google/wiki40b huggingface dataset:
פקיד

פקיד הוא תוארו של מי שמחזיק במשרה הכרוכה בביצוע ענייני משרד כלליים או, לעיתים, משימות הקשורות במכירות או קניינות.
פקידות כללית ניתנת להבחנה מפקידות קבלה, שאף היא תפקיד תומך משרדי/מנהלי - אולם מבוצעת כשפניה אל קהל.
באופן כללי, תחומי אחריותו של הפקיד כוללים תיעוד ותיוק של רשומות ומסמכים, איוש עמדת שירות, הנפקת תכתובות, וניהול מטלות אדמיניסטרטיביות שונות. בתרבויות רבות המונח פקיד מציין דרגה הייררכית נמוכה ברשות זו או אחרת של המנהל הציבורי, והמאפיין של תפקידו הוא שהוא אינו מקבל החלטות, כי אם מוציאן לפועל או מעבירן בין הדרגים השונים. עם זאת, פקידים עובדי ציבור יכולים להגיע למעמד רם.
דוגמאות לפקידוּת בישראל, הם פקידים של המשרדים הממשלתיים השונים - כפקיד שומה, פקידי רווחה: "פקיד סעד לחוק הנוער", "פקיד סעד בשירות הזקן" ועוד; נציב קבילות הציבור, פקיד היערות ועוד. בעולם הערבי, נאמן-השלטון הוא המוח'תאר, בברית המועצות - קומיסר.
בארצות דוברות אנגלית המילה לפקיד היא קלרק (Clerk) והיא נגזרת מתפקידו ההיסטורי-מסורתי של הפקיד בשרשרת משׂרות הכמורה.
בשל התארגנות חברתית שמאפיינת את העת החדשה ושינויים תעסוקתיים הנובעים מכך, מבחינה מגדרית רוב הפקידים בדרג הנמוך בימינו הם נשים, ולכן במודעות דרושים מקובל הנוסח "דרושה פקידה".
מוגדישו

היסטוריה

בימי הביניים הייתה מוגדישו מרכז מסחרי חשוב. כדי לכבוש אותה, היה חייב וסקו דה גמה הפורטוגזי להפגיזה, וכך גם הנווט הפורטוגזי טריסטן דה קונה (כבש את מוגדישו בשנת 1503 לאחר הפגזות רבות).
במאה ה-19 הייתה מוגדישו בתחום שלטונו של סולטאן עומאן. בשנת 1871 מוגדישו נכבשה על ידי סולטאן זנזיבר, ובשנת 1895 מוגדישו נכבשה שוב, הפעם על ידי האיטלקים.
בזמן המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה שימשה מוגדישו למרכז הצבא האיטלקי הפולש. לאחר המלחמה בנו האיטלקים את בירת סומליה מחדש, ולכן כיום היא עיר מודרנית בהרבה משאר ערי הבירה של המדינות באזורה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, נפלה מוגדישו לידי האנגלים, ולאחר שלסומליה הוענקה עצמאות (בשנת 1960), היא הייתה לבירתה.
בשנת 2015 ביצע ארגון הטרור א-שבאב פיגוע בבית מלון בעיר. למעלה מ-20 נהרגו ובין הפצועים היו סגן ראש הממשלה, שר התחבורה וחבר פרלמנט.

כלכלה

במוגדישו יש כמה מפעלים ובתי חרושת, בעיקר לעיבוד מזון, לייצור שמנים, ולנסורת עצים. כמעט כל המפעלים הנמצאים במוגדישו, הם לשימוש עצמי ולא לייצוא, משום שהמלחמה מקשה על המדינה לקיים יחסים כלכליים בינלאומיים. יש בה גם מלונות, מרכזי תיירות נוספים, אכסניות ואת מוסדות הממשלה.

אתרים

במוגדישו ישנה כנסייה הבנויה בסגנון איטלקי, ומסגד, ששמו "פקר אל דין". יש גם ארמון ישן, ששימש כארמון לואלי, מושל המחוז, שנבנה בשנת 1269.
דפנה יואל

קריירה אקדמית

את הקריירה האקדמית שלה החלה יואל בשירות צבאי במסגרת תוכנית תלפיות, משם פרשה כעבור כשנה וחצי. לאחר השלמת השירות צבאי הצטרפה יואל לתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב. היא השלימה תואר ראשון במדעי הרפואה, ולאחריו דוקטורט בפסיכוביולוגיה (1998), שהתמקד בארגון קשרים במוח. תחום המחקר העיקרי שבו עסקה במשך 15 שנה, היה מנגנונים מוחיים של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD).

שלילת קיומם של מוח "נשי" ומוח "גברי"

אחת השאלות העיקריות בהן עסקה יואל היא האם יש מוח "גברי" ומוח "נשי", כלומר האם ניתן לחלק מוחות אנושיים לשני סוגים כפי שאפשר לעשות בנוגע לאיברי המין: כמעט אצל כל האנשים יש מערכת מין נקבית או זכרית. לטענתה של יואל, במוח לא ניתן לעשות חלוקה כזו. 
אחד המחקרים החשובים שעל בסיסו נבנתה התאוריה של יואל נעשה בידי הפרמקולוגית פרופ' מרגרט מקרתי מאוניברסיטת מרילנד, ארצות הברית. מקרתי גילתה שמאפיינים במוחות של זכרים ונקבות בבעלי חיים, יכולים לשנות את צורתם בנסיבות חיצוניות כמו מתח או לחץ. יואל הסיקה מתוצאות מחקר זה ומחקרים נוספים, שאם תחת לחץ אזורים מסוימים במוח יכולים להתהפך מ'הצורה הנקבית' הטיפוסית שלהם ל'צורה הזכרית' הטיפוסית - אין טעם לדבר על מוח נקבי ועל מוח זכרי, והחלוקה הזאת היא חסרת משמעות.
לטענת יואל למוח אין ממש "מין", וההבדלים בין מוח "נשי" ל"גברי", הגם שהם קיימים, אינם גדולים ואינם קשורים זה לזה. היא הייתה הראשונה לדבר על התאמה בהקשר של המוח: אזור מסוים במוח, כמו אמיגדלה גדולה, לא מנבא אזור אחר, למשל היפוקמפוס קטן. אמנם יש הבדלים במוח בין זכרים לנקבות, אבל הם לא מסודרים. אם נמצא במוח מאפיין "זכרי" בתחום מסוים, זה לא אומר כלום על הזכריות או הנקביות של המאפיינים האחרים, שנקבעים על ידי האינטראקציות המורכבות שבין מין, גנטיקה וסביבה.
מסקנתה של יואל עמדה תחת ביקורת של חלק מעמיתיה לחקר המוח. היא נתקלה בקשיים בפרסום המדעי של המאמר הראשון שפרסמה בנושא ב-2011, "זכרי או נקבי? המוח הוא בין מיני".

מגדר ופמיניזם

בין עיסוקיה במחקר, שילבה יואל גם עיסוק במגדר. בראיון ל"דה מרקר" סיפרה כי כבר בילדותה ובשירותה הצבאי ביטאה עמדות פמיניסטיות. יואל טוענת כי בעולם המערבי ה"ממוגדר", זכרים גניטלית מנותבים להיות "בנים" ונקבות – "בנות". לגישתה, התפיסה החברתית והתרבותית בעולם, גם היום, היא כזו שמחלקת את עולם האפשרויות לשני חלקים. לדעתה, בעולם ללא מגדר, בו אין משמעות חברתית ותרבותית לצורת איברי המין של האדם, יהיו הרבה יותר אפשרויות, גם לנקבות וגם לזכרים.
מ-2009 העבירה יואל לתלמידי תואר ראשון בפסיכולוגיה "קבוצות קונפליקט נשים/גברים", שפותחו על ידי פרופ' אריאלה פרידמן, לפי מודל שפותח בקבוצות של יהודים וערבים בנוה שלום. בהמשך פיתחה מודל עבודה בקבוצות על נושאים של מגדר, שמשלב בין המודל של קבוצות קונפליקט לבין המודל של קבוצות להעלאת מודעות משנות השבעים. כך החלה בבניית קורס בפסיכולוגיה ומגדר - "ורוד זה צבע של בנות?", שבחן מוסכמות חברתיות כמו מה "נשי" ומה "גברי", ואת היחס, הבלתי מודע ברוב המקרים, לדברים שונים בחיי האדם מזווית ראייה של המגדר שלו.  הכנת הקורס הביאו את יואל לעסוק בחקר "מוח גברי" ו"מוח נשי" החל מהעשור הראשון של המאה ה-21.
ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה

ביוגרפיה

ז'אן נולד ב-28 במאי 1371, והיה בנם בכורם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ושל מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה. החל ב-1384 החזיק בתואר דוכס נבר. ב-1385 נישא למרגרטה מבוואריה, בתו של אלברכט הראשון, דוכס בוואריה שהיה דוכס איְנו (כיום מחוז בדרום בלגיה), הולנד וזיילנד. מרגרטה ילדה לו שמונה ילדים ובהם פיליפ שירש את דוכסות בורגונדיה אחרי מותו ב-1419.
ז'אן השתתף במסע הצלב נגד הטורקים שארגן סיגיסמונד מהונגריה. ב-25 בספטמבר 1396 הוא לחם בגבורה בקרב ניקופוליס (שבו נפל בשבי, אך שוחרר על ידי אביו ב-1397 תמורת כופר נפש), ועל כך זכה בכינוי "ללא חת". ב-1404 מת אביו, וז'אן ירש את דוכסות בורגונדיה, וב-1405 מתה אמו והוא ירש את רוזנות פלנדריה וארטואה (כיום בצפון צרפת).
אביו של ז'אן, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה שימש כעוצר הממלכה בשם אחיינו שארל השישי, מלך צרפת שלקה במחלת נפש ב-1392. אחרי מות פיליפ השני ב-1404, לואי הראשון, דוכס אורליאן שהיה אחיו הצעיר של המלך, שימש כעוצר הממלכה. אולם, ז'אן "ללא חת" טען לזכותו לשמש כעוצר במקום אביו. ב-23 בנובמבר 1407 נרצח בפריז לואי הראשון, דוכס אורליאן. ז'אן "ללא חת" לא הכחיש שידו הייתה ברצח. התפתחו מעשי איבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה.
הנרי החמישי, מלך אנגליה ניצל את העובדה שהצרפתים היו עסוקים במלחמת אחים, ופלש עם צבאו לצרפת באוגוסט 1415. התחולל קרב אז'נקור (בצפון צרפת) שבו נחלו הצרפתים מפלה ניצחת. רבים מאנשי האצולה הצרפתים נהרגו בקרב, ובהם שני אחיו של ז'אן "ללא חת", אך הוא וכוחותיו לא השתתפו בהגנה על צרפת. ב-1419 התנהל משא ומתן בין שארל יורש העצר (שארל השביעי, מלך צרפת לעתיד) לבין ז'אן "ללא חת". ב-10 בספטמבר 1419 הגיע ז'אן "ללא חת" לגשר העיירה מונטרו (שמדרום מזרח לפריז), שם היה אמור להימשך המשא ומתן, אך באותו יום הוא נרצח בידי אנשיו של יורש העצר שארל. בנו פיליפ ירש את דוכסות בורגונדיה בשם פיליפ השלישי.
אנגלו נוימן

קורות חיים

נולד בווינה. הופעת הבכורה שלו הייתה בברלין ב-1859. בשנים 1862–1876 הופיע בווינה, בין היתר התמחה ביצירותיו של ריכארד ואגנר. ב-1876 היה למנהל האופרה של לייפציג, לאחר מכן עבר לנהל את האופרות של ברמן (1882) ושל פראג (1885). במקביל ניהל להקת אופרה נודדת שהתמחתה בהצגת מחזור הטבעת והופיעה בין היתר בלונדון, פריז וסנקט פטרבורג עם המנצח אנטון זיידל.
קריית נורדאו

היסטוריה

בקיץ 1919 החליט הוועד הפועל הציוני, בראשות חיים ויצמן ונחום סוקולוב, להקים בארץ ישראל עיר גנים על שם מקס נורדאו. הקרן הקיימת החלה לאסוף כספים לצורך מימוש מטרה זו, אולם בעקבות תהפוכות שונות בהנהלת הקרן הקיימת, מילוי ההחלטה נדחתה. בתחילת שנת 1924 פרסם מנחם אוסישקין מודעה שקראה לתרום כסף לצורך מימון הקמת עיר הגנים, מכיוון שנאספו רק 22,000 לא"י, מתוך 50,000 שנדרשו על פי הפרסום עבור הפרויקט. בשנת 1947 החל האדריכל אלכסנדר קליין בתכנון עיר גנים באזור ואדי פאליק על שטח של 6000 דונם, עבור 40,000-50,000 נפש. בסוף 1949 ביקרה באתר מקסה נורדאו, לקראת הקמת עיר הגנים. אולם אגף התכנון התנגד לתוכנית וועדה של משרד הפנים החליטה, על אף התנגדות הקרן הקיימת, לספח את השטח לנתניה, בטענה שאין מקום לשתי ערים נפרדות ושכנות. עיריית נתניה השקיעה בפיתוח האזור ותוכנית הקריה נכללה בתוכנית בניין עיר של נתניה, אך הקמת הקריה התעכבה בגלל שטחי אש של צה"ל באזור.
באפריל 1957 הוחל בהקמת השכונה על ידי חברת "דיור לעולה", שהציבה במקום 400 צריפי בטונדות. בשנת 1958 חיברה עיריית נתניה את השכונה לרשת החשמל. בשנת 1962 הוחל בהרחבת השכונה בכ-600 יחידות דיור ולצידם הוקם אזור התעשייה של נתניה דרום ממזרח לכביש החוף.
בתחילת שנות ה-70 פעלה החברה לפיתוח קריית נורדאו, בראשות נפתלי רבין ובבעלות שיכון ופיתוח, סולל בונה ושיכון עובדים, להקמת 10,000 יחידות דיור בשכונה. לצורך כך הוחלט על הקמת מחלף פולג במימון משותף של החברה, עיריית נתניה ומע"ץ.

חינוך

בשכונה נמצאים בתי הספר נורדאו, אורות רש"י, אלדד, יגאל אלון ואורט גוטמן.

תרבות

חברי הרכב קפה שחור חזק גדלו בשכונה והיא השפיעה על המוזיקה שהם יוצרים.
שמעון ביטון

הרב שמעון חנניה ביטון (נולד בשנת 1944) הוא הרב הראשי ואב"ד חדרה וראש ישיבת "אור יוסף".

ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו, ובגיל 11 עלה עם הוריו לישראל והתגורר בבאר שבע. כעבור שנתיים החל ללמוד בישיבת "בית יוסף" נובהרדוק, וכעבור שלוש שנים עבר ללמוד בישיבת "מגדיאל" אצל הרב נחום לסמן, אשר למד עמו בחברותא חמש שנים ברציפות. עוד בהיותו בחור מסר שיעורים לחבריו בישיבה. בד בבד עם לימודיו הישיבתיים שינן מחוץ לסדרי הישיבה את כל נושא "איסור והיתר" שבת ועירובין, ובגיל 17 נסמך להוראה]. 
לאחר נישואיו למד במשך חמש שנים בכולל היכל התלמוד בתל אביב. לאחר מכן שימש כר"מ בישיבת "חומת ציון" בבני ברק, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לכהן כראש הישיבה הקטנה בחדרה. בשנת תשל"ב, בהיותו בגיל 28, נבחר לכהן כרב שכונת גבעת אולגה. בשנים אלו נבחן אצל גדולי הרבנים הספרדים וקיבל תעודת כושר לרב עיר. בשנת תשל"ח נבחר לכהן כרבה הראשי של עיר חדרה. שימש כראש ישיבת "אור יוסף" בחדרה.
הרב ביטון הקים את הישיבה הקטנה "אור יוסף" שבגבעת אולגה, בראשה עומד כיום בנו הרב שמואל. כמו כן הקים את תלמוד תורה "חפץ חיים" ובית הספר לבנות "תהילה". בשנת 2013 הוקם הסמינר לבנות "באר מרים".

בניו

בנו אהרון הוא חתנו של הרב ראובן אלבז, ראש ישיבת אור החיים, עמו למד בישיבת מגדיאל. בנו הרב ישראל ביטון הוא רב צפון חדרה וראש מוסדות "אדרת אליהו" וחבר בית דין לענייני ממונות לצד הרב ציון בוארון, שאף מוסמך להוראה, ומחבר הספר "טל לישראל". בן נוסף שלו, בועז ביטון, משמש כמשנה לראש עיריית חדרה מטעם מפלגת ש"ס.
פרטי הרוטורים של האניגמה

היסט הרוטורים

על מנת להבין את השפעת הסיבוב על הרוטורים נדגים זאת באמצעות מספר דוגמאות. ניקח כדוגמה, רוטור מסוג I ללא היסט בתצורת הטבעת. ניתן אז להבחין שהאות A מקודדת לאות E, האות B מקודדת לאות K והאות K מקודדת לאות N. כל אות מקודדת לאות שונה.
במקרה שיש משקפים A מוחזר כ Y והפוך, Y מוחזר כ-A. החיווטים מהווים לולאה בין שתי אותיות.
כאשר רוטור ביצע פסיעה, יש לקחת בחשבון את ההיסט על מנת לדעת מהו הפלט והיכן הוא נכנס לרוטור הבא.
אם למשל רוטור I מצוי במיקום B, האות A נכנסת כאות B אשר מחוברת בחוט לאות K. בשל ההיסט האות K תיכנס לרוטור הבא במיקום של ה-J.
כאשר לוקחים בחשבון את רוטורים I,II,III (משמאל לימין), את משקף-B הרחב, את כל תצורות הטבעות במיקום A, ואת מיקום ההתחלה AAA אזי הקלדת הצירוף AAAAA תניב את הרצף המוצפן BDZGO.

תצורת הטבעת

תפקיד תצורות הטבעת, לשנות את מיקום החיווט הפנימי ביחס לרוטור. התצורות לא משנות את החריץ או את טבעת האלפבית בחלק החיצוני שכן הם מקובעים לרוטור. שינוי תצורת הטבעת ישנה את מיקומי החיווטים ביחס לנקודת הגלגול ומיקום ההתחלה.
תצורת הטבעת תסובב את החיווט. בעוד שרוטור I במיקום A- מקודד את האות A לאות E הרי שבאמצעות היסט הטבעת B-02 האות A תקודד K .
הקידוד מתרחש רק לאחר הקשת מקש וסיבוב הרוטור. מעקב אחר הסיגנל על הרוטורים מעלה כי הצירוף AAA אפשרי רק אם תו נלחץ כשהרוטורים היו במיקום AAZ.
עזרא הכהן מסלתון טראב

ביוגרפיה

נולד בדמשק, לאסתר ולרב אליהו הכהן טראב (נפטר בשביעי של פסח ה'תרנ"ט). משפחת טראב הייתה משפחה מיוחסת ונכבדה בדמשק, והרב אליהו היה אחד מארבעת בניו של "רבי יעקב הזקן" (שנפטר בר"ח חשוון ה'תר"ו), ושימש רב חשוב בעירו, ומקורב לרב שלמה הררי, מהדמויות הבולטות בעלילת דמשק. את ספרו "ויעל אליהו" (מחידושיו בדברי הפוסקים, ודרושים, קהיר התרצ"ח) הדפיס נכדו, רבי יהודה, בנו של רבי עזרא, ומעט מחידושיו הדפיס בנו רבי עזרא ב"ספר עזרא" (דף צ"ו ע"א) בדברי הספד שנשא עליו, כן יש בכתבי ידו חידושים נוספים.
הרב עזרא למד את תורתו מאביו, ומחכמי דמשק נוספים, בפרט מהרב חיים רומאנו שהיה דיין בבית דינו של הרב יצחק אבולעפיה בעיר.
מצעירותו נחשב לשקדן והיה לבקיא גדול בתורה, בהלכה, בקבלה ובדרוש. את דרשותיו נהג לדרוש מידי שבת וחג לפני ציבור גדול בבית הכנסת הגדול "שמאע" שבדמשק.
הרב עזרא שימש כראש ישיבה וראש אב בית דין בדמשק, וכבעל קול נעים שימש גם כחזן קבוע בבית הכנסת "אלפראנג", שהיה בית התפלה של גדולי הרבנים, ביניהם הרב אהרן יעקב בנימין, הרב הראשי לדמשק. כמו כן היה מוהל.
נפטר בכ"ח בשבט ה'תר"פ (1920).

משפחתו

אחיו היו הרב בכור יעקב, אב"ד ור"מ במדרש "כואג'ה רפאל" (נפטר בי"ז בטבת ה'תרע"ב). הרב חיים. הרב מאיר, ממנהיגי בית כנסת "אלראקי" (נפטר בשנת ה'תר"ץ). כן ידוע לפחות על שתי אחיות שהיו לו, שרה שנישאה לרב צאלח הלוי, וצלחה.
הרב עזרא נשא לאישה את לאה ונולדו להם שני בנים ושלוש בנות. בנו הגדול הרב יהודה חיים הכהן מסלתון טראב היה תלמיד חכם ואב בית דין בקהיר שבמצרים, ומוהל. בנו הרב מאיר היה שוחט ומוהל שנפטר בצעירותו, והותיר אחריו בן בשם עזרא. בתו רג'ינה, נישאה לרב אליהו מסלתון טראב, ראש השוחטים בדמשק, ובן אחיו הרב בכור יעקב, בנם השני היה נכדו הרב עזרא הכהן מסלתון טראב, "חכם עזור". בתו סניאר, נישאה לרב נסים בכור מהדיב. ובתו רחל נישאה למרדכי רפאל הלוי.
רקוויאם (מיכאל היידן)

הרקוויאם של מיכאל היידן (Missa pro defuncto Archiepiscopo Sigismondo או Missa pro Defunctis) בדו מינור, MH 155, היא יצירה פרי עטו של המלחין האוסטרי מיכאל היידן, לטקסט של הרקוויאם הקתולי. הלחנה זו של הרקוויאם השפיעה על מוצרט, כאשר כתב את הרקוויאם שלו.

היצירה

הרקוויאם הולחן על ידי מיכאל היידן בשנת 1771, לזכרו של הארכיבישוף זיגמונד פון שכרטנבאך. היצירה הוקדשה לארכיבישוף זיגמונד, אך גם ביתו של היידן, אליסיה ג'וזפה, נפטרה באותה השנה וכנראה האבל עליה היווה לו השראה. הרקוויאם בוצע לראשונה בינואר 1772 בזלצבורג. 
ההרכב הנדרש לביצוע הרקוויאם הוא מקהלה מעורבת, ארבעה סולנים (סופרן, אלט טנור ובס), ותזמורת הכוללת: סקיצת כלי קשת (כינורות ראשונים ושניים, צ'לים, ויולות, וקונטרבסים. המנגנים בבאסו קונטינואו), 4 חצוצרות, 2 בסונים, 3 טרומבונים וטימפני.
זמן ביצוע ממוצע של הרקוויאם הוא כ-40 דקות.

השפעה על מוצרט

ליאופולד מוצארט ובנו וולפגנג אמדאוס מוצרט נכחו בשלושת הקונצרטים הראשונים שבהם בוצע הרקוויאם. ניכרת השפעת הרקוויאם של מיכאל היידן על הרקוויאם של מוצרט, הדמיון בין היצירות ניכר בעיקר בפתיח ובאופרטוריום.
תומיזם

תומיזם הוא אסכולה פילוסופית בנצרות הקתולית, שנוסחה על ידי תומאס אקווינס, תאולוג ונזיר דומיניקני הנחשב כפילוסוף הנוצרי החשוב ביותר בסוף תקופת פילוסופית ימי הביניים.
לעיתים קרובות רעיון זה נקרא פרשנות תאולוגית של אריסטוטליזם. כל המושגים הבסיסיים של אקווינס השתקפו בעבודתו "סכום התאולוגיה". ראוי לומר כי מחשבות אלה אינן קנוניות של אמונה, אלא כלי מעשי להבנת רעיון זה בעזרת התבונה.
לפי אסכולה זו מתקופת ימי הביניים, בכוחו של השכל האנושי לקלוט את ידיעת היקום בלי עזרת האמונה. היא מבוססת על חמש הוכחות לקיומו של האלוהים, ומשמשת בסיס לפילוסופיה של הכנסייה הקתולית. תלמידי אקווינס עיבדוה ומסרוה הלאה בעיקר במסגרת מסורת המסדר הדומיניקני.
עיסאם שרף

חייו

שרף נולד בגיזה. לאחר שרכש תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת קהיר ב-1975, נסע ללמוד באוניברסיטת פרדו, באינדיאנה שבארצות הברית, שם רכש תואר שני ב-1980, ולאחר מכן תואר דוקטור.
כיהן כשר התחבורה בין יולי 2004 לדצמבר 2005, אך פרש עקב חילוקי דעות בינו לבין ראש הממשלה אחמד נזיף, שמונה על ידי חוסני מובארכ. לאחר התפטרותו, הוא שב לאקדמיה וקיבל משרה באוניברסיטת קהיר, שם נחשב כמתנגד קולני למשטרו של מובארכ, במיוחד בהקשר לטיפול המשטר בבעיות תשתיות התחבורה הציבורית במצרים. ב-3 במרץ 2011 התבקש על ידי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים במצרים (שקיבלה את הסמכות למשול זמנית מידי מובארכ עם התפטרותו בעקבות ההפיכה במצרים) להרכיב ממשלה, וזאת לאחר התפטרותו של אחמד שפיק, ראש הממשלה שמונה על ידי מובארכ, שהתפטר עקב לחץ המפגינים.
שרף היה פעיל ומעורב בהפגנות בכיכר תחריר, דבר שהקנה לו את אהדת המפגינים והגופים הפועלים לקידום הדמוקרטיה במצרים. אהדה זו הובילה לכך ששמו הועלה בפני המועצה הצבאית העליונה כמועמד מקובל להחלפת שפיק. בנובמבר 2011, בעקבות הפגנות מחודשות בכיכר א-תחריר, התפטר שרף מתפקידו כראש הממשלה וקרא להעברת הסמכויות במדינה למועצה הצבאית העליונה.
שרף ידוע בגישתו הקשוחה נגד נורמליזציה ביחסי ישראל-מצרים. לדעתו יש לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לפני כל שיתוף פעולה כלכלי או מדעי עם ישראל.
ארכיון ראש פינה

היסטוריה

ארכיון ספריה ע"ש אברהם בלום בראש פינה נוסד בשנת 1987 ביוזמה ובסיוע משפחת בלום ומועצה מקומית ראש פינה. הארכיון שוכן במבנה היסטורי בית פיק"א, במתחם בתי פקידות של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד אשר ברחוב העליון במושבת הראשונים. 
הוגי רעיון הקמת ארכיון במושבה היו מנחם בן אריה  שבעזרת יהודה עצבו יצר לראשונה כרטסת תיקי רשומות,  ונחמה בלום (לבית הראל), אשת אברהם בלום, הרוח החיה בהקמה.

אוספי הארכיון

הארכיון מכיל אוספים אישיים, זכרונות, יומנים, תמונות, תיעוד וסיקור מבנים ואתרים היסטוריים, קלטות של שירי ראשונים, אוסף קטעי עיתונים וספרי זכרונות, עבודות מחקר, מוצגים, פרוטוקולים, פנקסים ורשומות,  מתולדות ראש פינה. מסמכים רבים נשרפו בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית. 
בארכיון מתקיימת פעילות מחקרית וחינוכית, מוצגות תערוכות מתחלפות, מתקיימים כנסים, ימי עיון וסדנאות. את הארכיון מנהלת מאז תחילת שנות ה-80 חנה שופן.
גילה חסיד

גילה חסיד (נולדה ב-23 בפברואר 1959) היא זמרת, פסנתרנית, מלחינה ומנצחת חבורות זמר.

ביוגרפיה

חסיד נולדה בישראל, למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב, שירתה בתיאטרון צה"ל. למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. ניהלה מוזיקלית את תוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן", עם ירון לונדון ורבקה מיכאלי. 
חסיד הופיעה בין היתר בפסטיבל קלאסי-קאמרי 2005, במופע משותף עם התזמורת הקאמרית הישראלית, במופע יווני בפסטיבל ישראל 2004, ושרה כסולנית במופעי הפסטי-לאדינו בליווי התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
כיום היא מופיעה במופעי יחיד, וכן במסגרת הרכבי ג'אז שונים ובמופעים משותפים עם אלי גורנשטיין, משה בקר, רבקה גור, דודו זר, גדעון שמר, חני ליבנה, מרגלית טובי ועוד.
Destiny (אלבום של הג'קסונים)

הפקה ומכירות

ההחלטה של חברי חמישיית הג'קסונים לעזוב את חברת התקליטים "מוטאון" התקבלה בשל רצונם של חברי הלהקה לקבל חופש יצירה אמנותי, דבר שלא התאפשר להם בחברה. לאחר שני אלבומי אולפן איפשרה חברת אפיק רקורדס, לראשונה, לחברי הלהקה שליטה מלאה על כתיבת התכנים והלחנים. מרבית החומרים הוקלטו באלבום הביתי של הלהקה באחוזת היינבורסט בה התגוררו. הקלטות האלבום הסתיימו בתוך חודשיים.
השיר "Blame It on the Boogie" נכתב על ידי מיק ג'קסון (ללא קשר משפחתי לג'גקסונים), זמר-יוצר אנגלי-גרמני, שהקליט במקביל גרסה משלו לשיר. הגרסה של הזמר צעדה במצעד הפזמונים הבריטי בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1978, אך הגרסה של הלהקה היא זאת שזכתה להכרה ולהצלחה הגדולה. השיר יצא לאור כסינגל בחודש אוגוסט כהקדמה לאלבום והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הבריטי. השיר המצליח באלבום היה הסינגל השני "Shake Your Body (Down to the Ground)", שהגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום הגיע למקום האחד עשר במצעד אלבומי הפופ של הבילבורד ולמקום השלישי במצעד אלבומי המוזיקה השחורה. האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה, שהוענק לו על ידי ה-RIAA. למרות ההצלחות בתקופת מוטאון, זהו האלבום הראשון שזכה להכרה, שכן מוטאון סירבה לחשוף את נתוני המכירות של אלבומיה.
יהודה לייב קמינר

הרב יהודה הלוי (יוד'ל) קמינר (מכונה ר' יוד'ל חנצ'ינר; תקפ"ז, 1827 – כ"ד בתשרי תרנ"ב, 1891) היה תלמיד חכם חסידי בפולין, חותנו של האדמו"ר בעל השפת אמת מגור.

תולדותיו

נולד בלייפניק, בנו של מאיר יחיאל קמינר, שהיה חתנו של רבי ברוך פרנקל-תאומים, בעל ה"ברוך טעם". משפחתו, קמינר, מיוחסת לרבי אברהם גומבינר, בעל ה"מגן אברהם" ("קמינר" הוא שיבוש של "גומבינר"). בילדותו התייתם מאמו ועבר עם אביו להתגורר בברדיצ'ב שבאוקראינה. בשנת 1838, בהיותו כבן 11, שב לפולין וגדל בבית סבתו. 
נישא להדסה, בתו של משה חיים רוטנברג, אחיו של רבי יצחק מאיר אלתר, בעל ה"חידושי הרי"ם" מגור. לאחר נישואיו נסע לקוצק והיה מתלמידי הרבי מקוצק. כמו כן היה מתלמידי בעל החידושי הרי"ם והרבי מאלכסנדר חנוך הניך הכהן לוין. 
לאחר פטירת חותנו ניהל את עסקיו המסועפים והיה מגדולי העשירים היהודים בפולין. התגורר בעיירה חנצ'ין שבפולין, וכונה על שמה "ר' יודל חנצ'ינר". למד בחברותא עם קרוב משפחתו רבי פנחס אליהו רוטנברג מפילץ. ניהל חליפת מכתבים עם גדולי התורה בדורו, ובהם דודו רבי חיים הלברשטם מצאנז, שמכנהו בתואר "הרבני החריף".
בשנת תרכ"ב (1862) נישאה בתו יוכבד-רבקה לרבי יהודה לייב אלתר, שהתמנה לימים לאדמו"ר מגור. בעת נישואיו היה רבי יהודה לייב בן 15. כדי שלא יהיה שמו של החתן כשם החותן, ציווה הסב החידושי הרי"ם להוסיף לשמו של נכדו את השם "אריה". לאחר שרבי יהודה אריה לייב אלתר התמנה לאדמו"ר התבטל הרב קמינר בפני חתנו כחסיד לרבו.
נפטר באסרו חג של חג הסוכות בחוץ לארץ תרנ"ב. הותיר אחריו שמונה בנים וארבע בנות. נינתו נישאה ליהודה מאיר אברמוביץ.
בשנת תרצ"ח (1938) יצא לאור בפולין הספר "דגל יהודה" ובו חידושי התורה שלו על התורה, התלמוד והשולחן ערוך. עורך הספר הוא הרב יעקב מאיר בידרמן, חתנו של חתנו ה"שפת אמת", שאף הוסיף הגהות משלו. בשנת תשכ"ו יצאה מהדורה חדשה של הספר על ידי צאצאו משה חיים קמינר. בסוף הספר נספח הקונטרס "אלון בכות" ובו רשימה של מאות מצאצאיו של הרב קמינר שנספו בשואה.
סמל אקסטרמדורה

סמל אקסטרמדורה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית אקסטרמדורה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" מחולק במאוזן, והחלק העליון מחולק בניצב. הרבע השמאלי העליון הוא שדה זהב שבו אריה אדום זקוף. זהו סמלה של ממלכת לאון ההיסטורית ששלטה באזור בעבר. הרבע הימני העליון הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים, חלונותיה ודלתה כחולים וקווי המתאר של הלבנים, בשחור. זהו סמלה של ממלכת קסטיליה ההיסטורית שממנה מצחה לבסוף ספרד. החצי התחתון הוא שדה כחול שבו עמודי הרקולס בזהב, וביניהם מגילה שעליה המוטו של ספרד בלטינית: "PLUS ULTRA", כלומר עוד מעבר. תחת העמודים ארבעה גלים לבנים. העמודים, המוטו והגלים נלקחו מסמל ספרד. באמצע הסמל נמצא מגן קטן, לבן, שעליו עץ שעם שעליו ירוקים והוא מסמל את תעשיית השעם המקומית, שתופסת מקום חשוב בכלכלת המדינה‏.

מעל המגן מותקן כתר זהב בעל שמונה פרחים מעוטרים בפנינים שבסיסו מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת. הכתר הוא למעשה בסיסו של כתר ממלכת ספרד ללא הקשתות והכיפה.
הסמל נקבע בחוקה ב-3 ביוני 1985.
צנורות

עיבוד בימתי

מבחר סיפורים קצרים מתוך הקובץ  "צִנורות" עובדו להצגה בשם זה. ההצגה עלתה לראשונה בסטודיו למשחק ניסן נתיב ת"א, ולאחר מכן בתיאטרון החאן בירושלים ובתיאטרון זיגוטה.
יוצרי ההצגה: אילן תורן (עיבוד, בימוי ותפאורה), מרינה בלטוב (עיצוב תנועה), נדב ויקינסקי (מוזיקה) ויהלי תורן (הדרכה קולית).
השחקנים הם בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב: ישי בן משה, קרן ברי, אילנית גרשון, בועז טרינקר, יואב דונט, אורן סולו, ויטלי פרידלנד ועירית קשני.
דן ריזינגר

ביוגרפיה

ריזינגר נולד בקאניז'ה (Kanjiža; סטארה-קאניז'ה, מאג'אר-קאניז'ה) שבוויוודינה בסרביה, אז חלק מיוגוסלביה. ילדותו עברה עליו בצל מלחמת העולם השנייה, ועם פלישת הצבא הגרמני לעירו, בשנת 1944, גויס אביו לפלוגות העבודה ההונגריות ונהרג. ריזינגר הוסתר על ידי משפחות שכנות וניצל. בשנת 1949 עלה לישראל הצעירה עם אמו ואביו החורג.
בשנת 1950 החל בלימודי ציור ופיסול ב"בצלאל", וסיים בשנת 1954. בשנים 1954-1957, במסגרת שירותו הצבאי בחיל האוויר עסק בעיצוב גרפי של פרסומי החיל וזכה בתואר חייל מצטיין. לאחר סיום שירותו הצבאי נסע לאירופה וחי לתקופות בבלגיה ובאנגליה.
היה שותף כמעצב עצמאי בתערוכת אקספו 58' בבריסל וזכה בפרס ראשון על עיצוב פוסטר לביתן המדע בתערוכה.
בשנת 1966 שב לישראל והקים סטודיו פרטי, שבו ביסס את עבודתו.
בין יצירותיו הבולטות לאורך השנים: עיצובם של עיטור הגבורה, עיטור העוז, ועיטור המופת של צה"ל, סמל תיאטרון הבימה וכרזות הצגותיו וחברת התעופה "אל על", עיצוב סמלי תחרויות המכביה, וכן פסלים ויצירות המוצבים במכון ויצמן למדע וב"יד ושם". חלק מיצירותיו, בהן "מגילות האש", המורכבת מ-53 ציורים על פי שיריו של אבא קובנר ומוצגת בבית התפוצות, הושפעו מתקופת השואה. עיצב אחדים מבולי ישראל, ובהם בולי אולימפיאדת טוקיו ובול המכביה התשיעית.
לימד שנים רבות באקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל" והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה. יצירותיו הוצגו במהלך השנים בישראל, בארצות הברית, במזרח הרחוק וברחבי אירופה וספרים על עבודותיו הודפסו בסין וברוסיה. בשנת 1979 נבחר לחבר כבוד באגודת המעצבים הבינלאומית (Alliance Graphique Internationale). פעילותו הציבורית כוללת חברות במועצה לישראל יפה.
ריזינגר הוא חתן פרס ישראל לעיצוב לשנת ה'תשנ"ח (1998), חתן פרס נורדאו לעיצוב (1974) וחתן פרס הרצל על תרומתו לאמנות העיצוב בישראל (1981).
TypeScript

מבנה השפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תוספות מעל JavaScript

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.