google/wiki40b huggingface dataset:
יהודית אורנשטיין

יהודית אורנשטיין (11 בדצמבר 1911 - 12 באפריל 2008) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית, מבקרת מחול ומורה למחול ישראלית.

ביוגרפיה

אורנשטיין נולדה ליעקב אורנשטיין, אדריכל, ולמרגלית לבית אופנהיימר, כוריאוגרפית, באינסברוק שבאוסטריה. ליהודית הייתה אחות תאומה, שושנה.
האב גויס לצבא האוסטרי ושירת כקצין. האם, מרגלית, עבר עם בנותיה לבית הוריה בווינה. לסבא ולסבתא הייתה שם חנות אופטיקה מפוארת. בגיל שש נולד האח הצעיר דוד.
האב עלה לבדו לארץ ישראל בשנת 1920 ושכנע את האם להצטרף אליו.
המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1921. מרגלית אורנשטיין פתחה את הסטודיו הראשון למחול מודרני ישראל בארץ ישראל ב-1922 ברחוב אחד העם 42 בתל אביב ובו לימדו האחיות.
מאוחר יותר נפתחו גם סניפים גם בחיפה ובירושלים.
יהודית ושושנה הופיעו כצמד "האחיות אורנשטיין" בהצלחה רבה. יהודית הקימה להקת מחול עם המפיקה עליזה טרי ויהודית הרמן ומאוחר יותר הצטרף אליהן עודד טירם.
אורנשטיין חיברה כוריאוגרפיות לאופרה הישראלית, עסקה בחקר המחול, כתבה ביקורות על הופעות מחול בעיתונים "דבר" ו"הארץ" ועסקה בהוראה. היא הקימה את הסמינר הראשון למורות בתל אביב וניהלה את מגמת המחול בבית הספר לאמנויות רננים. כן הייתה חברה במועצה הראשונה לתרבות.
כמורה ידעה אורנשטיין לקרב למחול גם מי שלא היו תלמידי מחול ולא ראו בו מקצוע לעתיד. גישתה להוראת מחול לחובבים הייתה מקורית וייחודית; שיעוריה בסטודיו ברחוב אחד העם בתל אביב היו שילוב של יסודות הבלט הקלאסי, תנועה חופשית ומחול יוצר ומשכו אליהם אנשים שונים, צעירים ומבוגרים. 
בין תלמידיה הרבים נמנים הפנטומימאים הידועים סמי מולכו וחנוך רוזן.
אורנשטיין הייתה נשואה שלוש פעמים. בעלה הראשון היה שחקן תיאטרון האהל. מבעלה השני, שלמה בן דוד, גרפיקאי וצלם, נולדו נעמי בן דוד, רקדנית ומשוררת והאמן ארנון בן דוד. אורנשטיין היא דודתה של מבקרת המחול גבי אלדור.
לאחר נישואיה לכנר סמואל פבזנר עברה להתגורר בניו יורק.
יהודית אורנשטיין נפטרה בגיל 97 בביתה בניו יורק.
יהואש (סופר)

קורות חיים

נולד בוורשבלוב (כיום בליטא) שבפלך סובאלק, בפולין הקונגרסאית. אביו נמנה עם חובבי ציון ואמו הייתה בעלת חנות לכלי בית. מגיל ארבע למד ב"חדר". בגיל 13 החל בלימודי שפות זרות וספרות. בצעירותו שימש כמורה פרטי לעברית.
ב-1890 היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. במשך עשר שנים היה איש עסקים ובשנת 1900 התאשפז בסנטוריום בדנבר לצורך החלמה ממחלת השחפת. בתקופת שהותו שם עסק בכתיבה.
תרגם יצירות משפות שונות ליידיש, ביניהם את שירת "היאותה" של המשורר האמריקני הנרי וודסוורת' לונגפלו. 
בשנת 1911 הוציא לאור, בשיתוף עם צ'ארלס (חיים) ספיבק, מנהל הסנטוריום, מילון של מילים מלשון-קודש המצויות ביידיש.
בשנת 1914 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עזב את הארץ עם משפחתו, בשל החשש למצבם של נתינים זרים תחת שלטונם של העות'מאנים. את רשמי שהותו כתב והפיץ בשלושה כרכים בשם "מניו יורק ועד רחובות וחזרה".
התקציר תורגם מאוחר יותר לאנגלית בשם "The Feet of the Messenger" והופיע ב-1923. 
יצירתו פורסמה בעשרה כרכים בשנים 1920-21.
יהואש נפטר בפתאומיות בביתו והותיר אחריו את רעייתו, פלורה, ובתו, חווה.
הבת נישאה למו"ל בן דבורקין בניו יורק. השניים עלו לישראל ב-1967 והשתקעו ברחובות. לזוג נולד בן יחיד.

אזכורים בתרבות

סיפורו של דן צלקה, "יהואש ורוכבי המרכבה השמיימית" (1998), מספר על מפגש עם איש שתרגם את התנ"ך ליידיש.
פיני שטיינדלינג

רודלפינה (פיני) שטיינדלינג (10 בספטמבר 1934 - 27 באוקטובר 2012), הייתה אשת עסקים אוסטרית-יהודית ונדבנית, שהואשמה בגניבת כרבע מיליארד יורו.
מיקה רוטנברג

ביוגרפיה

מיקה רוטנברג נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ועלתה לישראל בשנת 1977 עם משפחתה. בשנות ה-2000, לאחר לימודים במדרשה לאמנות, עברה לניו יורק והחלה ללמוד שם אמנות.
בעבודות הווידאו של רוטנברג מופיעים ייצוגים של נשים גדולות ממדים, העסוקות בפעילויות גופניות. פעולות אלו מהוות אלגוריות למצבו של האדם בעידן הפוסט-תעשייתי. במיצב הווידאו "Cheese"‏ (2008), לדוגמה, הציגה נשים העסוקות בפעולת של חליבה ויצירת גבינה, בעזרת מנגנון המונע על ידי תנועת שיערן של הנשים.
בשנת 2013 הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיה במוזיאון ישראל בירושלים.
קרחון מקרו

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת הגאולוגית של אוניברסיטת וייקאטו מניו זילנד, שחקרה את האזור בעונת מחקר 1979–1978 בראשות מייקל סלבי.
הקרחון נקרא על שם ג'ון ד. מקרו, דיקן הפקולטה למדעים באוניברסיטה, חבר במשלחת המחקר בעונת מחקר 1960–1959, לחקר העמקים היבשים מקמרדו.

לקריאה נוספת

• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–I, 1 map sheet, 23-p. text. ISBN 978-1-4113-2477-0
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל

המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל היא עמותה הפועלת להצלה ולשימור של בתים ואתרים היסטוריים בארץ ישראל. המועצה פעלה במסגרת החברה להגנת הטבע אך ב-2008 נפרדה ממנה ונרשמה כגוף עצמאי.

הקמת המועצה

בחודש יולי שנת 1959 נהרס המבנה של גימנסיה הרצליה, בית הספר התיכון העברי הראשון בעולם, על מנת לבנות את מגדל שלום (גורד השחקים הראשון בישראל שהיה אז המגדל הגבוה בישראל). בנוסף נהרסו מבנים נוספים בעלי חשיבות היסטורית. ההרס המתמשך של מבנים בעלי חשיבות הוביל להתעוררות הציבורית לשימורם של מבנים אלה. בשנת 1978 חוקקה הכנסת את חוק העתיקות, שהיה המשך לחוק המנדטורי על שמירת העתיקות בארץ. אך החוק היה תקף לעתיקות ואתרים היסטוריים שנבנו עד לשנת 1700 בלבד, מבנים ואתרים שנבנו לאחר מכן לא זכו להגנה חוקתית בהם שנות ההתיישבות הציונית בארץ.
מפגשה הראשון של המועצה לשימור נערך בירושלים ב-17 בדצמבר 1984. במפגש זה גם השתתפו גם נשיא המדינה (חיים הרצוג) שר החינוך והתרבות (יצחק נבון) ושר הקליטה (אהרן אוזן). במגילת היסוד שחיבר אליהו הכהן לקראת הכנס נכתבו סוגי האתרים בהם תעסוק המועצה, ביניהם: מקומות בהן התרחשו פעולות חשובות בין 1700 ל-1948, בתים בהם התקיים טקס היסטורי חשוב או התגוררה אישיות חשובה, בתים בעלי ייחוד אדריכלי, שרידים של טכנולוגיה וסביבות בעלות מרקם ייחודי כבתי ספר וחוות.
עם הקמתה, בחרה לעצמה המועצה את חזית הגימנסיה העברית הרצליה לסמל שלה, כזכר לטעות המרה שבהריסת המבנה בעל החשיבות הרבה.

פעילות המועצה

במהלך שנות פעילותה שימרה והגנה המועצה על אתרי מורשת רבים בארץ. למרות שכרטסת השימור של המועצה מחייבת באופן חוקי], מתעלמים לא פעם קבלנים ויזמים מחובה זו והורסים מבנה זה או אחר, תוך ידיעה שייאלצו לשלם קנס גבוה. בדרך כלל משתלם ליזם לשלם את הקנס, ובלבד שהבית "המטריד" ייהרס ויפנה את מקומו ליוזמות חדשות. מהפך משמעותי בתחום זה התחולל במרץ 2009, כאשר בית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה פסק פסיקה תקדימית, על פיה אדם שהרס מבנה לשימור בבת גלים ייאלץ לשלם את הקנס הגבוה, ובמקביל לבנות את הבית מחדש בתוך שנה.
נשיא המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הוא שלמה הלל, יו"ר הכנסת לשעבר. משנת הקמתה ועד שנת 2010 כהן כמנכ"ל המועצה יוסי פלדמן, אז החליפו בתפקיד עומרי שלמון. יהודה דקל, שהיה בין מייסדי המועצה, שימש כיושב ראש הוועד המנהל שלה עד מותו בינואר 2008.
סיסמת המועצה היא "לגעת בעבר ולשמרו למחר".
המועצה זכתה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי בשנת תשע"א.
ג'ונאס (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

האחים ג'ונאס הם להקת רוק מצליחה. אביהם בעד הלהקה, אבל אמם רוצה שיחיו חיי אדם רגילים. הם לומדים בבית הספר "הוראס מנטיס"(Horace Mantis) ויש להם שתי חברות: סטלה (שקווין מכנה אותה סטלה-איסטית) ומייסי הדלוקה על הלהקה. הם גרים בבית כיבוי אש ישן שבזמנו קנה אביהם.

ג'ונאס L.A

בשנת 2010 צולמה העונה השנייה של ג'ונאס, והיא נקראת "ג'ונאס L.A", כלומר, "ג'ונאס לוס אנג'לס". בסדרה עוברים האחים ג'ונאס ללוס אנג'לס למשך חופשת הקיץ. כמו כן, "איש גדול" מקבל תפקיד משמעותי יותר וכמו כן מצטרפת דמות אורחת חדשה שהיא שחקנית המאוהבת בג'ו במקרה היא נמצאת הרבה ליד ג'ו כשסטלה שם לא בכוונה. בניגוד לעונה הראשונה, בעונת L.A היו מעט קטעים הומוריסטים והסדרה נחשבה יותר לדרמה מאשר קומדיה.
בשנת 2011 הוחלט להוריד את הסדרה משידור.
ויקטוריה בוך

ביוגרפיה

נולדה ב-22 ביוני 1954 בווילנה. אמה, תמרה בוך, הייתה בלשנית שהתמחתה בשפות ליטאיות ובבלשנות השוואתית, ואביה, אלפרד בוך, היה פיזיקאי. זמן קצר לאחר מכן משפחתה עברה לרוסיה, ועלתה לישראל בשנת 1968. החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית כשהייתה בת 17 וסיימה את התואר הראשון טרם גיוסה לצבא. שירתה בצה"ל כקצינת קשר. לאחר שחרורה המשיכה בלימודיה וסיימה תארים שני ושלישי באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור בני גרבר. בתחילת שנות השמונים עשתה פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן לימדה באוניברסיטת אילינוי. בשנת 1992 שבה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 2000 מונתה לפרופסור מן המניין. בארץ עסקה בוך בחקר המבנה המולקולרי של המים והקרח וכן בתכונות של צורונים הנספחים על פני השטח של קרח ומים, והייתה בין התאורטיקנים המובילים בעולם בתחום זה.
עם שובה לישראל, הייתה בוך פעילה מובילה בהתארגנויות שמאל רבות. כתבה במגזינים שונים בישראל ומחוצה לה על ענייני היום. הייתה חברה בארגון מחסום Watch, בנשים בשחור ובוועד הישראלי נגד הריסת בתים ועבדה עם רופאים לזכויות אדם. בשנת 2004 הקימה את אתר האינטרנט "מגזין הכיבוש", שנהפך לאחת מהבמות המרכזיות לכתבי השמאל בישראל. בנוסף כתבה מאמרים פובליצסטים בנושאי היום במגוון במות, בהן בכתב עת Nature.
בוך הייתה נשואה לרון אלבר, גם הוא פרופסור לכימיה, והתגרשה ממנו בשנות התשעים. הייתה אם לבת אחת, הסופרת דסי אלבר. נפטרה ב-21 ביוני 2009 ממחלת הסרטן.
לאחר פטירתה הוציא כתב העת Journal of Physical Chemistry של ה-American Chemical Society חוברת מיוחדת לזכרה. כנס ה-Gordon Research Conference בנושא מים יוקדש לזכרה.
תקנות קנדיאה

תקנות קנדיאה היא אסופה של מאות תקנות, שתיקנו חכמי קנדיאה (כיום הרקליון) בירת כרתים, בשנים 1504–1583. התקנות עוסקות בתחומים רבים בהלכה ובאורחות חיי הקהילה.
חכמי קנדיאה היו עדה של רבנים, שהתגבשו בקנדיאה לאחר שנאלצו לברוח מספרד במהלך גזירות קנ"א (1391) ולאחר גירוש ספרד (1492), רובם התגוררו בקנדיאה עד 1669, שאז כבשה האימפריה העות'מאנית את האי מידי הרפובליקה של ונציה, ומרבית הקהילה היהודית התפזרה בארצות אירופה. תקופה זו נחשבת לתור הזהב של יהדות כרתים, ו"תקנות קנדיאה" נחשבות לסמל והכותר של תקופה זו, כמו גם המזכרת מחכמי האי. מזכרת נוספת שנותרה מחכמי קנדיאה היא הגדת שאלתיאל, שהייתה בקנדיאה באותן שנים שנכתבו התקנות.
התקנות נערכו על גבי ע"ה סימנים, ונעתקו בקצ"ב עמודים, הראשונים של כתב יד ששון. עורך התקנות היה רבי יצחק אטליוטי, אחד מהעורכים הוא רבי אליהו קפשאלי. העריכה נעשתה ביוזמת רבי עמנואל חן לבית שאלתיאל, (שישב בדין תורה עם הרא"ם) אביו של רב העיר, רבי יהודה.
הסעיף הבולט בתקנות קנדיאה, היא איגרת, שנשלחה בט"ו בתמוז ה'שכ"ח (11 ביולי 1568) לחכמי קנדיאה מאת חכמי צפת. האיגרת פותחת במילים:
הגבירים השועים, בני ציון היקרים, אנשי תבונה ומדע, מנהיגי ק"ק שבאי קנדיאה יצ"ו, ובראשם החכם השלם הכולל הרב כמהר"ר יאודה חן נר"ו, לשלום אין קץ
האיגרת עוסקת בגדרי צניעות ואישות, ובאיסור לכנות בעל תשובה בכינויי גנאי. חתומים עליה הרזב"ז, רבי יוסף קארו, המבי"ט ורבי ישראל בן מאיר.
יואב שלוש

ביוגרפיה

יואב שלוש הוא נצר למשפחת שלוש מצד אביו: סבו של סבו, אהרן שלוש, היה ממייסדי נווה צדק; סבא רבא שלו, יוסף אליהו שלוש, היה ממייסדי תל אביב שבנה את בנין הגימנסיה הרצליה; סבו, צדוק שלוש, היה יצואן הדרים וממקימי ענף ההדרים בישראל. יואב שלוש הוא בן לרחל ואביעזר, פלמ"חניק, מפקד מחנה פליטים יהודים באירופה שאחרי מלחמת העולם השנייה, דיפלומט, שגריר ישראל ביוגוסלביה וניגריה

ואחר-כך מנכ"ל "נשיונל בנק אוף שיקגו" , הבנק האמריקאי היחידי שפעל בישראל ונמכר לימים לבנק הפועלים.
יואב שלוש נולד בפריז שבצרפת, וגדל במקומות שונים ברחבי תבל, בוגר הגימנסיה העברית רחביה,
שירת בצה"ל ביחידה 8200, שנתיים בשירות קבע.
ב-1974 קיבל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מאוניברסיטת תל אביב. ב-1979 קיבל תואר שני במנהל עסקים מINSEAD, פונטנבלו, צרפת;

סיים ראשון במחזור

וזכה בפרס הנרי פורד. ב-2010 הוכתר על ידי INSEAD כ"אחד מ-50 הבוגרים ששינו את העולם".
בתום לימודי התואר הראשון עבד ככלכלן ואחראי על היצוא בחברת שמטן.
שלוש החל לעבוד בסאיטקס בשנת 1979.

תפקידו הראשון היה מנהל הכספים של אירופה,

לאחר-מכן סמנכ"ל השיווק העולמי ואחראי לפיתוח עסקי באסיה.

הוביל את הכניסה של סאיטקס לשוק היפני על ידי הקמת מיזם משותף עם ענקית דיו והכימיקלים Toyo ink. היה זה שיתוף הפעולה העסקי הראשון בין ישראל ליפן (בשנים 85-83) והמיזם הרווחי ביותר של סאיטקס דאז.

לימים הגיע למחזור מכירות של למעלה מ-100 מיליון דולר לשנה ביפן.
ב-1992 מונה כסמנכ"ל בכיר, מנהל האסטרטגיה והרכישות. בתפקיד זה הוביל סדרה של רכישת חברות ומוצרים בתחום הדפוס הדיגיטלי, המבוססים על הזרקת דיו. בכך היה למי שהביא את סאיטקס לעמדת מובילות בתחום חדש וצומח. פעולות הדפוס הדיגיטלי עתידות היו להניב יותר ממחצית רווחי החברה.
בשנים 2001-1995 כיהן כמנכ"ל ונשיא סאיטקס, שהכנסותיה היו 700 מיליון דולר ועבדו בה 4,200 איש. בתקופתו כמנכ"ל סאיטקס הוא החזיר את פעילות הקדם-דפוס של החברה בסך 450 מיליון דולר לרווחית והוביל את עסקי הדפוס הדיגיטלי של החברה מאפס ל-250 מיליון דולר הכנסות, באותה עת סאיטקס הייתה החברה המובילה בעולם בתחום זה.
ב-2001 הצטרף כשותף מנהל לקרן ההון סיכון "אביב ונצ'רס", לצד מייסד החברה ד"ר אמיר גוטמן, בעבר חבר בהנהלת דסק"ש לשעבר וגדעון בן-צבי. יו"ר הקרן היה דב תדמור, מנכ"ל דסק"ש לשעבר.

השקעותיה המוצלחות: "בריפקאם", שנרכשה בידי קנון בכ-90 מיליון דולר

ואורקם טכנולוגיות שהוקמה בידי פרופ' אמנון שעשוע וזיו אבירם ומוערכת בכמיליארד דולר.
שלוש יושב כיום (2018) במועצות מנהלים של טאואר-ג'אז
וצ'ק פוינט.

בשנים 2018-2014 שימש כדירקטור בבורסה לניירות ערך.
בשנים 2015-2012 כיהן כיו"ר משותף של האיגוד הישראלי לתעשיות מתקדמות (IATI).

כיהן כיו"ר "תעשיידע" - ארגון הפועל במסגרת התאחדות התעשיינים ומטרתו לחשוף ילדים ובני נוער לעולם התעשייה ולפתח אצלם כישורי מנהיגות, עבודת צוות וטכנולוגיה.

חיים אישיים

יואב שלוש נשוי לבשמת, שהייתה במשך שנים רבות היועצת המשפטית של תדיראן ובזק
וכיום של הסוכנות היהודית; להם שלושה ילדים והם מתגוררים ברמת-השרון.
לודוויג פון רדלמייר

קריירה מוקדמת

פון רדלמייר נולד ב-27 באוקטובר 1887 בפרייזינג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לגנרל לודוויג פון רדלמייר, ולתרזה לבית זנגר. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-10 (מלך), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-30 בנובמבר הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-17 בינואר 1917 הועלה לדרגת האופטמן. ב-30 במאי 1917 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט, ב-14 בינואר 1918 מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים הבווארית ה-5, וב-12 ביוני מונה לקצין מטה בקורפוס הבווארי ה-3. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון רדלמייר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-10 בינואר 1933 מונה למפקד הרגימנט הממונע ה-2, וב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-1. ב-6 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-6.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון רדלמייר מפקד חטיבת הפאנצר ה-6, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה הקלה ה-2 במסגרת הקורפוס ה-15, וב-5 בספטמבר 1939 נפצע במהלך הקרבות ופרש מתפקידו. לאחר החלמתו מונה פון רדלמייר ב-23 באוקטובר 1939 למפקד חטיבת הפאנצר ה-5, וב-11 בפברואר 1940 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4. במהלך המערכה על צרפת לחם פון רדלמייר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף עימה בקרב ז'מבלו. ב-8 ביוני 1940 פרש פון רדלמייר מתפקידו, ויוהאן יואכים שטפר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, וב-1 ביולי 1940 מונה לתפקיד פיקודי במשרד החימוש. ב-18 באוקטובר 1943 מת פון רדלמייר בבית חולים בטגרנזי בעקבות מחלה.
מובאח

מובאח (ערבית: مباح) היא מושג בשריעה אשר משמעותו המילולית היא "מותר".
בשורשי ההלכה האסלאמית, "מובאח" הוא אחד מחמשת סוגי ההלכה. המושג הזה בדרך כלל מדבר על דברים נייטרליים, שאין איסור לעשותם, ואין המלצה או חובה לעשות אותם.
רנה קרהין

קריירת מועדונים

קרהין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מאריבור, ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של אינטר מילאנו. ביולי 2009 הצטרף למחנה האימונים של הקבוצה הבוגרת בארצות הברית ואף שותף בכמה משחקי ידידות. ב-13 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד פארמה. בנובמבר 2009 חתם ל-5 שנים במועדון.
ב-27 ביולי 2010 חתם בבולוניה תמורת 2 מיליון אירו. ב-11 במרץ 2012 הוא הבקיע את השער הראשון שלו בסרייה א' בניצחון 1-3 נגד לאציו.
בקיץ 2014 חזר לאינטר וחתם לשנתיים. ב-30 בינואר 2015 הושאל לקורדובה הספרדית עד לסיום העונה.
ב-23 ביולי 2015 חתם ל-4 שנים בגרנדה.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, קרהין שיחק בנבחרות הצעירות של סלובניה. ב-5 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-1 נגד אנגליה, והפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק בנבחרת בגיל 19 שנים, 3 חודשים ו-15 ימים. קרהין השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010. ב-7 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד איסלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
אלי גרינפלד

אלי גרינפלד (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא יזם תרבות, מפיק ישראלי ומנהל אמנותי בתחום תרבויות העולם. זוכה פרס דיאלוג בין התרבויות באיטליה לשנת 2009.

ביוגרפיה

בצעירותו רכש ניסיון מקצועי בעבודה לצידו של יעקב אגמון בתיאטרון בית ליסין.
בתחילת דרכו עבד עם אמנים ישראלים ובהם קורין אלאל סוזן ופראן תימנה בראואר וניהל אמנותית פסטיבלים כמו לילות יפו, פסטיבל היין של ראשון לציון.
בהמשך עבר ליצוג אמנים בינלאומיים בישראל ובין היתר עם ז'ורז' מוסטאקי, יסמין לוי, סאפו, שנקר, מדרדאוס
בשנת 2001 יזם את פסטיבל העוד של ירושלים והקים בשנת 2003 את פסטיבל העוד של תל אביב.
יזם בשנת 2003 את פסטיבל תרבות של שלום בתל אביב.
הפקות שלו שולבו בפסטיבל ישראל פסטיבל האביב של ראשון לציון פסטיבל מחול כרמיאל ובמסגרת בימות פיס של מפעל הפיס
יזם ומנהל אמנותי של פרויקטים בהם דיאלוג בין התרבויות ובין היתר עובד בתחום זה עם תזמורת נצרת למוזיקה ערבית, גלית גיאת, לובנה סלאמה
ואמנים בינלאומיים ששיתפו פעולה עם תזמורת נצרת כמו תום יורק מרדיוהד הזמרת המרוקאית הולנדית הינד סאפו ועוד
הפיק בשיתוף ליבל מגדה דיסקים של תזמורת נצרת כולל מחווה לאום כולתום.
שלמה יהודה הירש

הרב שלמה יהודה הירש הוא פוסק של העדה החרדית וראש כולל של חסידות סאטמר (פלג רבי זלמן לייב) בירושלים ויושב ראש ועד השחיטה של העדה החרדית לאחר פטירת הרב מאיר ברנדסדורפר.
הירש חיבר כמה ספרים, בהן "מרא דשמעתתא", "מנחת שי" על הלכות שבת והלכות חלה.
וארזה (נפה)

נהרות

נהרות  בנפת וארזה הם : הנהר טיצ'ינו (איטלקית Ticino), הנהר אולונה (איטלקית Olona)   והנהר טרזה (איטלקית Tresa).

אגמים

אגמים  בנפת וארזה הם: אגם מאג'ורה המשתרע על פני 212 קילומטר רבוע. האגם עמוק מאד, עומקו הממוצע 177 מטר והנקודה העמוקה ביותר בו היא 372 מטר. אגם לוגאנו (איטלקית Lago di Lugano)  בשטח של 48.7 קמ"ר. עומקו הממוצע של האגם הוא 288 מטר. אגמים נוספים הם: אגם וארזה  (איטלקית Lago di Varese)  בשטח של 14.95 קמ"ר. עומקו המרבי של האגם הוא 26 מטר והעומק הממוצע הוא 11 מטר. אגם קומאביו  (איטלקית Lago di Comabbio)  בשטח של 3.4  קמ"ר. שטח פני האגם הוא כ-3.4 קמ"ר והעומק המרבי כ-8 מ'. אגם מונאטה  (איטלקית Lago di Monate) בשטח של 2.5  קמ"ר שעומקו יותר מ-41 מטר, אגם דליו  (איטלקית Lago Delio)  בשטח של 0.485 קמ"ר, אגם גאנה  (איטלקית Lago di Ganna)  בשטח של 0.07 קמ"ר, אגם גירלה  (איטלקית Lago di Ghirla)  בשטח של 0.28 קמ"ר ואגם ביאנדרונו  (איטלקית Lago di Biandronno).
פינטוריקיו

קורות חייו

די בטו נולד ב-1545 בפרוג'ה שבאומבריה. הכינוי פינטוריקיו (הצייר הקטן) נגזר מעובדת היותו נמוך קומה. 
על משפחתו לא ידוע רבות מלבד שם אביו, בטו די בלגיו. 
פינטוריקיו החל ללמוד ציור בפרוג'ה ובארצו, אולם אין פרטים מדויקים על תקופה זו בחייו. על פי וזארי היה תלמיד של פרוג'ינו, אבל ייתכן שהיה שוליה בסדנאות של אומנים פרוג'אניים ידועים פחות כמו Bonfigli או Fiorenzo di Lorenzo. כשוליה של פרוג'ינו עבד יחד אתו על הפרסקאות בקפלה הסיסטינית. בהמשך הועסק על ידי בני משפחת דלה רוברה בעיטור הפאלאצו שלהם, ובכנסית סנטה מאריה דלה פופולו (בשנים 1484 עד 1492). בשנת 1492 הוזמן לאורבייטו לעבודה על הקתדרלה. בשובו לרומא הועסק על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי בציור פרסקאות בחדרי בורג'ה בארמון האפיפיור. יצירתו החשובה האחרונה הייתה הפרסקו של עשר סצינות מחיי האפיפיור פיוס השני בספריית פיקוליני בסיינה (בשנים 1503 עד 1508).
פינטוריקיו נפטר בסיינה ב-11 בדצמבר 1513, ונקבר שם בכנסיית Santi Vincenzo e Anastasio.
ביוגרפיה של פינטוריקיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי האמנים.

גלריה

כנסיית סנטה מריה דל פופולו, רומא
דפנה אבניאלי

דפנה אבניאלי הייתה שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב.

ביוגרפיה

אבניאלי נולדה בתל אביב. בילדותה התגוררה באתיופיה ובאיראן, במסגרת עבודתו של אביה, ולמדה בתיכון בינלאומי לילדי דיפלומטים בטהרן. אבניאלי שבה עם משפחתה לישראל לאחר שהתקבלה ללימודי משפטים במסגרת העתודה האקדמית. 
בשנת 1976 סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב והתגייסה לצה"ל כמשפטנית. בין השנים 1979–1983 עבדה כעורכת דין בשוק הפרטי ובמקביל המשיכה בלימודיה וקיבלה תואר שני במשפטים בשנת 1984. ב-1983 עברה לתפקיד סגנית בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי). 
ב-1993 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב ובשנת 2007 מונתה לכהונת שופטת בבית המשפט המחוזי. בשנת 2000 קיבלה תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט עסקה בחסינות השיפוטית, והיא נכתבה בהדרכתם המשותפת של פרופ' ציפורה כהן ופרופ' דני מור. בין השנים 2000–2007 לימדה קורסים בתחום דיני החסינות במכללה למינהל ובמכללה האקדמית נתניה.
בשנת 2011 סיימה לימודי מוסמך במשפט מסחרי בהצטיינות יתרה, תואר משולב של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. בפברואר 2015 השתתפה בקורס מנהיגים בכירים באוניברסיטת הרווארד, בהזמנת קרן וקסנר.
פרשה מכס השיפוט בשנת 2017.
גלריית הדיוקנאות הלאומית (וושינגטון)

מבנה המוזיאון

המוזיאון ממוקם בבניין הפטנטים הישן של וושינגטון - מבנה בעל חשיבות אדריכלית והיסטורית. המבנה ממוקם דרומית לרובע צ'יינהטאון שבעיר, בשכונת פן, והוא המבנה הפדרלי השלישי שנבנה בעיר. המבנה הוקם בין השנים 1836–1837 והוא עשוי שיש וגרניט. חזית המבנה נבנתה בהשראת הפרתנון שבאתונה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית שימש המבנה כבית חולים, ובתום המלחמה עברה אל המבנה הלשכה לענייני אינדיאנים של מחלקת הפנים של ארצות הברית. וולט ויטמן עבד במבנה כמזכיר בין השנים 1865–1867 ופוטר לאחר שהתגלה כתב היד של ספרו "עלי עשב" על שולחנו.
המבנה נועד להריסה בשנת 1958 אולם ביוזמת נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר ניצל, והוענק למכון הסמית'סוניאן במטרה שישמש כמוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית. בשנת 1968 נפתחה במבנה גלריית הדיוקנאות הלאומית.
כיום נקרא המבנה בשם "מרכז דונלד ו. ריינודלס לאמנות אמריקאית ולדיוקנאות" (Donald W. Reynolds Center for American Art and Portraiture).
המוזיאון נסגר בשנת 2000 לצורך שיפוץ נרחב שהסתיים ב-1 ביולי 2006. השיפוץ כלל קירוי בגג זכוכית של החצר הפנימית של המבנה בתכנונו של האדריכל נורמן פוסטר.
המוזיאון מציג דיוקנאות רבות של מנהיגים אמריקאים ואישי תרבות, ובהם דיוקנאות נשיאי ארצות הברית.
Never Again

משמעות השיר

למרות שקלרקסון אף פעם לא אישרה זאת, ככל הנראה השיר נכתב על דייוויד הודג'ס, חבר להקת אוונסנס לשעבר, איתו הייתה קלרקסון במערכת יחסים ובגד בה. הודג'ס היווה השראה גם ללהיטה של קלרקסון מאלבומה הקודם, Behind These Hazel Eyes.
קלי סיפרה שהיא כתבה את השיר לפני כשנתיים, ב-2004, ושהיא בכלל חשבה שהוא לא יכנס ל-My December. השיר מראה קו מוזיקלי חדש לקלרקסון, שהיה יותר רוקיסטי מכל מה שעשתה בעבר.
זמן קצר לאחר יציאת הסינגל לרדיו, דייוויד הודג'ס פרסם שיר תגובה ל-Never Again, בשם Just A Little Girl (בתרגום חופשי: רק ילדה קטנה). בשיר מטיח הודג'ס האשמות קשות בקלרקסון, ומאשים אותה בשקר.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ בוים על ידי הבמאי ג'וזף קאהן וצולם בלוס אנג'לס בין ה-11 באפריל ל-13 באפריל 2007. הקליפ הוצג לראשונה בתוכנית TRL ב-1 במאי 2007.
בתחילת הקליפ רואים את קלי טובעת באמבטיה, ובהמשך רואים את חברה לחיים, שכנראה הטביע אותה, נרדף על ידה בניסיונותיו לברוח עם המאהבת שלו.
אליעזר סילבר

הרב אליעזר סילבר (כ"ג בשבט תרמ"ב – ט' בשבט תשכ"ח) היה נשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה. התפרסם בפעולות ההצלה שלו במלחמת העולם השנייה. מילא תפקידים רבניים שונים בניו יורק, בפנסילבניה, במסצ'וסטס ובאוהיו.

תולדות חייו

נולד באובלאי (אבעל ביידיש) שבליטא, כאחד משני בניו של ר' בונם צמח (1844–1917) ומלכה סילבר. אביו היה בן לשושלת רבנית בת מאות שנים, ושימש כרב באובלאי ובעוד עיירות בליטא. הוא למד עם אביו חמש שנים עד הגיעו לגיל שש עשרה. בגיל זה שלחו אביו לדווינסק, שם למד עם רבני העיר – הרב מאיר שמחה הכהן ("האור שמח"), והרב יוסף ראזין ("הרוגאטשובר"). בשנת תרנ"ח שלחו אביו לווילנה, שם למד עם גדולי התורה שהיו בעיר זו, וכן בקיבוץ החכמים שלמדו עם הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי. בשנת תר"ס עבר לעיר בריסק שם למד אצל הרב חיים מבריסק ומשם חזר ללמוד בווילנה. קיבל סמיכה לרבנות מהרב חיים עוזר גרודז'ינסקי שאף סייע לו לקבל שחרור מהצבא. בשנת 1906 נישא לבתיה לבית וואלק וכשנה לאחר נישואיהם היגרו לארצות הברית, כדי לברוח מהאנטישמיות של רוסיה הצארית. הם התיישבו בניו יורק, שם הרב סילבר עבד כאיש מכירות בענף הביגוד ובהמשך כסוכן ביטוח.
לאחר זמן קצר הוא קיבל משרה רבנית בהאריסבורג שבפנסילבניה. גדולתו בתורה הכניסה אותו למעגל הפנימי של החוגים הרבניים המובילים בצפון אמריקה. בשנת 1912, הוא היה חלק ממשלחת רבנים שביקשה מהנשיא ויליאם האוורד טאפט, לבטל את ההסכם עם רוסיה בגלל הרדיפות של היהודים שם.
בשנת 1914 נסע לאירופה לבקר את אביו ואת רבותיו. מלחמת העולם הראשונה שפרצה אז אילצה אותו להישאר שם במשך תשעה חודשים, לאחר שהשלטונות ברוסיה סירבו להכיר בתעודותיו האמריקאיות. לאחר שובו לארצות הברית ייסד בהמלצת הרב חיים עוזר גרודז'ינסקי את ארגון "עזרת תורה" שהגיש סיוע למוסדות תורניים ורבנים פליטים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1925 מונה לרב העיר ספרינגפילד שבמסצ'וסטס ובסביבות 1931 מונה לרב העיר סינסינטי שבאוהיו, שם הוא נשאר עד מותו.
הרב סילבר שימש כגזבר וסגן נשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה, ובשנת 1929 נבחר לנשיאה. כן היה נשיא אגודת ישראל של אמריקה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הקימה אגודת הרבנים את ועד ההצלה עבור יהודי אירופה, והרב סילבר מונה לנשיאו. הוועד גייס כ-5 מיליון דולר והשיג פטור על מכסות הגירה לרבנים. באמצעות פטור זה הוברקו 2,000 חוזי עבודה לרבנים באירופה, על מנת שיוכלו להגר לארצות הברית.
הרב סילבר פעל בערוצים מגוונים, חוקיים ובלתי חוקיים על מנת להציל אנשים רבים ככל האפשר ולהביאם לארצות הברית, לקנדה ולארץ ישראל.
בחודש אוקטובר 1943, כאשר קנה המידה של זוועות הנאצים נעשה ברור יותר ויותר, היה הרב סילבר מהעומדים בראש מצעד הרבנים שאורגן על ידי הלל קוק. במצעד זה צעדו יותר מ-400 רבנים בוושינגטון, עד מדרגות הקפיטול, בדרישה לפעולה נחרצת יותר על ידי ממשלת ארצות הברית להציל את יהודי אירופה.
לאחר מלחמת העולם הקים הרב סילבר את בית הספר "החפץ חיים" בסינסינטי. הוא שימש במשך 40 שנה כרב קהילת כנסת ישראל בסינסינטי.
בנו הרב דוד סילבר היה רב העיר האריסבורג. חתנו הוא הרב יהודה גרשוני.