google/wiki40b huggingface dataset:
מבצע RY

מבצע RY היה שמה של התוכנית היפנית לפלישה ולכיבוש האיים נאורו ואושן שבדרום האוקיינוס השקט במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המבצע אמור היה לצאת לפועל במאי 1942, מיד לאחר מבצע MO, שמטרתו כיבוש גינאה החדשה, ולפני מבצע MI, שהסתיים בקרב מידווי. הסיבה העיקרית לעריכת מבצע זה הייתה השתלטות וניצול משאבי הזרחה. לאחר דחייה בשל התקלות בכוחות אויב, יצא המבצע לפועל באוגוסט 1942.

רקע

האיים נאורו ואושן מבודדים אך הם עשירים במרבצי זרחה. האיים היו תחת מנדט אוסטרלי, וחברת כרייה בריטית כרתה את המשאב לצורכי יצור תחמושת, חומר נפץ ודשנים.
בדצמבר 1940 הטביעו סיירות העזר הגרמניות "אוריון" וקומט" חמש אוניות סוחר בריטיות והפציצו את נאורו ובכך פגעו בייצור הזרחה של בעלות הברית. לאחר פשיטות אלו, ולבקשת אוסטרליה, הסכימה האדמירליות הבריטית להציב כלי שיט באי על מנת להגן עליו מפני פשיטות נוספות. האונייה האוסטרלית מנורה (Manoora) הגיעה לאי ב-4 בינואר 1941, ולאחר מכן המשיכו אוניות אוסטרליות וניו זילנדיות להפגין נוכחות רצופה מסביב לאי. בנוסף, נשלחה לכל אחד מהאיים פלוגה עם שני תותחי שדה. הפשיטות היפניות הביאו להתחלת השימוש בשיירות ימיות בין אוסטרליה וניו זילנד.
בסוף פברואר 1942, תחת החשש מפני פלישה יפנית לאיים, יצאה מאיי ההברידים החדשים המשחתת "טריומפאנט" תחת דגל צרפת החופשית בדרכה לנאורו ולאושן על מנת לפנות את יושביהם.
אף על פי שהמבצע לכיבוש גינאה החדשה בוטל ב-8 במאי 1942 - מיד לאחר קרב ים האלמוגים - יצאו כוחות הצי הקיסרי היפני מרבאול ומבוגנוויל ב-11 במאי בדרכם לבצע את מבצע RY.

ניסיון הפלישה הראשון

ב-11 במאי 1942 יצא מרבאול כוח הפלישה של הצי הקיסרי היפני, תחת פיקודו של אדמירל משנה קיוהידה שימה. הכוח הכיל את הסיירת "טטסוטה," את המקשות "אוקינושימה" ו"טסוגארו" ואת המשחתות "אוזוקי" ו"יוזוקי." הנחתים היפנים, שהשתייכו לכוח הנחיתה המיוחד ה-6 ולכוח הנחיתה המיוחד של קשימה, הפליגו על סיפון אוניות המשא "קינריו מארו" ו"טקהאטה מארו."
ב-12 במאי בשעה 04:52 זיהתה הצוללת האמריקאית "S-42" את הכוח ושיגרה טורפדו אל האוקינושימה והסבה לה נזק. הכוח המלווה את כוח הפלישה הטיל באזור פצצות עומק וגרם נזק לצוללת, שנאלצה לסגת ולשוב לבסיסה שבבריזביין. בשעה 06:40 טבעה האוקינושימה.
על אף אובדן אוקינושימה, המשיך שאר כוח הפלישה לפי התוכנית. בעודו במסלול הפלגה לנאורו קיבל שימה דיווח מודיעיני ממטוסי סיור מטולאגי על פיו נצפו נושאות המטוסים האמריקאיות "אנטרפרייז" ו"הורנט" במסלול הפלגה לנאורו. נושאות המטוסים נשלחו לאי בעקבות מידע שהתקבל לאחר יירוט תקשורת יפנית, ותפקידן היה הרתעתי בלבד.
ההרתעה הצליחה, ומתוך חשש מהאיום שהטילו נושאות המטוסים על כוח הפלישה, שהיה חסר בחיפוי אווירי, ביטלו היפנים את המבצע ב-15 במאי והכוח שב לרבאול.

ניסיון הפלישה השני

כוח פלישה נוסף יצא מלגונת טרוק ב-26 באוגוסט 1942. הכוח הכיל את הסיירת "יוּבּארי" ואת המשחתות "אוֹיטה," "יוזוקי," "אריאקֶה," "יוּגוּרֶה" ו"יונאגי" ואוניית המשא "האקוזאקי מארו." כוח הפלישה נחת בנאורו ב-29 באוגוסט ובאושן ב-30 באוגוסט, ללא התנגדות.
לאחר מכן הציבו היפנים חילות מצב על שני האיים, בהם החזיקו עד סוף המלחמה. עם זאת, עם התקדמות המלחמה דילגו בעלות הברית על האיים תוך כדי התקדמותן באוקיינוס השקט, והאיים הפכו למבודדים ומנותקים.
סלעים נעים

סלעים נעים (נקראים גם: סלעים מחליקים או אבנים מתגלגלות) הם תופעה גאולוגית שבה סלעים נעים וחורצים עקבות של מסלולים ארוכים על פני הקרקע ללא התערבות חיצונית נראית לעין. התופעה נצפתה במספר מקומות בעולם אולם היא ידועה בעיקר בהתרחשותה בעמק המוות בקליפורניה.

התופעה

לאורך השנים התגלו במספר מקומות בעולם תופעה שבה סלעים גדולים (לעיתים במשקל כמה עשרות קילוגרמים) נעים למרחקים של כמה מאות מטרים במעגלים, בקו ישר, בקשת רחבה, ולעיתים אף בפנייה חדה של 90 מעלות. נצפו סלעים שנעו לאורך יותר מ-200 מטרים במשך חודשיים.

מחקר

התופעה נחקרה לאורך שנים אולם בתחילה לא הצליחו החוקרים למצוא הסבר לתופעה. ההנחה הייתה כי פרצי רוח חזקים מצליחים להזיז את הסלעים או ששכבת קרח דקה הקופאת בלילות "מחליקה" על פני השטח ומסיעה את הסלעים.
רק בשנת 2014 נמצא ההסבר לתנועת הסלעים. התגלה כי שכבת קרח בעובי של כמה מילימטרים קופאת בלילות החורף הקרים תוך שהיא "מחזיקה" את הסלע. כעת נחוצה רוח קלה בלבד כדי להניע את משטח הקרח ובתוכו הסלע בצורה איטית. תנועת הקרח משאירה אחריה את עקבות התנועה.
חדשות עם שיניים

הפקה

התוכנית היא תוכנית סאטירה לילית למבוגרים אשר שודרה בכל יום חמישי בשעה 22:45 המבוססת על פורמט מקובל ברחבי העולם שבו המנחים קוראים מהדורת חדשות פיקטיבית על נושאים רלוונטיים וידיעות  מעיתונים. בהמשך התוכנית היו כמה פינות, העוסקות במגוון נושאים קומיים. באחת הפינות הופיע באופן קבוע הקומיקאי אדם שרון ובפינה אחרת הופיע מדי פעם דניאל כהן.
התוכנית בולטת בפרובוקציות הרבות שביצעו המנחים ובהם התייחסות רבה לסמים, הימורים וזנות. 
פן מקורי של התוכנית הוא השתתפות בני המשפחה וחיות המחמד של הכותבים בביטים קומיים וכן הצילום בביתם האמיתי של המשתתפים על גבי מסך ירוק.
התוכנית סיימה את העונה הראשונה וירדה התוכנית מהמסך לאחר כשלושה חודשים.  מעט לאחר מכן שודרה התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ קומדי סנטרל.
לנצ'יה אופניים עירוניים

לנצ'יה אופניים עירוניים (באנגלית: Lancia Urban Bike) הם אופניים מתוצרת יצרנית הרכב לנצ'יה, בשיתוף פעולה עם חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Momo company"  אשר הוצגו בשנת 2007 כאופני קונספט.
דגם ה"לנצ'יה אופניים עירוניים" יוצר מסיבי פחמן, אלומיניום ומגנזיום.
אח"י משגב (ק-30)

בשירות הצי המלכותי הקנדי

אח"י "משגב" הייתה אחת הפריגטות מסדרת ריוור (River), מסדרות הפריגטות הנפוצות ביותר במלחמת העולם השנייה. בסך הכל יוצרו 151 פריגטות מסדרה זו, ואלה שירתו בעיקר בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי. פריגטות נוספות מסדרה זו שירתו בצי המלכותי האוסטרלי, בצי צרפת החופשית, ובצי המלכותי ההולנדי.
עם השקתה נקראה הפריגטה סטרט'אדם (Strathadam), וזכתה לסימן הזיהוי K682. הפריגטה נקראה על שמו של היישוב סטרט'אדם, בניו ברנזוויק. הפריגטה עסקה בעיקר בליווי שיירות, כחלק מהמערכה באוקיינוס האטלנטי. ב-7 במרץ 1945 השתתפה הפריגטה, יחד עם עוד שתי אוניות של צי המלכותי הקנדי, בהטבעת הצוללת הגרמנית U-1302 צוללת מטיפוס VII. הקרב התחולל בתעלת סנט ג'ורג', בים שבין ויילס לאירלנד.
עם סיום המלחמה באירופה הוכנה האונייה להעברה לזירת המזרח הרחוק, אך המלחמה שם הסתיימה לפני שההתאמות הנדרשות הושלמו. ב-7 בנובמבר 1945 הוצאה האונייה משירות ועגנה בהליפקס. ב-1947 נמכרה האונייה לחברה מאורוגוואי, אך ב-1950 נרכשה על ידי ישראל.

מבצע הרקולס 3 - דרום אפריקה וחזרה

ב-26 בנובמבר 1956 יצאה הפריגטה בעקבות אחיותיה אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) בדרך לאילת סביב אפריקה. ב-18 בדצמבר 1956 בקרבת קייפטאון קיבלה הוראה לחזור לחיפה. משיקולים בעקבות החלטת מועצת הביטחון על נסיגת כוחות צה"ל מסיני בוטלה הצטרפות אח"י משגב לכח הימי בים האדום. הפריגטה הגיעה חזרה לנמל חיפה 26 ב-16 בינואר 1957.

סיום שירות -מטרה לטילים

בגמר שירותה בסוף שנות ה-60 שימשה הספינה כמטרה לניסויי הטיל גבריאל. הניסוי היה מוצלח וגוף האניה שקע למצולות במרחק כ-30 מייל מול חופי ישראל.
מצד אבירים

מצד אבירים הוא אתר עתיק, כנראה מהתקופה הרומית או הביזנטית, שלושה ק"מ צפונית מזרחית למעלות, על הגדה הצפונית של נחל כזיב, ליד אבירים. מידות האתר הן 12 מטר על 12 מטר (144 מטר רבוע) והוא בנוי אבנים מסותתות גדולות. בערבית נקרא המצד 'מסר' שפירושה מצרים, אך הסיבה לכך איננה ידועה.
ויקטור גרן שביקר במקום בסוף המאה ה-19 מתאר: 
סקרתי גבעה המשובשת בצורים ובסבכים, שרידי מגדל עתיק שאורך צלעו שנים עשר מ'. הוא נבנה מאבנים עצומות כמעט לא מהוקצעות שמידות כמה מהן עולות על 3.20 מ' אורך ומטר אחד הגובה. האבנים הללו הונחו זו על גבי זו בלי חומר מלכד, כפי שמעידים נדבכים אחדים העומדים על תילם...באיזו תקופה נבנה? אני יכול רק לומר שהמידות העצומות והעיבוד הגס של האבן מעידים על מלאכה קדומה ביותר. עכשיו הוא ידוע בסביבה בשם ברג' מסר
— ויקטור גרן, תיאור של ארץ ישראל, כרך ז'. יד בן צבי, תשמ"ב. עמ' 37
רפאלה לה קפריה

ביוגרפיה

אחרי שהוסמך במשפטים בנאפולי בשנת 1950 שהה בצרפת, אנגליה וארצות הברית ולבסוף עבר לגור ברומא. הוא משתתף במוסף התרבות של העיתון "קוריירה דלה סרה", שותף בהנהלת כתב העת האיטלקי הספרותי "נושאים חדשים", ומחבר תסכיתים לרדיו RAI. נשוי לשחקנית אילריה אוקיני.
בשנת 1957 השתתף בסמינר בינלאומי לספרות באוניברסיטת הרוורד. הוא השתתף בכתיבת תסריטים לסרטים רבים של 
פרנצ'סקו רוסי, ביניהם "ידיים מעל העיר" (1963) ו"אנשים נגד" (1970).
במהלך הקריירה שלו פרסם לה קפריה מעל עשרים ספרים. הרומן הראשון היה "יום של חוסר סבלנות" בשנת 1952. ספרו השני, והידוע יותר, "פצוע אנושות", יצא לאור כעשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1961, וזכה בפרס סטרגה. בשנת 1982 הוא קיבץ את שני הרומאנים הראשונים שלו בתוספת הרומן "אמור ופסיכה" (1979) בכרך "שלושה רומאנים של יום אחד". 
לה קפריה פרסם גם סיפורים כגון "השלג של וזוב", האוסף "פרחים יפניים" (1979), האוסף "ארבעה סיפורי אהבה" (2007). הוא הקדיש מאמצים רבים לפרסום מסות, כגון: "זינוקים פסולים" (1964), "הרגש בספרות", "הזבוב בבקבוק" (2002) וכן אוטוביוגרפיה: "חמישים שנה של זינוקים פסולים" (2000).
קורט פון בריזן

קריירה מוקדמת

פון בריזן נולד ב-3 במאי 1886 באנקלאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס פון בריזן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט המשמר ה-2. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בריזן לשליש רגימנט המילואים ה-15, אך ב-23 באוגוסט 1914 נפצע במהלך הקרבות. לאחר החלמתו מונה לשליש חטיבת המילואים ה-26, וב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1916 מונה פון בריזן לקצין מטה בקורפוס ה-4, ובספטמבר 1916 הועבר זמנית אל המטה הכללי של הצבא. בשנת 1918 מונה פון בריזן לקצין אג"ם בדיוויזיה ה-239, ומילא תפקיד זה עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל פון בריזן את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון בריזן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1922 הועלה פון בריזן לדרגת מיור, ומונה לקצין במשמר הגבול בפומרניה. 1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-69, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-4 בפברואר 1938 מונה פון בריזן בעקבות פרשת בלומברג-פריטש למפקד הדיוויזיה ה-30, וב-27 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה פון בריזן מפקד הדיוויזיה ה-30, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה השמינית, וב-10 בספטמבר 1939 אף נפצע במהלך הקרבות, ועל כך קיבל ב-27 באוקטובר 1939 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך המערכה על צרפת לחם פון בריזן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר מונה פון בריזן למפקד הקורפוס ה-52, ובמהלך המערכה בבלקן לחם עם הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם עמו במערכה על יוון.
במהלך מבצע ברברוסה לחם פון בריזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, וב-20 בנובמבר 1941 נהרג פון בריזן בשעת ביקורו בחזית באזור חרקוב.
יואכים שטרייך

קריירת מועדונים

שטרייך שיחק כנער בהנזה רוסטוק, ועלה בשנת 1969 לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת העל המזרח גרמנית. שטרייך שיחק שש עונות בהאנזה רוסטוק, בהן הבקיע 58 שערי ליגה. לאור הצלחתו בהאנזה רוסטוק ובנבחרת גרמניה המזרחית, חתם שטרייך במועדון המזרח גרמני פ.צ. מגדבורג, שהיה אז בצמרת של הכדורגל המזרח גרמני ואף של הכדורגל האירופי, וחבר ליורגן שפארווסר, חברו לנבחרת גרמניה המזרחית, אשר ביחד היוו חולייה התקפית חזקה במיוחד. שטרייך שיחק עשר עונות בפ.צ. מגדבורג, בכולן הבקיע מספר דו ספרתי של שערים, ואף הוכתר ארבע פעמים כמלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית במדי מגדבורג, אך לא זכה עמה באליפויות. בשנת 1978 זכה שטרייך בגביע המזרח גרמני יחד עם מגדבורג לאחר ניצחון 1-0 בגמר על דינמו דרזדן, ובשנת 1979 הגן שטרייך יחד עם מגדבורג על התואר, לאחר ניצחון 1-0 בהארכה על דינמו ברלין. באותה שנה נבחר שטרייך בפעם הראשונה ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בשנת 1983 זכה שטרייך בפעם השלישית בגביע המזרח גרמני עם מגדבורג, לאחר ניצחון 4-0 על פ.צ. קרל מרקס שטאט, בו הבקיע שטרייך צמד. בתום שנה זו, נבחר שוב שטרייך ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בתום עונת 1984/85 פרש שטרייך ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 229 שערי ליגה בהאנזה רוסטוק ובפ.צ. מגדבורג, בנוסף ל-17 שערים במפעלים האירופיים, והוא נחשב לשיאן השערים של ליגת העל המזרח גרמנית בכל הזמנים, כאשר זכור משחק בו הבקיע שישה שערים, בניצחון של מגדבורג 10-2 על כמי בוהלן באוגוסט 1977.

קריירה בינלאומית

שטרייך ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1969, והבקיע במדיה 53 שערים ב-98 הופעות, האחרונה נערכה בשנת 1984. בשנת 1972 השתתף שטרייך עם נבחרת גרמניה המזרחית באולימפיאדת מינכן, שם זכה עם הנבחרת במדליית ארד, אותה חלקה גרמניה המזרחית עם ברית המועצות לאחר תיקו 2-2 ביניהן בקרב על מדליית הארד. עד לשלב זה, הבקיע שטרייך שישה שערים באולימפיאדה, ואף הבקיע שער במפגש הטעון מול נבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים, בו ניצחה גרמניה המזרחית בתוצאה 3-2, וגרמה להדחה מוקדמת של גרמניה המערבית באולימפיאדה שנערכה על אדמתה בעיר מינכן.
בשנת 1974 השתתף שטרייך עם נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאל 1974, במה שהיה הביקור היחיד של נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאלים, אך לא שותף בניצחון היוקרתי 1-0 על נבחרת גרמניה המערבית, שוב על אדמת גרמניה המערבית, בעיר המבורג. שטרייך הבקיע שער בניצחון 2-0 על נבחרת אוסטרליה בשלב הבתים הראשון. לאחר מכן, הודחה גרמניה המזרחית בשלב הבתים השני, בו שטרייך הבקיע שער בתיקו 1-1 מול נבחרת ארגנטינה, ואילו גרמניה המערבית זכתה באותו מונדיאל.
לאחר מונדיאל 1974, שטרייך המשיך לשחק עוד עשר שנים נוספות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, אך לא הצליח להעפיל עמה לטורנירים נוספים.

קריירת אימון

מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן שטרייך את פ.צ. מגדבורג במשך חמש עונות, בתקופה בה ליגת העל המזרח גרמנית נשלטה בצורה בלעדית על ידי דינמו ברלין, ובשנת 1990, עם איחוד גרמניה עבר לאמן את איינטרכט בראונשווייג למשך עונה אחת. בתום עונה זו חזר לאמן את פ.צ. מגדבורג למשך עונה אחת, ובשנת 1996 אימן את FSV צוויקאו לעונה אחת.
אהרן צבי פרופס

חייו ופעילותו הלאומית

אהרן צבי פרופס נולד בשנת 1904 בעיר מיטבה שבפלך קורלנד, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום ילגבה, בלטביה), בן לפייגה לבית קרופמן ולמשה יוחנן, חובב ציון, בן למשפחת המדפיסים פרופס מאמסטרדם.
בצעירותו למד בגימנסיה עברית בריגה, וסיים את לימודיו בסמינר למורים שם. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת פראג שבצ'כוסלובקיה.
כבר בנעוריו הצטרף לתנועת "צעירי ציון" ונפשו נלכדה ברעיונות הציוניים. בשנת 1923 ארגן פרופס קבוצת אקטיביסטים צעירים אשר תמכה במשנתו של זאב ז'בוטינסקי. בנובמבר אותה שנה ביקר ז'בוטינסקי בריגה והרצה בפניה על תוכניתו להכשרת הנוער היהודי ככוח צבאי שיגיע לארץ ישראל להגשמת המטרות הלאומיות. לאחר ביקורו החלו להתארגן בגוש מלוכד קבוצות מבתי ספר שונים ובראש ועד מנהיגי הקבוצות עמד פרופס. כאשר הוחלט על הקמת "הסתדרות תרומפלדור" נבחר פרופס להיות נשיאה. התואר "הבית"רי הראשון" הוענק לו על ידי צעירי בית"ר ביום השנה החמישי להיווסדה. ב-1929, לאחר גידול משמעותי בהיקף שורותיה, נבחר פרופס כאחד מחברי המפקדה העליונה של בית"ר העולמית. ב-1938, בכינוס העולמי השלישי של בית"ר, נבחר פרופס כאחד מקציני שלטון בית"ר (הנהגת התנועה). במשך שנותיו בפולין היה עורך היומון הבית"רי "המדינה". פרופס כיהן כנציב הראשון של בית"ר עד שנת 1939, אז הוחלף במנחם בגין. באותה שנה הגיע פרופס בשליחות התנועה לרומניה וממנה עלה לארץ ישראל. בהגיעו לארץ נעצר פעמיים על ידי משטרת המנדט הבריטי על פעילותו הרוויזיוניסטית. לאחר שנאלץ לעוזבה הגיע פרופס לניו יורק, ושם הניח יסוד לסניפי בית"ר בארצות הברית.
היה נשוי למרים לבית אהרונשטאם.

פועלו האמנותי

ב-1935 ייסד פרופס שתי אגודות בשם "זמיר" בוורשה ובתל אביב תחת רעיון של קיום מפגשי מקהלות יהודיות מרחבי העולם. רעיון זה יצא אל הפועל בשנת 1952 כאשר ייסד פרופס את "הזמריה", אספה עולמית של מקהלות יהודיות, בקונצרט גדול ברמת גן. מאז מתקיימת הזמריה מדי שלוש שנים. בשל התמעטות המקהלות היהודיות בעולם, הפכה הזמריה פתוחה למקהלות באשר הן. היה זה הראשון מבין שלושה מפעלי אמנות שייסד.
פרופס, אשר לא היה מוזיקאי אך היה חובב מוזיקה, העלה רעיון נוסף לגבי חזונו להעלאת ישראל על מפת המוזיקה העולמית. לאחר שתהה לאיזה כלי מוזיקלי לא נערכות תחרויות בינלאומיות, עלה בו הרעיון לקיום תחרות בינלאומית בנבל, כלי המזוהה גם עם דוד המלך ועם המזרח התיכון הקדום. מאז נערכת תחרות הנבל הבינלאומית בישראל פעם בשלוש שנים.
בשנת 1961 ייסד פרופס פסטיבל קיץ למוזיקה שנערך בתיאטרון קיסריה. עם השנים גדל היקף הפסטיבל ולימים הוא נקרא "פסטיבל ישראל" הנערך עד ימינו.
אהרן צבי פרופס נפטר בכ"ה בטבת תשל"ח. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
בערי ישראל קרויים רחובות על שמו.
גבקליטפה

החפירות באתר

האתר מצוי 15 ק"מ מאורפה, בפסגת רכס של גבעות אבן גיר, המהוות את השלוחה הדרום-מזרחית של הרי הטאורוס. פירוש השם הוא "גבעה עם טבור". התל נישא לגובה של 15 מטר וקוטרו כ-300 מטר. הוא התגלה בשנת 1963, בסקר ארכאולוגי שערכה במקום קבוצת מדענים אמריקאים וטורקים. הם נתקלו בכמה אבני גיר גדולות, מלבניות, מעוצבות, ללא ספק מעשה ידי אדם, שבצבצו מהקרקע. החוקרים הניחו שמדובר בקברים ביזנטיים ולא המשיכו את הבדיקה.
ב-1994 קרא ד"ר קלאוס שמידט, ארכאולוג גרמני מאוניברסיטת היידלברג, את הדו"חות שחוברו על המקום והחליט לנסוע לשטח כדי לבחון את הממצאים בעצמו. החל משנת 1995 מבצעים מוזיאון אורפה, המכון הגרמני לארכאולוגיה (DAI) וחוקרים מאוניברסיטת קארלסרוהה, חפירות נרחבות באתר בראשות שמידט.

תיאור כללי

השכבות העיקריות של האתר מתוארכות לשנת 9500 לפני הספירה בערך, דהיינו לתקופת המעבר ההדרגתי לכלכלה חקלאית, היא התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית א'. בשכבות אלה התגלו המבנים המונומנטליים, הפסלים והחריטות, שפורשו כמקדשים הציבוריים העתיקים ביותר שהתגלו אי-פעם. במקום נמצאו גם שרידים של מבנים מאוחרים יותר, משלהי התקופה הנאוליתית, האלף ה-7 וה-6 לפני הספירה. שמידט מעריך כי באתר קיימות גם שכבות קדומות יותר, מסוף התקופה האפיפלאוליתית.
לא התגלו במקום עדויות למבני מגורים כפי שידועים מאתרים אחרים בתקופה, או לבעלי חיים וצמחים מבויתים, ולפיכך סבורים שבוני האתר המקוריים היו עדיין ציידים-לקטים וכי לא היה זה אתר מגורים. מרבית הארכאולוגים סבורים כיום שגבקליטפה שירת תפקיד פולחני עבור אוכלוסייה משמעותית של ציידים-לקטים שהתאספו ממרחב גדול למדי. עם זאת, מחקרים גנטיים שנעשו על חיטת בית קדומה מסוג einkorn גילו שהיא בויתה לראשונה ככל הנראה בגבעות קרצ'דג (Karacadag), כשלושים קילומטרים בלבד מהאתר והוצע שביותה קשור לבניית האתר, שכן היה צורך לגדל מזון מספיק למאות ואף אלפי הבונים שנדרשו לעבוד כאן במשך שנים.
לאחר תחילת האלף ה-8 לפני הספירה, כלומר לאחר כ-1500 שנה לפחות של שימוש בו, ננטש האתר המקורי וכוסה באדמה במתכוון ונשאר כך במשך למעלה מאלף שנים, עד שהיה מי שחזר ובנה על גבי השכבה המכוסה, במהלך האלף השביעי והשישי לפני הספירה.
לא הרחק מהאתר נמצאו לפחות עוד שניים או שלושה אתרים עם סימנים לקיומם של עמודי T רבים, ושמידט רואה בהם אתרי פולחן שמסונפים לגבקליטפה. חוקרים אחרים רואים בהם אתרים נפרדים לחלוטין, ששימשו קהילות אחרות.

פירוט

התגלו במקום כעשרים מבנים עגולים, שרק שמונה מהם נחפרו עד עתה. הגדול שבהם קוטרו כ-30 מטר. קירותיהם עשויים מאבני גוויל, הנתמכות במגליתים או עמודי אבן גיר, בצורת האות "T", שגובהם 3 עד 5 מטר בדרך כלל, אף כי הגדול בהם מגיע לכ-6.9 מטר. בסך הכל נחשפו עד כה למעלה משישים עמודי אבן גיר או מגליתים שכאלה, כאשר ידוע על עוד למעלה ממאתיים, שעדיין קבורים באדמה. משקלו של כל עמוד כ-7 טונות. במחצבה הסמוכה התגלה עמוד שננטש באמצע הסיתות ומשקלו 50 טונות. במרכז כל מבנה מעוגל שכזה ניצבו שתי אבנים תומכות נוספות, שהן בדרך כלל הגבוהות ביותר. חלק מעמודי האבן לא הושלמו.
לאורך צִדם החיצוני של הקירות נמתח ספסל נמוך. הרצפה עשויה מאבן גיר כתושה ואפויה (טראצו).
באתר ובמחצבה נראים ציורים של בעלי חיים רבים ושונים, בדרך כלל על עמודי האבן, אם כי נראה שחלק מאלה נמחקו במכוון, אולי כהכנה לציורים חדשים, או כחלק מנטישת האתר. בנוסף נתגלו במקום גם פסלים של בעלי חיים.
רפי קוצר

רפאל (רפי) קוצר (8 בנובמבר 1924 - 23 במרץ 2005) היה ממקימי ארגון נכי צה"ל.
לחם בהגנה ובצה"ל במלחמת העצמאות ובסוף המלחמה נפצע. לאח פציעתו הקים את ארגון נכי צה"ל ועמד בראשו. בשנות החמישים והשישים מילא מגוון תפקידים בקיבוץ הארצי ובמפ"ם ואחר כך עסק בתפקידי ניהול שונים.

קורות חייו

קוצר נולד בניטרה שבסלובקיה. בתחילת מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל עם הוריו, והצטרף לחברת נוער בקיבוץ שער הגולן.

שירותו בהגנה ובצה"ל

קוצר שירת בהגנה ובפרוץ מלחמת העצמאות נמנה עם ראשוני הלוחמים של חטיבת גולני. לחם בקרבות משמר העמק, גשר וצמח. כמו כן הקים את "מחלקת הקומנדו" של גדוד 12 (ברק), שהייתה גלגולה הראשון של סיירת גולני, ופיקד עליה במהלך קרבות סג'רה, הקרב על קיבוץ גשר ומבצע חירם. לקראת תום מלחמת העצמאות נפצע קוצר קשה ברגליו בקרבות באזור פתחת רפיח.

פעולתו במסגרת ארגון נכי צה"ל

בזמן ששכב בבית החולים הקים יחד עם קבוצת חברים את "ועד הפעולה של הנכים", גוף שניסה לטפל במצוקותיהם של נכי המלחמה. באותה תקופה נעדרה מדינת ישראל הצעירה תשתית ארגונית לטיפול ושיקום נכים, וצה"ל ומשרד הביטחון התקשו להתמודד עם מצוקות הנפגעים. בשנת 1949 נחקק בכנסת "חוק הנכים (תגמולים ושיקום)" וקוצר היה מגיע לישיבות ועדת העבודה והרווחה של הכנסת באלונקה כדי להשתתף בדיונים שליוו את ניסוח החוק. כיהן כיו"ר הראשון של ארגון נכי צה"ל עד שנת 1951.
פרסם את הספר "חזרה לחיים – מארגון נכי מלחמת השחרור לארגון נכי צה"ל".
סעודת הערבית של בוקר

סעודת הערבית של בּוֹקֵר (בצרפתית: Le souper de Beaucaire) היא חוברת בעלת אופי פוליטי שכתב נפוליאון בונפרטה בשנת 1793.

ארוחת הערב

חלק מהאירועים המתוארים בחוברת אמתיים, ביולי 1793, נפוליאון שאז היה קצין תותחנים צעיר ביקר בעיירה בּוֹקֵר (צר') במטרה למצוא עגלות כדי לסחוב תחמושת מאביניון. הוא הגיע במהלך יריד שהתרחש בעיר, וניגש בערב לבית המרזח העירוני. הוא נפגש שם עם ארבעה סוחרים, אחד מנים, שניים ממרסיי, ואחד ממנפוליה. הם אכלו יחד ארוחת ערב ולאחר מכן שוחחו ושתו שמפניה עד שתיים לפנות בוקר. 
שיחתם נסובה על המהפכה והיעקובינים, פרץ ויכוח בין נפוליאון שהיה יעקוביני מושבע באותה תקופה, לבין הסוחרים ממרסיי שהחזיקו בדעות מתונות יותר ודחו את האידאולוגיה הקיצונית של היעקובינים. זמן קצר לאחר מכן העלה נפוליאון על הכתב את פרטיה העיקריים של השיחה ואת דעותיו האישיות, לחוברת בת 32 העמודים קרא בשם "סעודת הערבית של בוקר". הסיפור הוצג באופן שונה מעט, בצורת דיאלוג בין חייל המנסה לשכך את דעותיהם האנטי מהפכניות של ארבעה סוחרים. בחוברת אין הרבה רעיונות, אולם היא כוללת ניתוח קר והגיוני של המצב הפוליטי והחברתי בצרפת באותה תקופה.
באוגוסט של אותה שנה נפגש נפוליאון במרסיי עם ידיד קורסיקני בשם אנטוני כריסטוף סליצ'טי,  הוא נתן לו לקרוא את החוברת והלה התרשם ממנה מאוד ושכנע את נפוליאון להדפיס אותה. גם אוגוסטין רובספייר,  אחיו של מקסימיליאן רובספייר, מנהיג היעקובינים, נהנה מאוד מהחוברת, ונתן לאחיו לקרוא אותה, בהשפעתו של אוגוסטין קודם נפוליאון בדרגה.
עומאר ג'אבר

קריירת מועדונים

ג'אבר שיחק במחלקת הנוער של א-זמאלכ מאז היותו בן חמש. ביולי 2010 הוא זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת.
לאחר שש שנים בא-זמאלכ, במאי 2016, נרכש ג'אבר על ידי בזל השווייצרית בחוזה לארבע שנים. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-24 ביולי 2016 בניצחון ביתי 0-3 על פ.צ. סיון.

נבחרת מצרים

ג'אבר שיחק בנבחרות הצעירות לגילאים עד גיל 20 ועד גיל 23 עד שהופיע לראשונה בנבחרת הבוגרת ב-2011.
אשר קרני

אשר קרני (יליד 1954) הוא איש עסקים ישראלי יליד הונגריה ואזרח דרום אפריקה, שהיה מעורב בהברחת ציוד לתוכנית הגרעין הפקיסטנית ולתוכנית הגרעין הישראלית. הוא היה מקורבו ושותפו של עבד אלקדיר חאן.
קרני הגיע לקייפטאון, דרום אפריקה, באמצע 1980 לעבודה בתנועת בני עקיבא. הוא נשאר בקייפטאון והחל לעבוד כאיש מכירות של מכשירים אלקטרוניים עבור חברת אלקטרוניקה מקומית. בזמן עבודתו בחברה הבריח רכיבים אלקטרוניים לא-חוקיים מתוצרת ארצות הברית להודו, פקיסטן וישראל. לאחר שפוטר מהעבודה, הקים עסק פרטי ובאמצעותו המשיך להבריח רכיבים לא חוקיים. קרני נחשד גם בניסיונות הברחת ציוד לקוריאה הצפונית ולמלזיה.
בתחילת 2004 נעצר קרני בזמן ששהה בחופשה עם משפחתו בדנוור, קולורדו.
קרני הואשם בהברחה ומכירה של 200 מחוללי ניצוצות לאדם פקיסטני בשם הומיון חאן, הנחשב לחבר בארגון של עבד אלקדיר חאן וכן קשור לארגוני טרור פקיסטניים.
באוגוסט 2005 הוא נדון לשלוש שנות מאסר על מכירת ציוד לנשק גרעיני לחברות בהודו ובפקיסטן. קרני ריצה את עונשו בבית כלא בניו ג'רזי.
אוצרות בחומה

תיאור המוזיאון

אגף אחד במוזיאון מדמה שוק מהמאה ה-19, שוק המציע טיול בגליל שלפני מאה שנה. מוצגות חנויות שונות של בעלי מלאכה כגון כובען על כלי עבודתו המקוריים, סנדלר, רצען, עשיית קש ונצרים, כלי בית מאמייל, קדר, פחח, רוקע נחושת, חרש עץ, נגר, נפח, בית מרקחת, צורף, תפירה וריקמה – בגדים ובדים ומתקן הפרימוסים. בחנויות השוק משולבים סורגים מקוריים מאוספו של מיכאל לוריא ודלתות אותנטיות מאוספו של דן הורטמן. 
באגף השני, המוקדש לאספנים ואוספים, מוצג סלון דמשקאי משובץ בצדף ובו סמובר עם הקדשה לאחמד אל-ג'זאר, ארונות ישנים ובהם אוספים של עששיות, משקולות, כלי קודש של שלוש הדתות, כלים ארמנים, מנעולים ופעמונים, שטרות ישנים מהארץ וגם אוסף מיוחד מעברה של עכו – מכתבים וגפרורים של בית החרושת "נור" עוד מימי המנדט ותערוכות מתחלפות של אספנים פרטיים.

תולדות המבנה

מוזיאון "אוצרות בחומה" נמצא בבורג' אל קומנדר, בפינה הצפון מזרחית שבחומה החיצונית של עכו העתיקה. תחילת בנייתה של החומה בתקופת אחמד אל-ג'זאר, מושל צפון ארץ ישראל בשם האימפריה העות'מאנית בין השנים 1775- 1804, והשלמתה בתחילת המאה ה-19 על ידי יורשו סולימאן פאשה (1805–1818). על החומה, בחצר המעוגלת, שמונה משטחים ופתחי ירי לתותחים. חיילי עמדה, על תחמושתם, התגוררו במבנה המלבני המקומר, המשוקע בתוך החומה, ופתח מחבר בינו לבין העמדה. מתחת למבנה, בבסיס החומה, עוברת מנהרה, באורך של כ-80 מטרים ובגובה של כ-10 מטרים, ששימשה למעבר חיילים והיא מחברת את החפיר הפנימי לחפיר החיצוני. 
השימוש במבנה ההיסטורי התאפשר על ידי רשות העתיקות, החברה לפיתוח עכו, עיריית עכו והרשות לפיתוח הגליל. המבנה הוכרז כמבנה לשימור.