יוסף גולדשטיין (היסטוריון)

ביוגרפיה

יוסי גולדשטיין נולד בחיפה, שירת בצנחנים בשירות סדיר. בשנת 1974 סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג ללימודים רוסיים. למד לתואר שני באוניברסיטה העברית וכתב תזה בהדרכת הפרופסורים גליה גולן ויעקב רואי, בנושא "יחסי ישראל-אש"ף, 1969-1964". בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על מחקר בנושא "התנועה הציונית ברוסיה 1904-1897", שנעשה בהדרכת הפרופסורים שמואל אטינגר ויונתן פרנקל. 
בשנת 1984 הצטרף לסגל אוניברסיטת חיפה, והגיע לדרגת מרצה בכיר. הוא פוטר בסוף ספטמבר 1999. מאז 1977 ועד 1992 נמנה עם סגל האוניברסיטה הפתוחה. כיום הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי החברה והרוח, באוניברסיטת אריאל.
בניו הם העיתונאי תני גולדשטיין והמוזיקאי ג'וני גולדשטיין.

מחקריו

מחקריו של גולדשטיין מתמקדים בשלושה נושאים מרכזיים המשתלבים אלה באלה: תולדות היהודים בעת החדשה, תולדות הציונות ותולדות מדינת ישראל.

תולדות הציונות

קורפוס אחר במחקריו של גולדשטיין קשור לתולדות הציונות בראשיתה, תוך דגש על התנועה הציונית שהתפתחה במזרח אירופה. לטענתו, הבסיס לתנועה הלאומית היהודית נוצר דווקא באימפריה הרוסית הצארית. אין ספק שתיאודור הרצל, בן טיפוחיה של התרבות היהודית-גרמנית-מרכז אירופאית, בפעילותו לכינון ההסתדרות הציונית, הוא זה שייסד את התנועה, שבסופו של דבר היוותה את הבסיס להתפתחותה של הציונות ולכינונה של מדינת ישראל. אך מרבית חברי התנועה באו מרוסיה ועיקר פעילותה נעשתה שם. מנהיגיה, מאז הרצל, מחיים ויצמן ועד דוד בן-גוריון, נולדו וגדלו באימפריה הצארית. תרבות תחום המושב הייתה נטועה בהם עמוקות. 
בתשעה ספרים שפרסם, ובעשרות מאמרים, תיאר גולדשטיין, מזוויות שונות, כיצד התפתחותה של הציונות ברוסיה הפכה את אותה תנועה לזו שהובילה בסופו של דבר לכינונה של מדינת ישראל.
בדוקטורט שכתב על התנועה הציונית ברוסיה בראשית דרכה, בספר שפרסם בעקבותיו ובעשרות מאמרים, הוא תיאר את הסיבות להתפתחות הציונות ברוסיה מאז כינון התנועה, האידאולוגיה שאמצו חבריה, ובמיוחד תרומתם להסתדרות הציונית. בלב התזה שפיתח, הסביר כי התפתחות התנועה, דווקא בתחום המושב ברוסיה, נבעה מתהליכים חברתיים וכלכליים ייחודיים של היהודים שהתגוררו שם. זאת לצד ההתייחסות הייחודית של השלטון הצארי ליהודים, שאותה פיתח גולדשטיין בספרו "תזכיר לופוחין". עוד ביקש להוכיח במחקריו, כי מאז כינון התנועה הציונית התפתחה אידאולוגיה ציונית מיוחדת לציוני רוסיה – "ציונות מעשית" – שנבדלה מ"הציונות המדינית" של הרצל. אותה אידאולוגיה יהודית מזרח אירופאית, היוותה תוצר חברתי ותרבותי ומנהיגותי, שהתפתחה מתוך הקהילה היהודית שם. בביוגרפיה שכתב על מנחם אוסישקין, הבולט ביו המנהיגים הציוניים הרוסיים אז, ובמאמרים רבים, מצויים ההסברים המבדילים בין שתי האידאולוגיות, כמו גם פרוט פעילותם המעשית והפוליטית של "הציוניים המעשיים".
ובאותו הקשר, בביוגרפיה שכתב גולדשטיין על אחד העם, בספרו "אחד העם והרצל" ובמאמרים רבים, מצא גולדשטיין כי ההבדלים התרבותיים, שנוצרו בין חברי התנועה הרוסיים (ה-Ost-Juden), לבין אלה של הציונים במרכז אירופה, בראשות הרצל (West-Juden), יצרו חיץ תרבותי עמוק ביניהם. הוא בא לידי ביטוי מובהק במשבר פוליטי עמוק שהתרחש סביב "תוכנית אוגנדה".

תולדות מדינת ישראל

הקורפוס השלישי במחקריו של הפרופסור גולדשטיין מוקדש לתולדות מדינת ישראל בראשיתה. במרכזם עומדות שבע ביוגרפיות על אישים מרכזיים שחיו בראשית ימיה של המדינה: שלושה ראשי הממשלה: לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין, ששלטו בעת ההיא בין השנים 1995-1963; וארבע ביוגרפיות נוספות על אישים בולטים בפוליטיקה (ח"כ יוסף תמיר), בכלכלה (ד"ר יעקב ארנון), בתעשייה (אלי הורביץ) ובמדע במדינת ישראל (פרופ' מיכאל סלע). 
בכל אחד מהמחקרים הללו, ובמיוחד בחקר שלושת ראשי הממשלה, ניסה גולדשטיין לאפיין את ייחודיותו ההיסטורית של נשוא מחקריו. בהתבססו בעיקר על מקורות היסטוריים ראשוניים, הנמצאים בארכיונים בישראל וברחבי העולם. הוא ניסה לתהות, כיצד עוצבה והתפתחה אישיותם, מה היו הצמתים ההיסטוריים המרכזיים שעברו ומה הייתה תרומתם לחברה הישראלית. באמצעות זאת הסביר את התהליכים ההיסטוריים המרכזיים שעבר היישוב היהודי בארץ ישראל לפני קום המדינה ולאחריה.

ספרי לימוד

במסגרת מחקריו של גולדשטיין, ולנוכח תפיסת עולמו הפדגוגית, הוא מצא, שחלק משליחותו כהיסטוריון היא כתיבת ספרי לימוד. זו הסיבה שבשלושים וחמש השנים האחרונות (2012-1977) כתב ספרי לימוד רבים, לכל הרמות והגילים, למן נערים בחטיבת הביניים, עבור לתלמידי בתי ספר תיכון וכלה לסטודנטים לתואר הראשון. בסך הכל כתב גולדשטיין למעלה מ-50 ספרים ופִרסם למעלה ממאה מאמרים אקדמיים בכתבי עת מדעיים.