google/wiki40b huggingface dataset:
ח'רבת דיר שבאב

ח'רבת דיר שבאב (גם: ח'רבת דיר א-שבאב) היא אתר ארכאולוגי בחבל בנימין, בצמוד ממזרח לכביש 60.
החורבה, המפוצלת לחלק צפוני (ח'רבת דיר שבאב א-שמאליה) ולחלק דרומי (ח'רבת דיר שבאב אלקבליה), נמצאת כשני ק"מ ממזרח לבית אל וכקילומטר וחצי מדרום לעופרה.
פירוש שם החורבה הוא חורבת מנזר הנערים, ולפי הסברה הוקם במקום בתקופה הביזנטית מנזר לזכר סיפור אלישע והדובים, בו נטרפו בידי שתי דובות ארבעים ושניים נערים בדרך שבין נערן ובית אל, לאחר שלעגו לנביא אלישע.
המאורע המקראי המיוחס לשם החורבה מונצח גם בשמו של הכפר הסמוך אליה מדרום מזרח, דיר דבואן, שפירוש שמו הוא "מנזר שני הדובים".
בחורבות עצמן נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית בעיקר. על הגבעה שממערב לחורבות נמצא רוגם אבנים בקוטר של כ-30 מטרים, והוצע לזהותה עם כֶּתֶף לוּזָה המקראית.

לקריאה נוספת

ס' בן יוסף, מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ, כרך יהודה, הוצאת כתר ומשרד הביטחון, 1980, עמ' 73–74.
ויקטורינוקס

ויקטורינוקס (Victorinox) היא חברה לייצור סכינים שבסיסה בעיר איבאך שבשווייץ. במשך שנים הייתה החברה ידועה כאחד משני היצרנים הרשמיים של האולר הצבאי השווייצרי, ומאז רכישתה את החברה המתחרה "ונגר" (Wenger) בשנת 2005 הפכה ויקטורינוקס לספקית האולרים היחידה של צבא שווייץ.

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1884. בשנת 1891 החלה החברה לספק סכיני כיס מתקפלים לצבא שווייץ. השימוש בסמל המפורסם של החברה, מגן עם צלב, החל ב-1909. באותה שנה מתה אמו של מייסד החברה, קארל אלסנר, והוא שינה את שם החברה ל"ויקטוריה" על שמה. ב-1921, כשהחל שימוש ב"אינוקס" (קיצור בצרפתית למונח "פלדת אל-חלד") במוצרים של החברה, שם החברה שונה שנית ל"ויקטורינוקס" ("ויקטוריה" + "אינוקס").
ב-26 באפריל 2005 החברה רכשה את חברת וונגר, ספקית האולרים השנייה של צבא שווייץ. שתי החברות, שעכשיו נמצאות באותה בעלות, תמשכנה לספק סכינים לצבא שווייץ.

אולר ויקטורינוקס

אולר שווייצרי הוא המוצר המפורסם ביותר של ויקטורינוקס. ישנם מעל 150 דגמים של אולרים הכוללים כלים ואביזרים שונים כגון סכין, מספריים, חולץ פקקים ועוד. בעקבות השנים האחרונות עם צמיחת המדיה הדיגיטלית, יצאה ויקטורינוקס בשנת 2009 עם דגמים חדשים של אולרים בהם קיים זיכרון נייד של בין 2 ל-32 ג'יגה-בייט.

כרטיס שווייצרי (SwissCard)

הכרטיס עשוי פלסטיק, בעובי של כ-2.5 מ"מ. הכרטיס מכיל סכין, מספריים, סיכה, פצירה שראשה משמש גם כמברג, מלקטת (פינצטה), קיסם שיניים, עט וסרגל. בדגם LITE ישנו גם פנס לד קטן עם נורה אדומה.

Swisstools

פליירים דמויי לדרמן אשר כוללים בתוכם כלים רבים כמו סכין, פותחן קופסאות שימורים, פותחן בקבוקים, מרצע, מסור וכדומה.

שעונים

חברת ויקטורינוקס מייצרת מספר דגמי שעוני-יד ושעוני-כיס.

בשמים

החברה עובדת בשיתוף פעולה עם החברה ארמני וייצרה קולקציה חדשה של בשמים

ביגוד

החברה גם מייצרת בגדים יומיומיים כגון חולצות תחתונים מכנסיים וכדומה

שונות

מחזיקי מפתחות, שרשראות, ארנקים, ציוד השחזה, נרתיקים לאולרים ולכלים.
ליגת ה-ABA

אודות הליגה

ליגת הכדורסל המקצועני הבכירה בארצות הברית של שנות ה-60 הייתה ה-NBA. הליגה, שבאותה תקופה מנתה 10 קבוצות, מיאנה לצרף מועדונים חדשים והעמידה דרישות גבוהות בפני מצטרפים פוטנציאלים. מקימי ליגת ה-ABA היו אנשי עסקים שראו בערים בעלות תרבות ספורט ואמצעים לכלכל קבוצת כדורסל מקצועני פוטנציאל עסקי בלתי ממומש. הם חברו יחד והקימו ליגה חדשה שהיוותה אלטרנטיבה לליגת ה-NBA הוותיקה יותר. בעלי הקבוצות בליגת ה-ABA קיוו למשוך צופים ולגרוף רווחים אך גם, בסופו של דבר, לכפות איחוד על ליגת ה-NBA העשירה יותר.
הליגה החדשה קידמה עצמה כגרסה מהירה, צבעונית ונוצצת יותר של הכדורסל הסטנדרטי, וכללי המשחק שרווחו באותה תקופה עודכנו לתועלתה. כדור המשחק הרשמי שנבחר היה אדום-כחול-לבן (במקום החום המסורתי), הוסף קו שקליעה ממנו שווה שלוש נקודות (שלשה) והותרה השחלה של הכדור לסל (הטבעה) שהייתה אסורה עד אז. מלבד העונה האחרונה טרם האיחוד עם ה-NBA, הונהג גם שעון זריקות של 30 שניות במקום 24 שניות ב-NBA. במהלך כל עונה נערך משחק האולסטאר של ה-ABA, שהציג את השחקנים המצטיינים בליגה.
בשנותיה הראשונות אומנם סבלה הליגה משיעורי נוכחות נמוכים באולמות אך עם השנים, הודות לסגנון המשחק החופשי של ה-ABA והשיפור המתמיד באיכות הכדורסל, החלה הליגה לצבור פופולריות בקרב הצופים. התחרות בין הליגות על צופים וחוזי שידור הובילה למאבק על גיוס מיטב הכדורסלנים. ליגת ה-ABA אף הסירה את האיסור שטבע ה-NBA על גיוס שחקני תיכון ושחקני מכללות פעילים. מאבק זה סייע להגדלת התחרותיות בענף והוביל בסופו של דבר לשיפור ניכר בתנאי העסקה של הסגל המקצועי בענף, בהם שחקנים ושופטים.
מחסור בחוזי שידור טלוויזיוניים והפסדים כספיים כבדים חרצו את דינה של ליגת ה-ABA כגוף עצמאי,] והיא התמזגה סופית לתוך ה-NBA ב-1976.
סמלי השלום

סמל השלום הוא כינויָם של מספר סמלים המסמלים את מושג השלום וההתנגדות למלחמה. יונה ובפיה עלה של זית הייתה באופן מסורתי סמל המסמל את השלום. במחצית השנייה של המאה ה-20 הפך סמלה של התנועה לפירוק הנשק הגרעיני לסמל נפוץ המזוהה עם השלום.

יונת השלום וענף עץ הזית

אחת הסמלים הידועים של מושג השלום היא היונה הלבנה, לעיתים כשהיא מחזיקה בפיה עלה או ענף של עץ זית. מקורו של סמל זה בתיאור המופיע בספר בראשית בו מתוארת היונה שנשלחה על ידי נח בתום המבול למצוא יבשה. היונה שבה אל תיבת נח ובפיה עלה זית שסימל את תום המבול.
גם במסורת היוונית העתיקה סימל עץ הזית את השלום. הזית היה אחד מסמליה של האלה אתנה מהמיתולוגיה היוונית, שנחשבה לאלת החכמה ואלת מלחמת המגן.
בעת העתיקה נהגו חיילי האימפריה הרומית להיכנע כשהם מניפים ענפי עץ זית כסימן של כניעה] (בדומה לדגל לבן בימינו). בעקבות מנהג זה התפתח בעת העתיקה מנהג לפיו מושיטים ענף עץ זית כסימן לשלום.
הצייר פבלו פיקאסו תרם להפצת סמל זה בציור שצייר לקונגרס השלום שנערך בפריז באפריל 1949.

סמל התנועה לפירוק הנשק הגרעיני

במחצית השנייה של המאה ה-20 הפך סמלה של התנועה לפירוק הנשק הגרעיני לסמל נפוץ המזוהה עם השלום.
סמל זה עוצב ב-21 בפברואר 1958 על ידי ג'רלד הולטום והוא מורכב משילוב הסמפור של האות "N" עם הסמפור של האות "D" - ראשי תיבות של "Nuclear Disarmament" - "פירוז גרעיני".
הסמל הוצג לראשונה במהלך הפגנה שנערכה בחג הפסחא (ב-4 באפריל) בשנת 1958 שהחלה בכיכר טרפלגר והסתיימה ארבעה ימים לאחר מכן באלדרמאסטון. לימים אומץ הסמל על ידי התנועה לפירוק הנשק הגרעיני (Campaign for Nuclear Disarmament).

סמל שנות ה-60

הולטום, הסביר, במכתב ליו ברוק, כי הסמל מתאר אדם חסר ישע, שידיו פונות מטה ביאוש, כשהוא מוקף בעיגול.
הסמל הובא לארצות הברית בראשית שנות ה-60 והפך פופולרי בקרב התנועות שהתנגדו למלחמת וייטנאם.

דגל קשת בענן

סמל נוסף המסמל את השלום הוא דגל שעליו שבעת צבעי הקשת בענן ובמרכזו המילה "PACE" ("שלום" באיטלקית) או "Peace" ("שלום" באנגלית). מקורו של דגל זה באיטליה ונעשה בו שימוש לראשונה בהפגנה שנערכה ב-24 בספטמבר 1961.

סמלים נוספים

במהלך השנים התפתחו סמלים נוספים לשלום, ובהם סמל המורכב מהמילה "שלום" בעברית, בערבית ובאנגלית, המשמש לסמל את השאיפה לשלום בסכסוך הישראלי-פלסטיני. ביפן נפוץ השימוש בעגור כמסמל את השלום.
ריבוע פנט

ריבוע פנט הוא כלי שהומצא על ידי הגנטיקאי הבריטי רג'ינלד פנט, ומתבסס על חוקי התורשה של מנדל. הוא משמש ביולוגים לקביעת תדירות של גנוטיפים ופנוטיפים בכל הצאצאים של הכלאה מסוימת. התרשים הנו למעשה טבלה, שבה נכתבים כל הגנוטיפים האפשריים בהכלאה. ניתן להסיק ממנה את ההסתברות לקבלת גנוטיפ מסוים, של גן אחד או יותר.
ליצורים המתרבים ברבייה זוויגית יש בדרך כלל שני אללים של כל תכונה, בעוד בגמטות, תאי הרבייה, יש רק אלל אחד של כל תכונה (הפיצול של האללים לגמטות מתרחש במיוזה). ריבוע פנט מוצג כטבלה, בעוד הגמטות האפשריות של הורה אחד נמצאות בחלק העליון של הטבלה, ושל השני - מהצד. בכל תא מוצגים הגנוטיפים (כלל האללים) של הצאצא משתי הגמטות. לפי הגנוטיפ ניתן להסיק מה התכונה שתתבטא. ההסתברות לקבלת גנוטיפ מסוים, היא תוצאת חילוק כמות הפעמים בה הגנוטיפ מופיע בטבלה במספר התאים בטבלה.
שיקוקו

גאוגרפיה

האי בעל שטח של 18,800 קילומטר רבוע, המדרג אותו במקום ה-50 בעולם, אחרי האי איליה דו בננל שבברזיל ולפני האי האלמאהרה שבאינדונזיה. אוכלוסייתו, כ-4.2 מיליון בני אדם, יותר גדולה מזו של האי פוארטו ריקו, אך קטנה מאוכלוסיית האי סינגפור.
רכס הרים החוצה את האי ממזרח למערב מחלק אותו לשני אזורים. מרבית אוכלוסיית האי מרוכזת באזור הצפוני, ובאזור זה נמצאות הערים הגדולות של האי, כולל מצויאמה, העיר הגדולה של האי המונה (נכון ל-2005) 512,982 תושבים. מישורי אדמת סחף בצפון-מזרח האי מאפשרים גידולי אורז, חיטה, שעורה ופירות שונים. התעשייה באזור מפותחת יחסית וכוללת מחצבי נחושת. האזור הדרומי, הגדול בשטחו, הררי ברובו ובקושי מאוכלס. היערות באזור משמשים את תעשיית הנייר. הנקודה הגבוהה של האי היא הר אִישִיזוּצִ'י בגובה 1,982 מטר.
האי מחובר לאי הונשו השכן בעזרת רשת גשרים. החלק המרכזי של האי, בו נמצא מחוז קגאווה, מחובר למחוז אוקיאמה בעזרת רשת גשרים אשר הוקמו בשנת 1988. העיר נרוטו בצפון-מזרח מחוברת לעיר קובה ולאזור קנסאי כולו בעזרת שני גשרים תלויים דרך האי אוואג'י, המפורסם ביניהם הוא גשר אקשי-קייקיו. בנוסף, על האי ארבעה שדות תעופה פנימיים, והוא מחובר לאיים השכנים בדרכים ימיות.

תיירות

המסורת המפורסמת של שיקוקו היא העלייה ל-88 מקדשים בודהיסטים, בהם ביקר במאה ה-9 קובו דאישי, מקים אסכולת שינגון בודהיזם ביפן (למרות שקובו דאישי עצמו מזכיר רק שניים מהמנזרים בכתבים שלו). המסלול הכולל של העלייה לרגל הוא באורך של כ-1,200 קילומטר, ומסורתית יש לעשותו ברגל, כאשר המסע לוקח בין 30 ל-60 יום. היום, מרבית העולים משתמשים בכלי רכב ותחבורה ציבורית כדי לעשות את מסלול העלייה. מלבד 88 המקדשים הכלולים במסורת, מפוזרים ברחבי שיקוקו עוד כ-200 מקדשים.
אתרים תיירותיים באי כוללים אתרים גאוגרפיים, ביניהם מצרי נָרוּטוֹ - אזור עם הזרמים המהירים ביפן וגם בין המהירים בעולם, אשר יוצרים מערבולות של ממש במי המצר; מצר דוֹפוּצִ'י - מצר ברוחב 9.93 מטר בין שני איים קטנים בסביבת שיקוקו, אשר ככל הנראה מהווה את המצר הצר היותר בעולם; מוזיאון אלמוגים בדרום-מערב האי, ועוד. בנוסף, תיירים רבים מבקרים את האי כדי ליהנות מיופיו של הים הפנימי סטו.
מנחם ברבש

מנחם ברבש (בן רבי בן שניאורסון) (יולי 1917 - ספטמבר 2006) היה מראשי שירות המודיעין של ההגנה בתל אביב, ולאחר קום המדינה פעיל ציבור. סייע בהקמת יישובים בנגב, השתתף בהכנות ללכידת אייכמן והרברטס צוקורס, ושימש נספח כלכלי בתאילנד.

ביוגרפיה

נולד בבלארוס לרחל ולמשה ברבש, משפחה מחסידות חב"ד, מצאצאי בעל התניא, (דור שביעי). אביו היה רב בחב"ד. בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בתל אביב. ריכז את סניף בורוכוב של הנוער העובד והלומד. התגייס לפלמ"ח. התנדב להגיע לגטו ורשה אך התוכנית לא יצאה לפועל. הצטרף לש"י כאחראי על הקשר עם הצבא הבריטי ומשטרת המנדט.
ב-10 במאי 1948 נחטף יחד עם יוסף אבידר ושני אנשי הגנה נוספים, על ידי אנשי לח"י. החטיפה בוצעה על ידי אנשי הלח"י שבקשו לשחרר את ראשי הלח"י בחיפה שנעצרו שלושה ימים קודם לכן על ידי ההגנה, שבקשה למנוע פעילות של הלח"י נגד הבריטים. ברבש וחבריו הוחזקו במלונת שומרים בכרם ליד זכרון יעקב. לאחר מספר ימים הושג הסכם בתיווך לוי אשכול לשחרור הדדי של חטופי ההגנה והלח"י עם התחייבות של הלח"י שלא לפעול נגד הבריטים וברבש שוחרר.
במלחמת העצמאות נפצע בהפצצת מטוסים מצרים.
לאחר מלחמת העצמאות מונה על ידי שרת העבודה גולדה מאיר למנהל מחוז הנגב של משרד העבודה. בתפקידו סייע בהקמת יישובים חדשים ואיכלוסם בעולים, בסלילת כבישים ובהקמת מפעלים בנגב. בין היתר עזר להקים את העיר דימונה.
בשנת 1958 יצא לדרום אמריקה בשליחות המגבית היהודית והשתתף בהכנות ללכידת אדולף אייכמן. בשנת 1963 התמנה לאחראי על עיירות הפיתוח בישראל. בתקופה זו יצא בשליחות "כלל" לארגנטינה.
בעת שהותו בארגנטינה התבקש על ידי חברו מאיר עמית לסייע לחוליה שרדפה אחרי הרברטס צוקורס. שימש כתצפיתן החולייה, ולאחר החיסול, היה מבוקש על ידי האינטרפול
בשנת 1968 - 1972 היה הנספח הכלכלי בשגרירות ישראל בתאילנד והניח את היסודות לשיתוף פעולה עם הארצות השכנות.
בשנים 1973 - 1982 היה אחראי על הדיור בצפון הארץ בחברת עמיגור. לאחר שפרש ניהל את קרן "תנופה לצמיחה" שהקימו יצחק בן אהרון וישראל קיסר.
ברבש כתב את הספר "האופציה הגרעינית של מדינת ישראל", שבו ניסה להעלות נושא-לוואי לבעיית האיום הגרעיני הנוגע לישראל והציג שאלות והערות בתחום המהותי-העקרוני.

משפחתו

בשנת 1945 התחתן ברבש עם רות הבר ונולדו להם 3 ילדים: אורי, בני והאחות הצעירה חני פרל-ברבש.
אנה שניידר

חייה

אנה שניידר נולדה ב-14 בנובמבר 1947 בפולין. באפריל 1957 עלתה לישראל. ב-1971, כארבע שנים לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותה עשתה בפרקליטות מחוז ירושלים ובבית משפט השלום בעיר. בפברואר 1973, לאחר שסיימה את ההתמחות, הוסמכה כעורכת דין והחלה לעבוד בלשכה המשפטית של אגף המכס והמע"מ, שם עבדה עד 1988. בשנים 1989 – 1993 שימשה יועצת משפטית לרשות המיסים – אגף המכס ומע"מ
בין השנים 1994–2001 שימשה יועצת משפטית לוועדת הכספים ולוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת.
בשנת 2001, לאחר שהתקבל חוק המעניק ליועץ המשפטי של הכנסת מעמד עצמאי, המאפשר לו לייצגה בפני ערכאות משפטיות, המליצה ועדה בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס, גבריאל בך על שלושה מועמדים לאיוש התפקיד. יושב ראש הכנסת, אברהם בורג, בחר בשניידר, והיא החליפה בתפקיד את צבי ענבר שפרש לגמלאות.
שניידר התערבה במאבק להוצאת חוקים שאינם תקציביים מחוק ההסדרים, ופרסמה חוות דעת בנושא. בכנס שנערך בשנת 2003 הביעה תסכול רב מכך שחברי הכנסת התעלמו מהמלצתה לפצל את הדיונים בחוק ההסדרים לוועדות הרלוונטיות, אך היא הגנה על הכנסת בדיון שנערך בבג"ץ בעתירת התנועה לאיכות השלטון נגד חוק ההסדרים. בעקבות פרשת ההצבעות הכפולות הקים יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, ועדת בדיקה שכללה את קצין הכנסת יצחק שד"ר ואת שניידר.
שניידר כיהנה גם כחברה בוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת עד שסיימה תפקידה כיועצת המשפטית והוחלפה בנורית אלשטיין. בשנת 2005 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בירושלים.
בשנת 2008 הוגשה תלונה לנציבות תלונות הציבור על שופטים נגד השופטת שניידר. בתלונה טען המתלונן כי שניידר מתחה עליו ביקורת בפסק הדין לפיה התגלה בפניה "כמי שסימן לעצמו אג'נדה להתעשר על חשבון בעלי בתי הקפה ומכאן תביעותיו המרובות נגדם". הנציבות דחתה את טענת המתלונן בקובעה, כי אין מניעה שבית משפט ימתח בפסק דין ביקורת על צד לדיון, על סמך החומר שלפניו, וכי מדובר בקביעות לגיטימיות שאין הנציבות מתערבת בהן. עם זאת הוער לשניידר, כי ככלל ראוי שבית המשפט יימנע מאמירת דברים פוגעניים, אם אין הדבר דרוש לצורך הכרעה בדין. בנובמבר 2016 פרשה לגמלאות.
האש

במדיה אחרת

האש הוא הנבל הראשי בסרט האנימציה משנת 2019 באטמן: האש, בסרט האש אינו תומאס אליוט אלא אלטר אגו של דמות אחרת הרידלר, תומאס אליוט עצמו מופיע בסרט בתור ידידו של ברוס ויין, ללא כל קריירת פשע.
עלמון (עיר מקראית)

עַלְמוֹן (או עָלֶמֶת) היא עיר מקראית המוזכרת בספר יהושע ובספר דברי הימים. עלמון הייתה בנחלת שבט בנימין והוקצתה כאחת משלוש עשרה ערי הכהנים על ידי הגורל שנערך במשכן שילה.

זיהוי פנים תנ"כי

היו שזיהו את עלמון עם נוב עיר הכהנים, בגלל הימצאותה של עלמון עם ענתות בחלק מהכתובים בתנ"ך, בעוד במקומות אחרים מצוי נוב עם ענתות.  
יש שהציעו לזהות את עלמון עם היישוב המקראי בחורים, תוך התבססות על המשמעות הדומה של המילים עלם ובחור, אך אחרים חלקו על זיהוי זה.

זיהוי גאוגרפי

מקובל לזהותה עם ח'רבת עלמית והייתה מיושבת לסירוגין מאז תקופת הברונזה התיכונה ועד התקופה העות'מאנית. ויקטור גרן שסייר באזור במחצית השנייה של המאה ה-19 ומצא שם שרידי בורות מים ואסמים חצובים בסלע, מעלה את ההשערה שאת היישוב ייסד עלמת משבט בנימין המוזכר בספר דברי הימים.
במפת מדבא סומנה עלמון ממזרח לבית אל, ככל הנראה על פי זיהוי הנחשב למוטעה של אבסביוס.
פאטי ג'נקינס

ביוגרפיה

ג'נקינס נולדה בבסיס חיל האוויר בויקטורוויל שבמחוז סן ברנרדינו בקליפורניה. אמה אמילי רות' הייתה מדענית סביבה ואביה ויליאם ג'נקינס, יליד אנגליה, היה טייס בחיל האוויר של ארצות הברית שעוטר בכוכב הכסף על פועלו במלחמת וייטנאם. בעקבות שירותו של האב נדדה המשפחה בין מדינות שונות בעולם ובארצות הברית כולל גרמניה, תאילנד וקמבודיה. בתיכון למדה בלורנס שבקנזס.
בגיל 14 החלה לעבוד בתעשיית הקולנוע, כששימשה עוזרת בהפקת הסרט הדוקומנטרי "The River City Reunion". ב-1989 החלה ללמוד ציור במכללה לאמנות "קופר יוניון" שבניו יורק, במהלך הלימודים עברה למגמת קולנוע אותה סיימה ב-1993. עבדה במשך שש שנים כעוזרת צלם והשתתפה בצילום מאות פרסומות ווידאו קליפים. בשנת 2000 סיימה את תוכנית הכשרת הבמאים של מכון הסרטים האמריקאי. ב-2001 יצרה את הסרט הקצר "Velocity Rules" על עקרת בית שהופכת לגיבורת על.
סרטה הראשון באורך מלא שביימה היה "מונסטר", אותו כתבה על בסיס סיפור חייה של הרוצחת הסדרתית איילין וורנוס. הסרט שהופק בתקציב של כ-8 מיליון דולר יצא לאקרנים ב-2003 וזכה להצלחה רבה, הן בקרב המבקרים והן בקופות. הוא רשם הכנסות של מעל 60 מיליון דולר וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט העצמאי הטוב ביותר.
ג'ניקס ביימה פרק בסדרה "משפחה בהפרעה", שני פרקים של סדרת הטלוויזיה "הפמליה", ושני פרקים של הסדרה "ההריגה". ב-2011 הייתה מועמדת לפרס אמי על בימוי פרק הפתיחה של "ההריגה" וזכתה בפרס גילדת הבמאים. ב-2013 הפיקה וביימה את פרק הפתיחה של הסדרה "בגידה", ב-2015 הפיקה וביימה את סרט הטלוויזיה "Exposed", ב-2019 הפיקה וביימה את המיני-סדרה "I Am the Night" שכתב בעלה סם שרידן.
ב-2015 נבחרה לביים את סרט הקולנוע "וונדר וומן". הסרט יצא לאקרנים ביוני 2017, קיבל ביקורות חיוביות ורשם שיא הכנסות בסוף השבוע הראשון להקרנתו לסרט שבוים על ידי אישה.
ג'נקינס נישאה ב-2007 לסם שרידן והם הורים לבן.
מאיר להב

ביוגרפיה

להב נולד ב-1936 בסופיה בירת בולגריה, ובשנת 1948 עלה לישראל. הוא למד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1962 סיים לימודי תואר שני בכימיה פולימרית. לאחר מכן החל בלימודי תואר שלישי במכון ויצמן למדע, אותם סיים ב-1967 בהנחיית גרהרד שמידט. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת הרווארד במחקר משותף עם פול בארטלט, וב-1971 חזר לישראל.
תחום מחקרו של להב התמקד ביצירה של מערכות אופטיות באמצעות קריסטלוגרפיה. 
מחקריו המשותפים עם לסלי ליזרוביץ מצאו בין היתר הוכחה לקשר שבין כיראליות מולקולרית ומאקרוסקופית. במשותף הם זכו ב-2009 במדליית החברה הישראלית לכימיה וב-2016 בפרס ישראל לחקר הכימיה והפיזיקה.
להב הוא פרופסור מן המניין במכון ויצמן מאז 1982 והוא ראש הקתדרה לכימיה.
ב-1975 הוענק לו פרס ברגמן לכימיה וב-1985 זכה בפרס קולטהוף.
בשנת 2018 זכה בפרס א.מ.ת בכימיה.
להב היה נשוי למורה יונה להב. הוא אב לשלושה וסב לחמש נכדות.
נגוע (סרט קצר)

תקציר העלילה


הסרט מתאר סיפורו של גבר צעיר (זאב שמשוני) החי  בבקרים עם אישה, ובלילות הולך לחפש גברים כדי לקיים עמם יחסי מין. הסרט היה מבוסס על חיוו של גוטמן, כולל הניסיונות שלו לנהל מערכות יחסים עם נשים. בסוף הסרט מגיע הגיבור להשלמה עם משיכתו לגברים. בסרט  זה מופיעה לראשונה סצנת ריקוד בבר, אשר יופיעו מאוחר יותר בסרטיו של גוטמן, בר 51 וחסד מופלא
הגיון המדינה

הגיון המדינה (צרפתית raison d’État) הוא מושג אשר מתאר את מטרות המדינה וטובתה, בין אם בתחום הכלכלה, הכוח הפוליטי או הכוח הצבאי. המטרה המרכזית היא ביטחון המדינה והישרדותה, כמו גם החתירה לעושר והרחבת כוחה של המדינה. המושג הוא מרכזי בתחום מדע המדינה, ועומד במרכז אסכולת הריאליזם.

היסטוריה של המושג

רבים מהכוחות הפוליטיים בהיסטוריה נאבקו למען מטרה כלשהי שאיננה היגיון המדינה - אמונה דתית או אמת מוסרית כלשהי. ניקולו מקיאוולי הוא דמות מרכזית בפיתוח החשיבה של היגיון המדינה, כאשר הוא ייעץ וכתב תוך הסתמכות מוחלטת על חשיבה על סמך אינטרסים, ללא הישענות על אמונה דתית או על אמונה בבני אדם. המושג היגיון המדינה נטבע על ידי הקרדינל רישלייה, אשר במהלך מלחמת שלושים השנים (1618-1648) החליט להוביל את צרפת כנגד האימפריה הרומית הקדושה הקתולית ולצד הפרוטסטנטים חרף הקתוליות שלו ושל צרפת. זאת, מכיוון שראה כי האימפריה הרומית הקדושה מצליחה להקיף את צרפת מכל כיוון: ספרד בדרום, הולנד בצפון ואוסטריה במזרח, כולן תחת האימפריה הרומית הקדושה. בשל האיום אשר מצב זה הציב בפני ביטחון צרפת, ראה רישלייה לנכון לתמוך בנסיכויות הגרמניות ובשוודיה (הכוחות הפרוטסטנטיים) - והוא הגן על מדיניות זה בהגדרתה טובת המדינה, או היגיון המדינה. גישה זו איפשרה את עליית צרפת ככוח המרכזי באירופה במאתיים שנים הבאות. 
היגיון המדינה התפתח למושג מרכזי בפוליטיקה האירופאית עד ימינו, כאשר הוא הצדיק מהלכים פוליטיים - קיום בריתות חרף חוסר התאמה ערכי, כיבוש ועוד - וכן גם גישות כלכליות, כגון מרקנטיליזם וקולוניאליזם. היגיון המדינה הוביל לצמיחת תפיסת עולם של לאומיות, אשר מקנה ערך מוסרי למדינה ועל כן מצדיקה מהלכים הנעשים בשל היותם לטובת המדינה.
משה ברזילי

ביוגרפיה

ברזילי נולד בלוטוביסקה, שבגליציה המזרחית, אז חלק מהאימפריה הרוסית ובהמשך חלק מפולין. הוא למד בחדר ובבית מדרש והמשיך לבית ספר תיכון למסחר. בסיום לימודיו ניהל בית חרושת ובנק קואופרטיבי. 
ב-1936 עלה לארץ ישראל והתיישב ברחובות, בה היה חבר במועצה המקומית ובהמשך חבר במועצת העיר. בשנים 1955 עד 1967 היה סגן ראש העירייה וב-1967 נבחר לראשות העירייה והחזיק בתפקיד עד 1970.
ברחובות יש על שמו בית ספר של חטיבת הביניים, היכל ספורט ורחוב.
ציונות רוחנית

ציונות רוחנית היא זרם בתנועה הציונית, שגרס את התגשמות התחיה הלאומית של עם ישראל על ידי יצירת מרכז רוחני בארץ ישראל, שיהיה מרכז מחנך לתפוצות העם וישמש חוצץ מול סכנת ההתבוללות המאיימת על קיום העם. לדעת אחד העם (אשר גינצברג), אין ארץ ישראל באה לפתור את השאלה הקיומית או הכלכלית של היהודים, ואינה אמורה להיות מקלט פיזי מפני צרות הגלות, אלא מטרתה לפתור את בעייתו הרוחנית והתרבותית של העם.
אווז קטן

תיאור פיזי

צבע גופו של האווז הקטן הוא חום-אפור, וצבע רגליו כתום- צהוב. ראשו עגול  ומקורו קצר. מצחו של האווז הבוגר צבוע בלבן בדומה לאווז מצח לבן, אך לאווז קטן ממשיך  צבע הלבן עד לכיפת הראש. מצחו של האווז הצעיר צבוע אפור.
סביב עיניו של אווז בוגר טבעת צהובה.
ממדיו של האווז הקטן קטנים יחסית לשאר הברווזים, אורך גופו בין  53- 66 ס"מ,
אורך מוטות כנפיו 120- 135 ס"מ, בעמידה הכנף ארוכה יותר וקצות אברות היד בולטים מעבר לקצה הזנב. משקל גוף אווז בוגר נע בין 2 ל-2.5 ק"ג.

תזונה.

תזונת האווז הקטן מבוססת על תזונה צמחית. הוא מתאפיין באכילתו המהירה וניזון מצמחי מים, צמחי יבשה ודגנים.

רבייה

עונת הרבייה של האווז הקטן היא מהאביב עד הקיץ. הקן מונח על הקרקע ועשוי חומר צמחי. הנקבה מטילה 5- 6 ביצים, ותהליך הדגירה נמשך 25- 28 ימים. האווז הקטן דוגר מסקנדינביה   מזרחה לרוסיה  וסיביר. בעונת החורף הוא נודד דרומה, בעיקר לאזורים שסביב הים השחור  ולחופי הים הכספי.  בעולם קיימים כ- 28,000 עד 33,000 פרטים בלבד, וזאת בשל ציד והרס מקומות מחיה טבעיים  לטובת החקלאות. הירידה המשמעותית הובילה ליצירת הפרדה באזורי הקינון. 
בישראל עוף זה נדיר ביותר.
מייג'ור גרום: רופא המגפה

תקציר עלילת הסרט

חיי היום יום בעיר סנקט פטרבורג משתנים באופן דרמטי עם הופעתו של אדם במסכת רופא המגפה. לאחר שהצהיר כי העיר "חולה במגפת הפקרות", הוא מתחיל ב"טיפול" והורג אנשים שבזמן מסוים נמלטו מעונש על פשעיהם בשל מתן כסף ושוחד ובעקבות מעמדם החברתי הגבוה. התושבים נסערים. כולם מתווכחים מיהו רופא המגיפה - פרובוקטור או לוחם אידיאולוגי למען הצדק. עם זאת, עבור מייג'ור המשטרה המנוסה איגור גרום ושותפו הטירון דימה דובין, רופא המגפות הוא בעיקר רוצח בדם שמוכרחים למצוא ולנטרל בכל מחיר...

הפקה

זמן קצר לאחר הצלחת הסרט הקצר אודות מייג'ור גרום, שחקן הטלוויזיה אלכסנדר גורבאטוב הסכים לשוב ולגלם את הדמות גם בסרט באורך מלא. צילומי הסרט התרחשו בשנת 2017 בעיר סנקט פטרבורג, העיר שבה גם מתרחשים אירועי חוברות הקומיקס אודות מייג'ור גרום. זמן קצר לאחר מכן הופסקו הצילומים וחודשו בספטמבר 2019 ונערכים בשלל אתרים בעיר סנקט פטרבורג.
לדברי המפיק גברליאנוב, הסרט שונה במעט מהקומיקס עצמו, כך למשל בקומיקס רופא המגפה מפרסם את רעיונותיו באמצעות מודעות פרסום, בסרט הוא עושה זאת באמצעות סרטונים ביוטיוב.

שיווק

הטיזר טריילר הראשון לסרט הוצג במהלך קומיקון רוסיה, ב-30 בספטמבר 2017. ב-22 באפריל 2018 פורסם שהסרט ייצא לאקרנים באוקטובר 2019. בספטמבר 2019 נודע כי הסרט נמצא בשלב הצילומים ברחובות סנקט פטרבורג והוא מבוים על ידי אולג טרופים (שביים את קרח). הצצה ראשונה מתוך הסרט כולל פרטים שונים מתוך ההפקה נחשפה בפני מבקרי קומיקון רוסיה באוקטובר 2019.
חנוך רינות

חנוך רינות (1911 - פברואר 1995) היה איש חינוך ישראלי, כיהן כמנהל הכללי של עליית הנוער וכמנכ"ל משרד החינוך בשנות ה-60 של המאה ה-20.

חייו

רינות נולד כחנוך רינהולד בפולין. בגיל שלוש עבר עם משפחתו לווינה ובגיל חמש עשרה לברלין. בשנת 1932 היה בין שבעת החותמים על פרוטוקול ייסוד תנועת "עזרה לנוער יהודי" של רחה פריאר. בפברואר 1934 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ עין חרוד כמדריך של קבוצה של כשישים נערים ונערות בני 15-16, שהייתה הקבוצה הראשונה של עליית הנוער בניהולה של הנרייטה סאלד. בהמשך היה מפקח בעליית הנוער והמנהל החינוכי של עליית הנוער. בשנת 1947 הוא הקים וניהל כפר נוער של עליית הנוער במחנות המעפילים בקפריסין. בשנת 1953 הוציא לאור ספר בשם "נוער בונה ביתו" על עבודתו בעליית הנוער. 
באוקטובר 1960 התמנה למנכ"ל משרד החינוך על ידי אבא אבן. בתקופת כהונתו, לאור יחסיו הקרובים עם צרפת והיותו יו"ר האגודה לידידות ישראל-צרפת, הגביר את לימודי הצרפתית בבתיה"ס בישראל. במהלך כהונתו גם החלו שידורי הטלוויזיה החינוכית בישראל. בשנת 1962 הצטרף למועצה הארצית למען התזמורת הפילהרמונית הישראלית. לפי גרסה אחת, בפברואר 1964 עמד מאחורי ההחלטה שלא לאפשר ללהקת הביטלס להופיע בישראל באומרו ש"לבושם ותסרוקתם, שירם דיבורם ותנועותיהם מבליטים זרות ומוזרות. ... היגררות זו של המוני בני נוער אחרי אליליהם מוכיחה כי קיים חלל בנפש הצעיר ושיממון ביומו ובערכיו". 
אולם לסיפור זה יש הרבה גרסאות, וברשימת האחראים להחלטה הנ"ל לפי גרסאות אלה נמנים זלמן ארן, ועדת הכספים, האמרגן גיורא גודיק ועוד. יוסי שריד ייחס בעבר סיפור זה לאביו, יעקב שריד.
בינואר 1967, לאור חילוקי דעות בינו לבין השר זלמן ארן בעיקר על רקע רצונו של השר להאיץ את קצב מיזוג הגלויות,  התפטר מתפקידו. לאחר ההתפטרות שהה בשליחות חינוכית בארצות הברית לעמוד מקרוב על מצב החינוך היהודי בארץ זו. באוגוסט 1967 נתמנה ליועץ לענייני חינוך, הכשרת שליחים ומחקר ליושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית. בתפקידו זה הוא ניהל מחקר של ראיונות עם מתנדבים שהגיעו לישראל לסייע לה בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1968 הוא כיהן כחבר מליאת רשות השידור.
נפטר בפברואר 1995.