google/wiki40b huggingface dataset:
ישעי

מקור השם

מקור שמו – הפסוק "לְדָוִד ה' אוֹרִי וְיִשְׁעִי מִמִּי אִירָא ה' מָעוֹז חַיַּי מִמִּי אֶפְחָד" (תהילים, כ"ז, א'), כמו גם על שמו של ישעי משבט יהודה, אשר מוזכר במקרא בסמוך לנחם ולזנוח (שגם על שמם קרויים מושבים בסביבות בית שמש) - ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים י"ח-כ'].

אודות המושב

המושב נוסד בכ"ז בתמוז ה'תש"י - 12 ביולי 1950, על ידי עולים מתימן (חלקם מבלאדנס, חלקם מצנעא). עד היום לא השתנה צביונו העדתי של המושב, ורוב התושבים הם בני העדה התימנית, ושומרי מצוות.
המושב מתמחה בחקלאות מודרנית ואורגנית. כלכלת בני המושב התבססה בעבר על מטעי אבוקדו רבים, גידול פטם וגידולי שדה, אולם כיום רובם הגדול של המשקים אינם מתפרנסים מחקלאות. תושבים רבים משכירים יחידות דיור במושב. רוב התושבים מתפרנסים כיום מעבודות חוץ. במושב יש כמה בריכות שחיה פרטיות, פינות חי פעילות, ומספר עסקים.
במושב שישה בתי כנסת, שניים מהם מופעלים במהלך היום ככולל.
המושב עצמו הוא בעל שטחים המעובדים על ידי ארגון "הפלחה", כ-1000 דונם, כ-1000 דונם פרדסים וכ-150 דונם של כרמי זיתים, חלקם הגדול למאכל (מנזלינו) וחלקם זית סורי. ישנם גם הדסים ומטע של אתרוג תימני.
מעל למושב, בשטח שנועד להרחבה, נמצא האתר הארכאולוגי "ח'רבת אם-ג'נה", המזוהה עם העיר המקראית עין גנים שבשפלת יהודה. כמו כן, בסמוך למושב נמצא אתר העתיקות באר לימון.
בסוף שנת 2015 החלה להיבנות ההרחבה במושב. בתחילת ספטמבר 2016 הסתיים שלב פיתוח ההרחבה ונמסר לרוכשים שרובם הם בני המושב.

הטבע במושב

את המושב חוצה נחל ישעי, תחת שני גשרים. נחל המוכר כאכזב אך לאחרונה התגלתה זרימת מים גם בקיץ ולאחר שנלקחו בדיקות מעבדה התגלה שמדובר במי תהום נקיים.
לאחר שהתגלו יתושי נמר אסיאתי ואנופלס הנושאים בגופם את נגיף קדחת הנילוס המערבי, הוחלט להלחם בהם בלוחמה ביולוגית טבעית ופוזרו עשרות אלפי דגיגים הנזונים מיתושים צעירים ובוגרים בנחל ישעי וצרעה. בתחילת החורף עם ראשית הזרימה בנחל, מתרבים בו הצפרדעים, ונצפו בו גם צבי נחל, אשר הגיעו מנחל צרעה. בעקבות הצפרדעים והשלשולים, מגיעות להקות קעקים ואנפות, השוכנות בו מידי סתיו. במתחם הפנימי בין שני הכבישים העיקריים, שטח בר ומטעים. באזור זה ישנה להקת תנים גדולה, הנמצאת תחת בקרת רשות הטבע והגנים. במושב נצפו נמיות, שועלים ולעיתים נדירות יותר צבועים. ישנה אוכלוסייה קבועה של תנשמות, בזים, וכן חיוויאים.
במטע הזיתים שבמרכז המושב ישנו קינון מסיבי של חוחיות. החסידות עוצרות על גגות הכפר, במעופן מאירופה לאפריקה ובחזרה. ליד הלולים יש ריבוי עכברושים ובעקבותיהם נצפו נחשים שונים. מיני צמחים רבים תועדו באזור ישעי, וביניהם אירוס מצוי, רקפות, פעמונית קיפחת, כמו כן תועדה צמיחת דודאי רפואי שהוזכר בספר בראשית וישנו גם שיח אטד מרשים במזרח המושב צמוד לתל בית שמש שהוזכר במשל יותם (ספר שופטים, פרק ט', פסוקים ח'-ט"ו). עוד נמצאו בשטחי המושב מפזורים בכמה מיקומים שיחי אגבה מהם ניתן להכין טקילה ומסקלין.
שלווה (מזון)

אופן הייצור

שלווה עשויה מגרגירי חיטה, מזנים כגון "דורום" (המשמש גם לייצור פסטה) או "ענבר". הגרגירים מחוממים תחת לחץ ונתפחים עם שחרור הלחץ. לאחר ההתפחה הגרגירים עוברים ציפוי בסוכר. מפעל אשבול מייצר גרסה נטולת סוכר כמו גם גרסה עם סוכר חום ודבש.
הנס פלבר

קריירה מוקדמת

פלבר נולד ב-8 ביולי 1889 בויסבאדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פלבר לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פלבר לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1929 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1928 הועלה פלבר לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. ב-1 באוקטובר 1932 מונה לראש מטה רגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקדו. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-1 ביולי 1935 לראש מטה הקורפוס ה-3, וב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1938 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השלישית, שהפכה לאחר מכן לארמייה השמינית.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פלבר ראש מטה הארמייה השמינית, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-20 באוקטובר 1939 מונה פלבר לראש מטה הארמייה השנייה שהוקמה על בסיס הארמייה השמינית, וב-15 בפברואר 1940 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות C. במהלך המערכה על צרפת השתתף פלבר בלחימה עם קבוצת ארמיות C, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר 1940 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-13, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וב-17 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פלבר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-14 בינואר 1942 פרש מתפקידו.
ב-1 באפריל 1943 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-45, שהיה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות D, וב-25 במאי 1942 הפך הקורפוס לקורפוס ה-83. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פלבר למושל הצבאי בבלגרד, וב-26 בספטמבר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה סרביה. ב-6 באוקטובר 1944 מונה פלבר למפקד מפקדת הכוחות בהרי הווז', שהפכה ב-8 בינואר 1945 לקורפוס ה-13, שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B.
ב-22 בפברואר 1945 מונה פלבר למפקד הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרבות באזור הריין. ב-23 במרץ הועברה הארמייה תחת פיקוד קבוצת ארמיות G, וב-25 במרץ פרש פלבר מתפקידו. ב-8 במאי 1945 לאחר סיום המלחמה, נלקח פלבר לשבי האמריקני.

לאחר המלחמה

ב-8 במאי 1948 שוחרר פלבר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פלבר בפרנקפורט עד למותו ב-8 במרץ 1962.
זיל 111

היסטוריה חברת זיל

חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי.
ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה הזיס 101, בהשראת דגמי פאקארד האמריקניים.

זיל 111

סגנון הגוף של הזיל 111 דמה לסגנון רכב אמריקאי שהיה קרוי פאקארד. המנוע מנוע V8 צילינדרים, 5,980 סמ"ק בהספק של 200 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית, 2 מהירויות.
השם "זיל" נקשר עם מכוניות מפוארות וחזקות לבכירי המשטר הסובייטי, שיוצרו בסדרות קטנות מאד. זיל היה זמין לחברי הפוליטביורו בלבד.
מאבזרי הרכב המפואר: שטחי צמר, אבזרי עץ, מערכת אוורור, חימום, ורדיו הנשלטים מהאגף האחורי.
שליט קובה פידל קסטרו קיבל במתנה דגם של זיל 111D. עבור נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר עיצבו גרסה מיוחדת של דגם זיל 111.
בספר השיאים של גינס הוגדרה הזיל 111 כמכונית הגדולה (ארוכה) ביותר בעולם.
אנדרטת ביסמרק

שינויים במבנה האנדרטה

כחלק מתוכניתו של אלברט שפר להפוך את ברלין לבירת העולם הועברה האנדרטה, יחד עם עמוד הניצחון של ברלין, ופסליהם של אלברכט פון רון ומולטקה, לחלק הצפוני של "הכוכב הגדול" (Großer Stern), שהיה אמור להיות אזור הנצחה לרייך השני - הקיסרות של 1871.
במסגרת שיפוץ האנדרטה בשנים 1958-1961 הוסרו ממעמד הגרניט שישה תבליטי ברונזה שתיארו באמצעות דמויות סימבוליות את הצעדים שהובילו לאיחוד גרמניה ב-1871 ואת השלמת מפעלו של ביסמרק לאחר האיחוד. מאז חנוכת האנדרטה זכו תבליטים אלה לביקורת רבה, בין היתר בגלל האיכות האומנותית הנמוכה שלהם. התבליטים לא הוחזרו למקומם, וככל הנראה נעלמו, כך שמעמד הגרניט נותר כיום חלק.
שבילים

קיבוץ שבילים היה קיבוץ שהוקם במרץ 1948, על ידי תנועת הנוער הציוני על גבעה מול כפר הנוער עיינות בסמוך לנס ציונה, והתפרק ב-1950.

היסטוריה

הקיבוץ הוקם במטרה לשמש כמקום הכשרה לפליטים ניצולי השואה, בעיקר מפולין ומרומניה, שעלו לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה.
הקיבוץ התפרק במאי 1950, לאחר שסיים את ייעודו כמקום הכשרה. בגבעה המשיכו להתגורר משפחות ובודדים עד שנת 1956, תוך שימוש בצריפים ובמתקנים שנותרו לאחר פירוק הקיבוץ. על הגבעה נותרו עד היום מגדל המים ומבנה מבטון בן ארבעה חדרים, ששימשו את קיבוץ שבילים.  
בקיבוץ היו כ-60 עד כ-80 חברים. הם עבדו בעבודות כפיים בשדות ובפרדסים הסמוכים לשבילים. בקיבוץ היו בית מלאכה להרכבת אטבי כביסה, לול, רפת, אורווה וגן ירק, שהיוו מקור תעסוקה נוסף של החברים. בנוסף לכך, עבדו חברי שבילים בעבודות משקי בית ובלולים של אנשי מושב בית עובד, בסמוך לשבילים. הקיבוץ ידע שמחות, חתונות ולידות, והיה בו הווי חברתי-חלוצי.
חברי קיבוץ שבילים היו כוח החלוץ והגרעין הראשוני בהקמת  הקיבוצים: שורש שבהרי ירושלים - באוקטובר 1948,   ותלמי יפה בסמוך לאשקלון – באפריל 1950; וכן במשימת יישוב מחדש של מושב מבטחים שבנגב – במאי 1949. שלושת קיבוצים אלה התפרקו ובמקומם קיימים כיום מושבים.  
במלחמת השחרור הגנו אנשי שבילים על הגבעה וסביבתה בעיקר כנגד פעולות איבה של תושבי הכפרים הערביים נבי רובין ואל-קובייבה (רמלה), שהיו באזור שבילים, וגם נגד מסתננים מצריים. מספר חברי הקיבוץ נפצעו, חלקם קשה,  כשהיו במשימת יישוב מחדש של קיבוץ מבטחים.  שקית עפר מאדמת קיבוץ שבילים הוטמנה בקברו של בנימין זאב הרצל, יחד עם שקיות עפר של כל היישובים במדינת ישראל, בעת הבאת עצמותיו לקבורה בירושלים באוגוסט 1949.
הקיבוץ סיים את ייעודו במאי 1950 לאחר  הקמת הקיבוצים שורש, מבטחים ותלמי יפה. חברי שבילים עברו בהדרגה לגור ביישובי קבע, ובעיקר בעיינות, בנס ציונה, בירושלים ובתל אביב.
פועלם של חברי קיבוץ שבילים היה חלק בלתי נפרד ממעשי החלוציות, הגבורה וההגנה בתקופת הקמת המדינה ולאחר מכן. פועלם של חברי הקיבוץ, פליטי השואה, סימל, בדומה לפועלם של פליטי שואה אחרים, את המעבר מהשואה לתקומה.
האתר הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובשנים 2017-2018 שופץ המקום. במרץ 2018 נערך במקום טקס הסרת הלוט מהשלט של המועצה בהשתתפות חברי הקיבוץ ובני משפחות.
שמשון דרנגר

שמשון (שימק) דרנגר (באנגלית: Shimshon Draenger;‏ 21 במרץ 1917 - 18 בנובמבר 1943) היה פעיל בתנועת הנוער עקיבא בקרקוב וממנהיגי מרד גטו קרקוב. נרצח על ידי הנאצים במהלך חיסול המרד.
שקט תעשייתי

שקט תעשייתי הוא מונח ביחסי עבודה המתאר מצב בו לא מתאפשרת הפרעה של יחסי העבודה, על ידי שביתה. "שקט תעשייתי" משמש גם כביטוי המתאר אמצעי לפתרון משבר באמצעות הסכמה הדדית להפסקת ביטויי מחאה בתמורה להטבות כל שהן, או באופן רחב יותר לציון העדר מחאה בתמורה לדבר מה. הבחירה בדרך זו יכולה לנבוע מאינטרס הדדי לדחיית הפתרון, מרצון להבטיח המשך יחסים תקינים לאחר השגת הפתרון, או מתפיסה הרואה חשיבות ביחסים ללא מחאה.

המצב בחוק

בגרמניה, דנמרק, הולנד, שוודיה ומדינות אירופיות נוספות, קיים חוק האוסר על שביתה בנושאים שאודותיהם הושגה הסכם קיבוצי.
בישראל המצב מעט שונה. בית הדין לעבודה קבע כל הסכם קיבוצי כולל במשתמע התחייבות לשקט תעשייתי, ועקרונית, הפרת השקט התעשייתי מהווה עילה להטלת סנקציות כלכליות על העובדים. עם זאת, על פי חוק ההסכמים הקיבוציים, כאשר מפרים הסכם קיבוצי כללי, ניתן לפסוק פיצויים אם הצדדים קבעו זאת במפורש במסגרת ההסכם, ואילו כאשר מפרים הסכם קיבוצי מיוחד, אין אפשרות לפסוק פיצויים, כך שלמעשה לא ניתן לאכוף את השקט התעשייתי בהסכמים קיבוציים מיוחדים.
חוק יישוב סכסוכי עבודה, תשי"ז 1957, מתיר לתבוע איגודים שהפרו את השקט התעשייתי במגזר הציבורי, אך הוא מגביל זאת למקרים שהשביתה לא אושרה על ידי ההסתדרות, ולמקרים בהם העילה קשורה בסכסוך על גובה שכר עבודה או על תנאים סוציאליים. לפי נתוני משרד העבודה והרווחה, רק 20-25 אחוזים מן השביתות עומדות בתנאי השני, ועל כן ברוב השביתות לא ניתן לאכוף שקט תעשייתי.
פארק התעשייה אפק

"פארק התעשייה אפק", הנקרא גם "פארק סיבל", הוא מתחם תעשיות היי טק, השוכן בחלקה הצפוני של ראש העין ודרומית לכפר קאסם.
מרכז התעשייה נבנה בשנות ה-90 במטרה למשוך חברות היי טק לאזור ראש העין. הפארק משמש כחלופה לאזורים אחרים לשימוש תעשיות העילית, כגון רמת החייל והרצליה פיתוח במרכז הארץ, או פארק מתם בחיפה. בפארק אפק פועלות, בין היתר, החברות פרטנר, אריקסון (ישראל), קבוצת חוגר, ריבוע כחול, נוקיה (ישראל), פוינטר, 013 נטוויז'ן, ד"ר גב, סימנס (ישראל), קורנית דיגיטל, ONE, Y-tech, פאיון מדיקל, חברת TTI-TELECOM ועוד.
ר. א. סלבטורה

קורות חיים

רוברט סלבטורה נולד במסצ'וסטס, הצעיר מבין משפחה בת שבע נפשות. הוא החל להתעניין בספרות פנטזיה, לאחר קריאת ספרי שר הטבעות של טולקין. בשנת 1981 קיבל תואר B.Sc בתקשורת, ומאוחר יותר קיבל תואר ראשון באנגלית. לפני שהתחיל לכתוב במשרה מלאה, עבד בתור שומר סף.
בסתיו 1997, תרם סלבטורה את מכתביו, כתבי יד, ומאמרים מקצועיים אחרים שלו, לאוניברסיטה שבה למד.
ג'ינסאפוט

היסטוריה

הכפר ממוקם למרגלות ח'רבת עסכור, בה שרידי מיבנים למן התקופה הביזנטית ועד לתקופה העות'מאנית. מצפון מזרח לכפר ממוקם קבר שייוז' אחמד שלידו נמצאו חרסים מן התקופות הפרסית  והתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. 
לראשונה נמצא אזכור לכפר בפנקסי מכס עות'מאניים משנת 1596, שם הוא נקרא "ג'ים סאפוט". במקום 26 משפחות, כולן מוסלמיות, המתפרנסות מגידול חיטה, שעורה, גידולי קיץ (תירס, מלפפון, אבטיח, מלון, קישוא, דלעת, חציל, פלפל, עגבנייה, שעועית, לוביה), זיתים, ענבים וצאן.
בסקר משנת 1882, שערכה הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, מתואר המקום ככפר קטן הממוקם על גבעה, עם בארות בצד צפון, וכמה עצי זיתים.
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1923 על ידי ממשלת המנדט הבריטי נמצא כי התגוררו בכפר 267 תושבים, מוסלמים כולם. לפי מפקד שנערך בשנת 1931, היו בכפר 315 תושבים.
לאחר מלחמת 1948, עבר הכפר לריבונות ירדנית. בשנת 1967 עבר הכפר לשליטה ישראלית.
בדצמבר 2008 רוססו כתובות נאצה על קיר המסגד בכפר. הכתובות, שרוססו בספריי אדום ושחור, כללו מסרים בנוסח "מוות לערבים" ו-"דרישת שלום מחברון".

ג'ינסאפוט ומשפחת זר

למשפחת זר ולתושבי הכפר ג'ינסאפוט היסטוריית סכסוכים ארוכת שנים.
במרץ 1983 ניסה בעל קרקעות תושב הכפר לרצוח את אבי המשפחה, סוחר הקרקעות וממורשעי המחתרת היהודית משה זר, ירה בו באקדח, וחבט בראשו ובגופו בגרזן. כתוצאה מכך נפצע זר פציעות קשות.
בשנת 2002, כשנה לאחר הירצחו של גלעד זר, הקים אחיו, לא רחוק ממקום הרצח, את חוות גלעד. החווה הוקמה בשטחי הכפר ג'ינסאפוט, ואכן על פי רישומי המנהל האזרחי, בעבר עובדו האדמות במקום בידי תושבי הכפר. לטענת חברה בבעלותה של משפחת זר, הם רכשו כחוק את האדמות, ועל כן היא מבקשת מהמנהל לרשום את האדמות על שמה. על פי דו"ח המאחזים של טליה ששון, שנכתב עוד בשנת 2005, הליכי הרישום כמעט והושלמו, אולם נכון לשנת 2014, הבקשה עודנה בהליכים משפטיים. לאחרונה נמסר כי נחתם הסכם פשרה בין המדינה לבין מתיישבי רמת גלעד, אך לטענת ראש מועצת הכפר, תאבת בשיר, אף גורם ישראלי רשמי לא מסר לתושבי הכפר ג'ינספוט על פרטי ההסכם, וממילא הם לא יכלו להתנגד לו.

כלכלה

חלק ניכר מתושבי הכפר מתפרנס מחקלאות. הגידולים העקריים הם: זיתים, זעתר, דגנים, שקדים, ירקות עונתיים, קטניות, ועדרי כבשים. בכפר חנויות (בגדים, מזון, ירקות, חומרי בניין ועוד), וכן בתי מלאכה קטנים (נגריות, נפחיות, פחחיות, מתפרות ומוסכים). חלק מהתושבים מועסק במשרות ממשלתיות בכפר, ומחוצה לו. הכפר מחובר לרשתות החשמל והמים, והכבישים המרכזיים בו סלולים באספלט. כן, בכפר קווי טלפון, וחיבור לרשת האינטרנט.
מתקן התפלה חדרה

מתקן התפלה חדרה הוא מפעל להתפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO), המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל.
המתקן הוקם לאורכו של נחל חדרה, בצידו הדרומי של מתחם תחנת הכוח אורות רבין בחדרה, והוא היה לגדול מסוגו בעולם לאחר שנישל את מתקן התפלה אשקלון מהתואר. הקמת המתקן החלה בשנת 2007 והוא נחנך ב-23 בדצמבר 2009. בשנת 2011 הגיע המתקן למלוא תפוקתו המתוכננת בהיקף של 127 מיליון מ"ק בשנה. המתקן הוקם בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT) למשך 25 שנה, בידי חברת H2ID המוחזקת בחלקים שווים בידי חברת הנדסת התפלה ושיכון ובינוי. הקמת התשתית הנדרשת לקליטת המים המותפלים ולשילובם במערכת המים הארצית נעשתה בידי מקורות, וכללה, בין היתר, הקמת מאגר בנפח של 90,000 מ"ק, בניית תחנת שאיבה וכן הנחת צנרת בקוטר 80 אינץ' לאורך 15.6 קילומטר.
פסטיבל עכו

פסטיבל עכו או הפסטיבל לתיאטרון ישראלי אחר הוא פסטיבל תיאטרון הנמשך ימים אחדים ונערך בעיר עכו, אחת לשנה, בחול המועד סוכות. הפסטיבל נוסד על ידי עודד קוטלר בשנת 1980 וכולל הצגות פרינג', מופעי רחוב, ירידי אמנויות, אירועי חוצות, סדנאות ופרויקטים מיוחדים המתרחשים ברחובות עכו העתיקה.
מרבית ההצגות המועלות בפסטיבל הן הצגות של קבוצות תיאטרון לא ממוסדות, חלקן הצגות אוונגרד, הנושאות אמירה אישית, לפעמים בשילוב של תיאטרון ואמנויות במה שונות (פנטומימה, מיצג, וידאו ועוד) שלא מרבים לראות בתיאטרונים הממוסדים. ההצגות מועלות באתרים ההיסטוריים של עכו כגון אולמות האבירים ומצודת עכו. 
הפסטיבל מופק על ידי עיריית עכו, בתמיכת מנהל התרבות במשרד החינוך והתרבות וכן גופים נוספים.
הפסטיבל הפך לסמל לשיתוף פעולה בין יהודי וערביי העיר, ומדי שנה מועלות הצגות שנוצרו גם על ידי שחקנים ויוצרים ערבים.
בשנת 1986 הוענק לפסטיבל פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2008 בוטל הפסטיבל, לאחר שביום הכיפורים, שבוע לפני מועד הפסטיבל, פרצו מהומות בין יהודים לערבים בעיר. הפסטיבל התקיים לבסוף במהלך חג החנוכה של אותה שנה.
בשנת 2017 פסלה ועדת ההיגוי של הפסטיבל את הצגתה של עינת ויצמן, "אסירי הכיבוש". בתגובה התפטר המנהל האמנותי של הפסטיבל, אבי גיבסון בר-אל, ושמונה הצגות מתוכננות פרשו מהפסטיבל.
אליזבת, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-18 ביוני 1815 בברלין, לוילהלם, נסיך פרוסיה, אחיו הצעיר של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט.
ב-22 באוקטובר 1836 התחתנה אליזבת עם קרל, נסיך הסן, בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1858 בנו בני הזוג בית מחסה לעניים, ובנוסף תרמו לצורך העניים 10,000 פלורינים. בשנת 1862 התחתן בנה לודוויג עם אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ומאוחר יותר פרש גיסה לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן לאחוזתו בזיהיים, ואילו אליזבת ומשפחתה נשארו בארמון המלכותי בדרמשטדט.
בשנת 1877 מת בעלה קרל, נסיך הסן, ושלושה חודשים מאוחר יותר מת אחיו לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן ללא ילדים, ובנה לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1884 השתתפה אליזבת בחתונת נכדתה ויקטוריה, נסיכת הסן עם לודוויג פון באטנברג, וב-21 במרץ 1885 מתה בביתה בדרמשטדט.
יחסי בולגריה–צרפת

היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו ב-8 ביולי 1879. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה בולגריה למעצמות המרכז, בעוד צרפת הייתה חלק ממדינות ההסכמה, והשתיים לחמו ביניהם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. במלחמת העולם השנייה הייתה בולגריה חלק ממדינות הציר, בעוד צרפת לחמה כחלק מבעלות הברית, אולם לא התנהלה לחימה בין המדינות. במהלך המלחמה הקרה הייתה בולגריה חלק מברית ורשה, בעוד צרפת הייתה חלק מנאט"ו, והיחסים בין המדינות היו חלק מהיחסים הכוללים בין שני הגושים.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ובולגריה היא אף חברה מלאה בלה פרנקופוני מאז 1993. 
במשפט נגד האחיות הבולגריות והרופא הפלסטיני שהדביקו 400 ילדים באיידס, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי קרא לשחרר את האחיות בטענה שהדבר נעשה בשוגג.

יחסים דיפלומטיים

צרפת מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה, וקונסוליות בפלובדיב ווארנה, ואילו בולגריה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, וקונסוליות בליל ומרסיי.
הפיקוד השמיני

הפיקוד השמיני היה פיקוד של צה"ל שהיה ממונה על יחידות מילואים של חי"ר והג"א במחוז ת"א רבתי בתחילת שנות ה-50‏. הפיקוד לא האריך ימים ונסגר כשנתיים לאחר הקמתו.

מקור השם

בתחילת שנות החמישים הורכב צה"ל משבעה פיקודים: שלושה פיקודים מרחביים (צפון, מרכז ודרום) וארבעה פיקודים ייעודיים (הדרכה, נ"מ, נח"ל וגדנ"ע). הפיקוד השמיני היה השמיני במניין הפיקודים בצה"ל עם הקמתו ומכאן שמו.

הקמת הפיקוד

בסוף מרץ 1950 יצאה פקודת ארגון להקמת הפיקוד השמיני. בפקודה נקבע כי תפקידו יהיה לארגן, לאמן ולגייס יחידות שיוצאו ממרחבו ללחימה בגבולות הארץ. עם הקמת הפיקוד השמיני הועבר אליו שטח מחוז תל אביב, שהיה עד אותה הרגע בתחום אחריותו של פיקוד המרכז. בהיותו פיקוד מרחבי נקבע כי הפיקוד השמיני יהיה אחראי להגנה המרחבית של השטח שעליו הופקד, קרי - המחוז העירוני של תל אביב, באמצעות מפקדת המחוז ויחידות חיל המשמר שהוצבו בו. כמו כן הוטלה עליו משימת המנהלה המרחבית, כפי שהיה נהוג בפיקודים האחרים‏.
הפיקוד היה ממונה על שלוש חטיבות חיל רגלים ועל יחידות ההגנה האזרחיות (הג"א) במחוז תל אביב רבתי‏ ושטח הפיקוד שלו כלל את ריכוזי כוח האדם המתגוררים בעיר תל אביב וסביבותיה, את שטח הפרברים והשיכונים שעתידים היו להיבנות בשנים 1951-1952 וכן את כלל הצירים והדרכים בתוך העיר תל אביב ובסביבותיה והמפעלים המשרתים את העיר באופן ישיר‏. תוואי תיחום שטח הפיקוד נקבע כך שניתן יהיה ליצור קו הגנה עירוני.

סגירת הפיקוד

בסוף שנת 1952, לאור מדיניות הקיצוב שהנהיגה הממשלה, החליט בן-גוריון להקטין את תקציב הביטחון ולהוביל תוכנית קיצוצים מקיפה במצבת כוח האדם של צה"ל. כחלק מתהליך זה, הוחלט במטכ"ל על צמצום מספר הפיקודים ובמסגרת זו בוטל הפיקוד השמיני. עם ביטולו, צורף תחומו לפיקוד המרכז ועודכנו קו התיחום בינו לבין פיקוד הדרום‏.
רכס רובי (מונטנה)

גאוגרפיה

הרכס ממוקם במחוזות ביוורהד ומדיסון שבמונטונה, מזרחית לעיירה דילון, ודרום מערבית לעיירה שרידן.
שיא גובהו של הרכס מתנשא לגובה של 2,862 מטרים מעל פני הים (בחלקו הצפון מזרחי של הרכס). 
כיוון הרכס צפון מזרח - דרום מערב, ואורכו 42.7 קילומטים. 
צפונית מערבית לרכס נמצא נהר ביוורהד, ומדרום מזרח לרכס נמצא נהר רובי. 
מרבית שטח הרכס נמצא בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management). 
הרכסים יבשים, והמעיינות ברכס מועטים. למרות זאת הרכסים מכוסים יערות של אשוח דאגלס, אורן מפותל ואשוחית מצויה. חיות הבר ברכס הם איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי זנב, ושכווי היערות.

שם הרכס

שם הרכס ניתן לו רשמית בשנת 1964.
תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן

"תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן" הוא ספר העוסק באסתטיקה, יצא לאור בשנת 1986, מאת הצייר והסופר יובל קנב.

תקציר

הספר דן באמנות חזותית מזווית מבנית ובכלל זה זיהוי תבניות קומפוזיציה מרכזיות. בהקשר זה מודגשת במיוחד טרמינולוגיה יוונית קלאסית - אחד ההיבטים הייחודיים בספר - בעזרתו של פרופסור יוחנן גלוקר מאוניברסיטת תל אביב.
ביריאווזה

ביריאווזה (תעתיק Biryawaza; באכדית ᴹBir₅-ia-wa-za) בנו של שוטרנה (Šutarna), היה שליט דמשק בסביבות אמצע המאה ה-14 לפנה"ס. הוא היה מלך-ואסל נאמן למצרים ותקופת שלטונו החלה בסוף תקופתו של אמנחותפ השלישי והסתיימה בשנותיו הראשונות של אחנתון.
השם ביריאווזה הוא בשפה הודו-אירופאית וייתכן שהיה מקבוצת המריאנו (Maryannu) בדומה לעם ששלט במיתני ולחתים.
הוא מופיע מספר פעמים במכתבי אל-עמארנה: בא"ע 250 השליט המצרי מצווה עליו לנקוט בפעולה צבאית כנגד בניו של לבאיה, ובא"ע 151 מוזכרת מתקפה של אבי-מילכי שליט צור על ממלכתו ובמכתבים אחרים מצוינים התכתשויות נוספות עם איטקאמה, שליט קדש וכן עם אזורי, שליט האמורו.
ביריאווזה מופיע גם במכתב א"ע 197. במכתב זה הוא מואשם על ידי פרעה שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, וארץ תַּחְשׁ. הוא מופיע גם במכתבים 194, 195, ו-196.
פולצ'ינלה

פולצ'ינלה (באיטלקית: Pulcinella) הוא בלט מאת איגור סטרווינסקי, המבוסס על מחזה מן המאה ה-18 - "פולצ'ינלה" היא דמות שמקורה בקומדיה דל'ארטה. הצגת הבכורה של הבלט הייתה בפריז, ב-15 במאי 1920, בניצוח ארנסט אנסרמה. הרקדן לאוניד מאסין יצר הן את הלברית והן את הכוראוגרפיה, ופבלו פיקאסו עיצב את התלבושות ואת התפאורות המקוריות. היצירה נכתבה לפי הזמנתו של סרגיי דיאגילב.

היסטוריה

דיאגילב רצה בלט על פי לברית של קומדיה דל'ארטה מן המאה ה-18 ומוזיקה, שחשב כי מחברה היה ג'ובאני פרגולזי. אף כי המוזיקה יוחסה לפרגולזי, נמצא מאז והוכח, שחלק גדול מייחוס זה היה שגוי; ייתכן שחלקים ממנה הולחנו בידי דומניקו גאלו, קרלו איגנציו מונצה, ואפשר שגם לאלסנדרו פאריזוטי ולאוניקו וילהלם ואן ואסנר הייתה יד בחיבורה. המנצח ארנסט אנסרמה כתב אל סטרווינסקי בשנת 1919 בנושא זה, אך המלחין לא נטה תחילה לרעיון של מוזיקה מאת פרגולזי. אף על פי כן, לאחר שעיין בפרטיטורות, שדיאגילב מצא בספריות בנאפולי ובלונדון, שינה את דעתו. סטרווינסקי שכתב את המוזיקה העתיקה לגרסה מודרנית יותר; הוא עשה שימוש בנושאים ובמרקמים ספציפיים, אך שילב בהם מקצבים, קדנצות והרמוניות מודרניים. פולצ'ינלה כתובה לתזמורת קאמרית מודרנית  עם סופרן, טנור ובריטון סולו. מקובל לראות ב"פולצ'ינלה" את היצירה הראשונה מן התקופה הנאו-קלאסית של סטרווינסקי.

עלילת הבלט

הבלט מתפתח במערכה אחת וגיבוריו הם פולצ'ינלה, נערתו פימפינלה, חברו פורבו, פרודנצה ורוזטה, וכן פלורינדו וקלוביאלו. הסיפור מתחיל בסרנדה, שפלורינדו וקלוביאלו שרים לפרודנצה ורוזטה. שתי הנשים אינן מתרשמות ועונות למחזריהן במטר מים. אביה של פרודנצה, רופא, מופיע ומגרש את השניים.
אפיזודה חדשה מתחילה בהופעת רוזטה ואביה. רוזטה רוקדת לפני פולצ'ינלה והם מתנשקים. אבל פימפינלה עדה לכך וקוטעת את ההתרחשות. פלורינדו וקלוביאלו מגיעים ובקנאתם בפולצ'ינלה, הם חובטים בו. אחר הם דוקרים את פולצ'ינלה, אבל זו אינה אלא העמדת פנים, שתכליתה להניע את פימפינלה לסלוח לפולצ'ינלה. פורבו, מחופש לקוסם, מופיע ומשיב את פולצ'ינלה המת כביכול לחיים לעיני כל. פימפינלה סולחת לפולצ'ינלה, פרודנצה ורוזטה נענות לחיזורי פלורינדו וקלוביאלו. הבלט מסתיים בנישואי הזוגות.

חשיבות

עם "פולצ'ינלה" נכנס סטרווינסקי לתקופתו השנייה כמלחין, הנאו-קלאסיציזם. הוא כתב על פולצ'ינלה: "פולצ'ינלה הייתה התגלית שלי את העבר, ההתגלות שבאמצעותה התאפשרה כל יצירתי המאוחרת. היה זה מבט לאחור, כמובן - הראשון בהרבה פרשיות אהבה בכיוון זה - אבל היה זה גם מבט בראי. הבלט הוחזר לבמה לאחר שינויים ותיקונים מצד אמני ניו יורק סיטי בלט, ג'ורג' בלנשיין וג'רום רובינס, שרקדו שניהם, רובינס בתפקיד פולצ'ינלה, בפסטיבל סטרווינסקי של ניו יורק סיטי בלט בשנת 1972.
הספרייה הלאומית של קמבודיה

היסטוריה

הספרייה הוקמה על ידי השלטון הקולוניאלי הצרפתי ב-24 בדצמבר 1924. האסוף הראשוני של הספרייה, עם הקמתה, כלל 2,879 ספרים, רוב הספרים היו בצרפתית. נציג צרפתי ניהל את הספרייה עד שנת 1951. לאחר קבלת העצמאות על ידי הקמבודיה, במדינה החלה להתפתח ספרות בשפה החמרית ומספר הספרים בשפה זו היוצאים לאור כל שנה גדל, וכך גדל גם אוסף הספרים בחמרית בספרייה.
הספרייה נסגרה בתקפות שלטונם של קמר רוז' בין השנים 1975–1979. כשמונים אחוז מאוסף הספרייה הושמד בתקופה זו.
ב-1980 הוחזר מעמדה של הספרייה הלאומית של קמבודיה. כיום אוסף הספרייה כולל 103,635 פריטים. האוספים המיוחדים כוללים 8,327 מסמכים, כולל מסמכים בצרפתית משנים 1925–1970, ומסמכים וספרים בחמרית משנים 1955–1975.