google/wiki40b huggingface dataset:
אגבאריה

אגבאריה (בערבית: اغبارية; תעתיק מדויק לעברית: אע'באריה) הוא שם המשפחה הערבי הנפוץ בישראל.
שם המשפחה אע'בריה מגיע ככל הנראה משמה של העיר אע'בר על גבול סעודיה-תימן של ימינו. המשפחה היגרה מאזור תימן לירדן, כנראה בשל סכסוכי שבטים, לאחר מכן התנחלה באזור שכם, עד שהגיעה לבסוף לאום אל-פחם. המשפחה התיישבה באום אל-פחם בשכונה הנושאת את השם שכונת אלאגבאריה, והיא כוללת את המשפחות עיסא, בשיר, מוחמד, ח'ליפאת ויוסף.

אישים ידועים בני משפחה זו

עם המשפחה הזו נמנים רופאים, אינטלקטואלים, עיתונאים, עורכי דין, פוליטיקאים ועוד רבים מתחומים שונים, כגון עפו אגבאריה; איימן אגבאריה; ד"ר סלימאן אחמד אגבאריה (ראש העיר השמיני של אום אל-פחם); ח'אלד מוחמד חמדאן אגבאריה (ראש העיר של אום אל-פחם, 2013–2018); אסמא אגבארייה זחאלקה; ריאד אגבריה; מואמן אגבריה; כמאל אגבריה (יו"ר ועד שכונת עג'מי וגבעת עליה שביפו, יועץ ראש העיר לענייני יפו), כדורגלן העבר נסים אגבריה, אחמד אגבריה (איש סגל אקדמי בכיר בחוג ללימודי הערבית והאסלאם, הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת תל אביב); רביע אגבריה (דיקנאט מלגות, דיקנאט הסטודנטים, עמית הוראה במנהלת הפקולטה למשפטים, הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב).
אוסטין פרימן

באירופה

פרימן החל את הקריירה האירופאית שלו בעונת 2011/2012 בקבוצת פולגור ליברטס פורלי מהליגה האיטלקית השנייה, בה הצטיין ורשם 20.9 נקודות ו-4.5 ריבאונדים בממוצע (459 נקודות ב-22 משחקים). 
בתחילת עונת 2012/2013 חתם בקבוצת הפועל אילת, בה רשם ממוצע של 12.6 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים ב-11 משחקים. אך הועזב בטענה שחלה ירידה ביכולתו.
בסוף חודש דצמבר 2012 חתם בקבוצת מכבי אשדוד. בסיום העונה לא הוארך חוזהו של פרימן והוא חזר לארצו. בתחילת עונת 2013/2014 שיחררה הקבוצה את הפורוורד אולי ביילי שאיכזב במשחקי ההכנה. ואז נרקמה חזרתו של פרימן לסגל הקבוצה. לאחר המחזור השישי שוחרר מהקבוצה בעקבות אי שביעות רצון מיכולתו.
פרסית אמצעית

ספרות ששרדה

פרסית אמצעית היא השפה של גוף די גדול של ספרות זרואוסטרית המפרטת את המסורות ואת הוראות הדת הזורואסטרית, שהייתה הדת הרשמית של איראן הסאסאנית, טרם נכבשה איראן בידי צבאות ערב שהפיצו את האסלאם. הטקסטים הקדומים ביותר בפרסית אמצעית זורואסטרית נכתבו ככל הנראה במאה השישית והשביעית, על אף שהם מייצגים קודיפיקציה של מסורת אוראלית מוקדמת יותר. עם זאת, רוב הטקסטים, כולל הגרסאות המתורגמות של הקאנון הזורואסטרי, המתוארכות למאה התשיעית עד למאה האחת עשרה, כשהפרסית האמצעית כבר הפסיקה להיות שפה מדוברת, מייצגים מצבים בפרסית אמצעית חיה רק באופן עקיף. כתבי היד ששרדו הם בדרך כלל עותקים בני המאה הארבע עשרה. ניבים אחרים, שהשאירו עדויות קצת פחות שופעות, הן ״פרסית אמצעית מניכאית״ והפרסית האמצעית של הנוצרים הנסוטרים.

דוגמות

מטה מוצג תעתיק ותרגום של העמוד הראשון של מהדורת פיקסימליה הידועה כארדא ויראז נאמאג, או מעשיות ויראז הצדיק, שבמקור נכתב בכתב פהלוי.
תמחיר ספיגה

תמחיר ספיגה (ידוע גם כספיגה מלאה) הוא שיטת תמחיר בחשבונאות הניהולית אשר משתמשת בעלות הישירה של חומר/שירות ומעמיסה עליו הן את ההוצאות הישירות (עלות עבודה: שכר, סוציאליות וכדומה) והן את העלויות העקיפות (הוצאות תקורה).

דוגמה לתמחיר בספיגה מלאה

עלויות ישירות: העסקת עובדים: 120 שקלים לתקופה.

עלויות תקורה: שכ"ד, ביטוח, חשמל, מים, שמירה ואחזקה: 80 שקלים לתקופה.

מספר יחידות מיוצרות: 100.

ספיגה של כל יחידת מוצר אחת:

1.2 שקלים של עלות ישירה

0.8 שקלים של עלות עקיפה

סה"כ ספיגה למוצר: 2 שקלים
ראובן קובנט

ראובן קובנט (נולד ב-21 באוגוסט 1953) מנהל חברות ישראלי, לשעבר חוקר כלכלי בכיר במשטרת ישראל וברשות ניירות ערך.

ביוגרפיה

ראובן קובנט נולד בתל אביב, בנערותו התחנך בכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי. קובנט, בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים, מאוניברסיטת תל אביב, שימש קצין חקירות בכיר ביחידה הארצית לחקירות הונאה של משטרת ישראל בשנים 1988-1978, ובין השאר שימש בתפקיד או ניהל תיקים נודעים כמו זה של השר אהרון אבוחצירא, השר הראשון שהורשע בישראל; איש העסקים מיכאל אלבין; וחברות הקש שוויסתו את מניות הבנקים, טרם התמוטטותם בשנת 1983. קובנט זכה באות קצין החקירות המצטיין של משטרת ישראל לשנת 1986].
בין השנים 1988–1998 שימש קובנט כראש מערך החקירות של הרשות לניירות ערך 1988-1998, חבר הנהלת הרשות והממונה על מערך החקירות. במהלך כהונתו ניהל קובנט מאות חקירות. חקירות אלה הביאו לשינוי מהותי בהתנהלות הגופים המוסדיים  והמשקיעים בשוק ההון והפיכת שוק ההון בישראל  לשוק מבוקר עם ממשל תאגידי תקין שינויים שאיפשרו אמון המשקיעים בהשקעות בשוק ההון הישראלי, במקביל לכהונתו ברשות לניירות ערך ניהל קובנט חקירות נוספות, תחת יועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה, דוגמת פרשת שמעון שבסוחקירת החשדות  להעברת רשימת האזנות סתר מחקירת פרשת דרעי לחשודים בתיק זה על ידי גורמים מהמשטרה והשב״כ .על תרומתו זו הוענק לקובנט ב-1999 אות אביר איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון.
בשנים 1998–2011 כיהן קובנט כמנכ"ל חברת דן אנד ברדסטריט ישראל והיה מבעלי החברה ,בתקופה זו בה ניהל קובנט החברה הפכה החברה מחברה מפסידה לחברת המידע העסקי הגדולה בישראל וזאת בזכות פתוח שורה של מוצרים מתקדמים בתחום ניהול סיכוני אשראי ובקרת סיכונים. 
בין השנים 2008–2011 כיהן קובנט כיו"ר פעיל בחברת מיקרומדיק טכנולוגיות.
בשנת 2012 יסד ומנהל קובנט את חברת ״ההר הירוק אחזקות״ חברת השקעות הפועלת בשוק המקומי והעולמי.
ראובן קובנט כיהן כדירקטור בחברות פרטיות וציבוריות כגון דן אנד ברדסטריט ישראל, די. בי החברה לנתוני אשראי צרכני,  .די.בי העולמית  WWN ,בנק דיסקונט למשכנתאות, תמיר פישמן קרנות נאמנות, חברת פריורטק ופועלים סהר. 
קובנט נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בתל אביב.
מאיר טריליסר

חייו המוקדמים

מאיר נולד באסטרחן למשפחתו של סנדלר יהודי. בשנת 1900 נסע לאודסה ולמד באוניברסיטה בעיר. הוא התוודע למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית והיה חבר בה, בשל כך היה נתון למעקב המשטרה והאוכרנה.

מעורבות בפעילות מהפכנית

בזמן פרוץ מהפכת 1905 החל לארגן ארגונים צבאיים וחמושים של בולשביקים בקאזאן, סנקט פטרבורג ובפינלנד. היה חבר מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית בסנקט פטרבורג. בנובמבר 1906 נטל חלק משמעותי יותר בארגון הזרועות החמושים של המפלגה וב-1907 נעצר על ידי המשטרה. בספטמבר 1909 בית הדין הצבאי המחוזי בפטרבורג דן אותו ל-5 שנות עבודת פרך במבצר שליסלבורג.
בנובמבר 1914 נשלח לגלות בכפר מאלישבקה שבמחוז אירקוטסק.
אחרי מהפכת פברואר שוחרר ונגיע לאירקוטסק בה עבד במערכות העיתונים וביטאוני מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. באוקטובר 1917 הופך לחבר וועד ההוצאה לפועל המרכזי של סיביר והיה ראש ממשלת סיביר ונציג הסובנרקום בחבל עבר הבאיקל ובסיביר והיה ממארגני המאבק במתנגדים למהפכה ולסוציאליסטים.

הפיכתו למפעיל רשתות ריגול

בפברואר 1918 היה אחראי לפעילויות ריגול ומניעת חתרנות בוועדות החקירה ובממשלת המחוז. עד 1921 שירת בבלאגובשצ'נסק וניהל את שירותי הביון של המזרח הרחוק הרוסי והקים את רשת המרגלים שפעלה נגד היפנים והצבא הלבן במזרח הרחוק. לאחר שהיפנים הורחקו מהאזור טריליסר הפך למזכיר הוועד המחוזי של המפלגה הבולשביקית במחזור אמור. לאחר 1921 מונה לקומיסר המפלגה במזרח הרחוק.

ראש הביון הסובייטי

בפברואר 1921 השתתף בכנס של המפלגה במוסקבה ופליקס דזרז'ינסקי הציע לו לעבוד במנגנון הביון של הצ'קה. טריליסר הסכים ועבד במחלקת החוץ של הצ'קה בדצמבר 1921 מונה לעוזר ראש מחלקת החוץ והיה אחראי לניהול פעילויות הריגול במזרח הרחוק במונגוליה, הרפובליקה העממית של סין ומדינות שכנות. במרץ 1922 מונה לראש מחלקת החוץ והיה לראש הביון הסובייטי, במקומו של סולומון מוגילבסקי שהוגלה לקווקז.
לאחר מינויו ערך שורת מינויים במנגנוני הביון הסובייטי ולצידו עבדו אברהם סלוצקי, סרגיי שפליגלגלאס, יאקוב מינסקר, אלפרד ניימן, סמיון גינזבורג, אפרים גולדנשטיין ואחרים. הוא פעל נגד ארגוני ביון זרים והניע להקים תאי ריגול בכל אחת משגרירויות ברית המועצות, במה שמכונה בעגת הריגול בשם רזידנטורה.
ב-1923 הפעיל שורת רשתות ריגול באירופה ומחלקות לדיסאינפורמציה, כחלק מפעילויות הביון השגרתיות. ב-1925 מיקד את מאמצי המודיעין באיסוף מודיעין מדעי, כלכלי וטכנולוגי והישגים בתחומים אלה של מדינות המערב. ב-1926 הוקמה המחלקה הכלכלית ובראשה הועמד אברהם סלוצקי.
דזרזינסקי ומנז'ינסקי התרשמו ממנו מאוד וב-1926 מונה לסגן ראש האו.ג.פ.או. ובפברואר 1928 היה לממונה על האו.ג.פ.או. מטעם הסובנרקום, אך המשיך לנהל את ביון החוץ ואף להרחיב את היקף הפעילות המודיעינית. הוא נשאר בראש הביון הסובייטי עד אוקטובר 1929
בשנים 1927—1934 היה חבר ועד הפיקוח המרכזי של המפלגה וב-1930 היה חבר ועד הפועל המרכזי של המפלגה. בעת עבודתו בביון הופקד עליו לנהל מצוד אחר תומכי הטרוצקיזם אך בשל סדרת כשלונות מודיעיניים סר חינו בעיני המשטר וסטלין פקד עליו לחזק את עבודת המפלגה ונשלח לנהל את מחלקת הביקורת של המפלגה, תפקיד שמילא עד 1934.

מאסרו והוצאתו להורג

ב-23 בנובמבר 1938, במסגרת הטיהורים הגדולים, הוא פוטר מכל תפקידיו וחברותו במפלגה בוטלה. הוא נשלח למאסר בכלא סוחאנוב והוצא להורג בירייה ב-2 בפברואר 1940 בקומונרקה.
שמו טוהר ונוקה על ידי בית המשפט העליון של ברית המועצות ב-1957.
כתובת ביטולה

כתובת ביטולה היא כתובת אבן מימי הביניים שנכתבה בסלאבית כנסייתית עתיקה. הכתובת נמצאה בשנת 1956 במהלך הריסת מסגד עות'מאני ישן בעיר ביטולה שבמקדוניה, הכתובת נשמרת כעת במוזיאון שבביטולה. הטקסט שנמצא על לוח השיש מנציח את עבודות המיגון במבצרה של ביטולה על ידי צאר איוון אשר אודותיו קיימת מחלוקת בין היסטוריונים. בהתייחס למועד המשוער בו נכתבה הכתובת מעריכים כי היא מתייחסת לאיוון ולדיסלב אשר שלט על בולגריה (לא בולגריה של היום, אלא האימפריה הבולגרית הראשונה) מ-1015 ועד 1018.

פירוש הכתוב

הטקסט שעל לוח השיש ניזוק בכמה מקומות ונעשה לו שיחזור על ידי וולדמיר מושין (Vladimir Moshin) ויורדן זאימור (Iordan Zaimov) והועלו השערות לגבי החלקים החסרים:
"† Въ лѣто Ѕ ҃Ф ҃К ҃Г ҃ отъ створенїа мира обнови сѧ съ градь зидаемъ и дѣлаемъ Їѡаном самодрьжъцемъ блъгарьскомь и помощїѫ и молїтвамї прѣс ҃тыѧ влад ҃чицѧ нашеѧ Б ҃чѧ ї въз()стѫпенїе І ҃В ҃ i връховънюю ап ҃лъсъ же градь дѣлань бысть на ѹбѣжище и на сп҃сенѥ ї на жизнь бльгаромъ начѧть же бысть градь сь Битола м ҃ца окто ҃вра въ К ҃. Конъчѣ же сѧ м ҃ца ... исходѧща съ самодрьжъць быстъ бльгарїнь родомь ѹнѹкъ Николы же ї Риѱимиѧ благовѣрьнѹ сынь Арона Самоила же брата сѫща ц ҃рѣ самодрьжавьнаго ꙗже i разбїсте въ Щїпонѣ грьчьскѫ воїскѫ ц ҃рѣ Васїлїа кде же взѧто бы злато ... фоѧ съжев ... ц҃рь разбїенъ бы ц҃рѣмь Васїлїемь Ѕ ҃Ф ҃К ҃В ҃ г. лтѣ оть створенїѧ мира ... їѹ съп() лѣтѹ семѹ и сходѧщѹ"
ובתרגום:
"בשנה [1016/1015?] מאז בריאת העולם, המבצר הזה, שנבנה ונעשה על ידי איוון, הצאר של בולגריה, התחדש עם העזרה והתפילות שלנו ושל הליידי הקדושה ביותר שלנו ושנים עשר שליחה העליונים. המבצר נבנה כמקלט וגאולה בחייהם של הבולגרים. העבודה על המבצר של ביטולה החלה ביום העשרים של חודש אוקטובר והסתיימה ביום [...] זה היה צאר בולגרי במוצאו, נכדו של ניקולה וריפסימיאה, בנו האדוק של אהרון, שהיה אחיו של שמואל, צאר של בולגריה, שניהם הביסו את הצבא היווני של קיסר בזיל השני בסטיפון שבו זהב נלקח [...] ובו [...] צאר זה הובס על ידי קיסר בזיל ב-6522 (1014) מאז בריאת העולם בקליץ ומת בסוף הקיץ".

חשיבות היסטורית ופוליטית

הרפובליקה של מקדוניה מכחישה כל קשר בין הצאר איוון והאימפריה הבולגרית הראשונה. בגלל זה ישנה חשיבות היסטורית ופוליטית גדולה לכתובת ביטולה, והיא גורמת למחלוקת גדולה. בשנת 2006 הקונסוליה הצרפתית בביטולה, הכינה קטלוג תיירותי של העיר ועל חזיתו הודפסה תמונה של הכתובת ולידו סמל של בולגריה. השמועה על קטלוג זה הופצה לפני יציאתו לאור וחוללה בלבול בקרב הפקידים של עיריית ביטולה, הקונסולייה הצרפתית הוזהרה, ההדפסה של הקטלוג החדש הופסקה והתמונה על העטיפה שונתה.
ישראל משה דושינסקי

ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף צבי דושינסקי, בז' באלול ה'תרצ"ג עלה לארץ ישראל יחד עם אביו, שהגיע לכהן כגאב"ד העדה החרדית בירושלים. נישא לאלטא מרים לאה בת יהושע דוד גרוס, ראש הקהל של קהילת סאטמאר בעיירה סאטמאר שברומניה. לאחר פטירתו של אביו התמנה לכהן בראשות הישיבה והקהילה של אביו. בתקופתו התבססה הקהילה סביבו כחצר חסידית לכל דבר, ונוסדו לה מוסדות ובתי מדרש בארץ ובחו"ל.
בשנת ה'תשכ"ח התמנה כדיין בבד"ץ של העדה החרדית. בשנת ה'תשמ"ט מונה לראב"ד. לאחר פטירת קודמו בתפקיד, הרב משה אריה פריינד, החל לכהן בשנת ה'תשנ"ו כגאב"ד העדה החרדית, עד לפטירתו בשנת תשס"ג. נקבר ליד קבר אביו בבית הקברות הקטן הסמוך למבנה הישן של בית החולים שערי צדק. על מצבתו נכתב: "ממשה ועד משה לא קם כמשה בישראל".
שדרת פנסילבניה

מהלך השדרה

אורכה של השדרה כ-10 ק"מ והיא עוברת במרכז העיר, ומקשרת בין הבית הלבן, הקפיטול ומבנים רבים בעלי חשיבות בעיר. השדרה ממשיכה מזרחה ועוברת דרך שכונת קפיטול היל, חוצה את נהר אנקוסטיה מעל גשר ג'ון פיליפ סוסה לתוך מחוז פרינס ג'ורג' שבמדינת מרילנד. כמו כן, השדרה ממשיכה מערבה מעבר לבית הלבן ומגיעה עד שכונת ג'ורג'טאון.

היסטוריה

על פי תוכניתו של פייר שארל ל'אנפן לעיר וושינגטון, תוכננה השדרה כשדרה הראשית של העיר. שדרת פנסילבניה הייתה השדרה הראשונה שנבנתה. ג'ורג' וושינגטון בהתייחסו לשדרה קרא לה "השדרה הגדולה" (Grand Avenue). תומאס ג'פרסון הורה על נטיעת עצי צפצפה הגדלים תוך זמן קצר על מנת להעניק לשדרה מראה מרשים זמן קצר לאחר שנבנתה. השדרה נקראה "פנסילבניה" לאור מעבר הבירה מהעיר פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה לוושינגטון. 
בעת הקמת השדרה ניתן היה לראות מהבית הלבן את בניין הקפיטול (וכך תכנן זאת ל'אנפנט) אולם בתקופת כהונתו של אנדרו ג'קסון כנשיא ארצות הברית, ולאור סכסוך בינו לבין הקונגרס הורה על הרחבת בניין משרד האוצר כיוון שלא רצה לראות את בניין הקפיטול מחלון משרדו (אף שיש היסטוריונים הסבורים שהמיקום נבחר מאחר שהקרקע הייתה זולה, ולא בשל הסכסוך). 
בין השנים 1862–1962 פעל לאורכה של השדרה קו חשמלית.
מאז כהונתו השנייה של הנשיא תומאס ג'פרסון נוהגים הנשיאים לעבור בתהלוכה במורד השדרה לאחר בחירתם (היחיד שלא עשה כן היה רונלד רייגן בראשית כהונתו השנייה, בשנת 1985 בשל תנאי מזג אוויר קשים שמנעו את קיום התהלוכה).
הלוויותיהם של הנשיאים שנפטרו בעת כהונתם מאז ויליאם הנרי הריסון ועד ג'רלד פורד עברו במורד השדרה (למעט ארונו של פרנקלין דלנו רוזוולט).
בשנת 1965 הוכרז מכרז השדרה כאתר היסטורי לאומי המנוהל על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.

אמצעי אבטחה

בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי בשנת 1995 הורה השירות החשאי של ארצות הברית על סגירת מקטע השדרה שמול הבית הלבן לתנועת כלי רכב. הצעד, שנועד להיות זמני, הפך לצעד של קבע בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, ותנועת כלי הרכב מופנית לרחוב H או שדרת החוקה, שתיהן מתחברות בהמשך לשדרת פנסילבניה.
נבט

נֶבֶט הוא צמח צעיר המתפתח מתוך עובר רדום של צמח, במסגרת הליך הנביטה. במהלך הנביטה, בעקבות החשפות הזרע לתנאים מתאימים, "מתעורר" העובר המצוי בזרע הרדום ומתפתח לנבט הכולל את האיברים נצרון ושורשון. בהתקיים התנאים המתאימים מתפתח הנבט וגדל לצמח הבוגר.

חלקי הנבט

לנבט שלושה חלקים: השורשון (השורש העוברי), הנצרון (הגבעול העוברי) ופסיגים (העלים של הנבט). 
הנבטים נבדלים במספר עליהם. לצמחים חד פסיגיים עלה נבט אחד, לצמחים דו-פסיגיים שני עלי נבט. צמחים ממשפחת חשופי הזרע מספר רב יותר של פסיגים, כך למשל לאורן שמונה פסיגים.

נביטה והתפתחות הנבט

בתחילה סופג הזרע מים מסביבתו בפעפוע. בעקבות כך הזרע תופח וקליפתו נבקעת. התהליכים המטבוליים, שהתרחשו בזרע באופן מינימלי, מתגברים. האנרגיה שהייתה אצורה בזרע הופכת לזמינה וחומרי התשמורת מתפרקים לצורך המשך התהליך. בהמשך חלה בעובר התרבות מהירה של תאים. התאים עוברים התמיינות ומתפתחים לשורשון ולנצרון אשר פורצים מהזרע. לרוב בוקע קודם כל השורשון ורק לאחר מכן הנצרון. השורשון תמיד יגדל כלפי מטה והנצרון כלפי מעלה, ללא קשר לזווית בה מונח הזרע. השורשון גדל ומפתח יונקות אשר מתחילות לקלוט מהקרקע מים וחומרי מזון. הנצרון גדל, בוקע מעל פני הקרקע, מצמיח עלים ומתחיל בתהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) המאפשר לצמח להיות עצמאי.
כדי שהזרע יתחיל לנבוט הוא צריך להיחשף לתנאים מסוימים הכוללים: רטיבות, תאורה, ריכוזי גזים וטמפרטורה.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ימי קרטר

היסטוריה

הבנייה של המרכז הנשיאותי החלה ב-2 באוקטובר 1984, כ-4 שנים לאחר סיום כהונתו של קרטר. המרכז נבנה על אדמות ג'ורג'יה, וזאת לאחר שקרטר נולד שם. באוקטובר 2009 עבר המרכז הנשיאותי שיפוץ בסך 10 מיליון דולרים לרגל יום הולדתו ה-85 של הנשיא לשעבר.
מחנה הריכוז פוסטקוב

החיים במחנה

יונה שטיינר, יליד העיירה גרוניק, גורש למחנה פוסטקוב בגיל 13 והוא מתאר את המחנה "הייתי כלוא בפוסטקוב ארבעה חודשים. בדרך כלשהי שרדתי... בכל ארבעת החודשים ששהיתי במחנה לא התרחצנו ולו פעם אחת. המזון שקיבלנו הלך והצטמצם עד שהפך לכוס מים חמים עם קצת צבע בבוקר, וכיכר לחם אחת שחולקה בין עשרים איש.
בכל אותם ימים הילד בן השלוש-עשרה שצעד בסך לשדות, חפר תעלות, פרק פחם, הביט במתים המובלים משם, נזהר ממלקות..."
בשנת 1943 שהו במחנה רק בעלי מלאכה, והוקלו מעט התנאים בו: במקרה בריחה של אסיר פולני, נענשו האסירים הפולנים בשלילת החבילות המזון שנשלחו אליהם, למשך שבוע. במקרה כזה הגרמנים מסרו את החבילות ליהודים. פעם בשבוע הותר ליהודים להשתמש במקלחות המים החמים שבחלק הפולני.
צופן קיסר

בתחום הקריפטוגרפיה, צופן קיסר, הידוע גם כצופן היסט,  קוד קיסר או היסט קיסר או הסטה קיסרית, הוא אחד הצפנים הפשוטים והידועים בעולם ההצפנה.
זהו סוג של צופן החלפה שבו כל אות בטקסט מוחלפת על ידי אות הנמצאת בהיסט קבוע כלשהו ממנה באלף-בית. למשל אם נקבע את ההיסט להיות 3, האות A תוחלף באות D, האות B תוחלף באות E וכך הלאה. הכינוי קיסר נובע מכך שיוליוס קיסר נהג להשתמש בצופן על מנת לתקשר עם מפקדיו.
צעד ההצפנה המבוצע על יד הצופן משולב במנגנונים יותר מורכבים, כמו צופן ויז'נר. כמו כל צופן החלפה אלף-ביתי, צופן קיסר מפוענח בקלות ולא מספק כמעט שום הגנה על אמצעי התקשורת.

היסטוריה ושימושים

צופן קיסר מכונה כך על שם יוליוס קיסר, שלפי דבריו של סווטוניוס, עשה בו שימוש עם היסט של 3 כדי להסתיר את תוכנן של הודעות צבאיות :
"אם היה לו מסר מסווג, הוא רשם אותו בקוד, כלומר, על ידי שינוי סדר האותיות של האלף-בית, כך שאף מילה לא הייתה מובנת.  אם מישהו חשק לפענח את ההודעות ולהבין את משמעותן, היה עליו להחליף אותיות."
— סווטוניוס, יוליוס האלוהי, 56.6
לא ברור עד כמה יעיל היה צופן קיסר באותה תקופה, אולם סביר שהצופן היה יחסית בטוח משום שמעט מאויביו היו משכילים ובוודאי שלא בעלי יכולת לחשוב על שיטת פענוח. בהנחה שמישהו יכול לקרוא את ההודעה, אין עדות לשיטה כלשהי לפתרון צפני החלפה פשוטים. העדות המוקדמת ביותר היא מהמאה ה-9 לספירה בעולם הערבי עם פיתוח שיטת ניתוח התדירות.
במאה ה-19, היה אזור בעיתונים ששימש לעיתים להחלפת הודעות מוצפנות בצפנים פשוטים. דייוויד קאהן מתאר מקרים של זוגות אוהבים שהתכתבו תוך שימוש בצופן קיסר בעיתון הטיימס. אפילו בשנת 1915, צופן קיסר עדיין היה בשימוש: הצבא הרוסי השתמש בו כתחליף לצפנים מורכבים שהיו קשים יותר להטמעה בקרב החיילים; מפענחים אוסטרים וגרמנים לא התקשו לפענח את הודעותיהם.
צופן קיסר מצוי לעיתים בצעצועי ילדים כמו טבעות הצפנה. היסט קיסר של 13 מבוצע באלגוריתם ה-ROT13, שיטה פשוטה להסתרת טקסט שמשמשת לעיתים בפורומים באינטרנט אך לא משמשת כשיטת הצפנה.
צופן ויז'נר עושה שימוש בצופן קיסר עם היסט שונה בכל מקום בטקסט. ערך ההיסט נקבע באמצעות מילה חוזרת. אם מילה ארוכה מספיק ונבחרת באקראי אז זהו צופן פנקס חד פעמי, שאינו ניתן לפענוח אם המשתמש שומר על מילת המפתח בסוד. מילות מפתח קצרות מההודעה, חושפות דפוס ציקלי שעשוי להתגלות עם גרסה סטטיסטית מתקדמת של ניתוח תדרים.
שימוש יוצא דופן בצופן הוא בקלף המזוזה מתקופת הגאונים, בו נכתב, בשיטת הסטה של מקום אחד שמאלה, "כוזו במוכסז כוזו" ("ה' אלוהינו ה'") כדי שלא לכתוב את השם המפורש.
תאנת שילה

תַּאֲנַת שִׁלֹה היה יישוב מקראי ששכן בין נחלות שבט אפרים ושבט מנשה.
היישוב נזכר בספר יהושע בתיאור גבול נחלת שבט אפרים: "וְיָצָא הַגְּבוּל הַיָּמָּה הַמִּכְמְתָת מִצָּפוֹן וְנָסַב הַגְּבוּל מִזְרָחָה תַּאֲנַת שִׁלֹה וְעָבַר אוֹתוֹ מִמִּזְרַח יָנוֹחָה וְיָרַד מִיָּנוֹחָה עֲטָרוֹת וְנַעֲרָתָה".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין את המקום בסמוך לעיירה עקרבה, דרומית מזרחית לשכם.
שמו של היישוב הקדום השתמר לפי הסברה בשתי חורבות במזרח רכס איתמר, בסמוך ל"ח'רבת יאנון" המזוהה עם "ינוח" המקראית. שמן של החורבות הוא "ח'רבת תאנא אלפוקא" (חורבת תאנא העליונה) ו"ח'רבת תאנא אלתחתא" (חורבת תאנא התחתונה). זאת, כאשר הממצא הארכאולוגי וההקשר המקראי תואם את זיהוי העיר הקדומה עם החורבה העליונה.
מילים ותמונות

תקציר עלילה

קרוידן הוא בית ספר תיכון יוקרתי במיין שמלמדים בו אנשי מקצוע מוכשרים קורסים מתקדמים.
ג'ק מרקוס הוא סופר ומשורר שמלמד כיתת אנגלית וספרות מוגברים. הוא מורה טוב המעורר השראה אצל התלמידים. הוא מדגים כיצד מילים הנבחרות בקפידה יכולות לעורר את דמיונו של המאזין וליצור דימויים עזים. נראה שהוא סובל ממחסום כתיבה, ומתברר שהוא לא כתב שום דבר מקורי כבר שנים אחדות. ג'ק מוציא לאור את המגזין הספרותי של בית הספר שאותו ההנהלה מתכוונת לסגור מסיבות תקציביות. הוא אלכוהוליסט שמאחר לעבודה באופן קבוע, ונמצא על סף פיטורים. הוא גרוש ויש לו בן, שמתנכר לו בשל בעיות השתייה וחוסר האחריות שלו.
דינה דלסנטו היא אמנית שהתקבלה לעבודה כדי ללמד כיתת אמנות מוגברת, שבה לומדים אותם התלמידים שבכיתתו של ג'ק. דינה הייתה ציירת מצליחה בעיר ניו יורק, אבל היא מתקשה לצייר כי היא סובלת מדלקת מפרקים שיגרונית. היא אינה יכולה לכפתר את חולצתה, לפתוח בקבוק תרופות, או להחזיק מכחולים. היא עברה למיין, שם גרות אחותה ואמה, כך שהיא תוכל להיעזר בהן כשהמחלה מחריפה. כמורה היא פרפקציוניסטית, ואינה מתעניינת בחייהם הפרטיים של תלמידיה. היא רק רוצה להתרכז ביצירת עבודות האמנות הטובות ביותר שהם יכולים ליצור. היא מראה להם את ההבדל בין ציור שרק מראה יכולת, ובין ציור שמעורר תחושות אצל הצופה, היא מתאמצת לצייר שוב ולהתגבר על המגבלות הפיזיות שלה. היא מצליחה לצייר יצירת אמנות טובה, ומניחה אותה לייבוש. היא הצהירה על זלזול מוחלט במילים מדוברות או כתובות, ומתעקשת שה"אמת" מבוטאת רק בתמונות.
חבריו ועמיתיו של ג'ק תופסים אותו כמי שמנסה למשוך תשומת לב, מגונה ומקסים כאחד. כשהוא שומע על הפילוסופיה של דינה, הוא מתחיל להתווכח איתה מה יותר חשוב מילים או תמונות. התלמידים שלהם גם נשאבים לתוך ההתנצחות, והם מקבלים מטלות שידגימו את עליונותם של המילים או של התמונות. דינה מסכימה שהתלמידים שלה יתרמו ציורים למגזין הספרותי של ג'ק. הם מחליטים לערוך אספה בה כל צד יציג את טענותיו על עליונותן של המילים ושל התמונות. הנהלת בית הספר מתרשמת מהפעילות הזו ומחליטה להשאיר את ג'ק כמורה בבית הספר.
ג'ק מחזר אחר דינה ולבסוף מצליח. אבל בלילה הראשון שהוא נשאר לישון אצלה, הוא שותה בקבוק ווקדה, משתכר ונופל על הציור האחרון שציירה. בהמשך הוא מודה בכך שגנב שיר שכתב בנו והציג אותו כשלו, ודינה אינה סולחת לו על כך. היא זורקת אותו מהבית ואומרת שאינה רוצה כל קשר איתו.
ג'ק מתוודה על הגניבה הספרותית בבית הספר ומגיש את התפטרותו. הוא מבקש רק לסיים את השנה, ולהפעיל את תוכנית "מלחמת המילים והתמונות".
אלכס גרסבאך

תחילת הקריירה באוסטרליה

גרסבאך עבר במספר מחלקות נוער, עד שבשנת 2012 הגיע ל-AIS מהליגה האוסטרלית השנייה. בשנת 2013 הוא ערך 16 הופעות בקבוצה הראשונה של המועדון, ואף הבקיע שער. ב-20 ביולי 2014 חתם גרסבאך בסידני מליגת העל האוסטרלית לשתי עונות, וקיבל את חולצה מספר 13, שלאחריה קיבל את חולצה מספר 16. ב-11 באוקטובר 2014 ערך גרסבאך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-69 בתיקו 1-1 נגד מלבורן סיטי במסגרת המחזור הראשון. בעונתו הראשונה במועדון הוא ערך 22 הופעות ליגה, ובעונתו השנייה, בה לבש את חולצה מספר 3, הוסיף גרסבאך עשר הופעות, לפני שעזב את הקבוצה.

רוזנבורג

ב-31 בינואר 2016 חתם גרסבאך ברוזנבורג מליגת העל הנורווגית. ב-19 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על סטרומסגודסט במסגרת המחזור השני בליגה. בעונתו הראשונה במועדון הוא זכה הן באליפות נורווגיה והן בגביע הנורווגי.

קריירה בינלאומית

ב-4 ביוני 2016 ערך גרסבאך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 1-0 על נבחרת יוון במשחק ידידות.
נחל אצל

נַחַל אָצַל (בערבית: ואדי יצול) הוא אחד מיובליו של נחל קדרון בדרום מזרח ירושלים, בין הר אצל (רכס ארמון הנציב) לגבעת אבו תור, בתוך יער השלום.

מקור השם

מקור שמו בנבואת אחרית הימים של הנביא זכריה: "וְעָמְדוּ רַגְלָיו בַּיּוֹם הַהוּא עַל הַר הַזֵּתִים אֲשֶׁר עַל פְּנֵי יְרוּשָׁלַ‍ִם מִקֶּדֶם וְנִבְקַע הַר הַזֵּיתִים מֵחֶצְיוֹ מִזְרָחָה וָיָמָּה גֵּיא גְּדוֹלָה מְאֹד וּמָשׁ חֲצִי הָהָר צָפוֹנָה וְחֶצְיוֹ נֶגְבָּה. וְנַסְתֶּם גֵּיא הָרַי כִּי יַגִּיעַ גֵּי הָרִים אֶל אָצַל וְנַסְתֶּם כַּאֲשֶׁר נַסְתֶּם מִפְּנֵי הָרַעַשׁ בִּימֵי עֻזִּיָּה מֶלֶךְ יְהוּדָה וּבָא ה' אֱלֹהַי כָּל קְדֹשִׁים עִמָּךְ" (זכריה יד ד). השם המקראי השתמר בכינוי הערבי של הנחל: וָאדִי יָאצוּל.
את זיהוי ואדי יאצול כאצל המקראית הציע הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו ב-1874, לאחר חפירות שערך במקום
. ב-1955 אימצה ועדת השמות הממשלתית את זיהויו של קלרמון-גנו, והעניקה רשמית לוואדי את השם העברי נחל אצל. מאוחר יותר, ב-1990, העניקה ועדת השמות את השם הר אצל לרכס ארמון הנציב התוחם את הנחל מדרום. 
בשנים שאחרי מלחמת העצמאות, האזור כולו היה בשטח ההפקר בין ישראל לירדן. לאחר מלחמת ששת הימים, קק"ל נטעה בראש העמק של נחל אצל את יער השלום. כיום, שכונת ג'בל מוכבר הערבית בנויה בחלקה בתוואי הנחל.

ארכאולוגיה

הנחל הוא אתר ארכאולוגי גדול בשולי המרקם האורבני של ירושלים. במעלה הנחל התגלו שרידים של אמת המים התחתונה מימי בית שני, שהובילה מים ממעיינות גוש עציון לירושלים. האמה מגיעה מבית לחם, חוצה במנהרה את הר אצל (רכס ארמון הנציב-ג'בל מוכבר) ויוצאת למעלה נחל אצל. משם האמה עוברת בגבעת חנניה ונכנסת לעיר העתיקה דרך הר ציון. בחלקים בה האמה חשופה, ניתן לראות גם צינור חרס עות'מאני, שהונח בתוואי האמה. האמה הייתה בשימוש עד תקופת המנדט הבריטי בה החלו להוביל מים לירושלים מאזור ראש העין.
על דופן מצוק הנחל נחצבו מערות קבורה רבות המתוארכות לתקופה ההרודיאנית. המערות בנויות כאשכולות של חדרים החצובים בסלע. בדפנות החדרים חצובים כוכים ששימשו להצבת גלוסקמאות. חלק מהמערות נחצבו עם חצר פנימית ועל חלקן נחצבה קשת מעל הכניסה למערה. ריכוז המערות יוצר מתחם קבורה מוגדר והו מהוות מדגם מיצג של תרבות וטכנולוגית קבורה של התקופה ההרודינית. בחפירות שנערכו באתר על ידי רשות העתיקות, נתגלו גלוסקמאות מעוטרות ועליהן כתובות בעברית. על אחת הגלוסקמאות פוענחה הכתובת: "יהוסף בן קיפא", הלא הוא הכהן הגדול קיפא, מסיפורי הברית החדשה, ועל אחרות המילה "שלום".