google/wiki40b huggingface dataset:
מעיינות ראש העין

ניצול מי המעיינות

בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעת ששלטונות המנדט הבריטי חיפשו פתרון לאספקת המים לירושלים המתפתחת, עלה הרעיון להביא מים ממעיינות ראש העין, אולם השלטונות בחרו באופציות זולות יותר בדמות מעיינות עין פואר. בתחילת שנות ה-30 נבחנו שתי אפשרויות: הירדן והירקון. הירדן קרוב יותר לירושלים אך נמוך הרבה יותר מנחל הירקון ולשם העלאת המים לגובה נדרשו אמצעים טכנולוגיים מורכבים יחסית, ולכן, החליטו הבריטים להעדיף את חלופת מפעל ירקון-ירושלים. העבודות החלו בשנת 1933. באמצעות משאבות שהוצבו במקורות הירקון הוזרמו מים עד לשער הגיא ומשם באמצעות משאבות נוספות לתוך העיר. מעיינות ראש העין היו בתקופת המנדט הבריטי למקור המים העיקרי והחשוב ביותר של ירושלים. הם סיפקו 13,000 מטרים מעוקבים של מים ביממה, כמות שהספיקה לכל ירושלמי למלא אמבטיה שלמה בכל יום.
באביב 1948 החזק אזור ראש העין על ידי כוחות עיראקיים, אך המשאבות המשיכו להזרים מים לירושלים, ותפעלו על ידי מהנדס יהודי שהגיע בליווי צבא בריטי לשם תחזוקה שוטפת. ב-7 במאי 1948 הפסיקו העיראקים את פעילות המכונות והודיעו שלא יסכימו להפעלתם. ב-30 במאי 1948 כבשו חיילי האצ"ל את ראש העין ואת מכון המים, אולם נסוגו בהתקפת נגד. עם כניסת ההפוגה ראשונה לתוקפה, ביקשה ישראל מהערבים להפעיל את המשאבות במכון המים, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. ביולי 1948 נכבש מפעל המים בראש העין בידי צה"ל ונעשו עבודות להשמשת המכונות בתקווה שבמהרה יהיה ניתן לחדש את אספקת המים לירושלים בצינור ראש העין - ירושלים. לקראת סוף יולי 1948 הודיעו הטכנאים שהמשאבות תקינות ווניתן להפעילם. אולם ב-12 באוגוסט 1948 פוצצה תחנת השאיבה בלטרון והתקוות להחזרת קו המים לפעולה במהרה, נגוזו. 
בתחילת שנות ה-50 עודד דוד בן-גוריון את יישוב הנגב. גם הוא הסכים כי הירקון הוא מקור מים משמעותי והורה על הקמת מפעל ירקון-נגב. את מי הירקון שאבו שלושה מנועים של משחתות אמריקאיות ממלחמת העולם השנייה שהוסבו למשאבות מים ונקברו תחת גבעה משוריינת בגבעת השלושה. הסיבה לשריון הייתה שהגבול עם ירדן עבר במרחק של 3 קילומטרים ממקורות הירקון והיה חשש שמא יפגיז הלגיון הירדני את המפעל וכך תושבת אספקת המים לנגב. מפעל ירקון-נגב נחנך בשנת 1955, ובשנת 1964 השתלב במערכת המוביל הארצי.
בשנות ה-60 שאב מפעל ירקון-נגב כ-90 אחוז ממי הירקון לטובת תושבי תל אביב ודרום הארץ. כתוצאה מכך הדרדרה ספיקתו של הנחל עד כדי 500 מטר קוב בשעה ולעיתים נעצרה הזרימה כליל כך שאפיק הנחל החל להיסתם ולהפוך למפגע תברואתי.
מתוך שפיעה ממוצעת של 220 מיליון מטר מעוקב בשנה, זורמים כעת לירקון רק 2.7 מיליון מטר מעוקב מים בשנה, כלומר 1.2% בלבד מהשפיעה הכוללת. 
בסמוך למעיינות פועל מרכז הדרכה למבקרים של חברת "מקורות".
סיוט ברחוב אלם (סדרת סרטים)

סדרת הטלוויזיה

בעקבות סדרת הסרטים המצליחה, צולמה גם סדרת טלוויזיה בין השנים 1988–1990, בשם "הסיוטים של פרדי". בסדרה זו מספר ומתאר הרוצח את סיוטיהם של תושבי העיירה ספרינגווד. סדרה זו כללה 44 פרקים, והיא בנויה לפי פורמט הסדרה "אזור הדמדומים", כאשר כל פרק מנחה פרדי קרוגר את הסדרה שעוסק בחלומות ובסיוטים של אנשים שונים.
הקורפוס ה-16 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1890 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה גוטליב פון היזלר. מטה הקורפוס היה במץ, וחייליו גויסו מאזור לורן. בתחילה היה הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הועבר הקורפוס בפיקודו של ברונו פון מודרה תחת פיקוד הארמייה החמישית. הקורפוס לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית עד סוף המלחמה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
מעיין אלישע

תיאור המעיין

מעיין אלישע נובע מזרחית לתל יריחו, אולם לדעת החוקרים נבע בעברו בתחתית התל. המעיין נובע ברום של 215 מטר מתחת לגובה פני הים. הספיקה המקסימלית של המעיין, שנמדדה בחורף, היא 236 ליטר בשנייה ואילו הספיקה המינימלית, שנמדדה בקיץ, היא 105 ליטר לשנייה כך שהספיקה הממוצעת היא 170 ליטר בשנייה. נפח הזרימה השנתי הוא כ-4.5 מיליון מ"ק ותכולת הכלוריד היא נמוכה, כ-30 מ"ג לליטר.

המעיין כיום

בימי קדם היווה המעיין גורם משמעותי בעיצוב יריחו כמקום יישוב עירוני במדבר. במהלך ההיסטוריה נבנתה סביב המעיין מערכת של אמות מים ותעלות עפר, זאת מכיוון שהמעיין נובע בגובה של 50 מטר מעל שטחי השדות של יריחו ומאפשר את השקייתם באמצעות כוח הכבידה. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נאגרו מי המעיין בבריכה קטנה ומשם נוצלו לצורכי חקלאות והפעלת טחנת קמח. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החליפה מערכת צינורות מבטון את תעלות העפר, דבר אשר גרם להזנחת הטחנה.
במרוצת השנים נבנה סביב המעיין מבנה אבן וכיום מי המעיין נשאבים ישירות לתוך מערכת של צינורות. אולם למרות השאיבה ממשיך המעיין לשפוע לבריכה קטנה בתוך חלל המבנה. משם מובלים המים אל מערכת תעלות המנתבת אותם לשדות חקלאיים מחוץ לעיר.

בריכות מעיין אלישע

במהלך ההיסטוריה גילו תושבי יריחו שאם חוסמים את מקום הנביעה של המעיין, פורצים המים כבאר ארטזית במקום גבוה יותר. וכך על ידי חסימת מקום נביעתו הועלו מי המעיין לגובה של כ-4 מטרים ונאגרו ב-2 בריכות ייעודיות (צפונית ודרומית), אשר נקראות בריכות הרמה. הבריכה הדרומית מבין השתיים אגרה מים לשם הפעלת טחנת הקמח שפעלה במקום עד ראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ואילו הצפונית שימשה, ככל הנראה, לאגירת המים במקרה של ירידת המפלס בבריכה הצפונית. לאחר התקנת מערכת צינורות הבטון נזנחה טחנת הקמח ואיתה גם 2 הבריכות.
דייל אליס

קריירה מקצועית

בשנת 1983, בסיום לימודיו האקדמיים באוניברסיטת טנסי, נרשם אליס לדראפט ה-NBA בו נבחר על ידי דאלאס מאבריקס בבחירה התשיעית. בשלוש עונותיו במאבריקס שימש כשחקן ספסל, וקלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפם של כוכבי הקבוצה רולנדו בלקמן ומארק אגוויר.
עונת הפריצה בקריירה של אליס נרשמה ב-1986/1987, לאחר שנשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לאל ווד. בסיאטל תופקד לראשונה כקלע הפותח של הקבוצה והוביל את קלעיה עם 24.9 נקודות למשחק, מה שזיכה אותו בתואר השחקן המשתפר של העונה. לצד טום צ'יימברס ואקסבייר מקדניאל, סחב אליס את הסופרסוניקס למקום השביעי במערב עם מאזן 39-43, ובפלייאוף עצמו גברה סיאטל הן על דאלאס מאבריקס (3-1) והן על יוסטון רוקטס (4-2), לפני שהפסידה בגמר המערב ללוס אנג'לס לייקרס (4-0). בעונה הבאה שיפר אליס את תפוקתו הממוצעת ל-25.8 נקודות, ובעונת 1988/1989 היה הקלעי השלישי בטיבו בליגת ה-NBA כשקלע 27.5 נקודות למשחק (אחרי מייקל ג'ורדן וקארל מלון). במסגרת סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר, וכן זכה בתחרות השלשות.
ברמה הקבוצתית כשלה סיאטל לשחזר את הישג ההעפלה לגמר האזורי, ובמהלך עונת 1990/1991 הועבר אליס למילווקי באקס בתמורה לקלע ריקי פירס. בעונה וחצי ששיחק במילווקי חזר אליס לעמדת השחקן השישי, וקלע 16.4 נקודות למשחק. לקראת עונת 1992/1993 נשלח אליס בטרייד לסן אנטוניו ספרס בתמורה לרוקי טרייסי מארי, ושיחק בקבוצה, כקלע הפותח, עד סוף עונת 1993/1994. בשלוש העונות הבאות שיחק עבור דנוור נאגטס, עדיין כשחקן חמישייה יציב ואפקטיבי, ותרם 14.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונות 1998 ו-1999 חזר לשחק בסיאטל, הפעם כמחליף של הרסי הוקינס, וקלע שלשות באחוזים הגבוהים ביותר ב-NBA בעונת 1997/1998 עם 46.4%. את עונת 1999/2000 העביר במילווקי ובשארלוט הורנטס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 40.
לאורך הקריירה שיחק אליס ב-1,209 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק, תוך שהוא קולע ב-47.9% מהשדה ו-40.3% מהשלוש. בעונת 1989/1990 קבע שיא NBA לדקות במשחק בודד, כששיחק 69 דקות (מתוך 73) במשחק של סיאטל מול מילווקי שכלל 5 הארכות. באותו משחק, בו ניצחה מילווקי בתוצאה 155-154, קבע אליס גם שיא קריירה של 53 נקודות. בעת פרישתו דורג שני בתולדות ה-NBA במספר שלשות בקריירה, עם 1,719 (אחרי רג'י מילר).
איוואן אייווזובסקי

חייו

אייווזובסקי נולד בעיירה פאודוסיה, בחצי האי קרים, למשפחה ארמנית ענייה. שם משפחת הוריו היה אייווזיאן וחלק מציוריו של האמן נושאים את חתימה של שמו המקורי,"Hovhannes Aivazian", בכתב ארמני.
כשרונו כאמן הקנה לו מימון וזכות ללמוד בגימנסיום מס' 1 של סימפרופול, ומאוחר יותר באקדמיה לאמנויות של סנט פטרסבורג, אותה הוא סיים בהצטיינות (מדליית זהב). לאחר זכייה בפרסים על ציוריו הראשונים, של נופים ושפת הים, הוא המשיך לסדרת ציורים של ערי חוף בקרים לפני שיצא למסע ברחבי אירופה. בחייו המאוחרים, ציוריו של סצנות ימיות זיכו אותו במינוי כצייר של הצי הרוסי.
ב-1845, אייווזובסקי נסע לקונסטנטינופול בהזמנתו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, עיר שהוא המשיך וביקר 8 פעמים נוספות בשנים 1845-1890. במהלך שהייתו הארוכה בעיר, אייווזובסקי קיבל הזמנות לציורים רבים כצייר החצר של הסולטאנים העות'מאנים אבדילמג'יט, אבדילאזיז ועבדול חמיד השני. 30 מציורים אלה נמצאים כיום בתצוגה בארמון העות'מאני הקיסרי, ארמון דולמאבהצ'ה, ורבים אחרים מוצגים במוזאונים אחרים בטורקיה.

הצלחה

הודות לקריירה הארוכה שלו, אייווזובסקי הפך לאמן הארמני הפורה ביותר של תקופתו, ובמותו ב-1900 הוא הותיר אחריו יותר מ-6000 עבודות. בעזרת הכסף שהרוויח במהלך הקריירה המצליחה שלו הוא פתח בית ספר וגלריה לאמנות בעיירה בה נולד.
נכון ל-2006, עבודותיו של אייווזובסקי נמכרו במכירות פומביות בסכומים שהגיעו ל-3 מיליון דולר והמוניטין הבינלאומי שלו המשיך לגדול. ב-14 ביוני 2007, הציור שלו "הפלגה אמריקאית מסלע גיברלטר" נמכר ב-2.7 מיליון ליש"ט, "המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור אייווזובסקי במכירה פומבית".  כמו כן נאמר כי הוא הצייר הארמני שיצירותיו מזויפות לעיתים הקרובות ביותר. בשנת 2012 נמכר ציור שלו ב-3.2 מיליון ליש"ט (כ-5.2 מיליון דולר ארצות הברית).

מורשת

כוכב לכת קטן שהתגלה על ידי האסטרונום הסובייטי ניקולאי צ'רניך ב-1977 נקרא על שמו, אייווזובסקי 3787.
כמו כן יש התייחסות לצייר במחזהו של אנטון צ'כוב "הדוד וניה".
צייר אנגלי נודע של נופי הים ויליאם טרנר (1775-1851), שביקר ברומא בשנת 1842, כה הוקסם מהציורים של א. אייווזובסקי ("הסערה" ו"הים ברוגע") שהקדיש לו שיר: 
צייר דגול! סלח לי אם עשיתי טעות,
כאשר התבלבלתי בין תמונותיך למציאות.
אולם יצירותיך הן כה מהלכות קסמים ושופעות פנינים
שההתפעלות השתלטה על כל כולי מבחוץ ומבפנים.
אומנותך היא כה נשגבת ועצומה בכל קנה המידה, 
כי על כל צעד ושעל מקבלת השראה מגאונותך הבלתי ניתנת למדידה
שהינה, ללא כל צל צילו של ספק, מתת האל מלידה.
(תורגם לעברית על ידי יוסף מאירוביץ, קריית ביאליק, נובמבר 2013)
קשת פרינגיאלית

קשתות פרינגיאליות (Pharyngeal arches) הן אזורי מוצא למגוון מבנים בהתפתחות אזור הפנים והצוואר של בעלי חוליות. בעובר אדם הן נוצרות החל מהשבוע ה-4 להפריה, כבליטות מזודרם משני צדי הלוע המתפתח. בפועל קיימות שש קשתות, אך אצל בני אדם הקשת החמישית נעלמת מהר ועל כן אינה נימנת כאחת הקשתות. אצל דגים הקשתות הופכות בסוף לזימים.
הגניזה האפגנית

הגניזה האפגנית היא אוסף של אלפי קטעים של כתבי יד יהודים שנמצאו במערות באפגניסטן. כתבי היד כוללים כתבים בעברית, בארמית, בערבית יהודית וביהודית-פרסית, הכתובים באותיות עבריות, ותוכנם הוא תעודות משפטיות ומסחריות, כתבי קודש וגם מכתבים אישיים. חלקם בני 1,000 שנים; הם נמצאו במערות ששימשו מסתור לאנשי הטליבאן.
ככל הנראה מדובר בארכיון של משפחת סוחרים יהודית שחיה על דרך המשי בצפון אפגניסטן במאות ה-11 עד ה-13.
בשנת 2013 הביא סוחר העתיקות הישראלי לני וולף לישראל עשרים ותשעה קטעים מהגניזה, שנרכשו על ידי הספרייה הלאומית. בתחילת 2016 רכש וולף כמאה קטעים נוספים מהגניזה.
הלניו הררה

קריירת משחק ואימון

יש מחלוקת לגבי שנת לידתו, שכן בשנות ה-50 הוא שינה את שנת לידתו מ-1910 ל-1916. אולם הררה נולד בארגנטינה, הוא היגר עם הוריו הספרדים לקזבלנקה שבמרוקו, שם קיבל אזרחות צרפתית.
הררה שיחק כבלם. ב-1932 עבר מקבוצה מקומית בקזבלנקה לקבוצה פריזאית. הוא מאוחר יותר שיחק במספר קבוצות נוספות בצרפת ואף שותף בשני משחקים של נבחרת צרפת. בזמן מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, החל לשמש כמאמן-שחקן בקבוצתו. ב-1945 פרש הררה ממשחק.
לאחר העונה הבודדת ששימש כמאמן-שחקן בקבוצתו, הצטרף הררה לקבוצה בה שימש כשחקן במשך שתי קדנציות, הפעם כמאמן. הוא אימן את הקבוצה במשך שלוש עונות ולא זכה באף תואר. הררה עבר לספרד, ובמשך שש שנים אימן מספר קבוצות לתקופות קצרות, בהן סביליה ואתלטיקו מדריד. לאחר מכן עבר לקבוצה הפורטוגזית בלננשש. הררה חזר לספרד כדי לאמן את ברצלונה. את ברצלונה הוביל לזכייה בשתי אליפויות לה ליגה ושני גביעי ערי הירידים, אך מספר בעיות ומחלוקות עם השחקן המרכזי בקבוצה לאדיסלאו קובאלה הכריחו אותו לעזוב ב-1960.
הררה היגר לאיטליה וחתם באינטר מילאנו. באינטר של הנשיא אנג'לו מוראטי בנה הררה את הקבוצה הטובה באירופה באותם ימים שזכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר" (אינטר הגדולה) איתה זכה בשלוש אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה לאלופות ושני גביעים בין יבשתיים, הוא השליט בקבוצה את מערך ה-5-3-2 הנודע בשם "ורו" (Verrou), שאפשר לקבוצתו גמישות רבה בניהול מתפרצות. ממערך זה נוצר הקטנאצ'ו - מערך שתכליתו הגנתית מאוד. אינטר של הררה זכורה עד היום כאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה של הכדורגל האירופי.
בנוסף לאימון אינטר, אימן הררה בשנות ה-60 גם את נבחרת ספרד ואת נבחרת איטליה. ב-1968 עבר הררה לרומא, עימה זכה בגביע אחד. הוא חזר לאינטר למשך עונת 1973/74. בעקבות התקף לב החליט הררה לפרוש מאימון ולנוח בוונציה. בסוף העשור שב לאימון - למשך תקופה קצרה בקבוצה איטלקית קטנה - ומאוחר יותר בברצלונה למשך שני חצאי עונות.

השפעתו

הררה היה חלוץ בשימוש בהמרצות פסיכולוגיות לשחקנים. משפטי מפתח שעשה בהן שימוש נרחב כמאמן נמצאים בשימוש היום, כגון המשפט "מי שלא נותן את כולו, לא נותן את כולו". כמאמן, הנחיל הררה נהלים קפדניים לשחקנים: הוא אסר על השחקנים לשתות משקאות חריפים ולעשן, הוא קבע את הדיאטה שלהם ואף הישעה שחקן באינטר על כך שאמר לעיתונות "באנו לשחק ברומא" במקום "באנו לנצח ברומא".
הררה היה אחד המאמנים הראשונים שקרא לתמיכת "השחקן ה-12" - הקהל.
בעוד מערך הקטנאצ'ו הגנתי בטבעו, הררה עשה בו שימוש שונה מאשר קבוצות איטלקיות אחרות ומאשר ה"ורו" המקורי. הוא השתמש במגני הצד בעיקר כמגני כנף - כלומר בגישה התקפית יותר. מאידך גיסא, הררה לא הכחיש שהטקטיקה שלו נשענה על יכולת הגנתית. הררה היה אחד המאמנים הראשונים שלקחו קרדיט על הצלחת קבוצתו. עד תקופה זו, היה תפקיד המאמן מזערי בקבוצה והקבוצה נשענה על יכולת אינדיווידואלית של השחקנים, כגון "ריאל מדריד של די סטפאנו", בניגוד לכינוי שניתן לאינטר מילאנו בשנות השישים: "אינטר של הררה".
יקב אמפורה

יקב אמפורה הוא יקב בוטיק ישראלי. 
יקב אמפורה הוקם בשנת 2000 למורדות הכרמל על ידי היינן גיל שצברג במיזם משותף עם גיא רילוב, בעליה של חוות הגידול האורגנית "חוות מקורה" שליד כרם מהר"ל. היקב תוכנן על ידי אדריכל איטלקי מפיימונטה שבאיטליה המתמחה בבניית יקבים. שצברג גדל בקיבוץ צרעה, שם הכיר את רוני ג'יימס מיקב צרעה, לאחר מכן היה יינן כרמל מזרחי במשך חמש שנים, למד במגמת הייננות שבאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס והתלמד ביקבים בקליפורניה. אמפורה הוא כינויו של כד החרס ששימש לאחסון היין בעת העתיקה.
סדרת העל של היקב היא אמפורה ובה יינות זניים בלבד, הסדרה השנייה היא ריטון שהיא בלנד, שתי הסדרות מנפיקות יינות המסוגלים להתיישן. בנוסף, היקב מייצר סדרה זולה יותר ובה יינות בלנד בשם "מד רד", המיועדת לשתייה מיידית. ביקב משתמשים בענבים מרמת הגולן ומהגליל העליון. ליקב כרמים במלכיה, רמות נפתלי, כרמי יוסף ויפתח. הענבים בהם משתמשים הם קברנה סוביניון, מרלו, סירה, שרדונה וויונייה. היין תוסס בתסיסה קרה ומושרה עם קליפותיו במשך חודש וחצי ומתיישן בחביות עץ אלון מבורגון שבצרפת. בשנת 2000 היקב שיווק עשרים ושלושה אלף בקבוקים. בשנת 2005 עבר היקב למקום חדש במטרה לייצר כמאה אלף בקבוקים.
ב-2008 עזב גיל שצברג את היקב והפך להיות יינן יקבי רקנאטי. באותה עת רכש את היקב דוד בר-אילן, אחריו רכש אותו ולדימיר דובוב, ביחד עם יועץ היינות ארקדי פיפיקיאן שנהפך ליינן הראשי ולשותף ביקב עד שנת 2016.
בשנת 2016 נכנס הווטרינר ואיש העסקים ד"ר יובל סמואל כשותף ביקב (50%) וד"ר פפיקיאן הוחלף על ידי היינן-היועץ מעיין קושיצקי, והיינן מאירם הראל, שמונה כיינן בפועל.
צדוק

ייחוסו

צדוק היה התשיעי בדורות בני אלעזר. כיהן במשכן גבעון, לאחר העלאת ארון הברית לירושלים, שבה השתתף וכיהן בירושלים יחד עם אביתר.
יש חוקרים הסוברים כי המחבר המקראי, יצר לצדוק אילן יוחסין, לפיו צדוק הוא צאצא למשפחת אהרון הכהן וטוענים כי למעשה ישנו קשר בין הצדוקים לבין התרבות הכנענית הקדם-ישראלית ששררה בירושלים ומנסים לרמוז על קשר אטימולוגי בין המילה צדוק לצדק - אל כנעני ששמו נקשר בדמויות מסיפורים קודמים בכרונולוגיה המקראית כמו אדוני צדק ומלכיצדק מלכי ירושלים הכנענית.

קשרו למלכות בית דוד

בתקופת מרד אבשלום, צדוק ואביתר, יחד עם בניהם, אחימעץ בן צדוק ויונתן בן אביתר, נשארו נאמנים לדוד, והופיעו יחד עם ארון הברית, כשבדעתם להצטרף אל דוד בבריחתו. דוד סירב לסיוע זה, ושלח אותם חזרה לעיר, אך מינה את בניהם כרצים שתפקידם ליידע אותו על ההתפתחויות בעיר ולהעביר את מסריו של חושי הארכי.
בתום המרד, שמשו צדוק ואביתר בתור שליחיו של דוד אל זקני יהודה ואל עמשא בן יתר, כדי לשכנעם להמליך את דוד מחדש.
במאבק הירושה בין אדוניהו לבין שלמה, צדוק צידד בשלמה והמליך אותו במשיחה. נאמנותו השתלמה, אביתר, שותפו לכהונה, גורש וצדוק, שנמשח מחדש לכהונה בד בבד עם משיחת שלמה, נשאר כהן גדול יחיד. לפי הנאמר בספר יחזקאל, רק בני צדוק ראויים לכהונה גדולה. בכך התמלאה למעשה הנבואה לעלי בשילה, והכוהנים לבית עלי (אביתר היה מצאצאיו) פסקו מלכהן ככוהנים הגדולים בממלכת יהודה (אם כי המשיכו לכהן בממלכת ישראל, לפחות עד גלות הממלכה. שופטים יח, ל).

כניסתו לכהונה גדולה

חז"ל, על פי הקושי בפסוקים המתארים את מעשי הכהנים במרד, בו נראה כי אביתר הוא המנהיג, אך דוד פונה אל צדוק מזהים נקודה זו כנקודה שבה נדחה אביתר וצדוק החל לשמש ככהן גדול במקומו:
כל כהן שאינו מדבר ברוח הקודש ושכינה שורה עליו אין שואלין בו - שהרי שאל צדוק (באורים ותומים) ועלתה לו, אביתר - ולא עלתה לו...
— בבלי, יומא, עג, ב

ההשערה לצמיחת כת הצדוקים

לפי השערתו של ד"ר אברהם גייגר, שמה של כת הצדוקים שהייתה נציגתם של האריסטוקרטיה היהודית ונמנו ראשי הכת בין הכהנים בני צדוק נגזר משמו של אביהם הקדום, צדוק. אמנם, החולקים על השערת גייגר מציינים כי בדברי חז"ל מוזכר שצדוק וחבירו בייתוס נמנו בין תלמידי אנטיגנוס איש סוכו שפעל בשנות המאה ה-3 לפנה"ס, ובכך נוצר אנכרוניזמה כי צדוק הכהן פעל בתחילת בית המקדש הראשון.

תשובת רב האי גאון

באשר לזיהוי כהן כבא מזרע צדוק הכהן כתב רב האי גאון; "כל כהן תמים בדרכיו, מצוין באורחותיו ומיושר במעשיו, משכים ומעריב בבתי כנסיות ובבתי מדרשות, ושומר עצמו מכל דבר רע ומכל טומאה הרי זה מבני צדוק הכהן.. -וראוי שתשרה עליו רוח הקדש" (אגרת רבינו האי גאון, גנזי קדם כרך ד דף נד).
מייטריפלה סיריסנה

ביוגרפיה

סיריסנה נולד ב-3 בספטמבר 1951 במערב סרי לנקה. בצעירותו התעניין בקומוניזם ואף הצטרף למפלגה הקומוניסטית. כשהיה בן 17, השתתף סיריסנה במחאות אנטי-ממשלתיות ואף נעצר בידי המשטרה. במשך כשנתיים הוא ניהל את אגף הנוער של המפלגה ונאסר למשך כ-15 חודשים בגין מעורבות במהומות. לאחר מכן עזב את המפלגה הקומוניסטית לטובת מפלגת החירות ובה התקדם אט אט בשורותיה. הוא החזיק בכמספר תפקידים ובהם ניהול אגף הנהר וגזברות המפלגה. בשנת 1973 סיים את לימודי החקלאות ובשנת 1980 סיים לימודי מדע המדינה במוסקבה שבברית המועצות.
סיריסנה הצטרף לפוליטיקה בשנת 1989 כחבר פרלמנט. בשנת 1997 הוא נבחר לתפקיד מזכיר המפלגה, אך התפטר לאחר מכן. באוגוסט 2000 ניסה להיבחר שוב לתפקיד, אך נכשל. הוא חזר לבסוף לכהן כמזכיר המפלגה באוקטובר 2001. בשנים שלאחר מכן כיהן סיריסנה כשר הממונה על מספר משרדים ממשלתיים ובהם משרד הבריאות ומשרד הפיתוח והסביבה. בשנים 2004–2005 כיהן כראש הפרלמנט. באותה השנה מונה סיריסנה לתפקיד שר החקלאות ובמסגרת תפקיד זה ניסה להיאבק ברעב במדינה. הוא אף כיהן כמספר פעמים כשר ההגנה בפועל ובכך הייתה לו עמדת השפעה במלחמת האזרחים.
לאחר כמספר ימים של ספקלוציות בתקשורת הארצית, ב-21 בנובמבר 2014 הודיע סיריסנה על מועמדותו לנשיאות המדינה. הוא הכריז כי הוא מתנגד לתהליכים שלכאורה קורים בסרי לנקה- נפוטיזם, שחיתות ופגיעה בשלטון החוק. ב-19 בדצמבר הוא חשף את המצע שלו שכלל שינוי באופי הבחירות והחלפתן למערכת בחירות בשיטה הרובנית ויחסית. בנוסף על כך, סיריסנה הכריז על כוונה לבטל את המינויים הפוליטיים, ביטול חובות לחקלאים, פיקוח עצמאי על מערכת המשפט והגדלת ההוצאות הממשלתיות בכלל ועל החינוך הציבורי בפרט. סיריסנה הודיע כי הוא מתנגד לכל ועדת חקירה בינלאומית לחקר פשעי מלחמה שבוצעו לכאורה במלחמת האזרחים, וכי הוא יקים ועדה פנימית לחקר הנושא.
בבחירות שהתקיימו ב-8 בינואר 2015, סיריסנה זכה עם כ-51.28% מהקולות, ועם ניצחון בכ-12 מתוך 22 המחוזות במדינה. למרות זאת, מפלגתו של סיריסנה הייתה השנייה בגודלה בפרלמנט. התוצאות היו מפתיעות מכיוון שלכאורה סיכוייו של סיריסנה לנצח היו קלושים בתחילת מערכת הבחירות]. הוא הושבע לתפקיד בבוקרו של 9 בינואר 2015 בפני שופט בית המשפט העליון. לפי המנהג הנשיא נשבע בפני נשיא בית המשפט העליון, אך סיריסנה סירב להישבע בפני הנשיא שהחליף את קודמו שהודח.
עם הכניסה לתפקיד, סיריסנה פיזר את הפרלמנט והכריז על בחירות שהתקיימו ב-17 באוקטובר. באופן כללי הבחירות התנהלו בסדר יחסי והוגן. בסוף הבחירות סיריסנה הצליח להקים ממשלה בעלת רוב בפרלמנט.
לאחר תקריות רצח ואונס רבות במדינה, סיריסנה הכריז כי הוא רוצה לבחון עם הפרלמנט החלת עונש מוות במדינה. בנוסף על כך, הוא חיזק את יחסי סרי לנקה עם הרפובליקה העממית של סין ועם הודו. בפברואר 2015 סיריסנה נפגש עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ושניהם חתמו על הסכמי שיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות.
נסיכות קאראמאן

נסיכות קאראמאן (בטורקית: Karamanoğulları Beyliği), הייתה אחת הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה, שהקימו בני שבט הקרמנאואולו (בטורקית Karamanoğlu), השייך לקבוצת שבטי האוע'וז הטורקמניים, עם ירידת כוחן של סולטנות רום והאימפריה הביזנטית.

תולדותיה

הנסיכות הוקמה בסביבות שנת 1250, הפכה למדינת חסות של האימפריה העות'מאנית בשנת 1468, עם כיבושה על ידי הסולטאן מהמט השני ופורקה לחלוטין כיישות, בשנת 1487, על ידי הסולטאן באיזיט השני. שם הנסיכות נגזר משמו של קאראמאן ביי, אשר היה מנהיגו השני של השבט העצמאי, ושליטה הראשון של הנסיכות כיישות עצמאית, בין השנים 1256 ו-1362. קאראמאן ביי כבש בשנת 1256 את העיר קאראמאן. לאחר מותו, בשנת 1362, שונה שם העיר מלרנדה לקאראמאן לכבודו ובשנת 1275 היא הפכה לבירת הנסיכות, עד לשנת 1468, מועד בו נכבשה על ידי מהמט השני. מקור בני השבט מאזור אזרבייג'ן, ובמהלך נדודיהם, הם נעו בחיץ שבין שטחי סולטנות רום לממלכת קיליקיה הארמנית והתיישבו באזור נפת קאראמאן של ימינו.
הנסיכות הרחיבה את גבולותיה ככל שדעך כוחה של סולטנות רום, בין היתר גם לנפת קוניה של ימינו והפכה ליריבה עיקשת של האימפריה העות'מאנית המתגבשת. בשנת 1390 כבש הסולטאן באיזיט הראשון שטחים מהנסיכות ובכלל זה העיר החשובה קוניה. בין השנים 1442 ו-1443 החריב שליט הנסיכות איברהים ביי את אנקרה, תוך ניצול העובדה שמרבית צבאו של הסולטאן מוראט השני מצוי בקרבות בגבולות הונגריה של ימינו. במשחקי הכוחות בין האימפריה העות'מאנית המתגבשת לבין הממלוכים בחרה נסיכות קאראמאן לעמוד לצד הממלוכים, והפכה למעשה למדינת חסות שלהם. עובדה זו הפכה את הנסיכות לזירת קרבות מסוף המאה ה-14 ועד לכיבושה. בהמשך, נסיכות אק קויונלו, הפכה ליריבתה המרה של האימפריה העות'מאנית. מנהיגה הכריזמטי של נסיכות אק קויונלו, אוזון האסן (Uzun Hasan), התערב במאבקי הירושה, שהיו בנסיכות קאראמאן ואף על פי שמהמט השני כבר כבש את נסיכות קאראמאן בשנת 1468 והפך אותה למדינת חסות, הוא לא הצליח להכניע קבוצה גדולה של שבטים הרריים, אשר פעלו בכוחניות בעידודו של אוזון האסן, נגד "השליטים מטעם" שמונו בנסיכות. שיא העימות התרחש בשנים 1472 ו-1473. בשנת 1472 הצליחו כוחות משותפים של נסיכויות אק קויונלו וקאראמאן, בהנהגת אוזון האסן, להביס את כוחותיו של מהמט השני, לכבוש מחדש את העיר קאראמאן ולנוע לכוון העיר החשובה בורסה.
אירוע זה הוביל לקרב אוטלוק בלי, בתאריך 11 באוגוסט 1473, בו זכו כוחותיו של מהמט השני בניצחון מכריע על צבאות אק קויונלו וספיחיו מקאראמאן. קרב זה נחשב לאירוע מכונן בתולדות האימפריה העות'מאנית, שהפכה לכוח החזק ביותר באנטוליה. בשנת 1487, פירק באיזיט השני את נסיכות החסות והיא הוטמעה באימפריה העות'מאנית.
סוגיה מעניינת היא דגלה של הנסיכות, אשר לפי אטלס קטאלאן (1375), מכיל את סמל המגן דוד. עם זאת, יש המציינים כי סמל זה שימש גם מוסלמים ונוצרים בימי הביניים, נודע כחותם שלמה המלך והיה נפוץ מאד, גם בקרב השבטים הטורקמניים באנטוליה. לדוגמה, שבט הג'נדרואולו Candaroğlu, שמרכזו היה בעיר סינופ, השתמש בסמל זה, אם כי בצבע האדום.
סורספורג'

היסטוריה

האתר נוסד על ידי חברת VA-Linux ב־17 בנובמבר 1999 (אם כי הוא הושק רשמית רק בינואר 2000), מעט לפני ההנפקה בבורסה של החברה (בדצמבר 1999). החברה קיוותה להתפרנס ממכירת מערכות לינוקס ותמיכה בהן. היא החליטה לספק את השרות של אחסון לפרויקטי תוכנה חופשית שיספקו להם את כל מה שנדרש למיזם: מערכת ניהול גרסאות (CVS בלבד באותן שנים), אפשרות להחזיק דף בית, מערכת של קבצים להורדה (עם מספר אתרי מראה ברחבי העולם), רשימות תפוצה, פורומים, מערכת למעקב אחרי באגים (ומערכת נפרדת להצעת תיקונים. הפרדה שלא חזרה במערכות אחרות]) ואפילו גישה ב־SSH לשטחי האחסון, מה שאפשר ניהול נוח שלהם. הדבר הזה אפשר לפרויקטים רבים התעסקות בתכנות מבלי לדאוג לאדמיניסטרציה.
בינואר 2000 פרסמה VA-Linux את קוד המקור של התוכנה ככל הנראה על מנת ליצור יתרון מול מיזם אירוח מתחרה וארגונים נוספים החלו להשתמש בו. בין השאר נוצרו BerliOS הגרמני של אגודת פראנהופר, Savanah של פרויקט גנו וכן שימושים נוספים.
באוגוסט 2000 התארחו באתר 8,000 מיזמי תוכנה ולטענת החברה היה מדובר על 76% ממיזמי התוכנה החופשית. נטען גם כי החברה השקיעה מאמצים רבים במשיכת מיזמי תוכנה לאתר, בצורה פומבית, גם אם לא מעט מהם (לדוגמה MySQL) עזבו אותו לאחר מכן. עם התפוצצות בועת הדוט-קום, קרסו גם עסקי החומרה של VA-Linux. התברר לה שתוכנת סורספורג' היא הנכס היחיד שממנו היא יכולה להתפרנס. החברה החליטה להפסיק לפתח את הגרסה החופשית של תוכנת האתר ולמכור אותו החל מגרסה זו ואילך כתוכנה קניינית בשם SourceForge Enterprise Edition.
הפיתוח של הגרסה החופשית המשיך תחת שם אחר על ידי טים פרדיו, אחד ממפתחי סורספורג' המקוריים, תחת השם GForge. בהמשך החליטה גם חברת GForge להפוך את התוכנה שלה לקניינית, וקבוצה ממשתמשי התוכנה החליטה להמשיך לפתח את התוכנה תחת השם FusionForge].
בשנת 2006 נוספה לאתר תמיכה גם במערכת ניהול הגרסאות Subversion.
לייבפרסון

הקמתה והתפתחותה

לייבפרסון הוקמה בשנת 1995 על ידי רוברט לוקאסיו כתוצאה של חוויה מתסכלת בניסיון לקבל שירות מחברה ממנה צרך שירותים. בשנת 1998 השיקה לייבפרסון את המוצר הראשון שלה. לייבפרסון היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 35 ובמדד תל אביב טק-עילית.  מאז הקמתה, הרחיבה לייבפרסון את פעילותה בעולם באמצעות משרדים בסיאטל, לונדון, רעננה, מלבורן, סן פרנסיסקו, אטלנטה, מנהיים, אמסטרדם, מילאנו, פריז, טוקיו, וברלין. כיום מתוך כ-1200 עובדי החברה, כ-400 ממוקמים במרכזי הפיתוח ברעננה ותל אביב.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.