google/wiki40b huggingface dataset:
דוד שפירא (קצין)

ביוגרפיה

שפירא נולד וגדל בשכונת קריית משה בירושלים, בן לאברהם ורוחמה. למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת הר ברכה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1997, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד, ולחם במלחמת לבנון השנייה. בהמשך היה קצין אג"ם של הגדוד. במרץ 2008 בעת ששהה בביתו, שמע את קולות הירי מהפיגוע בישיבת מרכז הרב, הוא הגיע למקום, הסתער והרג עם הרב יצחק דדון את המחבל. על כך קיבל צל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, גדי שמני. לאחר מכן שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. בסיום תפקידו יצא ללימודים. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 890 בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד מגמת הכשרות של גדס"ר צנחנים.
בשנת 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שמשון. בשלהי תפקידו, התרחשה פרשת אלאור אזריה, הוא העיד במשפטו של אזריה ושיבח אותו כחייל, אך הוסיף שלא האמין לו נקודתית במקרה שבו הוא הואשם, ולדבריו לא היה צורך בירי במחבל המנוטרל. את תפקידו סיים ב-31 במרץ 2016. בהמשך מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2016–2017. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2017–2018. ב-17 במאי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון.
שפירא מתגורר בירושלים, נשוי להודיה, בתו של הרב הלל פלסר, ראש מוסדות תלמוד תורה מורשה.
נייטרינו מיואוני

נייטרינו מיואוני (Muon neutrino, סימול: νμ) הוא חלקיק יסודי, חלק מאבני הבסיס המרכיבים את החומר. הוא חלק מהדור השני במודל הסטנדרטי (מודל המתאר מהם אבני הבניין הקטנים ביותר לחומר הידועים לנו היום). הוא פרמיון ממשפחת הלפטונים (leptons). כמו לשאר חלקיקי הניטרינו גם לנייטרינו המיואוני אין מטען חשמלי, אין מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד. כמו כן הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד.
הנייטרינו המיואוני, כמו שאר חלקיקי הנייטרינו, בעל חתך פעולה נמוך מאוד.

תגליות

הנייטרינו המיואוני התגלה על ידי לאון לדרמן (Leon Lederman), מל שוורץ (Mel Schwartz) וג'ק שטיינברגר (Jack Steinberge) מ-CERN. הם עשו זאת ב-1962 באמצעות ירי אלומת פרוטונים  GeV  - אשר עברה 70 מטרים, אל מטרה קבועה אל קיר פלדה במשקל 5000 טון שעשוי מלוחות ישנים של ספינת קרב ובכך ייצרו פיונים (חלקיקים ממשפחת הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני), מיואונים (חלקיק יסוד ממשפחת הלפטונים, מהדור השני) וחלקיקי נייטרינו מיואוני. הם קיבלו על כך פרס נובל בשנת 1988.
לאחר שגילו את חלקיקי הנייטרינו המיואוני החלו לחקור את תגובותיהם עם חומר. למרות שחלקיקי הנייטרינו המיואוני לא מגיבים כמו שאר הנייטרינים התגלה שחלקיקי הנייטרינו המיואוני במקרים נדירים מגיבים עם פרוטונים או נייטרונים ומייצרים במקרים אלה חלקיקי מיואון בלבד.
וולומולו

גאוגרפיה

וולומולו גובל ממערב במרכז העסקים הראשי של סידני (ליתר דיוק, בגני הדומיין), מצפון במפרצון וולומולו (שלוחה של מפרץ ג'קסון הקרויה על שמו), בדרום בדרלינגהרסט ובמזרח בפוטס פוינט. הוא פרוור קטן יחסית, ומשמש כמקום מגורים לעובדים במרכז סידני.

היסטוריה

פרוור וולומולו החל כבית אחוזה של ג'ון פאלמר, מהמתיישבים הראשונים במושבה שלימים תיקרא סידני. הוא בנה את בית אחוזתו ב-1793 וקרא לו בית וולומולו מתוך התחשבות בתרבות התושבים המקומיים, שנספו במגפה כשנה לאחר הגעת המתיישבים אל האזור. הוא בחר באיות המשונה של השם, והמילה האבוריג'ינית עליה התבסס הייתה ככל הנראה ולמולה (Wallamullah), שמשמעה "שפע", או ולבמולה (Wallabahmullah), שמשמעה גור קנגורו שחור. בשנת 1852 העלה חוקר שפה השערה לפיה המקור לשם היה ולה-מלה (Wala-mala), שמשמעה אדמת קבורה. שם האזור סביב נחלתו היה בתחילה גרדן איילנד קוב (מפרץ אי הגנים) בעקבות אי קטן הקרוב למפרץ. שטח גרדן איילנד קוב חולק בין וולומולו, סארי הילס ודרלינגהרסט, וכך התבססו גבולותיו הקיימים של הפרוור.
בין השנים 1918 ל-1935 עברה בפרוור חשמלית, שהחלה מרחוב פארק והגיעה עד הרציפים במפרצון וולומולו. היא הוחלפה מוקדם יחסית לקווי חשמליות אחרים, שנותרו בפעילות עד שנות החמישים.
המזח בוולומולו, שזכה לשם מזח האצבע (Finger Wharf) היה מועמד להריסה לאחר שהפך לאזור נטוש ועני מאוד בשנות השמונים. לאחר שתושבים מקומיים התנגדו להריסתו, הצליחה העירייה לבנות במקום פרויקט מלונאות חדש, ששיפר את ערך הבתים באזור וסייע לג'נטריפיקציה שעברה עליו.

תרבות

בפרוור שני אתרים בולטים לחיי תרבות: מזח האצבע וגן הדומיין, ממזרח וממערב. אזור המזח כולל פאבים ומסעדות, וגן הדומיין הוא מהגנים הציבוריים הגדולים והמפותחים בסידני.
שמו המוזר של הפרוור זיכה אותו במספר אזכורים תרבותיים: ספר הילדים האוסטרלי הקנגורו מוולומולו מאת ג'וי קאולי מתאר את הדמות הראשית כתושבת המקום; הקרקס המעופף של מונטי פייתון תיארו במערכון ברוסז האוסטרלי שלהם את האוניברסיטה (המומצאת) בוולומולו; ואחד מהמועדונים הפופולריים בעיר אוטרכט בהולנד קרוי וולומולו על שם הפרוור.
בין הסלבריטאים המחזיקים בבית בפרוור – ראסל קרואו.
פרויקט בבל

פרויקט בבל (בערבית: مشروع بابل; תעתיק מדויק: מַש‎ְׁרוּעְ בָּאבְּל) המכונה גם תותח העל של סדאם חוסיין היה פרויקט שאפתני במימונה של עיראק לבניית תותח על עצום ממדים במטרה לאפשר לסדאם חוסיין יכולת לפגוע בעומק שכניו שבמזרח התיכון. הפרויקט תם לאחר ההתנקשות בג'רלד בול בפתח ביתו בבריסל בשנת 1990, התנקשות שיוחסה למוסד הישראלי.

מימון ופיתוח

לאור הרושם שנוצר בהנהגה העיראקית אודות התותחים שרכשו מג'רלד בול, נענתה דרישתו של האחרון והוא נפגש עם סדאם חוסיין. 
סדאם היה מתוסכל מהעובדה כי ישראל עומדת לשגר לווין לחלל, ובול ראה בכך הזדמנות להגשים את חלומו. הוא הבטיח לסדאם חוסיין תותח-על ענק, שיוכל לשגר לוויינים לחלל, ולהדוף פגזים למרחק של מעל ל-1,000 ק"מ. מבחינת בול, זו הייתה הזדמנות להגשמת פרויקט חייו לבנות תותח שיוכל להגיע לחלל. ואילו סדאם חוסיין ראה בתותח כלי שבעזרתו יוכל לפגוע בלב מדינת ישראל ובעומק ערי שכניו. בול קרא לתוכניתו פרויקט בבל וסיפר לסדאם חוסיין על ממדיו המתוכננים של התותח: אורך קנה עצום של 156 מטרים לפחות, קוטר של מטר ומשקל עצום של 2,100 טון.
לפני שהחל בבניית תותח הענק, החליט בול לבנות אב טיפוס "מוקטן" שאורכו היה כ-45 מטרים. אב-טיפוס זה היה מוצלח בצורה יוצאת דופן.  לאחר הצלחה זו, בול קיבל שטח ניסויים ענק בעיראק, והחל להרכיב את התותח ממתכות שיוצרו במדינות אירופה, והוסוו בחלקים לצינורות נפט, וזאת כדי לעקוף את האיסור על מכירת נשק לאזורי מלחמה. נטען, כי הממשלות שסיפקו את המתכות, ובראשם סקוטלנד, ידעו כי מדובר בחלקי תותחים אך החליטו להעלים עין, בשל הרווח הכלכלי.

סיכול הפרויקט

בזמן הרכבת התותח, ביקשו העיראקים מבול, בשל העובדה כי היה מומחה בעל שם עולמי לארטילריה, לתכנן תותחים עבור הצבא העיראקי שהיה במצב קשה מאוד לאחר מלחמת איראן-עיראק ועבר תהליכי סטנדרטיזציה מהירים. בול נענה לבקשה ותכנן עבור הצבא העיראקי שני תותחים מתנייעים שנחשבו למתקדמים: "אל מג'נון" ו"אל פאו". הראשון הוכנס באופן מיידי לשירות פעיל בצבא העיראקי.
לאחר תכנון התותחים, ביקשו העיראקים מבול גם להגדיל את טווחם של טילי הסקאד העיראקיים. בול ערך שינויים בטילים אלו והגדיל את טווחם על חשבון ראש קרב והדיוק.
לפי עדות שמסר בנו של בול, מדינת ישראל ראתה בדבר חציית גבול, וסוכנים ישראלים הזהירו אותו לחדול ממעשיו, אך בול התעלם מהם והחליט להמשיך בעבודתו עבור סדאם חוסיין. סוכני המוסד הזהירו אותו פעם נוספת: הפכו את ביתו והשאירו סימנים ברורים, במטרה להזהיר אותו, אולם בול החליט להתעלם פעם נוספת. לאחר שבול לא נענה לאזהרותיהם של סוכני המוסד, הוא חוסל בחמש יריות בגבו ובעורפו על ידי מתנקש בפתח ביתו בבריסל בשנת 1990. פעולה זו יוחסה למוסד וגרמה לסופה של התוכנית השאפתנית.

הפרויקט לאחר מותו

בשנת 1991 פרצה מלחמת המפרץ לאחר שסדאם חוסיין החליט לכבוש את כווית השכנה. במהלך המלחמה ירתה עיראק 39 ו-46 טילי סקאד משופרים לעבר ישראל וסעודיה בהתאמה. לאחר ניצחון כוחות הקואליציה במלחמת המפרץ והפסדה של עיראק, נדרשה המדינה לפתוח את שעריה עבור פקחי האו"ם שעליהם היה להשמיד כל מה שחשבו שקשור לפיתוח ושיגור של נשק להשמדה המונית. פקחי האו"ם גילו על מיזמו של בול, השמידו את אב הטיפוס המוקטן ואת חלקיו של תותח בבל הגדול יותר.
לאחר מותו של ג'רלד בול לא נעשה ניסיון לבנות תותח-על ארוך טווח, זאת בשל העובדה כי הטכנולוגיה של בול לא התאימה לזמנה; בארצות הברית נערכו ניסויים בתותחים קטנים בהרבה, שהדפו קליעים באמצעות מימן למרחקים של מאות קילומטרים. כמו כן, התפתחות הטילים והמפציצים הכבדים שיכלו לשאת פצצות ענק, בנוסף לאפשרות השימוש בנשק גרעיני טקטי במטרה לגרום נזק רב, ייתרו את הצורך בתותחי על גדולי ממדים.
יוז'ף אנטל (האב)

יוז'ף אנטל (בהונגרית: József Antall;‏ 1896, אורוסי  שבמערב הונגריה - 1974, בודפשט) היה עורך דין, פוליטיקאי וחסיד אומות העולם מהונגריה.
אנטל הוא אביו של יוז'ף אנטל הבן, שהיה ראש ממשלת הונגריה הראשון לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במדינה.

קורות חיים

אנטל לחם בשורות צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה. יחידתו הוכתה קשות והוא ניצל משבי בזכות משפחה פולנית שהסתירה אותו.
לאחר המלחמה חזר אנטל להונגריה. הוא למד משפטים ועבד במשרד הפנים ההונגרי.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

עם כיבוש פולין על ידי גרמניה בספטמבר 1939 ברחו אלפי פולנים להונגריה, בהם מאות יהודים. בשנים 1942 ו-1943 ברחו יהודים נוספים, בתקופה בה חוסלו גטאות פולין אך הונגריה עדיין הייתה בטוחה יחסית.
אנטל היה אחראי על הפליטים מטעם משרד הפנים ההונגרי בין השנים 1939–1944. הוא היה בין האחראים להקמתה של ועדה אזרחית לסיוע לפליטים מפולין, בראשה עמדו הנריק סלביק ויאן קולטאי-שדניצקי (Jan Kołłątaj-Srzednicki) שהיה גם נציג ממשלת פולין הגולה. בניגוד לפקידים אחרים בוועדה זו, אנטל לא הפלה בין יהודים ונוצרים. 
כדי להציל את היהודים הסתירה הוועדה חלק מהם בזהות של לא יהודים. אנטל סייע בהסתרת זהותם של מספר יהודים, וכן סייע למחתרת הציונית בהונגריה. עם מעצרם של חברי מחתרת פעל אנטל לשחרורם ובחלק מהמקרים הצליח להביא לשחרורם.
לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 נעצרו חברי הוועדה לסיוע לפליטים. חלקם, כמו קולטאי-שדניצקי, נרצחו מיד. חלקם, כגון סלביק, נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. אנטל נעצר גם הוא ביולי 1944 אך שוחרר מכיוון שחבריו לוועדה טענו בחקירתם על ידי הגסטפו שאנטל לא ידע דבר על פעילותם.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מונה אנטל לתפקידי שר השיקום ויושב ראש הצלב האדום ההונגרי. הוא היה ממייסדי מפלגת החקלאים והעצמאיים ההונגרית .
בנו, יוז'ף אנטל, היה ראש ממשלת הונגריה הראשון לאחר התקופה הקומוניסטית.

הכרה

בשנת 1989 הוכר אנטל בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
קנית קטנה

מאפיינים

נודדת בלילה. מקננת ברחבי אירופה ועד לאזורים בעלי אקלים ממוזג של אסיה, חורפת באפריקה שמדרום לסהרה. בישראל הקנית הקטנה היא חולפת נפוצה מאוד בכל הארץ. בחורף נצפים פרטים של הקנית הדוגרים בצפון הארץ, בעמקים ובמרכזה, סביב בריכות הדגים ומקווי מים. לעיתים ניתן למצוא זוג קניות דוגר בין צמחי קנה הגדלים בתעלות בצידי הדרך, המוצפות במים רק בחורף, בעוד שבקיץ הן יבשות. הקן נמצא לרוב מעל המים, קשור לקנים. צורתו כסלסילה עמוקה מגנה על הביצים מנפילה למים כשהקנים נעים ברוח.
ציפור זו נמצאת בעיקר בחישות צפופות וגבוהות של קנים וערברבה, הגדלים בסמוך למקורות מים או בתוכם ושאר נופים לחים, צבעי גופה דומה לצבעי הקנה מאשתקד, חום בחלק העליון וצהבהב בחלק התחתון. מין זה בדרך כלל מונוגמי. הזוויגים יבנו קן בצורת סלסילה המאגד כמה גבעולי קנה בחצי גובהם, שם מטילה הנקבה 3 עד 5 ביצים. הפרחונים יעזבו את הקן בגיל 10 עד 11 ימים.
קנית זו בגודל בינוני - 12.5 עד 14 סנטימטרים אורך. חלקו העליון של הראש והגב בצבע חום זיתי אחיד, החלק התחתון בצבע צהבהב בהיר, מלבד צידי הבטן שם הצבעים כהים במעט. בעלת פס גבה בהיר עדין וקצר. ראשה מחודד, מצחה שטוח, המקור דק ארוך וחזק למראה. הזוויגים כמעט זהים במראה בדומה לרוב הקניות, פרטים צעירים בעלי צבעים כהים יותר בחלק התחתון. על אף שעיקר מזונה הוא חרקים, לעיתים ניזונה גם מגרגירים ופירות קטנים.
קנית קטנה הוא אחד המינים המארחים את המין הטפיל קוקייה אירופית.
נעמי צוובנר

נעמי צוובנר (נולדה בשנת 1980) היא סופרת חרדית ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בשכונת הדר בחיפה וגדלה בשכונת בית וגן בירושלים, בת למשפחת קצנלנבוגן הירושלמית. חניכת מוסדות בית יעקב בירושלים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נישאה ליהודה ליב צוובנר, מצאצאי הרב אברהם שאג-צוובנר ובנו של הרב חיים אלעזר צוובנר, שהיה ראש ישיבת אור התלמוד בבני ברק.
כתבה את הטור הפותח במוסף לבית "פנינים" של העיתון בקהילה. במוסף הבית של יתד נאמן, "בית נאמן", פרסמה בהמשכים את ספרה "חכמת נשים". ועם הפיכתו למגזין "קטיפה", התמנתה ליועצת ספרותית של המגזין, במקביל לכתיבת סיפור בהמשכים "אנשים אחים אנחנו". לצד זאת פרסמה מדי שבוע את המדור הפותח של המגזין. במאי 2013 הצטרפה לסגל העיתון הפלס כעורכת המגזין "תצפית".
ספריה "הזדמנות שנייה" ו"שביל בצד" הומחזו למופע דרמה. ספריה יוצאים בהוצאת רובינשטיין ויפה נוף.
מתגוררת בשכונת הר נוף בירושלים.
תוכנית הורות

תוכנית הורות או הסכם הורות הם הסכם בין הורים על דרך חלוקת אחריות הורית ביניהם. הסכם כזה נחוץ במשפחה שבה היחסים בין ההורים גרועים והם נמצאים על סף גירושים, לאחר גירושים או פרדה. תוכנית הורות מהווה תחליף לפתרון של הורות נפרדת, שבו הילדים נמסרים למשמורת של אחד ההורים, ותפקידו של ההורה האחר בגידולם הופך לשולי.
תוכנית הורות היא אחד הכלים המתקדמים והיעילים ביותר להשגת הסכמה מוצלחת בין הורים מסוכסכים על הורות משותפת. היא מאפשרת לשני ההורים לגבש ביחד פתרונות והסדרים, ולאחר מכן לקיים את שגרת חיי הילד בצורה יציבה ותוך שיתוף פעולה ביניהם. תוכנית הורות מפרטת את ההסכמה בין ההורים על חלוקת האחריות ביניהם על כל היבטיה: החל משגרת היום יום של הילד ועד חלוקת אחריות כלכלית, אחריות טיפולית, אחריות חינוכית, וכדומה.
אין מדובר בהכרח בחלוקה שווה. בכל תחום עשויה להיות חלוקה באופן שונה של האחריות, ובלבד שאכן היא תתחלק ולא תוטל כולה על אחד ההורים בלבד. תוכנית הורות מבוססת על הסכמה בין ההורים, אם בעצמם ואם בסיוע מגשר או עורך דין. עצם ההסכמה מנבא סיכוי רב יותר לעמידת שניהם בביצועה. לרוב מקובל להביא תוכנית הורות לאישור בית משפט. לאחר האישור מהווה התוכנית פסק דין של בית המשפט, ומחייבת את שני הצדדים לפעול כפי שהתחייבו.
מדינות מערביות רבות מחייבות כיום הכנת תוכנית הורות כחלק מתהליך אישור גירושים בין בני זוג עם ילדים.
גל ג'יימס

ביוגרפיה

ג'יימס בוגרת האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב במגמת הזמרה. החלה את דרכה כנגנית צ'לו.

בישראל

ג'יימס הופיעה עם מספר תזמורות ופסטיבלים בישראל, ביניהם התזמורת הקאמרית הקיבוצית - נתניה, תזמורת הקאמרית תל אביב, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית ראשון לציון, פסטיבל אבו גוש, פסטיבל היינה במשכנות שאננים ועוד.

מחוץ לישראל

ג'יימס הופיעה ברחבי העולם עם תזמורות ומנצחים רבים, בהם התזמורת הפילהרמונית של אוסלו בניצוחו של יוקה-פקה סאראסטה, תזמורת הבלט באמסטרדם, התזמורת הסימפונית של בוכום תחת שרביטו של סטיבן סלואן, התזמורת הסימפונית של האופרה בברלין, התזמורת הפילהרמונית של ברלין, הסימפונית של האג תחת שרביטו של סייג'י אוזאווה, התזמורת הסימפונית של הולנד בניצוחו של יון מארין, ועוד.
ג'יימס הופיעה גם ברסיטלים רבים, בהם רסיטל במסגרת פסטיבל המוזיקה באמסטרדם, בו ביצעה שירים ממיטב יצירותיו של ריכארד שטראוס.
בין השנים 2007–2009 השתתפה ג'יימס בתוכנית לאומנים צעירים של בית האופרה בברלין (השטאץ אופר), במסגרתו ביצעה גרסאות כיסוי לתפקידים כגון מיכאלה (כרמן), הרוזנת (נישואי פיגארו) ועוד, בניצוחו של דניאל ברנבוים. ב-2009 ביצעה את התפקיד הראשי "ארבלה" בהופעת בכורה בבית האופרה של סנט גאלן בשווייץ.
ג'יימס מופיעה כיום כחלק מהאנסמבל של בית האופרה בגראץ (אוסטריה). בין תפקידיה בביצוע בכורה - "אווה" במייסטרזינגר, "רוסלקה" ברוסלקה, "הרוזנת" בנישואי פיגארו, "דונה אנה" בדון ג'ובאני, "מרגריט" בפאוסט ו"דזדמונה" באותלו. הופיעה בחלק מתפקידים אלו בבתי אופרה ברחבי אירופה, בהם "אווה" במייסטרזינגר בבית האופרה בקיל שבגרמניה, "רוסלקה" בבית האופרה של דרזדן (סמפר-אופר) ועוד.
אדאמה

סקירה

אדאמה היא מרכז תחבורה חשוב. היא ממוקמת על הכביש בין אדיס אבבה לדירה דאווה. מספר גדול של משאיות משתמשות בכביש על מנת להעביר סחורות מנמלי העיר ג'יבוטי שבמדינת ג'יבוטי והעיר אסאב שבאריתריאה (לאחרונה אתיופיה אינה משתמשת בנמלים שבאריתריאה, בגלל מלחמת ארתריאה-אתיופיה). העיר שוכנת גם על מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי, אך חלק זה של המסילה אינו פעיל בהווה. בעיר ישנה גם אוניברסיטה (שבעבר הייתה מכללה טכנולוגית).

היסטוריה

הקיסר היילה סלאסי קרא לעיר על שם העיר נצרת שבישראל, והשם הזה שימש את העיר עד המאה ה-20. שמה הרשמי של העיר שונה לשם "אדאמה" בשפת האורומו, השם הישן "נצרת" נמצא עדיין בשימוש.
בתחילת המאה ה-21, הממשלה האתיופית העבירה את עיר הבירה של מחוז אורומיה מהעיר פינפינה לעיר אדאמה, בצעד שנוי במחלוקת. מתנגדי העברה טוענים שהממשלה האתיופית רוצה להפוך את העיר אדיס אבבה למובלעת בתוך מחוז אורומיה. אך תומכי העברה טוענים שמעבר זה יתן בעתיד לפתח את התרבות ההיסטוריה והשפה של עם האורומו.
מיני ישראל

מיני ישראל הוא פארק מיניאטורות הממוקם על כביש 424 בעמק איילון, בקרבת לטרון. הפארק משתרע על שטח של 60 דונמים: 35 דונמים של מיצג, ועוד כשני דונם של שטחי מסחר ומבני שירות, ו-20 דונם של כבישים וחניונים. באתר מוצגים דגמים של מקומות, אזורים, ובניינים שונים מהחשובים והמוכרים בישראל. כל הדגמים שבפארק בנויים בקנה מידה אחיד - 1:25, כלומר, כל מטר במציאות הוא ארבעה סנטימטרים בדגם שבפארק.
הרעיון לפארק מיני ישראל עלה בעת ביקורו של קצין ישראלי במדורודם שבהולנד. עברו חמש שנים עד שמצא משקיעים לפארק. לפני הקמת הפארק היה צריך לעשות מחקר ארוך ואחריו החלו עבודות הבנייה.
הפארק נפתח בנובמבר 2002, ונחנך רשמית ב-7 באפריל 2003. הפארק מציג כ-385 דגמים. בפארק מבקרים כ-400,000 אורחים בשנה, הן תיירים והן אורחים מקומיים.

מבנה הפארק

שבילי הפארק סלולים בצורת מגן דוד. כל אזור התחום בשבילים הוא חלק אחר בישראל ובו המבנים המצויים בו. המבנים אינם פזורים באקראיות ברחבי האתר אלא מסודרים באזורים: צפון הארץ, קו החוף, המרכז, ירושלים ודרום הארץ. הדגמים הקרובים ביותר לכניסה הם אלו של קיסריה. מימין לכניסה מצויים הדגמים של תל אביב ומשמאל לכניסה אלו של חיפה. החלקה המרוחקת ביותר מהכניסה היא חלקת ירושלים. במרכז מצויים הדגמים הכלליים ודגמי הקיבוץ.
בסך הכול יש בפארק כ-385 מודלים ומבנים. הדגמים נבנו בדיוק ובהתאמה למקור: מבנה, צבעים ודקורציה של מבנים הועתקו במדויק לאחר עבודות הכנה ותחקיר, לאחר השוואה של צילומים ותוכניות מהאתרים המציאותיים. בדגם של אצטדיון טדי, למשל, מוצגים גם  דמויות מיניאטוריות בקהל, השרות שירי עידוד לשחקנים ונעות בגל אוהדים על היציעים.
העצים והצמחים שבדגמים הם צמחים ועצים אמיתיים. בפארק כ-20,000 עצי בונסאי. צמחייה נוספת פרוסה בכל רחבי הפארק ומתאימה לאופי הצמחייה של אזורי הארץ השונים. במודלים רבים משולבים מנועים, כבלים, מנורות שונות, קטעי שירה, ריקוד, תפילה, קריאות מההווי המקומי ואפקטים אחרים. 
בפארק קולנוע תלת ממד בו מוקרן סרט באורך 15 דקות המציג את ארץ ישראל בתלת ממד.
Mi Delirio

מצעדים

בארצות הברית, Mi Delirio נכנס היישר אל המקום הרביעי במצעד האלבומים הלטיניים של מגזין הבילבורד.
בנוסף, השיר נכנס היישר אל המקום השני במצעד אלבומי הפופ הלטיניים של הבילבורד.
במקסיקו, האלבום הגיע למקום ה-28, מיקום השיא שלו, במצעד האלבומים, ובמצעד אלבומי הפופ הגיע למקום השביעי.]
משה גרשנזון

משה ינקלביץ' גרשנזון, או ברוסית: מויסיי יעקבלביץ' גרשנזון  {5 ביולי  (לפי לוח השנה היוליאני) או  18 ביולי  (לפי לוח השנה הגרגוריאני)  1903  צ'רניאהיב, אוקראינה - 16 באפריל 1943} היה מחזאי, סאטיריקן, משורר, במאי, שחקן תיאטרון ומחבר משלים יהודי -אוקראיני, בשפה יידיש, שפעל בברית המועצות.
עבד בין היתר בכתב העת ביידיש "סובייטיש היימלנד". גרשנזון ביים ושיחק בתיאטרון הממלכתי היהודי בקייב.

קורות חיים

משה הרשנזון או גרשנזון נולד בשנת 1903 במשפחה יהודית ענייה ומרובת ילדים, ביישוב הקטן צרניאהיב (צ'רניאגוב) באזור ז'יטומיר בגוברניה ווליניה באוקראינה, אז באימפריה הרוסית. עוד מילדותו הצטייר כאדם שמח, שידע להצחיק את הסובבים. בהתבגרותו, בתום מלחמת האזרחים ברוסיה, נסע לקייב כדי ללמוד בסמינר יהודי למורים.
בשנת 1918 הקים וניהל גרשנזון בקייב תיאטרון לנוער היהודי שנקרא "משאלהויס" (בית המשל). האנסמבל הציג לרוב מחזות זמר, ומערכונים פרי עטו. הלהקה הופיעה בפני קהל יהודי בבתי ספר ובמועדוני פועלים בקייב ובערים ועיירות רבות ברחבי אוקראינה. כשהוקם בקייב התיאטרון היהודי הממלכתי ע"ש שלום עליכם, הוזמן גרשנזון לעבוד בו כבמאי וכשחקן.
הוא ביים שם מחזות ועיבודים לפי סופרי היידיש הקלאסיים כמו שלום עליכם, מנדלה מוכר ספרים, יצחק לייבוש פרץ ואחרים.
מחזות שכתב - כמו "המנהל" ו"פסולת" זכו להצלחה בתיאטרון זה ועל במות תיאטראות בחרקוב, ברדיצ'ב ובמקומות רבים אחרים. בשנת 1937 הוא סיים לימודי תיאטרון במוסקבה.
שלמה מיכאלס הציע לו עבודה בתיאטרון הממלכתי היהודי במוסקבה.
עם פלישת הצבא הנאצי לאוקראינה ב-1941 פונה התיאטרון היהודי של קייב למרכז אסיה והמשיך שם את פעילותו. כשנודע לו כי משפחתו פונתה לבשקיריה הוא ביקר אצלה ואחר כך התנדב לצאת לחזית. עבר קורס קצינים ושירת כמפקד פלוגה בחיל הרגלים (גדוד הרובאים 16 בחטיבה 221 רגלים). גרשנזון נפל בקרב עם הכוחות הגרמנים ביישוב קרימסק באזור קרסנודר. לוחמים שנכחו במקום העידו על גבורתו. הוא נקבר זמנית על ידי נשות המקום ביישוב שייטאנובקה.
גם אחרי מותו ועד היום הוצגו מחזותיו, בייחוד "הרשל'ה אוסטרופולר" ו"חכמי חלם" על במות תיאטראות ביידיש בעולם: למשל - ב-1950 בלודז' בפולין, ב-1950 ביאשי ברומניה, ב-1956 בבוקרשט, גם כן ברומניה, ב-1955 שוב בפולין, בוורשה, ב-1962 בוילנה, ב-1963 בקישינב, כמו כן בארצות הברית, בקנדה, בצרפת, באוסטריה, ישראל (בתיאטרון יידישפיל) וכו'.
גרשנזון חיבר גם כן את המאמר "איך היה טוביה החולב אם היה חי בתקופתנו?".

חייו הפרטיים ומשפחתו

גרשנזון היה נשוי לחנה מויסייבנה גרשנזון. המשפחה שלו עלתה לישראל בשנת 1992והתיישבה בראשון לציון. אלמנתו נפטרה בישראל בגיל 93.
בתם, רומה מויסייבנה, נשואה ואם לילדים.
נתן פרסקי

ביוגרפיה

נולד בעיירה קרליץ שבאימפריה הרוסית, בנו של הרב משה פרסקי, רבה של העיירה פודברודז' הסמוכה לוילנה.

בשנים 1919–1939 הוקמו בפולין בתי ספר ברשת "תרבות". ברשת זו לימדו את כל המקצועות בשפה העברית, ואילו ספרי הלימוד הגיעו מארץ ישראל. ב-1924 נפתח בית ספר "תרבות" בעיירה פודברודז' בפולין. נתן פרסקי למד בבית ספר זה ושם התחנך לערכים ציוניים לאומיים וחיזק את הקשר עם ארץ ישראל. בית הספר נוהל על ידי ועד נבחר, שעליו נמנה אחיו הבוגר של נתן, איצ'ה פרסקי.
בשנות השלושים החלו לפרוח בעיירה תנועות ציוניות מזרמים שונים: "החלוץ", "פועלי ציון", "השומר הצעיר", "הפועל המזרחי" ו"בית"ר". צעירי העיירה, שעליהם נמנה נתן פרסקי, היו פטריוטים ציונים נלהבים שעברו ללמוד בגימנסיה העברית בוילנה ובסמינר היהודי למורים בוורשה. חלומם היה לעלות לישראל.
בשנת 1935 עלו נתן ואשתו לארץ. עם עלייתו לארץ הכריז נתן פרסקי כי לא ידבר יותר בשפה הפולנית לאור יחס העם הפולני ליהודים שם. השפה היחידה שבה דיברו בבית הייתה עברית ומעט יידיש. הודות לשליטתו המצוינת בשפה העברית, שרכש בלימודיו בפולין, החל ללמד בבתי הספר היסודיים בתל אביב, תוך התמקדות במקצועות עברית, היסטוריה, תנ"ך ואחרים.
בחלוף השנים, בשל המחסור בספרי לימוד עדכניים במקצועות השונים – החל נתן פרסקי לחבר ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים (כיתות א'-ח'). את ספריו כתב לבדו ועם אנשי חינוך נוספים. 

בה בעת התקדם מתפקיד מורה למנהל, ולאחר מכן למפקח על בתי ספר יסודיים בתל אביב מטעם משרד החינוך, ביניהם "יסוד המעלה", "בלפור", "יבנה", "ביאליק", "גבעת השלום" ועוד.
נתן פרסקי היה משורר בשפת היידיש ונמנה עם קבוצת משוררים צעירים שהופיעו בוורשה בראשית שנות השלושים. בנו עמוס פרסם ב-1986 ספר משיריו, "קציר ראשון", בליווי תרגום השירים לעברית על ידי ידיד נפשו מרדכי ברתנא (ב. מרדכי).
התגורר בתל אביב עם אשתו סוניה לבית קירזנר, מורה לפסנתר שנפטרה ב-1994, ועם שני ילדיו.
פרס טוני למחזה הטוב ביותר

שיאים

המחזאי הבריטי טום סטופארד זכה ארבע פעמים בפרס זה, יותר מכל מחזאי אחר. רק שבעה מחזאים אחרים (ארתור מילר, טרנס מקנאלי, טוני קושנר, אדוארד אלבי, ניל סיימון, יסמינה רזה ופיטר שאפר) זכו בפרס יותר מפעם אחת, כל אחד מהם זכה פעמיים.
ניל סיימון מחזיק בשיא של מספר המועמדויות הרב ביותר - עשר מועמדויות - יותר מכל מחזאי אחר. במקום השני נמצא אוגוסט וילסון עם תשע מועמדויות, ואחר כך טום סטופארד (שבע מועמדויות), אדוארד אלבי (שש מועמדויות) וארתור מילר (חמש מועמדויות).
ב-1994 הפך טוני קושנר למחזאי הראשון שזכה בפרסי טוני רצופים, שנה אחר שנה, עבור שני החלקים של "מלאכים באמריקה". טרנס מקנאלי חזר על הישג זה בשנתיים שלאחר מכן, עם מחזותיו "אהבה! אומץ! חמלה!" ו-"מאסטר קלאס".
ללא כחל ושרק

ללא כחל ושרק הוא ביטוי עברי שפירושו - הצגת הדברים בצורה גלויה וברורה, ללא ריכוך או ייפוי.
מקור הביטוי הוא בסוגיה התלמודית העוסקת במצוות הכנסת כלה, שבה יש מחלוקת האם כאשר רוקדים לפני הכלה יש לומר בפניה את האמת לגבי המראה שלה:
כיצד מרקדין לפני הכלה? בית שמאי אומרים כלה כמות שהיא, ובית הלל אומרים כלה נאה וחסודה. אמרו להן בית שמאי "לדבריכם, אפילו חגרת ואפילו סומא, יאמרו כלה נאה וחסודה? והתורה אמרה מדבר שקר תרחק!" אמרו להן בית הילל לבית שמאי "לדבריכם, הרי שלקח מקח רע מן השוק, יגננו בפניו או ישבחנו בפניו, הוי אומר ישבחנו בפניו". מכאן אמרו חכמים, שתהא דעתו של אדם מעורבת עם הבריות.
— כתובות טז, ב

בעניין זה מוסיפה הגמרא: 
כשבא רב דימי מארץ-ישראל לבבל אמר: כך היו שרים לפני הכלה בארץ-ישראל: לא כָּחָל וְלא שָׂרָק וְלא פִּרְכּוּס - וְיַעֲלַת חֵן
כלומר: ללא איפור וללא קליעת השיער (מלשון סירוק) או לפי פירוש אחר ללא אודם וללא התייפות - ועדיין יופיה הטבעי ניכר. "כחל" הוא אבקת צבע כהה הנוטה לשחור, איתו היו צובעים סביבות העיניים כדי להבליט את העיניים וליצור רושם שהן גדולות יותר (בימינו – אייליינר). בימי קדם היו מפיקים את הכחל על ידי טחינת גבישים של המינרל גלנה. "שרק", לפי רש"י הוא "צבע המאדים את הפנים", מעין סומק.
מטרת שני החומרים הללו הייתה כיסוי והסתרה של פגמים אסתטיים, ויצירת מצג שווא של יופי ואיכות שאינם קיימים. "ללא כחל ושרק" הוא, איפוא, הצגת הדברים כמות שהם בלא כיסוי וייפוי.
לואיס הניי

ביוגרפיה

הוריו, אלברט ומרי הניי, היגרו מהונגריה לארצות הברית. לואיס הניי נישא לאליזבת רוז בלאק, ילידת בודפשט, ב-1934. לזוג נולדו שלושה ילדים.
את לימודי התואר הראשון (1932) והשני (1933) עשה לבית הספר ע"ש קייס למדע יישומי שבמדינת קליבלנד, אוהיו. את לימודי הדוקטורט השלים במצפה Yerkes של אוניברסיטת שיקגו בשנת 1937, בו כתב תזה במתמטיקה בנושא ערפיליות החזרה. בשנת 1947 קיבל משרת מרצה בכיר במחלקת האסטרונומיה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנת 1954 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בברקלי הפך לראש קבוצת המחקר בנושא התפתחות כוכבים. במהלך השנים הנחה סטודנטים רבים לתארים גבוהים, וכן ערך שיתופי פעולה רבים עם מדענים אחרים. בשנת 1970 מת באופן פתאומי בשל דימום תוך-גולגולתי.
לואיס הניי ידוע בעיקר בזכות שתי תרומות מדעיות משמעותיות בתחום מבנה והתפתחות כוכבים. ראשית, הוא פיתח שיטה לפתרון אוטומטי של משוואות אבולוציה של כוכבים, מתאימות למחשבים וישימה למגוון רחב של תנאים פיזיים ושלבים בחייו של כוכב. שנית, הוא עשה חישוב חדש של האבולוציה של כוכבים במהלך ההיסטוריה המוקדמת שלהם, כאשר התכווצות הכבידה מספקת את מקור האנרגיה העיקרי, ובמהלך שלב המעבר, כאשר האנרגיה גרעינית גוברת על הכבידה.
מכתש הניי  על הירח נקרא על שמו. כמו כן אסטרואיד 1365 Henyey  שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמו.