של האלאסאן שקוטרו כ-400 מטרים. למרגלות ההר שוכן אחד המקדשים הבודהיסטים העתיקים בקוריאה.

חרוט הטוף סונגסאן אילצ'ובונג

סונגסאן ("הר המצודה") אילצ'ובונג (הנגול 성산 일출봉; הנג'ה 城山 日出峰 מכונה גם "פסגת הזריחה") הוא חרוט טוף געשי השוכן על חצי אי קטן בקצה המזרחי של ג'ג'ו. בצידו הצפון-מערבי מחובר חצי האי אל ג'ג'ו במצר יבשה שעליו שוכן הכפר סונגסאן-רי. החרוט נוצר שנוצר בהתפרצות פריאטית דומה לזו שיצרה את האי האיסלנדי סירטסיי בשנות ה-60 של המאה ה-20, ואשר ארעה לפני כ-5,000 שנים. שטחו של החרוט 377,872 מטרים רבועים, גובהו של החרוט 182 מטרים וגובה הלוע שבפסגתו הקעורה הוא 90 מטרים. קוטר הפסגה הוא כ-570 מטרים ושטחה 26 דונם. פעולת הבליה של הגלים בשלושת צדדי החרוט הפונים אל הים, חשפה את תשע השכבות הבונות אותו ואת מבנהו הפנימי. פעולת הגלים הייתה חזקה במיוחד בצידו הצפון-מזרחי של סונגסאן, ובצד זה התבלתה הסוללה ההיקפית של החרוט כמעט עד לגובה הלוע שבמרכז הפסגה. לעומת זאת, בצידו הצפון-מערבי הפונה אל היבשה, השתמרה הסוללה והיא משמשת עדות לצורתו המקורית של ההר.
למרות שטחו הקטן של החרוט, גדלים במקום 222 מיני צמחים כולל שישה מינים נדירים: שרך (Crypsinus hastatus), סחלב (Neofinetia falcata), שני צמחים טפילים (Aeginetia indica ו-Orobanche coerulescens) ושני צמחים עשבוניים (Arisaema heterophyllum ו-Glehnia littoralis). מביניהם נחשב Aeginetia indica כצמח חשוב במיוחד משום שבקוריאה מצוי צמח זה רק בלוע של סונגסאן אילצ'ובונג. בנוסף יש במקום כ-300 מיני אצות.
גל אלסטר

גל אלסטר (נולד ב-1959) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי.
אלסטר הוא מתלמידיו הראשונים של ירון מרגולין ותלמידו של צבי גוטהינר. הופיע בלהקת המחול בת שבע, "תמר" ובלהקת קול ודממה ובתיאטרון תמונע. הוא מורה בלהקות בת דור ובענבל. אלסטר הוא מנהל אמנותי של להקת נובה, הפועלת על פי שיטת המחול ההוליסטי. יצירותיו ככוריאוגרף מועלות בארץ, בהולנד ורוסיה והוא חבר בעמותת הכוריאוגרפים.
אלסטר יצר סוגה אלטרנטיבית במחול שהוצגה בסדרת ההופעות "off center" בשיתופו של עידו תדמור. אלסטר אף כותב בשבועון "Time Out תל אביב". סרט תיעודי אודותיו שודר בערוץ 8.
שמיים (עמים)

השֵׁמִיִים הוא שם מייצג לקבוצת העמים הדוברים שפות שמיות. את המונח טבע אוגוסט לודוויג פון שלצר (von Schlözer) ב"ספר העזר לספרות המקרא", אשר יצא בשנת 1781, בהתבסס על קבוצת העמים המתייחסים לפי המקרא לשֵם, בנו של נח.

האם יש גזע שמי

יש המגדירים את העמים השמיים כגזע, ומונים עבורו תכונות גזעיות אופייניות, אולם קבוצת העמים הדוברים שפות שמיות כוללת עמים רבים, כגון: היהודים, הערבים, המלטזים והחבשים והם אינם גזע במובן האנתרופולוגי ו/או הגנטי (שכן יש קרבה גנטית הדוקה יותר בין דוברי שפות שמיות מערביות ומזרחיות לבין עמים שכנים לא דוברי שפות שמיות מאשר בינם לבין דוברי שפות שמיות דרומיות).

היסטוריה

על פי המקרא התפתחו כל העמים מבניהם של שם, חם ויפת. על פי לוח העמים המופיע בספר בראשית היו לשם חמישה בנים: "בְּנֵי שֵׁם, עֵילָם וְאַשּׁוּר, וְאַרְפַּכְשַׁד, וְלוּד וַאֲרָם" (י', כב) המקרא ממשיך לפרט את צאצאי שם עשרה דורות עד אברהם. (את בני חם ויפת מפרט התנ"ך רק עד דור רביעי). אין ספק בקשר לזיהוים של עילם, אשור וארם עם יחידות אתניות-טריטוריאליות. לגבי ארפכשד, הייתה השערה שהכשדים הם צאצאיו. לגבי לוד היו ששיערו שממלכת לוד שהתקיימה במערב אנטוליה באלף הראשון לפני הספירה היא מצאצאי לוד מבניו של שם. עם זאת, אזור זה (על פי המסופר במקרא) היה שייך לבני יפת ואינו חלק מהרצף הטריטוריאלי של בני שם.
הכתובים בספר דברי הימים א מפרטים כי לשם היו תשעה בנים: "בְּנֵי שֵׁם, עֵילָם וְאַשּׁוּר, וְאַרְפַּכְשַׁד, וְלוּד וַאֲרָם, וְעוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמֶשֶׁךְ".

המחקר והמקרא

ב-1781 טבע שלצר את המונח שֵׁמִית לציון שפתם של האשורים, ארמים והעברים. מאז הכינוי התרחב לכל קבוצת שפות קרובות, חלקן שפות חיות וחלקן מתות, מאזורים שונים בעולם: מסופוטמיה, חצי האי ערב, אתיופיה וכן ארצות צפון אפריקה (לרבות מלטה). אין התאמה מלאה בין קבוצת השפות השמיות הקיימת במחקר לבין השפות המכונות שמיות במקרא. למשל, על פי ספר בראשית, י', טו–כ – כנען וצאצאיו הפיניקים השתייכו לבני חם, בעוד שעל פי המחקר הם שייכים לקבוצת השפות השמיות. כמו כן, על פי, המקרא עילם נמנה עם בניו של שם, אך על פי המחקר הוא לא נכלל בקבוצת השפות השמיות. חלק מהשמות אשר משתמשים בהם במחקר מתבססים על מקורות מחוץ למקרא. לדוגמה, האמורים מתוארים במקרא כתושביה הקדומים של ארץ ישראל וכן יחידה מדינית בעבר הירדן, אך על פי המחקר מדובר בקבוצות שמיות אשר חיו במסופוטמיה בסוף האלף ה-3 ובראשית האלף ה-2 לפנה"ס.
המונח "שמיים", אשר התחיל בתחום הבלשנות, השתרש גם בתחומים אחרים, כגון אנתרופולוגיה ואתנולוגיה, והוחל גם ללא הצדקה על מושגים בתחום התרבות, הגזע והדת.
העדויות הקדומות ביותר על השמיים נמצאו במסופוטמיה באכד, בתעודות מהמאה ה-24 לפנה"ס שנכתבו על לוחות חרס בשפה האכדית בכתב יתדות. קבוצה שמית נוספת הייתה האמורים, המופיעים בתעודות מאכד מהמאה ה-21 לפנה"ס, אשר זיהויים נעשה על פי השמות שהופיעו בכתובות ואשר כללו מאפיינים שמיים.
סמי מולכו

סמי מולכו (Samy Molcho; נולד ב-24 במאי 1936) הוא רקדן, כוריאוגרף, במאי ופנטומימאי ישראלי-אוסטרי, פרופסור לשפת גוף באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. הופיע, לימד וביים ברחבי העולם.

ביוגרפיה

מולכו נולד, גדל והתחנך בתל אביב. הוא בוגר הסטודיו למשחק שליד תיאטרון הקאמרי. למד פנטומימה, ריקוד ותנועה אצל אלוין אפשטיין, ירדנה כהן וג'וקי ארקין. מ-1952 ועד 1965 הופיע במסגרת תיאטרון המחול הירושלמי של רינה ניקובה. ב-1956 החל קריירת סולו במחול מודרני בתל אביב. ב-1960 הופיע בתיאטרון הבימה בהצגה "אגדת שלושה וארבעה" בתפקיד הנחש. באותה שנה העלה מופע-יחיד עמו יצא לסיבוב הופעות ברחבי העולם (מילאנו, וינה, סטוקהולם, ברלין, לונדון, אמסטרדם, ציריך, יוהנסבורג ומקסיקו סיטי). סגנונו הוגדר כמשתייך לזרם הפנטומימה של מרסל מרסו וז'אן-לואי בארו והוא פיתח אותה לשילוב של פנטומימה וריקוד.
בשנת 1978 נשא לאישה את חיה היינריך והעביר את מרכז חייו לווינה שבאוסטריה. בנוסף להופעות (בעיקר מופעי-יחיד בשילובי פנטומימה ומחול) עסק בעבודות בימוי, בין היתר למחזות זמר ואופרות באוסטריה, שווייץ וגרמניה.
בסוף שנות השמונים הפסיק להופיע והחל להרצות בנושאי שפת-גוף. ב-1992 התפרסם ספרו "שפת הגוף של ילדים", שהיה הראשון בסדרת ספרים והרצאות-וידאו בנושא. שימש עד שנת 2004 כפרופסור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
משפחתו מפעילה מסעדה ברוח תל אביבית על גדות הדנובה בשם Neni, ראשי תיבות שמות ארבעת ילדי המשפחה, נוריאל, אליאור, נדיב ואילן. מבין הילדים רק נדיב ממשיך במסורת הפנטומימה של אביו.
ב-1996 זכה בעיטור צלב הכבוד האוסטרי לאמנות הבמה, ב-2004 זכה בעיטור הכסף לכבוד שירותו לרפובליקה האוסטרית וב-2008 זכה בעיטור הזהב לכבוד שירותו לעיר וינה.
אנאליס קיטינג

רקע

אין מידע רב על ילדותה של אנאליס, עם זאת, אמה, אופיליה הארטנס (סיסלי טייסון) חשפה מידע בפרק "אמא כאן ועכשיו". אנאליס גדלה במשפחה ענייה, אבל אמה דאגה להאכיל אותה, לדאוג לקורת גג עבורה ולהלביש אותה כראוי. כשהייתה ילדה, עברה אנאליס התעללות מינית מצד דודה, קלייד. כאשר לילה אחד, תפסה אופיליה את קלייד יוצא מחדרה של אנאליס, בידיעה מה הוא עשה, היא שרפה את ביתם בזמן שקלייד נרדם, מה שהרג אותו.
כשלמדה בבית הספר למשפטים בהרווארד, היא ניהלה קשר רומנטי עם חברתה לכיתה, איב רות'לו (פמקה ינסן).

עונה 1

העונה הראשונה מציגה את אנאליס קיטינג כסנגורית מצליחה מאוד בפילדלפיה שמייצגת מספר לקוחות בעלי פרופיל גבוה, וגם כפרופסור למשפטים פליליים נערצת באוניברסיטת מידלטון הבדיונית. העונה גם מציגה את נישואיה הלא יציבים לפרופסור סם קיטינג, ואת מערכת היחסים הרומנטית שלה עם הבלש נייט לאהי.
שי להב (מוזיקאי)

ביוגרפיה

בשנות התשעים במקביל לחברותו במופע הארנבות של ד"ר קספר, כתב והלחין מספר שירים לשרון חזיז (ביניהם הלהיט: "קח אותי לשם" אותו חלק בקרדיט בכתיבה עם מאיר גולדברג). להב הפיק, הלחין ועיבד את אלבומיהם של
להקת היי פייב. 
ב-1998 מונה למנהל המחלקה העברית בחברת התקליטים "אן אם סי" ושימש בתפקיד עד לשנת 2000.
בשנת 2004, הוציא להב את האלבום "אדוני הממון", כשבמקביל אליו יצא לסיבוב הופעות. האלבום כולל 11 רצועות כאשר הרצועה האחרונה, "הקומיקאים", בוצעה במקור על ידי "מופע הארנבות של ד"ר קספר" ובגרסה זו, בנוסף לבתים המקוריים, היא קיבלה טקסט נוסף המודיע כי כל עניין הקומיקאים שבוצע בעבר היה משחק ואילו עתה אין זמן לחלום.
בשנת 2012 שי להב השתתף במיזם של הצגת פרינג' של תיאטרון באר שבע ובו הצגה מאת העיתונאי שי להב מתרחשת על הבמה ובמקביל שי להב המוזיקאי מלווה בנגנים ויפעת נוח להב (ליברה) מבצעים שירים הקשורים למתרחש בעלילה, על הבמה. המחזה אשר נקרא "משחק באש" הוקלט לאלבום והופץ במקביל ליציאת המחזה ולהצגתו. עיקרו של המחזה עוסק בזוגיות רומנטית ובשגרה היום-יומית אשר חווים זוג נשוי במשך שנות חייהם.
בשנת 2013 שימש כמעבד המוזיקלי בסדרת הריאליטי "מה שקורה באילת VIP" שם חבר לאיתי שגב, במאי ויוצר הסדרה. שיתוף הפעולה ביניהם הניב עבודה על פרויקט ייחודי ובשנת 2014 הקליטו אלבום חושפני אשר נקרא "זמנקליני".
בשנת 2018 היה היוצר (יחד עם הבמאית יעל אלרוד), עורך תוכן ותסריטאי של הסדרה התיעודית צליל מכוון.
ברכו

ברכו הוא קטע בתפילה היהודית, בו מכריזים "בָּרְכוּ אֶת ה' הַמְּבֹרָךְ" והקהל עונה: "בָּרוּךְ ה' הַמְּבֹרָךְ לָעוֹלָם וָעֵד". הקטע נאמר על ידי שליח הציבור לפני ברכות קריאת שמע בתפילת שחרית וערבית, על ידי העולים לתורה בתחילת ברכות התורה ושוב על ידי החזן בסוף תפילות שחרית וערבית.

רקע

התפילה מוזכרת במשנה במסכת ברכות: "אמר רבי עקיבא: מה מצינו בבית הכנסת אחד מרובין ואחד מועטין אומר: ברכו את ה'. רבי ישמעאל אומר: ברכו את ה' המבורך". למרות שבדרך כלל ההלכה נפסקת כדעת רבי עקיבא, במחלוקת זו נקבע בגמרא כדעת רבי ישמעאל. 
על פי הראב"ן, קטע זה נועד במקורו עבור שליח ציבור המברך את ברכות קריאת שמע עבור הציבור ומוציא אותם ידי חובה, ולכן קודם לכן הוא פונה אל הציבור שיסכימו וישתתפו לברכתו. גם אמירת ברכו לפני העלייה לתורה היא פניה לציבור להתכוון להשתתף עם העולה בברכותיו ובקריאתו בתורה.  הקטע דומה לברכת הזימון שנועדה במקורה למי שמברך ברכת המזון ומוציא אחרים ידי חובתם, שאומר קודם לכן: "נברך (אלוהינו) שאכלנו משלו", והם עונים "נברך (אלהינו) שאכלנו משלו ובטובו חיינו".

פרטים

בתפילת שחרית אומרים ברכו אחרי הקדיש שלאחר פסוקי דזמרה לפני ברכות קריאת שמע. בתפילת ערבית אומרים ברכו עם פתיחת התפילה, לפני ברכות קריאת שמע. נוהגים לומר ברכו שוב בסוף התפילה, סמוך לתפילת עלינו לשבח, עבור אלו שאיחרו לבוא לתפילה. לדעת חלק מן הפוסקים יש לנהוג כן רק אם ידוע שחלק מן התפללים לא הספיקו לשמוע ברכו בתחילת התפילה. למנהג אשכנז, לא אומרים ברכו בסוף תפילת שחרית בימים שבהם קוראים בתורה, משום שגם המאחרים שמעו ברכו מפי העולים לתורה.  לפי נוסח אשכנז המקורי, אין אומרים ברכו בסוף תפילת ערבית, וכן ונהגים עד היום ברוב קהילות אשכנז בחו"ל.
ברכו הוא אחד מהדברים שבקדושה שעליהם אומרת ההלכה שאסור לאומרם אם אין מניין אנשים בבית הכנסת.
בחלק מקהילות הספרדים (בעיקר אצל יהדות בבל) נהוג להוסיף את המילה "רבנן" לפני ברכו, כלומר השליח ציבור (או העולה לתורה) אומרים "רבנן! ברכו את ה' המבורך".
ירדן במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של ירדן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה שישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחה הגיעה להישגים בענף הטאקוונדו, וזכתה במדליית כסף (בנות עד 49 ק"ג) ומדליית ארד (בנים מעל 73 ק"ג). הנציגים גם התחרו בבדמינטון, התעמלות ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, נציגיה בענף הטאקוונדו הפסידו בשלב רבע הגמר. המשלחת לראשונה התחרתה בענף הסיף במסגרת המשחקים האולימפיים לנוער.