מדליית הכבוד (ארצות הברית)

זכויות הניתנות למקבל המדליה

חייל העטור במדליה זו מקבל משכורת גבוהה יותר מהצבא, לילדיו ניתנת עדיפות בקבלה למכללות הצבאיות של ארצות הברית, וכן ללא קשר לדרגתו של אותו חייל - מצדיעים לו. כך למשל אם טוראי מקבל מדליה זו, מפקד הכוחות המזוינים (נשיא ארצות הברית) מצדיע לו ולא להפך.
מדליית הכבוד הצבאית ניתנה לראשונה לאחר החלטת הקונגרס מה-12 ביולי 1862. החלטה זו מופיעה בחוקי ארצות הברית, כרך 10, תת-כרך B, חלק II, פרק 357, סעיף 3741:
"נשיא ארצות הברית רשאי להעניק בשם הקונגרס מדליית כבוד בעלת צורה הולמת, עם סרטים ותוספות, לכל אדם, אשר בהיותו בשירות הצבא, הצטיין בצורה יוצאת דופן בהתנהגותו האמיצה וללא סייג, תוך סיכון חייו מעל ומעבר לחובתו."
החלטות מאוחרות יותר של הקונגרס אישרו הענקת המדליות לשאר ענפי הצבא.
לעיתים ניתנו המדליות בעתות שלום עבור מעשי אומץ של חיילים. כך, לדוגמה, שבע מדליות ניתנו למלחים על סיפון אוניית צי ארצות הברית "איווה" בזכות התנהגותם לאחר פיצוץ דוד בספינה, ב-25 בינואר 1904. בשנת 1901 ניתנה המדליה לג'ון הנרי הלמס לאחר שהציל מטביעה את טבח הספינה בה שירת - אוניית צי ארצות הברית "שיקגו".
לאחר מלחמת העולם הראשונה ניתנה המדליה לריצ'רד בירד ולפלויד בנט על חקירת הקוטב הצפוני, ותומס ג'ון ריין קיבל את המדליה על הצלת אישה בעת שריפה במלון ביוקוהמה, יפן לאחר רעידת אדמה בשנת 1923.
לאחר שנת 1919 שונה המנהג של הצי וניתנו מדליות שונות לתקופת שלום ולתקופת מלחמה. 
המדליה לתקופת שלום נודעה בשם "צלב טיפאני", על שם החברה שייצרה את המדליה. מדליות אלה היו לא פופולריות והפסיקו להעניקן בשנת 1942.
מאז מלחמת העולם השנייה ניתנה המדליה רק לאומץ מיוחד מעל ומעבר לנדרש.

מראה המדליה

צורתה של מדליית הכבוד השתנתה במהלך השנים.
כיום המדליה הצבאית היא בצורת כוכב זהב וסביבו זר, ומעליו נשר המחזיק את המילה "כבוד".
צורתה של מדליית חיל האוויר נשארה זהה מאז יצירתה לראשונה בשנת 1965.
מדליית משמר החופים לא ניתנה מעולם, ולכן לא עוצבה.

איסור מכירה

מדליית הכבוד היא העיטור היחיד אשר אסור למכרו או לסחור בו.
בשנת 1903 הוגנו המדליות על ידי פטנט (פטנט רשום בארצות הברית #D37,236) על מנת למנוע את ייצור המדליה. לאחר תפוגתו של הפטנט נחקק חוק האוסר לענוד את המדליה, לייצר אותה או להפיץ אותה. רק למקבל המדליה הותר ללבוש אותה.

סטטיסטיקות

14 אנשים קיבלו שתי מדליות על שני מעשי גבורה שונים. חמישה קיבלו הן את מדליית הצי והן את מדליית הצבא בגין אותו מעשה גבורה.
האישה היחידה שקיבלה את המדליה הייתה מרי אדוארדס ווקר, מנתחת במלחמת האזרחים של ארצות הברית אולם מדליה זו בוטלה בשנת 1917 כאשר הוחלט שאנשים שאינם לוחמים לא יקבלו את המדליה. בשנת 1977 נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר החזיר את תוקפה של מדליה זו.
היהודי הראשון שקיבל את המדליה היה טוראי בנימין לוי, מתופף בן 16 בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית, בשל אומץ הלב שהפגין בקרב גלנדייל, וירג'יניה, 30 ביוני 1862. הוא קיבל את המדליה בפועל ב-1865. עוד שישה יהודים זכו במדליה במלחמה זו ובסך הכל לפחות 29 יהודים זכו במדלית הכבוד מאז 1862 ועד היום (2013).

אפליה גזעית

בעבר מתן המדליות היה נגוע באפליה גזעית. יהודים למשל, נטו לעיתים קרובות להסתיר את יהדותם, בדיוק מסיבה זו ולכן מניחים שבין מקבלי מדליית הכבוד נמצאים עוד כמה יהודים חבויים. 
בדיקה שנערכה בשנת 1993 חשפה אפליה בחלוקת המדליות במלחמת העולם השנייה, ואף שחור שנלחם במלחמה לא קיבל מדליה זו. לאחר בדיקה מחודשת של מעשיהם של לוחמים שחורים שעוטרו בצלב השירות המצוין, הומלץ כי 10 מהם יקבלו את מדליית הכבוד. ב-13 בינואר 1997 העניק הנשיא ביל קלינטון את המדליה לשבעה שחורים שנלחמו במלחמת העולם השנייה.
בדיקה שנערכה בשנת 1998 חשפה אפליה גם נגד לוחמים ממוצא אסייתי, ובשנת 2000 העניק הנשיא קלינטון 22 מדליות חדשות ללוחמים ממוצא אסייתי (אחד מהם היה הסנאטור דניאל אינווי).
בדיקה נוספת שנערכה בעקבות הנחיה הקונגרס, בחנה את התקופה שבין דצמבר 1941 לספטמבר 2001, תוצאותיה פורסמו ב-2014 ובהן נמצא כי הייתה אפליה נגד אמריקאים אפריקאים, היספנים ויהודים, והומלץ על מתן המדליה ל-19 לוחמים שקופחו.