המרכז הרפואי שמיר

היסטוריה

ב-1912 הקימו העות'מאנים בית חולים במחנה הצבאי סרפנד. בתום מלחמת העולם הראשונה, עם כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים עברו בית החולים והמחנה לשליטת הבריטים. בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל שימש בית החולים את חיל האוויר המלכותי הבריטי והיו בו 100 מיטות. בעקבות רעידת האדמה בארץ ישראל בשנת 1927 הובאו לבית החולים בסרפנד הנפגעים מרמלה. בשנת 1937 הועבר בית החולים לידי הצבא הבריטי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תוגבר בית החולים והוכן לקליטת פצועים. אל בית החולים הובאו פצועים ארץ ישראליים שנפצעו במלחמה. בית החולים המשיך לפעול לפחות עד מרץ 1948‏. ב-23 במרץ 1948 גנבו יהודים ששה רובים ממשמר בית החולים. בית החולים נסגר בהוראת מפקד הכוחות הרפואיים בצבא הבריטי בארץ ישראל ונתפס על ידי יחידות הפלמ"ח במאי 1948 יחד עם כל .
ב-14 ביולי 1948 ביקש מטה השרות הרפואי מהמטכ"ל את פינוי הפלמ"ח מסרפנד, לשם הקמת בית חולים. ב-9 בספטמבר 1948 יחידה מבית החולים הארעי פתח-תקוה, אשר נסגר, הועברה לסרפנד לשם הכנת בית החולים והתאמתו לקבלת חולים. ב-24 בספטמבר 1948 לפי הוראת ד"ר חיים שיבר (שיבא), קצין רפואה ראשי, הועברו בסיס האימונים ומחנה המעבר של השירות הרפואי, לרבות בית הספר לחובשים, ממחנה תל-ליטווינסקי (תל השומר) למחנה סרפנד (צריפין). ב-20 באוקטובר 1948 מונה ד"ר ליאו זידנברג כמפקד בית החולים. ב-22 באוקטובר 1948 הודיע ד"ר שיבר על פתיחת בית החולים מס' 13, בסרפנד עם 100 מיטות. בסוף אותו חודש נוספו עוד 150 מיטות ובהן 30 עבור בנות חיל הנשים. בית החולים היה מיועד לחולים היכולים לשרת את עצמם, לרבות חולי קדחת (מלריה) לשם המשך טיפול, וכן למטופלים בשלבי החלמה במקרים אורתופדיים וכירורגיים אשר פונו מבתי חולים אחרים.
ב-13 בפברואר 1949 נפתח על יד בית החולים סרפנד בית החולים פ/2 לטיפול בחולים פסיכוטיים. ב-1 במרץ 1949 התמזג בית החולים מס' 8 (ביל"ו) עם בית החולים סרפנד. רב-סרן ד"ר משה (מכס) לינדנפלד מונה למנהל ראשי.
באוגוסט 1949 העביר הצבא את בית החולים, על 450 המיטות שבו שהחוו בצריפים, לידי משרד הבריאות. ב-16 בספטמבר 1949 אימץ משרד הבריאות את בית החולים ומאז הוא פועל כבית חולים ממשלתי. בנובמבר 1949 נשלם סלילת כביש גישה לבית החולים ובתחילת 1950 נסלל כביש גישה מכיוון ראשון לציון. לצד בית החולים הוקם בית ספר לאחיות. 
בין השנים 1951–1975 ניהל את בית החולים הד"ר אליעזר גלטנר.
ב-1952 נקרא בית החולים על שם אסף בן ברכיהו (המכונה אסף הרופא), כחלק ממגמה לקרוא לבתי חולים על שמות אנשי רפואה מההיסטוריה של העם היהודי.
בשנות האלפיים הוקמו ברחבת הכניסה, כמו בבתי חולים רבים אחרים בישראל, מרכז מסחרי ("קניון אסף") ובית מלון לנוחות משפחות המתאשפזים והיולדות.
בשנת 2017 הכיל המרכז הרפואי 869 מיטות כלליות, 110 מיטות אשפוז יום, 80 מיטות גריאטריות, 63 עריסות יונקים ו-21 חדרי ניתוח, מתוכם 6 חדרי ניתוח במסגרת אמבולטורית. בשנה זו אושפזו במרכז הרפואי 52,456 חולים, 162,018 איש טופלו במחלקת המיון. בשנה זו בוצעו במרכז הרפואי 21,792 ניתוחים, 1925 צנתורים ו-9,2212 לידות (נכון ל-2017).
באפריל 2017, אחרי 69 שנים בהן הוא נקרא ע"ש אסף הרופא הוכרז במעמד ראש הממשלה ושר הבריאות, כי שמו ישונה והוא יקרא ע"ש יצחק שמיר. על אף ההכרזה על שינוי השם, עדיין בחלק מהפרסומים הרשמיים של בית החולים, כמו גם במערכת המוסדות של משרד הבריאות בית החולים נקרא בשמו הקודם – "אסף הרופא".
במרכז הרפואי יצחק שמיר עובדים כ-3,700 רופאים, חוקרים, אנשי מקצועות רפואה נלווים, צוות סיעוד ואנשי מנהלה והוא משתרע על שטח של כ-305 דונם וכולל עשרות מחלקות, מכונים, יחידות ומרפאות חוץ וניתנים בו כל השירותים, למעט נוירוכירורגיה, ניתוחי לב והשתלת איברים.