חיל האוויר הטורקי

חיל האוויר הטורקי (בטורקית: Türk Hava Kuvvetleri) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של טורקיה. 
חיל האוויר הטורקי הוא חיל האוויר השלישי בגודלו בנאט"ו ונחשב לאחד הגדולים והחזקים במזרח התיכון יחד עם חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר המצרי וחיל האוויר הסעודי. חיל האוויר הטורקי הוא אחד מחילות האוויר הוותיקים בעולם ומשתתף בפעילויות נאט"ו (טורקיה חברה בנאט"ו מאז 1952). לפי המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים לחיל האוויר הטורקי נכון ל-2013 כ-60,000 חיילים ו-523 כלי טיס מאוישים.
מטוסי חיל האוויר הטורקי וחיל האוויר היווני מנהלים מדי פעם קרבות אוויר "יבשים" (ללא שימוש בירי), כחלק מהתגרויות של הצדדים זה בזה. מספר מטוסים אף התרסקו כתוצאה מאותם מרדפים אוויריים.
ב-1995 וב-1999 השתתפו טייסים טורקיים במבצעי נאט"ו בבוסניה והרצגובינה ובהפצצות על סרביה.
יעד תקיפה עיקרי של חיל האוויר הטורקי בתחילת המאה ה-21, כחלק מיעדי הכוחות המזוינים של טורקיה, הוא הכורדים שבצפון עיראק, המותקפים בנימוק שהם מתארגנים לפעולות טרור נגד טורקיה.

היסטוריה

רשמית, חיל האוויר הטורקי הוקם ב-1911, תחת האימפריה העות'מאנית, אולם חיל האוויר בצורתו המודרנית לא נוצר עד ל-1923 עם הקמת הרפובליקה הטורקית.
ב-1937, טייסת הקרב סביהה גקצ'ן הפכה לטייסת הקרב הראשונה בעולם, בגיל 23 (מאוחר יותר יקרא על שמה נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן).
ב-1940 הפעיל חיל האוויר הטורקי מעל 500 כלי תעופה, בכך היה לחיל האוויר הגדול בבלקן ובמזרח התיכון. באותה שנה הפך החיל לזרוע עצמאית של הכוחות המזוינים של טורקיה.
טורקיה אמנם הצטרפה באופן רשמי ללחימה במהלך מלחמת העולם השנייה רק בפברואר 1945, חיל האוויר הטורקי היה דרוך ומוכן ללחימה כבר בשנת 1941 עם הגעת הכוחות הנאציים סמוך לגבול הטורקי.
בשנת 1950 נוסדה מפקדת בתי הספר הטכניים של חיל האוויר שארגון תחתיו את בתי הספר של החיל המיועדים לאנשי צוות שאינם טייסים. באותה שנה החליט החיל גם לעבור תהליך שדרוג ובין היתר נרכשו מטוסי סילון וטייסים נשלחו להשתלמויות בארצות הברית. טייסים טורקיים גם השתתפו במלחמת קוריאה וטורקיה עצמה הצטרפה לנאט"ו ב-1952, דבר אשר הגביר את תהליך המודרניזציה של החיל. ב-1957 נוסדה המפקדה לחינוך תעופתי בעוד שחיל האוויר הטקטי נוסד ב-1962.
חיל האוויר הטורקי מילא תפקיד חשוב בפלישת טורקיה לקפריסין בה השתלטה טורקיה על חלקה הצפוני של קפריסין ב-1974.
בשנות ה-80 החל החיל לקלוט מטוסים מהדור השלישי, דבר אשר הביא לארגון מחדש של החיל. ב-1984 נוסדה TAI - התעשייה האווירית הטורקית, וטורקיה החלה לייצר בשטחה מטוסים תחת רישיון, בין היתר מטוסי F-16 פייטינג פלקון (טורקיה היא אחת מחמש מדינות בעולם המייצרות את המטוס). מפעלי TAI - TUSAS Aerospace Industries, הנמצאים בבעלות משותפת של טורקיה וארצות הברית, מייצרים את מטוסי ה- F-16 עבור חיל האוויר הטורקי וייצרו גם חלק מהמטוסים שנרכשו על ידי חיל האוויר המצרי. המטוסים המיוצרים במפעלים חייבים לנחות (לפעמים נחיתה והמראה מהירה) בבסיס אמריקאי בטרם יועברו ליעדם הסופי. המפעלים אינם יכולים למכור את המטוסים ללא היתר ממשלת ארצות הברית.
בשנים האחרונות עובר החיל תהליך מודרניזציה (חלק ממטוסי ה-F-4 פנטום עברו שדרוג בישראל) במקביל לתהליך התחמשות. החיל רוכש בעיקר מטוסים אמריקאים מתקדמים דוגמת F-16 C/D Block 52 - הגרסה המתקדמת ביותר של F-16 המצויה בחיל האוויר האמריקני (הגרסה המתקדמת ביותר של המטוס היא F-16 E/F Block 60 שמצוי רק בשירות חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות).
טורקיה היא אחת מתשע המדינות המשתתפות בייצור מטוס ה-F-35 שנחשב למטוס העתיד של חיל האוויר האמריקאי (תשע המדינות מחולקות לשלוש דרגות - טורקיה נמצאת בדרגה 3). חיל האוויר הטורקי היה אמור לקלוט 100 מטוסים מדגם זה החל משנת 2015, אך בשל הקצנתה של טורקיה הספקתם לטורקיה וחברות טורקיה במיזם הושעו. לטורקים הוגשה גם הצעה לרכישת 100 מטוסי יורופייטר טייפון (EuroFighter 2000 Typhoon) שגם כן נחשב לאחד המטוסים המתקדמים בעולם.
ב-22 ביוני 2012 הפילו מערכות הנ"מ של סוריה מטוס F-4 פנטום של חיל האוויר הטורקי שחדר למרחב האווירי של סוריה.
ב-23 במרץ 2014 מטוס F-16 של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס מיג 23 של חיל האוויר הסורי.