google/wiki40b huggingface dataset:
חיים גוגנהיימר

ביוגרפיה

חיים (היינריך) גוגנהיימר נולד ב-21 ביולי 1924 בנירנברג, גרמניה. הוא בנם של מרגריט בלוך וזיגפריד גוגנהיימר. הוא למד במכון הטכנולוגי של ציריך, וקיבל את תעודתו ב-1947 ואת הסמכתו כד"ר למדעים בשנת 1951. הדוקטורט שלו היה תחת הכותרת "על יריעות אנליטיות מורכבות עם מדד קלר". ופורסם בגרמנית בכתב העט המתמטי החשוב Commentarii Mathematici Helvetici.
גוגנהיימר החל את הקריירה שלו באוניברסיטה העברית כמרצה בשנים 1954–1956 ולאחר מכן היה פרופסור באוניברסיטת בר-אילן בשנים 1956–1959. ב-1959 היגר לארצות הברית שם הפך לאזרח ב-1965. משרתו הראשונה הייתה באוניברסיטת וושינגטון סטייט, שם הוא היה פרופסור חבר. לאחר כשנה הוא עבר לאוניברסיטת מינסוטה, שם הפך לפרופסור מן המניין ב־1962. בעודו במינסוטה כתב את ספרו גאומטריה דיפרנציאלית (1963), ספר לימוד המטפל ב"בעיות קלאסיות בשיטות מודרניות". לדברי רוברט הרמן בשנת 1977 "מבין המחקרים של היום, הטוב ביותר מנקודת המבט של תוכנית ארלנגן הוא גאומטריה דיפרנציאלית של היינריך גוגנהיימר".
בשנת 1967 פרסם גוגנהיימר את ספרו גאומטריה מישורית וקבוצותיה (בהוצאת הולדן דיי), ועבר לניו יורק כדי ללמד באוניברסיטה הפוליטכנית, שנקראת היום בית ספר טנדון להנדסה שבאוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1977 פרסם את ספרו גאומטריה יישומית: קימור גלובלי ומקומי.
עד 1995 גוגנהיימר פרסם באופן קבוע מאמרים בכתבי עת מתמטיים שונים. כמפקח על לימודים לתואר שני במינסוטה ובניו יורק, היו לו שישה סטודנטים שעברו לדוקטורט עם תזות בפיקוחו, שניים במינסוטה וארבעה בניו יורק.
גוגנהיימר תרם רבות גם בתחום מחקר מדעי היהדות. ב-1966 כתב את המאמר בעיות לוגיות במסורת היהודית. בשנת 1992 כתב גוגנהיימר ביחד עם אשתו חוה את שמות משפחה יהודיים ומוצאם וב-1995 כתב גוגנהיימר הגדה לפסח, העושה השוואות בין נוסחי ההגדה השונים וכן נושאת פירוש נרחב על סדר ההגדה. בשנת 2005 פרסם גוגנהיימר תרגום ופירוש למדרש סדר עולם. בין השנים 2000 ל-2015 גוגנהיימר פרסם 17 כרכים של תרגום ופירוש מחקריים על כל התלמוד ירושלמי באנגלית בהוצאת דה גרויטר. בשנת 2018 הוציא פירוש קצר על התורה באנגלית בהוצאת כתב האמריקאית.
צזאריוס מהייסטרבאך

צזאריוס מהייסטרבאך (בלטינית: Caesarius Heisterbachensis, ‏ 1180–1240) היה כרוניקאי ונזיר ציסטרסיאני שהתגורר במנזר הייסטרבאך בקיסרות הרומית הקדושה.
צזאריוס ידוע בעיקר בשל כתביו, המשמשים כמקורות היסטוריים. בפרט מפורסמת הציטטה שלו, של נציג האפיפיור במצור בזייה: הצלבנים כיתרו את העיר והטילו עליה מצור. לאחר ניסיון הימלטות כושל של התושבים, כבשו את העיר וטבחו בתושביה. למרות שבין תושבי העיר היה ידוע על קיומם של 500 קתרים בלבד, נטבחו כל תושבי העיר, כולל מאתיים בני הקהילה היהודית המקומית העתיקה. אחד מראשי צבא הצלבנים שאל את נציג האפיפיור, ארנו אמורי, כיצד יוכל להבדיל בין הקתרים לבין יתר תושבי העיר הקתולים. על כך השיב הלז: Caedite eos! Novit enim Dominus qui sunt eius (הרוג אותם! יודע אלוהים את אשר לו).
קואליציית הצדקה

קואליציית הצדקה (באנגלית: (UG)‏ Union of Good, בערבית: ائتلاف خير, איתילאף אל-ח'ייר) היא ארגון גג המורכב מכ-50 קרנות צדקה אסלאמיות וקרנות ייעודיות של החמאס ברחבי העולם, אשר מעבירות כספים לתנועת החמאס.
הארגון נוסד סמוך לפרוץ האינתיפאדה השנייה במטרה לגיוס תרומות באופן חד פעמי, אך בעקבות הצלחת המבצע המשיך לפעול והפך במשך השנים לגוף מרכזי בכלכלת החמאס. על פי הערכות שונות העבירה "הקואליצייה" בין השנים 2009-2001 מאות מיליוני דולרים למוסדות החמאס. רוב הכסף המגויס מועבר ברובו באופן ישיר למוסדות החמאס ביהודה ושומרון וברצועת עזה ולתמיכה במעטפת הטרור הפלסטיני על ידי הענקת סיוע כספי לפעילי טרור ולבני משפחותיהם. פעילות הקואליצייה סייעה לחמאס לבסס את עצמה כאלטרנטיבה שלטונית לרשות הפלסטינית.
בראש הארגון שמרכזו בסעודיה עומד השייח' יוסוף אל-קרדאווי ובמועצת הנאמנים שלו חברים אישים בולטים מתנועת האחים המוסלמים, פעילי חמאס מוכרים ומנהיגים אסלאמיים מרחבי העולם, בהם השייח' ראאד סלאח והשייח' עכרמה צברי. עם הקרנות והארגונים המשתייכים ל"קואליציית הצדקה" נמנים בין השאר: קרן אל-אקצא, IHH (טורקיה), אינטרפאל (בריטניה), קרן האדמה הקדושה (ארצות הברית), ארגון הסעד האסלאמי העולמי (סעודיה), הכנס העולמי לנוער אסלאמי (סעודיה) וידיים מוסלמיות (בריטניה).
"קואליציית הצדקה" והקרנות החברות בה הוצאו מחוץ לחוק בישראל בשנת 2002 ובשנת 2008. בנובמבר 2008 הוצא הארגון מחוץ לחוק גם בארצות הברית.
תרכובת ספירו

תרכובת ספירו היא תרכובת אורגנית בעלת שתי טבעות להן אטום משותף אחד, או מספר טבעות, כאשר הקישור בין הטבעות מתבצע על ידי אטום משותף אחד בלבד. הטבעות יכולות להיות שונות או זהות. האטום המשותף מכונה "אָטוֹם-סְפִּירוֹ" (spiroatom), בדרך כלל פחמן רביעוני ("פחמן ספירו").
צורות ספירו של לקטונים ואוקסזינים משמשות לעיתים כדיו לאוקו, עקב תכונת הכרומיזם שלהם - שינוי הפיך בין מצב שקוף למצב בעל צבע. לתרכובות מסוימות במשפחה זו תכונת פוטוכרומיזם.

נומנקלטורה

תרכובות ספירו מצוינות על ידי התוכית spiro ואחריה סוגריים מרובעים בהם שני מספרים. הראשון הוא מספר האטומים בטבעת הקטנה, והשני - בטבעת הגדולה, לא כולל הספירו-אטום עצמו. לדוגמה, תרכובות A להלן קרויה: 1-bromo-3-chloro-Spiro[4.5]-decan-7-ol, ותרכובת B קרויה: 1-bromo-3-chloro-spiro[3.6]-decan-7-ol.
תרכובת ספירו המורכבת מטבעת ציקלוהקסאן וטבעת ציקלופנטאן תכונה spiro[4.5]decane. נומנקלטורה זו הוצעה על ידי אדולף פון באייר ב-1900.

כיראליות

לחלק מתרכובת הספירו ציר כיראליות (Axial chirality), סוג מיוחד של כיראליות ללא מרכז כיראלי. הספירו-אטום יכול להיות כיראלי, למרות העדר ארבעה מתמירים שונים, כפי שנדרש בדרך כלל לכיראליות. כאשר הטבעות זהות, הקדימות נקבעת על ידי שינוי קל של חוקי Cahn-Ingold-Prelog לקביעת קדימות. כאשר הטבעות שונות, הכללים הרגילים תקפים.
ריצ'רד פרנסוורת'

ביוגרפיה

פרסוורת' נולד בלוס אנג'לס לתוך תקופת השפל הגדול, הוא גדל עם אמו ושתי אחיותיו לאחר שאביו מת בהיותו ילד בן 7. פרנסוורת' היה נשוי למרגרט היל במשך 38 שנה, נולדו להם שני ילדים, אשתו של פרנסוורת' נפטרה בשנת 1985. בשנת 1999 במהלך צילומי סרטו האחרון "סיפור פשוט" הרגיש פרנסוורת' כאבים חדים בגופו כתוצאה מסרטן שהתגלה בעצמותיו. ב-6 באוקטובר 2000 שם פרנסוורת' קץ לחייו, כשירה בעצמו בחוותו שבניו מקסיקו. הוא נקבר לצידה של אשתו מרגרט בבית קברות בלוס אנג'לס.

קריירת משחק

פרסוורת' החל את דרכו בעולם הקולנוע לקראת סוף שנות ה-30. תחילה הופיע בתפקידים קטנים בהם בדרמת המלחמה הרומנטית זוכת 8 פרסי האוסקר "חלף עם הרוח". את תפקידו המרכזי הראשון הגדול גילם פרנסוורת' בשנת 1972 במערבון "השופט רוי בין".
בשנת 1978 היה פרנסוורת' מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמת המערבונים הרומנטית "בא פרש פראי וחופשי"
במהלך "שנות ה-80 של המאה ה-20" הופיע ב"התחיה", בדרמת הספורט מועמדת 4 פרסי האוסקר של בארי לוינסון "הטוב מכולם" ו"השועל האפור" שעל הופעתו בסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. היה מועמד לפרס גלובוס הזהב גם ב-1985 על משחקו בסדרה "מרדף". ב-1990 שיחק פרנסוורת' במותחן "מיזרי" שמבוסס על ספר אימה של סטיבן קינג בדמותו של שריף העיירה באסטר.
בשנת 1999 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הביוגרפית של דייוויד לינץ' "סיפור פשוט". בסרט גילם פרנסוורת' את דמותו של אלווין סטרייט, גבר מזדקן בן שבעים ושלוש שחי עם בתו רוז בעיירה לורנס שבאיווה. כאשר מגיעה לאוזניו השמועה שאחיו לייל איתו לא דיבר בעשר השנים האחרונות קיבל שבץ מחליט אלווין לשים את העבר מאחור ולצאת לבקר את אחיו החי בוויסקונסין כדי לנסות ולאחות את הקרע לפני שיהיה מאוחר מדי. על משחקו היה פרנסוורת' מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר והפך בגיל 79 לשחקן המבוגר ביותר המועמד לפרס זה, בנוסף היה פרנסוורת' מועמד בשלישית לפרס גלובוס הזהב.
יהודה לייב לאופולד פליישר

יהודה לייב לאופולד פליישר(בהונגרית: Lipót Fleischer, בגרמנית Leopold Fleischer, ‏ 26 בפברואר 1886 סקשפהרוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 בדצמבר 1955 טימישוארה) היה פילולוג יהודי-רומני יליד הונגריה, רב בהכשרתו, חוקר הספרות העברית מימי הביניים, נחשב בר סמכא ביצירתו של אברהם אבן עזרא. היה מורה לעברית בעיר טימישוארה ברומניה, בה הקים וניהל סית ספר יסודי יהודי ולימד בתיכון היהודי בעיר.

ביוגרפיה

יהודה לייב לאופולד פליישר נולד בשנת 1886 בסקשפהרוואר כבן בין ששת ילדיהם של יעקב צבי פליישר ואשתו, מריה, בתו של הרב ברוך ברנהרד אקפלד.
פליישר למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט אותו סיים כרב. 
בשנת 1918 פליישר הקים ברובע יוזפין בעיר טימישוארה, בחבל באנאט, שהפך אחרי מלחמת העולם הראשונה לחלק מרומניה, בית הספר יסודי יהודי.(Școala elementară israelită), בו פעל כמנהל ומורה לעברית. מאוחר יותר היה מורה לעברית גם בתיכון היהודי שקם בעיר.
פליישר כתב עבודות מחקר ומאמרים, בין השאר על יצירתו של אברהם אבן עזרא ופירושים למקרא, שפורסמו החל משנת 1912 בכתבי העת 
"הצופה לחכמת ישראל", "סיני" ואחרים. הרבה מכתביו נשארו בכתב יד.
בשנת 1948 נסגר בית הספר בהנהלתו בתוקף החלטה של הממשלה הקומוניסטית שאסרה על פעילותם של בתי ספר פרטיים, לרבות אלה שבבעלות קהילות דתיות.
לופולד פליישר התחתן עם צילה סרנה לבית ויטמן, שכיהנה גם כן כמורה בבית הספר היהודי. לזוג נולדו שלושה ילדים: ברוך טוביהו, עזרא פליישר, שנודע כחוקר השירה העברית מימי הביניים וכמשורר ואסיר ציון, שזכה בפרס ישראל בעת מאסרו ברומניה, ומרים שנברגר.
סמואל אדמס

חייו

סמואל אדמס נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה בעל מבשלת שיכר מצליחה ואיש מעורב בפוליטיקה של בוסטון. כשהיה סמואל נער צעיר כל השקעותיו של אביו הפכו בן רגע לבלתי חוקיות, מתוקף צו בריטי, והאב ירד מנכסיו. נהוג לחשוב כי הייתה זאת סיבה מכרעת בעיצוב שנאתו העזה של סמואל אדמס לשלטון הבריטי בפרט ולשלטון ריכוזי ככלל.
ב-1743 סיים אדמס את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, והחל לעסוק במסחר ועסקים. לאורך אותה תקופה היה אדמס מעורה בפוליטיקה המקומית והיה חבר במועצת העיר של בוסטון. כשעסקיו כשלו בשנת 1764 החל אדמס לעסוק בפוליטיקה במשרה מלאה ובתוך זמן קצר נבחר אדמס לבית המחוקקים של מסצ'וסטס. אדמס החל, כמעט מיד, בריכוז מאמץ להקמת ועדת התיאום שפירסמה את "הכרזת הזכויות של המושבות", אותה ניסח אדמס.
אדמס היה מהמתנגדים העזים ביותר למספר חוקים שהעביר הפרלמנט הבריטי. חוקים שמטרתם הייתה השגת רווח כספי מן המושבות. עד שנת 1773 הצליחו אדמס ושותפיו למאבק לדחוק כמעט את כל החוקים, חוץ מאשר את החוק שקבע מס על התה. ההתנגדות לחוק הגיע לשיאה ב-16 בדצמבר 1773, כשמספר מתנגדים מבוסטון עלו על ספינת סוחר בריטית באשון לילה והחלו לזרוק את מטען התה שלה לים. אירוע שכונה מסיבת התה של בוסטון.
תגובת הבריטים הייתה חקיקת סדרת חוקים, שהמרכזיים שבהם היו חוקים שציוו על סגירת הנמל של בוסטון והגבלת ההתכנסויות של מועצת העיר. תגובתו הנגדית של אדמס הייתה ארגון חרם על סחורות הבריטים.
ב-1774 התמנה סמואל אדמס, ביחד עם עוד ארבעה, לנציג מסצ'וסטס בישיבתו הראשונה של הקונגרס הקונטיננטלי. אדמס המשיך את שירותו בקונגרס לכהונה שנייה והיה לאחד התומכים הקולניים בהכרזה לעצמאות המושבות. ב-1776 היה אדמס אחד מהחותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
אדמס המשיך את שירותו בקונגרס עד שנת 1781. בתחילה היה אדמס ממתנגדי החוקה החדשה, אך לבסוף התרצה ותמך בהצטרפות מסצ'וסטס כמדינה לאיחוד. בשנת 1793 נבחר אדמס לתפקיד מושל מדינת מסצ'וסטס וכיהן בתפקיד עד שנת 1797.
אדמס נפטר בגיל 81, כנראה מסיבוך של מחלת פרקינסון בה לקה, ונקבר בבית הקברות הישן של בוסטון (בו קבור גם ג'ון הנקוק).
על שמו הוקמה בבוסטון מבשלת בירה - סמואל אדמס והיא אחת המבשלות המצליחות בארצות הברית.
ברנאר-מארי קולטס

קורות חיים

ברנאר-מארי קולטס נולד במשפחה של קצין בעיר מץ בחבל לורן. בילדותו ראה מעט פעמים את אביו שנשלח בשנות ה-50 למשימות צבאיות בהודו-סין ובאלג'יריה. בשנים 1958–1966 למד קולטס במכללה הישועית "סן קלמאן" בעיר הולדתו עד לסיום בחינות הבגרות. באותה תקופה קרא את שייקספיר, ז'ול ורן ואת ויקטור הוגו והתוודע לסודות הרטוריקה הקלאסית.
בית הספר שבו למד נמצא באמצע השכונה הערבית של העיר, והתלמיד הצעיר נחשף להדי מלחמת אלג'יריה בקרב התושבים וביחס השלטונות אליהם. בילדותו התעניין קולטס בקולנוע האיטלקי והאמריקאי. מרדן בטבעו, הוקסם על ידי שירתו ודמותו של ארתור רמבו אותו ניסה לחקות. במקביל למד קולטס במשך מספר שנים נגינה בפסנתר וכן נגינה בעוגב אצל מוזיקאי מקומי, לואי טירי, תוך שימת דגש על יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. אחרי ניסיון קצר ללמד עיתונאות, החליט שלא להתפרנס לעולם מעבודה שכירה. בגיל 20 ביקר לראשונה בניו יורק. גילה בהתפעמות את חייה הרוגשים ואת הסצנה ההומוסקסואלית. באותה שנה עזב את הבית והתיישב בסטרסבורג. אחרי שראה מרותק בתיאטרון הדרמטי "דה ל'אסט" את המחזה "מדיאה" מאת סנקה בבימויו של חורחה לאוולי ועם השחקנית מריה קזרס בתפקיד הראשי נרשם לבית הספר לאמנויות הבמה שליד המרכז לדרמה "דה ל'אסט" בסטרסבורג שבניהולו של יובר ז'יניו. למד שם בימוי והתחיל לעבוד כעוזר במאי ולכתוב מחזות.
בשנת 1970 הקים להקת תיאטרון משלו - "תיאטר די קה" (תיאטרון הרציף), בניהולו של רנו פריץ. באותה תקופה כתב את המחזה "הירושה" שהוקרא בראשונה ברדיו על ידי מריה קזרס.
אחרי שבשנת 1973 ביקר למשך חודש בברית המועצות יחד עם חבר בשם אלן ז'אננו, בשנים 1974–1978 היה קולטס חבר במפלגה הקומוניסטית הצרפתית ולמד בקורסים של המפלגה. באותה תקופה כתב את הרומן La fuite à cheval très loin dans la ville. ניהל חיים סוערים במהלכם התמכר לסמים וניסה להתאבד. אחרי טיפול גמילה השתקע בפריז.
עשה בהמשך טיולים רבים באמריקה הלטינית, שם - בניקרגואה ובמקסיקו - חיו שניים מחבריו הקרובים, באפריקה - בניגריה, מאלי ובחוף השנהב, וכן בניו יורק.
אחרי העדרות של שלוש שנים מעולם הבמה, כתב בשביל השחקן איב פרי את המונולוג הארוך בן מערכה אחת La Nuit juste avant les forêts (הלילה ממש בשולי היערות) שהוצג בפסטיבל אביניון בשנת 1977 ואחר כך בתיאטרון CDN בעיר ליל בביצועו של מוני גרגו, בהתאם לרצון המחבר.
המחזאות של קולטס, ששאפה להתנתק ממסורת התיאטרון האבסורדי, היא חיפוש מתמיד אחרי התקשורת בין בני האדם. לפי סיפור הרוצח רוברטו זוקו (Roberto Succo), יצר קולטס את הגיבור בעל אותו השם ובכתיב קצת שונה רוברטו צוקו (Roberto Zucco). הבכורה הצרפתית של המחזה עוררה פולמוס, שבו הואשם המחבר בהאדרת דמות של רוצח.
החל משנות 1980 פגש את פטריק שרו שהפך לבמאי מחזותיו, שהוצגו לרוב בתיאטרון ננטר-אמאנדייה.
בשנת 1984 אובחנה אצלו סרקומת קפוסי על רקע מחלת האיידס. בשובו מביקור אחרון בגואטמלה ובמקסיקו, נפטר המחזאי מסיבוכי המחלה בשנת 1989 בבית החולים "לאאנק" בפריז, בגיל 41 בלבד. הובא לקבורה בבית הקברות של מונמארטר.
כפי שהבהיר בראיון למגזין "גה פייה" (Gai Pied), למרות שלא הכחיש את נטייתו ההומוסקסואלית, דאג להפריד בינה ובין יצירתו וחייו הציבוריים.
יצירותיו תורגמו למעל 30 שפות ובסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הפך קולטס למחזאי הצרפתי הפופולרי ביותר בעולם.

תסריט

1984 Nickel Stuff (בהשראת דמותו של ג'ון טרבולטה)
ארמיית קוריאה

היסטוריה

במהלך מלחמת רוסיה-יפן, כבשה האימפריה היפנית חלקים גדולים מחצי האי קוריאה. ב-11 במרץ 1904, החליט המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי על הקמת ארמייה מיוחדת שתפקידה יהיה להגן על השגרירות היפנית בסיאול ועל המתיישבים היפנים בקוריאה כולה. ב-29 באוגוסט 1910 נחתם הסכם הדדי בין קיסר קוריאה לבין קיסר יפן, שעיקרו סיפוח מלא של חצי האי הקוריאני לשלטון יפני. בעקבות כך הורחבו מאוד סמכויותיה של ארמיית קוריאה. תפקידה העיקרי היה הגנה על האינטרסים היפניים באזור מפני הצבא האדום. אך גם דיכוי התקוממויות לאומניות שקראו לעצמאות קוריאה. כמו כן, לקחה הארמייה, לצד צבא קוואנטונג, חלק בפלישה היפנית למנצ'וריה.
בשנת 1945 נכללה הארמייה בתוך "הארמייה האזורית ה-17". היא גילתה התנגדות מועטה מול הפלישה לצפון קוריאה. לאחר כניעת האימפריה היפנית, הודיעה הארמייה על נכונותה להיכנע לבעלות הברית. בפועל, בעלות הברית הותירו את כוחות הארמייה חמושים אם כי בפיקוד אמריקאי, במטרה לשמור על הסדר עד שבעלות הברית יוכלו להציב באזור כוח יעיל.
יחסי יוון–מוזמביק

סקירה כללית

על פי משרד החוץ היווני, "היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות הם יחסים טובים וידידותיים". שיתוף הפעולה הגדול ביותר של יוון עם מוזמביק הוא שיתוף פעולה במגזרי הספנות התיירותית. במוזמביק ישנה קהילה יוונית של 150 נפשות, רובם מתגוררים בעיר הבירה מפוטו. הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של מוזמביק הוקמה בשנת 2006.
אזרחי יוון חייבים באשרה כדי להיכנס בגבולותיה של מוזמביק. אזרחי מוזמביק חייבים באשרה כדי להיכנס בגבולותיה של יוון.
הרמז (משחק)

עלילה

המשחק "הרמז" מתרחש באחוזתו של ד"ר בלייק העשיר (Black, ככל הנראה תרגום לא נכון של הגרסה העברית). באחוזתו של ד"ר בלייק התאכסנו כמה אורחים. בערב שלפני המשחק נרצח בלייק, וגופתו נמצאה במדרגות המובילות למרתף. כל אורחי האחוזה חשודים במעשה הרצח, וכל אחד מהם יוצא למסע חקירות כדי להוכיח את חפותו או כדי להפליל מישהו אחר אם בסוף הוא מתגלה כרוצח.

מהלך המשחק

על מנת לשחק נדרשים שלושה עד שישה שחקנים. כל שחקן בוחר את החייל. והעלמה שני מתחילה, אם היא לא משחקת החשוד/ה שמשמאלה.
בתחילת המשחק מניחים שלושה קלפים במעטפת הרצח בלי לראות את תוכנם - אחד של חשוד, אחד של מקום ואחד של נשק. את המעטפה מניחים במרכז הלוח. הקלפים שנמצאים בתוך המעטפה הם הרוצח, כלי הרצח וזירת הפשע. את הקלפים הנותרים מערבבים ומחלקים לשחקנים.
כל שחקן בתורו זורק שתי קוביות על מנת לקבוע את מספר המשבצות שהוא רשאי ללכת, לא ניתן ללכת באלכסון.
מטרת המשחק היא לגלות מי רצח את ד"ר בלייק, בעזרת איזה כלי נשק ואיפה. כל דמות שמגיעה לחדר רשאית לשער שדמות ביצעה את הרצח, עם נשק מסוים ובחדר אליו היא נכנסה, לדוגמה: "אני חושב שזה היה סא"ל חרדלי, עם האקדח בספריה". הדמות והנשק יועברו אוטומטית לחדר בו הם הואשמו, לא משנה היכן הם היו על הלוח לפני כן. אז, מטרת השחקנים האחרים היא להוכיח כי האשמה שגויה, זה נעשה על ידי הצגת קלף המציג את הדמות, הנשק או החדר אשר כלול בהשערה (כיוון שכך אין סיכוי שקלפים אלו נמצאים במעטפה). הקלף מוצג אך ורק לאדם ששיער את ההשערה. ניתן להציג רק קלף אחד, כך שגם אם יש שני שחקנים המחזיקים קלפים שיכולים לסתור את השערה, רק השחקן הראשון (על פי סבב התורות) יציג את הקלף. במידה ויש שחקן עם שני קלפים, הוא יאלץ לבחור קלף אחד להציג, אם לשחקן אין קלף להציג עוברים לבא אחריו לפי מהלך התורות.
שחקן יכול בכל שלב במשחק, במהלך תורו (לפני או אחרי ההשערה) לנסות ולסיים את המשחק בהאשמה, ללא תלות במיקומו על הלוח. ישנן גרסאות בהן הדבר מותר רק כאשר השחקן נמצא במרכז הלוח, לצד המעטפה. השחקן שבוחר לעשות זאת רשאי לפתוח את המעטפה, ולבדוק מי היה הרוצח, עם מה והיכן הוא רצח. אם הוא ניחש נכון, המשחק מסתיים כשהוא המנצח. אם הניחוש שלו היה לא נכון, הוא יוצא מן המשחק והמשחק ממשיך בלעדיו אך הוא עדיין חייב להראות את קלפיו כשמתבצעת השערה.

פופולריות

"הרמז" הפך במהירות לאחד המשחקים המוכרים והפופולריים ביותר. הוא נכנס לתרבות הפופ באותה צורה שנכנס אליה מונופול ומשפטים כמו "פרופסור שזיפי, עם החבל בספריה" הפכו לאימרות של ממש.
המשחק נמכר עד היום, והפופולריות שלו מוצגת בכמות התוצרים שקמו סביבו:
ב-1985 יצא סרט הקומדיה "רמז מסתורי" (Clue), המבוסס על משחק הלוח. היה זה אחד הסרטים הראשונים שהציג מספר סופים שונים.
המשחק הוליד גם מחזמר, אשר הציג סופים שונים בכל הצגה (שלושה צופים נדרשו לשלוף שלושה קלפים - אחד כל אחד, והם ייצגו מה יקרה בסוף המחזה).
המשחק הוליד גם סדרת ספרים פופולרית, סדרת טלוויזיה וכמה משחקי מחשב.
שוחררו גרסאות רבות וחידושים למשחק, בדומה למשחק המונופול. המשחק אף הוליד גרסה מעניינת בשם Doctor Lucky, בו על המשתתפים להרוג את הדוקטור, במקום לגלות מי הרג אותו. למשחק גם גרסה לילדים בשם "הרמז צעיר" העוסקת בתעלומת היעלמות עוגה.
צ'נדלר (אריזונה)

היסטוריה

בשנת 1891, ד"ר אלכסנדר ג'ון צ'נדלר, הווטרינר הראשון בטריטורית אריזונה, התיישב בחווה בדרום העיר מסה (שכיום גובלת בצפון העיר), ולמד הנדסת השקיה. עד שנת 1900 צ'נדלר רכש כ-18,000 דונם (73 קמ"ר) והחל לתכנן תוכניות על מנת ליישב את האזור. בשנת 1912 העיר הוקמה באופן רשמי ומעשי.
הכלכלה המקומית הצליחה לעבור בהצלחה את המשבר הכלכלי העולמי בשנת 1929. הקמתו של בסיס חיל האוויר ליד העיר בשנת 1941 הוביל לגידול מסוים באוכלוסייה. בשנת 1950 גרו בעיר כ-3,800 בני אדם. בשנת 1980 כבר גרו בעיר כ-30,000 תושבים.

פוליטיקה מקומית

הנהגת העיר מורכבת מראש העיר, סגנו ומועצה בת חמישה חברים. סגן ראש העיר נבחר מבין המועצה ועל ידה.
נקסוס 6

מפרט

הנקסוס 6 בעל מעבד מרובע ליבות Qualcomm Snapdragon 805 במהירות שעון של 2.7 הרץ וזיכרון RAM בנפח GB3. יש לו סוללה בקיבולת של 3220mAh בעלת טכנולוגיית טעינת טורבו, המספקת 6 שעות פעולה לאחר הטענה של רבע שעה. למכשיר מסך מגע בגודל 5.96 אינץ'  ברזולוציית 2560x1440. למצלמה האחורית של המכשיר 13 מגה פיקסל עם מייצב תמונה אופטי ומצלמה קדמית עם 2 מגה פיקסל. המכשיר שוקל 184 גרם ואין לו אפשרות להרחבת זיכרון.
הנקסוס 6 היה המכשיר הראשון שהריץ את מערכת ההפעלה Android Lollipop 5.0 בגרסת ונילה. כמו כן, הגרסה החדשה פותחה בעיצוב חדש של גוגל המכונה Material Design.

השקה ומכירה

הנקסוס 6 נחשף לראשונה ב-15 באוקטובר 2014 ביחד עם טאבלט ה-Nexus 9 והיה זמין לרכישה מסוף אותו חודש.
ביקורת הושמעה כלפי המחיר של הטלפון, הגבוה כמעט פי 2 מהמכשיר הקודם בסדרת הנקסוס. מתחריו העיקריים של הנקסוס 6 הם האייפון 6 פלוס וה-Galaxy Note 4 אשר הושקו בסמיכות זמנים להשקת הנקסוס.
משתה בלשאצר

משתה בלשאצר מתואר בספר דניאל. במהלכו מופיעה כתובת על הקיר, ודניאל מפרש אותה כנבואת חורבן לבבל.

הסיפור בספר דניאל

במשתה, הגביעים הקדושים שנלקחו מבית המקדש מחוללים על ידי בלשאצר ככלי שתייה עבורו ועבור שריו, נשיו ופילגשיו.
פרק זה, שנכתב כולו בארמית, השפה בה נכתבו חלקים נכבדים בספר דניאל, ממשיך ומתאר כיצד יוצאות אצבעות של יד אדם (אֶצְבְּעָן דִּי יַד-אֱנָשׁ) וכותבות על הטיח מול הנברשת (לָקֳבֵל נֶבְרַשְׁתָּא) שבקיר (עַל גִּירָא) בהיכלו של המלך (דִּי-כְתַל הֵיכְלָא דִּי מַלְכָּא) את הכתובת: "מְנֵא מְנֵא תְקֵל וּפַרְסֵין". כשבלשאצר מבחין בכך הוא מחוויר ונבהל. הוא קורא מיד להביא לפניו את החכמים והקוסמים ואומר להם, כי מי שיקרא את הכתובת ויגלה את פשרה יקבל בגד ארגמן, כמו זה שנהגו ללבוש אנשי מלוכה. כמו כן יקבל ענק זהב, ענק אותו היה רשאי לענוד רק מי שקיבל אותו מהמלך. פרס נוסף שהציע בלשאצר לפותר החידה הוא להיות שליט שלישי בממלכה. פרס זה שיקף את המצב בו נבונידוס שלט כשליט ראשון ובלשאצר כשליט שני.
איש מן החכמים והקוסמים לא יכול היה לפרש את הכתובת שעל הקיר. כאשר נקרא אל המלך, דניאל, החכם העברי, ומתבקש לפרש את הכתובת, הוא מפרש אותה כנבואת חורבן לבבל. 
אלוהים, כך אמר דניאל, (מְנֵא--מְנָה-אֱלָהָא) מנה את ימי שלטונה של בבל, (תְּקֵל תְּקִילְתָּ בְמֹאזַנְיָא), כלומר שקל במאזניים את ערך מלכותה ומצא (וְהִשְׁתְּכַחַתְּ חַסִּיר) אותו בחוסר, ולכן בבל תיפול בידי "פַרְסֵין", כלומר הפרסים. ואכן בבל חולקה בין פרס ומדי. בלשאצר, כך מסופר בהמשך, נהרג עוד באותו הלילה (בֵּהּ, בְּלֵילְיָא, קְטִיל, בֵּלְאשַׁצַּר מַלְכָּא). והפרסים כבשו את בבל.

באמנות

סיפור זה הונצח בציור המפורסם "משתה בלשאצר" של הצייר ההולנדי רמברנדט, באורטוריה "בלשאצר" של הנדל וכן באורטוריה "משתה בלשאצר", מאת ויליאם וולטון. המשורר ביירון הקדיש שני שירים לבלשצר ומשתהו במסגרת אסופת השירים שלו המכונה מנגינות עבריות.
הזמר סם סמית', הלחין שיר בשם זה: "Writing's on the Wall" (בתרגום חופשי: 'הכתובת על הקיר'), והוא שימש כשיר הנושא של הסרט ה-24 של ג'יימס בונד - ספקטר.

הכתובת על הקיר

הסיפור המקראי הזה הוא המקור לביטוי הידוע: "הכתובת על הקיר", שמשמעו כי משהו נורא עתיד לקרות והתרחשותו העתידית כל כך ברורה, שרק טיפש לא יבחין בה.
איליה מורומץ

איליה מוּרוֹמֵץ (ברוסית: Илья́ Му́ромец) הוא גיבור היסטורי של רוס של קייב, אחד משלושת הגיבורים האפיים (בוגאטירים) בסיפורי העם הרוסיים, יחד עם דובריניה ניקיטיץ' ואליושה פופוביץ'.
למרות שרוב עלילותיו הן כנראה בגדר אגדות עממיות, הוא עצמו כנראה היה דמות אמיתית של לוחם אביר במאה ה-12. הוא הוכרז כקדוש של הכנסייה האורתודוקסית ב-1643.

דמותו באגדות העם

על פי האגדה, איליה נולד למשפחת איכרים בכפר קרצ'רובו, ליד מורום. הוא היה חולה מאד בצעירותו ולא היה מסוגל לצעוד בכוחות עצמו עד גיל 33. בגיל זה הוא נרפא באורח נִסי על ידי שני עולי רגל והוענק לו כוח על אנושי, כדי לשחרר את קייב מעובדי האלילים.  מאוחר יותר הוגבר כוחו עוד יותר על ידי האביר סביטאוגור הנוטה למות. בדרכו לקייב הוא הגן לבדו על העיר צ'רניגוב בפני נוודים והביס ביערות בריאנסק את מפלצת ה"זמיר השודד" (Солове́й-Разбо́йник).
בקייב הוכתר איליה מורומץ לאביר על ידי הנסיך ולדימיר והגן על רוס מפני פלישות נוודים. מזגו היה נדיב ופשוט, אך גם קצר רוח, וסופר עליו שהרס את כל צריחי הכנסיות בקייב משום שהנסיך ולדימיר שכח להזמינו לחגיגה.
דמותו של מורומץ משמשת באגדות העם הרוסיות כמודל של כוח גופני רב יחד עם דבקות דתית ויושר אישי המוקדשים להגנת המולדת.