google/wiki40b huggingface dataset:
חתלתלת

חתלתלת (בלועזית: Feline Panleukopenia) היא מחלה נגיפית קשה עד קטלנית הפוגעת בחתולים ונגרמת על ידי נגיף פרוו של חתולים.

גורם המחלה, הדבקה ופתופיזיולוגיה

גורם המחלה הוא נגיף DNA חד-גדילי ממשפחת נגיפי פרוו. הנגיף מדביק באמצעות הפרשות ונוזלי גוף נגועים ובמגע עם סביבת החיה הנגועה. הנגיף שאיננו נישא באוויר יכול גם לעבור לחיות שאינן נגועות באמצעות נשאים שונים, בעיקר פרעושים וזבובים. פרטים שנדבקו בנגיף והצליחו לגבור עליו עדיין יכולים להיות נשאים של הנגיף למשך מספר שבועות אחרי ההחלמה. לא ידוע על חתולים שהם נשאים של הנגיף מעבר לתקופה זו. גם וטרינרים ומגדלים המטפלים בחיה נגועה ללא כפפות חד-פעמיות יכולים להעביר את הנגיף לחיות אחרות. עם זאת, בני אדם אינם נשאים של הנגיף.
המערכת החיסונית של חתול בוגר ובריא יכולה להתמודד עם הנגיף בחלק מהמקרים. חתולים חולים, חתולים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת וחתולים במצב של תת-תזונה פגיעים יותר לנגיף. גורי חתולים פגיעים במיוחד לנגיף בגילאים שבין 16-11 שבועות. כשהם צעירים יותר ויונקים הם מקבלים הגנה דרך המערכת החיסונית של האם. כשהם גדולים יותר, המערכת החיסונית כבר חזקה מספיק על מנת להתמודד עם הנגיף. כמו כן, ככל שמסת הגוף גדלה, קל יותר להתמודד עם ההתייבשות שנגרמת מהמחלה. גורים שלא קיבלו חלב אם רגישים יותר לנגיף.
הנגיף פוגע בכל המינים במשפחת החתוליים. במשפחת הראקוניים ידוע שהנגיף פוגע בחוטמנים ובדביבון המצוי. במשפחת הסמוריים ידוע שהנגיף פוגע בחורפן האמריקאי, בלוטרה הצפון אמריקאית ובבואש המפוספס. חמוסים אינם נשאים של הנגיף.    
עיקר הנזק הנגרם על ידי הנגיף מתרחש בדופן המעי, המתבטא בהיווצרות כיבים במעי ובהתנשלות תאי האפיתל המדפנים אותו. בעקבות הנזק הקשה חלה פגיעה חמורה בתהליכי הספיגה והעיכול התקינים. במקביל חלה פגיעה במערכת החיסון המגבירה את רגישות הגוף לזיהומים משניים. בעובר הנגיף מונע התפתחות תקינה של המוח.
הדבקה יכולה להתרחש גם במהלך ההיריון מאם נגועה לעובר שלה. אם ההדבקה מתרחשת בשלב מוקדם של ההיריון הוא יכול לגרום לספיגת העובר או להפלתו. אם ההדבקה התרחשה בשלב מתקדם של ההיריון הנגיף יפגע במוח הקטן של העובר. הגור שייוולד עשוי לסבול מנזק מוחי מסוים כל חייו: עיוורון, רעידות, תנועות בלתי רצוניות וכדומה. נזק מוחי כתוצאה מנגיף החתלתלת הוא נדיר כיוון שברוב המקרים האם תעביר לעובר מספיק נוגדנים לנגיף.

סיבוכים הקשורים בחיסון

על אף מנהגם של רופאים וטרינרים לתת חיסון דחף אחת לשנה, הסתבר בשנים האחרונות שתוקף החיסון טוב ככל הנראה, למספר שנים. מאחר שמדובר בחיסון "מרובע", כלומר, חיסון המחסן נגד ארבעה גורמי מחלה יש לקחת בחשבון את תוקף החיסון לכל אחת מארבע המחלות בנפרד.
לאחרונה נמצא קשר בין אתרי הזרקה של כלל החיסונים לגידולי סרטן של רקמת חיבור המופיעים בחתולים. גידולים אלה אף נכללים בקבוצה חדשה: פיברוסרקומות המושרות על ידי חיסונים. מסיבה זו גוברת הנטייה למתן החיסון אחת לשלוש שנים במקום אחת לשנה כפי שהיה נהוג בעבר. יש וטרינרים שאף מחסנים מעל אחת הגפיים כדי שבמידה שיתפתח גידול ממאיר באתר ההזרקה יוכלו להסיר את הגפה עם הלקות. שיטת חיסון מעל גפה נהוגה כיום בארצות הברית.
סיבוך נוסף כרוך רק במרכיב החיסון המרובע המגן מפני חתלתלת. מסיבה שאינה ברורה לחלוטין וקשורה אולי להיווצרות תגובה אוטואימונית, נגרם בחלק מן החתולים המחוסנים אי ספיקת כליות כרונית.
אנטון דניקין

חייו לפני מלחמת האזרחים

דניקין נולד בעיר ולוֹצלַוֵק שליד ורשה לאב רוסי ואם פולנייה. אביו היה קצין צבא בדימוס, אמו הייתה עקרת בית. לאחר סיום גימנסיה התקבל לבית ספר לקצינים בקייב, וסיים את לימודיו שם בשנת 1892, ובשנים 1895–1899 למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי. את ניסיונו הקרבי הראשון רכש במהלך מלחמת רוסיה-יפן, בה שימש כקצין מטה של דיויזיית חיל רגלים.
בשנת 1914 הועלה דניקין לדרגת גנרל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מילא תפקיד של ראש מטה הארמייה השמינית של הצבא הרוסי, ולאחר שאושרה בקשתו לעבור מתפקידי מטה לתפקידי פיקוד, מונה למפקד חטיבה 4 (שכונתה "חטיבת הברזל") בגליציה. בשנת 1915 מונה למפקד דיויזייה מס' 4, איתה נטל חלק במתקפת ברוסילוב. בסוף שנת 1916 הוא מונה למפקד הגיס השמיני, אשר נלחם בכוחות הגרמניים ברומניה (למעשה פיקד דניקין לא רק על הגיס השמיני אלא גם על הצבא הרומני, שנלחם לצד הרוסים). בשנת 1917 מונה דניקין למפקד חזית דרום מערבית.
באוגוסט 1917 נעצר אנטון דניקין, בשל תמיכתו הפומבית בגנרל לאוור קורנילוב, אשר ניסה להפיל את הממשלה הזמנית ברוסיה. דניקין היה עצור בעיר ביחוב יחד עם גנרל קורנילוב עצמו ועם כמה גנרלים נוספים שהואשמו בתמיכה בניסיון ההפיכה של קורנילוב. בדצמבר 1917 נמלט דניקין יחד עם גנרל קורנילוב מהכלא. הם הגיעו לעיר נובוצ'רקסק (כיום במחוז רוסטוב, בדרום רוסיה).

פיקודו בצבא הלבן

בנובוצ'רקסק השתתף דניקין בהקמת כוח צבאי אנטי-בולשביקי (הצבא הלבן). בצבא שהוקם (אשר כונה צבא המתנדבים) פיקד דניקין על דיוויזיה מס' 1. מפקד צבא המתנדבים היה גנרל לאוור קורנילוב. באפריל 1918 נהרג קורנילוב בקרב ואנטון דניקין נטל את הפיקוד. בשנת 1919  פיקד דניקין על כל הכוחות ה"לבנים" בדרום רוסיה. צבאו, אשר נקרא "הכוחות המזוינים של דרום רוסיה", החל להתקדם בקצב מאיים לכוון מוסקבה ובקיץ 1919 אף איים לכבוש אותה. אולם, התקדמותו נעצרה באוקטובר 1919 לאחר שנוצח בקרב ליד עיר אוריול, 400 ק"מ מדרום למוסקבה. מאז הוא נהדף מהשטחים שכבש עד שהגיע לחצי האי קרים במרץ 1920.

משטרו

באזורים שכבשו כוחותיו של דניקין, הוא שלט למעשה כדיקטטור יחיד (ועל כך כונה על ידי פקודיו "צאר אנטון"). בהיותו תומך של מונרכיה חוקתית הוא הקים "מועצה מיוחדת", מעין גוף מבצע ומחוקק יחד אשר אמור היה לנהל את האזורים שנשלטו על ידי הצבא הלבן. תחת שלטונו של דניקין גם היו פוגרומים ביהודים. במחקר שנערך ב-1951 (Nahum Gergel) נראה כי תחת שלטונו של דניקין היו 887 פוגרומים, 17% מהם בוצעו על ידי הצבא הלבן שעליו פיקד.

לאחר מלחמת האזרחים

באפריל 1920 העביר דניקין את הפיקוד על הצבא לגנרל פיוטר ורנגל ועזב את רוסיה. יחד עם משפחתו הפליג לבריטניה. הוא בילה מספר חודשים שם, לאחר מכן נדד לבלגיה, אחר כך להונגריה, ובשנת 1926 התיישב בצרפת. בגלותו עסק בפעילות ספרותית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סירב להצעת קצינים גרמנים לשתף פעולה עמם בארגון יחידות מתנדבים רוסיים ללחימה בצבא האדום. יתרה מכך, למרות היותו מתנגד חריף של המשטר הקומוניסטי, קרא דניקין למהגרים רוסיים לתמוך במאבקה של ברית המועצות בכובש הנאצי. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר לארצות הברית, כיוון שחשש ששלטונות צרפת יסגירוהו לברית המועצות. הוא נפטר ב-8 באוגוסט 1947 בעיר אן ארבור שבמדינת מישיגן. בצוואתו ביקש להעביר את עצמותיו לרוסיה, כאשר "היא תהיה חופשייה" (משלטון קומוניסטי).
בשנת 2005 באישורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, הועברו עצמותיהם של אנטון דניקין ושל אשתו מבית העלמין במישיגן למוסקבה. קברו של דניקין נמצא בבית העלמין של מנזר דונסקוי במוסקבה.
אברהם סטבסקי

ביוגרפיה

סטבסקי נולד לאיטה ואהרן-צבי, במשפחה בת חמישה ילדים בברסט ליטובסק (בריסק) שברוסיה הלבנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, ובין שתי מלחמות העולם בתחומי פולין). בבית הוריו קיבל חינוך מסורתי וציוני. עם תום לימודיו התיכוניים בשנת 1923, ניסה לעלות לארץ-ישראל כמעפיל, אולם נתפס בנמל גאלאץ שברומניה, וגורש על ידי השלטונות הרומניים לפולין. כעבור זמן קצר גויס לצבא הפולני, שבו הגיע לדרגת קצין. לאחרי סיום שירותו הקדיש עצמו לפעילות בתנועת בית"ר. 
בשנת 1933 יצא שוב ללא אשרת עלייה לארץ-ישראל, אולם, הפעם קיבל רישיון-עלייה במשרד הסוכנות היהודית במרסיי.
משם עלה לארץ ישראל על סיפון האניה "שמפוליון" והשתלב בפעילות בית"ר וברית הבריונים בהנהגת אבא אחימאיר.

לאחר הזיכוי

לאחר זיכויו חזר סטבסקי לפולין ובמסגרת הפעילות בבית"ר ובצה"ר סייע  בתחילה בהפצת העיתונים היידים  "אונזער וועלט" ("עולמנו") ו"די טאט" ("המעש").
לאחר מכן ויה פעיל במפעל ההעפלה של הצה"ר, בית"ר והאצ"ל. ערב מלחמת העולם השנייה היה בין מארגני אוניית המעפילים "אסתיר", ואחריה "פאריטה", שמספר מעפיליה היה הגדול ביותר עד לאותו מועד. עם פרוץ המלחמה הצליח לברוח מפולין, אולם שלטונות המנדט לא אפשרו את כניסתו לארץ והוא שהה בזמן המלחמה בארצות הברית. לאחר המלחמה חזר לאירופה והיה אחד ממארגני הפלגת אוניית המעפילים "בן הכט", שהגיעה לארץ במרץ 1947.
לאחר הקמת מדינת ישראל היה ממארגני אוניית הנשק והעולים "אלטלנה". סטבסקי נהרג בעימות בין אנשי האצ"ל לצה"ל במהלך הפרשה. באופן אירוני, סטבסקי מצא את מותו סמוך למקום בו נרצח חיים ארלוזורוב כ-15 שנה לפניו. הוא נטמן בבית העלמין בנחלת יצחק בחלקה הצבאית. הניח אחריו אישה.
סטבסקי זוכה שנית מאשמת רצח ארלוזורוב בשנת 1985 בידי ועדת בכור, שהוקמה בשנת 1982 בידי ממשלת ישראל בראשות מנחם בגין.
קרחון ראטגרס

היסטוריה

קרחון ראטגרס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) באמצעות סוקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם אוניברסיטת ראטגרס, בניו ברנזויק שבניו ג'רזי, אשר שלחה חוקרים לאנטארקטיקה, לצד רכס ג'ונס הופקינס (הנקרא על שם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס) וקרחון קרלטון (הנקרא על שם מכללת קרלטון).
הרמן וילק

קריירה מוקדמת

וילק נולד ב-28 באוקטובר 1885 בארפורט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לאוברסט קרל וילק ואשתו הלן. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והוצב לרגימנט הרגלים ה-71 (תורינגיה ה-3), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן, ובאוקטובר 1915 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-71. בינואר 1916 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-103, וביוני אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המילואים ה-116. באוגוסט 1916 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-71, וב-16 בספטמבר 1917 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה). ב-1 בינואר 1918 מונה למפקד גדוד הרובאים ברגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה), וב-21 באוקטובר 1918 מונה לסגן מפקד הרגימנט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. כאחד ממליוני הגרמנים ותיקי מלחמת העולם הראשונה, זכה גם הוא בצלב הכבוד שניתן בשנות השלושים על ידי נשיא גרמניה הינדנבורג.
ב-9 באוגוסט 1919 נישא וילק לאילזה רימן, בתו של גנרל חיל הרגלים רימן. זמן קצר לאחר מכן הצטרף וילק לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1923 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1926 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לשליש הדיוויזיה ה-2, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-5. ב-31 בינואר 1932 פרש מהצבא, וב-1 בספטמבר אותה שנה מונה כיועץ צבאי לממשלת הרפובליקה הסינית.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר וילק והתגייס לוורמאכט, וב-10 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד האזור הצבאי האחורי ה-581. ב-25 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-270, וב-1 בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-161, ובמסגרת תפקידו הועלה ב-1 ביוני 1940 לדרגת גנרל מיור. במהלך מבצע ברברוסה לחם וילק עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-17 בספטמבר 1941 הועבר לעתודת המילואים. ב-29 בספטמבר 1941 הוא מונה למפקד דיוויזיית האבטחה ה-454, וב-1 באוקטובר הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, אך כבר ב-9 בדצמבר 1941 הוא הוחזר לעתודת המילואים. ב-1 במרץ 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-708, וב-31 בדצמבר 1944 פרש מהשירות בצבא.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר וילק במערב ברלין, שם חי עד מותו ב-10 ביוני 1967.
מחנה שיזפון

מחנה שיזפון הוא בסיס צבאי השייך לצבא הגנה לישראל. בבסיס פועלת חטיבה 460 של חיל השריון וכן ביסל"ש. הבסיס נמצא בצפון הרי אילת ובדרום הבקעות בנגב. שם המחנה בא לו משמה של בקעת שיזפון הסמוכה, מקור השם בעצי השיזף הגדלים באזור.
הבסיס הוקם לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ונסיגת צה"ל מסיני, בשיתוף חיל ההנדסה האמריקאי, בשלהי שנות השמונים. 
בבסיס נערכת הטירונות של כלל לוחמי השריון וכן גם השלמת קורס קצינים.
בחטיבה מוכשרים תומכי הלחימה של חיל השריון.
טונאליות

טונאליות במובן הרחב

ניתן לומר כי טונאליות במובן הרחב היא מאפיין של כל מוזיקה ברמות שונות, הנעות בין מובהקות לבין עמימות. במקרים של עמימות קיצונית מדובר במוזיקה שאינה טונאלית, או א-טונאלית. נהוג לחשוב כי טונאליות היא מאפיין טבעי במוח האדם, וכי בני אדם מחפשים, גם אם אינם חפצים בכך, אחר מרכזים טונאליים בהאזנתם למוזיקה כלשהי. עד סוף המאה ה-19 לערך, כל מוזיקה – כתובה, עממית או מאולתרת - הייתה טונאלית במובן הרחב, ולכן לא היה צורך במילה שתגדיר זאת. החל בסוף המאה ה-19 קמו מלחינים שאחת ממטרותיהם הייתה לכתוב מוזיקה הנמנעת מקשרים היררכיים ברורים בין הצלילים, וכך נוצר הצורך בהגדרה שתפריד את המוזיקה הטונאלית מהבלתי טונאלית. דביסי, רוול וסטרווינסקי התרחקו מטונאליות במידת מה, ושנברג משלב מסוים נמנע ממנה לחלוטין, כאשר השתמש בשיטה המשליטה סדר ב-12 הצלילים הכרומאטיים באוקטבה, בעוד חשיבותו של כל צליל זהה. שיטה זו נקראת שיטת שנים-עשר הטונים.
מוריס פיטרסון

קריירת מכללות

פיטרסון נולד בעיר פלינט שבמישיגן, ובשנת 1995 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן. בעונת 1998/1999 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, אליו העפילה לראשונה מזה 20 שנה, כשהוליך את קלעיה עם 13.6 נקודות בממוצע למשחק. במשחק חצי הגמר הפסידה מישיגן מול אוניברסיטת דיוק, בתוצאה 62–68. בעונת 1999/2000 קלע פיטרסון 16.8 נקודות למשחק, זכה בתואר שחקן העונה של "מחוז Big Ten" והצעיד את קבוצתו לזכייתה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות. פיטרסון הוביל את קלעי קבוצתו בכל ארבעת המשחקים האחרונים של העונה, כולל תצוגה של 21 נקודות במשחק הגמר מול אוניברסיטת פלורידה.

טורונטו ראפטורס

בדראפט ה-NBA‏ 2000 נלקח פיטרסון בבחירה ה-21, על ידי טורונטו ראפטורס. כבר במהלך עונת הרוקי קיבע את מעמדו כשחקן חמישייה קבוע, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לאחר שקלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק. ב-6 העונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של הראפטורס, ואחד מקלעי השלשות הבולטים ב-NBA, עם ממוצעים של 12.4 נקודות ו-1.6 שלשות למשחק.
אחד הרגעים הזכורים ביותר מהקריירה של פיטרסון הגיע במשחק מול וושינגטון ויזארדס ב-30 במרץ 2007; כאשר קבוצתו ביתרון 109–106, עם כ-3 שניות לסיום המשחק, תפס שחקן הוויזארדס מייקל ראפין את הכדור וזרק אותו באוויר, בניסיון לבזבז את הזמן שנותר עד לסיום המשחק. לרוע מזלו, פיטרסון תפס את הכדור כשנייה אחת לסיום, וקלע שלשה אשר שלחה את המשחק להארכה. בסופו של דבר ניצחה טורונטו בתוצאה 123–118.
בעת עזיבתו את הראפטורס בשנת 2007, הוביל פיטרסון את שחקני המועדון במספר משחקים (542) ובמספר שלשות (801) בקבוצה, וניצב במקום השני בנקודות (6,498), אחרי וינס קרטר.

ניו אורלינס ואוקלהומה סיטי

לקראת עונת 2007/2008 חתם פיטרסון על חוזה ל-4 עונות בניו אורלינס הורנטס, עבור כ-23 מיליון דולר. בשלוש עונותיו בניו אורלינס פתח ב-124 מתוך 165 המשחקים בהם שותף, וקלע 6.8 נקודות בממוצע למשחק. ביוני 2010 הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, במדיה שיחק ב-4 משחקים בלבד. בפברואר 2011 נשלח בטרייד לשארלוט בובקאטס, ממנה שוחרר כעבור 4 ימים מבלי ששיחק במדיה.
טכסאר

עקרון הפעולה של לוויין תצפית מכ"מי

הלוויין טכסאר עושה שימוש בטכנולוגיית מכ"ם מפתח סינתטי (SAR). המכ"ם משתמש בתנועת הלוויין (במהירות של קרוב לשמונה קילומטרים בשנייה) על מנת לייצר אנטנה סינתטית מההדים שחוזרים לאורך מסלול הטיסה. המכ"ם משתמש באינטרפרומטריית רדיו על מנת לשרטט תמונה ברזולוציה גבוהה של פני השטח, ללא תלות במזג האוויר.

שיגור הלוויין

הלוויין שוגר ביום שני, 21 בינואר 2008, מנמל החלל סריהריקוטה שבהודו, באמצעות משגר PSLV. השיגור בוצע בשעה 05:45 שעון ישראל.
אופק 10,לווין טכסאר מתקדם יותר מהמקורי,שוגר ב-9 באפריל 2014,על ידי משגר שביט למסלול נמוך.
אמיליה-רומאניה

גאוגרפיה

המחוז מורכב משני מחוזות היסטוריים: אמיליה ורומאניה. צורת המחוז היא מעין משולש שצלעותיו נתחמות על ידי הים האדריאטי במזרח, נהר הפו בצפון, והרי האפנינים בדרום. המחוז נחשב לאחד העשירים במדינה.
מזג האוויר במחוז אמיליה-רומאניה הוא יבשתי, קר וערפילי בחורף וחם בקיץ.

המטבח

למחוז אמיליה-רומאניה מקום של כבוד במטבח האיטלקי. הוא ידוע בטיב האוכל שלו וביינותיו. פני הארץ שטוחים וזרועים בחוות, בשדות חיטה ובכרמים. בעיר פארמה השוכנת במחוז מיוצרת גבינת הפרמזן, בעלת המוניטין בתחום הגבינות הקשות. שדותיו הנרחבים של המחוז הם הבסיס לכמה מהמאכלים האיטלקיים הידועים ביותר: ספגטי בולונז, לזניה וטורטליני. זוהי גם מולדת הפרושוטו (prosciutto - נקניק חזיר) ושל נקניק המורטדלה (mortadella).

תיירות

חבל אמיליה-רומאניה אינו מהווה בדרך כלל יעד משיכה לתיירים, פרט לערי החוף של החבל, השוכנות לאורך חוף הים האדריאטי. ערים אלה מציעות נופש המבוסס על חופי רחצה וחיי לילה, ובהן: רימיני (Rimini), ריצ'ונה (Riccione), וצ'רוויה (Cervia).
מדרום לחבל שוכנת הרפובליקה הקטנה של סן מרינו, שנוסדה במאה ה 14, והיא בעלת ממשל עצמי נפרד, ומהווה מרכז תיירות הומה.
טרזה טנג

ביוגרפיה

טנג נולדה בטייניאנג, כפר במחוז יונלין שבטייואן למשפחה סינית שמוצאה ממחוז הביי. היא למדה בבית ספר תיכון גינלינג לנערות.
היא קנתה את פרסומה ב-1968 לאחר שהופיעה בתוכנית מוזיקה פופולרית בטייואן, והוציאה לאור שמונה אלבומים במהלך השנתיים שלאחר מכן. ב-1973 היא ניסתה לחדור לשוק היפני, היא לקחה חלק ב'קוהאקו אוטה גאסן', תחרות שירה בת שנה של האומנים המצליחים ביותר, וזכתה בפרס עבור היותה "הכוכבת החדשה הטובה ביותר".
ב-1974 היא קנתה לעצמה פופולריות רבה ביפן עם שירה "שדה תעופה" (空港), שם היא נותרה הזמרת המובילה למרות גלות קצרה ב-1979 מכיוון שהיא גורשה לאחר שנכנסה עם דרכון אינדונזי מזויף, אותה רכשה עבור 20,000$, תרמית שביצעה בשל ניתוק ביחסים בין טיוואן ויפן בשל כניסת סין למועצת הביטחון של האו"ם. בזמן זה היא שרה בקנטונזית, יפנית ואנגלית כמו גם בלשון אימה המנדרינית, טנג הייתה פופולרית ממלזיה לאינדונזיה.
ב-1983 היא הוציאה לאור את אלבומה הידוע ביותר Light Exuisite Feeling (淡淡幽情) האלבום כולל תריסר שירים משושלת טאנג ומשושלת סונג, שעיבדו מלחינים שונים. הוא כולל את השירים המפורסמים "הלואי שנחיה לנצח" (Shuǐ diào gē tóu, 水调歌头) ו"דאגות רבות" (Yu Mei Ren, 几多愁/虞美人).
טרזה טנג זכתה לתהילה רבה והמוזיקה ששרה זכתה לפופולריות עצומה ברפובליקה העממית של סין, על אף העובדה שהשלטונות תייגו את רוב המוזיקה המערבית ובכללה המוזיקה שלה, כ"דקדנטית". על כל פנים, היא מעולם לא הופיעה שם. במהלך המחאות בכיכר טיאנאנמן ב-1989 היא הופיעה בפריז עבור הסטודנטים והכריזה על תמיכתה בהם ובדמוקרטיה. ב-27 במאי 1989 נאספו למעלה מ-300,000 איש ב-Hé Rì Jūn Zài Lái שבהונג קונג להופעה שכונתה "שירי דמוקרטיה המוקדשים לסין" (民主歌聲獻中華). היא ביצעה את שירה הנקרא "ביתי הוא בצד האחר של ההר". היא שרה שירים יפניים רבים, בכללם שירים מקוריים שלה כמו "שדה תעופה" (空港) ו"אכפת לי רק ממך" (時の流れに身をまかせ או 我只在乎你), כמו גם כמה שהקדישה לאומנים מקוריים כמו Southern All Stars, רבים מהם נכתבו מחדש עם מילים סיניות.

מותה וזכרה

טנג שהייתה אסתמטית חלק ניכר מחייה, נפטרה מהתקף אסתמה חמור בעת היותה בחופשה בצ'יאנג מאי שבתאילנד בגיל 42 (43 לפי התיארוך הסיני) ב-8 במאי 1995. היא זכתה להלוויה ממלכתית בביתה בטיוואן, כאשר דגל הרפובליקה הסינית כיסה את ארונה, ההלוויה נערכה בנוכחות נשיא המדינה לי טנג הוי. 
היא נטמנה בקבר שלמרגלות ההר בבית הקברות צין פאו סאן (金寶山 Jinbaoshan, שתרגומו המילולי הוא הר האוצר המוזהב), בית קברות ליד ג'ינשאן, במחוז טייפיי שברפובליקה הסינית. מצבת זיכרון נבנתה על גבי הקבר עם פסל של טנג ובגדי הבמה שלה מוצגים, בעוד המוזיקה שלה מתנגנת ברקע. מותקנת שם גם מקלדת פסנתר אלקטרוני גדולה שהמבקרים יכולה לנגן בה על ידי צעידתם על הקלידים. הקבר זוכה לביקורים רבים.
הוברן

הוברן (באנגלית: Holborn; כיום נהגה לעיתים כ-הולברן; בעבר נהגה כ-הובן) היא שכונה במרכז לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת בחלקה ברובע הסיטי של וסטמינסטר, בחלקה ברובע קמדן ובחלקה בתחום הסיטי של לונדון.

היסטוריה

האזור מוזכר לראשונה בצו מלכותי הדן באדמות מנזר וסטמינסטר. צו זה הוצא על ידי המלך אדגר ומתוארך לשנת 959. הצו מזכיר את "כנסיית העץ של אנדרו הקדוש" הממוקמת בהוברן. הכנסייה נחשבה חלק ממחוז מידלסקס, מחוץ לתחום השיפוט של הסיטי. במסמך מהמאה ה-12 מצוין כי הכנסייה ממוקמת ב"הולברנסטראטה", היינו ב"רחוב הולברן".
ככל הנראה מקורו של השם במילה "הול" שמשמעה "חלול" ו"ברן" שמשמעה "פלג נחל" כאשר הכוונה לנהר פליט שעבר בעמק צר מזרחית לאזור הוברן. 
הקרטוגרף ויליאם רוברט שפרד, במפה המתארת את לונדון כפי שהייתה בשנת 1300 מציין כי שם הרחוב הוא "הול בורן" (Hole Bourn).
ההיסטוריון ג'ון סטו בן המאה ה-16 מציין כי מקור השם במילים "אולד בורן" (Old Bourne - "הפלג הישן"). מיקומו המדויק של הפלג אינו ידוע כיום בשל הטיית הנהרות התת-קרקעיים של לונדון. על פי סטו, הפלג עבר בסמוך ל"הובורן באר" - "מחסום הובורן" - מחסום מכס ששימש כגבול הצפוני של הסיטי של לונדון.
מחסום הובורן שימש כגבול הצפוני של העיר מאז שנת 1223. מחסומים אלה ניצבו במרחק מה מחומת העיר בימי הביניים, וכללו למעשה מבנים רבים מחוץ לחומה בתחומה של העיר. בשנת 1394 הוקם אזור מנהלי פארדינגטון של הסיטי אשר כלל חלק משטחי הוברן, בעוד שחלק אחר היה "מעל המחסום" (above Bars) - ולמעשה מחוץ לשטח השיפוט של העיר. כנסיית סנט אנדרו, לב אזור הובורן, הייתה "מתחת למחסום" (below Bars), ולכן נכללה בשטח השיפוט של העיר (בשל עובדה זו, כאשר הוקם הרובע המטרופוליני של הוברן בשנת 1899, היה הלב ההיסטורי של האזור מחוץ לתחום הרובע ובתוך תחום הסיטי של לונדון).
במאה ה-18 פעל באזור בית הקפה של מרגרט קלאפ שנודע בכינויו "בית מולי" ושימש מקום מפגש חשאי לקהילה ההומוסקסואלית של לונדון. במהלך המאה ה-19 הפך אזור רחוב היי הוברן למרכז בילוי ופנאי. בשנות ה-60 של המאה ה-19 תועדו ברחוב 22 פאבים, ובין השנים 1857–1960 פעל ברחוב אתר הבילוי והתיאטרון הוברן אמפייר. השימוש במבנה פסק לאחר שנפגע במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, והוא נהרס בשנת 1960. תיאטרון זה היה התיאטרון בו הוצג לראשונה סרט הדרמה הראשון שהיה באורך מלא (50 דקות) ובצבע: "העולם, ההבזק והשטן", בשנת 1914.
הסופר צ'ארלס דיקנס התגורר באכסניית פרניוואל (Furnival's Inn), ובשל חוויותיו ממגוריו במקום, בספרו "תקוות גדולות" הדמות פיפ מתגוררת באכסניית בארנארד (Barnard's Inn) אשר ממוקם מול פונדק פרניוואל. בסמוך ממוקם גם אכסניית סטייפל (השלושה יחד מהווים את אכסניות האוצר. אכסניית גריי, כמו גם אכסנית לינקולן שתיהן אכסניות משפט, ממוקמות בהוברן. 
בהוברן ממוקמת כנסיית סנט אתלדרדה (אשר בעבר שימשה ככנסייה של הארמון הלונדון של בישוף אילי) - כנסייה זו משמשת ככנסייה קתולית מאז אמצע המאה ה-19.
בכיכר הוברן ממוקמת כנסיית סנט אנדרו הוברן - כנסייה ששרדה את השריפה הגדולה של לונדון, אולם שופצה על ידי כריסטופר רן לאחר השריפה על מנת שתחודש בסגנון הדומה לייתר הכנסיות החדשות שנבנו בלונדון. מרכז הכנסייה נהרס בבליץ, ושוקם לאחר מלחמת העולם השנייה על פי תוכניותיו של רן.
מערכת השמיעה

האוזן החיצונית

החלק הנראה לעין של האוזן נקרא אֲפַרכֶּסֶת. האפרכסת עשויה ברובה מסחוס.
עיצוב האפרכסת מותאם לקליטת קולות ולכוונם אל תוך חלקי האוזן הפנימית, ובכך לשפר את יכולת קליטת הקול מהסביבה.
אפרכסת האוזן של האדם נמצאת בתנוחה קבועה, והשרירים שמיועדים להזיז את האפרכסת מנוונים, זאת בניגוד לחלק מבעלי חיים המסוגלים להזיז את האפרכסת של אוזנם.
האפרכסת מתעלת את גלי הקול לתוך תעלת השֶמַע, שבקצה נמצא עור התוף.
תעלת השמע בחלקה החיצוני עשויה מסחוס, ובעומקה, כשני שלישים ממנה נמצא בתוך עצם. היא מצופה בעור דק, המשכי לעור האפרכסת. בשליש החיצוני העור מכוסה בשערות ומצויות בו בלוטות זעירות, המפרישות חומר דביק, הנקרא שעוות האוזן. תפקיד השעווה הוא לקלוט אבק ולכלוך, וכן היא מכילה חומרים המגינים על האוזן מפני זיהומים. השעווה נוצרת רק בשליש החיצוני של התעלה, ומתפנה החוצה עם צמיחת העור מכוון עור התוף כלפי חוץ. ניקוי של האוזן עם קיסמי צמר גפן עלול לדחוס את השעווה לעומק ולגרום להצטברות פקקי שעווה (צרומן), או ליובש יתר והעדר שעווה ולכן לדלקות אוזן חיצונית.
בקצה התעלה העמוק נמצא עור התוף, הוא מתוח בקצה צינור השמע, ומעברו השני האוזן התיכונה.

האוזן התיכונה

האוזן התיכונה היא מעין מגבר המגביר את תנודות קרום התוף ומעביר אותן לאוזן הפנימית.
התנודות עוברות לאורך שלוש עצמות קטנטנות (אחת מהן היא העצם הקטנה ביותר בגוף האדם). העצם הראשונה, נקראת הפטיש, מחוברת לקרום התוף ונעה כאשר הוא רועד.
כאשר הפטיש נע הוא מזיז איתו את העצם השנייה - הסַדָן, והוא בתורו מניע את העצם השלישית - הארכובה (סטאפס). התנודות עוברות דרך הארכובה אל החלון הסגלגל (Oval window) שהוא למעשה הכניסה אל האוזן הפנימית. עצמות השמע מחד, והפרש השטחים בין שטח עור התוף לשטח משטח הדריכה של הארכובה, גורמים להגברה של גל הקול ולהעברה יעילה של הקול מן האוויר לתנודות של גלי נוזל באוזן הפנימית. הגברה זו נועדה להתגבר על אבדן האנרגיה החל במעבר בין גלי קול המועברים באוויר לגלי קול המועברים בנוזל, ואלמלא הייתה קיימת היינו שומעים כאילו ראשנו מתחת לפני המים, ומדברים אלינו מחוץ למים.

האוזן הפנימית

באוזן הפנימית הבנויה כשבלול, נמצא איבר השמיעה הנקרא איבר קורטי, ובו תאי עצב המתחברים ויוצרים את עצב השמיעה. התנודות של מרכיבי האוזן התיכונה מועברות אל הנוזל שמקיף את איבר קורטי, וגורמות לשינוי במטען החשמלי של תאי העצב שבתוכו. שינויים אלה מביאים לגירוי עצב השמיעה ולהעברת הגירוי אל המוח. אזורים מסוימים לאורך השבלול מופעלים על ידי צלילים שונים, כך שבאזור הסמוך לחלון הסגלגל ישנו גירוי כתוצאה מצלילים גבוהים, וקצה השבלול המרוחק מגורה על ידי צלילים נמוכים. ככל שהעוצמה חזקה יותר כן גדול יותר הגירוי המקומי של השבלול.
קצין מודיעין

קצין מודיעין (בראשי תיבות: קמ"ן) הוא קצין במטה של יחידה צבאית או משטרתית מסוימת העומד בראש מערך המודיעין של אותה מסגרת. קצין המודיעין אחראי על תכנון, תיאום, איסוף ומחקר מודיעין על היעד: מל"מ, כוונותיו, יכולותיו, מיקומו, ומצבו הכללי. כמו כן, הוא אחראי על עיבוד המידע והצגתו למפקד המסגרת. 
בתחום המודיעין הצבאי, אספקת מידע אודות מטרות אויב מסייע לרוב  במאמץ האש. קצין המודיעין מתואם מבצעית עם קצין האג"ם ומונחה מקצועית לרוב על ידי חיל המודיעין. 
בצבאות נאט"ו סימולו הוא G2 ממטה האוגדה ומעלה ו-S2 ממטה החטיבה ומטה.
בחיל המודיעין הישראלי, הכשרת קצין מודיעין מתבצעת בבית הספר למודיעין, בה"ד 15, כאשר מתקיימת הכשרה בנפרד לקמ"ני גדוד ולשאר קמ"ני היחידות (באמ"ן, בחטיבות ובפיקודים). קמ"ני המודיעין עוברים חפיפות ייעודיות ביחידות אליהן הם מגיעים, אשר מתאימות לאופי עבודתן.