google/wiki40b huggingface dataset:
שמואל וינוגרד

שמואל וינוגרד (נולד ב-4 בינואר 1936 בתל אביב) הוא מדען מחשב ישראלי, שמתגורר ופועל בארצות הברית. הוא ידוע בעיקר בתרומתו בתורת הסיבוכיות. הוכיח מספר תוצאות משמעותיות בחישוב בעיות אריתמטיות, שותף בגילוי אלגוריתם קופרשמידט-וינוגרד לכפל מטריצות, ואלגוריתמים להתמרת פורייה מהירה.

ביוגרפיה

הוא החל ללמוד הנדסת חשמל  ב-MIT שם השלים את התואר הראשון (B.S) והתואר השני (M.S) בשנת 1959. את עבודת הדוקטורט (Ph.D) שלו הוא השלים במכון קוראנט למתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1968, בהנחיית ג'ק שוורץ (Jacob T. Schwartz). בשנת 1961 הצטרף לצוות המחקר של IBM וניהל שם, במשך תקופה ארוכה,  את מחלקת המחקר המתמטי (בשנים 1970-1974 ו-1980-1994). משמש כפרופסור אורח קבוע בפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
וינוגרד מחזיק במספר ארדש 2.
חזית קלינין

היסטוריה

החזית הוקמה ב-19 באוקטובר 1941 על פי הוראת הסטבקה מ-17 באוקטובר, וכמפקדה הראשון מונה איוואן קונייב. החזית ריכזה את הכוחות שהגנו על עיר הבירה מוסקבה מצפון-מזרח, וכללה את הארמיות ה-22 ה-29 וה-30, וכוחות אוויר שונים שמאוחר יותר הפכו להיות הארמייה האווירית ה-3. בהנהגתו של קונייב, ביצעה החזית מתקפת נגד מוצלחת אשר הביאה לשחרור העיר קלינין. בהמשך עבר קונייב לפקד על החזית המערבית ומקסים פורקאייב עבר לפקד על חזית קלינין. בנובמבר 1942 תקפו שתי החזיתות את מבלט רז'ב ב"מבצע מארס", וכמתאם הפעילויות ביניהם מונה גאורגי ז'וקוב. באפריל 1943 הוחלף פורקאייב באנדריי יריומנקו, ותחת הנהגתו ביצעה הארמייה מתקפות רבות באזור רז'ב. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה לחזית הבלטית הראשונה.
החקירה מנוהלת על ידי ידענים

תיאור הסדרה

בכול פרק נוהלה חקירה של פרשה חדשה בתחומים שונים. פאבל זנמנסקי (גאורגי מרטיניוק) היה החוקר הראשי, אלכסנדר טומין (לאוניד קנייבסקי) קצין בילוש בתפקיד איש שטח ומבצעים וזינה קיבריט (אלזה לז'דיי) בתפקיד עובדת בכירה של מעבדה לזיהוי פלילי.
יוזמה לתחילת צילומי הסדרה הגיעה משר הפנים הסובייטי ניקולאי שצ'ולוקוב והוא קידם את הנושא בכול כוחו. מטרתו הייתה להעלות מוניטין של המשטרה הסובייטית בקרב אזרחים סובייטיים. נציגי משרד הפנים שהיו מזמיני הסדרה אישרו כול פרק לפני הקרנתו. התסריט נכתב על ידי אלכסנדר לברוב ואשתו. לברוב בעצמו היה בעבר חוקר במשטרה ולכן ידע נוהלי המשטרה ודרכי החקירה.
כול הפרשות למעט פרק מס' 22 הסתיימו לתפיסת הפושעים. בסוף פרק מס' 7 טומין "נהרג" בתאונת דרכים. בעקבות המכתבים שהתקבלו במערכת הטלוויזיה הסובייטית הוחלט להחזיר אותו לסדרה. באותו זמן גם הוחלט להפסיק להקרין סימני פרשת אהבים בין זנמנסקי לבין קיבריט. באחד הפרקים הוזכר שהיא נשואה וזאת לעומת זנמנסקי וטומין שהיו רווקים. רק בפרק שצולם בשנת 2003 הוזכרה אשתו של טומין.
בשנת 1982 לאחר הדחת שצ'ולוקוב מהתפקיד צילומי הסדרה הופסקו. כעבר שלוש שנים, בשנת 1985 הצילומים חודשו והוקרן פרק מס' 18. שיר נושא הסדרה שהיה ידוע ופופולרי מאוד והיה נחשב להמנון המשטרה הסובייטית לא נכלל בפרק זה כנראה כתוצאה מאבקי כוח נגד מורשת שצ'ולוקוב. בעקבות תחילת הפרסטרויקה פעילות המשטרה בסדרה הייתה יותר מציאותית. בפרק מס' 21 לראשונה הוזכר לחץ מפלגתי על פעולות החוקרים. בפרק מס' 22 (אחרון בתקופת ברית המועצות) הצוות נלחם נגד ארגון פשיעה מאורגן ולראשונה לא הצליח ללכוד את הפושעים.
בשנת 2002 נעשה ניסיון לחדש את הסדרה. מכיוון שאלזה לז'דיי נפטרה בשנת 2001 לתפקידה הוזמנה שחקנית אחרת. שיר נושא המקורי הוחזר והוא מהווה ההמנון הלא רשמי של המשטרה הרוסית גם כיום. בסך הכול צולמו שני פרקים אך הם לא התקרבו להצלחה של שנות ה-70 וה-80 וצילומים לא נמשכו.
יחסי צ'ילה–קפריסין

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קפריסין הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין קפריסין לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1982.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקפריסין אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים. גם אזרחי קפריסין שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין

ביוגרפיה

פרידריך פרנץ נולד ב-22 באפריל 1910 בשוורין, לפרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ולאלכסנדרה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר, בן דודה מדרגה שנייה של המלכה ויקטוריה, ותירה, נסיכת דנמרק, בתו הצעירה של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, ויתר אביו ב-14 בנובמבר 1918 על סמכויותיו.
במאי 1931 נגד רצונו של אביו, הצטרף פרידריך פרנץ לשורות האס אס, ובשנת 1936 הועלה לדרגת האופטשטורמפיהרר.
הוא הוצב בדנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה, שם שירת בשגרירות הגרמנית כעוזרו האישי של ורנר בסט. הוא בילה את חודשי הקיץ של 1944 בשירות בוואפן אס אס.
במאי 1943, מועצת המשפחה המשפחתית החליטה כי אחיו הצעיר של פרידריך פרנץ, כריסטיאן לודוויג, דוכס מקלנבורג, יירש אחריו את רכוש המשפחה. ב-17 בנובמבר 1945 מת אביו, ופרידריך פרנץ הפך לראש בית מקלנבורג-שוורין.
ב-11 ביוני 1941 התחתן פרידריך פרנץ עם קארין אליזבת פון שאפר, בתם של ולטר פון שאפר והברונית לואיז פון מיכהאוזן, וב-22 בספטמבר 1967 הם התגרשו, אולם התחתנו שוב עשור מאוחר יותר ב-27 באפריל 1977. לשניים לא נולדו ילדים, וב-31 ביולי 2001 מת פרידריך פרנץ בהמבורג, וראשות הבית עברה לבורווין, דוכס מקלנבורג.
ויטל (מחנה ריכוז)

היסטוריה

המחנה הוקם בשנת 1940 בבית מלון בעיר הנופש, ובו הוחזקו אזרחים בעלי דרכונים של מדינות שבהן נלחמו הגרמנים.
הגרמנים חשבו שאפשר יהיה להחליף אזרחים אלו בשבויים בעלי חשיבות או באזרחים גרמנים שיכלאו במדינות הזרות.
במהלך החודשים שחלפו מאז תחילת הכיבוש הנאצי בצרפת לא ביקשו המדינות את אזרחיהן היהודים, נשלחו רובם של האסירים למחנה הריכוז דראנסי ומשם נשלחו רובם במשלוחים למחנה ההשמדה בירקנאו.
בשנת 1943 הובאו למחנה עשרות יהודים פולנים בעלי דרכונים של מדינות דרום-אמריקה, אולם גם אלו נשלחו ברובם במהלך שנת 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ. לאחר המלחמה נמצאו בחדרו של מפקד המחנה  אישורים של מדינות דרום אמריקה שהיו נייטרליות, שאישרו כי יהודים אחדים אכן אזרחי המדינות הללו, אולם היהודים לא ניצלו מהשמדה.
בין האסירים במחנה היה המשורר יצחק קצנלסון שכתב בו את "השיר על העם היהודי שנהרג" (ביידיש: "דאָס ליד פונעם אויסגעהרגעטן יידישן פאָלק").
ב-12 בספטמבר 1944 שוחרר המחנה.
מגנטוביולוגיה

מחקר ואופן הניסוי

ענף זה עוד איננו בעל תוצאות המוכחות בתצפיות ניסיוניות ברורות, ופיזיקאים רבים מנסים לאמוד השפעות אלה של שדה מגנטי על מערכות ביולוגיות. מחקרים מוצלחים בתחום עדיין לא הוצגו באופן ברור. בעייתיות המחקר בתחום מתבטאת בריבוי משתני הבעיה וקיימות מספר תאוריות בתחום. שכן שדות בעוצמות של 1 גאוס ואו תדר הנמוך מ-100 הרץ אינם יכול לבצע פעולות חימום ואו למסור אנרגיה המתאימה להתרחשות תהליך כימי. חוקרים בתחום המגנטוביולוגיה אינם מסתירים את בעייתיות התצפיות הניסיוניות הסותרות בחלק מהמקרים ולא חזרתי במקרים אחרים. הסברים שנותנים לכך היא הסימולטניות הדרושה לקיומם של כל התנאים המגנטיים והפיזיולוגיים בו זמנית. גישה שונה להגעה למסקנות על תצפיות ניסיוניות שפותחה עקב הקושי בקבלת תוצאות מובהקות בסדרת ניסויים דומים, מסתכמת בהסתכלות על תוצאות ניסיוניות מסוגים שונים וניסיון למצוא דמיון בתצפיות שניתנות. לכן יימצאו יותר הסברים תאורטיים לכל תופעות אלה וניסויים אלה אך לא תוצאות חותכות. הבלבול הרב בתחום זה מתבטא בתחום הרפואי, שכן מצד אחד מוצעים מגוון שיטות של ריפוי תחת הכותרת מגנטותרפיה, אך מצד שני ידוע כי שדה מגנטי חזק ואו מעל תדר של 50 הרץ יכול להיות מעורב בתהליכים כימיים ואו תרמיים בסביבה ביולוגית ומכאן יכול להזיק ואף עלול להיות מעורב בהתפתחות סרטנית. מכאן שמדענים נוטים לא להתייחס בכובד ראש לתחום זה.
כיוונים חדשים

כיוונים חדשים הוא כתב עת לענייני ציונות, יהדות, מדיניות, חברה ותרבות. כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית בשותפות עם מוסד ביאליק. 
שמו של כתב העת מעיד כי הוא המשך של כתב העת כיוונים שפסק לצאת לאור בשנות ה-90' לאחר כ-50 גיליונות. כקודמו מהווה כתב העת במה לדיונים מפורטים על עתידה של הציונות ועתיד העם היהודי בישראל ובגולה וכן לביקורת ספרות ומאמרים בנושאים קרובים. מייסד העיתון, עורכו והרוח החיה בו עד מותו היה אלי אייל (נפטר בספטמבר 2017). 
כתב העת הוא פלורליסטי, מקיים חופש אקדמי ואינו מתערב בתכנים המייצגים לעיתים עמדות שונות מעמדתה הרשמית של ההסתדרות הציונית המוציאה אותו לאור. בין הכותבים בכתב העת ניתן למנות, לדוגמה, את הסופרים א"ב יהושע, אמנון שמוש ועמוס עוז, את חוקרי הספרות נורית גוברין, זיוה שמיר וגרשון שקד, את הפרופסורים אליעזר שביד, ניצה בן-דב, יצחק בן ישראל, רות גביזון, יחזקאל דרור, רחל אליאור, ועליזה שנהר, ואת חברי הכנסת לשעבר יוסי שריד וגד יעקבי.
מילוש אדאמוביץ'

קריירה

אדאמוביץ' החל את הקריירה בקבוצת OFK בלגרד, ולאחר שהושאל לכמה קבוצות קטנות יותר בסרביה, עבר בשנת 2010 לשריף טירספול מליגת העל המולדובית. בפברואר 2011 הושאל אדאמוביץ' לחצי עונה לקבוצת פולוניה ורשה מליגת העל הפולנית.
לאחר מכן שיחק במספר קבוצות מליגת העל הקזחית, ובשנת 2013 חתם במועדון רוואן באקו מליגת העל האזרית. הופעת הבכורה שלו בליגת העל האזרית הייתה נגד טוראן טובוז, ובמשחק זה גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
בסוף מאי 2014 הגיע אדאמוביץ' לישראל וחתם לעונה אחת בקבוצת הפועל פתח תקווה מליגת העל. ב-12 ביולי, עוד לפני שנפתחה העונה, החליטה הקבוצה לשחרר את אדאמוביץ', וחתם במלאדוסט לוצ'אני הסרבית. בקיץ 2015 חתם בקבוצת ואשאש מליגת העל ההונגרית.
גאורג נידרמאייר

קריירת מועדונים

נידרמאייר גדל במחלקת הנוער של באיירן מינכן, ובעונת 2003/04 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2007/08 מונה נידרמאייר לקפטן קבוצת המילואים, ואף ישב על הספסל של הקבוצה הבכירה במספר משחקים בבונדסליגה ובמשחק ליגת האלופות מול אולימפיק ליון, אך לא שיחק. 
בינואר 2009 האריך נידרמאייר את חוזהו בבאיירן מינכן עד יוני 2012, ובמקביל הושאל לשטוטגרט עד תום עונת 2009/10, על מנת שיצבור ניסיון בבונדסליגה. את הופעת הבכורה בשטוטגרט ערך בניצחון 2-0 על קרלסרוהה בבונדסליגה, אך שיחק רק עוד ארבעה משחקים נוספים באותה עונה, עקב פציעה. בעונת 2009/10 חזר נידרמאייר לשחק, והבקיע את השער הראשון שלו בקריירה בתיקו 1-1 מול בורוסיה דורטמונד באוגוסט 2009. נידרמאייר אף השתתף באותה עונה עם שטוטגרט בליגת האלופות, בניצחון 2-0 בשלב הבתים על גלאזגו ריינג'רס ובתבוסה 4-0 לברצלונה בשמינית הגמר. בפברואר באותה עונה חתם בשטוטגרט על חוזה קבוע, ולא חזר לבאיירן מינכן. בעונת 2010/11 נידרמאייר הפך לשחקן מפתח בקבוצה תחת המאמן ברונו לאבאדיה, ושיתף פעולה בהגנה עם מתייה דלפייר וסרדר טסקי. בעונה זו ערך את הבכורה בליגה האירופית, בניצחון 3-0 על יאנג בויז ברן. בעונת 2012/13 הגיע נידרמאייר עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה שטוטגרט 3-2 לבאיירן מינכן. באותה עונה, האריך את חוזהו בשטוטגרט עד תום עונת 2016. בתום עונת 2015/16 היה נידרמאייר שותף לירידת ליגה של שטוטגרט, לראשונה מזה 39 עונות, והוא שוחרר מהקבוצה לאחר שפג חוזהו.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם נידרמאייר בפרייבורג מהבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2016/17, ערך נידרמאייר שש הופעות ליגה בלבד, משום שסבל מפציעה ארוכה. בעונת 2017/18 נידרמאייר לא שיחק כלל בקבוצה הבכירה, וערך הופעות ספורות בקבוצת המילואים של פרייבורג.
ביולי 2018 חתם נידרמאייר במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית בכדורגל.

קריירה בינלאומית

נידרמאייר שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, אך לא זומן מעולם לנבחרת גרמניה הבכירה.
Gaslighting

אטימולוגיה

מקור המונח הוא המחזה "Gaslight" מאת פטריק המילטון משנת 1938, והעיבודים הקולנועיים למחזה משנת 1940 ו-1944 (אורות הגז). עלילת המחזה עוסקת בבעל שמנסה באופן מניפולטיבי לשכנע את אשתו ואחרים שהיא מטורפת, לגרום לה לזכור ולהבין דברים בצורה לא נכונה ולפקפק בתפיסת המציאות שלה ובשפיותה. שם המחזה מתייחס באופן ספציפי לסצנה בה הבעל מדליק את אורות הגז בעליית הגז בעת שהוא מחפש תכשיטים השייכים לאישה שרצח. הדלקת האורות גורמת לעמעום אורות הגז בבית, אך כאשר אשתו מתלוננת שהאורות מעומעמים, מתעקש הבעל שהיא מדמיינת זאת. הוא מייצר רעשים שונים וגורם לה לחשוב שהיא מאבדת את שפיות דעתה. בשפה האנגלית המונח "Gaslighting" הפך נפוץ החל משנות ה-60 כתיאור של מצב שבו אדם מבצע מניפולציות לתחושת המציאות של אדם אחר.
המילה "נרנור" (על משקל עִרְעוּר), שמתייחסת ללהבת הגז (נור) המשתנה, הוצעה באופן לא רשמי כתרגום עברי של המונח.]
אקמאיזם

אקמאיזם (Acmeism; אקמי ביוונית: נקודת השיא, הפיסגה) הוא זרם בשירה הרוסית, שניסה להשתחרר מזרם השירה הסימבוליסטית, ששלט תקופה ארוכה בשירה הרוסית בפרט ובשירה האירופית בכלל. מובילי זרם זה, ובהם המשורר ניקולאי גומיליוב, רעייתו המשוררת אנה אחמטובה והמשורר היהודי אוסיפ מנדלשטם, ראו בסימבוליזם מיסטיקה וערפול-יתר.
שירה זו התאפיינה בדיבור ישיר ומאופק, תוך שימת דגש על מילה בודדת. מאחר שסגנון זה ביטא, בראש ובראשונה, את תחושותיו של המשורר כאדם יחיד ואף בודד, נאסר השימוש בה לאחר מהפכת אוקטובר שחוללו הקומוניסטים (שביקשו להדגיש את הכלל והקולקטיב). 
אקמאיזם כסגנון שירה השפיע רבות על שירתן של משוררות עבריות כגון רחל בלובשטיין (רחל) ולאה גולדברג.
פסטיבל סנטה אסתריקה

פסטיבל סנטה אסתריקה היה חג כתחליף לפורים שיצרו האנוסים היהודים מספרד בשלהי המאה ה-15 לאור גירוש ספרד ופעולת ניצור היהודים על ידי האינקוויזיציה הספרדית.
הפסטיבל נסוב סביב דמות קדושה נוצרית פיקטיבית שהייתה למעשה מבוססת מאוד על אסתר המלכה, במהלכו צמו נשים מקרב "הנוצרים החדשים" כדי לחקות את צומם של אסתר, מרדכי ויהודי פרס בטרם נפגשה עם אחשוורוש בשושן הבירה. האנוסים היהודים לקחו עמם את החג גם בהגירתם לפורטוגל בטרם גירוש פורטוגל ב-1497, ולאחר מכן הביאו אותו עמם גם אל העולם החדש.
למרות שהיה מסוכן עבור האנוסים לחגוג את פסטיבל סנטה אסתריקה שהכיל אלמנטיים שמעידים על שימור היהדות בקרב האנוסים (עליהם נאסר עד חורמה כל שמירה של סממן יהודי), מסמכים מהאינקוויזיציה המקסיקנית מעידים על כך שאכן התקיים החג גם בהגעת האנוסים למקסיקו. 
לפי ההיסטוריונית היהודייה, ג'נט לייבמן ג'ייקובס, נשים אנוסות נהגו להדליק נרות לכבוד הקדושה הפיקטיבית אסתריקה, ובישלו ביחד עם בנותיהן מאכלים כשרים לכבוד משתה במהלך הפסטיבל כך שהעבירו את הידע על המטבח היהודי ומאכלים מסורתיים לדורות הבאים. חגיגות הפורים ההמוניות והפומביות נהפכו לסעודות משפחתיות בדלתיים סגורות. מעבר לחגיגות הפסטיבל, נהגו האנוסים לכבד את אסתר בעזרת הכנת יצירות אמנות איקונוגרפיות שלה שעיטרו את בתיהם במהלך ימות השנה.
צאצא אנוסים בשם גבריאל דה גרנדה ממקסיקו התוודה בשנת 1643 כי נשים במשפחתו חילקו את שלושת ימי הצום ביניהן - כל אחת תצומנה יום אחד מתוך סך שלושת הימים. האינקוויזיציה המקסיקנית עלתה עליו והוא ומשפחתו נענשו בהוצאה להורג באמצעות העלאה על המוקד בעוון "התייהדות".
בספרו "צום אסתר ותורת האנוסים" ("“The Fast of Esther in the Lore of the Marranos”), טוען החוקר, משה אורפלי, כי הצום עזר לאנוסים שחיו בתחושה מתמדת של רדיפה ומועקה על כך שהם "חוטאים" בהתנהגות כנוצרים כלפי חוץ, ואילו כיהודים בתוך ביתם, לחוש כפרה.
במהלך השנים 1964 עד 1974 החל הארכיבישוף, פיטר דייוויס, שהיה מופקד על סנטה פה להטיף כנגד הפסטיבל של סנטה אסתריקה לאחר שחקר את תופעת הנחת דמויות איקוניות בצורת אסתר בבתים שהייתה נפוצה בקרב אישים ממוצא היספני שחיו בדרום-מערב ארצות הברית ומספר החוגגים אותו דעך משמעותית. דייוויס הסביר לעדת מאמיניו כי מקור הפסטיבל הוא בחג הפורים היהודי וכי אין כלל קדושה נוצרית בשם "אסתריקה".
לפי הספר "The Book of Esther in Modern Research" של לאונרד גרינספון וסידני ווייט קרופורד, בתיעודי האמנות הנ"ל של אסתר שהיו נפוצים באמריקה ניתן להבחין במוטיב שבו אסתריקה עוטה כתר על ראשה ואוחזת בידה לולאת חבל שמביעים יחדיו לדידם את העובדה כי היהדות היא משהו מלכותי, ואילו יש סכנה כי אם ייתפסו המאמינים צאצאי האנוסים, סופם יהיה בתלייה.
ביצירות האמנות הנלוות לחג זה בניו מקסיקו, את ה"קדושה הנוצרית" אסתר מלווים ברקע וילונות אדומים שמתחמים את האיקונה.
נפתלי ידלין

נפתלי ידלין (תרנ"א, 1891 - ניסן תשכ"ד, 6 באפריל 1964) היה מחנך ארץ-ישראלי ומחבר ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים.

ביוגרפיה

נולד ברוסיה ליהושע וחנה ידלין. בצעירותו למד לימודים כלליים ולימודי הוראה באודסה. יחד עם אחיו פתח בית ספר בבסרביה. נישא לרחל, בת אשר ושרה לרנר, ילידת העיירה רישקין שבבסרביה. בשנת 1920 עלו השניים לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. ידלין למד בבית המדרש למורים שבבית הכרם.
בשנת 1924 התיישב ידלין עם משפחתו בראשון לציון והחל לעבוד כמורה בבית הספר חביב במושבה. הוא שימש כמחנך בולט במשך ארבעים שנה, והוסיף ללמד לאחר פרישתו לגמלאות. תחת ידיו עברו אלפי תלמידים, והוא כונה בפיהם "מורה המורים". עסק בהדרכה פדגוגית של מורים. כמו כן פרסם ספרי לימוד לתלמידי בתי הספר היסודיים, שיצאו בהוצאת הספרים של יהושע צ'צ'יק.
נפתלי ידלין נפטר בשנת 1964, בתום מחלה ממושכת. נקבר בבית הקברות בראשון לציון.
לאחר מותו נקרא על שמו בית ספר בראשון לציון.
בנו הוא אשר ידלין, ואחיינו הוא אהרן ידלין.
משהה נקביו

המשהה נקביו, כלומר, המתאפק מלעשות צרכיו כאשר הוא מרגיש צורך בכך - עובר בכך על האיסור ההלכתי 'בל תשקצו'.
הרמב"ם כתב שהמשהה נקביו, מלבד מה שהוא עובר באיסור של 'בל תשקצו', הוא גם גורם לעצמו בעיות בריאותיות כתוצאה מכך. באופן ספציפי יותר כתבו ראשונים אחרים שהמשהה נקביו לקטנים מסתכן בעקרות, ויש מהם שכתבו שמשום כך יש איסור נוסף בדבר על פי הפסוק בספר דברים "לא יהיה בך עקר" (ספר דברים, פרק ז', י"ד). בתלמוד הבבלי מסופר על חכמים שונים שהפכו לעקרים, והתלמוד מייחס זאת לכך שהתאפקו מעשיית צרכים בגלל שהשתתפו בשיעור שנמשך זמן רב.
הראשונים סייגו את האיסור להשהות נקביו, וכתבו שיש מקרים שהדבר מותר. 
הרשב"א התייחס למי שמרגיש צורך לעשות את צרכיו תוך כדי מהלך התפילה, וכתב שמותר להתאפק אם ניתן .  בשו"ת "תרומת הדשן" כתוב שמי שנמצא במקום שיהיה לו חוסר נעימות לעשות את צרכיו - מותר לו להתאפק. החזון אי"ש כתב ש'השתנו הטבעים' וכיום אין חשש עקרות.
אולימפיה (וושינגטון)

היסטוריה

קודם להתיישבות אירופאית בעיר התגוררו באזור בו ממוקמת העיר שבטים אינדיאנים רבים ובהם שבטי הסקווקסים, ניסקוואלי, דוואמיש, פויאלופ, צ'האליס, סקוואמיש, קווילוט,והמאקה.
בשנת 1792 ביקר האירופאי הראשון באזור – פיטר פיוג'ט שעמד בראש משלחת ונקובר חקר ומיפה את האזור. בשנת 1853 הוקמה העיר אולימפיה הקרויה על שם ההר הסמוך.
שם העיר נבחר על ידי איזאק נ. איבי (Isaac N. Ebey) מתושביה הראשונים של העיר.
בשנת 1853 התגוררו בעיר 996 תושבים. זמן קצר לאחר הקמת העיר החלו להגיע אל העיר המהגרים הסיניים הראשונים, אשר התגוררו ב"צ'יינהטאון" של העיר - במפגש הרחובות בין השדרה הרביעית, שדרת קולומביה ודרך הקפיטול.
ראש העיר הראשון של העיר, ויליאם וינלוק מילר (William Winlock Miller), נבחר בשנת 1873.
בשנת 1853, עם הקמת טריטוריית וושינגטון נבחרה העיר לבירת הטריטוריה על ידי איזאק סטיוונס (Isaac Stevens), מושל הטריטוריה הראשון. ערים אחרות בטריטוריה התנגדו לבחירת אולימפיה, וניסו להפוך לבירת הטריטוריה. בין ניסיונות אלה ניתן למנות את ניסיונות ונקובר, סטיילאקום, סיאטל וטקומה.
בשנת 1855 אושררה הבחירה על ידי בית המחוקקים של הטריטוריה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 החלה העיר להתפתח בזכות נמל העיר. בשנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר נבנו קווי הרכבת העיקריים באזור, לא נבנו קווי רכבת אל העיר, ותושבי העיר נאלצו לממן את מסילת הרכבת מעירם לתחנת הרכבת הקרובה ביותר, המצויה כ-23 ק"מ דרומית לעיר.
בשנת 1889 עוצב סמל העיר על ידי צ'ארלס טלקוט (Charles Talcott), תושב העיר. השימוש הראשון שנעשה בסמל היה בכינוס הראשון של בית המחוקקים של מדינת וושינגטון, שנה לאחר מכן.
רעידת אדמה שאירעה בשנת 1949 פגעה בבינייני העיר ההיסטוריים ומרבית הבניינים המקוריים של העיר נהרסו. רעידות אדמה נוספות פגעו בעיר בשנים 1965 ו-2001.
בשנת 1967 הוקמה מכללת אוורגרין בהתאם לחקיקה של בית המחוקקים של וושינגטון. מכללה זו הביאה לפיתוח העיר ולהפיכתה למרכז אמנות ותרבות מדינתי.

גאוגרפיה

שטחה הכולל של העיר 48 קמ"ר מהם 43.3 קמ"ר שטחי יבשה ו-4.7 קמ"ר שטחי מים (9.77%). 
העיר ממוקמת בקצה הדרומי של מפרץ פיוג'ט ועל חצי האי באד.
מרבית שטחי מרכז העיר הם שטחים שיובשו מהאגם.

השכלה

בעיר אולימפיה 18 בתי ספר מהם 11 בתי ספר יסודיים, ארבע חטיבות ביניים ו-3 בתי ספר תיכוניים בהם לומדים כ-9,200 תלמידים.
בעיר פועלת מכללת מדינת אוורגרין (מכללת המדינה ירוקת העד), המכללה הקהילתית סאות' פיוג'ט סאונד, ובסמוך לעיר מצויה אוניברסיטת סנט מרטינז.

תרבות

העיר אולימפיה מהווה מרכז אמנות ותיאטרון אזורי. בעיר מספר להקות תיאטרון ובהם "תיאטרון הבירה" (Capital Playhouse), "תיאטרון אמני אולימפיה" (Theater Artists Olympia), "התיאטרון הקטן של אולימפיה" (Olympia Little Theater) ו"תיאטרון ההארלקין" (Harlequin).
מדי שנה נערך בעיר פסטיבל קולנוע, פסטיבל כרזות של סרטים ופסטיבל סרטי וידאו.

תחבורה

העיר אולימפיה מקושרת למערכת הרכבות האמריקאית הלאומית המופעלת על ידי חברת אמטראק. העיר מקושרת לפורטלנד שבמדינת אורגון, לסקרמנטו וללוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה וערים נוספות במדינת וושינגטון בהם סיאטל וטאקומה. כמו כן העיר מקושרת באמצעות רכבת לעיר ונקובר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
את העיר משרת גם כביש בין-מדינתי 5 שכיוונו מדרום לצפון, והמקשר בין גבול מקסיקו-ארצות הברית ליד סן דייגו לגבול ארצות הברית-קנדה בעיירה בליין.

שלטון מקומי

מאז שנת 1982 מנוהלת העיר על ידי מועצת עיר נבחרת בת 11 חברים, שבראשה עומד ראש עיר נבחר. עד שנת 1982 ניהלה את העיר מועצה בת שלושה חברים.
הערכת עובדים

הערכת עובדים או הערכת ביצועי עובדים היא שיטה בה ביצועי העובד בארגון מוערכים (בדרך כלל במונחים של איכות, כמות, עלות וזמן) לרוב על ידי מנהל או מפקח. לשם הערכת ביצועים מתבצע תהליך של איסוף, ניתוח ותיעוד מידע על הערך היחסי של עובד לארגון, ניתוח הצלחותיו וכישלונותיו, נקודות חוזק וחולשה שלו והתאמתו לקידום או הכשרות נוספות כחלק מתהליך ניהול ופיתוח קריירה.
הערכת ביצוע למעשה מתרחשת בארגונים תמיד, בין אם באופן פורמלי ובין אם באופן בלתי פורמלי. הצורך להדריך עובדים, לקדמם, לגייסם או לפטרם והצורך של ארגון לממש את פוטנציאל הביצוע הטמון בו, מחייבים את הממונים לבצע ההערכה של ביצועי העובדים ולאמוד את תרומתם לארגון בכל עת. ידיעת רמת הביצוע מאפשרת מתן משוב לעובד, כדי להביא לשינוי הרצוי בהתנהגות התעסוקתית בהתאם לציפיות הארגון.

מטרות

להערכת ביצוע מספר מטרות. היא מאפשרת מתן משוב לעובדים לגבי ביצועיהם. כמו כן היא מאפשרת זיהוי צורכי הכשרה והדרכה לעובדים. הערכת ביצוע יכולה לשמש בסיס של החלטות לגבי כוח אדם: העלאות שכר, קידום, הגדרות משמעתיות, בונוסים, תגמולים (חומריים ובלתי חומריים) וכדומה.
הערכת הביצוע מספקת הזדמנות לדיאגנוזה והתפתחות ארגונית, מסייעת בתקשורת בין עובד ומנהלה, ובין כפופים לממונים ומאפשרת לתקף את טכניקות המיון, בחירת עובדים, ההצבות ומדיניות כוח אדם כדי לעמוד בדרישות חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. כן מאפשר הערכת הביצוע שיפור ביצועים ואפקטיביות ארגונית באמצעות ייעוץ, הדרכה ופיתוח.
צ'רצ'ילים (אלבום)

הפקת האלבום

לאחר ששבו חברי הלהקה ממסע הופעות מצליח בן 4 חודשים באירופה, שבמהלכו אף חיממו את להקת הרוק דיפ פרפל, ניגשה הלהקה להקליט את אלבומה הראשון. עד אותה העת הקליטה הלהקה סינגל אחד בלבד, שזכה להצלחה גדולה בישראל.
החומרים שהוקלטו, נועדו לשני פסי-קול של סרטי קולנוע: "מקרה אשה" (סרטו של ז'ק קתמור, הנחשב לאחד הסרטים האוונגרדיים שנוצרו אי פעם בישראל) ו"השמלה" של ג'אד נאמן.
מרבית שירי האלבום נכתבו על ידי סטן סולומון ורוב הקסלי, למעט השיר "Strangulation" שנכתב על ידי סולומון ומיקי גבריאלוב. בשיר Debka השתתף גם המוזיקאי והמנצח נועם שריף שגם השתתף בהפקת השיר. השיר "When You're Gone" הופיע מאוחר יותר, בתרגומו העברי של יהונתן גפן, כ"אחינועם לא יודעת" באלבומו של אריק איינשטיין "פוזי".
לאחר הקלטת האלבום ניסתה הלהקה את מזלה בחו"ל וחבריה עברו להתגורר באנגליה, שם הקליטו שני אלבומים נוספים. 
"צ'רצ'ילים" לא יצא מאז הוצאתו המקורית בשנת 1969, ובמשך שנים נחשב לאחד מפריטי האספנים היקרים ביותר הן בישראל והן בקרב אספני תקליטי רוק ופסיכדליה מכל רחבי העולם. 
בשנת 1991 ביוזמתה של חנות התקליטים האוזן השלישית יצא האלבום מחדש, בתוספת מספר שירים שהקליטה הלהקה ויצאו על גבי סינגלים בסוף שנות ה-60.
בשנת 2003 יצא האלבום במהדורה חדשה כפולה הכוללת את שני אלבומיה הראשונים של הלהקה. האלבום במהדורת הדיסק יצא בחברת הד ארצי במסגרת סדרת "מבראשית" וכולל גם קטעי בונוס שלא יצאו בעבר לאור.
בתחילת שנת 2015 יצא האלבום מחדש במהדורת תקליט ויניל מוגבלת. חברת NMC United, בעלת הזכויות על קטלוג העצום של הד ארצי, הוציאה את האלבום יחד עם התקליטים של החלונות הגבוהים ושל תמוז, "סוף עונת התפוזים", ובכך סימנה את חזרתם של תקליטי הויניל לשוק המכירות בישראל.
פייר-אנרי דה ואלנסיין

חייו

דה ואלנסיין נולד בטולוז ולמד באקדמיה לציור שבעיר אצל צייר בשם ז'אן-בטיסט דספאקס. באמצעותו הכיר את העיטורים הקלאסיים המסורתיים של נושאי התנ"ך. ב-1769 מאתיו דובורג, פרקליט וסוחר מטולוז, הזמין את דה ואלנסיין למסע לרומא. ב-1771 שב לצרפת ובסוף אותה שנה הגיע לפריז, שם התגורר אצל אחיו של דובורג. הוא למד באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול אצל תלמידו של פרנסואה בושה, גבריאל-פרנסואה דויין שהתמחה בציורים היסטוריים, מה שגרם לדה ואלנסיין להרחיב את שליטתו בנושאים המסורתיים של הציור.
ב-1777 שב לרומא ונשאר באיטליה עד 1781. הוא ערך מסעות בקמפניה ובאזורים שהשתייכו לממלכת נאפולי וסיציליה. חוברת בשם "מסע לנאפולי ולסיציליה, 1779" מעידה על מסעותיו אלה שבהם התנסה בציור נוף כפרי בחיק הטבע. הוא הקדיש את מרבית זמנו ללימוד הציור של גופים תלת-ממדיים אצל פרופסור ידוע למתמטיקה ברומא. מאוחר יותר הודה דה ואלנסיין כי הייתה זו הכרותו עם הצייר קלוד ז'וזף ורנה, במסעו בחזרה לפריז דרך שווייץ ב-1781, שאפשרה לו להפוך את התאוריה שלמד ברומא למיומנות מעשית כצייר.
ב-1785 שב לרומא, אך כעבור שנתיים חזר לפריז וב-28 ביולי 1787 התקבל כחבר האקדמיה לאמנויות היפות שבעיר. הוא הציג שם את ציורו "קיקרו מגלה את קברו של ארכימדס" (כיום במוזיאון דז אוגוסטין בטולוז). ציור זה הוצג גם בסאלון (תערוכת הציורים מיסודה של האקדמיה לאמנויות היפות) של 1787 יחד עם ציוריו "העיר העתיקה אגריגנטום" (כיום במוזיאון הלובר בפריז) ו- "נוף ביוון העתיקה" (כיום במוזיאון לאמנות בדטרויט).
ב-1796 פתח סטודיו והחל בשנה זו עד 1800 שימש כפרופסור לציור תלת-ממדי של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. בין תלמידיו נמנו ז'אן-ויקטור ברטן, ואשיל-אטנה מישאלון שמאוחר יותר היו מוריו של ז'אן-בטיסט קאמי קורו. הוא פיתח את התנסותו כצייר במסה "יסודות הציור התלת-ממדי לשימושם של ציירים" שפורסמה ב-1800. מסה זו של דה ואלנסיין, שנחשב לאבי ציור הנוף ההיסטורי, שימשה כמדריך לשני דורות רצופים של ציירי נוף.
דה ואלנסיין הציג את ציוריו גם בסאלונים של 1804, 1806, 1808, שני ציורים בסאלון של 1810 וציור אחד בזה של 1814. פרס רומא מיוחד לציור נוף היסטורי שנקרא על שמו, הוענק לראשונה לתלמידו מישאלון ב-1817. פרס זה בוטל ב-1863.
פייר-אנרי דה ואלנסיין מת בפריז ב-1819 נקבר בבית הקברות פר לשז.