google/wiki40b huggingface dataset:
וולוו

וולוו - היסטוריה

פירוש השם וולוו בלטינית הוא "אני מתגלגל" או "אני פונה". השם וולוו נרשם כסימן רשום במקור במאי 1911 כחברת בת של SKF AB מתוך כוונה לשמש כשם עבור סדרה מיוחדת של מסבים כדוריים. ברם, השם וולוו שימש רק זמן קצר למטרה זו שכן SKF החליטה להשתמש במותג SKF עבור כל המסבים שהיא יצרה. חברת וולוו לא הייתה פעילה עד ל-10 באוגוסט 1926 אז החליטו מנהל השיווק של SKF, אסאר גבריאלסון, והמהנדס גוסטב לרסון, לייסד עסק לייצור מכוניות כחלק מקבוצת SKF. ההחלטה באה אחרי שנה בה ייצרו 10 אבות טיפוס של מכוניות. חברת Volvo AB נכנסה לבורסה של סטוקהולם ב-1935 ו-SKF החליטה למכור את מניותיה בחברה.
סדרת המכוניות הראשונה שייצרה וולוו, נקראה  ÖV4 ("עגלה פתוחה - 4 צילינדרים") והושקה ב-14 באפריל 1927. מ-1927 עד 1929 ייצרה וולוו רק 996 מכוניות. סדרת ÖV4 הוחלפה על ידי הדגם PV651 באפריל 1929. ההצלחה הראשונה של וולוו בייצור מכוניות היה הדגם PV444, שהושק בספטמבר 1944. לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946 הושק דגם וולוו PV 60. 
משנת 1956–1967  ייצרה את  סדרת 120, וולוו אמזון, (Amazon) מכונית בגודל בינוני בגרסאות סדאן 2 דלתות, סדאן 4 דלתות, וסטיישן.   יוצרו 667,791 יחידות, מתוכם : 234,653 יחידות לדגמי 4 דלתות, 359,917 יחידות לדגמי 2 דלתות, ו- 73,220 יחידות לדגמי סטיישן.
משנת 1961–1973 ייצרה את מכונית הספורט-קופה וולוו 1800 p. יוצרו 47,492 יחידות.
משנת 1966–1974 ייצרה את סדרת ה-140.  וולוו 142 (2 דלתות), יוצרו 412,986 יחידות, וולוו 144 (4 דלתות), יוצרו 523,808 יחידות, וולוו 145 (סטיישן), יוצרו 268,317 יחידות. משנת 1968–1975 ייצרה את ה-וולוו 164 היוקרתי. יוצרו 146,008 יחידות.
החברה מעסיקה כ-81,000 עובדים ברחבי העולם, עם מפעלים ב-25 מדינות ומכירות למעלה מ-185 שווקים ומדינות שונות. החברה מספקת פתרונות שלמים למימון ושירותים. ב-2004 המכירות נטו של וולוו הגיעו ל-22 מיליארד ליש"ט. חטיבת הרכב של וולוו נמצאת בבעלות פורד ואילו 20% ממניות החברה נמצאות בבעלות חברת הרכב הצרפתית רנו. ביולי 2007 נודע כי פורד מתכננת למכור את החברה תמורת 8 מיליארד דולר, אבל בנובמבר 2007 מנכ"ל פורד הודיע רשמית כי החברה לא עומדת למכירה.
במרץ 2010 יצרנית הרכב הסינית ג'ילי בראשות לי סו פו חתמה על הסכם לרכישת המותג וולוו מפורד תמורת כ-1.8 מיליארד דולר.
יבואנית וולוו בישראל היא מאיר חברה למכוניות ומשאיות בע"מ שבבעלות יעקב שחר וישראל קז.
מרק מוזס

מרק מוזס (1908–2002) היה כירורג, מנתח כלי-דם, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה כירורגית וכירורגיית כלי דם בבית חולים תל-השומר, בשנת 1962  ייסד בארץ ענף חדש בכירורגיה: "כירורגית כלי דם", היה הכירורג הראשון שהתחיל לנתח ניתוחי כלי-דם בישראל.

ביוגרפיה

מוזס נולד בוורשה שבפולין. בגלל נומרוס קלאוזוס יצא מוזס למרסיי ללימודי הרפואה. כשסיים מוזס את לימודי הרפואה שב לוורשה והתמחה בכירורגיה, בבית החולים היהודי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס כרופא צבאי לצבא פולין.

במלחמת העולם השנייה

בצבא פולין, מוזס סופח לחיל הפרשים שיצא מערבה, אך מתקפת הבזק הגרמנית מחצה את צבא פולין, שהחל בנסיגה מזורזת. כשמוזס הגיע לטרנופול שבגליציה, היו שם הסובייטים, שכבשו את מזרח פולין כחלק מהסכם ריבנטרופ-מולוטוב.
קציני הצבא הפולני הוסעו אל ברית המועצות, לצורך ארגון מחדש כביכול, אך שם הושמו במחנות מעצר, ובמארס 1940 הורה סטלין למשטרה החשאית, ה-נ.ק.ו.ד. לחסלם. בטבח יער קאטין  שליד סמולנסק נרצחו 4,255 איש, ובסך הכל חיסל סטלין כ-26 אלף איש. הסובייטים טפלו את האשמה על הנאצים, ורק עם התמוטטות ברית המועצות הודו באחריותם.
מוזס שלא ידע דבר על המזימה הסובייטית, איחר בכמה דקות לרכבת שהייתה אמורה לקחת אותו לברית המועצות. מוזס עלה עם חבר על רכבת אחרת, והשניים שקעו בשינה עמוקה. כשהתעוררו, התפלאו על שאין בקרונות איש מלבדם. באחת התחנות התברר להם שהנהג חטף את הרכבת וברח עמה אל רומניה הנייטרלית. מוזס הושם במעצר אך הצליח לברוח, ועם בגדים אזרחיים שקיבל מיהודי מקומי שם פעמיו לבוקרשט. מוזס התיידד עם סגל הקונסוליה הבריטית, ועזב יחד עם הדיפלומטים כשבאו הגרמנים. 
מוזס הגיע דרך טורקיה לארץ ישראל וחבר ל-צבא אנדרס. 
מוזס עזב עם צבא אנדרס למצרים, ובפברואר 1944 הפליג לאיטליה, נלחם במונטה קסינו, במנזר בנדיקטיני בהרים, שממנו חלשו הגרמנים על הדרכים המובילות צפונה. 
בהפגזה ארטילרית עזה נפגע חדר הניתוחים הקרבי שעליו פיקד מוזס, וכמעט כל השוהים בו נהרגו. מוזס נפצע קשה בחזהו ונחשב כמת, אך לבסוף ניצל. הוא פונה ללבנון ומשם לארץ ישראל להחלמה, וזמן מה אושפז ב בית החולים אוגוסטה ויקטוריה שבירושלים. בארץ התאחד עם רעייתו שהייתה גיניקולוגית, ועם בנו מרטין

בארץ ישראל

בתום מלחמת העולם השנייה שוחרר מצבא אנדרס, וגויס להגנה ובמלחמת השחרור היה מפקד בית החולים הצבאי דג'אני שביפו.
כשהקים פרופ' חיים שיבא את בית החולים תל השומר, מוזס הצטרף לסגל המקצועי, וב-1950 התמנה למנהל המחלקה הכירורגית (על כתב המינוי היה חתום ראש הממשלה, דוד בן-גוריון). 
בשנת 1961 מוזס יצא לבריטניה (בלונדון ב"המרסמייט הוספיטל"  אצל הד"ר פיטר מרטין ) ולארצות הברית להשתלמות בכירורגיה של כלי דם. 
בשובו לארץ, בשנת 1962 ייסד ענף חדש בכירורגיה - "ניתוחי כלי דם".  מוזס הקים בבית החולים שיבא, את היחידה לכירורגיה כלי-דם אשר הייתה היחידה הראשונה בארץ, לניתוחי כלי-דם. במקביל המשיך לנהל את המחלקה הכירורגית.
מוזס פיתח שיטה חדשה לקשירה חלקית של הוריד הנבוב התחתון.
מתלמידיו: פרופ' רפי אדר, פרופ' רפאל ולדן.
מוזס נפטר ב-2002. הניח בן, מרטין, כירורג.
רפי סער

ביוגרפיה

רפי סער נולד בכפר סבא וגדל בה. סער למד בבית הספר היסודי ''ברנר'', בחטיבת הביניים ''שזר'' ובין השנים 1982–1985 למד בבית ספר התיכון "כצנלסון" בעיר.
בצבא שירת בחיל ההנדסה. הוא למד באוניברסיטת בר-אילן משם יש לו תואר ראשון במדעי המדינה ובסוציולוגיה ותואר שני במנהל עסקים.
סער שימש כעוזרו של ראש עיריית כפר סבא לשעבר, יצחק ולד, ולאחר מכן מונה למנכ"ל העירייה.
בשנת 2008, התמודד לראשות מועצת כוכב יאיר-צור יגאל ונכשל. לאחר מכן שימש כחבר מועצה באופוזיציה.
מ-2009 עד 2014 שימש כמנכ"ל עיריית הוד השרון.
ב-12 ביולי 2018 הכריזה מפלגת העבודה על תמיכתה בסער לראשות עיריית כפר סבא. ב-30 באוקטובר 2018 התמודד מול יוסי סדבון, צביקה צרפתי, עילאי הרסגור-הנדין, הדר לביא, יובל לוי ומירית שקד ברק ועלה לסיבוב השני. ב-13 בנובמבר התמודד בסיבוב השני מול יוסי סדבון וזכה בכ-53.2 אחוזים מהקולות לעומת כ-46.8 אחוזים של סדבון.
עין צורים

מגוש עציון לאזור שפיר

תחילת דרכו של הקיבוץ הייתה ב-23 באוקטובר 1946, אז הוקם כנקודת היאחזות בגוש עציון. מקימיו היו חברי גרעין ה' של בני עקיבא ששהו קודם לכן בטירת צבי. במלחמת השחרור נפל הקיבוץ, כמו שאר יישובי הגוש, בידי הירדנים, והגברים ששהו בו נפלו בשבי ונלקחו למחנה השבויים במפרק עד תום המלחמה.
ב-1949 הקימו יוצאי עין צורים, שלא יכלו לחזור למקומם, יישוב חדש במישור החוף הדרומי, באתר בו שכן הכפר הערבי סואפיר שרקיה שחרב במלחמת העצמאות, ובסמוך ליישובים זרחיה, שפיר ומרכז שפירא. חברי הקבוצה החליטו לקרוא ליישוב החדש בשם "עין צורים" כדי להנציח את היישוב המקורי.
עם חידוש ההתיישבות בגוש עציון אחרי מלחמת ששת הימים, נוסד על מקומו ההיסטורי של עין צורים הקיבוץ ראש צורים.

היסטוריה

הקיבוץ תוכנן על ידי מאיר בן אורי בצורת מנורה, עיצוב הגן והנוי על ידי אדריכל גנים יצחק קוטנר.
חברי הקיבוץ התפרנסו בעיקר מחקלאות: גידולי שדה, מטע, רפת ולול. בהמשך הוקמו בסמוך לקיבוץ מפעלי תעשייה שונים: מפעל מעילי עור "תדמור", מפעל מתכת "עצם" ומפעל מזגנים "עצמה" (בהמשך: "עצמה-פרג") וכן בתי אירוח כפרי.
בשנות ה-80 נבנו שני מוסדות חינוך מרכזיים בשטח הקיבוץ: ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים (תוכנית ה"שילוב") - שחדלה לפעול בשנת 2008, ומרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות.
כחצי שנה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, התחילו ליישב מפונים מגוש קטיף מהיישובים נווה דקלים, נצר חזני וגדיד, באתר קרווילות שנמצא בשטח ששייך לקיבוץ. בשנת 2013 החלו המפונים לעזוב את הקרווילות לבתי הקבע שלהם ביישובים בני דקלים, באר גנים ונצר חזני שביסודות.
בשנת 2010 הופק הסרט "פרלמנט ארוחות הבוקר" בבימויו של בן המשק גולן רייז, שצולם בקיבוץ והמתאר באופן בדיוני את השפעת תהליך ההפרטה שעבר על הקיבוץ. הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל דוקאביב.
בשנת 2015 נפתחה בבנין ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים שלוחה של המכינה הקדם צבאית  לבנות דתיות.
בין חברי עין צורים הידועים ניתן למנות את גרשון שפט - ממייסדי גוש אמונים וחבר כנסת מטעם 'התחיה'; טובה אילן - אשת חינוך ומייסדת מרכז יעקב הרצוג; יוסקה אחיטוב - מאנשי הרוח המרכזיים של הציונות הדתית המתונה.
ארץ מולדת (שיר של ריטה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי יהונתן גפן, הולחן על ידי רמי קלינשטיין ועובד על ידי קלינשטיין ולואי להב.
במקור השיר הוקלט בשנת 1987 ולא יצא לאור באותה עת.
השיר היה מועמד למצעד השבועי של רשת ג' ב-17 במרץ 1996. ב-24 במרץ נכנס למצעד השבועי ודורג במקום ה-20. ב-5 במאי הגיע לשיאו, דורג במקום השני ושהה שבוע במקום זה. ב-16 ביוני יצא מהמצעד. סך הכל צעד השיר 11 שבועות במצעד.
במצעד השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום ה-13.
הרמיוני גינגולד

ביוגרפיה

גינגולד נולדה בקרלטון היל שבפדינגטון, מערב לונדון. בתם של קייט וג'יימס גינגולד סוחר יהודי בבורסה . על אף שלא הייתה דתייה גינגולד חונכה וגדלה על פי המסורת היהודית.
גינגולד החלה לשחק במופיעים בגיל בצעיר מאוד והיא נחשבה לילדת פלא עם יכולות משחק מגוונות. היא הופיעה על במות התיאטרון הגדולות אולד ויק וסט אנד תחת הרברט בירבוהם טרי וויליאם פואל וישתפה פעולה עם שחקניות כדוגמת אדית אוונס ואלן טרי .

קריירה

גינגולד הופיעה לראשונה על מסך הקולנוע בקומדיות הבריטיות "מסמכי פיקוויק" בתפקיד מיס תומפקינס ו"מסביב לעולם בשמונים יום". בשנת 1958 זכתה גינגולד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הראשונה בסרט אמריקאי, הקומדיה המוזיקלית של וינסנט מינלי "ז'יז'י". בסרט גינגולד שרה ושיחקה בתפקיד מאדאם אלווארז סבתה של ז'יז'י (לסלי קארון). בשנה זו השתתפה גם בקומדיה "כישופי אהבה" בתור המכשפה ביאנקה דה פס.
גינגולד הופיעה בשנת 1962 בקומדיה המוזיקלית "איש המוזיקה" בתפקיד יוליילי אשתו של ראש העיר ג'ורג' שהין (פול פורד), הייתה זו הופעה מוזיקלית מוצלחת נוספת עליה הועמדה גינגולד לפרס גלובוס זהב שני לתפקיד המשנה הטוב ביותר.
בשנת 1973 הועמדה גינגולד לפרס טוני על הופעתה במחזמר של סטיבן סונדהיים "מוזיקת לילה זעירה" בתור מאדאם ארמפלדט. בשנת 1977 הופיעה בגרסה הקולנועית למחזמר באותו התפקיד לצידה של אליזבת טיילור.
על אף גילה המופלג ובעיות בריאותיות מהן סבלה התנסתה גינגולד באופרה במופע שנערך בבניין האופרה של סן פרנסיסקו.
גינגולד שהייתה גם זמרת מחוננת זכתה בשנת 1977 בפרס גראמי לאלבום הילדים הטוב ביותר, פרס אותו חלקה עם המנצח האוסטרי קרל בהם.

חיים אישיים

לגינגולד היו שני ילדים לסלי ובמאי התיאטרון סטיבן ג'וזף מבעלה הראשון הסופר האנגלי מייקל ג'וזף ממנו התגרשה לאחר 8 שנות נישואים. בעלה השני היה התסריטאי והמפיק האנגלי אריק מוסקוביץ' לו הייתה נשואה במשך כ-20 שנה עד לגירושים שניים.
גינגולד נפטרה ב-24 במאי 1987 בניו יורק מבעיית לב כשהיא בת 89.
וולפגנג פרומל

וולפגנג פרומל (בגרמנית: Wolfgang Frommel;‏ 1902, קרלסרוהה - 1986), היה סופר וחסיד אומות העולם מגרמניה.

קורות חיים

פרומל נולד  במשפחה פרוטסטנטית דתית. הוא למד בהיידלברג לימודים גרמניים, פדגוגיה ותאולוגיה. בין רעיו ללימודים היו היסטוריון האמנות וילהלם פרנגר  והעיתונאי ופעיל ה-SPD תאודור האובך . הוא ייסד עם חבריו קבוצת סטודנטים סוציאליסטים. בתקופה זו התוודע לכתביו של המשורר שטפן גאורגה ועוצבה חברותו עם פרסי גוטהיין . עוד למד פרומל בוורטהיים על מיין  שבבאדן-וירטמברג. בשנת 1932 פרסם ספר נגד הנאציזם בשם "ההומניזם השלישי" (Der Dritte Humanismus) וב-1933 הגיש תוכניות ברשתות רדיו בדרום גרמניה ובברלין. בתוכניתו הייתה פינה בשם "הטוב ביותר באומה" (Die Besten der Nation) ובין אורחיו בפינה זו היו יהודים בשמות בדויים. המהדורה השלישית של ספרו, שנועדה להופיע בשנת 1935, הוחרמה על ידי הנאצים ופעילותו ברדיו הופסקה. בתקופה זו של ראשית שלטון הנאצים חי במשך כשנה בביתה של משפחה יהודית בברלין. ב-1936 עבר לבזל, משם לפירנצה ומשם לפריז.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, שהה פרומל בהולנד ולא יכול היה לחזור לפריז. בתקופת שהותו בהולנד היה חברו של הצייר מקס בקמן . כמו כן היה מעורב במאמצים להצלת יהודים באמסטרדם. בין היתר סייע בהצלתם של ילדים יהודים מבית יתומים שהפעילו קווייקרים אנגלים, בית יתומים שהגרמנים הכובשים השתלטו עליו. בין היתר הציל פרומל את הילד היהודי קלאוס ויקטור בוק , בכך שהעבירו למסתור אל האחים יאן וכריס דקר (Jan and Chris Dekker). אלה העבירוהו לאמם, גברת דקר-מאטהויס (Dekker-Maathuis), בברגן שבצפון הולנד. עד שחרור הולנד דאג פרומל לבוק, שעבר בין מספר מקומות מסתור.
כמו כן הסתיר פרומל יהודים בביתו, בהם שני אחים וילד יהודי שהיה חולה בסכיזופרניה. פרומל מצא מסתור גם לסופר ההולנדי היהודי ויקטור ואן פריסלנד (Victor van Vriesland) ולאמן והמשורר בורי-וונגטשובסקי (Buri-Wongtschowski), אותו הכיר פרומל עוד בגרמניה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה חי פרומל בהולנד, פרסם סיפורים בשמות בדויים ויסד את כתב העת הספרותי Castrum Peregrini (גר'). 
בשנת 1973 הכיר יד ושם בוולפגנג פרומל בתור חסיד אומות העולם.
וו"ס מוסקבה (הוקי קרח)

היסטוריה

לאחר מלחמת העולם השנייה בהוראת סטלין הוקמה חברה של חיל האוויר של מחוז מוסקבה שכללה מועדוני ספורט בענפים כמו כדורגל, הוקי קרח, כדורסל וכדורעף. לראש חברת הספורט מונה וסילי סטלין. עמוד השדרה הורכב מספורטאים, בוגרי האקדמיות הצבאיות, המאמן הראשון היה אנטולי טראסוב שגם שיחק בקבוצה כמאמן-שחקן, ב-1947 הוא עבר לקריירה מצליחה בצסק"א מוסקבה. ב-1949 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה. 

לאחר ההתרסקות

לאחר התרסקות מונה וסבולוד בוברוב למאמן הקבוצה והורכבה קבוצה חדשה שזכתה בהמשך ב-3 אליפויות רצופות. בין שחקני הקבוצה באותה תקופה היה ויקטור טיחונוב, לימים מאמן צסק"א מוסקבה ונבחרת ברית המועצות שנחשב היום לאחד מגדולי המאמנים בכל הזמנים.
ב-1953, לאחר שזכתה באליפות השלישית, הקבוצה מוזגה לתוך קבוצת צסק"א מוסקבה והפסיקה להתקיים כקבוצה עצמאית.
וליד ח'אלדי

וליד ח'אלדי (בערבית: وليد خالدي; נולד ב-1925 בירושלים) הוא היסטוריון פלסטיני שנודע בכתיבתו על אודות הנכבה ב-1948. הוא משמש כמזכ"ל המוסד ללימודי פלסטין בביירות, מוסד מחקר עצמאי שהוא היה אחד ממייסדיו ב-1963.

אודות

נולד למשפחה מוסלמית מוכרת בירושלים - משפחת ח'אלידי. אביו, אחמד סמיח ח'ליאדי (1896–1951) היה סופר, מחנך וכיהן כראש הקולג' הערבי בירושלים בין השנים 1925 ל-1948. אחיו, טריף ח'אלדי , גם הוא היסטוריון.
ח'אלדי למד בבית ספר סיינט ג'ורג' ובקולג' הערבי בירושלים. הוא נסע לבריטניה וקיבל תואר ראשון באוניברסיטת לונדון ב-1945. לאחר לימודיו חזר לירושלים ועבד במשרדי משרד המידע של הליגה הערבית בירושלים. לאחר מכן עבר לביירות ושם שהה בשנת 1948 במהלך מלחמת העצמאות. מכיוון שישראל אסרה על חזרת פלסטינים לירושלים, לא יכול היה לחזור לביתו בירושלים ולכן נסע לבריטניה, שם סיים תואר שני בלימודים אסלאמיים מאוניברסיטת אוקספורד והחל ללמד באוניברסיטה.
בשנת 1956 עזב את האוניברסיטה כמחאה על מעורבותה של בריטניה במלחמת סיני. הוא כיהן כמרצה למנהל ציבורי ומדע המדינה באוניברסיטה האמריקאית בביירות, עד לשנת 1982. ח'אלדי שימש כיועץ ליאסר ערפאת והזהיר אתו מפני הקרע בין הפלסטינים לנוצרים בלבנון. מחלוקת זו גרמה למריבה ממושכת ביניהם. ב-1982 החל לשמש כחוקר במרכז ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד. הוא הרצה גם באוניברסיטת פרינסטון. היה בין מייסדי החברה המדעית המלכותית בעמאן והיה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
תחת ניהולו רשם המוסד ללימודי פלסטין בביירות מספר הישגים אקדמיים, בהם הוצאת כתבים רבים בערבית ובאנגלית, ותרגום ספרים נודעים בעברית לערבית, כגון "ההיסטוריה של ההגנה", יומניהם של דוד בן-גוריון ומשה שרת, ועוד. כן כתב במסגרת המוסד עבודה על כיבוש חיפה ודיר יאסין ב-1948. עבודותיו הנודעות ביותר הן "Before their diaspora" - על החברה הפלסטינית לפני 1948, ועריכת האוסף האנציקלופדי "All that remains", הכולל את סיפוריהם ההיסטוריים של הכפרים הערביים בארץ ישראל. פרופסור משה ברור כתב ב-1994 כי ספרו זה של ח'אלדי זה סובל מ"מחקר שטח לקוי" וביקר את הסתמכות היתר שלו על גרסה מעובדת של סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, שח'אלדי עצמו הכיר בכך שהוא מספק אומדנים גסים בלבד, ואת העובדה שהוא לא עשה שימוש במקורות אחרים כגון "תיקי הכפרים" (Village files) או תצלומי אוויר של חיל האוויר המלכותי, שהיו מניבים אומדנים מדויקים יותר.
עמדתו של ח'אלדי בעניין הסכסוך הישראלי פלסטיני היא כי הפתרון היחיד לסכסוך הוא שתי מדינות לשני עמים – הקמת מדינה פלסטינית בגבולות 67 שתחיה בשלום לצד מדינת ישראל. הוא היה נציג המשלחת המשותפת הירדנית-פלסטינית לוועידת מדריד בתחילת שנות ה-90, אך לא החזיק בתפקידים רשמיים באש"ף.
בשנת 2002 קיבל את פרס הצטיינות בהישגים תרבותיים של העולם הערבי, על ידי הארגון לחינוך תרבות ומדע של הליגה הערבית. 
ח'אלדי נשוי לראשה ואב לכראמה ולאחמד סמיח, חוקר ובעל טור בגרדיאן.
ז'אן השני, מלך צרפת

חייו

ז'אן היה בנם הבכור של פיליפ השישי, מלך צרפת, ואשתו ז'אן מבורגונדיה. ב־28 ביולי 1332, בגיל 13 בלבד, נישא ז'אן לבון מלוקסמבורג, בתו של יאן העיוור, מלך בוהמיה. היא ילדה לו תשעה ילדים, שהבכור שבהם ירש את כתרו אחרי מותו. בחתונתו קיבל מאביו את דוכסות נורמנדיה ואת רוזנות אנז'ו ומן.
ב-8 בינואר 1354 נרצח שארל דה לה סרד, המפקד העליון של הצבא הצרפתי. שארל השני, מלך נווארה, חתנו של ז'אן השני, מלך צרפת, היה מעורב ברצח זה. בתגובה, תקף ז'אן השני את נווארה. שארל השני, מלך נווארה, שהיו לו תביעות לכתר צרפת, כרת ברית עם אויבה של צרפת, אדוארד, הנסיך השחור (בנו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). ז'אן השני נאלץ לחתום על הסכם מנט (22 בפברואר 1354) שלפיו שארל השני, מלך נווארה ששלט על שטחים נרחבים בנורמנדי, שמפאן וברי, קיבל לרשותו שטחים נוספים.
ב-1355 אדוארד, הנסיך השחור נחת עם צבאו בגסקוניה. היות שלא יכול היה לשלם לחייליו, יצא איתם למסע של שוד וביזה. הם בזזו את הכפרים שלאורך הנהר גארון ואחר כך את הערים קרקסון ונארבון ושבו לעיר בורדו עם השלל. על פי תוכנית המלחמה של אדוארד השלישי, בנו אדוארד, הנסיך השחור נועד לצעוד עם צבאו לעבר עמק הלואר, להתאחד שם עם כוח אנגלי אחר שנחת בברטאן ולתקוף יחד את פריז. אך כאשר הוא הגיע לעמק הלואר התוכנית השתנתה, והצבא שנחת בברטאן הופנה לנורמנדי ולחם שם נגד צבאו של ז'אן השני. אדוארד, הנסיך השחור פנה לעבר פריז וז'אן השני נאלץ לנטוש את המערכה בנורמנדי כדי להגן על פריז. בדרכו לעבר פריז הגיע ז'אן השני לעמק הלואר ואיגף את צבאו של אדוארד, הנסיך השחור שנותק מכוחותיו בבורדו.
ב-19 בספטמבר 1356 אדוארד, הנסיך השחור נערך עם צבאו מדרום לעיר פואטייה במקום שהגישה היחידה אליו הייתה דרך שביל צר המוקף בסבכות שיחים משני צדדיו. אנשיו הסתתרו בין שיחים אלה והוא עצמו ניצב בעמדת תצפית. מספר אנשי צבאו הגיע ל-8,000 איש בלבד לעומת כוח גדול בהרבה שעמד לרשותו של ז'אן השני. לכן, הוא פנה בהצעה להסכם שעל פיו יישבע להימנע מללחום נגד צרפת במשך שבע שנים. ז'אן השני דחה את הצעתו זו, וכך החל קרב פואטייה שהיה אחד הקרבות החשובים של מלחמת מאה השנים. כאשר 3,000 אבירים צרפתים ניסו לעבור דרך השביל הצר, האנגלים פתחו במתקפת חיצים מבין סבכות השיחים. הקשתים האנגלים גרמו לפאניקה בין שורות הצבא הצרפתי ו-16,000 איש נסו על נפשם.
ז'אן השני הורה לאביריו לרדת מעל הסוסים כדי לא לשמש מטרה לחיציהם של הקשתים האנגלים. הוא ואנשיו ובהם פיליפ, בנו הצעיר הותקפו על ידי הפרשים האנגלים. הוא לחם בגבורה ונפצע בראשו אך לבסוף נאלץ להיכנע, נלקח בשבי ללונדון כשהוא רכוב על סוסו וקיבל כמקום מגוריו את ארמון סבוי. כשבוי של האנגלים הוא נהנה מזכויות מלכותיות והותר לו לנהל אורח חיים מלכותי. בהסכם ברטיני שנחתם ב־1360 נקבע כופר נפש בן שלושה מיליון כתרים עבור שחרור המלך מן השבי. כמו כן הוסכם כי לואי, דוכס אנז'ו, בנו של ז'אן השני, יוחזק כבן ערובה בעיר קאלה שהייתה בשלטון האנגלים. ז'אן השני הורשה לשוב לצרפת לשם גיוס הכספים הדרושים. בעת שניסה לגייס את הסכום הדרוש, נמלט בנו לואי מן השבי האנגלי תוך ניצול הזכויות המלכותיות שניתנו לו.
המלך ז'אן השני זעם על הפרת ההסכם המלכותי על ידי בנו, דבר שראה כפגיעה בכבודו. היות שלא עלה בידו לגייס את הסכום הדרוש לשחרורו, חזר ז'אן השני, מלך צרפת לשביו באנגליה בתחילת 1364, ונפטר שם באפריל של אותה שנה. גופתו הוחזרה לצרפת והוא נקבר בנקרופוליס של מלכי צרפת, בבזיליקת סן דני שליד פריז. בנו בכורו שארל ירש את כתרו בשם שארל החמישי.
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה

ביוגרפיה

אדלהייד נולדה ב-9 במרץ 1821 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן. ב-16 באוקטובר 1841 התחתנה אדלהייד עם פרידריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים.
בשנת 1863 עלה גיסה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לשלטון בדנמרק, ובשנת 1878 מת גיסה קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ללא ילדים, ובעלה פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1885 מת בעלה פרידריך, ובנה פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ירש את נחלותיו ותאריו, וב-30 ביולי 1899 מתה אדלהייד ביצהו.
יונדאי IX25

יונדאי IX25 נמכר גם כיונדאי כרתה (Hyundai Creta) הוא קרוסאובר עירוני המיוצר על ידי יונדאי מאז שנת 2015. הרכב משווק בעיקר בסין ובהודו ומיועד להתחרות עם ניסאן ג'וק, רנו קפצ'ור ופז'ו 2008 הפונים לקהל הלקוחות הצעיר.

פיתוח וייצור

בינואר 2011 הציגה יונדאי בתערוכת הרכב של דטרויט את דגם הקונספט יונדאי קורב (Curb). הקורב יועד להתחרות בניסאן ג'וק, שזכה להצלחה רבה ויועד לעבור לייצור במהלך שנת 2013. באפריל 2014 הציגה החברה בתערוכת הרכב בשאנגחאי את דגם הקונספט IX25, דגם המבוסס כמעט כולו על דגם הקורב. ה-IX25 מבוסס על פלטפורמה של קיה סול ויועד למכירה רק ברחבי סין. הייצור הסדרתי החל במהלך חודש אוגוסט באותה שנה וחודשיים לאחר מכן החלה מכירת הרכבים לקהל הלקוחות.
ביולי 2015 הוחל בייצור שיווק הדגם גם בהודו תחת השם כרתה (Creta). הדגם ההודי יוצר במפעל בעיר צ'נאי ונבדל בנפח המנוע מהדגם שנמכר בסין (1.4 ו-1.6 ליטר בדגמים המשווקים בהודו לעומת 1.6 ליטר ו-2.0 ליטר לדגמים המשווקים בסין). פחות מחמישה חודשים לאחר תחילת שיווק הכרתה נמכרו למעלה מ-70,000 יחידות בהודו עצמה ועוד למעלה מ-15 אלף יחידות נמכרו ברחבי העולם.
מקדונל דאגלס DC-10

היסטוריה

תכנון המטוס החל בשנת 1967. היה זה המטוס הראשון שיצא מחברת מקדונל דאגלס מאז שמוזגו שתי החברות מקדונל איירקראפט קורפוריישן ודאגלס איירקראפט קומפני לחברה אחת.
המטוס נבנה ע"פ מפרט של אמריקן איירליינס כך שיהיה קטן מהבואינג 747 אך יוכל להגיע לאותם מרחקים ולהמריא ולנחות במסלולי המראה קצרים יותר.
טיסת הבכורה של ה-DC-10 הייתה ב-29 באוגוסט 1970. והוא נכנס לשירות לראשונה באמריקן איירליינס ב-5 באוגוסט 1971 בטיסה בין לוס אנג'לס לשיקגו.
הלקוחות העיקריים של המטוס בהתחלה היו שתי חברות אמריקאיות גדולות: אמריקן איירליינס ויונייטד איירליינס.
מטוסי DC-10 מהגרסה הראשונה יכלו לטוס 6,112 קילומטרים. המטוסים בגרסה ה-30 יכלו לטוס למרחק של 10,010 קילומטרים, והמטוסים מגרסה ה-40 יכלו להגיע למרחק של 9,260 קילומטרים.
גרסאות 10 ו-30 השתמשו במנועים של ג'נרל אלקטריק, אולם גרסה 40 השתמשה במנועים של חברת פראט & וויטני.
ההבדל הגדול ביותר הנראה לעין בין גרסאות המטוסים הוא כני הנחיתה. בגרסה 10 של מטוסי DC-10 ישנם 3 כני נחיתה (אחד מלפנים ושניים מאחור). בגרסאות 30 ו-40 יש 4 כני נחיתה שנועדו לפצות על המשקל הרב של המטוס על מנת שלא יצא מכלל שליטה ו/או למנוע פיצוץ הגלגלים בעקבות לחץ עליהם.
מטוסי DC-10 תוכננו כך שדלתות המטען נפתחות כלפי חוץ, בשונה ממטוסים אחרים בהם דלתות המטען נפתחות כלפי פנים. כך יכלו להשתמש בדלתות גדולות יותר המאפשרות להכניס מטען גדול יותר למטוס.
לדלתות היה מנגנון נעילה חזק מאוד על מנת למנוע מכוח חיצוני הנגרם על ידי לחצים מסביב לגוף המטוס לפתוח אותן.
בעקבות התרסקות מטוס DC-10 של חברת טורקיש איירליינס בצרפת בשנת 1974, שבה נהרגו כל 347 הנוסעים, והתחקיר שקבע כי הגורם להתרסקות הוא התכנון הלקוי של דלתות המטען שנפתחות כלפי חוץ, חויבה חברת מקדונל דאגלס לתקן את הליקוי.
למרות ההתחלה הלא נעימה, מטוסי DC-10 הוכיחו את אמינותם והיו אהובים מאוד על ידי המהנדסים, הטייסים והמכונאים.
במשך שנות ה-70 מטוסי ה-DC-10 היו מעורבים בלא מעט התרסקויות ונמצאו בהם פגמים רבים. בגלל כל אלה דבק למטוס שם לא טוב.
המטוס האחרון יצא מפס היצור בדצמבר 1988 ונרכש על ידי ניגריה איירוייס ב-1989.
חיים רומנו (נגן)

קורות חיים

רומנו החל לנגן בגיטרה בימי בית הספר היסודי, ואף הקים להקה שנגנה במסיבות בתל אביב. בשנת 1965 פגש את מיקי גבריאלוב ויחד עם יצחק קלפטר הקימו את להקת הצ'רצ'ילים.

שנות ה-70

בשנת 1972 פרש מהצ'רצ'ילים והקים את להקת ג'ריקו יחד עם רוב הקסלי, דני שושן ומתופף בריטי. הלהקה נחלה הצלחה בבריטניה ובדרום אפריקה ופעלה עד 1974. לאחר מספר שנים בלונדון, בהן השתתף בהפקות מוזיקליות שונות, חזר ארצה. עד מהרה הפך לגיטריסט מבוקש בהופעות והקלטות. הוא ניגן בהופעה חיה של רותי נבון, עם אריק איינשטיין במופע "סע לאט", עם יהונתן גפן ודני ליטני במופע "מכתבים למערכת" (בתופים), והשתתף בהקלטת אלבומה של להקת תמוז. בשנת 1976 ליווה רומנו את אריאל זילבר בהקלטת הלהיט "רוצי שמוליק" ובאלבום הבכורה שלו, בו ניגן בגיטרה חשמלית, גיטרה בס ותופים, והיה שותף בעיבוד ובהפקת רוב שירי האלבום. בשנת 1978 הפיק מוזיקלית את אלבומו הראשון של רמי פורטיס, "פלונטר" וניגן בו בגיטרה חשמלית, בס ותופים.

שנות ה-80

בשנות ה-80 שיתף פעולה עם אומנים רבים כגון מתי כספי, דני ליטני, אושיק לוי, אריק סיני, גלי עטרי וריקי גל. כמו כן, ניגן עם אריק איינשטיין, יהודית רביץ, צביקה פיק, אבנר גדסי, נתנאלה, דורי בן-זאב, צמד רעים וחנה לסלאו. ב-1983 עיבד את אלבומו של עופר אקרלינג, "לא רוצה לזמביה". ב-1986 הופיע רומנו כנגן בוזוקי בהופעה היוונית של יהודה פוליקר. מאז ניגן עם פוליקר בהופעותיו ובחלק מאלבומיו, בין השאר בהופעה המשותפת של פוליקר עם גידי גוב. בשנת 1987 קיים רומנו הופעת איחוד של הצ'רצ'ילים, והשתתף באלבומו של מיקי גבריאלוב.

שנות ה-90 עד היום

ב-1990 הקים את להקת הסיקסטיז, כלהקת הצדעה לשנות ה-60 וה-70, יחד עם יואל לרנר, מוטי דיכנה ושלמה חממי. ב-1994 הפיק מוזיקלית את אלבומה השני של זקני צפת וב-1995 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "נחבא אל הכלים". האלבום כלל עשרה קטעים אינסטרומנטלים, ברוח יוונית בעיבוד והפקת אריק רודיך.
בשנת 2000 הקים רומנו להקת ליווי לתוכניות טלוויזיה, בית רומנו, בה ניגן בבוזוקי. הלהקה אף הופיעה במופעים של מוזיקה יוונית.
נכון ל-2017, רומנו הוא חבר בהרכב המוזיקלי מועדון הקצב של אביהו פנחסוב.