google/wiki40b huggingface dataset:
עבדוליי ואד

קריירה פוליטית

ואד רץ לראשונה לנשיאות סנגל בפברואר 1978, כשהוא עומד בראש המפלגה הדמוקרטית של סנגל. הוא קיבל 17.38% מקולות הבוחרים והפסיד לנשיא המכהן לאופולד סנגור, שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית ושלט במדינה ללא מצרים מאז היווסדה. ואד התמודד בבחירות גם בשנים 1983, 1988 ו- 1993, ובשלושתן סיים במקום השני. במהלך השנים הללו נעשו ניסיונות מצד מפלגת השלטון לצמצם את כוחו הפוליטי של ואד, ובשל כך נעצר ואד מספר פעמים, ואף עבר להתגורר במשך שנתיים בפריז (1988-1990). 
בסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות בשנת 2000 הוביל יורשו של סנגור, הנשיא המכהן עבדו דיוף, שקיבל 31% מקולות הבוחרים, אולם כיוון שלא השיג את הרוב הדרוש לבחירה בסיבוב יחיד התקיים סיבוב שני, ובו העבירו מרבית תומכיהם של מועמדי האופוזיציה את תמיכתם לוואד, והוא ניצח ברוב של 58.49%. לראשונה איבדה המפלגה הסוציאליסטית את שלטונה במדינה, ואד התמנה לנשיא סנגל ב-1 באפריל 2000. ואד ניצח בבחירות לנשיאות בפברואר 2007, בסיבוב הראשון, עם 55.9% מקולות הבוחרים, בפער גדול מהמקום השני, ונכנס לקדנציה השנייה שלו כנשיא סנגל ב-3 באפריל 2007. הוא יכהן בתפקיד במשך 5 שנים נוספות, שכן בעת כהונתו כנשיא תוקן החוק ונקבע כי נשיא סנגל יוכל לכהן בתפקידו למשך 5 שנים ולשתי קדנציות בלבד.
לקראת כינוס ארגון הוועידה האסלאמית שנערך בחודש מרץ 2008 ביצע ואד מספר מהלכים פוליטיים חדים אשר יועדו לחזק את בנו, כרים ואד, כמועמד מוביל לאחר סיום כהונתו של האב. צעדים אלו, בנוסף למשבר כלכלי עקב עליית המחירים בכלל ועליית מחירי האורז בפרט ותהליך העיור המואץ, גורמים לאי שקט פוליטי. כמו כן, השמועות על פרישתו של ואד האב, לאחר הוועידה האסלאמית, קיצוץ קרוב למחצית משרי הפרלמנט וצעדים נגד רוכלי הרחוב השאירו את ואד מבודד בזירה הפוליטית וברחוב. מתנגדיו הפוליטיים של ואד הצליחו לחשוף את בנו כרים ואד לעין התקשורת על ידי זימונו לחקירה בנוגע לכספים שיועדו לוועידה האסלאמית ובכך גם לקעקע את מינויו הרשמי לראש המועצה המחוקקת (תפקיד שהמכהן בו משמש גם כממלא מקום הנשיא). עקב כך, כרים מתאמץ להנמיך פרופיל ציבורי. 
השמועות על פרישתו של ואד הוזמו, וואד מנסה למצב עצמו כמתווך בסכסוכים עולמיים (הסכם בין צ'אד לסודאן שהושג במהלך הוועידה בתיווכו, שינוי החוקה כדי לאפשר העמדה לדין על פשעים נגד האנושות, מעורבות בחטיפת תיירים בקולומביה ועוד).
מילינדה פנהא

המילינדה פַּנהָא (בפאלי: Milindapañhā, השאלות של מילינדה) הוא כתב קדוש בודהיסטי המתוארך לתחילת המאה הראשונה לפני הספירה, המילינדה פנהא נכללת בגרסה הבורמזית של הקאנון הפאלי של זרם הטהרוואדה, כחלק מספר קהודקה ניקאיה (Khuddaka Nikaya), אולם היא לא מופיעה בקאנון הפאלי של הזרמים המרכזים בתאילנד ובסרי לנקה. גרסה מקוצרת של הכתב, התקבלה בזרם מהאיאנה.
הטקסט מכיל שאלות ששאל מלך באקטריה מנאנדר הראשון (בפאלי: מילינדה), את הנזיר נאגאסאנה (Nāgasena).

היסטוריה

החלק הראשון בטקסט, נכתב בין המאה ה-2 למאה ה-1 לפנה"ס. מקובל שכל הטקסט נכתב במקור בשפת סנסקריט. עם זאת, מלבד הכתבים שמקורם בסרי לנקה ושכתובים בשפת הפאלי, לא ידוע על עותקים נוספים.
התאוריה המקובלת על החוקרים, שכתיבת הטקסט נעשתה על ידי מספר אנשים, עם תוספות שנוספו עם השנים. עובדה התומכת בתאוריה זו, שהגרסאות הסיניות לטקסט, קצרות יותר באופן משמעותי.
כתב היד העתיק ביותר הכתוב בפאלי, הועתק בשנת 1495 לספירה. העתקה התבססה על חלקים חשובים מכתב היד, וחלקים משמעותיים אבדו, הטקסט השלם עבר מפה לפה. הספר אושר על ידי המועצות הבודהיסטיות החמישית והשישית.
טירת רוצ'סטר

היסטוריה

כטירה היושבת במיקום אסטרטגי על נהר מדוואי מדרום-מזרח ללונדון ועל דרך ווטלינג סטריט  המקשרת את מערב אנגליה לדובר, כלומר לצרפת ולאירופה, היה לה חלק חשוב בהיסטוריה האנגלית. במהלך שלהי ימי הביניים עזרה הטירה להגן על החוף הדרום-מזרחי של אנגליה מפלישה. המבנה הראשון הוקם לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה. היא נִתנה לבישוף אודו, אחיו-למחצה של ויליאם הכובש. הטירה עמדה בפעם הראשונה במבחן צבאי במהלך המרד של 1088 (שהפריד בין ממלכת אנגליה לדוכסות נורמנדיה לאחר מותו של ויליאם הכובש בין בניו) כאשר אודו תמך ברוברט קורת'וז (בנו הבכור של ויליאם הכובש) נגד ויליאם האדום (בנו השלישי). אודו הפך את רוצ'סטר למעוז העיקרי במרד, דבר שגרם להטלת מצור על העיר ועל הטירה, שנכנעה לבסוף, ובכך ננטשה הטירה בפעם הראשונה.
בין השנים 1089-1087 ביקש ויליאם האדום מגונדוף מרוצ'סטר לבנות טירת אבן חדשה ברוצ'סטר, והוא בנה טירה שרובה עמדה במבחן הזמן והיא זו שעומדת במקום כיום. בשנת 1127 העניק המלך הנרי הראשון את הטירה לארכיבישוף מקנטרברי ויליאם דה קורבייל "לנצח", שבנה את מגדל העוז שגם הוא עדיין ניצב במקום כיום, והוא ככל הנראה המבנה המפורסם ביותר בטירה ואחד מהמגדלי העוז השמורים ביותר באנגליה ובצרפת. הטירה המשיכה להיות בחזקת הארכיבישופים במהלך המאה ה-12.
במהלך מלחמת הברונים הראשונה (מלחמת אזרחים שהתנהלה באנגליה בין השנים 1215–1217) בתקופת שלטונו של המלך ג'ון, הברונים שבראשם עמד רוברט פיצוולטר אשר נתמכו על ידי צבא צרפת כבשו את הטירה מידי הארכיבישוף סטיבן לנגטון והשתמשו בה נגד צבאותיו של ג'ון, שהטיל בתגובה מצור על הטירה, שנכנעה רק לאחר שבעה שבועות של קרבות ממושכים. לפי הכרוניקה של ברנוול, המצור היה "המסיבי ביותר בתקופתנו (המאה ה-13), הן מבחינת תוקפנות התוקפים והן מבחינת עמידת המגינים". למרות שהטירה סבלה במהלך חודשי המצור מנזק רב (פרצות בחומות החיצוניות ומגדל אחד שקרס), דווקא הרעב היה שהכריע את המגינים. אך ג'ון לא החזיק בטירה למשך זמן רב: בשנת 1216 היא נכבשה מחדש על ידי מי שלימים ימלוך על צרפת וייקרא בפי עמו "האריה", הנסיך לואי, שעמד בראש צבא הברונים בשליחות אביו, המלך פיליפ השני. לאחר מותו של ג'ון, שסבל מחום גבוה כתוצאה מהרעלת קיבה משתיית שיכר קלוקל ב-19 באוקטובר 1216 הומלך תחתיו בנו, הנרי השלישי. כשתמה המלחמה בהסכם למבת' ב-11 בספטמבר 1217, נותרה טירת רוצ'סטר תחת שלטונו הישיר של הכתר האנגלי.
רוצ'סטר הושמה תחת מצור בפעם השלישית בשנת 1264 בזמן מלחמת הברונים השנייה. רוג'ר דה ליבורן היה מפקדה של הטירה מטעם המלך הנרי השלישי. כוחות המורדים בהנהגת סימון החמישי דה מונפור וגילברט דה קלייר מגלוסטר הגיעו לרוצ'סטר והטילו מצור על הטירה, אך הפעם ויתרו על כיבושה כבר לאחר מספר ימים. למרות שהמגינים לא נכנעו, הטירה סבלה מנזק רב שתוקן רק במאה השנים הבאות. בשנת 1381 התקיים הקרב האחרון בטירה, כאשר היא נכבשה ונבזזה בזמן מרד האיכרים האנגלי נגד המלך-הילד ריצ'רד השני, שהיה בן 14 בלבד. בדומה למבני-אבן רבים לאורך ההיסטוריה (למשל הקולוסיאום ברומא), גם טירת רוצ'סטר שימשה, לאחר שלא היה בה עוד צורך צבאי, כמקור לאבני בניין בשימוש חוזר, וחיל המצב שלה פוזר בהוראת הכתר.
הטירה וסביבותיה היו פתוחים לציבור בשנות ה-70 של המאה ה-19 כפארק. במהלך המאות ה-19 וה-20 בוצעו לסרוגין תיקונים ושיקומים בטירה, והיא הוכרזה כמבנה רשום מדרגה I ומונומנט רשום. כיום הטירה מתוחזקת על ידי המורשת האנגלית (English Heritage) ופתוחה לציבור הרחב.
ג'קלין יואיט

ראשית חייה והשכלה

יואיט נולדה בוושינגטון די. סי. ב-4 בספטמבר 1958. הוריה הם וורן א' יואיט, עורך דין בינלאומי בדימוס ממחלקת המדינה, וגרטרוד (גראדל) יואיט. היא למדה בקולג' ברין מאור (Bryn Mawr College) וסיימה את לימודיה בכלכלה בהצטיינות בשנת 1980. יואיט השתתפה בשיעור אסטרונומיה בקולג' האוורפורד בשנה השנייה שלה, מה שהצית את התעניינותה במדע. את לימודיה לתואר שני עשתה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. במהלך לימודיה לתואר שני החלה ללמוד על אודות עדשות כבידה באמצעות רדיו-טלסקופ "מערך גדול מאוד". יואיט קיבלה תואר דוקטור בפיזיקה בשנת 1986. מקורות מסוימים טוענים בטעות כי היא קיבלה את הדוקטורט שלה. בשנת 1988.

קריירה

במהלך הפוסט-דוקטורט שלה ב-MIT, יואיט הייתה חלק מצוות אינטרפרומטריה ארוכה מאוד בשנים 1986–1988. בעוד היא מנתחת את הנתונים שאספה במהלך לימודי התואר השני שלה, היא גילתה טבעת על מסך המחשב שלה. טבעת זו, חלק ממערכת העידוש הכבידתיMG1131 + 0456, הייתה טבעת איינשטיין הראשונה שנתגלתה. מאז התגלית פורצת הדרך של יואיט, התגלו טבעות איינשטיין רבות אחרות, ונמצא כי הן נפוצות הרבה יותר מכפי שחשבו האסטרונומים. טבעות איינשטיין חשובות משום שהן יכולות לעזור לענות על שאלות לגבי גודלו וגורלו של היקום שלנו. יואיט עבדה כחוקרת במחלקה לאסטרופיזיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1988. לאחר שנה אחת של מחקר בפרינסטון, היא חזרה ל-MIT כמורה מן החוץ לפיזיקה, ועבדה כפרופסור במשרה מלאה מאז 1989. יואיט היא גם החוקרת הראשית של קבוצת הרדיו-אסטרונומיה של מעבדת המחקר באלקטרוניקה ב-MIT. מאז 2002, יואיט מונתה למנהלת מכון קאוולי לאסטרופיזיקה וחלל ב-MIT.

הוקרה

בשנת 1989 זכתה בפרס פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה. בשנת 1990, יואיט זכתה במלגה מטעם קרן דייוויד ולוסיל פאקרד. בזכות עבודתה על עדשות הכבידה, עמיתיה ב-MIT המליצו עליה כמועמדת לפרס ע"ש הרולד יוג'ין אדג'רטון. בשנת 1995, יואיט זכתה בפרס ע"ש מריה גופרט-מאייר בזכות עבודתה ברדיו-אסטרונומיה.
יקב שאטו גולן

יקב שאטו גולן הוא יקב בוטיק ישראלי.
סיפורו של יקב שאטו גולן החל בשנת 1996 עת נטעה משפחת ריבק ממושב אליעד 131 דונם של ענבי קברנה סוביניון ומרלו בשטחים החקלאיים של המושב בדרום רמת הגולן.
בשנת 1999 הקימה המשפחה יקב קטן בחצר המשק בשותפות עם שוקי שי וייצרו את 7,000 בקבוקי הקברנה סוביניון הראשונים.
בבציר 2000, בנוסף ליועץ שכבר היה ליקב, הוחלט להביא יינן מחו"ל שיעזור בתקופת הבציר שכבר גדל לכעשרים טון של קברנה סוביניון ומרלו.
שנה לאחר מכן, כאשר ייצור הבקבוקים עבר למבנה החדש וכבר עלה ל-30,000, הגיע אל היקב יינן צעיר ונמרץ בשם אורי חץ אשר חזר מלימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת מדינת אורגון והתמחה ביקב ג'וזף פלפס בקליפורניה וביקב צרעה בישראל. אורי חץ הגיע יום לפני בציר 2001 ומאז לא הפסיק לעבוד ביקב. אורי עזר רבות לקדם את היקב בחשיבתו המקורית וגישתו חסרת הפשרות ולאחר שנים ספורות של עבודה הצטרף ליקב כשותף.
בשנת 2002 ניטעו עוד כ- 110 דונם, נוספו זני ענבים חדשים וכמות הייצור המשיכה לעלות. נטיעות חדשות מתווספות כל הזמן במטרה להגדיל את הייצור, להחליף חלקות ישנות ולנסות עוד זנים חדשים.
בשנת 2014 נפרד מהיקב שוקי שי והעביר את אחזקותיו לחברת ש.א. יין.
יקב שאטו גולן נמצא במושב אליעד ברמת הגולן, הוא משווק 90,000 בקבוקים בשנה (נכון לשנת 2016). כרמי היקב שוכנים במפגש נחלי הירמוך ורוקד והם בבעלות היקב.
יבגני יבסטיגנייב

חייו

יבגני יבסטיגנייב נולד בניז'ני נובגורוד למשפחת פועלים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. תקופה מסוימת הוא למד בבית הספר להנדסאים אך לאור מצב הכלכלי של המשפחה עזב את הלימודים וחזר לעבודה. במקביל ניגן בכלי נגינה שונים בחוגים. בשנת 1944 רצה לעזוב את העבודה במפעל ולהתחיל ללמוד משחק, אך הנהלת המפעל לא שחררה אותו.
בשנת 1946 מנהל בית הספר למשחק המקומי ראה אותו מנגן ג'אז בבית קולנוע. לאור התרשמותו העמוקה הוא הציע ליבסטיגנייב ללמוד משחק. בשנת 1951, לאחר סיום בית הספר למשחק, החל יבסטיגנייב לעבוד בתיאטרון בעיר ולדימיר.
בשנת 1954 נסע יבסטיגנייב למוסקבה והתקבל ללימודים לבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 סטודנטים איתם למד ארגנו סטודיו למשחק שעם הזמן התפתח לתיאטרון סוברמניק. בין מקימי התיאטרון היו גלינה וולצ'ק, אשתו הראשונה של יבסטיגנייב, שממנה נפרד בשנות ה-60. בשנת 1956 סיים יבסטיגנייב לימודי משחק והחל לעבוד בתיאטרון "סוברמניק", שהחל לפעול באותה שנה.
לפופולריות כלל-ארצית זכה השחקן לאחר שהשתתף בסרט "ברוכים הבאים, או הכניסה אסורה" (Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещен) בשנת 1964.
בשנת 1971 עבר יבסטיגנייב, יחד עם חברו אולג יפרמוב, להתיאטרון האמנותי של מוסקבה, ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים הבולטים בתיאטרון.
בשנת 1973 שיחק יבסטיגנייב באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב". במהלך שנות ה-70 וה-80 היה יבסטיגנייב פעיל מאוד והשתתף בסרטים רבים (כדוגמת צוערי הצי, קדימה!), במקביל להופעות על במת התיאטרון. בסך הכול השתתף ביותר מ-100 סרטי קולנוע.
יבסטיגנייב נפטר ב-4 במרץ 1992 בלונדון, במהלך המתנה לניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
אולגה גוטמחר

ביוגרפיה

נולדה בשם אולגה וסילייב. גדלה באשדוד ולמדה בתיכון מקיף א' בעיר. במסגרת העתודה האקדמית למדה הנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב ושירתה בצה"ל כמהנדסת חשמל.

לומדת תואר שני בהנדסת מערכות במכללת אפקה.
השיגה דרגת אמן בינלאומי לנשים בשנת 2004. כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון של ועדת הנשים באיגוד הישראלי לשחמט.
נכון ל-2017, היא מייצגת את מועדון אשדוד בליגה הארצית. בשיאה שיחקה בליגה הלאומית.
נשואה למיכאל גוטמחר.
שורשן

שורשן הוא תת-יחידה של שורש שמי אשר אינה משתנה בנטיות השורש (כשלפני ואחרי כל שורשן עשויים הגאים להתווסף או להשתנות). השורשנים של שורש תלת־עיצורי הם בדרך־כלל שלושת עיצורי השורש: פ״א הפועל, עי״ן הפועל ולמ״ד הפועל. בשורשים מרובעים, מחומשים ומשושים מכיל לפחות אחד השורשנים יותר מעיצור יחיד, לדוגמה השורשן השני של כרב״ל (שורשנים כ–רב–ל). קיימים גם שורשים המתחלקים לשני שורשנים בלבד, לדוגמה זו״ז ("להזיז"): ז–ז, קל״ק ("להקליק"): קל–ק (ראו דוגמאות להלן). שורשן עשוי גם להיות תנועה או להכיל תנועה, לדוגמה השורשן השני בשורשים ראי״נ ("לְרַאֲיֵן"): ר–אֲי–נ, תאר״כ ("לְתַאֲרֵךְ"): ת–אֲר–כ או רענ״נ ("לְרַעֲנֵן"): ר–עֲנ–נ (השוו בלג״נ ("לְבַלְגֵן"): ב–לג–נ ללא תנועה בשורשן השני).
ניתוח תצורות לפי שורשנים מאפשר את החלתם של בניינים ומשקלים תלת־עיצוריים על נטיות שורשים בני יותר משלושה עיצורים; כך למשל למשקל קִטּוּל ניתן לשייך את המילים "עיצור", "אלתור", "אנגלוז", "אינדוקס" ו"קימפלוקס" ולמשקל קַטֶּלֶת ניתן לשייך את המילים "רכבת", "טרפדת", "תרגמת", "ארגמנת" ו"סמרטטת" (ראו דוגמאות להלן).
שורשנים מרובי עיצורים של שורשים תנייניים נוטים לשקף את צרורות העיצורים הקיימים במקור ממנו נגזר השורש, כך שזה עדיין ניתן לזיהוי בתצורות השורש השונות; כך למשל השורשנים של השורש קונט״ט הם קו–נט–ט (למשל במילה "("מקוונטט", /mekvuntat/), כך שנשמרים צרורות העיצורים שבמקור "קוונט" (/kvant/), בעוד השורשנים של השורש קמפר״ס הם ק–מפר–ס (למשל במילה "מקומפרס", /mekumpras/), כך שנשמרים צרורות העיצורים שבמקור "קומפרסור" (/kompresor/).
בן-ציון מוסינזון

בן ציון מוסינזון (לעיתים: מוסנזון; 26 באפריל 1878 – 21 באוקטובר 1942, י"ב בכסלו תש"ג) היה מחנך ומורה לתנ"ך, וממייסדי תל אביב. ניהל את גימנסיה הרצליה.

ביוגרפיה

נולד בשנת תרל"ח (1878) באנדרייבקה שבפלך חצי האי קרים (אז באימפריה הרוסית). היה בין ראשוני הסטודנטים היהודים שיצאו ללמוד בשווייץ. כבר בשנת 1882 החליטה משפחתו לעלות לארץ ישראל אך התעכבה באודסה בשל צו עות'מאני. מוסינזון הפך למורה ומנהל בית ספר עברי בברדיאנסק, שם הכיר את אשתו, יפה (סוניה) פלדמן, שאביה שכר אותו להיות מורה פרטי לילדיו (אחד מהם, אחיה של סוניה, ישראל פלדי, היה מצייריה הראשונים של תל אביב). בני הזוג התחתנו ב-1902 ומוסינזון נסע ללמוד פילוסופיה וביקורת המקרא בזכות מלגה שקיבל מחברת התה ויסוצקי. בשנת 1906 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ברן.
מוסינזון ביקר בארץ ישראל כדוקטורנט בשנת 1904 יחד עם חברו חיים בוגרשוב במסגרת מהלכו של מנחם אוסישקין להשפיע על צעירים יהודים להכיר את הארץ ולהתנגד לתוכנית אוגנדה. כאשר חזרו לשווייץ המליצו גם לחברם השלישי יהודה לייב מטמון-כהן לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1907, בהשפעת מנחם אוסישקין, עלו בן ציון וסוניה מוסינזון ושניים מילדיהם (השלישית נולדה בארץ ישראל) לארץ ישראל. מוסינזון התקבל לעבודה כמורה לתנ"ך בגימנסיה העברית ביפו (לימים הגימנסיה העברית הרצליה) בשנת הלימודים תרס"ח. ב-1912 התמנה למנהל הגימנסיה, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1941. בשנת 1912 יצא מוסינזון למסע גיוס כספים עבור הגמנסיה בגרמניה, אוסטריה, אנגליה וארצות הברית.
בשנת 1909 הייתה משפחת מוסינזון בין 66 מייסדי אחוזת בית, לימים תל אביב. בהגרלת המגרשים זכה מוסינזון במגרש ברחוב השחר 12 (פינת רחוב אחד העם), שם בנה את ביתו בצמוד לגימנסיה. ב-1922 עבר הבית לרשות אחד העם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש מהארץ על ידי השלטון העות'מאני עקב היותו נתין זר, ונסע לארצות הברית, שם פעל למען הקרן הקיימת. לאחר המלחמה שב לארץ ישראל, וחזר לתפקידו כמנהל הגימנסיה.
בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול, נהרג בנו, ד"ר דוד מוסינזון, שהיה הווטרינר האזורי בעמק יזרעאל, כאשר יצא לעמק בית שאן יחד עם חיים שטורמן ואהרן אטקין למצוא מקום מתאים לקיבוץ חדש, ורכבם עלה על מוקש. על שמם נקרא הגן הלאומי הסח'נה "גן השלושה".
בשנת 1941 עברה משפחת מוסינזון לשכונת רחביה בירושלים.
מוסינזון נפטר ב-21 באוקטובר 1942 (י"ב בכסלו תש"ג) בגיל 64, אחרי ניתוח כליות, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק לצד בנו דוד.
על שמו של ד"ר בן ציון מוסינזון כפר הנוער "מוסינזון" בהוד השרון.
ארכיונו האישי של בן-ציון מוסינזון, הכולל מסמכים וצילומים, שמור בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.

עסקנות ציבורית

כבר כשגורש מהארץ ונסע לארצות הברית, פעל בהּ מוסינזון כעסקן ציוני וכנואם מטעם המוסדות הציוניים.
היה פעיל פוליטי מטעם הציונים הכלליים, והשתתף מטעמם בוועד הפועל הציוני (המוסד העליון של ההסתדרות הציונית העולמית) כציר לקונגרס הציוני. תקופת מה היה חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני המצומצם, והשתתף בדיונים עם ממשלת המנדט בלונדון. ביישוב היה חבר באספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי, ותקופה קצרה חבר הנהלת הוועד הלאומי. בבחירות הראשונות למועצת עיריית תל אביב, שנערכו ב-24 בינואר 1924 נבחר מטעם סיעת המרכז (הציונים הכלליים), לצד מאיר דיזנגוף, ושימש סגן ראש העירייה.
מוסינזון נהג לנסוע לנאום בפני יהודים באירופה בשליחות ההסתדרות הציונית וקרן היסוד.
בשנים 1920–1925 (תר"פ–תרפ"ה) כיהן מוסינזון כיושב-ראש מרכז המורים, ונאבק עם הנהגת ההסתדרות הציונית על תקצוב החינוך.
בשנת 1941 התמנה למנהל מחלקת החינוך העברי של כנסת ישראל, והספיק לכהן שנה בתפקידו זה.
מרצ'ין מרוז'ינסקי

ביוגרפיה

מרוז'ינסקי החל את קריירת המוזיקה שלו בגיל 8, כאשר הוא השתתף בתוכנית ילדים בה התחרה בשירה. בשנת 1997 הוא ניצח בתחרות שירים צרפתית שנערכה ברדז'יוב. כמו כן, הוא ייצג את אירלנד בפסטיבל הבינלאומי "Singing Mask", בו הוא סיים במקום השני, וכן הוא הגיע לשלב חצי הגמר בתוכנית כשרונות בפולין.
מאז 1998 הוא החל להנחות תוכניות טלוויזיה בפולין, וב-2010 הוא הנחה את השעשועון "Staraoke" שצולם בלונדון. מרוז'ינסקי דבב מספר פעמים בערוץ דיסני בגרסה הפולנית. בין היתר הוא דבב ב"הנסיכה והצפרדע", "ג'ונאס", "סקובי-דו", "בובספוג מכנסמרובע", "גארפילד" ו"פוקימון".

תיאטרון

מרוז'ינסקי למד במשך שלוש שנים בבית ספר תיכון באינוברוצלב. בשנת 2004, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא נרשם לבית ספר למשחק של האקדמיה לתיאטרון על-שם אלכסנדר זלורביץ' בוורשה.
מרוז'ינסקי שיחק בשני מחזות. הופעת הבכורה שלו הייתה כאשר שיחק את התפקיד הראשי ב"פנטום האופרה". הוא שיחק גם במחזמר "Boyband", שם גילם את הדמות הראשית, שון, סולן להקת "Freedom". באביב 2010 הוא לוהק לתפקיד מריוס במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון "רומא".

אירוויזיון

ב-14 בפברואר 2010 השתתף מרוז'ינסקי בקדם האירוויזיון הפולני כדי לנסות לייצג את פולין באירוויזיון. 10 זמרים השתתפו באותו ערב, אולם בסוף הערב הוא ניצח בהפרש ניכר על-פני שאר המתמודדים, כאשר הוא קיבל כ-34% מסך הקולות המצביעים, בעוד המקום השני קיבל כ-15% מסך קולות המצביעים.
ב-25 במאי 2010 הוא הופיע באירוויזיון 2010 שנערך באוסלו, עם השיר "Legenda" ("אגדה") איתו הוא הגיע רק למקום ה-13 בשלב חצי הגמר, דבר שלא העניק לו כרטיס עלייה לשלב הגמר.
מחלף סומך

היסטוריה

על-פי מסכת סנהדרין שבתלמוד בבלי, בסמוך למיקומו של המחלף נערכה הסמיכה שנעשתה בסוף תקופת התנאים על ידי רבי יהודה בן בבא:
וישב לו בין שני הרים גדולים ובין שתי עיירות גדולות ובין שני תחומי שבת בין אושא לשפרעם וסמך שם חמשה זקנים
— תלמוד בבלי מסכת סנהדרין י"ד
על כן, הצומת קיבל את השם "צומת סנהדרין" שהוסב בהמשך ל"צומת סומך". 
עד העשור הראשון של המאה ה-21 היה המחלף, כאמור, צומת. הצומת היה בנוי מצמד של צומתי T. עקב עומסי תנועה רבים הוחלט להפוך אותו למחלף ולהרחיב את קטע הכביש המחבר בינו לבין מחלף המוביל. בחודש פברואר 2011, נפתחה הפניה ימינה מכוון דרום לנצרת, וכן שונה מיקומם של שני הרמזורים שהאטו את התנועה מדרום לצפון וגרמו לעומס רב. השינוי גרם להקלה ניכרת בתנועה בצומת, אם כי בשעות העומס נותרו עומסי תנועה מכיוון חיפה. בסוף יולי 2011 נחנך המחלף, אך בסמוך לו נמשכו עבודות הוספת נתיב בקטע הכביש בינו ובין מחלף גבעות אלונים, על כביש 6 וכביש 70.
יחסי קוסובו–שוודיה

צבא

לשוודיה יש כיום 243 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום של נאט"ו במסגרת כוח קוסובו.
לייב בעל הייסורים

רבי לייב מטערקיש-מאהילוב (כונה בשם ר' "לייב בעל היסורים";  ? - ט"ו בחשוון ה'תקצ"ד, 1833), מגדולי תלמידיו של בעל התניא. דמותו אפופת מסתורין, ולא ידועים פרטים רבים על דמותו מעשיו ופועלו.

ביוגרפיה

שמו בעל הייסורים נדבק בו, בשל ייסורים רבים אותם עבר. מסורת אחת מספרת כי את הייסורים קיבל על עצמו בשל שדיבר סרה ברבי נחמן מברסלב. רבי לייב היה מראשוני חסידי חב"ד שהתיישבו בחברון. לקראת זקנתו עבר לדור בעיר צפת.  כשביקשו בני טערקיש-מוהילוב מהבעל התניא שימנה את רבי לייב למנהיג העדה בסביבתם, סירב לזה משום שמנהיג צריך לדעת גם בעניינים גשמיים. ואילו רבי לייב מופשט לגמרי מענייני העולם הזה ותאוותיו, לבסוף מינה אותו להדריך ולנהל את האברכים הצעירים.
בספר שערי ירושלים מסופר על אודותיו:"תחילת התיישבות האשכנזים הייתה על ידי הרב החסיד המפורסם מורנו הרב לייב ז"ל מאנשי חב"ד, ונקרא רבי לייבלי מחברון וגם רבי לייב בעל ייסורין. האיש הזה היה גדול בתורה וירא אלוקים מרבים, ובסוף ימיו נסע לעיר הקודש צפת, ונפטר שם זקן ושׂבע ימים, וציווה לפני מותו שכל מי שיהיה לו עת צרה, רחמנא ליצלן, ישתטח על קברו ויעזרוהו, וכן עושין עד היום".

פטירתו וקברו

מקובל שלפני הסתלקותו הבטיח לעזור לכל מי שיזדקק לישועה וישתטח על קברו, באמירת כל התהילים ברציפות בערב שבת אחרי חצות, עקב כך עולים מאות לקברו בכל ימות השנה ובפרט בימי שישי וביום הסתלקותו.
כמו כן, בעל ה"בית ישראל מגור" הורה שראוי לעלות על קברו של ר' לייב.
הוא נפטר בט"ו בחשוון תקצ"ז, ונקבר בבית העלמין העתיק בצפת אחרי החלקה הצבאית, בשנת 2013 חודש הציון והוצבה מחיצה.
תיארוך ספרי התנ"ך

הטבלה שכאן מציגה תאריכים מקובלים במחקר של כתיבת תנ"ך, הספרים החיצוניים והברית החדשה עם תוספת היפותזות על היסטוריית היווצרותם.
הטבלה נותנת את סדר כתיבתם הכרונולוגי של כלל ספרי הקאנון היהודי והנוצרי.
האונה העורפית

אנטומיה

האונה העורפית ממוקמת באחורי הגולגולת, מתחת לעצם העורף שממנה נגזר שמה.
זוהי אחת מארבע אונות שמרכיבות את הנאו-קורטקס - החלק החיצוני של קליפת המוח, שהוא גם החלק החדש יותר במוח מבחינה אבולוציונית.
בחלקה הפנימי, חריץ בשם מענית הפריש חוצה את האונה העורפית לאורכה ומחלק אותה לאזור עליון ותחתון. את האזור הסמוך לחריץ ניתן לזהות בעזרת "הפס של ג'נארי" (Stria of Gennari), שהוא פס לבן של אקסונים עטופים במיאלין. בשל כך, אזור זה מכונה לעיתים "הקליפה המפוספסת" (Striate Cortex).
אונה זו מקבלת את אספקת הדם שלה בעיקר מהענף הדורבני שבעורק המוח האחורי.
ריק ואוטרס

ביוגרפיה

ואוטרס נולד בעיר מכלן. בגיל 11 החל לעבוד בסטודיו של אביו שהיה נגר אומן. מאוחר יותר למד ציור במכלן וב-1902 עבר לבריסל והחל ללמוד פיסול. בשנותיו הראשונות כאמן עסק בעיקר בפיסול. הוא התאהב בהלן (נל) דוארינקס - נערה ששימשה לו מודל, ונשא אותה לאישה, ומאז היא הייתה הנושא בחלק גדול מיצירותיו.
בפיסול הושפע ואוטרס בעיקר מאוגוסט רודן. כצייר אפשר לשייכו לזרם הפוביזם. המבקרים הפריזאים דחו אותו בטענה שהוא מחקה את סגנונם של מאטיס ושל סזאן. למעשה ואוטרס הגיע לפריז רק ב-1911. עד אז היה מבודד מן המתרחש בצרפת וראה רק צילומי שחור-לבן של יצירותיו של סזאן, ממנו אכן הושפע רבות. גם לצייר הבלגי ג'יימס אנסור הייתה השפעה רבה עליו. 
כמו הפוביסטים גם בציוריו בולטים הצבעים החזקים והחיים והיציאה מהמציאות האובייקטיבית לטובת תפיסת המציאות הסובייקטיבית המשתמשת בכתמי צבע כאמצעי ביטוי.
ואוטרס ואשתו חיו בדלות עד אשר ב-1911 חתם חוזה עם גלריה בבריסל.
במלחמת העולם הראשונה הוא גויס לצבא הבלגי אך נאלץ להימלט יחד עם יחידתו להולנד.
הוא נכלא יחד עם יחידתו כשבויי מלחמה על ידי ההולנדים ששמרו על נייטרליות במלחמה.
שוחרר מהשבי בהולנד לאחר שלקה בסרטן ומת באמסטרדם לאחר מספר חודשים, בטרם מלאו לו 34 שנים.
ראגנארוק (קומיקס)

ביוגרפיה בדיונית

כאשר תור האמיתי נעדר ונחשב למת במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", טוני סטארק משתמש באסופה משיערותיו, ויחד עם ריד ריצ'רדס והנרי פים יוצר שיבוט DNA של האל האסגרדי, ומשלב אותו יחד עם הטכנולוגיה של "תעשיות סטארק". מעשם של סטארק, ריצ'רדס ופים מביא ליצירתו של כפיל קיבורג, הנשלח לקרב מול גיבורי-על המתנגדים לחוק רישום העל-אנושיים, ומחייב אותם לחשוף את זהותם הסודית. הקרב יוצא מכלל שליטה כאשר הכפיל רוצח גיבור-על הידוע כגוליית, לאחר מכן יוצא הכפיל לרדוף אחר יתר המתנגדים לחוק. בעקבות כך, ריצ'רדס מכבה אותו באמצעות פקודה קולית, ומנתח את מוחו לבל הטעות תחזור על עצמה. תור החדש חוזר לקרב הסופי בין הכוחות המתפלגים, אך מובס כאשר הרקולס וסטורם מרוצצים את גולגלתו בעזרת המקבת שלו בטענה כי עצם קיומו מהווה עלבון לבן אודין האמיתי. בסופו של דבר, נלקחים שרידיו של תור החדש למחקר וניסויים במעבדה.
במהלך אירועי "פלישה סודית", נגלה כי הנרי פים, אשר עזר ליצור את הכפיל, היה למעשה מתחזה מגזע הסקרול החייזרי משני הצורה. פים הניח בשרידיו של הכפיל תוכנית למקרה חירום במידה והפלישה תיכשל. אם קוד מיוחד - אותו רק המתחזה יודע - לא יוכנס למערכת מדי 18 שעות, הכפיל יתעורר. וכך, עם מותו של המתחזה, תוכנית זו התבצעה. הכפיל התעורר והאמין כי הוא תור האמיתי, ולאחר מכן איים על ברון פון בליצשלאג - ראש הצוות המדעי במחנה האמונד - להחזיר לעצמו את המקבת שלו ושם לעצמו למטרה להשמיד את "יוזמת האוונג'רס", ונוטל את שם הקוד "ראגנארוק", בתואנה כי "יביא לקיצו של הכל". ראגנארוק נעצר רק בזכות התערבותו של פון בליצשלאג, שכוחותיו החשמליים היו חסינים לברקיו של ראגנארוק. פון בליצשלאג הראה לראגנארוק תצלומים של יצירתו, והראה לו כי תור האמיתי חזר והקים מחדש את אסגרד מעל שמי העיר. ראגנארוק נגעל מכך ורואה במעשו כביזוי זכרה של אסגרד. לאחר מכן, עוזב ראגנארוק את מחנה האמונד, זאת כדי להתעמת מול תור, הקרב בין השניים נערך בסוף אירועי "מצור", ובסופו הביס תור את ראגנארוק בקלות.
בהמשך, נורמן אוסבורן מורה לארגון A.I.M לבנות מחדש את ראגנארוק, כדי שזה האחרון יצטרף לגלגולה השני של קבוצת האוונג'רס האפלים שאותה הוא מקים. ראגנארוק נבנה מחדש תחת שלטונו של אוסבורן, ונשלח להתעמת עם קבוצת האוונג'רס החדשים. ראגנארוק מגיע לעימות עם האוונג'רס החדשים כשהוא סובל מפציעות רבות, הוא מובס בעימות וכמעט נהרס על ידי ספיידרמן ווולברין. בהמשך, מופיע ראגנארוק מחדש, זה בתור חבר בקבוצת ת'נדרבולטס. מאוחר יותר, עוזב ראגנארוק את קבוצת ת'נדרבולטס וחובר בשנית לאוונג'רס האפלים.