google/wiki40b huggingface dataset:
אנה אן

אנה אן (Anna Ehn;‏ נולדה ב-1931, וינה), היא חסידת אומות העולם מווינה, אוסטריה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, גורשה אילונה כץ (לימים פרידמן - Illona Katz-Friedman) בת ה-13 מהונגריה לווינה עם אמה וששת אחיה ואחיותיה, במסגרת קבוצת יהודים מדברצן שבהונגריה שגורשו לווינה לשם ביצוע עבודות כפייה. עם התגברות הפצצות האוויר של בעלות הברית על וינה, חויבו היהודים המגורשים לנקות את הרחובות מנזקי ההפצצות. באחד הימים בהם הייתה אנה אן בת ה-13 בדרכה למיסה, פנתה אליה כץ ברחוב וביקשה ממנה מזון. אן נתנה לה מזון, וכך עשתה גם בימים שלאחר מכן.
כשאחותה הגדולה של כץ נפצעה בהפצצות ואושפזה בבית חולים שהיה תחת פיקוח האס אס, ביקשה כץ מאן להציל את אחותה מגירוש למחנה השמדה. אן ניגשה לבית החולים, פנתה לסגל בית החולים שהיה כפוף לאס אס, והצליחה להביא לשחרורה של האחות מאשפוז ולשכנה בביתה-שלה. בעשותה זאת חשפה אן את עצמה כתומכת ביהודים, וסיכנה את חייה.
אחותה של כץ שהתה בביתה של אן במשך שלושה חודשים. לקראת סוף המלחמה הועברה קבוצת היהודים, ובתוכה בני משפחת כץ, למאוטהאוזן. כץ ואחותה שרדו את השואה. לאחר השואה היגרה כץ לישראל.

לאחר המלחמה

ב-1978 הכיר יד ושם באנה אן כחסידת אומות העולם.
לווייתן מינקי

מאפיינים פיזיים

לווייתן המינקי הוא אחד מהלווייתנים הקטנים ביותר בתת-הסדרה לווייתני מזיפות, והוא שני רק לבלנית. גודלם הממוצע של זכר ונקבה בוגרים הוא 6.9 מ' ו-7.4 מ' בהתאמה. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שש עד שמונה שנים. גודלם המקסימלי המוערך הוא 9.1 מ' עד 10.7 מ' לנקבות, ו-8.8 מ' עד 9.8 מ' לזכרים. משקלם של לווייתני המינקי משני המינים הוא 4-5 טונות בהגיעם לבגרות, אולם משקלם המרבי עשוי להגיע ל-14 טונות. תקופת ההריון אורכת עשרה חודשים, והוולדות נולדים באורך של 2.4 עד 2.8 מ'. הוולדות יונקים במשך כחמישה חודשים.
לווייתני המינקי נבדלים מלווייתנים אחרים בפס לבן על כל אחד מסנפיריהם. צידם העליון הוא לרוב בצבע שחור או אפור כהה, וצידם התחתון הוא בצבע לבן. כשלווייתן המינקי צף על מנת לנשום, הוא מבצע 3-5 נשימות במרווחי זמן קצרים, ואז הוא צולל למשך 2 עד 20 דקות. לפני צלילה ארוכה הוא מקשית באופן בולט את גבו. מהירותו המרבית נאמדת בכ-20-30 קמ"ש. בפיהם קיימות בין 240 ל-360 מזיפות בכל צד של הפה. תוחלת חייהם היא 50-30 שנים, אך הם יכולים להגיע גם לגיל 60.
בצק

בצק הוא עיסה של קמח ונוזל. בצורת הבצק הבסיסית ביותר הנוזל הוא מים, אולם בבצקים מתוחכמים יותר נעשה שימוש גם בנוזלים עשירים יותר כגון חלב, ביצים, שומנים שונים ועוד. בסוגי בצקים שונים מוסיפים גם חומרים שונים כגון: סוכר, שמרים, מלח או אבקת אפייה. ישנן מספר שיטות למדידת התנהגות הבצק ותכונותיו בזמן הלישה עבור אפיה תעשייתית, כגון אלווגרף המודד את חוזק הבצק על ידי ניפוחו ומדידת נפח האוויר שהחזיק, האקסטנוגרף הבודק את מידת הגמישות של הבצק על ידי מתיחתו, המיקסוגרף המודד את דביקות הבצק במכונת לישה הבודקת את הכוח אותו יש להשקיע בלישה ועוד נוספים.
הפיכת הקמח לבצק מאפשרת להכין ממנו מאכלים אפויים מבושלים או מטוגנים. לא ניתן לעכל קמח ללא בישול, אפיה או טיגון, וכמו כן לא ניתן לאפות אותו ללא תוספת נוזל.
ישנם חומרי גלם דקורטיביים שבדרך כלל אינם מיועדים לאפייה ואינם כוללים קמח, הנקראים "בצק" בשל מרקמם הבצקי, כמו בצק סוכר (RFM), בצק שקדים (מרציפן), בצק שוקולד ובצק פירות (מרמלדה (ריבה))
סיפורים מן האגף הנסתר

מבנה הספר

במהלך השואה כאשר הסתתרו אנה פרנק ובני משפחתה מאימת הנאצים ב"אגף הנסתר" של סניף חברת אופקטה באמסטרדם, כתב אנה פרנק במקביל ליומנה גם סיפורים קצרים שונים, אף הם בשפה ההולנדית. הסיפורים נכתבו בסגנון שונה מיומנה, משום שאת היומן שמרה אנה לעצמה, ולא הניחה לאיש לקרוא בו, בעוד שאת הסיפורים היא הקריאה בפני משפחתה, ואף שקלה לנסות ולפרסם אותם בכתב-עת. 
לאחר שנעצרה עם משפחתה ב-1944, אספה מיפ חיס את הסיפורים יחד עם שאר דפי היומן, והעבירה אותם לאביה אוטו פרנק. ב-1949 כשנתיים לאחר שהיומן יצא לאור, פרסם אוטו פרנק גם את הסיפורים וכן רומן לא גמור בשם "חייה של קדי" שאנה הייתה באמצע כתיבתו, בספר תחת השם "סיפורים מהאגף הנסתר". 
מהדורה מורחבת של הספר פורסמה ב-1960. מהדורה נוספת ו"שלמה" יצאה לאור בשנת 1982. כתבים אלו פורסמו שוב ביחד עם הגרסה המלאה והמוערת של היומן בשנת 2003. המהדורה האחרונה בשפה האנגלית יצאה לאור בשנת 2010.
ב-1975 תורגם הספר לעברית בידי מרים ילן-שטקליס, ויצא לאור בהוצאת יבנה. המהדורה העברית כוללת שבעה סיפורים, וכן שני מאמרים קצרים בשבח המידות הטובות שנכתבו בידי אנה פרנק. ב-1988 פורסמה גרסה עברית מורחבת יותר בידי ילן-שטקליס.
זאכי אלחדיף

קורות חייו

זאכי אלחדיף היה מאנשי היישוב הישן, בן למשפחה ממגורשי ספרד, אשר השתקעה בשנת 1492 באי רודוס, ובשנת 1740 עלתה לטבריה יחד עם הרב חיים אבולעפיה ותלמידיו. סבו הרב אהרן בכור אלחדיף היה רבה הראשי (חכם באשי) של טבריה. אביו חיים אהרן היה ראש ישיבת רבי מאיר בעל הנס, וראש הכוללים הספרדי בעיר. אמו שמחה באה ממשפחה ספרדית מיוחסת. אלחדיף למד בחדר ובישיבה של אביו וגם בבית הספר כי"ח בעיר.
אלחדיף החל לעסוק במסחר ב-1911 ועבר לשם כך לבית שאן שם החל בפעילותו הציבורית כראש ועד היהודים של הקהילה המקומית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לטבריה ומיד נרתם גם שם לפעילות ציבורית כשסייע לפליטים שגורשו מתל אביב וממושבות השפלה לטבריה על ידי השלטון העות'מאני. 
בשנת 1928 החל לכהן כראש עיריית טבריה. בתפקידו זה פעל לפיתוח העיר עם חיבורה לרשת החשמל וסלילת כבישים נרחבת. כמו כן מסר את הזיכיון להפעלת חמי טבריה לחברה יהודית ויזם הקמת בתי מלון וכן את שכונת "קריית שמואל". עקב פעילותו הציבורית לפיתוח טבריה היה מקובל על יהודים וערבים כאחד.
במאורעות תרפ"ט חתם על הסכם רגיעה עם מנהיגם של ערביי טבריה והסביבה, סעיד א-שיח' שהכריז: "כל עוד אני חי לא יעז ערבי להרים ידו על יהודי". למרות שקיבל איומים על חייו, סירב להלך בלווית שומר ראש.
חיים ארלוזורוב כתב על אלחדיף: "שוחחנו על ענייני הערבים, שהוא בקי בהם בתכלית. אני בטוח כי יוכל לסייע הרבה. כשנגענו בשאלה מה יש לעשות - הביע, לדעתי, דעות נבונות, המעידות על שכל בריא".
בשנת 1938, מספר שבועות לאחר הטבח בטבריה, נורה אלחדיף לאור היום, על ידי בנו של בעל מסעדה ערבי טברייני, שארב לו וירה בו מטווח קצר, בסמוך למסגד א-זידאני בעיר. כעבור יומיים מת אלחדיף מפצעיו. הוא נטמן בבית העלמין בעיר והותיר אחריו את רעייתו אסתר (מבית יהודה כהן), בן ובת.

לאחר הרצח

בעקבות הרצח הודח מפקד "ההגנה" בטבריה, ומפקדת "ההגנה" החליטה על פעולה נגד כמה מהאחראים לפיגועים נגד יהודים בה חוסל אחד ושנים נפצעו קשה.
מאוחר יותר נתפס הרוצח, הועמד לדין והוצא להורג בכלא עכו.
זכרו של אלחדיף מונצח באחד מרחובותיה המרכזיים של טבריה וכן באנדרטה שהקימה קבוצת אמנים ביוזמת העירייה ביוני 2009 במקום בו נרצח, סמוך למסגד מסגד א-זידאני.
משפחת פייץ'

מירקו פייץ' (1972-1895 בסרבית: Mирко Пејић ובלטינית: Mirko Pejić) נבנקה פייץ' (1983-1906 בסרבית: Невенка Пејић ובלטינית: Nevenka Pejić) ואלכסנדר פייץ' (1995-1926 בסרבית: Александар Пејић ובלטינית: Aleksandar Pejić) היו חסידי אומות עולם שהצילו ועזרו ליוליה (ג'וני) קמני (2013-1975 בסרבית: Јулије Кемени ובלטינית: Julije Kemeny) בבלגרד, סרביה, בין השנים 1941 ועד 1944.

קורות חיים

ד"ר מירקו (דוקטור למשפטים), נבנקה ובנם אלכסנדר פייץ',  היו נוצרים שהתגוררו בעיירה בשם קיקינדה (Kikinda), שבסרביה (יוגוסלביה לשעבר). אלכסנדר למד בבית הספר עם יוליה קמני שהיה יהודי ושניהם היו חברים טובים מאוד. יוליה מספר בעדות שלו על קרבתו למשפחת פייץ' ואיך שבילדותו "50 אחוז מזמני היינו ביחד [עם אלכסנדר ומשפחתו]". כשההודעה על הפלישה הגרמנית הצפויה ליגובסלביה, הגיעה למירקו פייץ', שהיו לו קשרים עם אנשים בדרגות גבוהות בממשלת יוגוסלביה, עבר מירקו במהרה עם משפחתו לבלגרד, שם היו יכולים לנהל אורח חיים רגיל יחסית מבלי התערבות נאצית רבה.

הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

באוגוסט 1941 יהודי קיקינדה נלקחו בכוח לבצ'יי (Bečej) (מחנה איסוף זמני) ומשם לבלגרד. הגברים נלקחו למחנות ריכוז ומרבית הנשים והילדים, כונסו ברחבת בית הכנסת בעיר. גם יוליה קמני ואמו נלקחו לבצ'יי, אולם גאשיץ' - בעלה של האם שהיה  סרבי נוצרי פרבוסלבי, הצליח לחלץ את שניהם מהמחנה הזמני ולהעבירם לבלגרד. יוליה פנה לבקש עזרה מחברו אלכסנדר, והוריו, דר' פייץ' ונבנקה, ללא היסוס, החליטו לארח את יוליה בביתם במשך כל תקופת הכיבוש הגרמני בבלגרד. יוליה לא התגורר בקביעות בביתם, אולם הם סייעו לו ודאגו לכל מחסורו, על פי הצורך. בזמן שנערכו חיפושים אחר יהודים בעיר, למרות האיסור לסייע ליהודים והענישה החמורה למי שעשו זאת, משפחת פייץ' החביאה את יוליה בביתם. בנוסף, אלכסנדר, שהמשיך ללמוד בבית הספר, מדי יום עם חזרתו משם לימד את יוליה את מה שלמד באותו היום. שניהם הכינו שיעורים ביחד וגם התכוננו יחד למבחנים. באופן זה משפחת פייץ' שמרה ודאגה ליוליה מעל לשלוש שנים, עד אוקטובר 1944.

לאחר המלחמה

יוליה קמני ומשפחת פייץ' שרדו את המלחמה.
מירקו ונבנקה חיו בבלגרד עד מותם.
אלכסנדר למד רפואה בבלגרד, וכשסיים את לימודיו נשלח לעבוד כרופא ברוביני (Rovinj), עיירה ביוגוסלביה (כיום בקרואטיה). אלכסנדר התחתן והיה אבא לבן יחיד.
אחרי המלחמה, יוליה סיים תיכון בקיקינדה, ולמד באוניברסיטה בבלגרד שנתיים. ב-1949 עלה ארצה. עם הגעתו גויס ישירות לצה"ל שם שירת בתזמורת צה"ל וניגן בקלרינט ובקונטרבס. לאחר שחרורו מצה"ל התקבל יוליה לטכניון ללימודי הנדסה כימית. בלילות היה מנגן וככה התפרנס עד לסוף התואר. כשסיים ללמוד, עבד כמהנדס, כל אותו הזמן עוזר ומפרנס את אימו שנשארה בסרביה.  ב-1957 נסע יוליה ליוגוסלביה לאימו החולה, ושם נשאר עד מותה. לאחר פטירת אמו, טייל יוליה באירופה והגיע לבסוף לגרמניה. בזכות זה שהיה דובר גרמנית, התחיל לעבוד בLURGE (חברה גרמנית). יוליה נשאר בגרמניה וב- 1965 התחתן עם ורה ראוך. יוליה ביקר בארץ פעמים רבות מאוד ואף קנה דירה בחיפה ששכן בה כאשר שהה בארץ.
אלכסנדר ויוליה המשיכו את קשר חברותם במהלך השנים וביקרו אחד את השני רבות. הם יצאו לטיולים רבים ביחד בארץ ובעולם.

הכרה והנצחה

ב- 26 ביוני 1986 הוכרו מירקו, נבנקה ואלכסנדר פייץ' כחסידי אומות עולם. אלכסנדר, יוליה ועוד השתתפו בטקס ביד ושם, נטעו עץ בשדרת חסידי אומות העולם וקיבלו את אות ההוקרה.
אירווינג פן

ביוגרפיה

פן נולד למשפחה רוסיה-יהודית ממעמד הביניים. אחיו הצעיר, ארתור פן, נהיה מאוחר יותר במאי ומפיק סרטים. בשנת 1934 החל ללמוד בבית הספר של מוזיאון פילדלפיה לאמנות תעשייתית עד שנת 1938, שם למד ציור, רישום וגרפיקה תחת אלכסיי ברודוביץ'. עוד בהיותו סטודנט עבד פן תחת ברודוביץ' בהרפרס בזאר שם גם פורסמו חלק מרישומיו של פן.
פן עבד במשך שנתיים כגרפיקאי עצמאי והחל לצלם באופן חובבני. ב-1940 הוא החליף את ברודוביץ' כארט דיירקטור של חברת סאקס פיפת' אווניו. פן עבד שם במשך שנה ולאחר מכן עזב כדי לצייר ולצלם במקסיקו וארצות הברית. כשחזר לניו יורק, הציע לו אלכס ליברמן משרה במחלקת האמנות של מגזין ווג. פן עבד על עיצוב המגזין, ובהמשך החל לצלם.
צילום השער הראשון של פן במגזין היה באוקטובר 1943. פן צילם למגזין לאורך כל הקריירה שלו, כשהוא מתעסק באופנה, פורטרטים וטבע דומם. בשנות ה-50 פן הקים סטודיו משלו והחל לצלם גם צילום פרסומי. 
ב-1947, במהלך צילומים, פן פגש בדוגמנית השוודית ליזה פונסאגריב. הם נישאו ב-1950 וכעבור שנתיים נולד בנם הראשון, שלימים נהיה מעצב. ליזה הלכה לעולמה ב-4 בפברואר 1992. פן הלך לעולמו ב-7 באוקטובר 2009, בהיותו בן 92, בביתו במנהטן.

עבודתו

פן ידוע בעיקר בזכות צילומי האופנה שלו, והוא צילם מפורסמים ויוצרים חשובים, ביניהם מרתה גרהם, מרסל דושאן, פבלו פיקאסו, ג'ורג'יה אוקיף, ויסטן יו אודן, איגור סטרווינסקי ועוד. הוא צילם גם צילומים אתנוגרפיים, טבע דומם וצילומי טיולים ומסעות. הוא היה מהראשונים שצילם על רקע לבן או אפור ובכך השאיר את הרקע פשוט ונקי. הוא הרחיב את הסטודיו שלו ובנה פינות וזוויות רבות, ובכך יצר תאורה דרמטית. 
צילומי הטבע דומם שלו היה מאורגנים ומסודרים בקפידה רבה, עם תשומת לב לפרטים ונפח, שהמשיכה גם להדפסת הצילומים. הוא התנסה בטכניקות הדפסה שונות ורבות.
ענבל גזית

ביוגרפיה

ענבל גזית גדלה בתמרת. הבת הבכורה למשפחה עם שלושה ילדים. כשהייתה בת שתים עשרה נפטר אביה מסרטן. עם סיום לימודי התיכון התנדבה לשנת שירות של תנועת הנוער העובד והלומד, במסגרתה לקחה חלק בקן בקריית אתא. את דרכה בעולם העיתונות החלה במהלך שירותה הצבאי בגלי צה"ל בשנת 1999 בתפקיד כתבת ומפיקה בדסק התרבות שניהל מולי שפירא. במסגרת התפקיד הגישה פינה בתוכניתו "בילוי נעים", שבה דיווחה על אירועי תרבות שבועיים.
בתום שירותה הצבאי עבדה כתחקירנית בתוכנית "מזל טוב" בטלעד שהגישו מיכל ינאי ומיקי גבע ובתוכנית התחקירים "זה הזמן" של עמנואל רוזן.
בשנת 2005 חזרה למחלקת התרבות של גלי צה"ל. בין השאר הגישה את התוכניות "ציפורי לילה שולפות וממליצות" עם איתי מאוטנר, מוסף התרבות "בילוי היום" וספיישלים לחגים. בתור עורכת הייתה אחראית על התוכנית "ציפורי לילה מתגעגעות", שבה אירחו מדי שבוע שחר סגל ורועי בר נתן אישים מעולם התרבות הישראלי.
בין השנים 2007–2014 ערכה את התוכנית "ציפורי לילה עושות עניין" שהגישו נתן דטנר ואודיה קורן. כיום גזית עורכת את התוכנית "בטלים בשישי" שהשניים מגישים בצהרי יום שישי בגלי צה"ל.
בשנת 2013 החלה גזית לעבוד בטלוויזיה ושימשה כעורכת משנה בתוכנית "מצב האומה".
ביוני 2016 החלה לשמש כעורכת הראשית וראש דסק התרבות של גלי צה"ל במקום אפי בן אברהם.
בדצמבר 2016, עם יציאתו לגמלאות של מולי שפירא, החלה להגיש תוכנית בנושאי תרבות בגלי צה"ל בימי שישי, יחד עם חן ליברמן. בינואר 2018 ירדה התוכנית.
בנובמבר 2018 החלה להגיש את התוכנית "גילוי דעת" עם איתי הרמן, שבה השניים מציגים מדי שבוע פרטי טריוויה על נושאים מתחלפים.

חיים אישיים

גזית רווקה ומתגוררת בתל אביב.
חייא בר אבא

ביוגרפיה

בצעירותו הספיק להכיר את רבי חנינא ורבי יהושע בן לוי, שניים מראשוני האמוראים שחיו בתפר שבין תקופת התנאים לתקופת האמוראים. רבו המובהק, ככל הנראה, היה הכותב הבולט של התלמוד הירושלמי - רבי יוחנן, ולאחר מותו של רבי יוחנן למד אצל רבי אלעזר בן פדת. חבריו לבית המדרש היו רבי אמי, רבי אסי ורבי אבהו. רבי חייא מוזכר בתלמוד כמי שהיה חוזר על כל משנתו מדי חודש לפני רבו, ודייק מאד בשמועותיו. עיקר התמחותו הייתה בהלכה ופחות באגדה, אם כי עשרות מאמרותיו באגדה מוזכרות בתלמוד (בשם רבו רבי יוחנן).
רבי חייא היה עני עד כדי כך שתואר בתלמוד כי נעליו היו מטולאות, ומשכך החליט רבי חייא לצאת לחו"ל למצוא פרנסה. רבי אלעזר, רבו, שלחו לנשיא שיכתוב לו מכתב המלצה, והנשיא כתב: "הרי שלחנו אליכם אדם גדול." ובניסוח אחר: "הרי שלחנו לכם אדם גדול, שאינו בוש לומר לא שמעתי."
רבי חייא נדד במקומות רבים, ומוזכר כי בנוסף לבבל הוא ביקר גם ברומי, בסוריה, ובתוך ארץ ישראל בערים "גבלא" שבים המלח, טבריה, צור, וציפורי. במהלך נדודיו הוא היה פעיל ציבורית ותיקן תקנות שונות. כך לדוגמה הוא עבר בין ערים שונות ואסף כסף לטובת ישיבות ארץ ישראל, כמו כן מוזכר כי הוא תיקן "ארכונין", ובמקום אחר מוזכר כי הוא אסף כסף למען יתומים ואלמנות. לאחר שובו לארץ ישראל הוא החל, יחד עם רבי אמי ורבי אסי, לעבור בין הערים השונות ולדאוג לניהול התקין שלהן, כך לדוגמה הם מינו פרנסים ובעלי תפקידים נוספים בערים בהן הם חסרו.
על תלמידיו נמנה רב שמואל בר רב יצחק. אחיו, רב בנאי, מוזכר בתלמוד. ייתכן שרבי שמעון בר אבא היה קרובו או אף אחיו. בנו, רבי אבא, היה מוסר שמועות משמו, וכן היה לו בן בשם רבי כהנא, וכן בן בשם רבי נחמיה (או לגירסת ונציה, רבי נחומיה).
דג צינורי עין

מאפיינים

דג זה חי במצולות הים של הימים הטרופיים והסובטרופיים בעולם. הוא עולה מהמצולות בעת החשיכה לאכול פלנקטון מפני המים ויורד בזריחה.
אורכו של הדג 28 ס"מ, אך זיזים בקצה הזנב מאחוריו יכולים להגיע ל-90 ס"מ. עיניו צינוריות ודמויות משקפת ומהן הדג קיבל את שמו.
בעת תזונתו מפלנקטון, דג זה מרחיב את לסתותיו לפי 40 מגודלם ובולע כמויות פלנקטון. את המים הוא מסנן דרך הזימים ומשאיר את טרפו לכוד.
אלכסנדר הרביעי, מלך מוקדון

ביוגרפיה

אלכסנדר הגדול נפטר לפני שאשתו ההרה רוקסנה הספיקה ללדת את בנם, והייתה קריאה בקרב הצבא להכתיר את פיליפוס השלישי, אחיו החורג והלוקה בנפשו של אלכסנדר הגדול, למלך. פרדיקס, שהיה קצין בכיר בחיל הפרשים, שכנע את הצבא להמתין ולראות את תוצאות ההריון של רוקסנה ומינו של התינוק. כשנולד התינוק, התמנה פרדיקס לעוצר כדי להעביר את השלטון בצורה חלקה כשהילד יגיע לבגרות.
למרות כוונותיו הטובות, פרדיקס לא הצליח לשמור על אחדות האימפריה. במהלך העימותים שפרצו בין המושלים השונים של האימפריה נרצח פרדיקס על ידי מתנקש, והאימפריה נקרעה בין שלל יורשים, שפתחו בסדרת מלחמות עקובות מדם הידועות בשם מלחמת הדיאדוכים. אנטיפטרוס מונה לעוצר החדש והביא את רוקסנה יחד עם התינוק למוקדון. 
אלכסנדר נותר במוקדון יחד עם אמו, וצפה מהצד בהשתלטות הדיאדוכים על האימפריה של אביו. למרות האיום שהיה בכך שהוא עשוי לתבוע את ירושתו, הדיאדוכים לא נגעו בו לרעה בשל ההילה שהייתה לאביו. בסופו של דבר שלח אחד מהם, קסנדרוס שמו, מתנקשים לרצוח אותו.
בשר עוף

בשר עוף הוא בשר למאכל שמקורו בתרנגולות. בלשון הדיבור קרוי בשר זה "עוף". בשר העוף נחשב לרוב קל להכנה, ואינו דורש עיבוד מיוחד (כמו יישון בבשר בקר).

עופות מאכל

במינוח "בשר עוף" מקובל להתייחס בעיקר לתרנגול הבית. הנפוצים שבעופות המאכל הם תרנגולות, ברווזים, אווזים, תרנגולי הודו, טווסים, יונים ושליו.

הכנת העוף למאכל

בשר עוף נאכל בדרך כלל לאחר בישול. בשר עוף שאינו מבושל עשוי להכיל חיידקי סלמונלה. ישנן מספר דרכים מקובלות להכנת בשר העוף למאכל: שליקה, אפייה, צלייה או טיגון.
ניתן לבשל עופות בשלמותם (לאחר הוצאת חלקי הפנים), מפורקים או טחונים. לבישול העוף בשלמותו מתאימות שליקה, אפייה וצלייה. עוף שלם ניתן גם למלא. עוף מפורק וחלקי פנים ניתן לבשל גם על ידי טיגון. בשר עוף טחון מתאים בעיקר לשליקה או צלייה, בדרך כלל כקציצות או כמילוי לנקניקיות.
איסור פרסום

דיון משפטי

חרף הקושי באכיפה יעילה של איסור הפרסום, האיסור נאכף במקומות שבהם ניתן לאכוף אותו. דוגמה בולטת לכך היא סגירתו של העיתון "חדשות" לארבעה ימים, ב-29 באפריל 1984. סגירת העיתון נבעה מכך שפרסם ידיעה שלפיה הוחלט על הקמת ועדה שתחקור כיצד נהרגו מחבלי פרשת קו 300, ללא הגשת הידיעה לבדיקת הצנזור הראשי. זאת, על אף שעוזר שר הביטחון לענייני תקשורת, שהעביר את הידיעה לעיתון, ביקש להימנע מפרסום, והצנזורה הזכירה לעיתון את החובה להעביר לצנזורה מוקדמת כל חומר הנוגע לפיגוע באוטובוס ולתוצאותיו. אמצעי התקשורת הגדולים מצייתים במידה רבה, עקב כך, לצו איסור פרסום, ונלחמים בו בדרך הפתוחה בפניהם - פנייה לבית המשפט על מנת שיתיר את הפרסום.
בנסיבות אלה מתקיימים בבתי משפט בישראל פעמים רבות דיונים בבקשות להתרת פרסום. בדיון מסוג זה, שעסק בבקשה לביטול צו איסור פרסום על זהותן של שתי חשודות במתן טובות הנאה בפרשת מינויי שופטים תמורת שוחד, קבע השופט יצחק עמית: "מצאתי להבחין בין שתי המשיבות, ולקבל את הבקשה ככל שהיא נוגעת למשיבה 1, בשל מעמדה הציבורי כשופטת מכהנת. לא כך לגבי המשיבה 2, שהיא אדם פרטי לכל דבר ועניין, כך שמול הנזק החמור שבפרסום לא עומד עניין ציבורי בפרסום זהותה."

קושי באכיפה יעילה של האיסור בעידן האינטרנט

עם שיפור התקשורת העולמית באמצעות רשת האינטרנט גבר מאוד הקושי לאכיפת איסור הפרסום עד כדי אי יכולת אכיפה בנושא, הן בגלל הכמות העצומה של אתרי האינטרנט בהם ניתן לפרסם, הן בגלל קלות מציאת המידע בעזרת מנועי חיפוש, העובדה שלגולשים יש אפשרות לשמור על אנונימיות ברשת, והן בשל אי הבהירות לגבי האחריות המשפטית על אתרים המאוכסנים בשרתים שמחוץ למדינה שבה הוצא הצו. במקרים רבים דולף המידע כלפיו הוצא איסור הפרסום לרשת האינטרנט למרות איסור הפרסום, או שהמידע מתפרסם בהרחבה עוד טרם הטלת איסור הפרסום.
דבר נוסף המקשה על אכיפת הצווים באינטרנט הוא שהצו מחייב רק את מי שלו נמסר כדין ]. כך נוצר מצב בו האתרים הגדולים שמקבלים את צווי איסור הפרסום לא יכולים לפרסם את המידע, אך צו איסור הפרסום אינו תקף על אתרים קטנים או אנשים פרטיים. פרסום הצו ברבים משמעו למעשה הוא פרסום המידע שהצו ניסה למנוע את פרסומו מלכתחילה, ולכן אינו ישים.
קושי מסוג אחר נובע מהגלובליזציה של המידע. איסור פרסום תקף רק במדינה שבה הוטל (ולעיתים גם מחוצה לה, על אזרחיה של אותה מדינה). הקלות שבה ניתן לגשת למידע ממדינה למדינה באמצעות רשת האינטרנט מאפשרת את פרסום המידע מחוצה לה, על ידי אמצעי תקשורת שאיסור הפרסום אינו מחייב אותם, הנצפה על ידי אזרחי המדינה בה חל איסור הפרסום. למדינה שבה הוטל איסור הפרסום אין דרך להטיל סנקציות מכוח חוק על המפרסם, וסנקציות אחרות, כגון הגבלת פעילותו של אותו אמצעי תקשורת במדינה, בעייתיות ביותר.
בישראל הפרו צוי איסור פרסום, בין היתר, הבלוגרים משה הלוי ועומרי חיון, וכן אתר רוטר.נט. בעת חקירתה של הדוגמנית בר רפאלי ברשות המיסים נאסר תחילה פרסום שמה, אך אתרי חדשות פעלו בדרכים שונות לעקוף את האיסור: אתר החדשות הכלכליות "Bizportal" כלל בידיעה על החקירה אקרוסטיכון של שמה, ובאתרים אחרים צוין שמה בתגיות המלוות את הידיעה.
סטוץ

סטוץ הוא מפגש מיני חד-פעמי, לרוב בין שני אנשים זרים, שבו בדרך כלל יש ציפייה שלא יהיו יחסים נוספים בין המשתתפים המיניים. ניתן לתאר סטוץ כ"פעילות מינית ללא מחויבות רגשית או מעורבות עתידית".
המילה נוצרה כתוצאה משיבוש הביטוי היידישאי "אס טוט זיך" שפירושו: משהו קורה, או: זה מתרחש, התקבלה בעברית במשמעות של "מהומה" והתרחבה לתיאור מפגש מיני קצר.

נסיבות

סטוץ יכול להתרחש מנסיבות שונות, המשתנות בין אנשים. לדוגמה, רווקים ורווקות המבקשים/ות לעסוק בפעילות מינית ללא כל מחויבות או מערכת יחסים; או אנשים נשואים שרוצים לקיים יחסי מין מחוץ לנישואים מבלי להפריע לנישואיהם או ליחסי המשפחה שלהם באמצעות יחסים רומנטיים מחוץ לנישואים. לעיתים סטוץ הוא פעילות מינית מתוכננת כפעילות חד-פעמית, ולעיתים זה קורה בלי תכנון.
הנסיבות המביאות למפגש כזה אינן מונעות בהכרח קשר מאוחר יותר בין המשתתפים. לעיתים, סטוץ יכול להוביל למערכת יחסים עם מחויבות רגשית אך לא בהכרח.
סטוץ שונה מיזיזות בכך שמדובר במפגש חד-פעמי לרוב בדרך כלל בין שני אנשים שאינם מכירים.

תפיסות

בקרב אנשים צעירים ורווקים/ות סטוץ הוא פעילות מינית מקובלת ושכיחה. בקרב אנשים נשואים, סטוץ הוא הצורה הנפוצה ביותר של בגידה.
הגישה המסורתית והשמרנית שופטת לחומרה נשים על סטוצים ואילו גברים זוכים להערכה חברתית על מספר רב של סטוצים. כיום תפיסות אלו מתחילות להשתנות.

שימוש בטכנולוגיה

במאה ה-21 אפליקציות סלולריות מבוססות מיקום (כגון טינדר, גרינדר ואטרף) מרחיבות את האפשרות להשתתף בסטוצים.
פלוריאן תובאן

קריירת מועדונים

תובאן התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים ונוער מקומיות בעיר הולדתו אורליאן כגון: אינגרה, סנט-ז'אן-דה-לה-רולה ואורליאן. בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של גרנובל. ב-11 במרץ 2011 תובאן ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ואן.
ב-19 ביולי 2011 תובאן חתם בבסטיה והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל הצרפתית בסיום העונה. ב-28 באוקטובר 2012 תובאן הבקיע את שער הבכורה שלו עבור בסטיה בניצחון 1-3 נגד בורדו. ב-29 בינואר 2013 תובאן חתם בליל תמורת 3.5 מיליון אירו, אך נשאר בבסטיה כשחקן מושאל עד לסיום העונה. בסיום העונה נבחר לשחקן הצעיר של העונה בליגה הצרפתית.
ב-3 בספטמבר 2013 תובאן עזב את ליל וחתם במרסיי תמורת 15 מיליון אירו.
ב-19 באוגוסט 2015 תובאן חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 15 מיליון פאונד ובנוסף רמי קבאלה עשה את הדרך ההפוכה כשחקן מושאל עם אופציה לרכישה. ת'אווין הושיט לו את חולצת 20 הקאבלה היוצאת. תובאן ערך את הופעת הבכורה שלו בניוקאסל במשחק הליגה נגד מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-69 במקומו של גבריאל אוברטן.
ב-31 בינואר 2016 תובאן הושאל למרסיי עד לסיום העונה. ב-20 באפריל 2016 הבקיע את השער היחיד בחצי גמר הקופה דה פרנס נגד סושו. בנוסף הבקיע גם את השער הראשון של מרסיי במשחק הגמר נגד פריז סן-ז'רמן שנגמר בהפסד של מרסיי 4-2. ב-4 באוגוסט 2016 תובאן האריך את תקופת השאלתו במרסיי בעונה נוספת. בנובמבר 2016 פורסם כי מרסיי תרכוש בקיץ את כרטיס השחקן של תובאן תמורת 11 מיליון אירו. ב-30 באפריל 2017 הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 1-5 נגד אנז'ה.

קריירה בינלאומית

תובאן שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של צרפת והיה שותף לזכייה של נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2013.
במרץ 2017 תובאן זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת לקראת המשחקים נגד ספרד ולוקסמבורג. ב-2 ביוני 2017 תובאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד פרגוואי. 
תובאן היה שותף לזכיית צרפת במונדיאל 2018. 
ב-11 ביוני 2019, בניצחון 4-0 על אנדורה במסגרת מוקדמות יורו 2020, הבקיע תובאן את שער הבכורה שלו בבעיטת מספרת בדקה ה46.
שמואל יהודה קצנלבוגן

הרב שמואל יהודה קצנלבויגן (מהרשי"ק; רפ"א, 1521 - ו' בניסן שנ"ז, 1597) היה מחכמי איטליה במאה ה-16, דרשן ופוסק.

חייו ופועלו

נולד בפדובה לרבי מאיר קצנלבוגן ("מהר"ם מפדובה") ולחנה נכדתו של רבי יהודה מינץ, רבה של פדובה וראש הישיבה בעיר. כבר בצעירותו בלט בכשרונותיו והתמנה לחבר בית הדין בוונציה. משנת שכ"ה שימש כרב ראשי וראש ישיבה בוונציה.
המהרש"יק עמד בקשרי מכתבים עם גדולי יהדות פולין המהרש"ל והרמ"א. חלק מחילופי המכתבים הודפס בתוך ספרי השו"ת שלהם ובספרים נוספים. כן עמד בקשר עם רבי יוסף קארו שאף שלח אליו מחיבוריו. התפרסם גם כדרשן. שתים עשרה מדרשותיו ובהם גם הספדו על קרובו הרמ"א נדפסו על ידי תלמידו בחייו. חיבורים נוספים שלו הוזכרו על ידו או על ידי תלמידיו אך נשארו בכתב יד ולא הודפסו.
נפטר בו' בניסן שנ"ז (1597) ונקבר בפדובה, מקום קבורתם של רבים מרבני יהדות ונציה ומנהיגיה. תלמידו, רבי אריה די מודינה תיאר את דמותו המיוחדת בהספד שנשא עליו: "כל יודעו ומכיר יודע כי היה תוארו ומראהו כמראה איש האלהים נורא מאוד, וכל מי שלא ראהו מימיו היה אומר בפוגעו בו כי הוא זה". אברהם כהנא בהערותיו לספר "חיי יהודה" (קיוב תרע"ח) כתב שעד זמנו עוד היו נוהגים לערוך תפילות מיוחדות ליד קברו של המהרשי"ק.
בנו, רבי שאול וואהל נשלח ללמוד בישיבות בפולין והשתקע שם. על פי האגדה שימש כמלך פולין ליום אחד.
סופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה

ביוגרפיה

סופיה דורותיאה נולדה בברלין ב-25 בינואר 1719, לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה ולסופיה דורותיאה מהנובר, בתו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ב-10 בנובמבר 1734 התחתנה סופיה דורותיאה בפוטסדאם עם פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט, ממנו נולדו לה 5 ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, בגלל שסופיה דורותיאה הייתה צעירה מבעלה ב-19 שנים, ובנוסף הוא היה אדם גס ונקרא "המרקיז המטורף". בסופו של דבר נפרדו השניים, והתגוררו בבתים נפרדים.
ב-13 בנובמבר 1765 מתה סופיה דורותיאה בשוודט, כתוצאה מאי-ספיקת לב.