google/wiki40b huggingface dataset:
אליסון הניגן

ביוגרפיה

הניגן נולדה בוושינגטון די.סי. שבארצות הברית. בתם של אמילי (פוסנר) האס, אשת נדל"ן, ואל הניגן, נהג משאית. אימה של הניגן היא יהודייה, ואביה נוצרי ממוצא אירי. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים, והיא גדלה לרוב עם אמהּ באטלנטה, ג'ורג'יה.

קריירה

בגיל ארבע החלה להופיע בפרסומות ובגיל 11 עברה להוליווד בשנת 1986, הופיעה הניגן לראשונה בסרט הקולנוע "Impure Thoughts". ב-1989, היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "Free Spirit" וגילמה את ג'סי הרפר. שנה מאוחר יותר התארחה בפרק בסדרה "רוזאן". בשנת 1994, התארחה בפרק בסדרה "מגע של מלאכים".
הניגן התפרסמה בשל גילומה את ווילו רוזנברג, חברתה הטובה של באפי סאמרס, בסדרה "באפי ציידת הערפדים" מ-1997 עד 2003. בשנת 1999, היא החלה לגלם את מישל פלאהרטי בסרטי "אמריקן פאי".
בשנת 2001, התארחה בשלושה פרקים בסדרה "אנג'ל", וב-2002, דיבבה את דמותה של סינתיה בסדרת האנימציה "ראגרטס". בשנת 2004, התארחה בסדרות "מופע שנות ה-70" ו"המלך היל".
ב-1999 גילמה את ג'יג'י ל-2 פרקים בסדרת הילדים "אדי מקדאוד" ששודרה בניקלודיאון. בין השנים 2005–2014, שיחקה הניגן את לילי אלדרין בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא". בנוסף ב-2005, היא התארחה בשלושה פרקים בסדרה ורוניקה מארס. בשנת 2006, היא השתתפה בסרט "מת לדייט", שם גילמה את הדמות ראשית - בחורה שמנה בשם ג'וליה. בשנת 2011, שיחקה בסרט "אהבה חתונה נישואין" ודיבבה בשני פרקים ב"אבא אמריקאי". בשנת 2014, היא דובבה את דמותה של וינטר בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה".
החל משנת 2016 הניגן היא המנחה של תוכנית הטלוויזיה של פן וטלר: "Fool Us"  (החל מהעונה השלישית).
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "אתה לוקח את האיש הזה?" לצד אלונה טל. בשנת 2018 דיבבה בסדרת ההנפשה "ננסי קלנסי - גברת מגונדרת", ובשנת 2019 גילמה את אימה של קים פוסיבול בסרט "קים פוסיבול".

חיים אישיים

ב-11 באוקטובר 2003, נישאה הניגן לשחקן אלכסיס דניסוף, שהופיע עמה גם הוא ב"באפי ציידת הערפדים", בסדרת-הבת "אנג'ל" וגם בסדרה "איך פגשתי את אמא". לזוג שתי בנות, הראשונה נולדה ב-24 במרץ 2009, והשנייה נולדה ב-23 במאי 2012.
היא ובעלה הם הסנדקים של הבן של הבמאי ג'וס וידון, ארדן.
לאון פאסי

ביוגרפיה

במשחקים הבלקניים שנערכו באתונה, יוון בשנת 1932 זכה פאסי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.6 דקות. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הראשונה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר, אחרי פריץ דויטשר מאוסטריה (52.9 שניות) וגס היימן מארצות הברית.
במשחקים הבלקניים שנערכו בזאגרב, קרואטיה בשנת 1934 זכה פאסי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר.
לאון פאסי זכה בגביע תסאליה בתחרויות שנערכו בסלוניקי בפברואר 1935 בתחרויות האתלטיקה של המכביה השנייה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:04.6 דקות) ואתלט מגרמניה וסיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר. באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים, בנובמבר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון בארבעה מקצועות, ריצת 400 מטר (53.2 שניות), ריצת 800 מטר (2:09.9 דקות), ריצת 1500 מטר (4:45 דקות) וריצת שליחים 4x400 מטר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפל פאסי בשבי הגרמני.
איסור הכאת הורים

מקור המצווה

המקרא אינו אוסר על הכאת הורים, אך הוא מציין את עונשו של המכה: "ומכה אביו ואמו מות יומת" (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ט"ו). האיסור לעשות כן נלמד מהאיסור הכללי להכות כל אדם מישראל. מלבד האיסור, מבטל המכה גם שתי מצוות עשה: מצוות כיבוד הורים ומצוות מורא הורים.

פרטי הדינים

אסור להוציא מההורה דם בעודו בחיים, העובר על האיסור אינו חייב מיתה, עד שיכה את הוריו מכה שכתוצאה ממנה יצא דם מגוף ההורה. אם, למשל, המכה הייתה באוזן וכתוצאה ממנה ההורה נתחרש, אומרים שחזקה שיצא דם וחייב בעונש. עבור גוי שהתגייר, האיסור להכות את הוריו הוא מדברי חז"ל בלבד, שכן הוריו הביולוגיים אינם נחשבים כהורים לעניינים ההלכתיים; "גר שנתגייר כקטן שנולד". הורה שהוא רשע אסור להכותו, אך על הכאתו אין עונש מוות.
על פי ההלכה אם הכה אדם את הוריו ולא יצא דם, אם חייב לשלם על ההכאה להורה, משלם, ואם לא - עונשו מלקות; זאת על פי הכלל "אין אדם לוקה ומשלם".
מותר לבן להוציא דם מאביו אם הדבר הוא לצורך רפואי, אך ההלכה היא שהדבר מותר רק כאשר אין אפשרות שאדם אחר יעשה זאת.
נירית שלו-כליפא

ד"ר נירית שלו-כליפא (נולדה בשנת 1966) היא אוצרת, חוקרת תרבות ואמנות ישראלית ומנהלת המחלקה להיסטוריה חזותית, אוצרות ותיעוד ביד יצחק בן-צבי.

לימודים

נירית נולדה בגבעתיים, ובילדותה עברה משפחתה לרעננה. נירית סיימה את לימודיה בתיכון אוסטרובסקי ולאחר שירותה הצבאי כמש"קית חינוך בחטיבת גבעתי החלה ללמוד לתואר ראשון בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון ובחוג ליחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך למדה לימודי תעודה לאוצרות בחוג למוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר לימודי השלמה לקראת תואר MA במסגרת החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים היא למדה לתואר שני בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, וכתבה עבודת מחקר (תיזה) בהנחיית פרופ' נורית כנען-קדר אודות דוד אוהנסיאן, מיסד אסכולת הקרמיקה הארמנית של ירושלים. את התואר שלישי למדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ובעבודת הדוקטורט שלה שכתבה בהנחיית פרופ' נורית כנען-קדר, היא חקרה את מחזורי ציורי הקיר בכנסיות ובמנזרים הקתוליים בארץ הקודש 1917- 1948 ואת אסכולות הציור הדתי הנוצרי בארץ תוך התמקדות בכנסיית סטפנוס הקדוש בבית ג'ימאל.

קריירה

ד"ר נירית שלו-כליפא היא אוצרת עצמאית ויועצת מוזיאלית למחקר, תערוכות, פרסום ואירועים. משנת 2006 נירית אוצרת ומנהלת את המחלקה להיסטוריה חזותית, אוצרות ותיעוד ביד יצחק בן-צבי. נירית היא יוזמת ומנהלת מיזם 'ישראל נגלית לעין' לתיעוד אלבומי משפחות של יד בן-צבי.
משנת 2016 שלו-כליפא מרצה ויועצת אקדמית במסלול מוזיאוני מורשת היסטורית ותרבותית במחלקה לאמנויות ותרבות חזותית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

משפחה

נירית נשואה לאילן אם לשלושה ומתגוררת בהר אדר.
אורוון

אורוון המכונה גם בשם "ללית" היא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. בת הורין תליון ומורוון אלדוון ואחות טורין טורמבר. חיה בדור לומין לקראת סוף העידן הראשון.

חייה

אורוון נולדה בדור לומין לאביה הורין תליון ולאמה מורוון אלדוון כשנתיים לאחר הולדתו של אחיה הבכור - טורין, ואחת עשרה שנים לאחר דגור ברגולך. צהוב היה שערה ובהירות היו עיניה וקולה התרונן בצחוק עת רצה במשחקיה בשדות. כל אנשי אביה אהבו אותה מאוד ומשום צחוקה כינו אותה בשם "ללית" שפשרו צחוק, על שם קולו העליז של הנחל העובר ליד בית אביה. גם טורין אחיה אהבה מאוד ועת שוטטה בעשב או בין העצים, היה שומר עליה בחשאי.
מאנגבנד באה מגפה להיתלום והפילה רבים מילדי האדם למשכב. טורין ואחותו אף הם חלו במגפה, אך בעוד שטורין החלים וקם על רגליו, מתה אחותו אורוון והיא בת שלוש במותה.
אגם ילוסטון

גאולוגיה

באזור הדרום-מערבי של האגם יש רמת נגישות גבוהה לאתר הגאותרמי "הבוהן המערבית" (West Thumb). לאורך הנהר (ולעיתים בתוכו) נמצאים גייזרים, פומרולות ומעיינות חמים.
החל משנת 2004 קרקעית האגם החלה להתרומם, דבר המרמז על פעילות גאולוגית מתגברת, ואזורים מסוימים בפארק נסגרו לציבור. בשנת 2005 בוטלו האיסורים הללו, מלבד אזורים שהגישה אליהם מוגבלת בדרך כלל. באחד מהאזורים של קרקעית האגם יש "תפיחה" באורך 600 מטרים וגובה 30 מטרים, היכן שיש שיש העתקים, מעיינות חמים ומכתשים קטנים. בבדיקות הדמיה סיסמיות שנערכו באזור היה ניתן להבחין ששכבות המשקעים הולכות ונהיות משופעות, אך טרם נקבע מה הגיל של התופעה הזו.
לאחר שכיס המאגמה שמתחת לילוסטון קרס לפני כ-600,000 שנים בהתפרצות, נוצרה קלדרה ענקית שמאוחר יותר התמלאה בזרמי לבה. חלק מהקלדרה הזו הוא האגן של אגם ילוסטון. האגם המקורי היה גבוה בשישים מטרים מהאגם הנוכחי, והשתרע לכיוון צפון לאורך עמק היידן בבסיסו של הר וושבורן.
הדעה הרווחת היא שלאחר יצירתו אגם ילוסטון התנקז לכיוון האוקיינוס השקט באמצעות הנהר סנייק. כיום האגם מתנקז אך ורק צפונה דרך נהר ילוסטון שהוא הפתח היחיד באגם. גובה האגם בחלקו הצפוני לא קטן באופן משמעותי עד ללהארדי ראפידס. לכן, יש המחשיבים את הנקודה הזאת לגבול הצפוני האמיתי של האגם. במרחק קצר במורד הזרם מהאגם נהר ילוסטון מתחבר על מפלי המים העליונים והתחתונים, וזורם צפונה דרך הקניון הגדול של ילוסטון.
בשנות ה-90 נערך מחקר שבו התברר כי שני פתחי יציאת האדים הוולקניים, הידועים בכינוי "הכיפות המתעוררות", מתרוממים פעם נוספת. בין כל שנה לשנה הפתחים מתרוממים או צונחים, כאשר שיעור העלייה הממוצע נטו הוא אינץ' אחד לשנה. כיפת הפלג החמוץ (Sour Creek Dome) התרוממה בין 1923 ל-1985. לאחר 1986 הכיפה המשיכה להתרומם או נותרה באותו גובה. ההתעוררות של כיפה זו, הנמצאת צפונית לגשר פישינג, גורמת לאגם ילוסטון לנטות דרומה. כיום ניתן למצוא חופי חול גדולים בחלק הצפוני של חופי האגם, ובחלקים הדרומיים ניתן למצוא אזורים מוצפים.
בעבר עמק היידן היה מלא במים שהגיעו מאחת הזרועות של האגם. כתוצאה מכך העמק עשיר במשקעי אגם מגורענים המכוסים במשקעי קרח שנותרו מאז עידן הקרח האחרון. כיוון שמשקעי הקרח מורכבים מחלקים בגודלי גרעון שונים, כולל חרסית ושכבת עבה של משקעי אגם, המים לא יכולים לחלחל ישירות לתוך הקרקע. כתוצאה מכך עמק היידן הוא סביבה ביצתית שמעט מאוד עצים מצליחים לפלוש אליה.
בין ה-26 בדצמבר 2008 ל-6 בינואר 2009  התחוללו במקום מאות רעידות אדמה . התפרצות מלאה של הילוסטון ארעה לפני קצת פחות מ-2 מיליון שנה, לפני כ-1.2 מיליון שנה ולפני כ-600,000 שנה. על פי סדר הזמנים ועל פי המגמות שבפארק, מתייחסים למקום כאל "פצצה מתקתקת" העלולה להתפרץ בכל רגע. התפרצות כזו תאפשר לאמת את תאוריית אסון טובה.

פאונה

אוכלוסיית הדגים הטבעית של האגם כוללת את זן טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki bouvieri) בסוג טרוטה, ואת ה-Rhinichthys cataractae ממשפחת הקרפיוניים. ההשערה היא כי שאר מיני הדגים הובאו למימי האגם על ידי האדם. החל משנת 1973 נאסר לדוג באגם.
השבת אבדה

מקור המצווה

כאמור מצווה זו כוללת מצוות עשה ולא תעשה, הנלמדים מפסוקי התורה. מקור ה'מצוות עשה' מוזכרת בפרשת שופטים:
כִּי תִפְגַּע שׁוֹר אֹיִבְךָ אוֹ חֲמֹרוֹ תֹּעֶה הָשֵׁב תְּשִׁיבֶנּוּ לוֹ.
— ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק ד''

מצוות ה'לא תעשה' נכתבה בפרשת כי תצא:
לֹא-תִרְאֶה אֶת-שׁוֹר אָחִיךָ אוֹ אֶת-שֵׂיוֹ, נִדָּחִים, וְהִתְעַלַּמְתָּ, מֵהֶם:  הָשֵׁב תְּשִׁיבֵם, לְאָחִיךָ. וְאִם-לֹא קָרוֹב אָחִיךָ אֵלֶיךָ, וְלֹא יְדַעְתּוֹ--וַאֲסַפְתּוֹ, אֶל-תּוֹךְ בֵּיתֶךָ, וְהָיָה עִמְּךָ עַד דְּרֹשׁ אָחִיךָ אֹתוֹ, וַהֲשֵׁבֹתוֹ לוֹ. וְכֵן תַּעֲשֶׂה לַחֲמֹרוֹ, וְכֵן תַּעֲשֶׂה לְשִׂמְלָתוֹ, וְכֵן תַּעֲשֶׂה לְכָל-אֲבֵדַת אָחִיךָ אֲשֶׁר-תֹּאבַד מִמֶּנּוּ, וּמְצָאתָהּ:  לֹא תוּכַל, לְהִתְעַלֵּם.
— ספר דברים, פרק כ"ב, פסוקים א'-ג''

אופן ההשבה

המשנה כותבת על החובה להכריז על אבידה, כאמצעי להחזיר אותה לבעליה. כיצד מכריזים?
בימים שבית המקדש היה קיים, היו בני-ישראל עולים לרגל לירושלים שלוש פעמים בשנה (בפסח, שבועות וסוכות), ובשלוש הזדמנויות אלו היו מכריזים על האבדות במקום מיוחד בירושלים שנקרא "אבן הטוען", וכל מי שמצא אבדה היה מגיע לשם.
לאחר חורבן בית-המקדש התקינו חז"ל שמוצא האבדה יכריז עליה בבתי כנסיות ובבתי מדרשות. עוד נקבע, שבמקומות בהם נהוג להחרים אבדות לאוצר המלכות - יש להסתפק בהודעה לשכנים ולחברים.
בעל האבדה צריך לתת את סימני האבדה, כדי להוכיח שהאבדה שייכת לו. מי שידוע כרמאי, אינו מקבל את האבדה גם אם יביא סימנים, עד שיביא עדים שיעידו שהחפץ שלו. לתלמיד חכם, המוחזק כאדם ישר ונאמן,  מחזירים את האבדה אם הוא זיהה אותה כשלו בטביעת עין (בראייה), אפילו ללא מתן סימנים.
לפי ההלכה, המוצא חייב לטפל באבדה כדי שלא תאבד את ערכה, ופעמים שהוא צריך גם להשתמש באבדה, כדי שלא תתקלקל מחוסר שימוש. כאשר הטיפול באבדה מחייב הוצאה ממונית, רשאי המוצא לגבות את ההוצאה שנגרמה לו בגלל האבדה. כיוון שכך, התירו חז"ל למכור את האבדה במקום שהיא גורמת להוצאות יתרות, ההופכות את הטיפול בהשבתה לבלתי משתלם עבור המאבד.
מלבד המצווה להחזיר אבדה שנאבדה מבעליה, כוללת המצווה אף חובה למנוע נזק מהזולת (כגון מניעת הצפת שדהו).

השבת אבדה בחוקי מדינת ישראל

חוק השבת אבדה, תשל"ג-1973, מסדיר את הטיפול באבדות. כמו הדין העברי, הוא מתייחס לשני השלבים: ראשית מה חייב המוצא לעשות באבדה, ושנית - מתי הופכת האבדה לרכושו של המוצא.
בניגוד לדין העברי, החוק אינו אוסר על המוצא להתעלם מהאבדה. רק אם המוצא מחזיק כבר בחפץ שהלך לאיבוד, החוק חל עליו ומורה להשיב את האבדה לבעליה, למסור הודעה על המציאה למשטרה ולמסור אותה לידיה אם דרשה זאת ממנו. או - אם האבדה נתגלתה "ברשותו של אדם אחר" - למסור אותה לבעלי השטח. מי שנוטל אבדה ולא פועל לפי החוק עובר עבירה.
בדומה לדין העברי, מותר למוצא למכור את האבדה (לאחר הודעה על כך למשטרה) כאשר זה נכס שעלול להתקלקל או לאבד שיעור ניכר משוויו, או שהוצאות שמירתו אינן סבירות לעומת שוויו.
חריג שקיים בחוק, בדומה לדין העברי, הוא שאין חובה לנסות להשיב אבדה לבעליה או להודיע למשטרה אם שווי האבדה מועט ויש להניח שבשל השווי הנמוך בעליה התייאש ממנה.
לאחר ארבעה חודשים, החוק רואה את הבעלים כמי שהתייאש מן האבדה והיא הופכת לרכושו של המוצא. במשך השנה הראשונה לאחר שהמוצא רוכש את הבעלות, הבעלים המקורי (המאבד) יכול לדרוש לפדות את האבדה, כלומר לקנות אותה מהמוצא, והמוצא יהיה חייב למכור לו אותה.
תוכי חום-ראש

תיאור

תוכי בצבע ירוק, פלג גופו התחתון בצבע ירוק בוהק וכנפיו בצבע ירוק כהה. פנים כנפיו בצבע צהוב. צווארו בצבע חום-אפור וראשו חום. זנבו בצבע זית-חום. עינו בצבע ירקרק-צהוב או צהוב. רגליו בצבע אפור. החלק העליון של המקור בצבע אפור כהה והתחתון בהיר. ישנם פריטים בעלי מספר נוצות צהובות בראש בצוואר ובכנפיים.
גודלו 22–25 ס"מ, אורך כנפיו 14–17 ס"מ, ומשקלו 115–150 גרם.

מידע טקסונומי

המין תואר לראשונה ב-1854 על ידי החוקר הגרמני ויליאם פיטרס. מקור שמו המדעי מיוונית,kryptos שמשמעו חבוי ו-xanthos שמשמעו צהוב, מאחר שהחלק הפנימי של כנפי התוכי בצבע צהוב.

התנהגות

בטבע נצפה באזורי סוואנה, אזורים מיוערים ובמטעים. בדרך-כלל בלהקות של 4–12 פריטים, לעיתים בלהקות גדולות יותר של עד כ-40 פריטים. תזונתו מורכבת מזרעים, פירות, אגוזים וניצני עלים, לעיתים נדירות ניזון מזחלי חרקים. מין זה נחשב מזיק לחקלאות שכן פושט על שדות ומטעים.

רבייה

עונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי: בין אפריל לאוקטובר בדרום אפריקה, מאי במלאווי, יולי עד ספטמבר במוזמביק, ספטמבר-אוקטובר בזנזיבר.
מקנן בחורים בעצים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, עליהם היא שומרת למשך של 26–30 יום בזמן שהזכר מביא מזון. הגוזלים בוקעים עירומים ובעלי עיניים חומות. הגוזלים עוזבים את הקן לאחר כ-50–54 יום ונשארים בסביבתו למשך כ-28 יום נוספים בטרם נעשים עצמאיים.
אתילן גליקול

ייצור

אתילן גליקול יוצר לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי אדולף וורץ (Adolphe Wurtz) בשנת 1859 באמצעות ספוניפיקציה של האסטר אתילן גליקול די אצטט עם אשלגן הידרוקסידי וב-1960 מאתילן אוקסיד ומים.
עד למלחמת העולם הראשונה לא היה שימוש לחומר אז החלה הפקתו בגרמניה מאתילן דיכלוריד כדי שישמש תחליף לגליצרול בייצור חומרי נפץ.
מתקן ייצור מסחרי ראשון הוקם בווירג'יניה המערבית ב-1925 על ידי חברת Carbide and Carbon Chemicals Co (כיום יוניון קרביד); עד 1929 שימש החומר כמעט את כל ייצרני הדינמיט.
ב-1937 החלו לייצר את החומר באמצעות חמצון של גז אתילן לאתילן אוקסיד המגיב עם מים לתת את התוצר הסופי:
ניתן לבצע את הריאקציה בקטליזה חומצית או בסיסית או בpH נייטרלי בטמפרטורה גבוהה. הניצולת הגבוהה ביותר מושגת בpH חומצי או נייטרלי בעודף גדול של מים, בתנאים אלו מושגת יעילות של 90%. תוצרי לוואי של התהליך הם אוליגומרים של אתילן גליקול: די, טרי וטטרא אתילן גליקול.
כ-6.7 מיליון טונות של החומר מיוצרים בעולם בשנה.

שימושים

השימוש העיקרי לאתילן גליקול הוא כחומר גלם לפוליאסטר פוליאתילן טרפתלאת (PET) ב-2009 נוצל לשם כך 86% מהחומר, 7% נצרך כחומר מונע קפיאה (אנטי פריז). שאר הייצור נוצל לצרכים מגוונים אחרים

חומר ייבוש

בשל טמפרטורת הרתיחה הגבוהה והאפיניות הגבוהה למים משמשים באתילן גליקול לסילוק מים. כך מייבשים גז טבעי לאחר שעבר בצנרת ארוכה משדה הקידוח למתקן עיבוד. אתילן גליקול זורם כלפי מטה מראש מגדל ופוגש בגז ה"רטוב" העולה למעלה. החומר סופח את אדי המים כך שגז טבעי יבש יוצא מראש המגדל ואת האתילן גליקול המכיל מים ממחזרים לשימוש נוסף.

רעילות

אתילן גליקול הוא חומר רעיל. המנה הנמוכה ביותר שגרמה מוות לאדם בבליעה (LDLO) הייתה 786 מ"ג לק"ג משקל גוף.
החומר מתחמצן בגוף לחומצה גליקולית שמתחמצנת לחומצה אוקסלית רעילה. התוצאות הן פגיעה במערכת העצבים המרכזית, אחר כך בלב ולבסוף בכליות. בשל טעמו המתוק של הנוזל הוא מסוכן לילדים ולחיות שעלולים לשתות אותו יותר מרעלים אחרים.
ב-2007 אירעו בארצות הברית כ-1000 מקרי הרעלת אתילן גליקול ו-16 מהם הסתיימו במוות. בעבר דווח על מקרים בהם שתיית אלכוהול (למשל וודקה) מנעה את תסמיני הפגיעה של החומר ובכך הצילה חיים.

אתילן גליקול בחלל החיצון

בניתוח ספקטרום גלים מילימטרים באנרגיות המתאימות למרווח שבין רמות רוטציה מהחלל הבין כוכבי נצפו פסי בליעה האופייניים לאתילן גליקול. אתילן גליקול הוא אחד מכמה כהלים שנמצאו עם אלדהידים מהם יכלו להיווצר בתהליך חיזור, אתילן גליקול נמצא עם גליקואלדהיד (CH₂OHCHO). החומר זוהה גם בשני מטאוריטים יחד עם פוליאולים נוספים. נוכחות אתילן גליקול כמונע קפיאה הוצעה כהיפותזה להסבר עיצוב נוף מאדים על ידי מים זורמים אף על פי שבתנאי הטמפרטורה והלחץ על פני הכוכב לא היו אמורים להמצא שם מים נוזליים.
ילדי איזיו

ילדי איזיו הוא כינוים של 44 ילדים יהודים, בני לאומים שונים, רובם פליטים ממדינות שמחוץ לצרפת, שגורשו ב-6 באפריל 1944 על ידי הצרפתים והגסטפו מבית הילדים באיזיו (צר') שבמזרח צרפת, במחוז אן, לאושוויץ ולטאלין ונספו.

רקע

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כניעת צרפת לגרמניה ביוני 1940 וביתר שאת לאחר המצוד על יהודי פריז בקיץ 1942, הגיעו עשרות ילדים יהודים לבית הילדים באיזיו. בית הילדים היה בפיקוח האוז"ה. הילדים, שהיו ילידי צרפת, בלגיה, אוסטריה, אלג'יריה, גרמניה ופולין, הובאו על ידי מחתרות צרפתיות ויהודיות-צרפתיות, שביקשו להצילם מפני גירוש למחנות ההשמדה במזרח אירופה. בבית הילדים טופלו הילדים על ידי מטפלים יהודים ונוצריים כאחד, ואלה ביקשו להגן עליהם ממוראות התקופה על ידי סדר יום קבוע, טיולים, פעילות באוויר הצח ולימודים. למעלה ממאה ילדים שהו בבית הילדים באיזיו מהקמתו במאי 1943 ועד פשיטת הגרמנים באפריל 1944. חלקם שהו במקום רק מספר שבועות או חודשים.
מנובמבר 1942, עת פלשה גרמניה לתחומי משטר וישי וסיפחה אזור זה לגרמניה, ועד ספטמבר 1943, היה אזור איזיו - שבדרום-מזרח צרפת - בידי האיטלקים, בעלי בריתם של הגרמנים. האיטלקים לא פעלו בנחרצות לגירוש יהודים באותה מידה שבה פעלו הגרמנים, ולכן נחשב אזור זה בטוח יחסית עבור יהודים מסתתרים וכן פעילי מחתרת. בספטמבר 1943, עם פלישת בעלות הברית לאיטליה ונפילת דרום איטליה בידי בעלות הברית, כבשו הגרמנים גם את אזור דרום-מערב צרפת, שעד אותה עת היה בידי האיטלקים, והסכנה לשלומם של היהודים המוסתרים באזור זה גברה.

הפשיטה והגירוש

ב-6 באפריל 1944 פשטו על בית הילדים בהפתעה אנשי גסטפו ושוטרים צרפתיים בפיקודו של קלאוס ברבי. באותה עת היו בבית הילדים 44 ילדים. הגרמנים העלו את 44 הילדים ואת שבעה אנשי הצוות על משאיות וגירשו אותם לכלא מונטלוק (צר') בליון. משם גורשו הילדים ואנשי הצוות למחנה הריכוז דראנסי ומשם גורשו במספר טרנספורטים, באפריל, מאי ויוני 1944, לאושוויץ ולטאלין, שם נרצחו בתאי גז ובירי. מנהל בית הילדים, היהודי מירון זלטין, גורש בטרנספורט 73 (צר') שיצא מצרפת לטאלין ב-15 במאי 1944 ונרצח. אשתו סבין, שהייתה בין עובדי בית הילדים, לא הייתה באותה עת בבית הילדים וכך ניצלה. מבין המגורשים ניצלה רק המטפלת לאה פלדבלום.

הנצחה

על שמו של מירון זלטין קרוי רחוב בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת, שם חיו מירון וסבין תקופת מה לפני השואה.
סבין זלטין הקדישה את חייה להנצחת סיפורם של ילדי בית הילדים באיזיו.
בעדותה במשפטו של קלאוס ברבי בשנת 1987, העלתה לאה פלדבלום, עובדת בית הילדים באיזיו שגורשה לאושוויץ ושרדה, את סיפור בית הילדים וגירוש הילדים.
באותה שנה הוקם, בבניין בו פעל בית הילדים, מוזיאון המנציח את סיפורם של הילדים ואת סיפור הגירוש.
ב-6 באפריל 2015, במלאת 71 שנה לגירוש, חנך נשיא צרפת פרנסואה הולנד את מוזיאון בית הילדים המחודש, לאחר שזה נסגר למספר חודשים לשם שיפוצים.
קשרי משפחה

תקציר העלילה

התוכנית עסקה בחייהם של בני משפחת קיטון, תושבי העיר קולומבוס. ההורים בעלי השקפת עולם ליברלית הם סטיבן קיטון, מנהל תחנה מקומית של רשת הטלוויזיה הציבורית האמריקאית, ואליס קיטון, ארכיטקטית מצליחה ושלושת ילדיהם: אלכס (אשר מגולם על ידי מייקל ג'יי פוקס) הבן השאפתן של המשפחה בעל השקפת עולם שמרנית, מאלורי וג'ניפר. באמצע העונה החמישית של הסדרה נולד למשפחה בן נוסף בשם אנדי.
מייק פראטלו

ראשית חייו

פראטלו נולד ברובע נורת' היילדון שבניו ג'רזי, וכתלמיד ב"תיכון האקנסק" המקומי היה הקפטן של קבוצות הכדורסל, הבייסבול והפוטבול. בשנת 1965 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מונטקלייר אשר בעיר מונטקלייר, ניו ג'רזי, ושיחק בקבוצת הפוטבול שלה. בשנת 1969 חזר לתיכון האקנסק כעוזר מאמן של קבוצות הכדורסל והפוטבול.

כעוזר מאמן

בין השנים 1970–1972 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת רוד איילנד, ובשנים 1972–1975 החזיק בתפקיד דומה באוניברסיטת ג'יימס מדיסון אשר בהאריסונבורג, וירג'יניה. בין 1975–1978 היה עוזר מאמן בקבוצה של אוניברסיטת וילאנובה.
בשנת 1979 הצטרף לצוות האימון של יובי בראון בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA. בעונת 1982/1983 עבר לניו יורק ניקס, יחד עם יובי בראון אשר מונה למאמנה.

כמאמן ראשי

לקראת עונת 1983/1984 חזר לאטלנטה הוקס, כאשר מונה למאמן הראשי של הקבוצה. בעונת 1985/1986 זכה פראטלו בפרס מאמן השנה ב-NBA לאחר שקבוצתו הציגה מאזן ניצחונות חיובי 50–32. בעונה העוקבת רשמה הקבוצה את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדותיה, 57–25, אך הודחה מהפלייאוף כבר בחצי גמר המזרח בפעם השנייה ברציפות. בעונת 1987/1988 אימן במשחק האולסטאר את "נבחרת המזרח", בה שיחקו כוכבי ההוקס דומיניק וילקינס ודוק ריברס. בסיום עונת 1989/1990 התפטר פראטלו מאימון ההוקס. ב-7 עונותיו כמאמן ההוקס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 324 ניצחונות ו-250 הפסדים (56.4%), וב-5 מתוכן העפילה לפלייאוף ה-NBA, אך באף עונה לא עברה את הסיבוב השני.
בקיץ 1993 מונה למאמן קליבלנד קאבלירס, במקומו של לני וילקינס. ב-6 עונותיו בקבוצה רשמו הקאבלירס מאזן כולל חיובי 248–212 (53.9%), והעפילו 4 פעמים לשלב הפלייאוף, אך לא ניצחו באף סדרה. בסיום עונת 1998/1999 פוטר והוחלף על ידי רנדי ויטמן.
בדצמבר 2004, לאחר שפתחה את עונת 2004/2005 עם מאזן שלילי 5–11, מינתה ממפיס גריזליס את פראטלו למאמן הקבוצה במקום יובי בראון. עד סיום העונה רשמו הגריזליס מאזן חיובי 40–26 תחת פראטלו, והעפילו לפלייאוף מהמקום השמיני במערב. בעונה העוקבת ניצחה ממפיס 49 משחקים, והובסה בתוצאה 0–4 בשלב הפלייאוף הראשון, זו העונה השלישית ברציפות. במהלך עונת 2006/2007 פוטר פראטלו מתפקידו והוחלף על ידי טוני בארון, כאשר מאזן הקבוצה עמד על 6 ניצחונות ו-24 הפסדים.

נבחרת אוקראינה

במרץ 2011 מונה פראטלו למאמן נבחרת אוקראינה בכדורסל. את אליפות אירופה 2013 סיימה אוקראינה במקום השישי – הישגה הטוב אי פעם – ובכך העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר גביע העולם בכדורסל. בגביע העולם בכדורסל 2014, שהיה הטורניר האחרון של פראטלו כמאמן אוקראינה, סיימה הנבחרת במקום ה-18 (מתוך 24).

קריירה כפרשן

בשנים 1990–1992, בין תפקידיו עם ההוקס והקאבלירס, שימש כפרשן של משחקי NBA ברשת NBC.
בשנת 2007 חזר פראטלו לפרשן משחקי NBA בערוץ TNT, כחלק מפאנל שכולל לרוב גם את מארב אלברט ואת רג'י מילר, ומאז 2018 הוא מפרשן גם משחקים ברשת NBA TV.
13 סיבות

עלילת הספר

קליי ג'נסן, תלמיד תיכון שקט וביישן, חוזר הביתה מבית הספר ומוצא חבילה משולח אלמוני ליד דלת הכניסה. בפנים הוא מגלה שלוש עשרה קלטות שהוקלטו על ידי האנה בייקר, אהבתו הראשונה ששמה קץ לחייה זמן קצר לפני כן. בקלטות, האנה מסבירה מהן שלוש עשרה הסיבות שבגללן החליטה לשים קץ לחייה, והן מועברות בין שנים עשר המעורבים בשיטת "מכתב שרשרת". לכל אחד מוקדשת קלטת שמסבירה את הקשר שלו להחלטה (עבור אחד מהם מוקדשות שתי קלטות). על מנת שהקלטות יועברו בין כל שנים עשר המעורבים, האנה, לפני מותה, שלחה סט קלטות נוסף לאדם אלמוני, והבהירה בתחילת הקלטת הראשונה שבמידה והקלטות לא יועברו בין כולם, הן יתפרסמו באמצעי התקשורת.
במהלך לילה אחד, קליי מאזין לכל שלוש עשרה הקלטות של האנה, בעודו מסתובב בעיר ומבקר במקומות בהם התרחשו האירועים במטרה להבין אותם טוב יותר. בקלטות האנה חושפת את סיפורה הכואב שמוביל אותה לדיכאון, ולבסוף להחלטה לשים קץ לחייה. כמו כן, הקלטות חושפות לקליי את הסודות האפלים של חבריו ללימודים (ואת הסוד שלו), שחלקם אחראים באופן ישיר להחלטתה של האנה.
ושיננתם

"ושננתם" הוא ארגון עולמי לשינון וחזרה על התלמוד הבבלי, כדי להקנות בקיאות וידע מקיף יותר בתלמוד לבחורי הישיבות. הארגון מנוהל על ידי הרב ישראל ויזל. לארגון אין פרסום, והמידע עליו עובר מפה לאוזן בישיבות השונות.
הארגון נוסד בתחילת שנות ה-90 על ידי הרב עזריאל טאובר בשנת 1991 בהתאם לדברי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, מייסד מפעל הש"ס, שאמר שהמדד להצלחת מפעל הש"ס יהיה אם יוצרו עוד מסגרות לעידוד לימוד הש"ס גפ"ת. בשנים הראשונות של המיזם נבחנו על דפי גפ"ת ורא"ש, כיום המבחנים הם רק על גפ"ת. בשונה מ'מפעל הש"ס' המבחנים נערכים בערים ירושלים ובבני ברק בלבד.
במסגרת המיזם נבחנים מדי חצי שנה כ-2,000 בני ישיבות. על מנת להתקבל לארגון צריך הנבחן להיות רשום בישיבה ולעבור מבחן ראשון על לפחות 50 דף גפ"ת שנבחרים לפי רצונו של הנבחן (בשונה מ'מפעל הש"ס' לדוגמה, שם ניתן לנבחנים רשימה של הדפים עליהם נבחנים), וכל חצי שנה (רק בבין הזמנים בחודשים ניסן ובתשרי) נבחנים על כל הדפים שנבחנו במבחן הקודם ומוסיפים לפחות עוד 50 דפים.
למבחן הראשון אין צורך ברישום מוקדם, ודי ברישום בעת המבחן, ואילו למבחנים הבאים יש צורך להירשם מראש. בעבר, ציוני המבחנים והרישום התבצעו באמצעות הדואר, אך בשנת תשע"ז הוקם מענה קולי שבאמצעותו מקבלים את הציונים בקוד אישי. במענה הקולי ניתן לשמוע את תקנון הארגון, זמני המבחנים וכן להירשם למבחן הבא.
בחורים שנבחנים על מעל 300 דפים יכולים לחלק את המבחן שלהם לשני חלקים, ולהשלים את מבחן תשרי בחודש טבת, ואת מבחן ניסן בחודש סיוון. לצורך דרבון ועידוד הנבחנים, מעניק הארגון מלגה סמלית, עד שקל לכל דף, אולם ברוב המבחנים לא ניתנה מלגה ובכל זאת לא הייתה לכך השפעה על מספר הנבחנים שעולה משנה לשנה. בנוסף, הארגון מנפיק תעודות ממוסגרות לנבחנים שנבחנים על מספר דפים גדול (300, 600, 900, כל הש"ס).
המבחן מיועד לכל בחורי הישיבות ללא סלקציה על פי מגזרים, עם זאת רובם המכריע של הנבחנים משתייכים לציבור החרדי.
פרידון זיימוגלו

פרידון זיימוגלו (Feridun Zaimoğlu, נולד ב-4 בדצמבר 1964 בבולו בטורקיה) הוא סופר גרמני.

חיים

פרידון הגיע כתינוק עם הוריו לגרמניה וגר עד גיל עשרים בברלין ובמינכן, ומאז הוא חי בקיל. אחרי לימודי רפואה ואמנות חלקיים החל לכתוב וחי כסופר ועיתונאי מאז. 
בשנת 1999\2000 הוא עבד גם בתיאטרון של מנהיים כסופר. כמו כן הוא הרצה באוניברסיטת ברלין בשנת 2004 ובשנת 2007 בטובינגן.

יצירה

ביצירתו הוא שם במרכז את האנשים בשולי החברה. הוא מביא איתם שפה, שעד כה לא נכתבה בספרות הגרמנית. בשנת 2000 יצר לרס בקר סרט על בסיס הרומן השני שלו.
בעברית: לילה. 2006. הוצאת מטר

השתתפות בדיון הפוליטי

זיימוגלו הוא אחד הצירים בכנס האסלאם הגרמני, אם כי הוא מבקר את הרכב הכנס המתכנס פעם בשנתיים בערך.