google/wiki40b huggingface dataset:
נעמה עידן

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בכפר סבא למשפחת דבוש. אביה עמוס היה ממקימי סניף ש"ס בעיר.
בשנת 2017 רכשה את העיתון יום ליום שהיה מזוהה עם מפלגת ש"ס. עד לרכישה, החזיקה עידן בחלק ממניות העיתון והייתה מזוהה בעצמה עם ש"ס, אולם בשל מחלוקות פנימיות והתהפוכות הפוליטיות של ש"ס, לא הייתה למפלגה השפעה על העיתון, עד שב-30 ביולי 2017 הכריז אריה דרעי על התנתקותה של ש"ס מ"יום ליום" ועל הקמת עיתון 'הדרך'. בשלהי 2019, עבר עיתון "יום ליום" לבעלות אחרת.

חיים אישיים

עידן מתגוררת בבני ברק, נשואה לינון ואם לשישה.
יוסף זונדל הוטנר

קורות חייו

נולד וגדל בדווינסק (אז באימפריה הרוסית; כיום בלטביה) לרב חיים הוטנר מביאליסטוק. למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו של הנצי"ב מוולוז'ין, שהיה קרוב משפחתו.
נישא בראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19. בשנת תר"ל (1870) מתה אשתו, ובאותה שנה נישא בשנית להנדל, בת ר' אריה לייב קרצ'מר מביאליסטוק. לאחר נישואיו התגורר בביאליסטוק ולמד שם עם הרב מאיר שמחה הכהן. ראשי קהילת דווינסק הציעו לרב הוטנר את כהונת הרבנות בעירם, אולם הוא סירב באמרו שהדבר יגרום לו לביטול תורה. לבסוף נבחר הרב מאיר שמחה כהן לרבה של דווינסק.
לימים נענה הרב יוסף זונדל לקבל עליו את עול הרבנות. בשנת תרמ"א (1881) התמנה כרב בעיר דרטשין, הסמוכה לסלונים, וכיהן בה שש עשרה שנה. בשנת תרנ"ז (1897) עבר לשמש כרבה של איישישוק שבפלך וילנה, שם כיהן במשך 22 שנה, עד לפטירתו בשנת תרע"ט. במלחמת העולם הראשונה התקרבה החזית לאיישישוק ורבים מבני העיר נמלטו מן האזור, אך הרב יוסף זונדל נשאר עם היהודים שנותרו במקום.
חיבר מספר ספרים על סוגיות התלמוד וכן על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
נודע גם כצדיק ויהודים מליטא נהגו לנסוע להתברך מפיו. רבי מרדכי מאושמינא, שנחשב 'בעל מופת' ושימש גם הוא ככתובת לקבלת ברכות, היה שולח את הפונים אליו לרב הוטנר. כך נהג גם החפץ חיים אשר החשיב עצמו כתלמידו ואף נהג לבקש את ברכתו. כשהוציא את ספרו "ליקוטי הלכות" נטל החפץ חיים הסכמה מהרב הוטנר.
הסרטים המצוירים של מיני

תקציר העלילה

הסדרה מתרחשת לאחר אירועי הפרק "Minnie's Bow-tique" בסדרה "מועדון החברים של מיקי מאוס". בסדרה, מיני מאוס יחד עם חברתה, דייזי דאק, מנהלות בוטיק של קשתות וסרטים בשלל צבעים וסוגים. בעונה השלישית של הסדרה, דייזי והעוזרת שלה, קוקולואה, פותחות סלון יופי לחיות בצמוד לחנות הסרטים. בעונה הרביעית של הסדרה, מיני, דייזי וקוקולואה נוסעות ברחבי העולם, ומבקרות בערים כמו לונדון, ונציה וטוקיו.
ספריית וינר לחקר התקופה הנאצית והשואה

היסטוריה

בשנת 1933 נוסד באמסטרדם "מרכז המידע היהודי המרכזי" (JCIO), שנודע לאחר מלחמת העולם השנייה בשם ספריית וינר. מייסדיו היו ד"ר אלפרד וינר, מפעילי "האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית" (Centralverein) שעזב את גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון, ופרופ' דוד כהן, היסטוריון של העת העתיקה באוניברסיטת אמסטרדם ואישיות בולטת בקהילה היהודית המקומית. הרעיון להקים את המרכז הושפע מיוזמה של פעילים יהודים-גרמנים שהחלה בגרמניה בסוף שנות ה-20 לתעד ולאסוף מידע על המפלגה הנאצית כחלק מהמאבק הציבורי והפוליטי לבלום את התחזקותה. מרכז המידע באמסטרדם נועד לעורר את תשומת לבו של העולם לסכנת האנטישמיות הנאצית ולהחרפת המדיניות האנטי-יהודית בשנות ה-30 בגרמניה ובמדינות אחרות. בשנת 1939 העביר ד"ר וינר את האוסף ללונדון. במהלך המלחמה המשיכו הוא ועוזריו לאסוף מידע ומסמכים על מדיניות הכיבוש הגרמנית, התגובות לה ובעיקר על גורל יהדות אירופה. לאחר סיום המלחמה נאסף מידע על גורלם של פליטים יהודים ונגבו עדויות מפי ניצולים ששרדו את אימי השואה. עד מותו של ד"ר וינר ב-1964 התמקדו הוא וצוותו בהרחבת האוסף.
לקראת סוף שנות ה-70 סוכם בין הנהלת ספריית וינר בלונדון והנהלת אוניברסיטת תל אביב להעביר את האוסף בשלמותו לאוניברסיטה. לאחר שהאוסף הובא לתל אביב ב-1980, החליטה ועדת היגוי של בכירי ההיסטוריונים של האוניברסיטה לייסד את ספריית וינר כספריית מחקר במסגרת הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי. עותקים מהמסמכים המקוריים שהועברו לתל אביב נמצאים בספריית וינר בלונדון על גבי מיקרופילם. בשנת 1980 הועבר האוסף לאוניברסיטת תל אביב ושוכן בבנין הספרייה המרכזית. בד בבד החל נבנה עבורו מבנה ייעודי בצמוד מצפון למבנה המרכזי של הספרייה. את המבנה שנחנך בשנת 1984, תכננו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר עם שמואל ביקסון ומשה גיל. בהיותו בנוי בשיטת הפל קל, הגישה אליו לקהל הרחב נאסרה לאחר אסון ורסאי. עם זאת, האוסף עצמו נותר נגיש לקהל באמצעות ספרנים, עד שב-17 באוקטובר 2010, לאחר תקופת שיפוצים, נפתח הבניין מחדש ומאז, הוא נגיש לקהל.

לקריאה נוספת

Ben Barkow: Alfred Wiener and the making of the Holocaust Library. London: Vallentine Mitchell 1997. ISBN 0-85303-328-5
ישראל קולת

ישראל קוֹלָת (קופילוביץ) (Israel Kolatt;‏ 1927 – 2007) היה היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

קולת נולד בשנת 1927 בעיר וילנה, ובשנת 1935 עלה ארצה כילד עם משפחתו. המשפחה השתקעה בתל אביב, ובה גדל. אביו, חיים קופילוביץ, כיהן בווילנה כיו"ר הליגה למען ארץ ישראל העובדת, פועלי ציון צ"ס וראש המשרד הארצישראלי. בארץ היה למנהל הוצאת "עיינות" של מפא"י, ומשנת 1957, כשהתמזגה עם "עם עובד", היה למנהלה עד 1963, אז הוחלף על ידי אליעזר פרי. כן היה ממנהלי התאחדות המו"לים וכיהן במשך שנים רבות כיו"ר ארגון יוצאי וילנה בתל אביב.
קולת היה פעיל ומדריך בתנועות הנוער של תנועת העבודה. למד בחוגים להיסטוריה והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1955 קיבל תואר שני. היה תלמידו של יעקב טלמון. נושא עבודת הדוקטור שלו, שהוגשה בתשכ"ד (1964), היה: "אידאולוגיה ומציאות בתנועת העבודה בארץ ישראל, 1905-1919". בשנים 1964–1965 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1965 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית, ולימים פרופסור במכון ליהדות זמננו.
מתלמידיו: אריה מורגנשטרן, יעקב גולדשטיין ואליקים רובינשטיין.
בנו הוא צפריר קולת.
זווית

בגאומטריה, זווית היא כל אחד משני חלקי המישור הסגורים המוגבלים על ידי שתי קרניים שיש להן נקודת קצה משותפת.
לשם המחשה, מקובל לדמות את המישור למעגל, ואת שתי הקרניים לשניים מרדיוסיו. על פי דימוי זה, הזווית היא גזרת המעגל המוגבלת על ידי שני רדיוסים. קרני הזווית, או הרדיוסים המגבילים אותה, מכונים שוקי הזווית. נקודת הקצה המשותפת לשתי השוקיים, נקראת קדקוד הזווית. סימון זוויות נעשה, בדרך כלל, באמצעות אותיות האלפבית היווני.
זווית בין שתי עקומות במישור שנחתכות זו עם זו, היא הזווית בין המשיקים לעקומות, בנקודת החיתוך. במרחב התלת-ממדי, זווית בין מישורים  נחתכים, היא הזווית הנוצרת בין שני ישרים השוכנים בשני המישורים, והמאונכים לקו החיתוך של המישורים, בנקודה כלשהי. הזווית בין שתי קשתות על פני כדור היא הזווית בין המישורים המכילים אותן.

גודל הזווית

בשם זווית, מכנים גם את גודלה של הזווית, שהוא גודל חסר ממד. על פי ההגדרה המקורית, גודל הזווית, הוא חלק המישור המוגבל על ידי שתי שוקיה. כך למשל, במקרה בו שתי שוקי זווית מתלכדות, אחת מהזוויות המתקבלות שווה ל-0, ואילו השנייה שווה ל-1 (זווית שלמה). 
בשימושים מתמטיים, גודל הזווית מוגדר על ידי היחס בין הקשת המוגבלת על ידי שוקי הזווית, לבין אורך השוק עצמה (רדיוס הקשת). יחידת המידה בשיטה זו היא הרדיאן. לפי שיטה זו גודל הזווית השלמה הוא  רדיאנים. 
בשימושים שאינם מתמטיים, מקובלת  הגדרה המבוססת על חלוקת המעגל ל-360 גזרות מעגל שוות. כל יחידה כזו קרויה מעלה. הסמל המקובל לציון יחידה זו הוא סימן כתב עילי בצורת עיגול (°). 
ניתן להגדיר את גודל הזווית גם במושגים של סיבוב. על פי הגדרה זו, הזווית השלמה מקבילה לסיבוב מלא של קרן או של קטע סביב נקודת הקצה שלהם, וגודלן של זוויות שהן קטנות מזווית שלמה, מוגדר על ידי חלקי סיבוב.
למדידה מקורבת של זווית משמש מד זווית - מכשיר מדידה דמוי חצי עיגול, או עיגול שלם, שעליו שנתות עם סימון גודלי הזוויות. מדידה מדויקת יותר יכולה להיעשות באמצעות מד-זווית אלקטרו-מכני.

בעיות הקשורות בזוויות

חצייה של זווית (כלומר חלוקתה לשתי זוויות שוות זו לזו), באמצעות סרגל ומחוגה בלבד, היא בעיית בנייה פשוטה ביותר. טריסקציה של זווית, כלומר חלוקתה לשלוש זוויות שוות, התגלתה כבעיה קשה ביותר. אף שהבעיה הוצגה כבר ביוון העתיקה, הרי שרק במאה ה-19 נמצאה הוכחה שלבעיה זו אין פתרון.
על זוויות במצולע ראו בערך מצולע.
הפונקציות הטריגונומטריות הן פונקציות הפועלות על זוויות. הטריגונומטריה, העוסקת בפונקציות אלה, כוללת משפטים רבים העוסקים בקשרים בין זוויות שונות.
נור א-דין אל-אתאסי

ביוגרפיה

אתאסי, קרוב משפחתו של האשם אל אתאסי (מדינאי ונשיא סוריה), למד רפואה באוניברסיטת דמשק, והצטרף למפלגת הבעת' הסורית בראשותם של מישל עפלק וסלאח א-דין אל-ביטאר. הוא נמנה עם תומכיה העיקריים של אידאולוגיית הפאן ערביות והנאצריזם הרדיקלי.
בשנת 1951, בנצלו את עמדתו כראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת דמשק, אתאסי פעל יחד עם מפלגת הבעת' כנגד הדיקטטורה הצבאית של הנשיא אדיב א-שישכלי. במאי 1952 הוא נאסר וגורש לכלא תדמור. שנה מאוחר יותר הועבר לכלא מזה הידוע לשמצה, שם פתח בשביתת רעב שהביאה לשחרורו חודש מאוחר יותר.
ב-1954, בעקבות פרוץ מלחמת אלג'יריה, נסע לאלג'יר שם שימש כרופאו של מפקד ההתנגדות האלג'יראית, הווארי בומדיין. עם תום המהפכה בשנת 1962, אתאסי שב לסוריה וגיבש את זהותו הפאן-ערבית.
בשנת 1963 תפסה מפלגת הבעת' את השלטון בסוריה, והנשיא אמין אל-חאפז מינה את אתאסי לשר הפנים בממשלתו של סלאח א-דין אל-ביטאר. אתאסי נכנס לתפקיד באוגוסט ונותר לכהן עד מאי 1964. מאוקטובר אותה שנה עד ספטמבר 1965 שימש כסגנו של ראש הממשלה ביטאר והיה חבר במועצת הפיקוד המהפכני של מפלגת הבעת'.
אתאסי זכה לתמיכתם הפוליטית של רבים מחברי מפלגת הבעת', בין היתר הודות למוצאו המיוחס, לרפורמות הכלכליות-סוציאליסטיות שהוביל ולתמיכתו בתנועות התנגדות עממיות ברחבי העולם הערבי. עד שנת 1965 חבר לפלג הצבאי של מפלגת הבעת', שהתנגד לפלג האזרחי שכלל את מישל עפלק, סלאח אל ביטאר ואמין אל חאפז. בעלי בריתו העיקריים בשלב זה היו שני קציני צבא בכירים ממוצא עלווי: סלאח ג'דיד ומפקד חיל האוויר הסורי, חאפז אל-אסד. תמיכתו בפלג הצבאי השתלמה כאשר בפברואר 1966 הובילו אסד וג'דיד הפיכה צבאית (הידועה כהפיכת הנאו-בעת'), במהלכה גורשו עפלק, ביטאר ואל-חאפז מסוריה. 
ג'דיד, אשר סלד מאור הזרקורים והעדיף לשלוט בסוריה מאחרי הקלעים, מינה את אתאסי לנשיא הרפובליקה ולמזכ"ל מפלגת הבעת'. אסד היה לשר ההגנה, שעה שג'דיד בחר בעמדה חשופה פחות לעין הציבור, זו של סגן מזכ"ל המפלגה. אתאסי מינה שני רופאים כמוהו לעמדות מפתח במדינה: איברהים מח'וס היה לשר החוץ ויוסוף אל-זועיין - ראש הממשלה (שלושתם התנדבו לשמש כרופאים באלג'יריה בעת ההתקוממות האנטי-צרפתית שם). העיתון הלבנוני "ל'וריין" כתב בתגובה לשרשרת המינויים כי "סוריה נשלטת בידי שלושה רופאים. מובן שהיא חולה." בסופו של דבר, הברית בין אתאסי, ג'דיד ואסד החלה להתמוסס, בעיקר נוכח התנגדותו של אסד למדיניות הנוקשה שהובילו אתאסי וג'דיד בתחומים רבים.
בספטמבר 1966 דיכא אתאסי מרד בהר הדרוזים בראשותו של קצין מפלגת הבעת', סלים חאטום. אתאסי פיטר רבים ממקורביו של חאטום ובכך עורר תרעומת במגזר הדרוזי. בביקור הפיוס שערך בעיר סוודייה נעצר על ידי חאטום ואנשיו. אסד שלח בתגובה מטוסי קרב להר הדרוזים ואיים להפגיזו אם לא ישוחרר הנשיא הסורי. כך הצליח לשמר את ממשלת הנאו-בעת' בארבע השנים הבאות.
לקיצוניותו האידאולוגית של אתאסי היה חלק בלתי מבוטל בדינמיקה שהובילה לפרוץ מעשי האיבה בין סוריה וישראל ביוני 1967 (ראו מלחמת ששת הימים). התבוסה במלחמה זו, שהמיטה זעזוע כבד על המערכת הפוליטית בסוריה, קרעה קרע משמעותי בהנהגה הסורית, כשאסד מחד וג'דיד ואתאסי מאידך מחליפים ביניהם האשמות בדבר האחריות לתבוסה במלחמה. ב-16 בנובמבר 1970, ביצע אסד הפיכה צבאית משל עצמו ("מהפכת התיקונים"), במהלכה נעצרו ג'דיד ואתאסי. אתאסי צפה הפיכה זו ותכנן לפטר את אסד ומקורבו, רמטכ"ל הצבא הסורי מוסטפא טלאס, ואולם אסד פעל ראשון. אתאסי נותר בכלא בין השנים 1970-1980, ולאחר מכן הועבר לכלא מזה. בשנת 1992 שוחרר בעקבות בריאות לקויה ונשלח לטיפול בפריז במימון ממשלת צרפת, ואולם הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
דור המסכים

דור המסכים או דור הפלזמה (באנגלית: Screen Agers) הוא כינוי שניתן בתחילת המאה ה-21 לאנשים, בעיקר צעירים מדור ה-Y ודור ה-Z, המבלים את עיקר זמנם אל מול מסכי תצוגה למיניהם: מסך הטלוויזיה, מסך מחשב (בשלל פעילויות, ממשחק מחשב ועד גלישה באינטרנט), קונסולת משחקים ו-DVD. למאמצים גרסה קיצונית של סגנון חיים זה ניתן ביפן השם "היקיקומורי".
אף שהקדשת זמן רב לצפייה בטלוויזיה הייתה נפוצה כבר ברבע האחרון של המאה העשרים, התופעה התעצמה עם ריבוי הערוצים שהביאה אתה הטלוויזיה בכבלים, ושפע סוגי הפעילות שמציע האינטרנט. מאפיין מובהק של דור הפלזמה לעומת זה שקדם לו הוא המעבר מצפייה פסיבית בטלוויזיה לפעילות אקטיבית, במשחקי מחשב, ובשלל פעילויות באינטרנט: כתיבת בלוג, כתיבת טוקבק, דואר אלקטרוני ומאפיינים נוספים של וב 2.0. 
התמכרות לאינטרנט היא בעיה אופיינית לדור זה, וכוללת קושי בעת התנתקות מהאינטרנט, חשיבה אובססיבית על אתרי אינטרנט ותגובה נרגזת להפרעה בזמן גלישה. 
פרופ' אליעזר בן-רפאל עמד על בעיות נוספות של הפעילות מול המסכים:
מחיר ה"חברתיות" האלקטרונית עלול להיות חוסר חברתיות בחיים הרגילים. ואמנם, עצם הישיבה מול המסך פירושה "ישיבה בבית" והחלשת הדחף "לחפש חברים". נטייה זו אינה קריטית למי שמוקף חברים בכל מקרה ונהנה מפופולריות בבית הספר או במסגרות אחרות. אבל למי שמתקשה להתחבר לחבר'ה עלולה הפעילות האלקטרונית לעלות בוויתור על מאמצים למצוא חברים וסביבה אוהדת. הדבר עלול ליצור קשיים בהשתלבות חברתית בבוא הזמן. 
גם אין ספק שפעילות מול המסך מכווצת את הזמן המוקדש לקריאת ספרים. לתופעה הזאת יש כמה הסברים, והראשון שבהם הוא שיש היום, הודות למחשב ולאינטרנט, גישה לחומרים שבעבר היו נגישים רק באמצעות ספרים. קיומם ברשת של אנציקלופדיות, אין ספור מאמרים וספרים שלמים, מאפשר להגיע למידע בלי לנטוש את עמדת המחשב. הדבר בוודאי חיובי ומקל. ועם זאת, קשה להתכחש לכך שספר מקנה ערכים וחשיבה ביתר עומק ממדיום אחר. ההרגל לפתוח ספר, לקרוא בשעת פנאי, הוא חוויה שבני אדם מכל הגילים ספגו באמצעותה ערכים, הפנימו סמלים, וזכו להתרגשויות מחנכות. אין ספק שילדי המסך יוצאים מופסדים מכך שזיקתם לספר פוחתת.
— קווים לדמותו של נוער המסכים, פנים, נובמבר 2006
במהלך מלחמת לבנון השנייה התעורר ויכוח על הצטרפותם של מפקדי צה"ל לדור הפלזמה, כלומר ישיבתם של מפקדים בדרג של מפקד חטיבה בחדרי פיקוד מרוחקים מהחזית, כשהם שולטים בנעשה בשדה הקרב באמצעות מסכי פלזמה המציגים נתונים שהועברו אליהם בתקשורת נתונים ממערכות השליטה והבקרה של צה"ל.
היום הלבן

היום הלבן (מיפנית: ホワイトデー) הוא חג האהבה שנוסד ביפן ב-1978.
היום הלבן נחוג ב-14 במרץ, חודש לאחר יום ולנטיין. החג נחוג בעיקר ביפן, קוריאה הדרומית וטאיוואן.

היום הלבן ביפן

ביפן חוגגים את יום ולנטיין בכך שנשים מביאות מתנות שוקולד לגברים, כהבעת אהבה, מתוך נימוס או מתוך אילוץ חברתי. את השוקולד קונים בחנות או בהכנה ביתית, כשהאחרון מסמל למקבל שהוא בחיר לבה. ביום הלבן מתהפכים התפקידים: גברים שקיבלו "הוֹנְמֶאִי-צ'וקו" (本命チョコ, "שוקולד אהבת אמת") או "גירי-צ'וקו" (義理チョコ, "שוקולד חובה") ביום הלבן מחזירים את הטובה ומעניקים מתנות לנשים. על פי המסורת, המתנות שמעניקים ביום הלבן הן עוגיות, תכשיטים, שוקולד לבן, הלבשה תחתונה לבנה, ומרשמלו. לעיתים משתמשים בביטוי סָאנְבָּאי גָאֶשׁי (三倍返し, "להחזיר פי שלושה") על מנת לתאר את הנוהג לפיו על שווי המתנה ביום הלבן להיות פי שלושה משווי המתנה שניתנה ביום ולנטיין.

מקור החג ומנהגים

ישנן מספר תאוריות למקורו של היום הלבן. אחת מהן מספרת שבשנת 1965 מפעל לייצור מרשמלו הציע לגברים להחזיר תמורה לשוקולד ולשאר המתנות שהם קיבלו ביום ולנטיין ולהביא בתורם מרשמלו לנשים. מאותו זמן היום נקרא יום המרשמלו (Marshmallow Day).
לאחר מכן, המפעלים שמו לב שהם יכולים להרוויח בזכות מסורת זו, הם הציעו לגברים לקנות שוקולד לבן. במקור, המתנה שהוענקה על ידי הגברים היה בצבע לבן, לכן יום זה נקרא היום הלבן. מסורת זו השתנתה וכיום המתנות הנפוצות הם בגדים ותכשיטים.
למתבגרים יש מסורת שונה. הבנים מעניקים סרט לבן לאהובת לבם גם אם היא לא הביאה להם מתנה ביום ולנטיין. אם בסוף היום הלבן בנות אלו שמו את הסרט (על השיער, זרוע או תיק) זה הראה שהן מרגישות את אותן הרגשות כלפי מעניק המתנה.
אדה בלאקג'ק

רקע

אדה בלאקג'ק ג'ונסון נולדה בסלומון אלסקה וגודלה על ידי מיסיונרים שלימדו אותה לקרוא ולכתוב אנגלית. כבר בגיל צעיר עברה מערבה לעיר נום. היא התחתנה והביאה לעולם שלושה ילדים, אך רק אחד מהם שרד את גיל הינקות. לאחר זמן מה היא התגרשה מבעלה הראשון. בעקבות הגירושים היא נותרה חסרת כל ונאלצה למסור את בנה לבית יתומים. בשנת 1921 היא הצטרפה למשלחת שחצתה במסעה את ים צ'וקצ'י והגיעה לאי וראנגל.

המשלחת

מארגן המשלחת, ויהלמור סטפנסון, שלח במשלחת חמישה חוקרים (וביניהם אדה) בניסיון לטעון לבעלות קנדית על אי וראנגל. הוא בחר את חברי המשלחת על בסיס הידע האקדמי שלהם וניסיונם. הוא העדיף את המועמדים בעלי הידע הרב ביותר בגאוגרפיה ובמדעים לצורך המשלחת.
ב-15 בספטמבר 1921, חברי המשלחת נעזבו על האי כדי לטעון לבעלות עליו לטובת קנדה או בריטניה. המשלחת כללה חמישה אנשים: אדה שהייתה הטבחית והתופרת של המשלחת, שלושה אמריקנים: לורן נייט, מילון גייל ופרד מאורר, וגבר נוסף קנדי - אלן קראופורד. מאורר נכח על אי בעבר בשנת 1914 במשך שמונה חודשים, לאחר שמשלחת של הספינה קרלוק התרסקה אל האי.
התנאים באי החלו להיות קשיים מיום ליום. לאחר שמנות המזון שלהם אזלו, חברי המשלחת לא הצליחו לצוד מספיק בעלי חיים כדי לשרוד. ב-28 בינואר 1923, שלושה מארבעת הגברים במשלחת החליטו לחצות מרחק של 700 מיילים (כ-1,120 קילומטרים) מן האי על גבי ים צ'וקצ'י הקפוא כדי להזעיק מזון ועזרה. הגבר היחיד שנשאר לצד אדה היה לורן נייט, הוא חלה בצפדינה (עקב מחסור בוויטמין C) ואדה סעדה אותו עד למותו ב-23 ביוני 1923. לא היה זכר לשלושת הגברים שעזבו את האי, וכך אדה נשארה לבדה על האי ללא נפש חיה מלבד חתול המשלחת ויק.
אדה שרדה לבדה בתנאי הקור הקיצוניים באי עד שצוות חילוץ הגיעה אליה ב-19 באוגוסט 1923. בעיתונות באותם ימים היא תוארה כ"רובינזון קרוזו הנשית". עם כסף שהיא חסכה, היא לקחה את בנה הצעיר בנט לעיר סיאטל כדי לרפאו משחפת. בהמשך חייה התחתנה והביאה לעולם ילד נוסף, בילי. לבסוף היא חזרה לאזור הארקטי בו נולדה וחייתה שם עד מותה בגיל 85.
אדה הייתה אישה שקטה והיא שנאה את הקרקס התקשרותי שקם סביב סיפור הישרדותה, ואת ניסיונו של מארגן המשלחת, סטפנסון, להרוויח מכך. מלבד שכר אותו קיבלה על השתתפותה במשלחת וכן עבור עורות של בעלי חיים אותם מכרה, היא לא קיבלה אגורה ממאמרים ומספרים שנכתבו על חייה.
אדה מתה בפאלמר והיא נקברה באנקורג' אלסקה.
ג'סיקה סטרופ

חיים אישיים

סטרופ נולדה בשם באנדרסון, קרוליינה הדרומית לג'ודית ולדון סטרופ, סגן נשיא בכיר בוואקוביה, וגדלה בשארלוט. אמו של חבר אשר עסקה בגילוי דוגמניות, הציעה לסטרופ להתחיל לדגמן. סיימה את בית הספר התיכון בשנת 2004, וזמן קצר לאחר מכן הוצעה לה מלגה באוניברסיטת ג'ורג'יה. היא דחתה את ההצעה כדי לפתח את קריירת המשחק שלה. 
כיום מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.

קריירה

תפקידה הראשון של סטרופ היה בסדרה לא מדהימה, בה ביצעה הופעת אורח. מאז הופיעה במספר סדרות טלוויזיה, בהן האנטומיה של גריי, בחזרה לשורשים ודם אמיתי. בשנת 2007 הופיעה ב-4 פרקים בסדרה מלאך המוות, בדמותה של חברתו לשעבר של הגיבור הראשי. במהלך השנים שיחקה במספר סרטים עצמאיים, כמו עזובה בחשיכה, להתפלל לבוקר, ערפדי עטלפים וSouthern Comfort. 
במרץ 2007 כיכבה בתפקיד הנשי הראשי בסרט "גבעות הפחד 2", בו גילמה את דמותה של עובדת במשמר הלאומי, אמבר, שנאבקת על הישרדותה נגד קבוצה של אנשים שנעשו למוטציות. סרט זה הוא סרט המשך לסרט "גבעות הפחד", חידוש לסרט משנת 1977 בעל אותו שם. על אף הביקורות השליליות עליו, גרף הסרט מעל ל67 מיליון דולר ברחבי העולם. באותה שנה כיכבה סטרופ בסרט חג המולד. בשנת 2007 שיחקה בדרמה הקומית "חג שכזה" בכיכובו של כריס בראון.
באפריל 2008 לוהקה לתפקיד בסדרה 90210, ספין אוף של הסדרה בברלי הילס 90210. בסדרה גילמה את דמותה של ארין סילבר, אחותם הצעירה של דייוויד סילבר וקלי טיילור, שדמויותיהם הופיעו בבברלי הילס 90210. הפיילוט של הסדרה הוקרן ב-2 בספטמבר 2008 לעיניהם של 4.65 מיליון צופים. עם זאת, על אף אחוזי הצפייה הגבוהים זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. בשנת 2010 זכתה סטרופ "ביצוע נוצץ" בפרסי הוליווד הצעירה. 
ב-2008 גילמה את דמותה של קלייר בגרסה המחודשת לסרט ליל הבכורה. באותה שנה שיחקה בסרט אימה נוסף, השיבה הביתה, שעוקב אחר בחורה צעירה שנחטפת על ידי חברתו לשעבר של בן זוגה. על אף שצילומי הסרט הסתיימו בפברואר 2008, הוא יצא לאקרנים רק ביולי 2009, למספר מצומצם של בתי קולנוע. ב-2008 שיחקה גם בסרט לילות אל. איי.
בשנת 2011 ביצעה הופעת אורח בסדרה ההנפשה "איש משפחה", בשני פרקים בהם דיבבה מספר דמויות. זמן קצר לאחר מכן לוהקה לסרטו הראשון של סת' מקפרלן "טד", בו גילמה דמותה של טרייסי, חברתה לעבודה של לורי (מילה קוניס).
בשנת 2014 הצטרפה לעונתה השנייה של סדרת הפשע "The Following". דמותה בסדרה, מקס, היא אחייניתו של ראיין הארדי (קווין בייקון), שוטרת בNYPD שעובדת בחטיבת אינטל. היא מחדשת קשר עם דודה ויוצרת איתו ברית. ב-2015 חזרה עם דמותה לעונה השלישית של הסדרה, שהיא גם האחרונה.  
בשנת 2017 לוהקה לסדרת הטלוויזיה "איירון פיסט" מבית מארוול קומיקס בדמותה של ג'וי מיצ'ם, בתו של הרולד וחברת ילדות של דני רנד. ב-2018 שבה הסדרה לעונה שנייה כמו כן גם סטרופ.
איזה מין שוטרת

עלילה

גרייס הארט היא סוכנת FBI שמשתתפת בתחרות מלכת היופי של ארצות הברית כדי לחשוף פעולת טרור המתבצעת על ידי אחד הגורמים המעורבים בתחרות, והמחבל מזהה את עצמו בשם 'האזרח'. היא מתחברת למתמודדות ואף מגיעה למקום השני בתחרות. לבסוף, מתגלה שמארגנת התחרות היא המחבלת כיוון שהעיפו אותה מהתחרות בצעירותה, ומפטרים אותה השנה.
לודוביקה, נסיכת בוואריה

ביוגרפיה

לודוביקה נולדה ב-30 באוגוסט 1808 במינכן, בירת ממלכת בוואריה. היא הייתה בתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ואשתו השנייה קרולינה מבאדן. אחיה למחצה היה לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ואחותה הצעירה הנסיכה סופי, נישאה לפרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה.
לודוביקה התאהבה בנסיך הפורטוגזי מיגל לבית ברגנסה. בזמנו, מיגל חי בגרמניה ולא נראה היה שיש לו סיכוי כלשהו לעלות לשלטון, עם זאת, מאוחר יותר הוא הוכתר כמיגל הראשון, מלך פורטוגל. אולם מגיל צעיר, יועדה אחותה הגדולה של לודוביקה, מקסימיליאנה, להינשא למקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה. מכיוון שמקסימיליאנה מתה ב-1821, החליט אביה להשיא למקסימיליאן את לודוביקה במקום. הן מקסימיליאן והן לודוביקה לא חפצו בנישואים, אולם אלו נכפו עליהם ב-9 בספטמבר 1828. בשנים הראשונות לנישואיהם, טיילו בני הזוג בשווייץ ובאיטליה, וב-1834 רכש מקסימיליאן את טירת פוסנהופן על יד אגם סטרנברג עבור משפחתו, בנוסף ל"ארמון הדוכס מקס" שנבנה במינכן על פי הוראתו. היחסים בין בני הזוג היו קרירים, והם נראו יחד לעיתים רחוקות בלבד. בדרך כלל שהה מקסימיליאן בארמון במינכן, ולודוביקה בטירת פוסנהופן.
בעוד מקסימיליאן היה טיפוס הרפתקני ואקסצנטרי אשר בילה זמן רב בנסיעות וברכיבה על סוסים, לודוביקה הייתה טיפוס מופנם יחסית, והעניקה יחס חם ואוהב לילדיה. אחותה סופי מאוסטריה, הציעה לה בסתר לשדך את אחת מבנותיה עם בנה הקיסר פרנץ יוזף בן ה-23. לודוביקה בחרה בבתה המבוגרת הלנה ("ננה") בת ה-18, ופרנץ יוזף, על אף שלא פגש אותה מעולם, הסכים משום שלא העז להמרות את פיה של אמו. לודוביקה יצאה עם הלנה כדי לקבל את הצעת הנישואים הרשמית מפרנץ יוזף, ולקחה עמה את בתה הצעירה יותר, אליזבת אשר כונתה "סיסי", והייתה אז בת 15. פרנץ יוזף והלנה לא הסתדרו טוב, ולמרבה ההפתעה, פרנץ יוזף התאהב דווקא בסיסי. פרנץ יוזף הודיע לאמו שאם לא יינשא לסיסי הוא לא יינשא כלל. בלית ברירה הסכימו שני הצדדים, וסיסי הפכה לקיסרית האימפריה האוסטרית ב-24 באפריל 1854. בין השנים 1997–1998 הופקה סדרת הטלוויזיה "סיסי הנסיכה", המתבססת בצורה רופפת ביותר על סיפורה של סיסי. לודוביקה מופיעה בסדרה זו כאחת הדמויות הבולטות.  
מקסימיליאן נפטר במינכן ב-15 בנובמבר 1888 לאחר שני אירועים מוחיים. בהלווייתו נכחו אנשים רבים שבאו לחלוק כבוד אחרון לדוכס הפופולרי. הופיעו בה בין היתר חתנו הקיסר פרנץ יוזף, ונכדו רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה. סיסי לעומת זאת לא הגיעה, כיוון שהיא שהתה באותו הזמן בחופשה בקורפו. שנה לאחר מכן, התאבד נכדה של לודוביקה, הנסיך רודולף יחד עם אהובתו, מרי וטסרה, בעיירה מאיירלינג, אירוע שנחשב עד היום לאפוף מסתורין. לאחר מותו של בעלה חיה לודוביקה במינכן עד מותה מדלקת סימפונות ב-25 בינואר 1892 83.
דיר ג'ריר

היסטוריה

בשנת 1596 תועד קיומו של הכפר ברישומי המס העות'מאני. החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר פעמיים - ב-1863 וב-1870 ודיווח שהתגוררו בו כ-200 תושבים.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמאללה.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בדיר ג'ריר 172 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 847 תושבים, כולם מוסלמים. 
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה האוכלוסייה ב-1080 תושבים, כולם מוסלמים. הכפר השתרע על שטח של 33,161 דונמים (שטח בנוי ואדמות חקלאיות).

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, דיר ג'ריר נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בשנת 1975 הוקמה במחנה הצבאי הירדני הנטוש הסמוך לכפר ההתנחלות עפרה, שבהמשך התרחבה ומספר מבני מגורים בה נבנו על אדמות פרטיות של תושבי הכפר.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של דיר ג'ריר סווג כשטח B.
בשנת 1999, הוקם מדרום לכפר המאחז "מצפה כרמים", ששבו כמעט כל המבנים ממוקמים על אדמות פרטיות של תושבי הכפר לפי רישומי המנהל האזרחי. הוא מוגדר כמאחז בלתי-חוקי גם בדו"ח שהכינה עו"ד טליה ששון עבור המדינה ב-2005. בשנת 2011, החלו לבנות במאחז כ-20 מבנים, חלקם בתי קבע וחלקם קרוואנים. המנהל האזרחי הוציא למבנים צווי הפסקת עבודה, אך זו נמשכה. תושבי דיר ג'ריר, עתרו לבג"ץ אך רק בשנת 2014 נערך הדיון בו הוציא נשיא בית המשפט העליון, השופט אשר גרוניס, צו על תנאי המורה למדינה להסביר עד 4 בינואר 2015, מדוע לא יפונו המבנים "המצויים בחלקות האמורות, שנבנו שלא כדין".
בשנת 2013, הוקם על גבעה בשם "חורבת אל כ'דיבה", כ-300 מטר ממערב למרכז הכפר, המאחז "נצח בנימין" (על שם בנימין זאב כהנא). נערים שהתיישבו במאחז קיבלו מאלוף פיקוד המרכז ניצן אלון, צו הרחקה מנהלי והמאחז פורק. בתגובה הושחתו 10 כלי רכב של תושבי הכפר בפעולת תג מחיר.
ב-6 בפברואר 2017, אושר בכנסת חוק ההסדרה, שנועד להסדיר את מעמדם של בתים בהתנחלויות ביהודה והשומרון, שנבנו על קרקעות בבעלות פרטית של פלסטינים. ביניהם גם חלקה של תושב הכפר שעליה הוקם המאחז מצפה כרמים.

גאוגרפיה

הכפר ממוקם על שלוחה דרומית של הר בעל חצור, שגובהו 1016 מטר - ההר הגבוה ביותר בין הר מירון להר חלחול. האקלים ביישוב הררי וקר בחורף, כולל כמה ימי שלג כמעט בכל שנה.
השטחים הבנויים של הכפר, כ- 17.2% מאדמותיו, נמצאים בשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית (שטח B), והשאר בשליטה צבאית ישראלית שטח C). באדמות החקלאיות גדלים גפנים, עצי תאנה, וזית. השטחים פתוחים מהוים 76% מאדמות הכפר.