google/wiki40b huggingface dataset:
קתלין מוראווץ

ילדות

מוראווץ נולדה בטורונטו, קנדה, שם גדלה עד גיל שנתיים, אז משפחתה עברה לאירלנד לחמש שנים. בגיל שבע שבה לטורונטו.
הוריה של מוראווץ עסקו בנושאים קרובים לאלה שבהם התמחתה בתם בהמשך: ג'ון לייטון סינג (John Lighton Synge), מתמטיקאי אירי שהתמחה בגאומטריה של תורת היחסות הכללית, ואלינור מייבל אלן סינג, שאף היא למדה מתמטיקה במשך זמן. הוריה תמכו בעניין שלה במתמטיקה וחברה של המשפחה בשם ססילייה קרייגר (Cecilia Krieger) עודדה אותה לעשות תואר שלישי במתמטיקה.

השכלה

מוראווץ סיימה את לימודיה באוניברסיטת טורונטו בשנת 1945 וקיבל את התואר השני שלה ב -1946 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
היא התחילה לעבוד באוניברסיטת ניו יורק, שם ערכה את הספר Supersonic flow and shock waves שנכתב על ידי ריצ'רד קוראנט וקורט פריידריצ'ס.
מוראווץ קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 באוניברסיטת ניו-יורק, לאחר שהגישה תזה בהנחיית קורט אוטו פרידריקס, שעסקה ביציבות של קריסה כדורית. התזה נשאה את הכותרת "Contracting Spherical Shocks Treated by a Perturbation Method".

קריירה ומחקר

מוראווץ פירסמה עבודות במגוון רחב של נושאים במתמטיקה שימושית, כולל צמיגות, נוזלים שניתנים לדחיסה וזרמים עבר-קוליים.
כאשר התחילה לעסוק במתמטיקה של הזרימה העבר-קולית, היא הראתה כי פרופילים אווירודינמיים שמעוצבים במיוחד כעמידים לזעזועים, מפתחים בכל זאת זעזועים כאשר הם יוצאים מאיזון, אפילו במעט. תגלית זו פתחה את הבעיה של פיתוח תאוריה עבור זרימה עם זעזועים. בהמשך, הזעזועים שחזתה מתמטית נצפו באופן ניסיוני כאוויר שזורם סביב כנף מטוס.
לאחר שקיבלה דוקטורט, מורביץ בילתה שנה כעמיתת מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן, בשנת 1957, הפכה מוראווץ לעוזרת פרופסור במכון קוראנט. בשלב זה החלה לעבוד באופן הדוק יותר עם עמיתיה, ופרסמה עבודות חשובות בשיתוף עם פיטר לקס וראלף פיליפס על הדעיכה של פתרונות למשוואת הגלים סביב גוף בצורת כוכב. היא המשיכה לעבוד לבדה על משוואת הגלים וזרימה עבר-קולית סביב פרופילים אווירודינמיים, עד שקודמה לפרופסור מן המניין בשנת 1965. בנקודה זו המחקר שלה התרחב למגוון בעיות, כולל משוואת טריקומי, ומשוואות גל בלתי יחסיות הנוגעות לדעיכה ופיזור.
בשנות השבעים של המאה ה-20 היא עבדה על שאלות של גלי זעזוע ומשוואות גל בלתי ליניאריות.
בשנים 1984– ל-1988 כיהנה מוראווץ כרקטור במכון קורנט, ובכך הפכה לאישה הראשונה שהייתה רקטור של מכון מתמטי בארצות הברית.
תלמידת הדוקטורנט הראשונה שלה, לזלי סיבנר, סיימה את לימודיה ב-1964 ועבדה על שאלות בתורת הפיזור ועל משוואות גלים עם יחס נפיצה לא ליניארי. בין החוקרים הנוספים שעבדו תחת הנחייתה כתלמידי דוקטורט מצויים בארי מארדר, צ'ין-הנג צ'ינג, צ'ארלס וובר, וויי טסנג, מיכאל פחלאנט, כריסטיאן קלינג'נברג לין איפינה ופאולו זינאגנו.

חיים אישיים

מוראווץ קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1951.
מוראווץ התגוררה בגריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק, והייתה נשואה להרברט מוראווץ, כימאי העוסק בפולימרים. לזוג 4 ילדים, 8 נכדים ונין אחד. בתה ננסי מוראווץ היא פרופסור למשפטים, ומנהלת קליניקה לזכויות מהגרים באוניברסיטת ניו יורק.
לאחר שקיבלה תואר כבוד מהארגון הלאומי לנשים על שילוב קריירה ומשפחה, אמרה קתלין מוראווץ: "אולי הפכתי להיות מתמטיקאית כי הייתי כה גרועה בעבודת הבית". היא אמרה שעיסוקיה מחוץ למתמטיקה כיום הם "נכדים ושייט".
מוראווץ נפטרה באוגוסט 2017.
מחולל רישיונות

מחולל רישיונות, המוכר במיוחד בכינוי הלועזי keygen (הלחם של key generator), הוא תוכנית קטנה המסוגלת לייצר מספר סידורי או רישיון הרשמה של תוכנה או אלגוריתם קריפטוגרפי. 
את מחוללי הרישיונות כותבים קבוצות קראקרים עבור אתרי אינטרנט המוקדשים להעתקה פיראטית של תוכנות.

כיצד הם עובדים

תוכנות ומשחקי מחשב דורשים בדרך כלל הזנה של רישיון רק בשעת ההתקנה. תוכנת ההתקנה מיישמת ביטוי אלגברי על הרישיון שהוזן על מנת לאמת את תוקפו. לדוגמה, האלגוריתם יכול להגדיר שרישיון שמוזן צריך לכלול 5 מספרים שסכום הביטים שהם מייצגים הוא 25, ו-3 אותיות שסכומן, לאחר שהומרו לערך המספרי שלהם, שווה ל-42.
כדי לכתוב מחולל רישיונות, הכותב נעזר לרוב ב-דיסאסמבלר, תוכנה הממירה שפת מכונה לשפת סף, על מנת לעיין בקוד התוכנה לה הוא מעוניין ליצור מחולל רישיונות זה. לאחר שהצליח לגשת לקוד התוכנה, הוא יכול לאתר את הפונקציה או פונקציות שאחראיות על האימות. באמצעות הנדסה הפוכה הוא מסוגל ליצור אלגוריתם הפוך לייצור רישיונות תקפים.

בעיות עם מחוללי רישיונות

מלבד בעיות אתיות וחוקיות, מחוללי הרישיונות נתקלים בשתי בעיות עיקריות: אקטיבציה ואימות רישיון מקוון. תוכנות העובדות בצורה מקוונת, כגון תוכנות המורידות עדכונים בצורה שוטפת, יכולות לבקש לאמת את הרישיון הסידורי. מסיבה זו, לא יכולים יוצרי מחוללי רישיונות לדעת כיצד עובדים אלגוריתמים אלו ולכן עבור תוכנות אלו, רק ההתקנה והשימוש המקומי אפשרי. לעיתים יכול הקראקר לעקוף בעיה זו באמצעות הסרת הדרישה לאימות הרישיון, ובמילים אחרות - יצירת קראק. בעיה נוספת, הנפוצה בעיקר בתחום המשחקים באמצעות האינטרנט, היא מקרה שבו אדם אחד משתמש ברישיון בר תוקף שחולל מחולל רישיונות, אך רישיון זה כבר נמצא בשימוש על ידי אדם אחר, בין אם אדם זה קנה את הרישיון באופן חוקי ובין אם אף הוא השיג רישיון זה באמצעות מחולל רישיונות. בנוסף, ובדומה לתוכנות שמקורן אינו ניתן לאימות, יכול המחולל לכלול נוזקה - וירוסים או סוסים טרויאניים.

מאפיינים תרבותיים

פעמים רבות "מקושטים" מחוללי הרישיונות באמנות ASCII ובאמנות ANSI, כמו גם מוזיקת טרקר של האסכולה הישנה.
הר מאסיב (קולורדו)

מיפוי ההר, הטיפוס על ההר ומקור שמו

הר מאסיב מופה לראשונה בשנת 1873 במסגרת הסקר שבוצע על ידי פרדיננד ואנדוויר היידן של מערב ארצות הברית. חבר משלחת הסקר הנרי גאנט (Henry Gannet) היה הראשון שהעפיל לפסגת ההר.
בשנת 1901 הוצע לקרוא לפסגה הגבוהה ביותר של ההר - "הר מקינלי" (Mount McKinley), וב-1916 התקבלה ההחלטה לקרוא לפסגה זו פסגת גאנט (Gannett Peak). לאור התנגדות תושבי האזור החלטה זו בוטלה בשנת 1922. בשנת 1961 הוצע לקרוא להר בשם "הר וינסטון צ'רצ'יל" אולם לא התקבלה החלטה רשמית בעניין זה.

המחלוקת בדבר גובה ההר

מאחר שהפרש הגבהים בין הר מאסיב להר הסמוך לו (הר אלברט) הוא 3.7 מטרים בלבד, הייתה מחלוקת בשאלה מי הגבוה משני ההרים, וחסידי הר מאסיב בנו ערימת אבנים גדולה על הפסגה על מנת להגביר את גובהה, בעוד שחסידי הר אלברט הרסו את הערימה.

תיירות

שביל הליכה שאורכו 21.9 קילומטרים מוביל לפסגת ההר ובחזרה ממנה (שביל מעגלי).
באזור הטבע הבראשיתי מצויים מספר אגמים קרחוניים. מורדות ההר מכוסים ביערות אורן, אשוחית ואשוח. בעלי החיים המצויים בהר הם: הפיקה האמריקאית, עז הרי הרוקי, איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי-זנב, אייל קורא, ומרמיטות זהובות-בטן.
High School

רקע

ב-29 בנובמבר 2012 פירסמה מינאז' סקר בו שאלה את מעריציה איזה שיר לדעתם צריך לשמש כסינגל הבא מהאלבום. במקום הראשון היה השיר "I'm Legit", במקום השני השיר "High School" ובמקום השלישי השיר "Up In Flames". הקליפ לשיר צולם ב-11 במרץ 2013. כשיצא האלבום שמו לב מעריציה של מינאז' כי יש דמיון בין השיר לבין השיר "Hood Story" מהמיקסטייפ הראשון של מינאז', "Playtime is Over", כאשר בשני השירים מוזכרים המשפטים "he said he came from Jamaica" ו-"he owned a couple of acres". בסיום של השיר מהמיקסטייפ ניתן לשמוע את מינאז' לוחשת "To Be Continued" ("המשך יבוא"). מינאז' אישרה את השמועות כאשר פרסמה מחדש הודעה בטוויטר בה נאמר: "HOOD STORY PART 2".
דילן אוודראוגו

קריירה

אוודראוגו הגיע למחלקת הנוער של מונקו בשנת 2015 ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת המילואים שלה.
ב-4 באוגוסט 2018 אוודראוגו חתם באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית. ב-28 בספטמבר אוודראוגו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-5 נגד אנוסיס נאון פראלימני.
אוודראוגו שנולד בצרפת להורים מהגרים מבורקינה פאסו, החליט לנצל את שורשיו ולייצג את בורקינה פאסו בזירה הבינלאומית. ב-24 במרץ 2017, אווראוגו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 למרוקו.
רפי אתגר

רפי אתגר (נולד בירושלים באוגוסט 1947) מכהן כאוצרו ומנהלו האמנותי של מוזיאון על התפר מעת שיזם את הקמתו בשנת 2000. 
התערוכות שהוא יוזם ואוצר עוסקות בנושאים המצויים במרכז השיח הציבורי וברוח זכויות האדם והחובה האזרחית; מתוך רצון להביא לשינוי ערכי וחברתי באמצעות אמנות עכשווית מול המציאות רווית הקונפליקטים בהקשריה המקומיים והאוניברסליים, במטרה לקדם דיאלוג בצל חוסר הסכמה. המוזיאון נבחר על ידי "הניו יורק טיימס" כאחד מ-29 המוסדות המובילים בעולם בתחום האמנות.

ביוגרפיה

אתגר סיים את לימודיו באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים בשנת 1972. 
בשנים 1995-1980 נחשב אתגר לאחד ממעצבי הכרזות הבולטים בישראל. הוא עיצב ובעיקר צייר למעלה מאלף כרזות עבור מרבית הצגות התיאטרון בישראל, וכן עבור אירועי תרבות מרכזיים בארץ. ב-1995, בעקבות רצח רבין, יזם אתגר בפעם הראשונה כרזה לא מוזמנת, אשר הפכה עם השנים לאייקון ואבן דרך ביצירתו, והוצגה כפתיח בתערוכת היחיד שלו במוזיאון ישראל באותה שנה.
במהלך תקופה זו של יצירה הוזמן אתגר להרצות ולהנחות פרויקטים באקדמיות מרכזיות לאמנות ברחבי אירופה, ביניהן:
Akademie der Künste, Berlin \ 
National College of Art and Design, Dublin \ 
Akademie der Bildenden Künste, Vienna \ 
Hochschule der Künste, Zurich \
Akademija Likovnih Umjetnosti, Sarajevo \
Kunstakademie, Düsseldorf \ 
.Staatliche Akademie der Bildenden Künste, Stuttgart
בשנים 1999-1990 הוזמן אתגר לשמש אמן הבית ויועץ אמנותי להוצאת הספרים המובילה בגרמניה, S. Fischer Verlag. במסגרת תפקידו יזם פרויקט המשתף סופרים רבים וחשובים בהכנת יצירות אמנות בעקבות ספריהם. במיזם "Bücher werden Plakate" השתתפו סופרים זוכי פרס נובל כמו קנזאבורו אואה, ג'ון מקסוול קוטזי, נאדין גורדימר ואחרים. עבודתו עם סופרים אלה נועדה ליצור חיבור בין עולם הספרות והאמנות, ולהעשיר את חווית הקריאה באמצעות החוויה הוויזואלית.
בשנת 2000 יזם אתגר את תערוכת Coexistence, מיזם בינלאומי בו השתתפו עשרות מעצבי כרזות ידועים מרחבי העולם. המיזם הוצג ב-35 ערים ביבשות שונות, והוא קרא לכבוד הדדי בין העמים והדתות. במסעו זה תמכו מנהיגי מדינות ואנשי רוח רבים מרחבי העולם.
סוזומנוס

סלמיניוס הרמאנוס סוֹזוֹמֵנוּס (ביוונית עתיקה: Σωζομενός, בלטינית: Sozomenus;‏ 400–450 לערך) היה היסטוריון של הכנסייה הנוצרית. מקור חשוב לתולדות הכנסייה והנוצרים בין המאה ה-3 למאה ה-5 ולמסורות ואמונות נוצריות, בהן כאלה הקשורות לארץ ישראל.

תולדות חייו

סוזומנוס נולד בבית לאהיא, ליד עזה. הוא מספר כי הנוצרי הראשון במשפחתו היה סבו, שהתנצר בתקופת קונסטנטיוס השני (בין השנים 337 ל-361), כאשר ראה את הילריון הקדוש מגרש שד מגוף שכנו, אלפריון. משפחתו של אלפריון עסקה בהקמת כנסיות, בעידוד להתנצרות המונית ולנזירות. סוזומנוס גדל והתחנך במסגרת חוג זה ורכש ידע בכתבי הקודש ובמסורות שעברו על-פה מאת הנזירים במקום הולדתו. גם בהמשך כתב מתוך גישה קרובה לנזורה בכלל ולנאמני הילריון הקדוש בפרט. סוזומנוס הוכשר כעורך דין בביירות ובקונסטנטינופול וייתכן ששהה בחצרו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. בשנת 430 לערך החל לחבר את ספריו אודות תולדות הכנסייה.
ההיסטוריון הישראלי יונתן ליבנה מציין כי סוזומנוס השתייך לשכבה עולה של אינטלקטואלים קונסטנטניפוליטאנים, אשר היו מהגרים חדשים בעיר הבירה האימפריאלית, אשר גדלו והתחנכו באזורי הספר של האימפריה. כיוון שמהלך חייו השאיר עקבות משמעותיים בכתיבתו, ניתן למצוא בכתביו, במשולב בסיפור ההיסטורי, מידע רב על תולדות קהילתו וארץ מוצאו וכן סימנים כי הכתיבה כוונה גם לקהל הקוראים שבפריפריה האימפריאלית.

הערכה

ההיסטוריה של סוזומנות רחבה ומקיפה, לפחות בכל הנוגע לנצרות במזרח, פחות מכך לגבי הנצרות במערב האימפריה הרומית. חשיבותה הגדולה היא בעובדות מקוריות בכתביו שאינן מופיעות במקורות אחרים, חלקן עובדות שהעתיק ממקורות קדומים שאבדו ורבות מהן שכתב על סמך מסורות ואמונות שבעל-פה ושנרשמו לראשונה על ידיו. גם כאשר הוא עוסק בחומרים ממקורות קודמים לו ותוכניתו עוקבת אחר הנראטיב של סוקרטס מקונסטנטינופול, כתיבתו קריאה, סדר הרצאת הדברים ברור ומסודר ומשלב באופן הרמוני חומרים מקורות מגוונים. עם זאת, פעמים רבות מביע סוזומנוס עצמו תסכול מכך שאינו יכול להביא תמונה מושלמת של האירועים או לרדת לחקר האמת בשל מחסור במידע או ריבוי סתירות.
כתיבתו ההיסטורית של סוזומנוס מדגישה במיוחד את הנזירות ומכילה מידע רב ערך על ראשיתה והתפשטותה של תופעת הנזורה בנצרות ועל מייסדיה. כן שם סוזומנוס דגש על המיסונריות הנוצרית ועל המאמצים הראשונים לניצורם של הארמנים, הסרצנים והגותים. הכתיבה מנסה להיות אובייקטיבית ובלתי-אישית, כך שעמדותיו התאולוגיות של סוזומנוס עצמו, פרט להערצת הנזירים והמיסיונרים, אינן בולטות. למרות התנגדות חריפה ושמרנית למינות, סוזמנוס מביע לעיתים הערכה אישית לאישים שהחזיקו בעמדות לא-אורתודוקסיות (גנוסיס, אריאניות, מונטניזם וכו') ואינו תוקף אותם אישית או מוסרית.

הדפסות

עבודותיו של סוזומנוס נדפסו לראשונה ב-1544 בפריז על ידי רובר אטיין (Robert Estienne). בשנת 1720 הוציא אנרי ולואה (Henri Valois) בקיימברידג' מהדורה של כתבי סוזומנוס יחד עם כתבי סוקרטס מקונסטנטינופול, קסיודורוס ואחרים.
ב-1846 ראה אור תרגום של הספר לאנגלית בלונדון בשם "היסטוריה של הכנסייה בתשעה ספרים" (A History of the Church in Nine Books, from A.D.324 to A.D.440)‏. ב-1855 ראה אור תרגומו של אדוארד ולפורד (Edward Walford) לאנגלית וב-1890 הוציא צ'סטר דייוויד הרטרנפט (Chester David Hartranft) תרגום מוקפד של ההיסטוריה לאנגלית (The ecclesiastical history of Sozomen, comprising a history of The church, from 323 A.D. to 425 A.D).
בריאנה רולינס

ביוגרפיה

רולינס מתאמנת באוניברסיטת קלמנזון שבדרום קרוליינה בהדרכת לורנס ג'ונסון, זכתה 3 פעמים בתואר אליפות NCAA ובגביע באוורמן.

2012

באליפות ארצות הברית באתלטיקה שהיוותה את המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון שנערכה ביוג'ין שבאורגון ב-23 ביוני 2012 סיימה רולינס במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.94 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה את התוצאה השנייה בטיבה בשיא אישי חדש של 12.70 שניות.

אלופה ושיאנית ארצות הברית

באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין שבאורגון ב-8 ביוני 2013 זכתה רולינס במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא מכללות חדש של 12.39 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית באתלטיקה שמהווה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכה בדה מוין שבאיווה ב-22 ביוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אמריקאי חדש של 12.26 שניות, שיפור לשיא של גייל דיברס (12.33 שניות). תוצאה זו היא התוצאה המהירה בעולם ב-21 השנים האחרונות והתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים. כבר בשלב המוקדמות, היא השוותה את השיא האמריקאי של דיברס (12.33 שניות).

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה  של 12.44 שניות, לפני סאלי פירסון מאוסטרליה (12.50 שניות) וטיפני פורטר מבריטניה (12.55 שניות).

2016

באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכתה רולינס במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.82 שניות, לפני בת ארצה ניה אלי (7.80 שניות) וטיפני פורטר (7.90 שניות).

אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 ניצחה רולינס את ריצת ה-100 מטר בתוצאה של 12.34 שניות ונכללה בנבחרת ארצות הברית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם, היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.48 שניות, לפני בנות ארצה ניה אלי (12.59 שניות) וקריסטי קסטלין (12.61 שניות).
חוק 18 האלקטרונים

חוק 18 האלקטרונים הוא כלל אצבע למדד יציבות קומפלקסים אורגנומתכתיים. זהו למעשה המקבילה של כלל האוקטט למתכות המעבר. ההבדל במספרים (8 ביסודות ה"רגילים") נובע מהמבנה המיוחד של הטבלה מחזורית.
במתכות מעבר בנוסף לאורביטלי p ו-s קיימים גם אורביטלי d (שיכולים להכיל עוד עשרה אלקטרונים) המתחילים להתמלא. למעשה, מתכות המעבר לא יכולות לקבל ישירות את האלקטרונים, שכן אחרת היינו נתקלים במתכות כמו ¹⁰⁻Fe ו ⁸⁻Pt.
בדומה לשאר היסודות, בהם השאיפה למילוי האורביטלים הפנויים באלקטרונים כדי להגיע למצב של גז אציל מתממשת על ידי קשרים כימיים (קוולנטי ויוני) למולקולות אחרות - כך יוצרות מתכות המעבר קשרים כימיים עם ליגנדים ליצירה של קומפלקסים מיוחדים ומוכרים בכימיה אי-אורגנית וליצירה של קומפלקסים אורגנומתכתיים.
כופר (סרט)

עלילת הסרט

במהלך יריד מדעים שאליו מגיע טום מאלן (מל גיבסון), בנו שון (בראוולי נולטי) נחטף. לאחר מספר שעות טום מקבל דואר אלקטרוני שבו מפורטת בקשת כופר של שני מיליון דולרים תמורת שון. טום, בעליה של חברת תעופה ובעצמו טייס קרב בחיל האוויר האמריקני לשעבר שלחם במלחמת וייטנאם, ואשתו קייט (רנה רוסו) מחליטים לדווח על האירוע ל-FBI למרות הסכנות. סוכני הבולשת, בפיקוד לוני הוקינס, מקימים בביתם מרכז פיקוד ושליטה ומנחים אותם כיצד לשוחח עם החוטפים.
האחראי על החטיפה הוא השוטר ג'ימי שאכר (גארי סיניז). ג'ימי מנחה את טום להיכן לבוא עם הכופר. במהלך העברת הכופר, צוות ה-FBI- מתערבים והורגים את שליחו של ג'ימי. בעקבות זאת, טום מחליט לשנות גישה ובמקום לתת את הכופר לחוטפים הוא מכריז שמי שיביא את החוטפים אליו יקבל את סכום הכופר.
אנשי ה-FBI לא מרוצים מהחלטתו של טום והם מנסים לשכנע את קייט לגרום לטום לשלם את הכופר. אחרי ששום דבר לא מצליח, ג'ימי הורג את חבריו במטרה לזכות בסכום הכופר. לבסוף, כשג'ימי מגיע לבית משפחת מאלן, שון מזהה אותו בתור החוטף. מתפתח מאבק בין ג'ימי לבין טום, שבסופו יורים לוני וטום בג'ימי למוות.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות עם ציון גבוה של 71% על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". בנוסף, מל גיבסון וגארי סיניז קיבלו ביקורות חיוביות על הופעתם בסרט.
הסרט נחשב כהצלחה כלכלית גדולה בהשוואה לתקציב 80 המיליון דולר שלו. הוא הכניס 136,492,681 דולר בארצות הברית וכ-173 מיליון דולר בשאר העולם. בסיכום הכנסותיו, הסרט התברג כסרט השביעי המכניס ביותר בארצות הברית לשנת 1996.

פרסים ומועמדויות

הסרט זכה בפרס איגוד ה-ASCAP לשובר הקופות הטוב ביותר. בנוסף הסרט היה מועמד לכמה פרסים; פרס סאטורן לסרט פעולה/הרפתקה/מותחן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (מל גיבסון), פרס איימג' (Image Awards) לשחקן המשנה הטוב ביותר (דלרוי לינדו) ופרס האמנים הצעירים לשחקן המשנה הטוב ביותר (בראוולי נולטי).
שמואל יצחק בורנשטיין

רבי שמואל יצחק בורנשטיין (נולד בה' באדר תשכ"א, 21 בפברואר 1961) הוא האדמו"ר מסוכטשוב.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, בנו הגדול של האדמו"ר מסוכטשוב הרב מנחם שלמה בורנשטיין, שהיה אז גם רבה של שכונת יד אליהו. אמו, טובה גיטל, היא בתו של הרב דניאל מובשוביץ, שהיה רבה של זורביץ ברוסיה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרב שכונת צ'לנוב בתל אביב. למד בישיבת פוניבז'. בשנת תשכ"ט (1969), בהיותו בן 8, נספה אביו בתאונת דרכים.
בשנת תשמ"ז (1987), כשמונה עשרה שנה לאחר פטירת אביו, הוכתר לאדמו"ר מסוכטשוב.

חיים אישיים

בתחילת שנות ה-80 נישא לרבקה, בת הרב אליהו שטרנבוך מאנטוורפן ונכדת האדמו"ר רבי  ברוך הגר מסרט ויז'ניץ.
מתגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
בנו מאיר נשוי לבתו של רבי נחום דב ברייאר האדמו"ר מבויאן.
אולף השני, מלך דנמרק

חייו

כאשר מת סבו של אולף, ולדמר השני, מלך דנמרק, הוא היה בן חמש שנים בלבד. הוא הוכרז כמלך דנמרק בשנה שלאחר מכן. אמו, המלכה מרגרטה, שימשה כעוצרת עקב גילו הצעיר. הכרזתו כללה את התואר "היורש האמיתי של שוודיה", שהוסף בהתעקשותה של אמו, מאחר שסבו היה מלך שוודיה עד שאולץ להתפטר. אולף היה מלך סקונה, כולל הערים שנשלטו על ידי ברית ערי הנזה, על פי חוזה שטרלזונד מ-1370. מרגרטה חתמה על כתב הזכויות בשמו של בנה. בכתב הזכויות הסכים אולף להיפגש עם האספה הלאומית אחת לשנה לכל הפחות ולהשיב את הנחלות שסבו, ולדמר הרביעי, החרים במהלך תקופת מלכותו.
עם מות אביו ב-1380 הוכתר אולף כמלך נורווגיה. גם כאשר מלאו לו 15 שנים והוא הגיע לבגרות, המשיכה אמו למשול בשמו. כעת, כאשר הוא מלך גם על דנמרק וגם על נורווגיה, אוחדו שתי הממלכות באוניה פרסונלית, מצב שלמעט תקופות קצרות של אינטררגנום, נמשך עד ל-1814.

מותו

למרות כל התקוות שתלו לעתידו אמו ועמי דנמרק, נורווגיה ושוודיה, הן מעולם לא התממשו. אולף מת באופן בלתי צפוי באוגוסט 1387 בגיל 16. הוא נקבר במנזר סורו שבאי זילנד. עד מהרה צצו שמועות על כך שהוא הורעל.
לאחר מותו הוכרזה אמו כ"הגבירה הכול יכולה של ממלכת דנמרק". על פי חוקת דנמרק באותה תקופה לא היה באפשרותן של נשים למלוך בזכות עצמן. בשנה שלאחר מכן הכריזה עליה נורווגיה כעל "מלכה מושלת". ב-1389, לאחר תבוסתו והדחתו של אלברכט, מלך שוודיה, היא הוכרזה כ"הגבירה הכול יכולה של שוודיה". ב-13 ביוני 1397 היה באפשרותה לאחד את כל שלוש הממלכות הסקנדינביות באוניה פרסונלית תחת כתר אחד של יורשה, אריק מפומרניה, במסגרת איחוד קאלמאר.
ב-550 השנים הבאות לא מלך על נורווגיה שום מלך שנולד על אדמה נורווגית, עד ללידתו של הנסיך האראלד (לימים האראלד החמישי, מלך נורווגיה) ב-1937. מותו של אולף השני שם גם קץ לקו הירושה הזכרי של שושלת ביילבו בשוודיה.

המתחזה

ב-1402 דיווח ההיסטוריון הפרוסי, יוהאן פון פוסליג על אדם חולה ועני שהתאכסן בכפר ליד העיר גרודז'ונדז שפולין. קבוצה של סוחרים מדנמרק שאלו אותו אם הוא לא אדם ידוע בארצם, מאחר שהוא נראה דומה מאוד למלך אולף המנוח. הסוחרים יצאו כדי למצוא אדם שראה והכיר את מראהו של המלך ושבו איתו לשם. כאשר הגיע אותו אדם וראה את מי שהסוחרים חשבוהו לאולף, הוא פרץ בזעקות "אדוני המלך!".
רבים, בעיקר בנורווגיה, לא האמינו שאולף השני אכן מת. הם סברו שהמלכה מרגרטה הרעילה את המלך הצעיר כדי להסירו מדרכה וכדי שהיא תוכל למלוך. על פיה השמועות, אולף הצעיר נמלט והתחבא. החדשות על הבחור שהתגלה בגרודז'יונדז הגיעו לאוזניו של הסוחר טים ון דר נלו, שלקח אותו לגדנסק. אצולת העיר קידמה אותו בברכה כמלכן של דנמרק ונורווגיה והעניקה לו מתנות ובגדים ראויים. חותם הוכן עבורו והוא כתב למלכה מרגרטה כדי להודיע לה שהוא בנה ודרש את החזרתם של תאריו ונחלותיו. המלכה השיבה לו במכתב שאם הוא יוכל להוכיח שהוא בנה, היא תקבל אותו בשמחה.
הריבון הגדול של המסדר הטבטוני ליווה את הבחור לקאלמאר כדי שייפגש עם המלכה. מיד עם הגיעו היה ברור שהוא מתחזה. הוא לא היה מסוגל לדבר מילה אחת בשפה הדנית וכאשר הוא נחקר, הוא הודה שהוא פרוסי, בנם של איכרים. אולף המתחזה נלקח ללונד שבסקונה. שם הוא הודה בחתרנותו כנגד המלוכה והוא נדון למוות בשריפה. המכתבים שהוא כתב למלכה נתלו סביב לצווארו וכתר מדומה הונח על ראשו לפני שהוא הועלה על המוקד. רכושו הועבר למנזר והמלכה דאגה להשמיד את חותמו המדומה. המועצה המלכותית הדנית פרסמה הסבר מפורט על נסיבות מותו של אולף האמיתי ב-1387 כדי לסתור את הסיפור על המתחזה שנפוץ ברחבי ארצות הים הבלטי.
רוני קיי

ביוגרפיה

רוני קיי נולדה בניו יורק ועלתה בגיל שלוש לישראל בה גדלה. סבה, שמשון קפלן, היה עורך-דין ידוע ויקיר העיר תל אביב. אביה, עמי ארצי, הוא מפיק סרטים החי בלוס אנג'לס. אמה היא דסי קסטן, אביה החורג הוא דני קסטן ששימש יו"ר איגוד הכדורסל בישראל. רוני קיי הייתה נשואה לכדורסלן דורון שפר, ולשניים בת משותפת, שנולדה ב-2002.
היא למדה בבית הספר היסודי ארזים בנווה אביבים ובבית הספר התיכון אליאנס ברמת אביב. מאז ומתמיד שאפה להיות במאית. כשהייתה בת ארבע עשרה למדה משחק בתיאטרון ילדים ונוער, ובמהלך שנות התיכון למדה במכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בצה"ל שירתה כמדריכת טכניקות ירי בסיירים בחיל השריון.
בשנים 1992–1995 למדה בבית הספר לקולנוע USC בלוס אנג'לס, הנמצא תחת חסותם של סטיבן שפילברג וג'ורג' לוקאס. שפילברג, שנזרק מבית הספר שנים רבות קודם לכן, סיים במחזור שלה וקיבל תעודה. ג'ורג' לוקאס היה המורה שלה לסאונד. היא זכתה במימון לימודים על מלגת הצטיינות, וסיימה ראשונה בכיתתה וברשימת הדיקן. סרטה הקצר, שצולם בישראל, נבחר לייצג את בית הספר USC ברחבי העולם.
בחופשות מהלימודים שבה לישראל ויצרה כתבות לתוכנית "סל בסלון" בערוץ הספורט.
בתום לימודיה ביימה סרט על בתיה ארד, אמו של רון ארד, "פעם אחת חלמתי שאבא חזר הביתה", ובהמשך ביימה סרט לרשת NBC בשם "Hope It Up", שעסק בילדים שהכדורסל מציל אותם מחיים של פשע. במהלך השנתיים הבאות עבדה ברשת הטלוויזיה NBA Entertainment, בה הפיקה וביימה כתבות רבות.
ב-1997 שבה לגור בישראל. היא הנחתה את התוכנית "ראלי דקאר" בערוץ הספורט, ביימה עבור ערוץ 2 את הסרט התיעודי "אני דקל" שסיפר את סיפורו של שחקן עם תסמונת דאון וביימה סרטים וכתבות שונות לערוץ הספורט. היא ביימה שלוש סדרות עלילתיות: "זבנג!" - על פי ספרי הקומיקס של אורי פינק, "טיפול נמרץ" - שהייתה סדרת הדגל של טלעד (22 פרקים), ו"חדר מלחמה" (9 פרקים), על פי תסריט של יאיר לפיד.
בנוסף, ביימה סרטוני פרסומת רבים, לצד סרטים וסדרות תעודה ששודרו בערוץ 10, ערוץ שמונה, רשת ו-yes.
בשנים 1997–1998 כיהנה כראש מחלקת קידום ופיתוח באולפני ג.ג, כולל אחריות מלאה על בניית מכרזים, יזמות של תוכניות שונות ופיתוח תכנים.
בשנת 1999 עמדה בראש ערוץ פנאי ובידור באתר האינטרנט "תפוז". במסגרת זו לקחה חלק בבניית הערוץ, בעריכתו ובעריכת מדור.
בין הקליפים הרבים שביימה: "לא יכול להוריד ממך את העיניים" - הקליפ האחרון של מאיר אריאל, "תרנגול כפרות", הקליפ האחרון שצילם יוסי בנאי, יום לפני פטירתו, "זמן אהבה" של דוד ד'אור ואהוד בנאי ו"לולה" של דודו טסה. בנוסף, ביימה קליפים לרמי קלינשטיין, בהם "שיר חשוף", "הכעס" ו"אלוהי הדברים הקטנים".
בשנים 1997–2009 לימדה משחק מול מצלמה בבית הספר למשחק "בית צבי".
בשנים 2000–2001 לימדה וליוותה את פרויקט הגמר של תלמידי בית הספר לעריכה "Jump Cut".
מאז ועד היום ביימה סרטים וסדרות דוקומנטריים לטלוויזיה, בהם: "אמא יקרה לי", ו"סוף סוף אמא", סדרות דוקומנטריות לערוץ 10 עם מיקי חיימוביץ'; "מלחמות היהודים" עם עופר שלח; "מיניות ספורט" לערוץ שתיים במסגרת פרויקט "זום"; "עוד מעט נהפוך לשיר" תוכנית ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל לערוץ 2 עם גולן יוכפז, ו"מודה אני" לערוץ 2, העוסק במוזיקאים שחוזרים בתשובה.
בדצמבר 2012 ביימה את הסרט "ציפי לבני - החלום ושברו" – סרט תיעודי המלווה את ציפי לבני ברגעים אינטימיים לאורך שלוש שנים קריטיות בחייה (2012-2009). מרגע הזכייה ברוב קולות בבחירות, דרך ההתפטרות מהכנסת ועד להתלבטות על צעדיה הבאים, לנוכח הקדמת הבחירות לינואר 2013. בנוסף, יצרה וביימה סדרה תיעודית לyes בשם "שידוך משמים" על שידוכים בחברה החרדית.