google/wiki40b huggingface dataset:
סרגיי סבטלאקוב

קריירה

סרגיי סבטלאקוב נולד בסברדלובסק, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות בדצמבר 1977. אמו גלינה גריגורייבנה גאלושקו הייתה מהנדסת ברכבת המקומית. אביו יורי ונדיקטוביץ' סבטלאקוב היה עוזר מכונאי במפעל עצים.
הוא למד בבית הספר מספר 2 בעיר (כיום גימנסיום 155) ואהב כדורגל וכדורסל. חרף תחביביו הספורטיביים הוריו שלחו אותו ללמוד באוניברסיטה הממלכתית דל אורל לתחבורת רכבות ביקטרינבורג והתמחה בתחום הכלכלי. באוניברסיטה היה חבר בנבחרת הק.ו.ן של האוניברסיטה והיה לקפטן. הוא זכה להצלחה רבה בתחרות עצמה והתעסק בבידור ועד מהרה התפרסם וזכה להצלחה כקומיקאי ובדרן.
הוא עבר למוסקבה וחבר לקומיקאים נוספים כמו גאריק מרטירוסיאן, סמיון סלפאקוב, ארתור טומסיאן וסרגיי ירשוב ויחד יזמו את הקמת Comedy Club Production‏ והיה שותף להפקת תוכנית הטלוויזיה המצליחה רוסיה שלנו שהופקה כגרסה רוסית על בסיס פורמט התוכנית הבריטית הממלכה הקטנה.
הוא השתתף בפאנל המוצלח "פרוז'קטורפריסהילטון" יחד עם איוואן אורגנט (שהפך לידידו הקרוב), אלכסנדר צקאלו וגאריק מרטירוסיאן. התוכנית זכתה בארבעה פרסי TEFI
משנת 2010 החל לגלם תפקידים בקולנוע ונודעה בעיקר דמותו של יבגני פאבלוביץ' מהזיכיון עצי אשוח. ב-2012 השתתף יחד עם הזמרת ורה ברז'נייבה בצילומי בדרמה הרומנטית "ג'ונגל" ובסרט הקומדיה "החתן" משנת 2016.
בנובמבר 2012 קיבל אישור מגורים בלטביה ורכש בית דו קומתי ביורמלה.
נבחרת צ'ילה בכדורגל נשים

קופה אמריקה לנשים לקראת גביע העולם לנשים 1991

נבחרת צילה שיחקה לראשונה במסגרת בינלאומית נגד ברזיל ב-28 באפריל 1991, במשחק בו הפסידה 1–6 במסגרת משחקי המוקדמות הדרום-אמריקאיים של גביע העולם בכדורגל נשים הראשון בהיסטוריה. שלושה ימים לאחר מכן, ב-1 במאי, ניצחה את ונצואלה 1-0 וסיימה במקום השני (מתוך שלוש נבחרות. רק הראשונה - נבחרת ברזיל - העפילה באותה שנה, בטורניר בו שיחקו 12 נבחרות בלבד).

קופה אמריקה לנשים לקראת גביע העולם לנשים 2019-1995

גם במשחקי המוקדמות לקראת אליפויות העולם הבאות (1995–2011) סיימה צ'ילה במקום השלישי (שתי הראשונות העפילו) ורק במוקדמות לקראת גביע העולם ב-2015 לא הצליחה להעפיל לשלב השני וסיימה במקום השישי בלבד. במוקדמות לקראת גביע העולם ב-2019 הצליחה צ'ילה לראשונה לסיים שנייה בשלב המוקדם ובמקום השני בשלב המוקדם השני, וכך העפילה לראשונה לגביע העולם (עם 3 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד בודד לברזיל).
חץ 4

רקע

מערכת החץ 4 מתוכננת לתת מענה לאיומי טילים שמערכת החץ 3 אינה מסוגלת לספק והם טילים בליסטיים בעלי ראשי קרב מתפצלים MIRV- Multiple, Independently Targeted Re-Entry Vehicle. 
מטרתו של טיל מרובה ראשי נפץ הוא לפזר את הפגיעה והנזק בשטח האויב, ולמקסם את השפעותיו של הטיל התוקף, ובעידן המודרני אף להקשות מאוד על המדינה המותקפת ליירט את האיום משום שהטיל התוקף מפצל את ראש הקרב ל 3 או יותר ראשי קרב עצמאים בחלל (ראה איור). יירוט טיל שכזה יכול להעשות לפני שלב פיצול הראשים בחלל, או תאורטית יירוט לאחר שלב הפיצול של כל ראש קרב בנפרד - יכולת שלא קיימת עדיין באף מערכת יירוט בעולם.
פון דז אר

היסטוריה

בין השנים 1801 ל-1804 נבנה הגשר מתשע קשתות מתכת. היה זה הגשר המתכתי הראשון בפריז. את ההמצאה חבים לנפוליאון בונפרטה, שעיצב אותו לפי עיצוב ייצור אנגלי. המהנדסים לואי אלכסנדר ססאר (Louis-Alexandre de Cessart) וז'אק דיון קונסואבאן (Jacques Dillon conçoivent), רצו תחילה שהגשר יידמה לגן נהדר עם עצים, פרחים וספסלים.
בשנת 2014 קרס חלק ממעקה הגדר בשל המשקל הרב של המנעולים שנתלו עליו. ביוני 2015 הוסרו המנעולים מהגשר, מחשש כי כובד המתכת מערער את יציבותו.
ההיסטוריון קנת' קלרק (Kenneth Clark) מוכר ככותב על גשר האמנויות בספרו "תרבות" (Civilisation):
אני עומד על גשר האמנויות בפריז. בצד אחד של הסן נמצאת החזית ההרמונית וההגיונית של בית המשפט של צרפת, בנוי כתיכון מ-1670. בצד השני נמצא הלובר, בנוי ללא הרף מימי הביניים במאה ה-19: אדריכלות קלאסית בצורתה המדהימה והמבטיחה ביותר. רק במעלה הזרם נמצאת הקתדרלה נוטרדאם. היא אולי לא הקתדרלה האהובה ביותר, אך בהחלט הכי מחמירה באינטלקטואליות שבאמנות הגותית [...]
מהי תרבות? אני לא יודע. אני לא יכול להגדירה בתקצירה המונחי - עדיין לא. אבל אני יודע שאני יכול לזהותה כשאני רואה אותה: ואני מסתכל עליה ממש עכשיו.
— קנת' קלרק, "תרבות", 1969

מנעולי האהבה

מעקי רשת גשר האמנויות היו מעקי פלדה מכוסים רשת מתכת עליהם נתלו מנעולים רבים על ידי זוגות, ולכן מכונים מנעולי אהבה. מנעולים אלו כוללים בדרך כלל ערכים. כגון שמותיהם או ראשי התיבות של בני הזוג, ולעיתים המועד בו נתלה המנעול ומסר קצר.
מנהג זה התחיל לראשונה בגשר האומנויות בשנת 2008. מנעולי הגשר הפכו לאטרקציה תיירותית בפני עצמה. בסוף מאי 2014, סטודנט פריזאי פרסם כ-40,000 תמונות של גשר אמנויות באתר אינטרנט, כדי לאפשר להמון להתרשם ולראות מקרוב את המנעולים.
קיימת מחלוקת בעניין תרומתם של המנעולים התלויים. יש הטוענים כי המנעולים מהווים תוספת שאינה אסתטית, וכן שקיים סיכון לקריסת הגשר, מכובד המנעולים. טענה נוספת היא זיהום אפשרי של נהר הסיין, בעקבות חלודת מפתחות המנעולים, שנזרקים לנהר.
עיריית פריז לא נקטה עמדה בעניין עד קיץ 2013, אז ראש העיר, ברטראן דלנואה, תמך בטענה כי כמות המנעולים המצטברת מכבידה על מעקי הגשר, ומחלישה אותם, והוחלט להסיר את מנעולי האהבה מן הגשר. מספטמבר 2014, עירית פריז החליטה להפסיק לגמרי את מנהג תליית מנעולי האהבה על גשר האמנויות. היא הסירה את המעקה הישן, והניחה במקומו גשר בעל מוטות ומכוסה בזכוכית כדי למנוע הישנות תליית מנעולים. למרות כל ההגבלות עדיין ניתן לראות מנעולים תלויים בחיבורי הגשר.
מונית נהר

מונית נהר היא כלי שיט המשמש להסעת נוסעים בערים בהן נתיבי מים רבים, וזאת כאמצעי תחבורה ציבורית הפועל לפי לוח זמנים לאורך מסלול שירות קבוע; או בדומה למונית יבשתית ששירותיה נשכרים לשם נסיעה ייעודית על ידי נוסע אחד או יותר.
מוניות נהר מהסוג הראשון פועלות בערים רבות בצפון אמריקה, שם הן מכונות "Water taxi". אמצעי זה של תחבורה ציבורית מופעל בערים ניו יורק, בוסטון, ונקובר ("SeaBus"), לונדון ("Thames Clipper"), דובאי, טוקיו, איסטנבול ("Deniz Otobüsleri") ועוד. בוונציה מכונה כלי תחבורה ציבורית ימי המתפקד כאוטובוס בשם "ואפורטו" (Vaporetto, מלשון Vappore - "קיטור"), והגונדולות המקשרות את שתי גדותיה של התעלה הגדולה מכונות "טראגטי" (Traghetti, יחיד Traghetto).
מוניות נהר מהסוג השני (בדומה למונית רגילה) מופעלות בערים הנ"ל ובערים אחרות לרוב באמצעות סירות מנוע מהירות, או בכלי שיט מסורתיים שנועדו בעיקר למטרות תיירותיות, כמו הגונדולה בוונציה.
מוניות נהר פועלות גם באזורים כפריים לאורך נתיבי מים טבעיים או תעלות, על מנת לקשר בין בתים או יישובים שאין להם קשר יבשתי.
חוק האפס של התרמודינמיקה

חוק האפס של התרמודינמיקה הוא חוק פיזיקלי בסיסי, הקובע כי שני גופים, הנמצאים, כל אחד בנפרד, בשיווי-משקל תרמי עם גוף שלישי, נמצאים בשיווי-משקל תרמי האחד עם השני גם כן. בניסוח מתמטי יותר, יחס שיווי-המשקל התרמי הוא טרנזיטיבי. 
שיווי-משקל תרמי בין שתי מערכות הוא מצב שבו הפרמטר התרמודינמי של הטמפרטורה קבוע בין מערכות, אך הפרמטרים האחרים רשאים להשתנות (למשל, לחץ, נפח, אנטרופיה, מספר חלקיקים ופוטנציאל כימי),  במילים אחרות – במצב זה לא מתקיים מעבר של חום בין המערכות. למשל, כוס תה חם אינה נמצאת בשיווי-משקל תרמי עם חדר ממוזג, עד אשר תתקרר לטמפרטורה של הסביבה, אך למרות השוואת החום, עדיין ישנו אידוי של מים מהכוס לאוויר (מספר חלקיקים משתנה).

היסטוריה

השם "חוק האפס של התרמודינמיקה" מקורו בכך, שחוק זה נוסח ונקבע כחוק פיזיקלי רק בשנות ה-30 של המאה ה-20, אחרי ששלושת החוקים הראשונים של התרמודינמיקה נוסחו ומספורם השתרש. הסיבה לניסוח המאוחר היא, שחוק זה נראה לפיזיקאים רבים מובן מאליו ולכן קביעתו כחוק פיזיקלי נפרד נראתה מיותרת.
הוואנה (חברה)

הוואנה (מספרדית: Havanna) היא יצרנית מזון ארגנטינאית המתמחה בייצור מאפים מתוקים ודברי מתיקה שונים. החברה הוקמה במאר דל פלאטה ב-1947 בידי דמטריו אליאדס, לואיס סבראליני ובנחמין סיסטרנה. אף ששמה הוא כשל הוואנה בירת קובה, איות שמה אינו לפי התעתיק הספרדי (Habana), אלא דווקא לפי התעתיק המקובל באנגלית.
המוצרים המובילים בחברה, והמזוהים עמה יותר מכל הם האלפחורים, אך החברה מייצרת גם עוגות, עוגיות, ריבת חלב, חטיפי שוקולד, ומוצרים מתוקים אחרים. כן מייצרת החברה מוצר בשם "הוואנט" (Havannet), הדומה לקרמבו במראהו, אך מלא בריבת חלב.
בנוסף על ייצור המאפים, מפעילה החברה גם רשת של 164 בתי קפה ודוכני מכירות ברחבי ארגנטינה, המופעלים בידי זכיינים. מוצריה של החברה משווקים במדינות נוספות באמריקה הלטינית, בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ישראל, וכן במספר מדינות באירופה.
פאטס וולר

חייו ויצירתו

נולד בניו יורק כתומס ווריט וולר (Thomas Wright Waller). בילדותו ניגן בעוגב בכנסייה ובמרכז קהילתי בהארלם. עוד לפני שמלאו לו 18 כתב את הרגטיים הראשון שלו ובאוקטובר 1922 הקליט את שני קטעיו הראשונים "Muscle Shoals Blues" ו-"Birmingham Blues". 
נגינת הפסנתר שלו הייתה בסגנון סטרייד פיאנו אותה שכלל עד כי הפך לאחד מן הנגנים הידועים והמבוקשים ביותר בניו יורק. מעשה ידוע הוא חטיפתו בכוח על מנת שינגן במסיבת יום ההולדת של בכיר המאפיה אל קפונה. לקראת סוף שנות השלושים הופיע בלונדון והקליט עבור חברת התקליטים EMI.
בנוסף כתב קטעים רבים בסגנון הסווינג ושירים רבים, בהם הסטנדרטים "Honeysuckle Rose" ,"Ain't Misbehavin" ו-"Squeeze Me". בשל מנגנוני הבטחת זכויות היוצרים הלקויים של התקופה, לא זכה וולר לתגמול ולמִזְכֶּה (קרדיט) ועד היום קיימות מחלוקות בקשר לייחוס קטעים מסוימים לוולר או לאחרים.

מותו והוקרה לאחר המוות

וולר נפטר מסיבוך של דלקת ריאות בקנזס סיטי, לאחר מותו ספד לו הפזמונאי אנדי ראזאף, שכתב עמו רבים משיריו "נשמת המלודיה... אדם שגרם לפסנתר לשיר... גדול בגופו ובנפשו... ידוע בשל נדיבותו... צרור מבעבע של שמחה (a bubbling bundle of joy)".
שיריו "Honeysuckle Rose" ו-"Ain't Misbehavin" נבחרו להכלל בהיכל התהילה של פרס גראמי. הקלטת "Ain't Misbehavin" נכללת גם באוסף המוזיקה הלאומי של ספריית הקונגרס (רשימת הקלטות בעלות חשיבות תרבותית, היסטורית ו/או אסתטית המשקפות או מתארות את החיים בארצות הברית). ב-1968 נבחר על ידי מבקרי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז וב-1993 הוכתר בפרס גראמי למפעל חיים.
איזה ג'ניני

ביוגרפיה

ג'ניני נולדה בקזבלנקה, מרוקו, בשנת 1942 למשפחה יהודית.
לאחר שלמדה ספרות ושפות זרות בסורבון ובמכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, שניהם בפריז, ג'ניני החליט לפתח קריירה בקולנוע. ב-1973, היא יסדה את SOGEAV, חברה שמטרתה להפיץ סרטים צרפתיים במדינות דוברות צרפתית באפריקה, הפצה של סרטים אפריקאים ברחבי העולם, והפקת סרטים. החברה הפיקה את הסרט El Hal ואת Transes, בבימויו של אחמד אל מענוני . מרטין סקורסזה מאוחר יותר עשה לסרט זה רימאסטרינג כחלק מפרויקט סרטי עולם שלו, וכלל ב-DVD שלו ראיון עם ג'ניני. ב-1987, ג'ניני החלה הפקה של סדרה תיעודית על מוזיקה מרוקאית מסורתית, בשם Maroc, corps et âme (מרוקו, גוף ונשמה). בסדרה 15 סרטים.
מ-1970 עד 1986, היא הייתה מנכלית של חברת ההפקות Club 70.
ג'ניני הייתה חברה בארגון המחווה לזכרו של סימון לוי, שפעל לשימר המורשת היהודית-מרוקאית.
אריה רודריגז

ביוגרפיה

רודריגז נולד כבן יחיד להוריו והוא עלה איתם ארצה בשנת 1957.
בשנותיו הראשונות בארץ הוא שיחק בתיאטרון ילדים בעיר מגוריו באר שבע בניהולו של מנהל בית ספרו שמשון לימון. ב-1963 הוא פרש מלימודיו התיכוניים והחל לעבוד בעבודות פקידותיות שונות. כתוצאה מפרסום קובץ סיפוריו הראשון "גן האגמים" (1977) הוא התקבל לעבודה כספרן באוניברסיטת בן-גוריון, שבה המשיך לעבוד עד סוף 1992. בשנת 1994 הוא עבר עם משפחתו לירושלים.
בין השנים 2002–2004 יצא לאור (בשלוש מהדורות מורחבות) ספרו "ספר הסומא" בשיתוף בית חינוך עיוורים בירושלים, והוא הקדיש אותו לאביו שהתעוור בסוף ימיו. הספר מקיף את כל נושא העיוורון ביהדות באגדה ובהלכה.
סיפוריו הקצרים של אריה רודריגז וכן הרומן היחיד שלו נושאים בחובם את רוח האקזיסטנציאליזם.
אחרי קובץ סיפוריו הראשון פורסמו שני קבצים נוספים: "הקיפאון הגדול" (1985), "המארחים" (1989) וספר הגותי בשם "החורבה הנטושה" (2007). בשנת 2012 יצא לאור בהוצאת "גוונים" הרומן הקצר הראשון שלו "הבית בעיירה".
במהלך שנות הארבעים לחייו התקרב אריה רודריגז במידה רבה לאמונה היהודית.
פסגת צ'ימני (קנדה)

מקור השם

שמו של ההר ניתן בשנת 1910 על ידי ט.ג. לונגסטף (T.G. Longstaff) וקפטן אי. או וילר (E.O. Wheeler), אשר היו הראשונים שטיפסו על ההר (בשנה זו), משהם טיפסו דרך בקע דמוי ארובה בצלע ההר.
שם ההר אומץ רשמית ב-31 במרץ 1919.

הטיפוס על ההר

כאמור, לונגסטף ווילר היו הראשונים שטיפסו על ההר בשנת 1910.
שון אשמור

ביוגרפיה

אשמור נולד בריצ'מונד, קולומביה הבריטית שבקנדה למשפחה נוצרית. הוא גדל בברנטון שבאונטריו. אביו מהנדס ואמו עקרת בית. אחיו התאום, ארון, שיחק לצדו במספר סרטים.
הוא החל לשחק בגיל צעיר, ובגיל 10 רשם את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה, כשהשתתף בפרק של סדרת הטלוויזיה "קאטס והכלב". ב-1991 השתתף לראשונה בסרט קולנוע, "סיפורי זוגות". ב-1994 גילם את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Guitarman", עליו היה מועמד לפרס ג'ימיני של תעשיית הטלוויזיה הקנדית, בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתוכנית המיועדת לילדים. במהלך שנות ה-90 הופיע במספר סרטי טלוויזיה ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות. ב-1998 קיבל תפקיד ראשי ראשון, בסדרת הטלוויזיה "אנימורפס", וב-2000 גילם תפקיד ראשי נוסף, בסדרה "In a Heartbeat". 
בשנת 2000 גילם את דמותו של בובי דרייק/אייסמן בסרט הקולנוע "אקס-מן", תפקיד עמו הוא מזוהה במיוחד. הוא המשיך לגלם את התפקיד גם בסרטי ההמשך "אקס-מן 2" (2003), "אקס-מן 3: המפלט האחרון" (2006) ו"אקס-מן: העתיד שהיה" (2014). על תפקידו בסרט השני זכה בשנת 2004 בפרס MTV לקולנוע בקטגוריית "השחקן פורץ הדרך". 
ב-2002 השתתף בסרט הקצר "Past Perfect" שהקנה לו את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ניו יורק לקולנוע עצמאי. ב-2004 גילם את התפקיד הראשי במיני-סדרה "אגדת ארץ-ים" המבוססת על הטרילוגיית ארץ ים של אורסולה לה גווין. בעקבות תפקיד זה זכה באותה שנה בפרס ליאו, המוענק על ידי הקרן לקולנוע של קולומביה הבריטית, בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. ב-2005 לצד לוסי לו וסנדרה או בסרט "3 מחטים". ב-2008 גילם תפקיד ראשי נוסף, בסרט הקולנוע "חורבות" המבוסס על ספרו של סקוט סמית'.  
בשנת 2010 שיחק בסרט האימה "קפואים" לצד אמה בל, בסרט האימה "יום האם", ושיחק בסרט הדרמה "פריוויליגיה" לצד ניקי ריד.  
בשנת-2012 לוהק לתפקיד מייק ווסטון בסדרה "The Following" בה הוא מגלם סוכן FBI צעיר, הסדרה זכתה להצלחה רבה.
בשנת 2016 גילם אשמור את דמותו של ג'ק ג'ויס במשחק quantum break. בשנת 2017 שיחק לצד דיאנה אגרון בסרט הבלשי "חלול באדמה" בתפקיד דריל. בשנת 2018 שיחק בסרט הפעולה "חטופות", לצד ברוס ויליס, ושיחק בתפקיד חוזר בסדרה "טירון" של רשת ABC, בתפקיד של ג'רמי הוק.
לויד LP 250

"לויד LP 250"

דגם ה-"לויד LP 250" התפרסם בגרמניה בהקשר ל"מדריך נהיגה למכוניות" ("Prüfungsangst-Auto") משום שבסיווג הרישיונות, כלי רכב בעלי קיבולת מנוע  מתחת ל-250 סמ"ק נכללו בקטגוריה של רישיון נהיגה נגיש יותר (רישיון קטגוריה 4) מאשר מכוניות גדולות יותר. 
יש להניח כי בעת קביעתם של רישיונות הנהיגה, לא עלה על דעת המחוקק הגרמני כי קטגוריה כזו עשויה לכלול מכונית נוסעים בעלת ארבעה מושבים. 
בשנים מאוחרות יותר נהגו נהגים קשישים שמעולם לא רכשו רישיון נהיגה קונבנציונלי יותר, כי "כלי רכב" במקרה זה כללו דגמי מכוניות כהוכחה לכך שהם אכן. 
מורשים לנהוג במכוניות ולא צריכים לעבור את הבדיקה הנוספת בדרך כלל הכרחי לנהוג ברכב נוסעים (רישיון קטגוריה 3).
נערת הפרברים

עלילת הסרט

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: ניסוחים לא אנציקלופדיים.
ורד היא בחורה עיוורת ויתומה המוכרת לפרנסתה סיגריות ומתוקים, בהיותה מגששת את דרכה בחוצות יפו העתיקה היא פוגשת בשלושה בחורים לא יוצלחים ועניים הגרים בדירת שותפים, השלושה בעלי לב זהב הרואים את מצוקתה ואוספים אותה אל ביתם, יחד עם זאת עושים כל מאמץ כדי להשיג כסף לניתוח בעינייה של ורד על מנת לנסות ולהחזיר את מאור ענייה, לאחר גיוס כסף רב, וכן הסתבכות עם אנשים מהעולם התחתון והשוק האפור ורד עוברת ניתוח שמצליח, לאחר יציאתה מבית החולים לא מצליחה ורד לאתר את שלושת חבריה, ובעזרת אמרגן, וחברת הקלטות פותחת  בקריה מצליחה כזמרת, אך עדיין דבר אחר מפריע לה לאחר הצלחתה, היכן שלושת חבריה שעזרו לה לעבור את הניתוח, ולהצליח להגיע למקום בו היא נמצאת, עד שבאחת מהופעותייה, היא שומעות קול שנשמע לה מוכר.
כרטיס מסביב לעולם

כרטיס "מסביב לעולם" (באנגלית: Round-the-world ticket או RTW ticket) הוא כרטיס טיסה המאפשר לנוסע לטוס סביב העולם תמורת מחיר נמוך יחסית.
בעבר הוצאו כרטיסי טיסה סביב העולם באמצעות הסכמים מסחריים בין חברות תעופה, אולם כיום מוצע המוצר באופן כמעט בלעדי על ידי שלוש בריתות חברות התעופה הגלובליות - סטאר אלייאנס, SkyTeam ו-Oneworld. מחירו של כרטיס הטיסה נקבע לפי מרחק הטיסה המצטבר - בדרך כלל בין 32,000 ל-64,000 ק"מ ולעיתים לפי עונת השנה או לפי מספר קטעי הטיסה המותרים (בדרך כלל בין שלושה ל-15). למרות שבדרך כלל אין הכרח לקבוע את נתיב הנסיעה המדויק מראש, כפופים כרטיסים אלה להגבלות שונות הקשורות לאחידות בנקודת המוצא והסיום ובכיוון הטיסה הכללי. חציית האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט מוגבלת בדרך כלל לפעם בודדת לכל אחד מהם, לא ניתן לשוב פעמיים לאותו יעד ולעיתים יש מגבלות על חלוקת העצירות בתחומי מדינה או אזור מסוימים. השימוש בכרטיס פתוח בדרך כלל לפרק זמן ממושך של עד שנה. חלופה לכרטיס "מסביב לעולם" הם כרטיסי טיסה אזוריים או יבשתיים.
הנסיכה איבון

הנסיכה איבון (בפולנית: Iwona, księżniczka Burgunda, במקור קרוי "איבון נסיכת בורגונדיה") הוא מחזה קומדיה שחורה פרי עטו של המחזאי הפולני ויטולד גומברוביץ' משנת 1938. זהו מחזהו הראשון של גומברוביץ', שנחשב לאחד מאבות תיאטרון האבסורד. זהו מחזהו המוצג ביותר של גומברוביץ'. "הנסיכה איבון" ראה אור לראשונה בוורשה ב-1958. הוא יצא לאור לראשונה בצרפת ב-1965.

תולדות ההפקה

הצגת הבכורה של "הנסיכה איבון" התקיימה בארמון התרבות והמדע, בביצוע בתיאטרון הצבא הפולני, בנובמבר, 1957, בבימויו של הלינה מיקולייסקה (Halina Mikołajska). ברברה קרפטובנה
(Barbara Krafftówna) גילמה את דמותה של איבון. ההצגה הוצגה במשך חודשיים בלבד, עד פברואר 1958. ההפקה הבאה של המחזה הייתה בתיאטרון הדרמטי המלכותי בסטוקהולם ב-1965, בבימויו של אלף שברי (Alf Sjöberg). המחזה הועלה לראשונה בצרפת, בבימויו של חורחה לוולי (Jorge Lavelli), בתיאטר דה בורגונדיה, באוגוסט 1965 ואחר-כך בתיאטר דה פראנס בפריז בספטמבר אותה שנה.

תקציר העלילה

הנסיך פיליפ, המשועמם מהצלחותיו בעולם האהבה, מחליט לשאת לאישה את איבון השתקנית, המכוערת, בת המעמד הנמוך. היא מעצבנת אותו כל כך עד שהוא מוכרח לשאתה לאישה כדי להוכיח שהוא אינו כפוף לקודים החברתיים המקובלים. הוא מביא אותה לחצר המלוכה, הממסדית לעילא ולעילא. כל משפחת המלך ואנשי החצר לוקחים חלק בהתעללות באיבון: הם צועקים עליה, לועגים לה, מעליבים אותה והיא שותקת. תוך כדי כך נחשפות כל המידות הרעות שחצר המלוכה נגועה בהן: רשעות, סאדיזם, העמדת פנים, שפלות וצביעות. שתיקותיה של איבון מרגיזות עוד יותר את אנשי החצר, עד שלבסוף הם מחליטים לרצוח אותה.
עידית אלנתן

קורות חיים

עידית אלנתן נולדה בפתח תקווה, והחל משנת 2008 היא מתגוררת ביפו, שהפכה לגיבורת שני ספריה. אלנתן היא בוגרת תואר ראשון בלשון עברית ובלשנות אנגלית מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בלימודים קוגניטיביים של השפה באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה המקצועית החלה כעורכת בכתב-העת "טבע הדברים". ב-1998 מונתה לצוות ההקמה של כתב-העת "נשיונל ג'יאוגרפיק" בישראל. בפברואר 2019 מונתה לעורכת הראשית של כתב העת. אלנתן הייתה עורכת ספרי העשרה לילדים בהוצאת כנרת ושימשה כעורכת וכתבת באתרי המרשתת בתחום התיירות והנסיעות. כיום עוסקת אלנתן בכתיבה על אתרי תיירות וטיולים בישראל ומחוצה לה לצד כתיבתה הספרותית ועבודתה כעורכת ספרות עצמאית ועורכת כתב-עת.

יצירות

בשנת 2011 ראה אור ספרה הראשון, "בניגוד להוראות היצרן. הספר, העוסק בחיפוש אחר האהבה של ליאנה רוט, עורכת לשונית מיזנתרופית המתגוררת ביפו, זכה לשבחי הביקורת על עיצוב הדמויות והעלילה, תיאור צבעוני של ההווי ביפו ומשלב סגנוני ייחודי שנוצר משילוב של עברית תקנית משובחת ושפה מדוברת טבעית שמרבה להפיק משחקי מילים. לצד שעשועי המילים של אלנתן ציינה הביקורת גם את חוש ההומור החריף שמרבה להופיע בספרה. ועל כך הגיבה אלנתן בראיון: "אותי פשוט משעמם לכתוב אם אני לא משעשעת לפחות את עצמי".

ספרה השני, "מותו של אהרון אלקלעי", יצא בפברואר 2018. הספר הוא "רומן לא שגרתי, נוקב וחד הבחנה", שחושף את סיפורה של משפחת אלקלעי, המתגוררת ביפו, שהולכת ומשתנה לנגד עיניהם. אב המשפחה, אהרון אלקלעי, הוא בולגרי שורשי ודומיננטי, שהטיל את צלו והשפעתו על קורותיהם של שלושת ילדיו: עופר המובטל וה"מתחזק", דניאלה הסוערת והייצרית שנישאת לערבי ובת הזקונים סנהדרין הנשית והמוכשרת, בת טיפוחיו של אהרון אלקלעי, שמפרסמת טור קבוע בעיתון פופולרי. נושאים כמו הסכסוך היהודי-ערבי, הג'נטריפיקציה, המיסיונריות החרדית, הדמויות הבודדות שהולכות בשולי החיים, לצד אלו שמשתלטים על החיים, ומבלי משים גם על הסובבים אותם, כמו אהרון אלקלעי עצמו - כל אלו ועוד מקבלים מקום מרכזי בספר. חוקרת הספרות, גתית שמעון, כתבה ניתוח מעמיק על הספר, ותוהה, בעקבות אלנתן, ובייחוד בעקבות הקטע המצוטט שלהלן, עד כמה השפיעו חייו ומותו של אהרון אלקלעי על חיי שלושת ילדיו. 
אילו היה אהרון אלקלעי בחיים, אולי היה עורך חשבון נפש. אולי היה מצטער על היד שהרים, על היד שלא הושיט, וגם על היד שלא עזב. אולי היה שואל את עצמו איך היו נראים חייהם של ילדיו אילו היה מתחיל מההתחלה, אילו היה עושה הכול אחרת. אבל אהרון אלקלעי מת.
— מותו של אהרון אלקלעי, עמ' 267
"שואה טייק 2" - סיפור קצר, פורסם באנתולוגיה "לא נשכח, נצא לרקוד" (הוצאת אפיק, 2015).
מינואט

במוזיקה, מינואט הוא מחול ממקור צרפתי שמשקלו משולש (3/4) ומהירותו בינונית. שמו נגזר מן המילים minuetto באיטלקית ו-menuet ,menu בצרפתית (קטן, זעיר) ומתייחס לאופי הצעדים הזעירים והמדודים (pas menus) הנדרשים לביצועו.

היסטוריה

ראשיתו במחצית השנייה של המאה ה-17 כריקוד כפרי בצרפת משם הוא הובא לחצרו של המלך לואי ה-14 ושל האריסטוקרטים האחרים. מצרפת התפשט לחצרותיהם של האצילים בכל רחבי אירופה. מכיוון שכך, המינואט, כריקוד, הפך לסמל של טעם איכותי והוכנס לתוך רשימת הריקודים המובחרים המהווים את הסויטה. לבסוף, המינואט הוכנס לפתיחות, לסונאטה ואף לסימפוניה. כעבור כמאה שנה, בסוף המאה ה-18, ירדה קרנו של המינואט ובטהובן החליף אותו בסקרצו בעל האופי הסוער והמסובך יותר. מלחינים החלו כותבים מינואטים עצמאיים שהושמעו בהפסקות בין קונצרטים או בין קטעים של סולנים.(אחד ממלחיני העולם המפורסמים שכתב מנואט הוא באך).
אחימעץ בן פלטיאל

רבי אֲחִימַעַץ בֶּן פַּלְטִיאֵל (1017, קפואה, איטליה – 1054/1060, אוריה, פוליה, איטליה) היה היסטוריון ופייטן יהודי-איטלקי, שנודע בשל חיבור כרוניקה, בשם: "ספר היוחסין" (היא "מגילת אחימעץ").

חייו

אחימעץ נולד בשנת 1017 בעיר קפואה שבדרום איטליה למשפחה יהודית עתיקה ומיוחסת: אבות אבותיו היו פייטנים ידועי שם ובהם שפטיה בן אמיתי, וקרובי משפחתו שמואל בן פלטיאל ופלטיאל הנגיד שימשו שרים בממלכתו של הח'ליף אבו תמים אל מואיז.
אחיו של אחימעץ מתו בגיל צעיר, והוא היחיד מבני אביו שהגיע לבגרות. אבי המשפחה הראשון שנזכר בספר היוחסין שחיבר על משפחתו (מגילת אחימעץ) הוא רבי אמיתי.
על פי דבריו במגילה, לאחימעץ נולדו שני בנים. בנו פלטיאל נולד בשנת ד'תשצ"ח, ובנו שמואל נולד בשנת ד'תת"ד.

מגילת אחימעץ

בחודש אדר ד'תתי"ד (1054) חיבר אחימעץ את הכרוניקה 'מגילת היוחסין' – חיבור פרוזה בחרוזים, המתאר את תולדות המשפחה והקהילה מהמאה ה-9 ועד זמנו של אחימעץ". המגילה מכילה זיכרונות ותיאורים היסטוריים שהחוקרים רואים בהם מקור מהימן (במגבלות הז'אנר הספרותי) לתולדות היהודים בקהילות דרום איטליה בשלהי האלף הראשון. לצִדם מצויים במגילה אגדות ומעשיות. 
על רקע תולדות משפחת אחימעץ, מתארת המגילה בין השאר את סבלם של היהודים במערב אירופה, ובמזרח התיכון וצפון אפריקה בצל הכיבוש הערבי. 
רבים מבני משפחתו (בהם שפטיה בן אמיתי, בנו אמיתי בן שפטיה, וכן פלטיאל הנגיד) היו מנהיגי קהילות באיטליה, במצרים ובמקומות נוספים, ונטלו חלק נכבד במאורעות המרכזיים בימיהם, ועל כן מהווה המגילה תעודה היסטורית חשובה כמקור לאירועים בתולדות עם ישראל בעת ההיא.
בנימים קלאר כתב בפתח החיבור: "היא מגילת יוחסין לרבי אחימעץ בירבי פלטיאל משנת ד' תתי"ד 1054, וספר בה ייחוס אבותיו, ונלווה אליהם לקט רשימות וסיפורי המקבילים לסיפורי המגילה, וגם ילקוט פיוטים אשר לפייטני איטליה הקדמונים הנזכרים במגילה.". אחימעץ מתאר את משפחתו: "...מאבותיי כהובאו. באנייה בנהר פ[ישון] [...] עם הגולה אשר טיטוס ה[גלה.] העיר ביופי כלולה, ובאורן עלו, ושם נקהלו [ ] גדלו, ובמעשים נתעלו. ורבו ופרו ועצמו ונב[ ] עמר מהם. מניניהם, מבני בניהם."
לפי אתר האקדמיה ללשון העברית: "סגנון המגילה מזכיר את ספרות המקאמות העברית שהתפתחה בהמשך בעיקר בספרד ובפרובאנס". עם זאת "ברור כי זו יצירה יהודית מקורית לחלוטין".
"הכינוי "מגילת אחימעץ" ניתן לחיבור על ידי בנימין קלאר, שההדירהּ."
המגילה נתגלתה בידי אדולף נויבאואר ב-1869 וב-1895 נתפרסמה על ידיו במלואה תחת השם "ספר יוחסין". מאז יצאה המגילה במספר מהדורות וכן תורגמה למספר שפות (ראו להלן, בפרק: "מהדורות מגילת אחימעץ").
יואב גרוס

יואב גרוס (נולד ב-9 בספטמבר 1973) הוא מפיק ישראלי.

ביוגרפיה

גרוס החל לעבוד כמפיק בשנת 1993. בהמשך הקים את חברת "יואב גרוס הפקות" אשר עוסקת בייצור סדרות, פיתוח והפקת תוכן מקורי, כמו גם פורמטים בינלאומיים. כן גרוס הבעלים של חברת "גאגא בוקינג", המשמשת לייצוג אמנים. 
ב-2002 הפיק את "שידורי המהפכה" בכיכובם של אסי כהן וגורי אלפי. באותה שנה הפיק גם את "ערב אדיר" בהנחייתו של אדיר מילר. בשנת 2003 הפיק את הסיטקום "אחד העם 1". ב-2010 יצא הספין-אוף "אחד העם 101". באותה שנה הפיק גם את "המופע המרכזי". בשנת 2005 הפיק את התוכנית "הכל זז עם דודו טופז". באותה שנה הפיק גם את "המאסטרו" סדרה דוקו-קומית על חייו של צביקה פיק. מספטמבר 2006 הפיק את "הכל 10 עם דודו טופז". באותה שנה הפיק את "החברים של נאור". ב-2007 הפיק את "כישרון או כישלון".
בשנים 2008 - 2012 הפיק את צחוק מעבודה. באותה שנה הפיק גם את "שבוע סוף" ששודרה עד 2010. בשנת 2009 הפיק את התוכנית "הרווק" עם דודו אהרון. ב-2010 הפיק את "קצר משפחתי". ב-2011 הפיק את בגרסה הישראלית של וייפאווטב-2012 הפיק את "מצב כפית" ואת "שישי עד הגג". ב-2013 הפיק את "נשות הכדורגלנים". באותה שנה הפיק גם את "תנ"ך בחרוזים" ששודרה בחינוכית. 
החל מאפריל 2013 גרוס מפיק את "חברות". בספטמבר 2014 זכתה התוכנית בפרס "ורד הזהב" (Rose d'or). כמו כן נמכרה הסדרה לערוץ TF1 של צרפת, ומכאן שיהיה הפורמט הישראלי המתוסרט הראשון שיעלה בפריים-טיים הצרפתי. הסדרה נמכרה גם לרשת CBS. ][מפני ש...]
החל מאפריל 2013 מפיק את "שנות ה-80" שיצרו האחים שלום ומני אסייג. ב-2014 הפיק את "מי נתן לך רישיון". באותה שנה הפיק את "היהודים באים".
ובשנת 2015 הפיק את "מלחמת המינים" תוכנית בידור קומית בהנחייתם של שלום אסייג וליטל שוורץ. באותה שנה הפיק גם את "השוטר הטוב" בכיכובו של יובל סמו. כן החל מאוקטובר 2015 מפיק את "אלישע". 
ב-2016 הפיק את "שותפים" בכיכובו של חן מזרחי. באותה שנה הפיק את "הסטנדאפיסטים" עם רשף לוי, ושנה לאחר מכן הפיק את "הכלום הגדול", סיטקום מדע בדיוני לילדים. באותה שנה הפיק גם את "להיות אבא" עם טל פרידמן. מנובמבר 2017 הפיק את "הערב יהיו כאן" תוכנית אירוח בהנחייתו של ירון ברובינסקי. באותה שנה הפיק את "צפוף". החל מינואר 2018 מפיק את "כפולה" בכיכובה של נועה קירל.
במרץ 2019 עלתה הסדרה "פאנץ" בהפקתו.
גרוס נשוי ואב לשלושה.