google/wiki40b huggingface dataset:
טורול

טורול (בהונגרית: Turul) היא ציפור מיתולוגית אגדית, המהווה את הסמל המובהק ביותר של הקשר בין העם ההונגרי לשורשיו בשבטים המדיארים וההקשרים שלהם עם ההונים בתקופה שלפני קבלת הנצרות. לפי האגדות הטורול מקנן בראש עץ החיים יחד עם נשמות התינוקות שלא נולדו (המופיעים גם הם כציפורים) ומהווה את הקשר בין הארץ לרקיע. הוא מסמל גם את רצון האל (או האלים) ואת גורל העם. בייצוגיו האמנותיים נושא הטורול בין טפריו חרב, היא "חרב אטילה".

מקור השם

מקור השם מכינוי לעופות דורסים ממין הנציים בשפות טורקיות: togrıl או turgul, בפרט נץ גדול.

הופעה במיתוס

הטורול מופיע בשתי אגדות במיתוס ההונגרי. באחת הוא מופיע בחלומה של אֵמָשֶה, אמו של אָלמוֹש (לימים מנהיג השבטים המדיארים ואב-שושלתם) ורעייתו של אוּדֵ'ק (נצר לאטילה ההוני). בחלומה עיבר אותה הטורול ומגופה יצא נהר שזרם מערבה והפך לנהר גדול, סמל לשושלת המנהיגים. באגדה אחרת מופיע הטורול כאשר הוא מציל את השבטים המדיארים, הדוהרים על סוסיהם מערבה, מהתקפת עיטים. לאחר מכן מורה להם הטורול את הדרך אל הארץ אותה יכבשו לבסוף ושתהפוך להונגריה. המיתוס מקשר באמצעות הטורול את המדיארים עם ההונים וקובע, לפיכך, שהונגריה, ארצם של ההונים היא ירושתם החוקית של המדיארים.
בית ארפאד, מנהיג המדיארים, בנו של אלמוש, נקרא "בית טורול" ושבטו, השבט המדיארי המרכזי, "שבט טורול".
לאחר קבלת הנצרות על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה החליף במידה מסוימת המלאך גבריאל את הטורול כנושא בשורת האל למלך ההונגרי ולעמו.

בתרבות ובאמנות

קיימים מספר פסלים גדולים של טורול בהונגריה. אחד מהם בשער גבעת הטירה בבודפשט. ציפורי טורול מופיעות גם על גשר החירות בבודפשט. בולי הונגריה הראשונים הופיעו עם דמות טורול. הטורול הופיע גם על סמלים ממלכתיים כגון סמל המשרד לביטחון לאומי (Nemzetbiztonsági Hivatal).
הצב של אורן

עלילה

אורן ביקש מאביו צב. אביו מסרב ואומר שאין לו צב. אורן ואביו יוצאים לחפש צב אך חוזרים ללא צב. הם חוזרים הביתה. למחרת אמא של אורן מצאה צב ולקחה אותו לגן של אורן. הילדים בגן מתרגשים ומנסים לבדר ולטפל בצב ולומדים להכירו. בסוף הסיפור כאשר הילדים בגן מתיישבים לאכול הצב בורח מהגן.

עיבודים

הספר עובד לגרסה דיגיטלית ולסרטון אנימציה.
הרי ורבין

ביוגרפיה

ורבין למד באוניברסיטת מזרח מישיגן.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1930 זכה ורבין במדליית כסף בריצת 2 מייל מכשולים.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה ורבין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 5000 מטר אחרי מוחמד סעיד ממצרים (15:52.8 דקות) ולפני לסלי פלקסמן מארצות הברית. מדליית ארד, בריצת 10000 מטר, אחרי רינה מאנגליה וולטר פרנקל מצ'כוסלובקיה.
ורבין השתתף גם במכביה השנייה בשנת 1935 אך לא זכה במדליות. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה בתואר בריצת שדה.
ד"ר ורבין הוא דוקטור לאוסטאופתיה, שימש כרופא של נבחרת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952) ולאולימפיאדת מלבורן (1956) וכן רופא של הנבחרת האמריקאית למשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 1955. בשנת 1958 הוא הורשע בגרימת מותה של מטופלת שעברה אצלו הפלה בקנזס, מיזורי והוא נידון לשנתיים מאסר.

תארים והישגים

בשנת 1989 זכה ורבין להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת מזרח מישיגן.
חנוכריסמס

חנוכריסמס או כריסמוכה (באנגלית: Chrismukkah, הלחם בסיסים של Christmas + Hanukkah) הוא תחדיש פופ-תרבותי המתייחס למיזוג חג המולד של הנצרות וחנוכה של היהדות. 
המונח הפך לפופולרי בזכות דרמת הטלוויזיה האמריקאית "The O.C.‎", בה דמותו של סת' כהן יוצר חג כדי להפגין את החינוך שקיבל בבית הוריו הנשואים בנישואים בין-דתיים, כאשר האב הוא יהודי והאם היא פרוטסטנטית, מצב נפוץ יחסית בקרב הקהילה היהודית בארצות הברית, בה קיימת התבוללות. בנוסף, גם בחלק מהמשפחות היהודיות שאינן מתבוללות בארצות הברית, נהוג לחגוג את חנוכה במקביל לחג המולד, שאליו מתייחסים היהודים כחג אזרחי. שילוב זה של שני החגים באופן בלתי פורמלי היה נפוץ עשרות שנים עוד בטרם נטבע המונח ב-"The O.C.‎"; ביטוי מוחשי למיזוג זה הוא שיח החנוכה (Hanukkah bush) המוצב אצל חלק מהמשפחות היהודיות בצפון אמריקה למשך תקופת חג החנוכה. ההבדל בינו לבין עץ חג המולד הוא היעדרם של קישוטים נוצריים. הכנסת מרכיבים של חג המולד במסגרת חגיגות החנוכה היו גם סמל של משפחות יהודיות במעמד הבינוני להפיכתן לחלק מהתרבות הגרמנית, כבר במאה ה-19.  כמו כן, ביטוי דומה לכריסמוקה, ויינוקה - Weihnukka הלחם של חג המולד (Weihnachten) וחנוכה (Chanukka), היה מקובל בין יהודי גרמניה כבר במחצית השנייה של המאה ה-19.
"כריסמוקה" נחגג גם כחג אירוני-אלטרנטיבי, בדומה ל-"Festivus" שצוין בסדרת הטלוויזיה "סיינפלד". העיתון USA Today הגדיר חג זה כ"החג המלאכותי החדש שחברות משתמשות בו כדי להרוויח כסף".
פרנץ, דוכס הוהנברג

ביוגרפיה

פרנץ נולד ב-13 בספטמבר 1927 בווינה, למקסימיליאן, דוכס הוהנברג ולרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה, בתם של מקסימיליאן, נסיך ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה ומריה זידוניה, נסיכת לובקוביץ'. 
אביו ודודו ארנסט, התנגדו לאנשלוס, ולפיכך ב-14 במרץ 1938 נשלחו יחד למחנה הריכוז דכאו. הם הועסקו בעבודות משפילות שנועדו לשבור את רוחם, אולם נשאו אותם באורך רוח ובעליזות, והיו ביחסים חבריים עם מרבית האסירים. אמו נפגשה עם הרמן גרינג, והצליחה לפעול לשחרורו לאחר חצי שנה. ארנסט לעומת זאת הועבר למחנה אחר ושוחרר רק ב-1943. מרבית נכסי בית הוהנברג הופקעו או נמכרו בכפייה בידי הנאצים. בשנת 1945, נבחר אביו, בהסכמת שלטונות הכיבוש הסובייטיים לראש עיריית ארסטטן. הוא שימש בתפקיד במשך שתי קדנציות שנמשכו חמש שנים. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוא היה נציגו של הנסיך אוטו במשא ומתן מול ממשלת אוסטריה על החזרת נכסים של בית הבסבורג לידיים המקוריות ועל ביטול החוק ההבסבורגי אשר מנע מבני הבסבורג להיכנס לאוסטריה.
ב-9 במאי 1956 התחתן פרנץ עם אליזבת, נסיכת לוקסמבורג, בתם של פליצ'ה, נסיך בורבון-פארמה ושארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, ממנה נולדו לו שתי בנות. בשנת 1962 מת אביו מקסימיליאן, דוכס הוהנברג, ופרנץ ירש את תאריו. ב-16 באוגוסט 1977 מת פרנץ ברידמארק, ומכיוון שהיו לו רק בנות, ירש את תאריו אחיו גאורג, דוכס הוהנברג.
ניצן לברטובסקי

ראשית חייה

ניצן לברטובסקי נולדה ב-20 ביוני 1988. בגיל שלוש עברה לברטובסקי עם משפחתה לניו יורק מכיוון שהוריה, ששניהם רופאים, עשו שם התמחות. את "טבילת האש" הראשונה שלה בעולם המשחק עשתה לברטובסקי עוד בארצות הברית, כשהשתתפה בטקסים בתנועת הצופים ובמופע לחניכים במחנה קיץ. לאחר ארבע שנים, כששבו לישראל, לברטובסקי התקשתה להשתלב בכיתה מכיוון שלא ידעה עברית.
לברטובסקי העידה על עצמה שכבר מגיל צעיר היא נמשכה למשחק, אך מכיוון שהיא "לא באה ממשפחה עם רקע אמנותי" במשך זמן רב היא לא פיתחה את התחביב שלה למשהו מקצועי. בצבא שירתה לברטובסקי בחיל המודיעין. לאחר שחרורה מהצבא הלכה ללמוד בסדנת משחק ועסקה במלצרות. מפגש מקרי במסעדה שבו היא מילצרה סלל את דרכה אל תוך עולם המשחק. לברטובסקי לקחה הזמנה עבור אישה, שהתגלתה כמלהקת רותי גזית ארגוב. ארגוב הציעה ללברטובסקי לעסוק במשחק והפנתה אותה לסוכנת רינת איתן.

פריצה לתודעה

לתפקיד שסימן את פריצתה לתודעה, דמותה של מושקי בסדרה "קטמנדו", הגיעה לברטובסקי כמעט במקרה. סמוך מאוד לתאריך שבו היו האודישנים לדמות היו אודישנים לבית הספר למשחק ניסן נתיב שבו התעתדה לברטובסקי ללמוד. אחרי שלברטובסקי התבשרה שהיא התקבלה לבית הספר היא התקשרה לסוכנת שלה ואמרה לה שהיא לא מעוניינת בתפקיד ב"קטמנדו" מכיוון שצילומי הסדרה יהיו בחו"ל במשך שלושה חודשים והיא לא תוכל להשהות את התחלת לימודיה במשך זמן רב כל כך. הסוכנת, רינת איתן, הפצירה בה שתיקח את התפקיד ולבסוף לברטובסקי נענתה לבקשתה. בזכות גילום דמותה של מושקי זכתה לברטובסקי לחשיפה גדולה מיד עם תחילת דרכה בתעשיית הבידור, עוד בטרם סיימה את לימודי המשחק שלה. מושקי, הדמות ששיחקה לברטובסקי בסדרה, היא אשת חסיד חב"ד שיוצאת לשליחות לקטמנדו יחד עם בעלה (מיכאל מושונוב). כדי לסייע לה לגלם היטב את דמותה של מושקי נשכר כיועץ אמינות יחיאל פליישמן, אחיה של חני ליפשיץ שעליה ועל בעלה מבוססת הסדרה. בתפקידו על הסט, פליישמן סייע ללברטובסקי ולשחקנים האחרים בסדרה להבין כיצד לשחק את דמויותיהם. בנוסף, לברטובסקי ושחקנים נוספים מהסדרה התארחו אצל משפחה בכפר חב"ד במשך סוף שבוע אחד. לברטובסקי העידה שבזכות סוף השבוע שם "ספגתי את האווירה והאנרגיה. למדתי את הניואנסים הקטנים ואת הגינונים". היא העידה שגילום דמותה של מושקי שינה אותה: "פעם הייתי הרבה יותר צינית, היה בי משהו לא בטוח בנשיות שלי. לגלם את מושקי גרם לי לבטוח בנשיות שלי הרבה יותר, לשמוח בה ולקבל אותה. להבין שנשיות זה חוזק. עד אז ראיתי בה חולשה". בראיון לאתר Xnet הוסיפה לברטובסקי: "בחודשיים של הצילומים הרגשתי שאני מישהי אחרת, שאני לא אותה ניצן. כשהייתי מסיימת את יום הצילום וחוזרת לחדר, עדיין הייתי בתוך הדמות. לא הייתי מסוגלת לעשות את הסוויץ'. כשחזרתי לארץ לקח לי איזה חודש להתנער ממנה".

תפקידים נוספים

מלבד גילום דמותה של מושקי, לברטובסקי השתתפה בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל. עלילת הסרט עוסקת בתלמידת תיכון מהרצליה שמתחברת לאנשים מפוקפקים. בסרט, לברטובסקי מגלמת את אוראל, הבחורה הכי מקובלת בשכבה. לטענתה של העיתונאית ליהי אלבז, "לברטובסקי נראית כמו מלכת הכיתה. שפתיים חושניות, שיער הורס, חיוך מפיל". בעקבות זאת, אלבז טוענת שהמראה של לברטובסקי מתאים לתפקיד שלה בסרט.
בסדרת הטלוויזיה "פצועים בראש" גילמה את נטלי בתפקיד אורח.
ב-2015 השתתפה בצילומי פרסומת של עלית לקפה טורקי.
במרץ 2016 החל לשחק במחזה "עורבים" של המחזאי אנרי בק, אותו תרגם דורון תבורי וביים עודד קוטלר. המחזה עלה בתיאטרון החאן.
ב-2018 השתתפה בסדרה "שלטון הצללים" ששודרה ב-HOT.
לואי-איג ונסאן

פרטים ביוגרפיים

לואי-איג ונסאן נולד בשנת 1872 בצרפת, בעיירה סנט-אלבן-דה-וולסר (Saint Albin-de-Vaulserre) במחוז איזר, דרומית-מזרחית לעיר ליון. אחרי תקופת חניכות אצל הנזירים הדומיניקנים באזור ליון, נשלח בשנת 1891 למנזר סנט אטיין שבירושלים, שם גר עד למותו, במשך כמעט שבעים שנה, פרט לשהות ארוכה בצרפת בימי מלחמות העולם.
את לימודיו והסמכתו ככומר קתולי עשה בבית הספר הצרפתי למקרא וארכאולוגיה, שהוקם במתחם המנזר הדומיניקני שנה לפני הגעתו על ידי האב מארי-ז'וזף לגראנז'. במהרה הפך לאחד החוקרים הבקיאים ביותר בתחום הארכאולוגיה המקראית, כולל בתחום הקרמיקה ושרידים עתיקים אחרים. לפיכך התבקש בגיל צעיר ללמֵד ארכאולוגיה במסגרת בית הספר שבו למד.
במהלך חייו הגיע להכיר מקרוב את כל האתרים הארכאולוגיים הידועים בזמנו בארץ ישראל. בין השאר, חפר בתל פארעה (צפון) ביחד עם הכומר רולאן דה וו.
ונסאן פרסם מאמרים רבים בכתב העת Revue Biblique , ואף היה עורכו בין השנים 1931–1938.
בשנת 1953 ביקש לפרסם ביוגרפיה של האב לגראנז' אך הספר נאסר לפרסום על ידי הצנזורים של הכנסייה.
ונסאן נפטר בירושלים (שהייתה אז תחת השלטון הירדני) בגיל 88. הוא נקבר בחצר המנזר הדומיניקני, במתחם קבורה עתיק, לצדם של רבים מעמיתיו למסדר הדומיניקני ולסגל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה. הסמטה המחברת את דרך שכם למלון אמריקן קולוני קרויה על שמו.
אסי וסיהון

קריירה

וסיהון נולד באתיופיה ועלה לישראל בשנת 1989. וסיהון החל לשחק במחלקת הנוער של קבוצת מכבי נתניה, ובעונת 2001/02 עבר לקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק עד עונת 2006/2007.
בקיץ 2007 שוחרר ממכבי נתניה והושאל להפועל נצרת עילית, אז בליגה הלאומית, למשך עונה אחת, השאלה שהוארכה מאוחר יותר לשנתיים. וסיהון התפרסם, בצורה שלילית, בשל חשד שעלה בעונת 2006/07 למכירת משחק של הפועל נצרת עילית בליגה הלאומית, פרשה שנלוותה לפרשה אחרת, של מכירת משחקים בהפועל באר שבע, גם היא בלאומית. בסופו של דבר נוקה וסיהון מכל אשמה.
בקיץ 2010 חתם וסיהון בהפועל כפר סבא, ושיחק שנתיים במדיה. לאחר תקופה ארוכה בה לא שיחק, בינואר 2013 חתם בקבוצת עירוני קריית גת מליגה א'. וסיהון שיחק במדי הקבוצה עד תום העונה, ולאחר מכן לא חזר לשחק כדורגל מקצועני.
בקיץ 2016 וסיהון חזר לשחק כדורגל אחרי שלוש שנים כאשר חתם בעירוני אריאל מליגה ג'.
לוסיהון שש הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל, כאשר הראשונה שבהן הייתה ב-29 בינואר 2003 נגד נבחרתה המקבילה של טורקיה.
בינטורונג

מאפיינים

הבינטורונג בעל פרווה חומה-שחורה ומשקל של עד 20 ק"ג. אורכו כולל זנבו נע בין 120 ועד 180 ס"מ, כאשר זנבו באורך של 65 עד 90 ס"מ. זנבו משמש כזרוע נוספת המסייעת במעבר בין הענפים וכן משמש כמעצור כאשר הבינטורונג יורד מהעץ וראשו כלפי מטה. בזמן מנוחה על ענפי העצים הוא נח על בטנו כאשר רגליו שמוטות מצידי הענף אך אוחז אחיזה חזקה מאוד עם הזנב. טפריו משמשים אותו בטיפוס על עצים ובהליכה יציבה על אזורים גסים ומחוספסים. כריות רגליו עוזרות לו בריצתו על העצים, אך על הקרקע הוא נע חשוף רגל בדומה לדב.
הבינטורונג אוכל מזון מהחי, כמו ביצים וחרקים, ופירות, כגון אננס, קיווי וענבים.
הבינטורונג מצוי בצמרות העצים ביערות הגשם של בנגלדש, הפיליפינים, בהוטן, מיאנמר, מלזיה, תאילנד, סין, הודו, נפאל ווייטנאם וגם בסומטרה ובורניאו.
היהודי זיס: סרט ללא מצפון

עלילת הסרט

שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס (שגולם על ידי מוריץ בלייבטראו), היה מאמין גדול בכוחם של סרטי הקולנוע להשפיע על הציבור, וב-1939 ביקש ליצור סרט שיסייע לעצב את דעת הקהל כנגד היהודים לקראת גיבוש "הפתרון הסופי". גבלס היה להוט ליצור סרט המבוסס על סיפורו של יוזף זיסקינד אופנהיימר (1698-1738), הבנקאי היהודי הנודע שעלה לגדולה כיועצו הפיננסי של הדוכס מוירטמברג עד אשר הסתבך בשערורייה מידי אויביו והוצא להורג. על מנת להוציא לפועל את הסרט גבלס רותם את השחקן האוסטרי פרדיננד מריאן, בעל החזות הלא-ארית, לגלם את היהודי זיס, בעל כורחו.
חיים לייבוביץ

ביוגרפיה

חיים ליבוביץ נולד לשלמה זלמן ולחוה (לבית הלמן) ליבוביץ.

החל בשנת 1922 סייע לייבוביץ' בהקמת שכונת תל-נורדאו על תל בין שכונת נורדיה ממזרח, שכונת פועלים ב' מצפון וכיכר מוגרבי מדרום, ובשנת 1926 הקים בה את ביתו.
עוד לפני שנת 1928 שנת היווסדה של "האגודה הימית" זבולון, כתושב שכונת נורדיה שמע לייבוביץ מנערים ששחו סביבו בים, כי המורה למתמטיקה בגמנסיה הרצליה, מתכונן להקים להם קבוצה להשתלמות בחתירה ושיט מפרשיות. הוא התוודע אל ד"ר מאיר גורביץ, מיוזמי התעופה והימאות ביישוב, והתלהב מרעיון הקמת צי עברי. הוא הצטרף ל"אגודה הימית" ושימש בה כמדריך, ולימים מנכ"ל משותף עם המהנדס עמנואל טובים, ומנכ"ל בפועל עד 1946 שנת פרישתו. בשנות השישים הוזמן לשמש כנשיא האגודה.
כבר בשנת 1930 זכה לייבוביץ לכינוי "האיש שתפס את הירקון", כאשר העתיק את פעילות התנועה הימית מחוף הים שתחת צוק הכורכר של הבית האדום אל נחל הירקון. לייבוביץ היה איש אמונה בארץ, של נדבנית יהודית-בריטית בשם הנרייטה דיאמונד, וניהל את כספי התרומות שאספה כ"נשיאת זבולון אנגליה" עבור בית הספר הימי זבולון ועבור "התנועה הימית" להקמת סניפיה.
בשנת 1931 הקים לייבוביץ בית חרושת ליצור שמן בתל אביב בשם "עץ הזית" שב-1933 עברה לאזור התעשייה קריית אריה בפתח תקווה והייתה המפעל הראשון שהוקם במקום. לייבוביץ גם יזם וניהל את הוועד המקומי של אזור התעשייה. בתחילת שנות ה-40 הקים את חברת "חיים לייבוביץ ובניו" שהחזיקה בבעלות במפעל "עץ הזית" וביצעה השקעות נוספות. בשנת 1939 הקים את "החברה להובלה אווירית בע"מ" שיועדה לעסוק בהובלות מסחריות. החברה רכשה מטוס גדול, ולרוע מזלם של מנהליה בטקס הבאתו ארצה התרסק בשעת הנחיתה בשדה התעופה בלוד.
בשנת 1957 הקים את המפעל התעשייתי הראשון באילת, מפעל שמן של "עץ הזית". המפעל נסמך על יבוא של חומרי גלם מאפריקה ויצוא דרך נמל אילת, בנוסף על קו הרכבת לאילת שלבסוף לא הוקם. לייבוביץ יזם את נטיעתו של יער אילת, בו נשתל עץ לכל ילד שנולד באילת
בשנת 1963 הוביל לייבוביץ כנשיא האגודה את הקמת בית זבולון על גדת הירקון ברחוב אוסישקין מכספי צוואת הנדבנית הנרייטה דיאמונד. מהבית הוסר סמל האגודה, שפוסל בקרמיקה, ובו אוניית שבט זבולון. כיום בין דייריו, צופי ים לקיאקים ומחלקת תנועות הנוער של עיריית תל אביב.
נפטר באוגוסט 1973, לאחר מותו יזמה "שמן תעשיות" הקמת קרן מלגות על שמו.

חיים אישיים

ללייבוביץ היו שלושה בנים יצחק, זלמן ויהושע (שוקי) ושתי בנות, אנטה ותקווה.
נכדתו של חיים לייבוביץ היא הסופרת תמי לנצוט לייבוביץ. 
נכדתו דפנה נוי, בתה של אנטה, הייתה מלכת החן בשנת 1964 ונישאה לאדריכל יורם רסקין.
נכדו של חיים לייבוביץ, בנו של יהושע, הוא רוני ליבוביץ, אשר נודע בכינוי "האופנובנק".
חתימה דיגיטלית אל-גמאל

אלגוריתם חתימה דיגיטלית של אל-גמאל (ElGamal) הוא מנגנון קריפטוגרפי אקראי לחתימה דיגיטלית עם נספח (שהחתימה מהווה תוספת נפרדת למסר ואינה הצפנה של המסר עצמו). האלגוריתם הוא פרי המצאתו של טאהר אל-גמאל שפרסם ב-1986 את רעיון השימוש במפתח-פומבי ליצירת מנגנון חתימה דיגיטלית המבוסס על בעיית הלוגריתם הבדיד בהשראת עבודתם של דיפי והלמן ב-1976. אף על פי שהשימוש במנגנון המתואר בהמשך לא נפוץ מבחינה מעשית, הוא מהווה בסיס לפיתוחים דומים והוביל בין היתר להמצאת אלגוריתם DSA שהוא למעשה וריאציה של אל-גמאל.
חתימת אל-גמאל נקראת "אקראית" כיוון שהיא מערבת שימוש במספר פסאודו-אקראי שונה עבור כל מסר (ראו להלן). כמו כן חתימת אל-גמאל מחייבת שימוש בפונקציית גיבוב קריפטוגרפית. מנגנון החתימה מייצר 'תווית' הנשלחת יחד עם המסר ליעדה בעוד המסר עצמו נותר קריא. התווית מאפשרת למקבל המסר להבטיח את שלמותו ולאמת את מקורו על ידי פענוח התווית והשוואת תוצאת פונקציית הגיבוב של המסר עם תווית. מכיוון שרק בעל המפתח הפרטי המתאים יכול לייצר את התווית האמורה, ניתן להסיק שהוא מקור המסר. אם מתגלה הבדל כלשהו אזי בסבירות גבוהה מאוד המסר שונה בדרך.

פונקציית גיבוב

הצורך בפונקציית גיבוב נובע מהעבודה שמשוואת החתימה  (ללא פונקציית הגיבוב) מאפשרת לתוקף לזייף את החתימה כדלהלן: הוא בוחר זוג הערכים  כאשר  זר ל- ומחשב את  השקול ל-  וכן . במקרה כזה הערכים  יהיו חתימה תקפה עבור המסר  היות ש: . בכך הצליח למצוא מסר אחר שעבורו נוצרה חתימה זהה. פונקציית הגיבוב מבטלת בעיה זו.

התקפות

שימוש באלגוריתם תחשיב אינדקסים כדי לתקוף את מנגנון החתימה אפשרי במקרה ש- קטן. על כן רצוי ש- יהיה גדול דיו כדי לסכל התקפה כזו (ההנחה היא כי סדר גודל של 2000 ספרות בינאריות מספק). כמו כן רצוי של- יהיה גורם ראשוני גדול כדי לסכל התקפה באמצעות אלגוריתם פוליג-הלמן. שיקול בטיחותי נוסף הוא בצורך שהיוצר  יהיה יוצר של תת-חבורה של  מסדר ראשוני כלשהו במקום יוצר של  ישירות. מאחר שמצב זה האחרון מהווה נקודת תורפה אם היוצר  הוא מחלק של .

יעילות

תהליך החתימה של מנגנון אל-גמאל מהיר יחסית ודורש רק העלאה בחזקה מודולרית אחת. יתרה מזו,  ניתן להכנה מראש (בעזרת אלגוריתם אוקלידס המורחב) ובמקרה כזה תהליך החתימה דורש רק שתי הכפלות מודולריות. אולם תהליך האימות איטי יותר ודורש לפחות שלוש העלאות בחזקה. שינוי קל של תהליך האימות מאפשר שיפור משמעותי ביעילות. אם משוואת האימות תהיה:  והחתימה במקרה כזה תתקבל אם . אזי ניתן יהיה לבצע את שלוש ההעלאות בחזקה במקביל באמצעות אלגוריתם סימולטני.
איחוד מוסדות גור

הקמה וניהול

הארגון הוקם בשנת 1989.
המנהלים הראשונים היו אברהם פאלוך ואחריו מאיר עובדיה איינפלד, עם פטירתו של איינפלד, מילא את מקומו נחמן וידיסלבסקי. בהמשך הצטרף אליו יונתן בורנשטיין. בשנת 2016 פרש בורנשטיין. בשנת 2018 פרש גם וידיסלבסקי ובמקומו נכנס לייבל יוסקוביץ. 
תקציב הארגון לשנת 2017 היה כ-110 מיליוני שקלים.
הארגון מקיים מדי שנתיים ועידה מפוארות לתומכיו הגדולים. בין השאר התקיימו ועידות ביוון, איטליה, פולין ושווייץ.
בשנת 2019 גייס הארגון, כ-50 מיליון ש"ח באמצעות מימון המונים.
סלייגו רוברס

היסטוריה

מועדון הכדורגל סלייגו רוברס הוקם ב-17 בספטמבר 1928 מתוך איחוד שתי קבוצות נוער מקומיות, סלייגו טאון וסלייגו בלוז. המשחק הראשון של הקבוצה נסתיים בניצחון 9-1 על קבוצה מבלישאנון ב-23 בספטמבר 1928. הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל האירית בשנת 1934 כאשר היא עלתה למשחקים בצבעי המועדון, אדום ולבן בתלבושת שהשתנתה לאורך השנים עם שמירה על שני הצבעים הללו.
בימי המשבר הגדול באירלנד במלחמת העולם השנייה, המשיכה הקבוצה להציג יכולת טובה כשהחתימה את מלך השערים של כל הזמנים בליגה האנגלית עד היום, דיקסי דין שהיה מכוכבי נבחרת אנגליה ואברטון.
זמניה הטובים ביותר של הקבוצה הגיעו בעונת 1937 ו-1977 כאשר זכתה באליפות אירלנד ובשנת 1883 כאשר גברה על קבוצת בוהמיאנס בגמר הגביע האירי. בשנת 1994 זכתה הקבוצה בטרבל כאשר זכתה באליפות ליגת המשנה באירלנד ובזכייה בגביע הליגה האירית השנייה ובגביע האירי כאשר היא מנצחת בגמר את דרי סיטי. בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז ניצחה בסיבוב המוקדם את קבוצת פלוריאנה ממלטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קלאב ברוז' הבלגית.
מאמן פולהאם כיום, לורי סאנצ'ז, היה מאמנה של הקבוצה בעונת 1994/1995 ומאמן ברנלי כיום, סטיב קוטריל היה מחליפו של סאנצ'ז לאחר עזיבתו.
על הקבוצה נכתב ספר בשם "There's Only One Red Army" (בעברית:" יש רק צבא אדום אחד"), ספר שנכתב על ידי אמון סוויני ויצא לאור בשנת 1997.

הופעות אירופיות

הקבוצה שיחקה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1977/1978 אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה.
הקבוצה חזרה לאירופה בעונת 1983/1984 כאשר שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת האקה הפינית. בעונת 1994/1995 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות שנית, אז ניצחה בסיבוב המוקדם את קבוצת פלוריאנה ממלטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קלאב ברוז' הבלגית.
בעונת 2006 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות נאנט הצרפתית, הירנביין ההולנדית, FBK קאונאס הליטאית ולילסטרום הנורווגית. לבסוף סיימה סלייגו את הבית במקום האחרון עם מאזן של שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים וללא אף ניצחון אחד כאשר ההפסד הגדול ביותר היה תבוסה 4-0 ללילסטרום בנורווגיה.
בעונת 2013/2014 שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת מולדה מנורווגיה והודחה מהטורניר.
קברות התאווה

קברות התאווה הוא שם מקום במדבר פארן, והתחנה ה-13 של עם ישראל בנדודיהם במדבר, לאחר יציאת מצרים. על פי ספר במדבר פרק י"א, בקברות התאווה מרדו בני ישראל נגד האלוהים ונגד משה, כשהעילה לכך היא העדר הבשר והירקות שהיו להם במצרים. אלוהים נענה לבקשת העם ודאג להסיע אליהם באמצעות הרוח להקות של שליו שהיו בדרכם לנחות בחופי צפון חצי האי סיני. עם זאת, נגף ה' את המתאווים לבשר והמית בהם רבים כעונש על תלונתם וכפיות טובתם. בעקבות תלונתם של ישראל, ופנייתו של משה אל האלוהים שהוא זקוק לתמיכה הנהגתית מגשרת של זקני העם, הוקמה הסנהדרין הראשונה שסייעו למשה בהעברת המסרים האלוהיים לעם, ובהנהגת עם ישראל.
על פי המסופר בפרשת בהעלותך, נסעו בני ישראל ממדבר סיני, למדבר פארן. קברות התאווה הייתה תחנתם הראשונה מאז עזבו את הר סיני, כשנה לאחר מעמד הר סיני.

חטא המתאוים

לאספסוף, הערב רב שבעם ישראל, נמאס מהמן והחליטו שהם רוצים בשר, מכיוון שהמן היה כל כך טוב עד שלא גרם לאוכליו להזדקק לצרכיהם, והם פירשו את העובדה שלא זקוקים לעשות צורכיהם מכיוון שזהו "לחם קלוקל". הם משכו אחריהם את כל עם ישראל, ויחד בכו בפני משה ואהרון שהם רוצים לחזור למצרים, בגלל האוכל ה"מגוון" שהיה שם, לחם ששמו אותו מעל הבשר וקיבל את ריחו. בעקבות מריבה זו משה התיאש, ואמר לה' שהוא לא יכול להנהיג את העם לבד, ואם ה' לא יתן לו עזר, הוא מעדיף למות.

הקמת הסנהדרין

ה' שעה לתפילתו של משה, ואמר לו לאסוף שבעים איש מהטובים שבעם ולהביא אותם למשכן. שם יתן ה' עליהם רוח נבואה, והם יעזרו למשה לשפוט את העם כאשר ביקש. וכן אמר ה' למשה להכין את העם לכך שמחר הם עומדים לאכול בשר. ואכן כך עשה משה.
שניים מבין האנשים שלא אסף משה אלא החליט להשאירם במחנה, אלדד ומידד, התנבאו במחנה אפילו שמשה לא זימן אותם למשכן להתנבא. כאשר שמע זאת יהושע בן נון, המליץ למשה לכלוא אותם, אך משה לא הסכים ואמר: "מי יתן כל עם ה' נביאים"- השאיפה הנעלה היא שכל העם יהיו נביאים למרות שלא זומנו, ועד שיש לפחות שניים כאלה, אכלא אותם?!

עונש המתאוים

ה' שלח למתאוים שרצו בשר, שליו בכמות גדולה כל כך, עד שכל אחד היה יכול לאסוף כמה עומרים שרצה על ידי הושטת היד בלבד. ואז כש"הבשר עודנו בין שיניהם"- עוד לא הספיקו אפילו לבלוע, ה' הכה בעם מכה גדולה מאוד על זה שמרדו בו ולא סמכו עליו שהמן הוא טוב.
על שם המעשה הזה נקרא מקום זה "קברות התאווה".
צ'ורנה

היסטוריה

עדויות לאכלוס אזור צ'ורנה קיימות עוד מהתקופה הפרהיסטורית, זאת על סמך ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בעיר. לדעת החוקרים ניזנחה ההתיישבות באזור מספר פעמים במהלך השנים, אך מאז המאה העשירית הוא מאוכלס ברציפות.
לאחר חציית השבטים ההונגריים את הדנובה ותחילת כיבוש מחוז פאנוניה לשעבר צ'ורנה וסביבותיה נשלטו בידי המפקד "סור" ומשפחתו מבית ארפאד. בכתב יד אנונימי מאותה תקופה נכתב: "ראשו של ארפאד ואציליו פגעו במחנה למרגלות הר סנט מרטין, וכשהם טיפסו על ההר הם שמחו מאוד לראות את היופי של אדמתה של פאנוניה".
הרשומה הכתובה הראשונה על העיר היא מתוארכת לשנת 1226 בתעודות של ארפאד, שם מופיע שם העיר במספר וריאציות: צ'ורנה, צ'ורנה, סרנה. יש כמה השערות לגבי מקור השם: האחד נובע משמו של הכובש "סור", והשני הוא מהשפה הסלאבית ומשמעותו "שחור".
במוזיאון הלאומי של הונגריה ניתן לראות ממצאים מאזור זה מהתקופות השונות דוגמת פסלים, תכשיטי זהב ועוד.

בתקופת  השואה

הכיבוש הגרמני נערך בינואר 1941.
ב-1941- גויסו הגברים לעבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה. באפריל 1945 הובלו לבית החולים העירוני בצ'ורנה עובדי כפייה יהודיים ממחנה המוות באלף. מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה ב-1938 את "החוקים היהודיים". 
במרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה כולל את צ'ורנה. ובאפריל 1944 נספרו יהודי העיר ועמדו על 746 איש.
במאי 1944 הוקם גטו צ'ורנה ואליו כונסו כל יהודי העיר יחד עם יהודי האזור, סך הכל 852 יהודים. 
ב-18 ביוני 1944, על-פי צו של אנטל רופרכט הממונה על מחוז שופרון, הועברו יושבי הגטו למרכז השילוח בשופרון ומשם גורשו לאושוויץ ביולי 1944.
במאי 1944 הוקם גטו בצ'ורנה, רוכזו בו גם יהודי הסביבה שהובאו ברגל ובעגלות ממרחקים גדולים. גטו צ'ורנה חוסל ב-18 ביוני 1944, על-פי צו של אנטל רופרכט (Antal Rupprecht), הממונה על מחוז שופרון.
כ-675 מיהודי צורנה נרצחו.
לאחר המלחמה חזרו כמה עשרות יהודים וחידשו את חיי הקהילה. ב-1955 חיו במקום 70 יהודים. בעשור השני של המאה ה-21, לא ידוע על יהודים המתגוררים בעיר.
היהודים בעיירה לא ידעו על קיומם של הגטאות בפולין. 
ש: "לא ידעתם על כך שיש בפולין גטאות?"
ת: " לא ידענו לא האמינו"
ש: לא ידעתם או לא האמנתם?
ת: "מי שידע אלה היו כבר הגדולים יותר, זאת אומרת, הם ידעו איזה משהו, שמעו איזה משהו, חזרו אולי אחד או שניים, אבל הם לא האמינו לזה. הם אמרו: אנחנו, שאנחנו היינו כל כך נאמנים להונגרים הם לא לוקחים אותנו."
— עדות מפי רוזנברג קליין רודליה רבקה

לאחר השואה

לאחר המלחמה חזרו כמה עשרות יהודים וחידשו את חיי הקהילה. ב-1955 חיו במקום 70 יהודים.
כיום לא ידוע על יהודים המתגוררים בעיר.