google/wiki40b huggingface dataset:
אפייה

אפייה היא שיטת הכנת מזון על ידי חימום תא תנור האפייה כשהמזון בתוכו.
כאשר מדובר באפייה, מדובר בדרך כלל באפיית לחם, עוגות או בשר. 
שיטת הכנת מזון זו קיימת עוד מהתקופה הפרה היסטורית, כאשר בני האדם החלו לאפות לחם.
במהלך האפייה מאבד המזון המבושל נוזלים ומתייבש. שיטות אפייה שונות פותרות בעיה זו, העלולה להביא לשריפתו של המזון, על ידי הוספת נוזלים (רוטב) בזמן האפייה, סביב המזון הנאפה או עליו, או על ידי כיסוי פני השטח של המזון בחומר שומני, כגון שמן או חמאה על מנת להקטין את מידת אובדן הנוזלים.
האפייה מתבצעת בדרך כלל בתנור. התנור מחומם בחשמל, בגז בישול או באמצעות חומרי הסקה אחרים. ישנם סגנונות אפייה שלא באמצעות תנור, המשתמשים ברמץ מדורה חם, באבנים חמות המושמות בבור או בלוח מתכת מלוהט.

מאפים

למרות שישנם מאכלים רבים המוכנים על ידי אפייה, בכינוי "מאפה" משתמשים בדרך כלל לתיאור מאכלי בצק. מנות נפוצות של מאפים כוללות: לחם, בורקס, עוגות, פאי, טארט, קיש, פיצה.
מאפה נחשב טוב אם הוא מאוד קל ואוורירי, אבל מספיק נוקשה כדי לתמוך במשקל המילוי. 
בצק המאפה צריך להיות מעורבב בצורה אחידה כדי שניתן יהיה ליצור שכבות (במידה ויש צורך), ואסור שיהיו בו בועות אוויר גדולות, כי אלה יתרחבו במהלך האפייה ויהרסו את המרקם. עם זאת, עיבוד יתר של הבצק יגרום להיווצרות שרשראות ארוכות של גלוטן, מה שיביא לתוצאה של מוצר קשה. לכן ייצור של בצק טוב למאפה דורש הקפדה. 
בגלל שבצק המאפה חייב לעבור תהליך של אפייה, ומילוי של פאי לעיתים לא צריך להאפות, הרבה מתכוני פאי כוללים "אפייה עיוורת" לפני שהמילוי נוסף לפאי - אפייה של הקלתית הריקה בלבד כשעליה משקולת אפייה כלשהי (כמו שעועית לבנה לא מבושלת).
במטבח הצרפתי נחשבת האפייה לאומנות בפניה עצמה, כמו כן קיימת הבחנה בין העוסקים במלאכות השונות, כאשר אופה המתמחה בהכנת קינוחים נקרא "שף פטיסיה" ואילו אופה המתמחה בהכנת לחם נקרא בולונז'ה (צרפתית לאופה).
מקסימיליאנו מוראלס

קריירה

מאקסי, למרות גובהו הנמוך, נחשב לאחד השחקנים הצעירים המבטיחים בארגנטינה והיה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער הארגנטינאית בגביע העולם לנוער אשר נערך בקנדה. 
מוראלס כבש בתחרות 4 שערים ובישל 3 נוספים וזכה בנעל הארד (שלישי בטבלת הכובשים) ובכדור הכסף (שני בטבלת המצטיינים אחרי סרחיו אגוארו).
במהלך 2007 עבר מאקסי לפ.ק. מוסקבה תמורת 6 מיליון דולר אך לא התאקלם בקבוצה והושאל בחזרה לראסינג קלוב. במהלך 2009 נרכש על ידי ולס סארספילד, בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה באליפות. ב-27 ביולי 2011 נרכש על ידי הקבוצה האיטלקית אטלנטה תמורת 8 מיליון אירו. ב-15 בפברואר 2017 חתם בניו יורק סיטי.
ב-6 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה במשחק ידידות מול ונצואלה בניצחון 4-1. ב-25 בדצמבר 2015 לאון הודיעה שמורלאס מצטרף לשורותיה של הקבוצה.
דגל ורמונט

דגלים קודמים

עם הצטרפותה של ורמונט לארצות הברית ב 1791, לא היה לה דגל רשמי. ב-1804 אומץ דגל הדומה לדגל ארצות הברית, אך כלל 17 פסים ו-17 כוכבים, כמספר המדינות אז, ואת השם ורמונט. ב-1837 אומץ דגל הדומה לדגל ארצות הברית בעל 13 הפסים, אך כולל את סמל ורמונט בתוך כוכב גדול ברביע השמאלי העליון. הדגל הנוכחי אומץ באופן רשמי בשנת 1923. לפני כן, מאז 1830 לערך, שימש בתור דגל המושל.
דנה צרפתי

דנה צרפתי (נולדה ב-1970) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בראשון לציון. אבי סבה של אמה היה הרב יחזקאל עזרא יהושע הלוי, מחכמי בבל, שעלה לארץ ישראל במאה ה-19. הוא התיישב בירושלים, כתב פירוש לתהילים: "תהלה ותפארת" ופירוש להגדה של פסח, כן הקים את בית הכנסת "שושנים לדוד" שקיים ופעיל עד היום בשכונת הבוכרים, מאז ישבה המשפחה בירושלים. הורי אביה עלו לישראל מבסרביה (היום חלק ממולדובה), במסגרת תנועת גורדוניה ב-1931. אביה, שלום כהן שנפטר בהיותה בת 19, גדל בגן יבנה, היה ממקימי יחידת הקשר 533 בחיל האויר עליה גם פיקד. אמה, אורה כהן (במקור לוי), עסקה בארגון קבוצות לטיולים מאורגנים בחו"ל.
בוגרת הגימנסיה הריאלית ראשון לציון (1988-1984) במגמה הביולוגית. יצאה לנח"ל במסגרת הנוער העובד והלומד. לאחר הטירונות עזבה את הגרעין ושירתה כפקידת לשכה של ראש להק המודיעין בחיל האוויר.
למדה רישום אצל הצייר מנחם מזרחי.
היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות במגמה לעיצוב במה, בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. מוריה העיקריים היו לידיה פינקוס-גני, בן-ציון מוניץ ומרים בילו גורצקי. צרפתי המשיכה לתואר שני בעיצוב במה והתמחתה בעיצוב תפאורה, תלבושות ותאורה, אחר-כך עשתה הסבה לתואר עיוני בחוג לתיאטרון ולמדה במסלול הישיר לדוקטורט, נושא התזה היה: "סימטריה בעיצוב הבמה במאות ה-17-15 באיטליה." בשנת 2006, עם סגירת המגמה לעיצוב במה הפסיקה את לימודי הדוקטורט וב-2010 שבה וסיימה תואר שני עיוני בתיאטרון בהצטיינות.
בין השנים 2006-1996 היא שימשה כמרצה במגמה לעיצוב במה בחוג לתיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב. מאז 2006 היא מלמדת במגמה לעיצוב במה בבית הספר לתיאטרון בסמינר הקיבוצים.
עבודת העיצוב הראשונה של צרפתי בתיאטרון הרפרטוארי הייתה במסגרת ההתמחות לתואר שני בעיצוב במה ותלבושות להצגה "1913" בבימויו של גדי רול, כחלק מפרויקט שטרנהיים, שעלה בתיאטרון הבימה בשיתוף עם החוג לתיאטרון ב-1998. מאז עיצבה תפאורה ותלבושות להפקות רבות בתיאטרונים: הבימה, בית ליסין, החאן, באר שבע, חיפה, אורנה פורת, הקאמרי, המדיטק, תמונע ובאופרה הישראלית.
בין הבמאים עמם עבדה היו: גדי רול, חנן שניר, איציק ויינגרטן, דדי ברון, ציפי פינס, רוני פינקוביץ', סיני פתר, יוסי יזרעאלי, נויה לנצט, אודי בן-משה ומשה קפטן.
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות האגודה למעצבי במה בישראל והיא נמנית עם הוועד המנהל של העמותה.
היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער 2012 על עיצוב התלבושות להצגה "צפרדי וקרפד".
היא אם לשני ילדים.
תסוגה לממוצע

תסוגה לממוצע או רגרסיה לממוצע היא תופעה טבעית המתגלה במגוון רחב של תחומים, בין אם בטבע ובין אם מעשה ידי אדם. בבסיסה, משמעות התופעה היא כי כאשר מתרחשים שני אירועים עוקבים ביניהם קיים מתאם חיובי כלשהו, הרי שאם האירוע הראשון יהיה קיצוני ביחס לממוצע, הרי שהאירוע העוקב יהיה, בהסתברות גבוהה, בעל ערך קרוב יותר לממוצע. הדוגמה הקלאסית לתופעה זאת (אשר הייתה גם הראשונה שנחקרה) הנה הקשר בין גובה הורים לגובה צאצאיהם: ככל שגובה ההורה חורג בצורה קיצונית יותר מהממוצע, כן גדלה ההסתברות שגובה הצאצא יהיה קרוב יותר לממוצע מזה של ההורה.

הסיבה המקובלת לתופעה זו היא שאירועים מורכבים ממספר משתנים - חלקם קבועים וחלקם אקראיים. בעוד שהחלק הקבוע מעמיד את התופעה על ערך שאינו משתנה, הרי שההסתברות שהחלק המשתנה יקבל ערך קיצוני נמוכה במיוחד, ולכן הסיכוי שתופעה כזאת תקרה בשני מופעים רצופים נמוכה.

דוגמה לרגרסיה לממוצע - כאשר מפיקים סרט המשך לסרט שהצליח בקופות, קיימת הסתברות גבוהה שסרט ההמשך יצליח פחות, היות שהצלחת הסרט הראשון חרגה בצורה קיצונית מהממוצע.
בתחום הסטטיסטיקה נעשה שימוש נרחב בתופעה זו לניבוי.

התופעה התגלתה ונחקרה לראשונה בידי המדען האנגלי סר פרנסיס גולטון, אשר פרסם את ממצאיו בשנת 1886.
בית הוועד

היסטוריה

ב-11 באפריל 1909 התכנסו חברי אגודת "אחוזת בית" בחולות שמצפון ליפו, על אדמות כרם ג'יבלי, שקנו במטרה להקים את העיר העברית הראשונה. הקרקע שנקנתה חולקה באופן פשוט לחלקות משני צדי רחוב הרצל, וארבעה רחובות קטנים החוצים אותו. כדי לחלק באופן שוויוני את החלקות בין 66 המשפחות המייסדות, הוחלט לערוך הגרלה. ההגרלה נערכה בחולות, במרכז השטח שנקנה על ידי האגודה, ומיקום התרחשותה של הגרלה זו הפך לאחד המקומות הסמליים ביותר בעיר ואף במדינת ישראל. המקום בו עמדו חברי האגודה היה לימים חלק משדרות רוטשילד שבתל אביב, שהוקמו כחלק מעבודת יישור הדיונות באזור. 
בהמשך אותה שנה הוקם בדיוק במקום זה מכון המים הראשון של שכונת אחוזת בית. המכון נבנה בתכנונו של האדריכל יוסף ברסקי ומתחתיו שכן חדר קטן בשם "בית הוועד", אשר שימש כמשרד הדואר הראשון של השכונה. במשך השנים התרחב החדר הקטן הזה לבניין גדול בעל 3 קומות, עד שבמאי 1921, עם התנתקותה של תל אביב מיפו, קיבל הבניין את שמו החדש "עיריית תל אביב" (Tel-Aviv township) והחל לאכלס בו בית משפט עירוני וגם את התחנה העירונית של משטרת תל אביב.
באוקטובר 1925 הקים אבא כהן בצמוד לבית הוועד ומכון המים צריף קטן ופשוט אשר פעל כתחנת כיבוי אש, שהייתה לתחנה הראשונה בארץ ישראל. בשנת 1930 הוקם בצמוד לתחנה זו צריף "האגודה לעזרה מהירה", אשר נודעה בשם מגן דוד אדום. בשנת 1942 נהרס מתחם התחנה ובאפריל 1949 הוקמה עליה האנדרטה למייסדי העיר תל אביב.
עזריאל אוכמני

עזריאל אוכמני (18 בפברואר 1907 – 22 בנובמבר 1978) היה מתרגם ועורך עברי, בעל המונחון "תכנים וצורות" לספרות כללית ועברית, וכן משורר עברי, שפרסם את שיריו תחת שם העט רן עדי.

חייו

נולד בשם עזריאל שוורץ בסאנוק שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. השלים לימודי רבנות בבית המדרש לרבנים בוורשה. הצטרף לתנועת הנוער החלוצית "השומר הצעיר", ויצא ללמוד חקלאות מטעמה באוניברסיטת טולוז שבדרום צרפת. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל, והיה בין מייסדי קיבוץ עין שמר, שבו היה חבר כל חייו, ובו גם עברת את שמו. היה בעלה של הסופרת רבקה גורפיין.
בכל שנותיו בארץ לא עסק בחקלאות אלא בהוצאת עיתוני השומר הצעיר, בעריכת ספרים בהוצאת ספרית פועלים מראשיתה, בתרגום ספרות ריאליסטית מספרויות אירופה ובפובליציסטיקה בעיתונות מחנה העבודה. היה מעורכי כתב העת "מאזנים" של אגודת הסופרים, והדפים לספרות של השבועון "השומר הצעיר" שהפך לימים ליומון "משמר", ואחר כך לבטאון מפלגת הפועלים המאוחדת, "על המשמר".
בשנותיו האחרונות כתב במפתיע כמה ספרי שירה, שעליהם חתם בשם העט "רן עדי" – צירוף של שמות נכדיו. תרגומו ל"מות וירגיל" מעיד על יכולתו בתחום התרגום. אבל גולת הכותרת של מפעלו הספרותי הוא המונחון לספרות עברית וכללית: "תכנים וצורות". במונחון נתן ביטוי למגוון כישוריו הספרותיים.
עזריאל אוכמני - "עזרי", כפי שכונה בפי מכריו - נפטר בכ"ב בחשון תשל"ט, 22 בנובמבר 1978 בעין שמר.
מראה מראה: הסיפור האמיתי

תקציר העלילה

מלך אהוב נעלם אחרי שגידל את בתו, שלגיה. אשתו היפה והאכזרית תופסת את השליטה על הממלכה ושומרת את בתה החורגת היפהפייה בת ה-18, שלגיה, חבויה בתוך הארמון. תחת שלטון המלכה כפור נופל על הממלכה, ואוצר הממלכה מידלדל ואוזל. שלגיה יוצאת לכפר ורואה למה המלכה גרמה, אחרי שנים שכל האנשים רקדו ושמחו כל יום. כששלגיה הולכת ליער ויוצאת מהארמון לראשונה, היא נתקלת בנסיך אלקוט, נסיך עשיר ומקסים, והשניים מתאהבים. אחרי כמה זמן המלכה הקנאית מחליטה לרצוח את שלגיה ושולחת את משרתה להרגה
ביער שנחשב למפחיד בגלל המפלצת שנמצאת שם. המשרת מרחם על שלגיה ומיעץ לה לברוח מהממלכה. שלגיה נלקחת תחת חסותם של חבורת גמדים מרדנים אך טובי לב, שגרים ביער בתוך מערה קטנה. הם סולקו מהממלכה כי נחשבו ל"לא רצויים" וכנקמה הפכו לשודדים "ענקים" כשהם נועלים מעין רגליים-מתנפחות ומסכות גנובות. הגמדים מאמצים את שלגיה ומאמנים אותה להיות שודדת כמוהם.
בינתיים, הנסיך מבקר את המלכה שמתאהבת בו ונחושה להתחתן עמו כדי למלא מחדש את הקופה הריקה של הממלכה. אחרי שהמלכה תוקפת את הגמדים באמצעות קסם, היא רוקחת שיקוי אהבה שגורם לנסיך להתאהב בה, אך לא בצורה לה ציפתה. הנסיך, שמתנהג כמו כלבלב מאוהב עקב השיקוי נחטף על ידי שלגיה ושבעת הגמדים זמן קצר לפני החתונה עם המלכה. בעצתם של הגמדים, מנשקת שלגיה את הנסיך ומשחררת אותו מהכישוף. המלכה מחליטה לחסל את שלגיה בעצמה ומשתמשת לשם כך בקסם, באמצעותו היא משסה בה את המפלצת המפחידה של היער. בעזרתם של שבעת הגמדים והנסיך אלקוט, חותכת שלגיה את תליון הירח שעל המפלצת, דבר שגורם לשבירת הכישוף שהוטל על המפלצת, שמתגלה כאביה, המלך שנעלם ביער לפני שנים רבות. המלכה נאלצת לשלם לבסוף, על שימוש בקסם, והופכה מאישה יפה לזקנה בלה. היא מנסה לחסל את שלגיה באמצעות תפוח מורעל בחתונתה עם הנסיך, אך שלגיה עולה על המזימה ואומרת לה: "חשוב לדעת מתי הובסת" ומאלצת את המלכה לאכול את התפוח ולמות. אחרי שהמלכה מתה, ושלגיה מתחתנת עם הנסיך, יוצאים אנשי הארמון ותושבי הממלכה בהובלתה של שלגיה בשיר וריקוד סוער, בסגנון בוליווד.
חורבת רומא

חורבת רומא נמצאת בבקעת בית נטופה שבגליל התחתון, כק"מ וחצי מערבית לרומאנה, וסמוך לכפר הבדואי המודרני רומת אל-הייב. הממצאים במקום מתוארכים מהמאה ה-4 לפנה"ס.

היסטוריה

במקום היה יישוב יהודי בשם "רומא" (וגם: "רומה" או "רומי"), אשר נזכר בכתבי חז"ל, כיישוב הסמוך לציפורי. בספר הערוך] נזכר שבתקופת בית שני היה יישוב בשם רומי בגליל.
מוצאה של זבודה בת פדיה אמו של יהויקים, מלך יהודה הוא מהעיר רומה, כפי שנאמר בספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוק ל"ו. לדעת כמה חוקרים העיר רומה הנזכרת במלכים כמקום מוצאה היא רומא שגליל התחתון. בקטעי אנלים המתעדים את כיבושי תגלת-פלאסר השלישי בכתובות ששרדו מוזכרת העיר אַרֻמַ וייתכן כי הכוונה לעיר רומה המזכרת בספר מלכים.
בתלמוד מופיעים תנאים ואמוראים שהתגוררו ברומא או רומי, ויש טוענים שחלקם התגוררו ברומא שבגליל. בין הדמויות: רבי אלעזר דמן רומה ורבי יוסה תודוס איש רומי, תודוס איש רומי. כמו כן התנאים רבי חילפא דרומייה ורבי יעקב דרומייה אך יש המפקפקים וטוענים שאין הכוונה לרומה אלא מהדרום. על התנא רבי מתיא בן חרש מסופר שהתגורר והקים ישיבה ברומי, ויש מפרשים שהכוונה לעיר בארץ ישראל. 
כמו כן, העיר נזכרת בימי המרד הגדול ברומאים (70-66 לספירה), על ידי יוסף בן מתתיהו, אשר מציין את "רומא" כמקום מוצאם של האחים נטירס ופיליפוס, אשר לחמו בגבורה יתרה במצור על יודפת (על שמם "הר האחים" הסמוך).
במספר ספרים קדומים, וכן בספרי מסעות, נכתב שממקום זה ייצא משיח בן דוד, על פי מאמר הגמרא שהמשיח יושב ב"פיתחא דרומי", כאשר כך גם כתוב בספר הזוהר. במקום אחר בספר הזוהר, צוין שהמשיח יבוא מהגליל. בהצלבת שני המקורות, הרי שרומי הנזכרת בגמרא היא רומי שבגליל. כמו כן, יש שהראו מפירוש רש"י על מאמרו של רבי יוסי בן קיסמא כי המשיח יגיע כאשר ייפול שער זה שלוש פעמים, ורש"י פירש כי הכוונה לרומי, ובהמשך עשה רבי יוסי מופת, בכך שהפך את מימי הפמייאס לדם, מה שמוכיח כי דיבר על רומי שבארץ ישראל. כמו כן, בכך פירשו את דברי הגמרא, כי בין ביתו של רבי יהודה הנשיא בציפורי לרומי הייתה מערה, ודרכה היה הולך אנטונינוס ללמוד עמו (במקום קיימת עד היום מערכת מחילות).
על פי מסורות מסוימות במקום קבורים אביה בן ירבעם, בנימין בן יעקב וראובן בן יעקב. בקצה הדרום-מזרחי של הכפר יש שתי מערות קבורה שהיו בהן סרקופגים.
סקוט וייזמן

קריירה

וייזמן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של האל סיטי כבר בגיל שש. בעונת 2003/2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד קידרמינסטר הארירס. בעונת 2004/2005 הושאל לבוסטון יונייטד. בקיץ 2006 הושא לרוטרהאם יונייטד. ב-23 בספטמבר 2006 הוא הבקיע את השער הראשון שלו בקריירה נגד לייטון אוריינט. במרץ 2007 הושאל לדרלינגטון ובמאי 2007 חתם רשמית במועדון, ושנה לאחר מכן חתם ברוצ'דייל. ביוני 2011, הוא חתם בבארנסלי. ב-31 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בבראנסלי נגד דרבי קאונטי. לאחר עזיבתו של ג'ון סטונס לאברטון הפך וייזמן לשחקן הרכב ראשון. בינואר 2014 חתם בפרסטון נורת' אנד.
בצעירותו שיחק בנבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 20. ב-19 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גיברלטר בתיקו 0-0 נגד סלובקיה שהיה גם המשחק הבינלאומי הראשון שלה.
אינדיאנפוליס (סיירת)

משימה חשאית

במשימתה האחרונה היא שימשה להעברת חלקים מהפצצה הגרעינית "ילד קטן" לאי טיניאן באוקיינוס השקט. הסיירת הגיעה לאי ב-26 ביולי 1945, וארבעה ימים מאוחר יותר, בדרכה חזרה, ב-30 ביולי בשעה 00:14, היא טובעה בים הפיליפינים בידי צוללת יפנית. במשך שלושה ימים לא הבחין פיקוד הצי בחסרונה של הסיירת, עד שבשעות הבוקר של היום הרביעי לאחר הטביעה חלף מטוס אמריקני באזור והבחין בניצולים. תוך כמה שעות הגיע למקום מטוס-ימי, שהצניח לניצולים מזון וסירות הצלה. הטייס, אדריאן מארקס, הבחין בכרישים ארוכי-גף הסובבים את האנשים, ותוך הפרת הפקודות שניתנו לו נחת על המים כדי להבהיל את הכרישים ולסייע לניצולים. מתוך 1,199 האנשים ששהו על סיפונה, כ-300 נהרגו בהתקפה עצמה והיסטוריונים אינם יודעים לומר בוודאות כמה מלחים נטרפו למוות וכמה מתו בשריפה או שטבעו, כשההערכות על מספר ההרוגים במתקפת הכרישים נעות בין 50 ל-150. רק 317 מלחים ניצלו.
הצי הטיל את האחריות לאסון על מפקד הספינה, צ'ארלס בטלר מקווי השלישי, הועמד למשפט בפני בית דין צבאי על אי מילוי הוראה. למרות שמאות ספינות אמריקניות טובעו במלחמת העולם השנייה, מקוויי היה המפקד היחיד שנשפט על אובדן ספינה. הוא לא הודח מהצי, אך התקרית העיבה על חייו ובמשך שנים הוא קיבל מכתבי נאצה לביתו. ב-1968 הוא התאבד בגיל 70. אחרוני השורדים יצאו למערכה כדי לטהר את שמו, וב-2001 זכה מקווי לחנינה מהקונגרס.

בתרבות הפופולרית

בסרט "מלתעות", שיצא בשנת 1975, מספר המלח קווינט שהוא ניצול הסיירת, ומתאר את סיפור טביעתה ומתקפת הכרישים מנקודת מבטו.
באוגוסט 2016, יצא לאקרנים הסרט „ספינת מלחמה אינדיאנפוליס: אנשי הגבורה” בכיכובו של ניקולס קייג', המגולל את סיפור הטביעה של הספינה והחילוץ של אנשיה, ואת המשפט הצבאי שנערך בעקבות הסיפור.
משה רביב (צלם)

ביוגרפיה

נולד בשם מוזס וורוביצ'יק בעיירה לביידז'ייב באימפריה הרוסית (אז בגוברניית וילנה, כיום בבלארוס) כבן הבכור לשלמה ושפרה וורוביצ'יק, במשפחה בת ארבעה ילדים. האב היה סוחר עץ. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית הראשונה בגולה בווילנה. המשיך את לימודיו באוניברסיטת וילנה במחלקה לאמנויות ואדריכלות. 
בשנת 1928 נתקבל ל"באוהאוס" בדסאו, גרמניה, שם השתלם אצל פול קלה, וסילי קנדינסקי, ויוזף אלברס. בשנת 1930 המשיך להשתלם בפריז בבית הספר לצילום (Ecole de Photo Ciné) - בעיקר בתחום הצילום. ספר הצילום הראשון שלו, "רחוב היהודים בווילנה" יצא לאור ב-1931, ותמונות ממנו מוצגות בבית וילנה בתל אביב ובבתי כנסת בווילנה.
רביב פרסם את ספרו "פאריס" שהכיל צילומים נדירים ופוטומונטז'ים, תחת השם Moi Ver (מוי=מוזס ור=וורוביצ'יק בשמו הצרפתי). הספר הופץ ב-1,000 עותקים. רביב החל בהכנת ספר צילום נוסף באותה שנה ה-"Ci-contre", אולם עקב עלית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוא לא הצליח למצוא מו"ל ליצירתו ופרסם את ספרו בהוצאה עצמית.
ב-1932 נשלח רביב על ידי שבועון הצילום הצרפתי "וו" (Vu) לערוך כתבת סיקור מיוחדת בארץ ישראל והסתובב בארץ ישראל תוך שהוא מתעד את הפוגרום ביפו ועוד אירועים חשובים מההיסטוריה של ארץ ישראל.
בשנת 1934 עלה רביב לארץ ישראל. לאחר עלייתו עבד כצלם ועיצב כרזות, פרסומות ואף סמלי ערים. בשנת 1934, לדוגמה, עיצב את התצוגה של "בניין ההסתדרות" ביריד המזרח. עיטר ספרים מהוצאות רבות, עיצב ואייר עבור עיתונים רבים, ואף פרסם ספרים רבים הכוללים איורים מפרי ידו, ביניהם "שבחי האר"י" ספר חשוב ונחשק עד היום. בשנת 1939 הציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ - הגלריה הראשונה בתל אביב.
רביב הצטרף לקריית האמנים צפת ב-1953, שם קבע את משכנו ושם הקים מאוחר יותר גלריה. לאחר שהתיישב בצפת הוא התמקד בציור וצייר בעיקר משמעויות של כתבים מכתבי הקודש ואת העולם החסידי.
משה רביב נפטר בשנת 1995 בצפת. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים ונכדים.
בשנת 2004, לכבוד יום הולדתו ה-100 של רביב, הוצגו בתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית במינכן der Moderne) Pinakothek) התמונות מספרו Ci-contre. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת, בת 1,000 עותקים.

הערכת פועלו

בחייו ובשנים שאחרי מותו לא זכה רבות להצגת דמותו כדמות מפתח בעולם האומנות המודרנית ומעמודי התווך של הכרת הצילום כאומנות, אך בשנים האחרונות חוזרות ועולות יצירות שיצר ומקבלות את מקומן בחומות התהילה של עולם האומנות המודרנית. רביב פעל בעיקר באמצעות תחום הפוטומונטז', תת-תחום בעולם הצילום, בו השתמש רבות בספריו שהופצו בפריז וברחבי אירופה וכיום משמשים כספרי יסוד בתולדות הצילום.
בנימין קלמנזון

ביוגרפיה

גדל בשכונת נווה שאנן בחיפה. בנעוריו למד בתיכון רגיל ואחר כך בישיבה תיכונית בנתניה. בתקופת לימודיו בישיבת הכותל הפך לתלמידו של הרב שג"ר, אז ר"מ דומיננטי בישיבת הכותל, והשפעתו עליו רבה.
שימש כר"מ בישיבת ההסדר קריית שמונה ובישיבת הכותל. בשנת 1987 הקים עם הרב עמי עולמי כולל בעתניאל שהפך בסופו של דבר לישיבת ההסדר עתניאל, שבראשה הוא עומד עד היום. בשנת 1993 הזמין את הרב רא"ם הכהן לכהן איתו כראש הישיבה.

חיים אישיים

נשוי ליוכי, פסיכולוגית במקצועה. מתגורר בעתניאל ואב לשישה ילדים. גיסו מיכאל מרק, היה מנהל הישיבה, עד הירצחו בפיגוע ירי בראשית יולי 2016.

גישתו הדתית

כתלמידו של הרב שג"ר ישנה למחשבה החסידית השפעה על הגותו ועל דרכו החינוכית. תפיסותיו בנושאי ספרות ותרבות נחשבות ליברליות בחברה הדתית, והוא סופג לעיתים ביקורות כנגד פתיחותו, בעיקר מחוגי ישיבת הר המור. חבר מערכת כתב העת לתרבות יהודית 'מבוע'. דעותיו הפוליטיות ביחס לערבים ולשטחי ארץ ישראל הן ימניות אולם בתוך הציבור הימני הוא נחשב "ממלכתי" ומתנגד לסירוב פקודה וליחס שלילי כלפי המדינה וראשיה.
הרב קלמנזון שם דגש על קשר אישי עם תלמידיו ולימוד תורה מתוך אהבה. לימוד הגמרא שלו מאופיין בעיון מן המקרא ועד לפסקי ההלכה בימינו. בפולמוס על שיטת הרבדים תמך בשיטה זו ובד"ר פנחס היימן.

זיכרון השואה

הרב קלמנזון היה דוקטורנט להיסטוריה ומחשבת ישראל, אך לא סיים את עבודת הדוקטורט שלו. הוא משמש כחבר במועצה הפדגוגית של בית הספר להוראת השואה וכמדריך סיורי קבוצות של נוער ומבוגרים לפולין. אביו של הרב קלמנזון איבד את כל משפחתו בשואה.
לקראת תשעת הימים וצום תשעה באב ה'תשס"ט, הוציא את הספר "על מה אבדה הארץ - עיונים באגדות החורבן", העוסק בניתוח ספרותי והיסטורי של אגדות חורבן בית שני במסכת גיטין. הספר מבקש לראות את הרלוונטיות של הרעיונות שבאגדות בימינו. בהקדמתו כותב הרב קלמנזון כי לאחר חזרתו של עם ישראל לארץ ישראל יש צורך לשוב ולעיין בדברי האגדה של חז"ל, תחום שנזנח במהלך הדורות.
חדר הסעודה האחרונה

חדר הסעודה האחרונה הוא האולם בו, על פי אמונת רוב הכנסיות הנוצריות, התקיימה סעודתו האחרונה של ישו. הוא נקרא בלטינית בשם קנקולום (coenaculum או cenaculum), כלומר "חדר האוכל". באנגלית הוא נקרא לעיתים גם בשם "The upper room".
החדר שוכן בהר ציון בקומה השנייה מעל קבר דוד המלך, תבניתו כמעט רבועה וממדיו הם 15X12 מטרים. המקום מזוהה עם אירועים חשובים במסורת הנוצרית, כמו האוכריסטיה, טקס רחיצת הרגליים שנקבע על ידי ישו בעת הסעודה האחרונה, הופעתו של ישו לאחר קימתו לתחייה בפני השליחים, וירידת רוח הקודש על השליחים ביום החמישים מאז הצליבה (פנטקוסט).
מסורת אחרת, של הכנסייה הסורית אורתודוקסית, מזהה את חדר הסעודה אחרונה עם חדר השוכן מתחת לכנסיית סנט מרק בעיר העתיקה בירושלים, המוכר כביתה של מרים אמו של יוחנן הידוע כמרקוס המבשר.

היסטוריה

מסורות עתיקות מלמדות על קיומה של כנסייה המנציחה את הסעודה אחרונה של ישו בירושלים, אך מכנסייה זו לא נותר דבר אחרי שנחרבה כמה וכמה פעמים. חדר הסעודה האחרונה הקיים היום בהר ציון הוא חלק מבזיליקה צלבנית על שם מרים הקדושה שנבנתה בשנים 1110–1130. בזיליקה זו נחרבה על ידי השליט האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא בשנת 1219, אך היא שוקמה והועברה למשמורת הפרנציסקנים בשנת 1334. אלה החזיקו באתר עד למחצית המאה ה-15, ובעקבות סכסוך מקומי עם היהודים על הבעלות במקום, גורשו הצדדים בידי השלטון הממלוכי והמתחם כולו הועבר לידיים מוסלמיות.
בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל הורשו לראשונה נוצרים לבקר בחדר הסעודה האחרונה, לאחר שהיה סגור בפניהם במשך מאות שנים (כך גם הורשו יהודים לבקר בקבר דוד שבקומה התחתונה). אחרי קום המדינה הועבר חדר הסעודה האחרונה לרשות השלטון הישראלי. בשנת 1964 ביקר במקום האפיפיור פאולוס השישי, ובשנת 2000 ביקר בו האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
מדי פעם מעלים גורמים קתוליים על סדר היום את הבקשה להעביר את חדר הסעודה האחרונה לידי הכנסייה הקתולית. ב-2005, למשל, הוצע "לשלם" תמורת המהלך בהעברת כנסיית סנטה מריה לה בלנקה שבטולדו, שנבנתה במקור כבית כנסת, לידיים יהודיות. נכון ל-2014 לא נחתמה כל עסקה להעברת בעלות, וחדר הסעודה האחרונה נמצא תחת חסותו של משרד הפנים הישראלי.

ארכיטקטורה

חדר הסעודה האחרונה מחולק למרחבים על ידי עמודים בעלי כותרות צלבניות בעלות עיצוב שונה לכל כותרת. העמודים תומכים תקרה העשויה מקמרונות צולבים בסגנון ראשית האדריכלות הגותית, בשלב המעבר מאדריכלות הרומנסק, דבר מעיד על כך שהשיפוץ הצלבני נעשה במאה ה-13. בפינה הדרומית-מערבית של האולם ישנה ירידה לקריפטה המחופה בתקרה כיפתית. תקרה זו נתמכת בעמוד שיש הנושא כותרת תבליט של שקנאי, שהוא סמל נפוץ בנצרות.
המוסלמים שילבו בקיר הדרומי גומחת תפילה לכיוון מכה וכן חלונות ויטרז' הכוללים פסוקים מהקוראן.
מלוח (צמח)

מאפיינים

עלי המלוח בשרניים ובעלי שפה פשוטה. צבע העלים לעיתים אדום ורדרד או לבן, אך ברוב המינים הוא ירוק-אפרפר. טעם העלים מלוח. הפרחים ירוקים וזעירים.

במקורות

המלוח מוזכר גם במקרא, בספר איוב: 
הַקֹּטְפִים מַלּוּחַ עֲלֵי שִׂיחַ וְשֹׁרֶשׁ רְתָמִים לַחְמָם"
— ספר איוב, פרק ל', פסוק ד'

שימושים

המלוח נחשב בעבר למאכל לעניים, ובדואים משתמשים בו למאכל לעיתים קרובות. גם הולכי רגל במדבר נוהגים לקטוף את עליו ולאוכלם, או רק למצוץ את המלח ולירוק.
באיטליה משתמשים בעלי מלוח שנצבעו כתיבול או קישוט לפסטות שונות.
בבשרן של כבשים המגודלות לשחיטה וניזונות ממלוח (בין אם בר ובין אם כמספוא) יש כמויות מוגדלות של ויטמין E, והוא נוטה להיות יותר עסיסי.
מלוח מקובל כתרופה ברפואה העממית, בעיקר כנגד מחלות בדרכי העיכול.

בתרבות הפופולרית

בשיר "חורשת האקליפטוס" מאת נעמי שמר מופיעה השורה "וריח המלוח על המים". שורה זו עוררה ביקורת בוטנית לאור העובדה שלצמח זה אין ריח. נעמי שמר שנדרשה לעניין הסבירה זאת בכך שכוונתה לריח המיוחד של הגבעה עליה צומח המלוח, בחורשת האקליפטוס שבקבוצת כנרת.