עמר אבן אל-עאץ

קורות חייו

תאריך לידתו של עמר אבן אל-עאץ איננו ידוע. הוא נולד במכה, במהלך העשור השמיני של המאה השישית בן  לשבט קורייש (ערבית: قريش) מחמולת בנו סהם (ערבית: بنو سهم)
ידוע כי שמה של אמו ליילה בנת הרמלה אך לא ידועים פרטים על ילדותו. ידוע כי בבחרותו ובטרם התאסלם עסק עמר במסחר והצטרף לשיירות מסחר של גמלים שהובילו סחורות ברחבי המזרח התיכון.
מהלך חייו של עמר השתנה עם הופעתו של מוחמד בן שבטו בעיר מכה, ששימשה גם מוקד פולחן פגאני, לשבטים בחצי האי ערב.  לאחר סדרה של עימותים בין מוחמד ותומכיו תפסו המוסלמים את השליטה במכה, טיהרו את הכעבה מן הפסלים האליליים ושמו את היסודות לפולחן המוסלמי המונותאיסטי. לאחר הסכם חודייביה בשנת 628, הצטרף עמר לקבוצת תומכיו של הנביא - על פי המסופר הוא התרשם מתפילתם ודבקותם וביחד עם מצביא ערבי אחר, ח'אלד בן אל-וליד, התאסלם.
באותו זמן התאסלמה אום כולתום בנת עוקבה, בתו של אחד מאויבי מוחמד משבט קורייש. היא התחתנה עם שלושה מנאמני הנביא שמתו בקרבות, ולאחר מכן נישאה לעמר, אך נפטרה חודש לאחר מכן.

תחת הח'ליף אבו בכר

כוכבו של עמר אבן אל-עאץ דרך עם יציאת הכוחות המוסלמים מתוך תחומי חצי האי ערב לכבוש את הלוונט. הצבא המוסלמי תחת הח'ליף אבו בכר יצא בארבעה ראשים לכיוון הפרובינציה פלשתינה של האימפריה הביזנטית. כוח צבאי בראשות עמר אבן אל-עאץ יצא לכיוון הגבול הדרומי של פלשתינה ולאחר כיבוש אילת המשיך צפונה דרך הערבה ובעקבותיו גדוד נוסף בפיקודו של יזיד בן אבו סופיאן. כוחות אלו נתקלו בגדודים ביזנטיים באזור עזה ויריחו ונעצרו. שרחביל בן חסנה נע בעבר הירדן בעקבות גדוד בפיקודו של אבו עוביידה בן אל-ג'ראח עד שהתארגנות ביזנטית עצרה כוחות אלו. המצביא המוסלמי ח'אלד בן אל-וליד נצטווה לצאת לעזרת הצבא המוסלמי, במסע נועז בתוך המדבר כבש את מרבית סוריה והתאחד עם צבאו של עמר. הצבא המוסלמי המאוחד כבש את ערי ארץ ישראל בזו אחר זו, לוד, שכם, עזה, שומרון. בסיכומו של דבר החזיקו הביזנטים בקיסריה, אשקלון וירושלים בלבד.

תחת הח'ליף עומר

אבו בכר נפטר ב-634 באל-מדינה. הוא מינה את עומר אבן אל-ח'טאב ליורשו זמן קצר לפני מותו. חילופי השלטון גררו חילופי גברי בצבא המוסלמי, ואבו עוביידה התמנה לתפקיד אמין אל-אומה - מגן העם- וכמפקד צבאי עליון של הצבא הערבי-מוסלמי. בסדרת קרבות בשנת 635 נכבש עבר הירדן. בחודש מרץ נכבשה העיר חומס - שהייתה אחד מהמרכזים הביזנטיים החשובים, לאחר מצור של 4 חודשים, ומיד לאחר מכן יצאו גדודים מוסלמים לכוון חלב, אך נאלצו לסגת משנודע להם כי צבא ביזנטי גדול נאסף באנטיוכיה. 
 הצבא הביזנטי קבע את מפקדתו הראשית באנטיוכיה ואת ריכוז הכוחות העיקרי סמוך לנהר הירמוך ברמת הגולן - נקודה אסטרטגית המגנה על התקשורת בין לבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן ומאיימת על נתיבי התנועה המוסלמים.

כיבוש מצרים

בחודש דצמבר 639 יצא עמר אבן אל-עאץ מאל עריש, דרך מדבר סיני לכבוש את מצרים עם גדוד של 4000 חיילים ערבים, וככל הנראה כוח כוח נוסף של חיילים ביזנטים ופרסים שהתאסלמו. בתחילת 640 הופיעו המוסלמים מול חומות פלוסיום העתיקה ששרידיה נמצאים במרחק 30 קילומטר מהעיר המודרנית פורט סעיד. לאחר מצור של כחודשים וחצי נכבשה העיר בהסתערות על החומות, חומות העיר, כנסיות, הנמל והספינות שעגנו בו נשרפו. שורות הצבא המוסלמי שהדלדלו במהלך המצור התמלאו על ידי בדואים תושבי חצי האי סיני שהשמועה על כיבוש פלוסיום והתקווה לבזוז את אוצרות מצרים העבירו את נאמנותם לצד המוסלמי. 
לאחר כיבוש פלוסיום הגיע הצבא המוסלמי אל המבצר בלביס, בקרב קצר מול חומות העיר נהדף חיל המצב אל תוך העיר ולאחר מצור של כחודש נפלה העיר לידי המוסלמים - בתאריך לא ידוע בחודש מרץ 640.  בסמוך לעיר המודרנית פיום נתקל עמר אבן אל-עאץ בהתנגדות ביזנטית נמרצת והתקדמותו נבלמה. תגבורות שזרמו מרחבי האימפריה המוסלמית העלו את מספר הלוחמים הערבים ל 12,000. לאחר מספר קרבות ללא הכרעה הצליח אבן אל-עאץ לכבוש את העיר המבוצרת און (הליופוליס) ולאחר מכן את מבצר בבל ביום 21 בדצמבר. ביום המחרת חתם סירוס מאלכסנדריה הנציב הביזנטי עם הסכם עם המוסלמים ולפיו מצרים תעבור לשלטון הח'ליף. הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית דחה את ההסכם והורה למפקד הצבאי הביזנטי להדוף את הצבא המוסלמי ממצרים, הקופטים נותרו נאמנים לחוזה ועברו לצד המוסלמי.
במרץ 641 הופיע הצבא המוסלמי מול חומות אלכסנדריה, לאחר חצי שנה של מצור נפל מורל המגינים עם מות הקיסר וההכרה כי תגבורת או חילוץ לא יגיעו מקונסטנטינופול. במקביל פקעה סבלנותו של הח'ליף עומר ועמר אבן אל-עאץ הודח מתפקידו כמפקד הצבא. בחודש ספטמבר 641 נכנעה אלכסנדריה וכיבוש מצרים הושלם. לפי אגדה אחת, הספרייה הגדולה של אלכסנדריה שהייתה בעת העתיקה הספרייה הגדולה והמפורסמת בעולם, נחרבה וספריה נשרפו על פי הוראת הח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, לו מיוחסת האימרה: "אם מה שכתוב סותר את הקוראן, אז דינו להישרף, ואם הכתוב מתאים לכתוב בקוראן, אז הוא מיותר, וראוי להישרף".

מושל מצרים

עמר אבן אל-עאץ מונה למושל מצרים וייסד את עיר הבירה החדשה של הפרובינציה המוסלמית - פוסטאט, בסמוך למבצר בבל וכיום חלק מקהיר, המבנה הראשון בעיר היה מסגד הקרוי על שם מקימו "מסגד עמר אבן אל-עאץ", שהוקם בשנת 642 והוא המסגד הראשון במצרים ובאפריקה.
בשנת 643 יצא הצבא המוסלמי וכבש קירנאיקה שבלוב המודרנית מבלי להתקל בהתנגדות. בשנת 644 יצא עמר אבן אל-עאץ למסע כיבושים נוסף ולאחר מצור קצר כבש את טריפולי וקיבע את גבולות מצרים המוסלמית כנגד הפרובינציה הביזנטית של תוניס המודרנית.

בשנת 644 נרצח הח'ליף עומר ועל כיסא השלטון עלה עות'מאן בן עפאן, מדיניותו העצמאית של עמר אבן אל-עאץ במצרים הייתה לצנינים בעיני החליף החדש וכתוצאה מכך הוחלף השלטון במצרים, עמר אבן אל-עאץ נקרא חזרה למכה ולמצרים נשלח עבדאללה בן סעד.

תחת מועאויה הראשון

מותו של הח'ליף עותמאן הביא למלחמה פנימית באימפריה המוסלמית בין הח'ליף הנבחר עלי בן אבי טאלב, לבין מועאויה בן אבו ספיאן שעתיד להיות הח'ליף הראשון לבית אומיה, מלחמות הירושה קרעו את האסלאם והביאו ליצירת פלג השיעה. עמר אבן אל-עאץ היה בין תומכי מועאויה, משנאות עלי לקיים בוררות בינו ובין מעוויה. הוא מינה כנציג מטעמו חכם הלכה חשוב מתימן ומנגד מינה מעוויה  את  עמר אבן אל-עאץ. כשנפגשו שני הצדדים לבוררות, טען עמר שלא ייתכן כי שני הצדדים ייפגשו כשעלי בעמדת הח'ליף ולכן ביקש שעלי יוותר על הח'ליפות כך שהוא ומעוויה יעמדו כשווים בפני הבוררים. עלי הסכים לוותר על החליפות, ומשעשה כך, הכריז עמר שעכשיו כשהח'ליפות "פנויה" הוא לוקח אותה ונותן אותה למעוויה. הקהל שהיה נוכח באירוע הריע לכך וקיבל זאת. עלי המושפל לא יכול היה לשאת את התוצאות המביכות של הבוררות, וניסה לאסוף את צבאו ולכפות את חליפותו בכוח, אך בינתיים נפוץ מחנהו לכל עבר. האימפריה המוסלמית נקרעה ובשנות שלטונו השנוי במחלוקת של עלי נערכו קרבות ועימותים ברחבי האימפריה בין 3 ח'ליפים שטענו לכתר. מצרים הייתה שדה קרב חשוב ובשנת 658 מינה עלי את מקורבו מוחמד בן אבו בכר לתפקיד מושל מצרים, בתגובה שלח מועאויה את עמר אבן אל-עאץ לכבוש את מצרים בשנית.

כיבוש שני של מצרים

צבא בית אומיה בפיקודו של אבן אל-עאץ פלש למצרים בשנת 658, ובקרב מכריע סמוך לפוסטאט הובס הצבא המוסלמי-מצרי. אבן אל-עאץ חזר להיות מושל מצרים עד מותו, בשנת 664.