google/wiki40b huggingface dataset:
חדר המצב (תצלום)

"חדר המצב" הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי צלם הבית הלבן פיט סוזה בעת מבצע חנית נפטון ב-1 במאי 2011.

התצלום

בתצלום נראה נשיא ארצות הברית ברק אובמה, יחד עם צוות היועצים לביטחון לאומי בחדר המצב בבית הלבן, מקבלים עדכון בשידור חי מהשטח בעת מבצע חנית נפטון. המבצע הוביל ללכידתו והריגתו של הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, שהנהיג את ארגון הטרור האסלאמיסטי הסוני הקיצוני אל-קאעידה, אשר אחראי לסדרת פיגועים רצחניים ברחבי העולם ובהם פיגועי 11 בספטמבר.
ארשת הפנים של כל הנוכחים בחדר מתוחה והילרי קלינטון מחזיקה את ידה הימנית על פיה, במה שנראה כחרדה ממה שקורה במהלך הפשיטה. קלינטון אמרה אחר כך כי היא סבלה מאלרגיה של בוא האביב, וסביר שהיא השתעלה כאשר התמונה צולמה.
הבית הלבן פרסם את התצלום ללא עריכה, למעט מספר מסמכים סודיים שטושטשו וצונזרו. מסמך מצונזר כזה ניתן לראות על המחשב הנייד של הילרי קלינטון.
באוגוסט 2013 דווח כי אובמה לא נכח בחדר במשך כל המבצע, אלא נכנס אליו לקראת סופו, בעת שצולמה התמונה.

הערכה

התצלום זכה לתהודה ופרסום עולמי מייד עם פרסומו יחד עם ההודעה על מותו של אוסמה בן לאדן. ערוץ הטלוויזיה CNN הגדיר את התצלום "תצלום לדורות" והשווה אותו לתצלום של הארי טרומן מחזיק את עיתון השיקגו טריביון שכותרתו דיואי מביס את טרומן. התצלום המפורסם מראה את הארי טרומן, זורח מאושר, מנופף בכותרת הזו לאחר שהביס את תומאס דיואי בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948.
צלם הבית הלבן לשעבר, אריק דרייפר, אמר שתצלום חדר המצב הנציח את הרגע ההיסטורי בצורה הטובה ביותר. התצלום גם נותח בצורה מעמיקה על ידי היסטוריונים ומומחים לשפת גוף. התצלום משקף בצורה ניכרת את המתח בו היו המנהיגים ועוזריהם שרויים בעת הפשיטה. קלינטון תיארה את האירוע כ"38 הדקות מורטות העצבים ביותר בחיי". הדיילי מייל דיווח כי אובמה ראה את הרגע המדויק בו נהרג אוסמה בן לאדן, משום שהלוחמים חבשו מצלמות על הקסדות, שהעבירו את האירוע לבית הלבן בזמן אמת.

עריכת התמונה בעיתונות החרדית

לעיתונות החרדית, המקפידה שלא לפרסם תמונות של נשים, הייתה בעיה בפרסום התצלום, שבו מופיעות הילארי קלינטון ואודרי תומאסון. עיתונים חרדים בישראל פרסמו רק את חלקו השמאלי של התצלום, שבו השתיים אינן מופיעות. העיתון "דער צייטונג" (היוצא לאור בארצות הברית ביידיש) ערך את התצלום ומחק ממנו את השתיים. בתגובה שלח הבית הלבן מחאה לעורכי העיתון. עורכי העיתון התנצלו בפני קלינטון באמרם שלא הייתה כוונה לפגוע במישהי, וכי התצלום נערך והופיע בהתאם לעקרונות שעליהם מושתת עיתון חרדי. עיתון חסידי נוסף, "די וואָך", היוצא לאור בברוקלין, פרסם גם הוא את התמונה שממנה נמחקו הנשים.
פלוריאן יוזפזון

קריירת מועדונים

יוזפזון ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של אייאקס בעונת 2010-11. חתם על הארכת חוזה עם הקבוצה ביוני 2011 ונשלח בהשאלה לעונת אחת לקבוצת נאק ברדה.
שנה לאחר מכן עבר לוואלביק וביולי 2013 חתם בשורותיה של פ.ס.וו. איינדהובן, שם הוא משחק עם המספר 14 על חולצתו, ומופיע לסירוגין גם בקבוצת המילואים של המועדון המתחרה בליגה ההולנדית השנייה.
ליוזפזון 10 הופעות בנבחרות הצעירות של הולנד.
הכבש השישה עשר

היסטוריה

בראיון רדיופוני בשנת 2013 סיפר יהונתן גפן כי הספר נכתב בחמישה ימים בלבד כששהה בפריז. ב-22 בנובמבר 1978 יצא לאור תקליט שהופק על ידי דודו אלהרר, אלבום המבוסס על שירי הספר, בהשתתפות יהודית רביץ, גידי גוב, יוני רכטר ודויד ברוזה. האלבום זכה להצלחה גדולה ובמיוחד השירים "גן סגור" ו"הילדה הכי יפה בגן". מקור שם הספר בסיפור שבו מתאר המספר כיצד הוא נרדם בדרך כלל תוך כדי ספירת כבשים בהגיעו לכבש השישה עשר.
"הכבש השישה עשר" נכתב עבור ילדים. מילות השירים והסיפורים משקפות לרוב את נקודת הראות ומחשבותיהם של ילדים, כפי שניתן לראות בשירים "גן סגור", "ריח של שוקולד" ו"ברקים ורעמים". שירי האלבום התבססו על שירי הספר, אך עובדו לעיתים כדי להתאים ללחן או לספק חווית האזנה לילדים. בשיר הארס-פואטי "איך שיר נולד?" לדוגמה, התווספו שורות שמקבלות את פני הילדים ומספקות מתכון ל"יצירת שיר" ובשיר "מי שמביט" הוספה השורה "עכשיו תיקחו את התקליט ותהפכו לצד שני" כדי לידע את הילדים שהתקליט לא הסתיים.
שירי "הכבש השישה עשר" שולבו מאוחר יותר בהצגה בשם זה שנכתבה ובוימה בידי מיכאל גורביץ'. ההצגה הועלתה לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב-2 בדצמבר 1991 וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1999 הועלתה בערוץ הילדים הפקה מיוחדת של "הכבש השישה עשר" בעיבודו של יוני רכטר והשתתפו בה מנחי הערוץ באותם הזמנים: עודד מנשה, מיכל ינאי, טל מוסרי, אפרת רייטן, דנה דבורין, ליאת אחירון, עדי עזרוני, נמרוד רשף ודורי טפר. יהונתן גפן השתתף אף הוא ושיחק בתפקיד עצמו.
בשנת 2000 הועלתה במסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית הצגת ילדים שהתבססה על השירים מתוך הספר שלא זכו להלחנה, כגון "איש הולך על החבל" ו"אתמול מצאתי אבן". ההצגה, שביים גיא טנא והפיקה נגה קלינגר, נקראה "הכבש השבעה עשר".
בשנת 1995 שודרה תוכנית מיוחדת של "לילה גוב" עם גידי גוב, בה התארחו באולפן חברי ההרכב המקורי, שגוב היה אחד מחבריו, ויחד ביצעו משירי האלבום.
אבדה מדעת

בהלכה, אבדה מדעת היא אבדה שנמצאה בתנאים מסוימים המעידים כי האובד איבד אותה בידיעה ברורה שלא תשוב, ושבשל כך אין בה חיוב השבת אבדה.

מקור הדין

מקור הדין נמצא במסכת בבא מציעא בפרק אלו מציעות, והוא עוסק באדם שמצא כלי באשפה שדרך לפנותה. הגמרא פוסקת שאדם זה פטור ממצוות השבת אבידה שכן אבידה זו נחשבת אבידה מדעת והיה לו למאבד לקחת בחשבון שהאשפה תפונה בקרוב ועמה הכלי שהניח שם. דוגמאות נוספות מביא הרמב"ם אודות אדם שהשאיר את פרתו ברפת ללא דלת והלך, וברחה פרתו, או המניח כיסו (=ארנקו) ברשות הרבים והלך, וכיוצא בזה. במקרים כאלו המוצא אינו מחויב להשיב את האבדה לבעליה שכן המאבד "איבד ממונו לדעתו". לפי הרמב"ם המקור לדין זה הוא מלשון הפסוק "וְכֵן תַּעֲשֶׂה לְכָל אֲבֵדַת אָחִיךָ אֲשֶׁר תֹּאבַד מִמֶּנּוּ וּמְצָאתָהּ", מן המלים "אשר תאבד" ניתן ללמוד שהמקרה אינו מתייחס למי שמאבד לדעתו.
הפוסקים נחלקו בעניין אבדה מדעת. לדעת הרמב"ם מוצא האבדה אמנם פטור מחיוב הכרזה והשבת אבדה וכפי שנלמד מן הפסוק, אך החפץ אינו הפקר ואסור לו ליטול את החפץ לעצמו. הטור לעומת זאת סובר שמאחר שהמאבד הניח את החפץ במקום האבד הרי זה כאילו הפקירו והיא שייכת למוצאה. כדעת הרמב"ם פסק השולחן ערוך, ואילו הרמ"א פסק כדברי הטור.
אולאפור יוהאנסון

קורות חייו

בשנת 1935 יוהאנסון סיים את לימודיו בגימנסיית אקוריירי והחל ללמוד משפטים באוניברסיטת איסלנד. בשנת 1939 הוא קיבל תואר בוגר במשפטים. בהמשך השלים את לימודיו בדנמרק ובשוודיה. במקביל, בשנים 1943-1939 הוא שימש כיועץ המשפטי של התנועה הקואופרטיבית האיסלנדית.
יוהאנסון התחיל את דרכו הפוליטית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובשנת 1941 נבחר ליו"ר ארגון צעירי המפלגה בבירה רייקיאוויק. בהמשך עבר למפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין) ובשנת 1946 נבחר לחבר בוועד המרכזי שלה. באותה תקופה הוא גם עבד כעורך דין ומנהל חשבונות פרטי. בשנים 1978-1947 יוהאנסון היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת איסלנד. משנת 1957 הוא כיהן גם כחבר מועצת המנהלים של הבנק המרכזי של איסלנד.
בשנת 1959 יוהאנסון נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. בשנים 1979-1968 הוא היה כיו"ר המפלגה ובשנים 1971-1969 גם יו"ר סיעת המפלגה באלת'ינגי. בשנים 1974-1971 יוהאנסון כיהן כראש הממשלה, שהקים בשיתוף עם מפלגות המרכז והשמאל (אף על פי שמפלגת העצמאות הימנית הייתה המפלגה הגדולה באלת'ינגי). במקביל, הוא היה גם שר המשפטים והכנסייה.
במהלך כהונתו של יוהאנסון כראש הממשלה, התחדש המשבר (ששורשיו בשנות ה-50) בין איסלנד לבריטניה בנוגע לזכויות דיג. ממשלתו קבעה זכויות דיג בלעדיות לספינות איסלנדיות עד למרחק של 50 מייל מחופי האי. הבריטים החליטו ללוות את ספינות הדיג האיסלנדיות, שהתרחקו עד למרחק זה, בספינות מלחמה שלהם. בתגובה, יוהאנסון אסר במאי 1974 על מטוסי קרב בריטיים להשתמש בבסיס נאט"ו שסמוך לקפלאוויק (דרום-מערב איסלנד).
בעקבות הבחירות הכלליות שנערכו ב-30 ביוני 1974 יוהאנסון איבד את ראשות הממשלה, אך מפלגתו נכנסה לממשלה הקואליציונית שהוקמה על ידי גייר הלגרימסון ממפלגה העצמאות הימנית. בממשלה זו, יוהאנסון המשיך לכהן כשר המשפטים והכנסייה וקיבל גם את תיק המסחר. באוקטובר 1974 הוא ביקר בלונדון בניסיון לפתור את המשבר עם הבריטים והשיג הסכם ראשוני. בהמשך היחסים שוב הידרדרו, אחרי שממשלת איסלנד בראשות הלגרימסון החליטה על הרחבת זכויות הדיג הבלעדיות לספינות איסלנדיות עד למרחק של 200 מייל מחופי האי. ב-1976 אף נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, עד שביוני של אותה שנה הושג הסכם סופי.
בשנים 1979-1978 יוהאנסון כיהן כראש ממשלה קואליציונית, שאותה הקים בשיתוף עם מפלגות השמאל (למרות שמפלגת העצמאות הימנית נותרה המפלגה הגדולה באלת'ינגי אחרי הבחירות שנערכו ביוני 1978). במקביל לראשות הממשלה, הוא כיהן כשר רשות הסטטיסטיקה. באוקטובר 1979 שותפיו הסוציאל-דמוקרטים הפילו את ממשלתו ומנהיגם בנדיקט גרונדל הקים ממשלת מיעוט קצרת ימים. באותה שנה יוהאנסון איבד את ראשות המפלגה הפרוגרסיבית לסטינגרימור הרמנסון.
בבחירות שנערכו בדצמבר 1979, המפלגה הפרגורגסיבית הגיעה שנייה פעם נוספת — אחרי מפלגת העצמאות — אך הפעם (כמו ב-1974) נכנסה לממשלה בהובלת חברי המפלגה הימנית (אם כי גונאר תורודסן, שהקים את הממשלה, עשה זאת בניגוד לדעת הנהגת מפלגתו). למרות שיוהאנסון כבר לא היה יו"ר המפלגה הפרוגרסיבית, הוא זכה לתפקיד הבכיר מטעם מפלגתו בממשלה זו, ובשנים 1983-1980 כיהן כשר החוץ.
בבחירות שנערכו באפריל 1983 המפלגה הפרוגרסיבית שוב הגיעה שנייה, אחרי מפלגת העצמאות. למרות זאת, מנהיגהּ החדש — הרמנסון — הצליח להקים ממשלתה בראשותו בשיתוף עם המפלגה הימנית הגדולה יותר. יוהאנסון לא כיהן כשר בממשלתו של הרמנסון, אך נותר חבר אלת'ינגי עד מותו בשנת 1984.
משנת 1941 יוהאנסון היה נשוי לדורה גודביארטסדוטיר (2004-1915). הם היו הורים לשלושה.
רעב (סרט)

ביקורות

'רעב' זכה להערכה מאוד גדולה בקרב מבקרי הסרטים, הצופים, ופסטיבלים שונים בכל העולם. לסרט יש 90% תגובות טובות ב'רוטן טומטוז' עם דירוג ממוצע של 7.8 מתוך 10.
בביקורת אחרת נכתב:
סרט קשה בטירוף, הצפייה בו מבקשת מהצופה את כל הסבלנות וכל החדות שבו על מנת לעכל את מה שהוא מנסה להעביר. כליאת מתנגדי המשטר הבריטי בראשותה של אשת הברזל, מרגרט ת'אצ'ר, בבתי הסוהר וההתעללות בהם ושלילת מעמדם כאסירים פוליטיים נידונה על הפרק, העובדה כי חלקם מוכנים לעבור כל סוג של התעללות על מנת להעביר את מסריהם מנותחת על הסכין של הבמאי, סטיב מקווין, שמעביר את המסר בצורה חדה ונוראית, כמעט ללא מילים.

על ההפקה

לאחר שבקשת סבסוד הסרט נדחתה על ידי הוועדה לסרטים אירים, Northern Ireland Screen, Channel 4, Film4 Productions, and the Wales Creative IP Fund מימנו ביחד את ההוצאות.
מיכאל פאסבנדר, ששיחק את בובי סאנדס, מספר שהוא עשה דיאטה מיוחדת שכללה פחות מ-900 קלוריות ליום לעשרה שבועות. לאחר פגישה עם דיאטנית, נקבע שהוא יאכל רק אוכמניות, אגוזים וסרדינים. מיכאל מוסיף שהוא גם עשה יוגה והלך 8 קילומטר כל יום. אורח חיים זה השפיע עליו רבות והוא אמר שהיה לו קשה לישון, הפסיק להתראות עם חבריו ושהחוויה גרמה לו להרגיש חזק ואסיר תודה. הסרט מוכר גם מסצנה בעלת 17 דקות רצופות שבה בובי מדבר עם הכומר על שביתת הרעב. בסצנה זו המצלמה נשארת על אותו הפריים לכל האורך. כחלק מההכנות לסצנה הכומר, ליאם קנינגהם, עבר לגור אצל מיכאל, בובי, לזמן מה כדי להתאמן על הסצנה בין 12 ל-15 פעמים ביום. לפי מיכאל, הם עשו רק חמישה טייקים של הסצנה.
תפילת בית המדרש

תפילת בית המדרש היא זוג תפילות יהודיות, שנועדו להיאמר עם הכניסה לבית מדרש לצורך לימוד תורה ועם היציאה ממנו.

רקע

מקור התפילה הוא במנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, אשר מסופר עליו במשנה במסכת ברכות, שהיה אומר תפילה בכל יום בכניסתו לבית המדרש וביציאתו:
רבי נחוניה בן הקנה היה מתפלל בכניסתו לבית המדרש וביציאתו תפילה קצרה. אמרו לו: מה מקום לתפילה זו? אמר להם: בכניסתי אני מתפלל שלא תארע תקלה על ידי, וביציאתי אני נותן הודיה על חלקי.
הברייתא שמובאת בתלמוד מפרטת את נוסח התפילה:
בכניסתו (לבית המדרש) מהו אומר? יהי רצון מלפניך ה' אלוהי, שלא יארע דבר תקלה על ידי, ולא אכשל בדבר הלכה, וישמחו בי חברי, ולא אומר על טמא טהור ולא על טהור טמא,ולא אומר על מותר אסור ועל אסור מותר, ולא יכשלו חברי בדבר הלכה ואשמח בהם.
ביציאתו מהו אומר? מודה אני לפניך ה' אלוהי ששמת חלקי מיושבי בית המדרש, ולא שמת חלקי מיושבי קרנות. שאני משכים והם משכימים, אני משכים לדברי תורה, והם משכימים לדברים בטלים. אני עמל והם עמלים, אני עמל ומקבל שכר, והם עמלים ואינם מקבלים שכר. אני רץ והם רצים, אני רץ לחיי העולם הבא, והם רצים לבאר שחת.
בעקבות מנהגו של רבי נחוניה בן הקנה, הובאו זוג תפילות אלו בספרי הפוסקים כתפילות שעל כל אדם לומר בכניסתו וביציאתו מבית המדרש. מנהגו של האר"י היה לומר את התפלה כל בוקר, גם אם לא נכנס לבית המדרש אלא רק עסק בתורה ביחידות. בעקבותיו התפשט המנהג, וניתן למצוא את נוסח התפילה, יחד עם הוספותיו של האר"י במספר סידורים לאחר תפילת שחרית וכן בדף הכריכה הפנימית של גמרות וספרים תורניים נוספים.
אידאוקינסיס

היסטוריה

טוד, מורה לפיתוח קול מבוסטון, התגברה בכוחות עצמה על פציעת גב שגרמה לה למגבלת הליכה. היא נטשה את הוראת פיתוח הקול והחלה מורה אחרים כיצד לשפר את תנועותיהם ויציבתם. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 עברה טוד לעיר ניו יורק והחלה ללמד את דרכה במכללת המורים (טיצ'רס קולג') של אוניברסיטת קולומביה.
ב-1937 פירסמה טוד את ספרה הראשון "הגוף החושב" (The Thinking Body), אשר זכה לפרסום והערכה רק עם הוצאתו המחודשת בתחילת שנות השבעים. קדמו לספר מספר מאמרים פרי עטה שפורסמו ב-New England Journal of Medicine. כיום, נחשב ספרה של טוד לספר המקיף ביותר בתחום היציבה הנכונה והתנועה]. ספרה השני של טוד, "The Hidden You" יצא לאור ב-1953.
הוסיפו לפתח ולהורות את השיטה תלמידיה של טוד, במיוחד לולו סוויגרד (Lulu Sweigard) וברברה קלארק (Barbara Clark) שלמדו מטוד במהלך שנות ה-20. סוויגרד אף הייתה זו ששאלה את המונח אידאוקינסיס (מיוונית: "אידיאו" פירושו רעיון, ו"קינסיס" - תנועה) מהפסנתרן Bonspeniere ששילב דמיון בהוראת הנגינה שלו.
סוויגרד לימדה באוניברסיטת ניו יורק משנות ה-30 עד פרישתה בשנות ה-50 ומאוחר יותר בבית הספר ג'וליארד לאומנויות הבמה. ספרה "Human Movement" יצא לאור ב-1974. קלארק סייעה לטוד בהדרכתה בבוסטון ומאוחר יותר לימדה באופן פרטי בניו יורק וסייעה לסוויגרד באוניברסיטת ניו יורק. קלארק פרסמה מדריכים לאידאוקינסיס שקיבצה והוציאה לאור פמלה מאט (Pamela Matt) כספר בשם "A Kinesthetic Legacy: The Life and Work of Barbara Clark".

"דור הריקוד"

רבים מתלמידי מייסדי השיטה עסקו בריקוד באופן ישיר או עקיף. הם מצאו שעקרונות השיטה ישימים להוראת ריקוד ופיתחו טכניקות מותאמות להוראה ריקוד, חלקן בעזרת מגע בדומה למייסדים וחלקן הותאמו להוראת קבוצות.
אנדרי ברנרד (Andre Bernard) הרחיב את השיטה והפך אותה לשיטה המאפשרת לשחקנים ולרקדנים לנוע בצורה נכונה דרך דימויים הקשורים לגוף,ליציבה נכונה ולתנועה נכונה וזורמת. העקרונות הפיזיים של תנועה נכונה, כפי שהם באים לידי ביטוי בדרך בה מלמד אנדרי ברנרד, הם עקרונות הבאים לאפשר את תנועה גוף נכונה, כזו המתבצעת במפרקים ובגפיים כאשר הגוף פועל באופן טבעי. המטרה באידאוקינסיס אינהלהמציא תנועה חדשה או לכפות יציבה ותנועה מסוימת על הגוף. המטרתה היחידה של מורה ליציבה נכונה, לפי ברנרד, היא ללמד את הגוף –ואת האדם המתמש בגוף- תנועה זורמת, נכונה ומחוברת, ולאפשר לו לנוע בצורה טובה, דינאמית ורעננה בכל רגע בחייו.
לין ברינדלי

ביוגרפיה

ברינדלי סיימה תואר במוזיקה באוניברסיטת רדינג, באמצע שנות ה-70 החלה לעבוד בספרייה הבודליינית, היא למדה ספרנות בבית הספר לספרנות של יוניברסיטי קולג' לונדון ושם גם קיבלה פרס על הצטיינותה בלימודים.
היא הצטרפה לספרייה הבריטית בשנת 1979 והועסקה באגף הביבליוגרפיות, לאחר מכן עברה לשמש כאחראית על ספריית אוניברסיטת אסטון בברמינגהאם ובנוסף הייתה יועצת לחברת KPMG, היא הייתה ספרנית בספרייה הבריטית לכלכלה ומדעי המדינה (British Library of Political and Economic Science) השוכנת בבית הספר לכלכלה של לונדון ולאחר מכן שימשה כספרנית בספרייה של אוניברסיטת לידס שם התקדמה בעבודתה למספר תפקידים.
ביולי 2000 התמנתה כמנהלת הספרייה הבריטית, במהלך כהונתה בתפקיד היא התייחסה לכך שהספרות המודפסת הולכת ודועכת עם ההתפתחות המודרנית בעידן המדיה המדיה הדיגיטלית, היא הצהירה שהיא אחראית לכך שהספרייה תהייה מעבר ל"מוזיאון ספרים".
בשנת 2002 זכתה לתואר כבוד (D.Litt.) מטעם אוניברסיטת לסטר וב-2004 זכתה לכך גם מאוניברסיטת רדינג, ובסך הכול היא זכתה במספר   פרסים אקדמאיים.
שנה בצל הסכנה

תקציר העלילה

גאי המילטון (מל גיבסון) הוא עיתונאי אוסטרלי המגיע לג'קרטה מטעם רשת שידור אוסטרלית. קודמו בתפקיד לא ממתין לו והוא מוצא עצמו ללא הדרכה. הוא נפגש עם כתבי חוץ זרים ושם הוא פוגש צלם עיתונות אוסטרלי-סיני נמוך קומה בשם בילי קוואן (לינדה האנט).
המילטון מוצא חן בעיני בילי והוא מחליט לעזור לו. בילי מארגן לו ראיונות על ראשי ממשל ביניהם ראש המפלגה הקומוניסטית האינדונזית (PKI) והוא מתחיל לפרסם כתבות לנוכח קנאתם של עמיתיו.
קוואן מכיר להמילטון את ג'יל בריאנט (סיגורני ויבר) העובדת כמזכירתו של השגריר האמריקאי ובין שניהם מתפתח סיפור אהבה.
קוואן היה חסיד נלהב של סוקארנו אבל כשהוא מסייר בעיר ומצלם את הרעבים והגוועים מרעב הוא משנה את דעתו. הוא מוזמן לנשף מפואר במלון אינדונזיה בג'קרטה בו נוכחים עיתונאים וראשי השלטון. קוואן לא יכול לשאת את הפער העצום בין מה שהוא רואה שם ובין הרחוב ומחליט לעשות מעשה. הוא שוכר חדר במרומי המלון, כותב על בד "סוקארנו, האכל את אנשיך" ומניף אותו מהחלון לנוכח ההמון ברחוב. אנשי ביטחון ממהרים לחדר, פורצים את הדלת ומשליכים את קוואן לרחוב והוא מוצא את מותו לנוכח עיניהם של המילטון וג'יל.
ג'יל מגלה להמילטון סוד כי ספינת נשק עומדת להגיע מסין ולחמש את הקומוניסטים לקראת מרד. הוא רוצה לפרסם את הסקופ אך ג'יל מזהירה אותו שלא יעשה זה ושיעזוב אתה את אינדונזיה כי חייו יהיו בסכנה.
בינתיים תופסים אנשי הצבא את השלטון, המילטון מגיע לארמון המלכותי אך נהדף משם על ידי חייל שגורם לו לפגיעה חמורה בעינו. נהגו מצליח לחלץ אותו ובדרך הם כבר חוזים בהוצאות להורג של אזרחים.
המילטון הפצוע מחליט לברוח בעזרת נהגו. הוא מצליח להגיע לשדה התעופה ומנצל רגע שבו עסוקים אנשי הביטחון בבדיקת הרשמקול שלו ובקריעת סלילי ההקלטה, פותח את הדלת למנחת המטוסים ומצליח ברגע האחרון לעלות למטוס בו ממתינה לו ג'יל.
קרש חיתוך

קרש חיתוך הוא כלי מטבח המשמש כמשטח עליו ניתן לחתוך או לקצוץ דברי מזון שונים, כדוגמת ירקות לסלט.
קרש חיתוך עשוי לרוב מעץ או מפלסטיק. חומרים אלו נחרצים בקלות על ידי הסכין, ובכך מקשים על ניקוי יסודי של קרש החיתוך. ישנם גם קרשי חיתוך עשויים מזכוכית - קל יותר לנקותם מאשר את אלו העשויים מעץ או מפלסטיק, אך אלה עלולים לפגוע בסכין בו משתמש החותך.
ישי וינשטיין

חייו

וינשטיין נולד בחיפה בשנת 1958. למד גאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים עד לקבלת תואר דוקטור בשנת 1998. 
בשנים 1981-1983 שימש כמדריך ומנהל בי"ס שדה קשת-יהונתן. בשנים 1986-1989 שימש כמנהל בי"ס שדה גולן. בשנים 1992-1997, שימש כמנחה באוניברסיטה הפתוחה.
בין השנים 1998-2000, ביצע פוסט דוקטורט במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה שבאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
בשנים 1995-1996 שימש כמרצה במכללת הרצוג שבגוש עציון. כמו כן, שימש במשך שנים רבות כמרצה במכללת ליפשיץ למורים, ובהמשך נבחר לעמוד בראש החוג לגאוגרפיה של המקום, תפקיד אותו מילא במשך כעשור, בין השנים 2000 ועד לשנת 2010. משנת 1999 מרצה במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2015 הועלה לדרגת פרופסור, ומונה לעמוד בראש המעבדה לאיזוטופים רדיואקטיביים, שאותה ייסד, באוניברסיטת בר-אילן.
וינשטיין נשוי, אב לשני בנים ובת, גר בירושלים.

פעילות אקדמית

וינשטיין הוא חוקר פעיל ובולט בתחומים רבים בדגש על גאוכימיה ופטרולוגיה, וולקניזם והידרולוגיה. 
מחקריו עוסקים בוולקניזים ותופעות מגמתיות בדגש על פריאטומגמטיזם ולתהליכים המתרחשים במעטפת כדור הארץ. וינשטיין מרבה לעסוק במחקריו בתופעות הקשורות לישראל והוא מהחוקרים הידועים והבולטים ביותר בתחום הוולקניזם והפטרולוגיה של הבזלות בצפון ישראל ורמת הגולן. מחקריו האחרונים בתחום עסקו בתהליכי ההיווצרות של הקומפלקס הוולקני אביטל-בנטל בצפון רמת הגולן. ויינשטיין הציע תאוריה חדשה שבה הציג ראיות שסתרו את התפיסה הקודמת שרווחה בדבר התפתחותו של הקומפלקס הוולקני. ויינשטיין הציע לקשור את סיפור ההתהוות של הקומפלקס לאירועים פריאטומגמתיים שהתרחשו בסמיכות לו, זאת תוך הצגה של ראיות המבוססות על אופי השכבות בחתכים הגאולוגיים, ונוכחותם של שכבות פירוקלסטיות משמעותיות הכוללות שברים מזוותים של סלעי סביבה בגדלים שונים המכילים גם זכוכיות געשיות כולל בחלקים נרחבים של עמק אביטל ואף בעמק קונטרה וכן על דופנותיהם של תל אביטל ובנטל בגבהים שונים, ותוך הסתמכות על תארוכים רדיוגניים בשיטת ארגון-ארגון.
וינשטיין נטל חלק בייעוץ המדעי בתכנון הפארק הוולקני ברמת הגולן.
מחקריו בתחום ההידרולוגיה עוסקים רבות בהיבטים הקשורים לגאוכימיה של מים ואוקיינוגרפיה כימית, הידרולוגיה של קרקעית הים ושל קו החוף, לימוד מפורט של גופי התמלחת הממוקמים מתחת לאגם הכנרת ודפוסי הספיקה של המים המלוחים על ציר הזמן.
מחקרים נוספים עוסקים בתהליכי בריחת מי התהום מאקוויפרים חופיים אל הים, וההשפעות של תהליכים אלו על איכות מי הים בהיבט של כניסת דשנים וכימיקלים המספקים מצע נוח לפריחה מוגברת של אצות, וכן זיהום מי הים בתקופה בה חלק נכבד ממי השתייה מופק בתהליכי התפלה.
נושא חשוב נוסף שנמצא במוקד המחקר העכשווי עוסק בנביעות מים עתירי מתאן בקרקעית הים והשפעת הנביעות כתוצאה משינויים אקלים גלובליים, ומחקרים בפליאו-אקלים הנערכים בקרקעות קפואות עד תוך שילוב כלי מחקר רדיוגנים מתקדמים.
מחקריו נערכים בחלקים שונים בעולם, בעיקר במזרח האוקיינוס השקט, מפרץ מקסיקו, וכן באגם הכנרת, אגמון החולה, ים המלח וחופי הים התיכון של ישראל.
בשנת 2015 הקים את המעבדה לאיזוטופים רדיואקטיביים באוניברסיטת בר-אילן, המעבדה משמשת לביצוע של ניתוחים ומדידות של דוגמיות סלע ומים באמצעות שימוש בסמנים רדיואקטיביים.

הוראה

וינשטין מלמד קורסים רבים במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן, הקורסים מבוססים על הרצאות פרונטליות. חלק גדול מהקורסים כוללים יציאה למספר ימי שדה. בין הקורסים:
מערכת השמש, חומרי כדור הארץ, מבוא לגאולוגיה, גאולוגיה של ארץ ישראל, מי תהום, וולקניזם, אוקיינוסים, תקופות הקרח, אסונות טבע ושיטות תארוך.
סנאציה

סנאציה (פולנית: Sanacja; מילולית, "הבראה") הייתה קואליציה של תנועות פוליטיות בימי הרפובליקה הפולנית השנייה בין מלחמת העולם הראשונה לשנייה. הקואליציה הוקמה בידי יוזף פילסודסקי בשנת 1926 כמשקל נגד לתנועות הפרלמנטריות הכושלות אשר הנהיגו את פולין עד אז, ולאחר תפיסתו את השלטון בכוח בשנה זו.
סיג'ין

סיג'ין (בערבית: سِجِّين) הוא מושג בתאולוגיה האסלאמית, אשר התאולוגים חלוקים בנוגע למשמעותו. חלק מהתאולוגים אומרים שמדובר במקום אשר נמצא בתחתית הגיהנום, וחלקם טוענים שמדובר בספר שבו רשומים שמות האנשים שמיועדים לגיהנום.
משמעות המילה אינה ידוע, אם כי היא מופיע בקוראן, בפרק 83 פסוקים 7–9.
מרי בארה

ביוגרפיה

נולדה בשם מרי תרזה מקלה. הוריה ממוצא פיני. אביה עבד בחברת המכוניות פונטיאק. היא החלה לעבוד בג'נרל מוטורס בגיל 18 כסטודנטית, ב-1980. למדה הנדסת אלקטרוניקה בבית הספר של ג'נרל מוטורס (כיום אוניברסיטת קטרינג) במישיגן, וקיבלה תואר ראשון במדעים. היא קיבלה מלגה של ג'נרל מוטורס ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, אותו סיימה ב-1990.
בארה עבדה בג'נרל מוטורס במגוון תפקידי הנדסה ואדמיניסטרציה. ב-2008 מונתה לסמנכ"לית הנדסת הייצור הבינלאומית, וב-2009 עברה לתפקיד סמנכ"לית משאבי האנוש הבינלאומית. החל מ-2011 שונה תפקידה לסמנכ"לית פיתוח המוצרים. במסגרת תפקידה פעלה לייעול ארגוני באמצעות הפחתת פלטפורמות ייצור כלי הרכב בחברה והקטנת הביורוקרטיה הארגונית באמצעות השטחה של המבנה הארגוני. ב-2013 הורחבו הסמכויות בתפקידה, והיא הפכה לאחראית גם על הרכש ושרשרת האספקה הבינלאומיים.
ב-2014 מונתה למחליפתו של דן אקרסון בתפקיד מנכ"לית החברה. במהלך השנה הראשונה לכהונתה, נאלצה החברה להוציא 84 אזהרות בטיחות עבור כ-30 מיליון מכוניות שייצרה, ובארה נקראה להעיד בפני הסנאט של ארצות הברית על אזהרות אלו ומספר מקרי מוות שיוחסו למתג הצתה פגום ברכביה.
ב-2014 דורגה בארה במקום השביעי ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם" של פורבס. באותה שנה קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מישיגן.
נשואה לטוני בארה, אותו פגשה כסטודנטית באוניברסיטת קטרינג, ולהם שני ילדים. הם מתגוררים בנורת'וויל, פרבר של דטרויט.
ג'ון לואיס

שנים ראשונות

לואיס נולד באילינוי וגדל באלבקרקי, ניו מקסיקו. מגיל שבע למד פסנתר קלאסי מאמו. הוא המשיך ללמוד מוזיקה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת ניו מקסיקו. במלחמת העולם השנייה, בין השנים 1942–1945, שירת בצבא. כאשר היה מוצב בצרפת פגש את המתופף, ואחד מחלוצי סגנון הבי בופ, קני קלארק. השניים הקימו תזמורת ג'אז.

קריירה מוזיקלית

לאחר שחרורו מהצבא הגיע לואיס לרחוב 52 בניו יורק והשתלב בסצנת הג'אז שרחשה שם. הוא הצטרף לתזמורתו של דיזי גילספי יחד עם קלארק ובמקביל המשיך ללמוד בבית הספר מנהטן למוזיקה. ב-1948 נקטעו לימודיו עקב מסע הופעות של הלהקה באירופה. גם לאחר שהסיור הסתיים נותר לואיס באירופה לצורך לימודים והלחנה. בהמשך השנה חזר לארצות הברית והחל לעבוד עם צ'ארלי פארקר (עמו הקליט את האלבום Parker's Mood). כמו כן שיתף פעולה עם לסטר יאנג (בשנים 1950–1951), ליווה את הזמרת אלה פיצג'רלד והשתתף בהקלטות האלבום Birth of the Cool  עם מיילס דייוויס.
ב-1951 התגבשה חטיבת הקצב של דיזי גילספי בהשתתפות מילט ג'קסון (ויברפון), קני קלארק (תופים), ריי בראון (קונטרבס) ולואיס  ויצרה את "רביעיית מילט ג'קסון", מאוחר יותר החליף פרסי הית' את ריי בראון ורביעיית הג'אז המודרני נוצרה.
ב-1953 קיבל לואיס תואר מוסמך אוניברסיטה. מאז ועד התפרקות רביעיית הג'אז המודרני ב-1974 עסק בעיקר בהלחנה ועיבוד מוזיקלי לרביעייה ובליוויה של אלה פיצג'רלד. בין 1958 ל-1982 שימש כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הג'אז במונטרה. לאחר שהתפרקה הרביעייה שימש כמרצה בסיטי קולג' של ניו יורק ובאוניברסיטת הרווארד. ב-1992 השתתף בפרויקט Re-birth of the Cool עם ג'רי מאליגן. ב-1981, עם "החייאתה" של רביעיית הג'אז המודרני, שב ותפס את מקומו.
במשך כל התקופה היה מעורב גם בהלחנת יצירות של "הזרם השלישי" בהשפעתו של גונתר שולר. מדובר ביצירות להרכבים גדולים כ"תזמורת USA" ‏ (Cooperative big band Orchestra U.S.A) ו-American Jazz Orchestra, המשלבים הלחנה קלאסית עם אלתור ג'אז.
באופן מפתיע, לאור השוני בסגנון ובגישה למוזיקה, היה מבין התומכים הראשונים בקו המוזיקלי החופשי של אורנט קולמן.
לואיס נפטר בניו-יורק לאחר מאבק ארוך בסרטן הערמונית. שנה לאחר מותו נבחר בסקר המבקרים של המגזין דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז.

סגנונו המוזיקלי

לואיס הוא אולי ה"קלאסי" ביותר מבין פסנתרני הג'אז הגדולים של תקופתו. הן בהלחנה והן באלתור הוא מפתח את המלודיה על ידי פיתוח של מוטיב מוזיקלי, בדומה להלחנה של מוזיקה קלאסית. נגיעתו בפסנתר קלה, עדינה ורגישה, בניגוד ל"מהלומות" האופייניות לנגנים שצמחו ממסורת הרגטיים.
כאשר ליווה זמרים (בעיקר את אלה פיצג'רלד), ניגן מלודיה מקבילה, המתאימה מבחינה הרמונית לשירה ולקו הבאס ויצר פוליפוניה, מאד לא שגרתית בג'אז (בו בדרך כלל מנגן המלווה את אותה המלודיה של הזמר, תוך שהוא "מנקד" אותה בסינקופות) ונתן, לפיכך, איכות קלאסית לביצוע.

יצירות עיקריות פרי עטו

Django מ-1954, שנכתב עבור רביעיית הג'אז המודרני לזכר ג'אנגו ריינהארדט שנפטר שנה קודם לכן. סוויטה לבלט בשם The Comedy מ-1962 וארבע יצירות "פריסאיות" המשלבות גוון ג'אזי עם פוליפוניה וצורת פוגה, Vendome ‏ (1952), Concorde ‏ (1955), Versailles ‏ (1956) ו-Three Windows ‏ (1957). מספר לחנים שלו הפכו לסטנדרטים כ-Milano, Afternoon in Paris ו-Skating in Central Park.