תחרה

תחרה היא בד אריג או סריג עדין, מחורר, אוורירי, לעיתים שקוף. אריג התחרה עשוי בנול או במכונה, בתפירה ביד על בד מוכן, סריגי התחרה נוצרים במסרגה אחת [קרושט] בעלת וו בקצה או במסרגות לסריגה רגילה. בכל אמצעי העשייה, ישנן מגוון של דוגמאות. תחרה משמשת לקישוט בגדים בכלל ובגדי שינה נשיים, מפות שולחן, מפיות שונות, ממחטות, וילונות, קישוטי שיער, תיקים ועוד. בתקופות שונות שימשה לבישת או ענידת תחרה לסמל מעמד. שמלות כלה מעוטרות לרוב בתחרה או עשויות לגמרי מבד תחרה. במאה ה-19 ואמצע המאה ה-20 נהגו גם לקשט מדפי ארונות הכלים והבגדים בפסי תחרה מיוחדים.
על פי 'המלון החדש' של אברהם אבן-שושן, תחרההיא 'צורת משנה של תחרים' תחרים סלסלה, רצועה של רקמה חרורה, גדילים.

סוגי תחרה

יש הרבה סוגי תחרה, הסיווגים הם על פי אופן העשיה או לעיתים גם על פי מקום המוצא של התחרה. בארצות שונות ולעיתים אף באזורים שונים של אותה ארץ, נוצרו תחרות על פי החומרים המקומיים, או על פי מראות מקומיים.
תחרה ארוגה - אפשר לארוג בד תחרה על הנול, או על מסגרת, האורג יכול להשחיל את השתי ואחר להעביר דרכו את הערב, בצורה שייוצרו 'חורים' בבד.
תחרה רקומה או תפורה - שולפים מאריג מספר חוטים ומחזקים ומקבעים את הרווחים שנוצרו בעזרת תכי רקמה.
תחרה סרוגה או מצונרת - על ידי דילוג על עיניים, אפשר לקבל בסריגה כל מיני חורים, ואפשר ליצרם כך שנוצרת דוגמה מעניינת.
תחרת סלילים - תחרה שנעשית בעזרת סלילים, כל סליל קשור לחוט והתחרה נוצרת על ידי ליפוף וקשרים.
תחרת טנריפה- את חוטי הבסיס מותחים על בד, אחרי שקושרים את החוטים בצורת שונות, משחררים את התחרה מהבד.
תחרה אירית - מצנרים כל מיני יחידות בצורות הנדסיות שונות, עלים, פרחים, חיות וכולי מחברים אותן בעזרת רשת של שרשרות, מעוינים, פרחים, משושים, קשתות ועוד.
תחרת סיכת השיער- [Hairpin Lace] מכונה גם צינורות סיכת השיער או תחרת מזלג עשית על ידי סריגת לולאות בצינורה וסיבוב החוט סביב אחד מזרועות ה'סיכה', שהיא תיל מתכתי בצורת ח [מכאן הכינוי סיכת השיער].
תחרת ספראנג [Sprang] - תחרה הנעשית על ידי מתיחת חוטי שתי כשהם מתוחים בין שני מקלות, בעזרת מקל קטן שאותו מכניסים בין כמה חוטים ומסובבים את החוטים כך שנוצרים חורים משני צידי החוטים על ידי קליעה וסיבוב החוטים זה על זה, מקבלים דוגמאות שונות, לבסוף מקבעים את הדוגמה שנוצרה. על מקלות צד.
תחרת פילה - דומה לרשת דייגים, נעשית על סליל עץ עגול ומסרגה אחת. התחרה עשויה מקשרים.
תחרת מקוק [Tating]- עשויה מקשרים ולולאות בכלי מיוחד הנראה כלהב דו-צדדי. תחרה זו בעיקר משמשת לקישוט ועיטור בגדים.

היסטוריה

ראשיתה של התחרה היא ברשתות שקלעו וקשרו דייגים, ומלכודות לציפורים שקשרו ציידים בין עצים. עם הדורות אנשים פיתחו תחרות יותר עדינות, עם חוטים דקיקים כקורי העכביש. סוגים של התחרות נוצרות כיום בדגמים מוקטנים של כלי הקשירה והקליעה המשמשים דייגים עד היום .
בדניה ובנורווגיה נמצאו קטעי תחרת ספראנג, כובעים רשתות שיער וגרביים שתוארכו ל-1500 עד 1100 לפנה"ס. בפרו הקדומה נמצאו קטעי ספראנג. ובציורים יווניים נראות נשים יוצרות משהו דמוי ספראנג.
במצרים העתיקה, גדלו פשתן ועל פי ממצאים שנחפרו במאה ה-19 בקברות עתיקים, נמצאו שם מומיות לבושות בבגדים מקושטים בתחרה של חוטים שלופים מהאריגים וכן רצועות פשתן שנכרכו על המומיות. מקלעות שונות שיצרו פסי תחרה שימשו גם להידוק בגדים לגוף. גם חלק מצורות החיבור של חלקי הבגדים נעשה בצורה של קליעה וקשרים הנראים כמו תחרת סלילים. כמו כן נמצאו במצרים רשתות שיער עשויות בספראנג מהתקופה הקופטית. .
במאה ה-18, התפתחה תחרת המקוק, בניסיון לשחזר את תחרת הקשרים של המאה ה-16, תחרת קשרים יוצרים עם חוט כותנה קשרים וליפופים מעל שרוך או פתיל החוט כרוך על סליל מיוחד שהינו קטן דיו כדי להעבירו מעל ומתחת לפתיל. תחרה זו שונה מתחרת צינורה בהיותה הרבה יותר עדינה, ובגלל המבנה שלה קשה לפרום אותה אם עושים שגיאה בעשייתה.
ב-1767 נמצאה בקבר בסביבות וארהם [Wareham] בסקנדינביה פיסת תחרה בסגנון היצירה של המצרים, עשויה מחוט זהב, מה שעשוי להצביע על יבוא תחרות ממצרים.
בימי הביניים בין המאה ה-5 ועד המאה ה-15, נוצרו במנזרים בכל רחבי אירופה יצירות שונות דמויות תחרה. דוגמאות של תחרה בימי הבינים הכילו דוגמאות של לכסנית, הפלר- דה -ליס [fleur-de-lis] וצמחייה שונה.
שיא העידון בהתפתחות התחרה הגיע בזמן שלטונו של לואי ה-14 בצרפת. הההערצה והאהבה לתחרה הגיעה למעלה כזו שאנשים השתמשו בתחרה כבכסף עובר לסוחר. גם לואי ה-15 וגם לואי ה-16
התקשטו בתחרה והעניקו אותה לנשותיהם ולמאהבות שלהם. מאדאם דה פומפדור מצוירת לרוב עם פיסות תחרה על מלבושיה.
בשלהי המאה ה-15 או ראשית המאה ה-16. בגדי תחרה נארגים לרוב מכותנה, אך גם מחוטי משי, כסף וזהב.
במאה ה-16 מתקין הקיסר צ'ארלס ה-5 [Emperor Charles V 1500- 1558] תקנה המחיבת מנזרים ללמד את כל החניכות ליצור תחרה.
הנרי ה-8 התקין את תקנות הלבוש [Acts of Apparell] שבו נאסר על מי שדרגתו נמוכה מדרגת אביר ללבוש חולצות ומכנסיים מעוטרים בתחרה.
בבריטניה בתקופה הוויקטוריאנית המוקדמת, תחרה עשויה בצינורה נחשבה הרבה זמן ככתחליף נחות וזול של תחרה רקומה ושל תחרת סלילים, ולכן לא הייתה אהודה על ידי האצולה והעשירים. המלכה ויקטוריה השתדלה לחבב תחרה מצונרת שנוצרה ביד האיכרות האיריות, שנאבקו למצוא פרנסה בזמן רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שהמית מאות אלפי אירים באמצע המאה ה-19.
המלכה ויקטוריה החליטה ללמוד ליצור בצינורה, היא צינרה שמונה צעיפים אותם העניקה כפרס לחיילים ותיקים שלחמו במלחמת דרום אפריקה. בעקבות פעולתה זו של המלכה הפכו יצירות התחרה האיריות מאד רצויות בבריטניה. ומכירתן ספקה פרנסת להרבה משפחות .
תחרה הפכה כל כך יקרה שלא זרקו שום פיסה, גם מקטעים קטנים יצרו פריטים לקישוט או אף ללבוש.
לעיתים תחרה שמשה גם למטרות פוליטיות, במלחמת העולם הראשונה יצרה עקרת הבית לואיז לינו- פרחאו [Louise Lie'naux - Vergauwe] הבלגית בתחרת סלילים סדרה שלשש יצירות חתרניות שבהן הביעה את דעתה על מוראות הכיבוש הגרמני.
יהודים שעסקו בטקסטיל יצרו גם תחרות.
בשנות ה-1990 התחילו אמני-סיבים ליצור תחרות שחרגו מהנוהג של עשיית תחרות חד-גווניות וסימטריות, הם קראו לכך 'סריגה וצינורה בצורה חופשית' עיצוב אקראי, שימוש בחוטים שונים בעובי ומרקם. הם יצרו סוג של תחרה אישית חד פעמית.

תחרה בישראל

בחוברת 'אומנים, מרפאים ועושי נפלאות בגליל',שיצאה בהוצאת אריאל ב-1993 תיאר המחבר מיכאל בן דרור, את אינעם הארון, רוקמת התחרה מריחניה.
בשנת 1994 הוצגה תערוכה "תחרה" במוזיאון למוסיקה ולאתנולוגיה בחיפה. התערוכה משכה קהל רב, כיום המוזיאון נסגר.
בישראל יש היום קבוצת יוצרות תחרהבחורפיש, ששמען יצא למרחקים.