google/wiki40b huggingface dataset:
דנאית הדורה

הגנה מפני אויבים

הצמחים הפונדקאים והמזינים העיקריים של דנאית ההדורה הם צמחים ממשפחת האסקלפיים, ביניהם: פתילת המדבר הגדולה (שעל שמו קיבלה הדנאית את השם "דנאית תפוח-סדום"), חנק מחודד ומסמור סיני. בנגב ובערבה קיים צמח נוסף המשמש להם כפונדקאי והוא דמיה לבידה. מיני האסקלפיים הם מינים רעילים ביותר ומכילים אלקלואידים. הזחלים שניזונים מצמחים אלה קולטים את הרעלים לגופם ורעלים אלה עוברים גם לפרפר הבוגר מאוחר יותר. הזחלים והפרפרים הבוגרים משתמשים ברעלים אלה כאמצעי הגנה מפני טורפים. הדנאית מראה גם את רעילותה דרך צבעי האזהרה שעליה. בשל רעילותם הרבה כמעט ואין להם אויבים בטבע. הסיבות העיקריות להתדלדלות האוכלוסייה הן תנאים אקלימיים קשים ומחלות הפוגעות בזחלים.
אויב אפשרי הוא עכבישים שפורסים את רשתותיהם על הצמחים הפונדקאים ותופסים כך את הזחלים הצעירים. הם לוכדים וטורפים אותם ובכך גורמים לצמצום גדול בכמותם.

ביצה

נקבת הדנאית תופסת בצדו העליון של עלה, ומלפפת את בטנה על קצה העלה ומטילה את ביציה על צדו התחתון של העלה רק ביצה אחת מוטלת בכל פעם על עלה, כדי למנוע צפיפות יתר של הזחלים. אקט ההטלה אורכת כ-1-2 שניות והנקבה ממשיכה מיד לעלה הבא. הביצה היא בצבע צהבהב-קרמי, זוהרת, גבוהה, בצורת חבית, עם קצה בולט ועליו מהין פסים בולטים. אורכה כ-1.2 מ"מ. לפני בקיעתה ראשה אפור.

זחל

לאחר שהזחל בוקע, ארוחתו הראשונה היא קליפת ביצתו. הוא חי את משך כל חייו כפגית בצדן התחתון של העלים. במהלך ימיו הראשונים יש לו מנהג תזונתי מעניין: הוא תופס נקודה מסוימת בחלקו התחתון של העלה ונושך בסיבוב מלא סביב עצמו בחלקה התחתון של הקוטיקולה בעלה. על ידי כך הוא עוצר את הלשד הרעיל של צמחו הפונדקאי מלזרום לתוך העיגול שלו. הוא ממשיך לאכול את החלק התחתון של האזור, ומשאיר את החלק העליון של הקוטיקולה שלם. לאחר התנשלות אוכל הזחל גם את נשלו. אורכו של הזחל הצעיר הוא כ-3 מ"מ. 
במהלך גדילתו, הוא אוכל גם את החלק העליון וגם את התחתון של הקוטיקולה של עיגולו ומשאיר חורים עגולים קטנים בעליו של הצמח הפונדקאי. כשלסתו גדולה מספיק הוא אוכל את כל העלה על ידי כרסום מהקצוות. 
הזחל הוא בצורת גליל לא אחיד. גופו מכוסה בפסים שחורים ולבנים ועליהם פזורות נקודות צהובות עבות. המאפיין הבולט ביותר הוא שלושה זוגות של תוספים דמויי משושים. הזוג הראשון ניתן להזזה ובשליטת הזחל וגם הארוך ביותר. המשושים נמצאים על קטעו השלישי, השישי והשנים עשר. ראשו הוא נוצץ, חלק ובעל קשתות לבנות שחורות לסירוגין. רגליו שחורות והרגליים היוצאות מבטנו בעלות פסים לבנים בבסיסם. אורכו של הזחל הבוגר הוא כ-40-45 מ"מ.

גולם

הגולם תלוי באופן חופשי בעזרת התמיכה, לרוב על הצמח הפונדקאי. אורכו כ-23 מ"מ. הוא מגיע לשיא רוחבו בקטע בטנו השביעי היכן שיש עליו מהין פס טבעתי כפול ועליו שורה של נקודות זעירות במיוחד בצבע זהוב או כסוף. על כתפיו נקודות זהובות קטנות ונרתיקי כנפיים. שאר הגולם הוא ירוק בהיר עם משטח חלק. הגולם נוטה לצבע ורדרד כאשר מתגלם באזורים יבשים או מקומות לא טבעיים.
Towards the Sun

רקע וכתיבה

ביוני 2012, נודע כי ריהאנה תככב בתפקיד ראשי בסרט "בית", לצד השחקן האמריקאי ג'ים פרסונס. בספטמבר 2012, פוקס המאה ה-20 ואולפני ההנפשה של דרימוורקס הודיעו כי הסרט ייצא לאקרנים ב-27 במרץ 2015. ב-2014, דיווח מגזין וראייטי כי בנוסף לדיבוב, יצרה ריהאנה אלבום קונספט לסרט שייצא ב-17 במרץ 2015. מאוחר יותר התברר כי הפסקול של הסרט יכלול גם שירים של הזמרות צ'רלי XCX, ג'ניפר לופז וקיאזה.
שמואל סוקניק

שמואל סוקניק (2 במאי 1908 – 17 באוקטובר 1994) היה רופא ישראלי, מומחה ברפואה פנימית ובאנדוקרינולוגיה. המייסד והמנהל הראשון של בית חולים קפלן.
מחבר הספר הראשון בעברית בנושא הסוכרת.

ביוגרפיה

סוקניק נולד ב-1908 בסימיאטיצ'ה שבפולין למשפחה מסורתית בת שישה ילדים. בגיל 4 למד בחדר ובגיל 12 נשלח ללמוד בישיבה בביאליסטוק. הוא עזב את הישיבה והחל ללמוד בגימנסיה העברית, וסיים את לימודיו בשנת 1927.
סוקניק החל ללמוד רפואה באוניברסיטת לייז' שבבלגיה, אך בשל תנאי מזג האוויר עזב את בלגיה לאחר חצי שנה ועבר ללמוד רפואה באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ, ושם סיים בשנת 1933. את לימודיו מימן במתן שיעורים באנטומיה, היסטולוגיה ופיזיולוגיה.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, ולאחר שלא מצא עבודה כרופא, עבד כסוכן תרופות. בשנת 1937 התקבל לעבודה בקופת חולים של ההסתדרות.
בשנת 1938 עבד כחצי שנה כרופא בקיבוץ אלונים. לאחר מכן עבד כרופא בקיבוץ חניתה במשך כחצי שנה וארגן שם מרפאה. לאחר מכן, נשלח להשתלמות במשך שנה בבית חולים בילינסון. לאחר ההשתלמות נשלח לעבוד במשך כשנתיים כרופא במחנה העובדים בסדום, בו הועסקו יהודים וערבים. בסדום פגש את אשתו לעתיד, רחל סינגלובסקי, שתפקדה לצידו כאחות חובשת.
בשנת 1941 עבד בחולון כרופא מחוזי. בשנת 1952 נסע סוקניק לארצות הברית להשתלמות באנדוקרינולוגיה ובניהול בתי חולים. עם חזרתו היה המייסד והמנהל הרפואי הראשון של בית חולים קפלן ברחובות ומנהל מחלקה פנימית בבית חולים זה. הוא נאלץ לעזוב את תפקידיו אלה לאחר כשנה עקב מחלה. בשנת 1953 החל לנהל את המרפאה הפנימית במרפאת זמנהוף בתל אביב. הוא הקים וניהל את המחלקה לסוכרת של מחוז תל אביב במרפאה, עד לפרישתו בשנת 1976. 
בשנות ה-50 שימש כרופא מחוזי של תל אביב והיה פעיל בהקמת שיכון לעובדי קופת חולים כללית ברחוב יהושע בן נון בתל אביב.
סוקניק ורעייתו רחל עברו להתגורר בגני עומר שבעומר.
שני ילדים היו לרופאים.
בנו פרופ' שאול סוקניק היה מומחה לרפואה פנימית וראומטולוגיה, מנהל מחלקה פנימית ד' במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
בתו פרופ' סימה הלוי היא מומחית לרפואת עור ומין, מייסדת ומנהלת מחלקת עור ומין.

פרסים

בשנת 1953 זכה סוקניק בפרס כתב העת המדעי של רופאי קופת חולים, "דפים רפואיים".
מרשם האוכלוסין

מרשם אוכלוסין היא מערכת שבה הממשלה רושמת את האירועים החיוניים (לידות, נישואים, פטירות וכדומה)  של אזרחיה ותושביה.

בישראל

מרשם האוכלוסין בישראל מהווה גוף זה יחידת סמך של משרד הפנים: רשות האוכלוסין וההגירה, הפועלת (בין היתר) מכוח חוק מרשם האוכלוסין תשכ"ה-1965.
המרשם בישראל הונהג על ידי המנדט הבריטי והוא מתבסס על מרשם דומה המצוי בבריטניה כמו גם במדינות אחרות בעולם.
הפרטים המופיעים במרשם האוכלוסין מופיעים גם (ברובם) בתעודת הזהות. למעשה, תעודת הזהות אינה אלא מסמך המציין פרטים מתוך מרשם האוכלוסין.

תפקיד פקיד הרישום

מספר רב של פסקי דין דנו בשאלת סמכויות פקיד הרישום. פרק ג' לחוק קובע כי פקיד הרישום רשאי לדרוש ממי שמסר הודעה על פרטי רישום למסור לפקיד כל ידיעה או מסמך שברשותו הנוגעים לפרטי הרישום (סעיף 19(1)). כן רשאי הוא לרשום הצהרה (בכתב או בעל-פה) על אמיתות ידיעה או מסמך שנמסרו לו (סעיף 19(2)). חוק המרשם מבחין בין רישום ראשון לבין רישום שינויים. הרישום הראשון ייעשה על פי "תעודה ציבורית", ובאין תעודה כזאת, על פי הודעת המבקש. רישום שינויים נעשה רק על בסיס תעודה ציבורית המעידה על השינוי.

גניבת מאגר הנתונים

עותק מלא של מאגר הנתונים נגנב בשנת 2006 והופץ באינטרנט. על פי החשד, גניבת הנתונים נעשתה על ידי עובד קבלן של משרד העבודה והרווחה. הנתונים הגנובים הופצו יחד עם תוכנה בשם "אגרון" לעיון בהם, וזו שימשה לשלל מטרות שיש בהן פגיעה בפרטיות וייתכן גם בביטחון האישי.

בממלכה המאוחדת (בריטניה)

המרשם בממלכה המאוחדת הונהג בשנת 1837 ונגע לרשום פרטי כל תושבי אנגליה וויילס. בממלכה המאוחדת יש לרשום לידות תוך 42 ימים, ומוות תוך 5 ימים, טקסי נישואים נרשמים מיד לאחר הטקס. בסקוטלנד הונהג המרשם ב-1 בינואר 1855 ובו נרשמים פרטים נוספים שאינם נרשמים בבריטניה.

בארצות הברית

במדינות ארצות הברית, מרשם האוכלוסין מנוהל בנפרד על ידי כל מדינה ומדינה, ובמישור הפדרלי פועלת לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. במדינות השונות קיימים משרדי הסטטיסטיקה החשובה (באנגלית: Office of Vital Statistics או Office of Vital Records), המחזיקים את תעודות הלידה, תעודות הפטירה ותעודות הנישואים. תעודות אחרות בעלות חשיבות (כגון תעודות שינוי שם או גירושין מוחזקים לרוב במשרדי פקידות בתי המשפט (באנגלית: Clerk of Court)) בכל מחוז ומחוז ולא במרשם הרשמי של המדינה.
שלושים וחמישה במאי

עלילת הספר

הספר מספר על דני (קונרד), עליו הוטל לכתוב חיבור על הים הדרומי, שכן מאחר שהוא טוב בחשבון, וממילא "אין לו דמיון". דודו התמהוני סבוני (רינגלהוט) לוקח אותו לשם, בלוויית הסוס המדבר נגרו קבלו שפגשו בדרך, דרך הארון שבביתו. דרכם לשם רצופה אתרים שונים ומשונים, כמו ארץ העצלנים שבה איש אינו עושה דבר למחייתו וכולם ניזונים מכדורים כדי לחסוך את הטירחה שבאכילה, ארץ העבר הנהדר שמתקיימת בה באותה השעה תחרויות ומצביאים דגולים מהעבר משחקים בחיילי בדיל, העיר האוטומטית שבה שולטת טכנולוגיה עתידנית (אשר בזמן כתיבת הספר נחשבה למדע בדיוני כמו אדם שמדבר בטלפון שמוציא מכיסו בעל חיוג קולי), והעולם ההפוך, שבו את ההורים מחנכים הילדים בבית הספר. כל זאת עוד בטרם הגיעו לים הדרומי. אחרי ההרפתקאות הללו הם מגיעים לים הדרומי דרך החלקה על קו המשווה, ופוגשים בנסיכה המשובצת שחור ולבן - פטרוזיליה על אי טרופי באזור אוסטרליה. מאחר שהכול מתרחש ב-35 במאי, דבר אינו מוזר בכך, כי ה-35 במאי הוא כידוע יום המועד לנסים ונפלאות.

התייחסויות ליום ה-35 במאי

על פי חישוב מספר הימים שחלפו מתחילתו של חודש מאי, יש המתייחסים לתאריך 4 ביוני כאל "35 במאי". בסין, בה מוטלת צנזורה על התבטאויות שאינן אהודות על השלטון, נוהגים רבים להתייחס לאירועי כיכר טיין-אן-מן תחת שם הקוד "35 במאי" (כיוון ששיאם חל בתאריך 4 ביוני 1989). דווח כי בעקבות השימוש בביטוי, אפילו המחרוזת "35 במאי" אסורה לשימוש ברשת החברתית הסינית "Weibo". כמו כן, יש המברכים זה את זה בברכת "35 במאי שמח" בתאריך 4 ביוני, או משתמשים בתאריך זה על מנת לפרסם כתבות או מאמרים בנושא הספר.
סלים דאו

קורות חייו

דאו נולד וגדל בכפר בענה הסמוך לכרמיאל. בשנת 1972 החל ללמוד משחק ב"בית צבי". לאחר סיום לימודיו קיבל מלגה להמשך לימודים בבית הספר למשחק של ז'אק לקוק בצרפת.

קריירה

במשך שנים הגיש תוכנית יחיד בטלוויזיה הישראלית בשם "עם סלים". כמו כן, משחק בהצגות רבות ב"תיאטרון חיפה".
בשנת 1986 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "אוונטי פופולו", של הבמאי רפי בוקאי. בסרט גילם חייל מצרי תמהוני ומשחקו תרם רבות לסרט ולשינוי עלילתו תוך כדי הסרטתו.
בין השנים 1986 - 1998 שימש כמנהלו האמנותי של תיאטרון בית הגפן בחיפה.
בשנת 1989 שיחק בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" בבימויה של מיכל בת אדם.
בשנת 1990 שיחק בסרט "המחצבה" בבימויו של רוני ניניו.
בשנת 1991 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "גמר גביע" לצידם של מוחמד בכרי, משה איבגי ויוסף אבו ורדה.
בשנת 1993 על משחקו בסרט הקולנוע, "העוצר", זכה בפרס ה"שחקן הטוב ביותר".
בשנת 1994 שיחק לצד משה אבגי ואורי גבריאל בסרט מקס ומוריס, וכן בסרטו של רמי נעמן "הגמל המעופף" לצידם של גילת אנקורי ו גדעון זינגר .
בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה הטלוויזיונית, "תמונות יפואיות", בתפקיד ג'מילי, בעל המסעדה שבה יושבים אנשי החבר'ה של יפו וסועדים את לבם ובעיקר מעבירים בה את היום. בהמשך הוחלף באריה אליאס כסימן לכך שהחבר'ה עברו למסעדה אחרת.
בשנת 2003 השתתף בסרט הקולנוע "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" לצד אריה אליאס.
בשנים 2007‏-2010 כיהן כמנהל תיאטרון אל-מידאן בחיפה. משנת 2007 מגלם דאו את תפקידו של אבו אמג'ד בסדרת הטלוויזיה הקומית, "עבודה ערבית", של סייד קשוע שמשודרת בערוץ 2.
בשנים 2010‏-2012 גילם דאו את תפקיד מפקד תא השבי בסדרת הדרמה "חטופים" המשודרת בערוץ 2.
בשנת 2011 שיחק דאו בהצגה "איש ואשה אחת" בתיאטרון חיפה.
בשנת 2014 מגלם את תפקיד ראש האבטחה במדינה הדמיונית "עבודין" בסדרה "הרודן" (Tyrant).
בשנת 2015 שיחק בסדרה "פאודה" שם גילם את השייח' עוודאללה - מנהיגה הרוחני של חמאס.
החל משנת 2015 משמש כמנהלו האמנותי של תיאטרון בית הגפן בחיפה.
בשנת 2016 השתתף בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון".
בשנת 2017 השתתף בסרט "מבצר חול״ שהופק על ידי נטפליקס, שם גילם את השיח' בעיירה בה מתרחשת העלילה.
בשנת 2018 השתתף בסרט הקולנוע "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי.
תבנית קילינג

באלגברה מופשטת, תבנית קילינג (נקראת על שם וילהלם קילינג) היא תבנית ביליניארית הקשורה לאלגברת לי נתונה. תפקידה המרכזי הוא במתן תנאי הכרחי ומספיק להיותה של אלגברת לי פשוטה למחצה.

הגדרה פורמלית

תהי  אלגברת לי נתונה מעל שדה . תבנית קילינג של  היא התבנית
כאשר  הוא ההצגה הצמודה ו- היא העקבה.

הקשר לאלגברות לי פשוטות למחצה

בעזרת תבנית קילינג אפשר לנסח תנאי הכרחי ומספיק להיותה של אלגברת לי פשוטה למחצה:
משפט: תהי אלגברת לי  מעל שדה סגור אלגברית ובעל מאפיין אפס. אז  היא פשוטה למחצה אם ורק אם תבנית קילינג שלה רגולרית, כלומר: הרדיקל שלה אפס .
הוכחה: נניח ש- פשוטה למחצה. נוכיח כי  אידיאל פתיר, ולכן אפס. יהיו , מתקיים . זה נכון בפרט ל-, ולכן לפי קריטריון קרטן  פתיר.
בכיוון ההפוך, נניח ש- רגולרית, כלומר . תנאי מספיק (ובעצם שקול) להיותה של  פשוטה למחצה הוא שכל אידיאל אבלי (אידיאל  המקיים ) הוא אפס (אכן, אם L לא פשוטה למחצה, אז הרדיקל שלה הוא פתיר ולא אפס, ואפשר לבחור את החזקה אחת לפני האחרונה בסדרת הנגזרת שלו שיהיה אבלי ולא אפס).
אם כן יהי  אידיאל אבלי, נוכיח שהוא אפס. יהיו , נביט במיפוי . אזי המיפוי בריבוע הוא , לכן  איבר נילפוטנטי, ולכן . כלומר , ולכן הוא אפס.

דוגמה

כאמור תבנית קילינג מהווה קריטריון להיות של אלגברת לי פשוטה למחצה. בעזרתה אפשר להוכיח כי האלגברה  פשוטה למחצה.
אכן, לפי הבסיס הסטנדרטי , המטריצה המייצגת היא  שהיא מטריצה הפיכה (במאפיין שאיננו 2).
זוהי למעשה דוגמה לאלגברת לי פשוטה למחצה מממד 3, הנמוך ביותר האפשרי (כל אלגברת לי ממד 1 או 2 אינה פשוטה למחצה).
איגרות ברוך שפינוזה

איגרות ברוך שפינוזה הן קבוצה של איגרות מן ההתכתבות של הפילוסוף היהודי ברוך שפינוזה עם חוקרים שונים בהולנד ובארצות חוץ (אנגליה, גרמניה). 
שפינוזה עצמו שמר לעצמו העתקים מן האיגרות והתקין אותם בחייו לדפוס, ואלה יצאו לאור לראשונה לאחר מותו, בשנת 1677, בלטינית, בעזבונו Opera posthuma. קיימים הבדלים מסוימים, לא משמעותיים, בין האיגרות המקוריות ובין אלו ששפינוזה ערך. ההתכתבויות אינן שלמות. כך למשל קיימות שלוש איגרות בהן יש תשובות ליוהנס הודה (איגרות מס' 34–36), אך השאלות לא נשתמרו.
אדמונית עשבונית

מאפיינים

הצמח לרוב מתנשא לגובה של 60 עד 100 ס"מ, ובעל עלים מורכבים באורך של 20-40 ס"מ. ניצני הפרחים קטנים ועגולים, ונפתחים כל אחד לפרח עגול בעל היקף של 8-16 ס"מ, ולו בין 5 ל-10 עלי כותרת. צבעי הבר של האדמונית העשבונית הם ארגמן, ורוד ולבן, וצבע האבקנים צהוב.

גידול בארץ

אדמונית עשבונית היא גידול מסחרי בישראל, עם תפוקה של כמיליון יחידות בשנת 2006. מרבית הפרחים מיוצאים לשווקים האירופאים, ומתחרים עם המגדלים ההולנדיים והגרמנים. ענף גידול האדמוניות החל בארץ בשנות התשעים, תוך ניצול של אזורים הרריים וגבוהים על מנת לדרבן פריחה מהירה. בהמשך, פותח הענף לגידול בחממות. למידע נוסף על גידול מסחר באדמונית עשבונית, ראו בערך הסוג.
חופית ארוכת-אצבעות

תיאור

חופית ארוכת-האצבעות היא עוף קטן ממדים, אורך גופה 13–16 ס"מ, מוטת כנפיה 26.5–30.5 ס"מ ומשקלה הממוצע הוא 25 גרם. המין מאופיין במבנה גופו הייחודי; ראש קטן, צוואר דק וארוך, בטן עגלגלה, זנב קצר, רגליים ארוכות (בדרך כלל מכופפות), מקור קצר וישר המחודד בקצהו. בנוסף, למין זה יש אצבעות דקות (במיוחד האצבע האמצעית) הנותנות את הרושם שיש לו רגליים גדולות במיוחד, מכאן נגזר שמו. מין זה קטן במעט מחופית אדומת-צוואר. למין זה רגליים וכפות רגליים צהובות, תחתית מקורה הוא בצבע חום בהיר או צהבהב. ניתן להבדיל אותה מחופיות אחרות על ידי הקריאה הייחודית שלה.

תפוצה ומרחב מחיה

חופית ארוכת-האצבעות נודדת למרחקים גדולים בטווח תפוצה רחב. לא ידוע הרבה על הרגלי הרבייה שלה אך טווח הרבייה שלה מפוזר ברחבי סיביר וכולל את: האיים הקוריליים, ים אוחוצק, חצי האי צ'וקצ'י, סביב נהרות אוב ואירטיש, איי קומנדר, רמת קוריאק וצפון מחוז ורקחובסקי. המין חולף במזרח אסיה בעת הנדידה. היא חולפת בדרום-מזרח סין, הודו-סין, מלזיה והפיליפינים, מערבה לבורמה ובנגלדש, נפאל, סרי לנקה והאיים המלדיביים. הוא מבקר גם בגינאה החדשה ואוסטרליה, הוא גם מזדמן נדיר בשוודיה, דרום אפריקה, מלנזיה, הוואי, צפון-מערב ארצות הברית וישראל.

התנהגות

המין רק מעט ידידותי מחוץ לעונת הרבייה שלו ובדרך כלל מחפש מזון לבד או בקבוצות קטנות של 3 עד 7 פריטים, אף על פי שלעיתים נדירות הוא מצטרף גם ללהקות של 15 עד 50 פריטים. היא מקננת בסיביר בביצות עשירות בצומח. חופית ארוכת-האצבעות מחפשת מזון במקומות רטובים על ידי גישוש בקרקע בעזרת מקורה. תזונתה כוללת בעיקר: חרקים (לדוגמה: רצניתיים), חלזונות, סרטנאים, דו-חיים וזרעים.
אדולף קורט ביהם

קורות חיים

ביהם נולד בשנת 1926 באוברלנגנשטט  שבצפון בווריה, גרמניה. אמו של ביהם, מארי האגן (Marie Hagen) נולדה באוסטריה למשפחה קתולית. היא נישאה לתעשיין יהודי גרמני, יוזף ביהם. בשנת 1933 נכלא יוזף במחנה הריכוז דכאו אך מארי הצליחה להביא לשחרורו לאחר מספר חודשים. 
לאחר שחרורו של אביו היגר ביהם לפריז עם הוריו ואחיו ג'ררד, ושם גודל לאור עיקרי הדת הקתולית. במאי 1940, בעת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה נכלא ביהם האב במחנה המעצר גירס, מכיוון שהיה אזרח גרמני וגרמניה הייתה מדינת אויב. לאחר כניעת צרפת ביוני 1940 השתחרר האב והגיע לשווייץ.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

במשך כל תקופת המלחמה התגורר ביהם עם אמו ואחיו הצעיר ג'ררד בפריז. ביתם הפך למקום מקלט עבור פליטים רבים ממוצא זר, בהם יהודים רבים. אמו של ביהם ארגנה קבוצת נשים לשם הצלת יהודים. עקב קשריה עם המחתרת הצרפתית הצליחה לקבל התרעות על פעילות הגסטפו והמשטרה הצרפתית, וכך הייתה מזהירה יהודים מסתתרים ומודיעה להם שעליהם להימלט ממקומות המסתור עם הגעת ז'נדרמים צרפתים לאזור.
בתקופה זו למד ביהם ציור, והשתמש בכשרון הציור שלו כדי לזייף חותמות בהן נעשה שימוש לשם יצירת מסמכים מזויפים עבור מתנגדי הנאצים, פליטים ויהודים נרדפים.
בתקופת המלחמה היה ביהם ידידו של השחקן הצרפתי מישל סרו .

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התאחד ביהם עם אביו, ששהה בשנות המלחמה בשווייץ. ביהם היה חברם של מוזיקאים רבים, בהם מוריס ראוול וגיורגי סיפרא . לימים ייחס את השפעתם להתפתחותו המוזיקלית. בין היתר הלחין מיצירותיהם של היינריך היינה, הרמן הסה, רוברט פרוסט, פול ורלן, וילהלם בוש, יוזף פון אייכנדורף, תאודור שטורם , אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, אויגן דרוורמן , מנפרד קיבר (גר'), אלברכט גראף פון רכברג (גר') ואחרים. ביהם כתב למעלה מ-450 שירים ויצירותיו הופקו בשיתוף פעולה עם זמרים, בהם זמרי אופרה, ומוזיקאים אחרים. בין היתר מופיעות יצירותיו ברשת השידור הבווארית Bayerischer Rundfunk .

הכרה והנצחה

בשנת 2006 קיבל ביהם את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מנשיא גרמניה הורסט קלר.
בשנת 1994 הכיר יד ושם באדולף קורט ביהם ובאמו מריה בתור חסידי אומות העולם.
רפאל אהרן בן שמעון

קורות חייו

בן שמעון נולד ברבאט שבמרוקו, לאביו הרב דוד בן שמעון ולאמו רחל. בשנת 1854 עלה לארץ ישראל ביחד עם אביו. בילדותו קיבל חינוך מסורתי והצטיין בידיעותיו בתלמוד ופוסקים. בירושלים שימש כמזכיר בבית דינו של אביו, וכבר בגיל צעיר מונה לראש ישיבת "מגן דוד". בשעות הפנאי למד שפות: צרפתית, איטלקית, ספרדית וערבית. בצעירותו נחשף גם לטקסטים עבריים של הוגים בני תנועת ההשכלה. בשנת 1860 (תר"ך) נשא לאישה את אסתר, בת למשפחת הרבנים בן-וואליד ממרוקו.
בשנת תרל"ח 1878 יצא בשליחות בית המדרש דורש ציון בירושלים לצרפת ולגרמניה, לאסוף תרומות לתיקון בית המדרש. בפנקס השליחות קיבל את הסכמתם של חכמי ירושלים, ובצרפת את הסכמתם של הרבנים הראשיים הרב צדוק הכהן והרב אליעזר איזידור. בשנת 1879 הפסיק את שליחותו וחזר לארץ עקב מות אביו. היה פעיל בוועד העדה המערבית, וקיבל כתב שליחות לערי המגרב באלול שנת תרמ"ה 1885. בשנים 1888-1890 פעל במרוקו כשד"ר לגיוס כספים ותרומות לוועד העדה המערבית בירושלים. בשנים אלה ייסד את אגודת "דובב שפתי ישנים" ששמה לה למטרה לאסוף ספרים בכתבי יד מרחבי מרוקו ולהוציא אותם לאור בדפוס. כחלק מפעילות האגודה היא הדפיסה ספריהם של כמה מהרבנים החשובים שפעלו במרוקו לאורך השנים. עם חזרתו ממרוקו הוא הוזמן לכהן כרב הראשי (חכם באשי) של קהילת יהודי קהיר, תפקיד בו כיהן שלושה עשורים (1891-1921). במהלך תקופה זאת התמודד ביצירתיות עם אתגרי המודרניות וקירב בין העדות היהודיות השונות במצרים. במהלך שנותיו כרב הראשי של קהיר הוא זכה לאותות כבוד מהשלטון העות'מאני והשלטון המקומי המצרי, בהם אות מסדר המג'ידיה (1896) ואות מסדר אוסמאני (1906).
הרב בן שמעון ניצל את מעמדו כרב הראשי ואת קשריו עם הממשל המצרי כדי להלחם בהסתה אנטי-יהודית ואנטי-ציונית בעיתונות המצרית. בשנת 1914 קיבל הרב בקשה מד"ר נסים מלול לפעול כנגד הסתה בעיתון מצרי בשם "אלאקדם". ד"ר מלול ניהל באותה תקופה קמפיין רחב היקף כנגד הסתה אנטי-יהודית או אנטי-ציונית בעיתונות הערבית, ונחל מספר הצלחות במצרים, אך העורך של עיתון "אלאקדם" היה עוין במיוחד ליהודים ולא הסכים להפסיק את ההסתה בעיתונו. בתגובה לבקשה, הרב בן שמעון שלח מכתב לנסיכה אלכסנדרה, בתו של מלך מצרים, שהייתה בעלת העיתון. במכתב לנסיכה התלונן על ההסתה בעיתון "אלאקדם" וסיים באמירה: "מקוה אני שתתקני את הדבר בחכמתך הידועה". הנסיכה השיבה לרב באומרה "תודה שעוררתם אותנו על השגיאות והפשעים שיצאו מהעיתון [...] נגד האומה שאני מכבדת ומברכת." הנסיכה דרשה מעורך העיתון להפסיק לפרסם פרסומים בגנות היהודים והציונות, אך העורך סירב. היא ניסתה למצוא עילה לפטר אותו, ולבסוף פיטרה אותו לאחר שנמצאו ראיות שהוא מעל בכספי העיתון.
בשנת תרפ"א (1921) עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוא קנה בית בתל אביב הצעירה והתיישב בה עם בני משפחתו. בדירתו בתל אביב ניהל בית כנסת והרבנים הראשיים לת"א-יפו נהגו להתייעץ עמו בענייני שיפוט והלכה. הוא נפטר בתל אביב ביום י' בחשוון תרפ"ט (24 באוקטובר 1928) והובא לקבורה בהר הזיתים בירושלים בהלוויה רבת משתתפים, בה הספידוהו הראי"ה קוק, הרב אברהם פילוסוף, הרב יוסף מרדכי הלוי ועוד. כחודשיים לאחר מכן נפטרה אשתו ונטמנה לצידו.
בתו שמחה נישאה לאחיו, הרב מסעוד חי בן שמעון, שכיהן תחתיו כרב ראשי במצרים.
בדרכו ההלכתית ר' רפאל אהרן בן שמעון גילה פתיחות ואדפטציה לחידושי העת המודרנית. חוקרים עכשוויים כגון פרופ' נורמן סטילמן ופרופ' צבי זוהר שחקרו את משנתו, מאזכרים אותו כאחת הדוגמאות לפתיחות היחסית שגילתה ההנהגה הרבנית של היהדות הספרדית במחצית הראשונה של המאה ה-20 לאתגרי העת המודרנית.
סקסו גרמטיקוס

סקסו גרמטיקוס (בדנית: Saxo Grammaticus;‏ בערך 1150 – 1220) היה היסטוריון דני ימי-ביניימי, שכמעט ולא ידוע מאום על חייו. מיוחס לו חיבור הכרוניקה בת שישה-עשר הכרכים "גסטה דנורום" ("מעשי הדנים"), המתארת את תולדותיה הקדומות של דנמרק – וזו גם העדות המרכזית לעצם קיומו.
ידוע כי הוא היה מחסידי הארכיבישוף אבסלון מלונד (Absalon), מה שאומר קרוב לוודאי כי הוא עבד בשירותו; אך קשה לקבוע מה היה מעמדו המדויק, וייתכן אף כי לא היה אלא לבלר.
בצוואתו מוחל אבסלון לכומר בשם סקסו על חוב של שניים וחצי מארק כסף, ומצווה עליו להשיב למנזר סורו (Sorø) שני כתבי יד ששאל. מבין כתריסר הערות ואזכורים של "סקסו" המצויים במקורות דניים מתקופה זו או מאחריה, זוהי ההערה היחידה שהכול מסכימים כי היא מתייחסת לסקסו גרמטיקוס; אך עם זאת, אין עדות חותכת לכך.
בהקדמה לחיבורו "גסטה דנורום" כותב סקסו כי אביו וסבו שימשו שניהם בשירותו של המלך ולדמאר הראשון כלוחמים, וכי הוא עצמו מבקש לשרת את המלך ולדמאר השני, אם כי באופן רוחני יותר. שורות אלה הן המידע הממשי היחידי שקיים על אודותיו.
משערים כי הוא נולד בזילנד, כפי שטוענים מקורות מאוחרים יותר. הלטינית האלגנטית שבפיו והידע שלו ועל אודות רומא העתיקה, שאותו הוא מפגין ב"גסטה דנורום", תומכים באופן כמעט ודאי בסברה כי הוא התחנך מחוץ לדנמרק – אולי באחד מבתי-הספר הכנסייתיים בצרפת.
השם "סקסו גרמטיקוס" לא היה שמו האמיתי. לתואר "גרמטיקוס" – המילה הלטינית המסמנת 'מורה של מילים' – זכה מפי מחבר בתקציר חיבורו, Compendium Saxonis (נכתב בסביבות 1342), אשר ביקש להביע את התענוג שחש מאופן השימוש במילים של סקסו. בעקבות יציאתה לאור של המהדורה המודפסת ובה גרסתו של כריסטיארן פדרסן (Pedersen) ל"גסטה דנורום", דבק הכינוי גרמטיקוס בשמו והפך לחלק בלתי-נפרד ממנו. השם היחידי שניתן לו מצוי בכרוניקה סיאלאנדיה (בדנית: Ældre Sjællandske Krønike), המכנה אותו "Saxo, cognomine Longus", כלומר: 'סקסו, המכונה "הארוך"'.
סקסו הוא המקור לדמותו האגדתית-למחצה של המלט, שסיפורו עובד בידי מספר מחזאים ובראשם ויליאם שייקספיר.
קאמבריה

פוליטיקה

למחוז קאמבריה שישה נציגים בבית הנבחרים הבריטי, שנבחרו על פי אזורי-ייצוג המצויים במחוז. חלקם כמו Carlisle ו-Copeland תואמים לרבעים, ואחרים כמו Penrith and The Border פרושים בגבולות אחרים.
בשנת 2007 עלתה הצעת חוק שביקשה להפוך את שיטת שתי השכבות (מחוז ורבעים) לאחידה, עם מועצה אחת לכל מחוז קאמבריה. ההצעה נדחתה.
קאמבריה הוכרזה כמחוז בשנת 1974 תוך איחוד של שני מחוזות מנהליים קודמים: וסטמורלנד וקאמברלנד. חלקים מקאמבריה בחלוקתה הנוכחית היו שייכים למחוזות גובלים, כגון Furnass שהיה חלק מלנקשייר. שרידים מהמחוזות הישנים ניתן למצוא בשמות עיתונים שונים שעדיין יוצאים לאור, כגון The Westmorland Gazette, ובמידת הזיקה של תושבי המקום למחוז. כך למשל התושבים שעד 1974 היו חלק מלנקשייר הביעו בסקר זיקה פחותה למחוזם החדש (55% ב-Furnass הביעו זיקה חזקה או חזקה מאוד, מתוך 79% מכלל תושבי המחוז שהצביעו על זיקות דומות).

דמוגרפיה

קאמבריה האי אחד מהמחוזות הבריטים בעלי הגיוון הנמוך ביותר - כ-96% הם ממוצא לבן, ואינם מהגרים. המחוז רובו ככולו כפרי, כאשר העיר היחידה היא קרלייל (Carlisle) והעיירה הגדולה אחריה היא בארו בפורנס (Barrow in Furness).
אחת מהאנשים הידועים שהתגוררה המחוז היא ביאטריקס פוטר, סופרת הילדים.

היסטוריה

אזור קאמבריה היה תחת ניסיונות כיבוש רבים מצד ממלכת סקוטלנד, וכתוצאה מכך פיתח מסורת של פטריוטיות אנגלית. האזור עבר לשליטה אנגלית (Anglian) במהלך הניכוס של אומבריה הצפונית (Kingdom of Northumbria). לפני כן, וגם תקופה ממושכת לאחר מכן, היו התושבים בעלי זיקה קלטית.
קאמבריה הייתה גם מקור לפלישות ויקינגיות רבות, ועד היום יש סימנים גנטיים בתושבי המקום המעידים על קשר נורדי.
כתוצאה מהשפעות תרבותיות אלו, התפתח במקום ניב מיוחד הקרוי קאמברית (Cumbrian Dialect) ובו השפעות נורדיות וקלטיות חזקות.
מקורו ההיסטורי והאטימולוגי של השם קאמבריה הוא מולשית: Cymru, שמשמעותה ארץ האחווה (Land of compatriots בתרגום לאנגלית).
רות בייפוס

רות בייפוס (נולדה ב-1969) היא סופרת ילדים, מאיירת ואמנית קומיקס ישראלית.

ביוגרפיה

בייפוס היא מאיירת ואמנית קומיקס שאיירה עשרות ספרים וספרי ילדים ביידיש ובעברית שתורגמו לשפות נוספות. היא מאיירת הבית של עיתון הילדים החרדי "זרקור".
בייפוס היא חרדית, מתגוררת במודיעין עילית, ובוגרת קורס האיור האקדמי שהעביר בעיר האמן גדי פולק.
יצחק מן

קורות חיים

יצחק מן נולד בעיירה דז'יאלושיצה שבפלך קְיֶילְצֶה של פולין הקונגרסאית שבשליטת רוסיה, בנם של רחל ואבשלום מן (אביו היה ממשפחת הרבי מקומרנו).
בצעירותו שר במקהלות של חזנים נודעים כזיידל רובנר, שבתאי ספיבק ולייזר גולדבר. למד בקונסרבטוריון של קרקוב (Konserwatorium Towarzystwa Muzycznego w Krakowie) ואצל פרופ' קורזלי באיטליה.
בשנת 1912 הופיע באופרה של לבוב (Opera Lwowska), ומאז במשך 15 שנה היה לטנור הראשי של האופרה בלבוב. ב-42 אופרות הופיע בתפקיד ראשי, בהן "אאידה", "היהודייה", "כרמן", "טוסקה", "אבירות כפרית", "ההוגנוטים" ו"הנביא". במקביל הופיע כאורח באופרה הממלכתית של וינה, באופרה העממית בוורשה, בנאפולי, בפראג ובברנו. בצ'כיה הוא נודע כ"אנריקו קארוזו היהודי".
בשנת 1927 הוזמן לכהן כחזן הראשי בקהילת ברנו.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, הופיע במקומות שונים, והשמיע פרקי חזנות ברדיו. החל משנת 1944 היה לחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בחיפה.
היה נשוי להינדה (הלה) לבית לפקוביץ, אב לחמישה: משה מן (סוחר), גוטסי בן ארצי, אבשלום מן (סוחר), מרדכי (נספה בשואת יהודי צרפת) ועזריאל (נרצח בצ'כיה), וסב לנכדים.
אשתו נפטרה לאחר מחלה קצרה ב-1956.

מן נפטר בתל אביב ב-20 בינואר 1963, לאחר מחלה ממושכת. נקבר לצד אשתו בבית העלמין קריית שאול.