נעליים

היסטוריה

בתקופה הפרה-היסטורית, אנשים הלכו כשכפות רגליהם יחפות. רגליהם נחבלו ונשרטו ובשל כך בני האדם התחילו לנעול נעליים שיגנו על רגליהם.
בתחילה הנעליים היו עשויות מפיסות עור שנקשרו בחבלים לרגליים. עם הזמן הנעליים השתכללו והשתפרו.

נעלי הרים

נעליים, לרוב גבוהות ובעלות סולייה עבה המיועדות להליכה בתנאי שטח מאתגרים. בעיקר באזורים כמו הרים, גבעות, טיפוס ועוד. בנעליים אלו מושקעים תכנון ועיצוב מיוחד המיועד כדי ליצור נעל שתהיה חזקה ועמידה מאוד מפני תנאי השטח השונים, למנוע רטיבות (על ידי אטימות למים), מכות ועוד. בשנים האחרונות הנעליים נכנסו לאופנה גם בתור נעלי הליכה רגילות ליום-יום. בין החברות הידועות המתמחות בייצור נעלי הרים ניתן למנות את טימברלנד, היי- טק, אסולו, ואסק, קולומביה ועוד.

נעלים מינימליסטיות

נעל מינימליסטית היא נעל עם סוליה דקה במיוחד. מחקר של Daniel E. Lieberman שפורסם במגזין Nature מצא שרצים בנעלי ריצה קונבנציונליות נוחתים עם כף הרגל על הקרקע באופן שונה משמעותית מאשר רצים בנעלים מינימליסיטיות או יחפים. הריצה היחפה או הריצה בנעל מינימליסטית מתאימה בצורה טובה יותר לביומכניקה של כף הרגל ובמהלכה כף הרגל סופגת פחות זעזועים.

נעליים צבאיות

נעלי צבא הן נעליים המיועדות לחיילים המשרתים בצבא. הדגש בהן הוא על עמידות והגנה על הקרסוליים ועל כפות הרגליים בעת פעילות צבאית.
בישראל ספקית הנעליים למשרד הביטחון היא חברת בריל.

נעלי פלטפורמה

נעלי פלטפורמה הן נעליים בעלות סוליה גבוהה במיוחד מתחת לכרית כף הרגל. הן מעוצבות בדרך כלל עם עקב סטילטו או טריז שמטרתם להגביה את העקב מבלי לפגוע יותר מדי ביציבה.
נעלי הפלטפורמה הופיעו מפעם לפעם במהלך השנים אך הצלחתן המשמעותית ביותר החלה בתקופת הדיסקו של שנות ה-70 ונמשכה גם בשנות ה-80, אז היו פופולריות במיוחד בקרב אנשי הגלאם רוק, בקרב מוזיקאים וברחבת הריקודים. אף שנעליים אלו לרוב כבדות יותר מנעלי עקב אחרות הן ננעלו בעיקר כפריט אופנתי וכדי למשוך תשומת לב. נועלות הנעל, לרוב נשים צעירות בשנות העשרים או גיל ההתבגרות ניצלו את גובה הנעל כדי להיראות גבוהות יותר ולמשוך את תשומת לב הסובבים. למרות מגוון העיצובים של נעלי העקב באותה התקופה כגון סוליות עץ, שעם או חומרים סינתטיים, העיצוב הפופולרי ביותר בשנות ה-70 היה עיצוב סנדל בעל שתי רצועות מוצלבות מעל אצבעות הרגליים, שתי רצועות מסביב הקרסול ורצועה היקפית בהירה מעור של באפלו מים (שכהתה במשך הזמן). דגם זה נקרא Kork-Ease וסבל מזיופים רבים באותה התקופה.

ביהדות

הנעליים מסמלות ביהדות את האדם העצמאי בהיותו בעולם ועל כן הותקנה ברכה לאמירה בכל בוקר על נעילת הנעליים: "שעשה לי כל צורכי". 
על פי היהדות יש להימנע מהליכה ברגליים יחפות, ואף מצוין בתלמוד: "לעולם ימכור אדם קורות ביתו ויקח מנעליים לרגליו" (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ט, עמוד א'). למרות זאת, לפי ההלכה אין לנעול נעליים במקום בית המקדש, ובתנ"ך מובא שמשה ויהושע נדרשו לחלוץ נעליים בעת שעמדו על אדמת קודש. ישנם המפרשים זאת בצורך להתבטל לפני האל. הכהנים עובדים בבית המקדש כשהם יחפים, וכן האבל אינו נועל נעליים לאות אבל. ישנם הטוענים שהנעל מסמלת את גוף האדם והגשמיות שהיא החיבור של האדם לעולם הזה והתיאום שלו אל הקרקע (סמל הגשמיות). כמו שהנעל מקשרת בין האדם לעולם עליו הוא הולך, כך הגוף מקשר בין הנשמה לבין העולם הגשמי (ולכן הגוף נקרא בספרים כנפש החיים- 'נעל הנשמה', (בעניין היתר עמוק- הקבלי: ראש הגוף הוא כנעל למה שמעליו, הנשמה, והנשמה היא כנעל למה שמעליה וכן הלאה עד ל'שרשא דכל עלמין'- הקב"ה. ולכן בנוסח הלשם ייחוד שאומרים לפני הנחת התפילין מציינים:'הנשמה שבמוחי' -בחלק היותר עליון בגופנו)] . בהסרת הנעל, כמו ביום כיפור יש מן הסמליות של עזיבת הגשמיות והחיבור לקרקע. 
במצוות חליצה חליצת נעל היא חלק מרכזי. כחלק ממצוות החליצה התורה מצווה על היבמה לחלוץ את נעלו של אחי בעלה המת אשר אינו מסכים לבם אותה ולהקים את בית אחיו שמת בלי בנים. סיבות שונות ניתנו לחליצת הנעל. הרב שמשון רפאל הירש כותב שחליצת הנעל מסמלת ירידה ממעמד, והסוציולוג דויד מייס טוען שהנעל מסמלת את נכסי האדם בכך שהיא מאפשרת לו לסייר באחוזתו. מוריס לם מקשר בין חליצת הנעל לאבלות וטוען שבסירוב להקים את בית אחיו, היבם גוזר כליה על אחיו ועל כן עליו להתאבל עליו ולהסיר את נעלו.
התלמוד אומר שבשעת גזרת שמד יש למסור את הנפש אפילו על מנהג כמו צבע השרוכים ומכך לומדים שבתקופת התלמוד היהודים נבדלו מהגויים בצבע שרוכי הנעליים.
חל איסור לנעול נעלי עור בתשעה באב וביום הכיפורים.