google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל פרוסטיץ

הרב דניאל פרוסטיץ (תקי"ט, 1759 – תר"ו, 1846) היה ראב"ד בעיר פרשבורג בתקופת החת"ם סופר, במשך חמישים שנה.

ביוגרפיה

נולד לבנימין ושרל פרוסטיץ. הכתב סופר העיד עליו בשם אביו, החת"ם סופר, כי כבר בנעוריו היה מפורסם בגדלותו בתורה ובצדקותו. בסוף המאה ה-19 התמנה לראב"ד בפרשבורג. היה מקורב מאוד לחת"ם סופר וסייע לו בהנהגת הקהילה בפרשבורג. היה בעל מעמד נכבד בקהילה היהודית בפרשבורג ומלבד תפקידו כראב"ד מסר שיעורי תורה בעיר. קהילות רבות הציעו לו לכהן בהן כרב, אולם הוא נשאר עד סוף ימיו בפרשבורג.
בשנת תקע"א (1811) הוציא לאור את ספרו של רבנו תם "ספר הישר". 
בשנת תר"ו, שש שנים לאחר פטירת החת"ם סופר, נפטר הרב פרוסטיץ, בהיותו בן שמונים ושבע. בהלווייתו הספידו הכתב סופר, רבה של פרשבורג. נקבר בצמוד לקברו של החת"ם סופר בבית הקברות היהודי בפרשבורג. על מצבתו נכתבו התארים: "איש אלוהים, תפארת הדור, נזר החכמים, צדיק נשגב, סיני ועוקר הרים".

נוסח מצבתו

"ויהי דניאל עבד ה' השוכן פה שאנן / מנעוריו צדיק תמים לפני ה' נאמן./ עוסק בפקודי הישרים / ומאז גדול שמו נודע בשערים./ עוצם חריפותו וצדקותו היה להלל / וכל רז נגלה לדניאל./ בכל מקום אשר נטה שם אהלו בתחלה / שומעים לעצתו והיה לפאר ולתהלה./ בצדקתו בחר למכון שבתו פ"ב (פרש-בורג) קריה נאמנה / וזרח אורו פה חמישים שנה./ ומאז החל להרביץ תורה ברבים עם תלמידיו ברורים וחריפים / יום יום להוד דברותיו נכספים./ גדלו והצליחו ביראה / ומהם הוקמו על כסאות בית יהודה./ ובסוף ימיו הואיל ללמד לבני שם הישרים / זך אמרותיו השקם בנעימים./ ועוד הניח ברכה הרבה חידושי תורה בש"ס ופוסקים / ושו"ת חריפים ומתוקים./ ודברי אגדה על אדני אמת מיוסדים עודם בכתובים./ עשה משפט וצדקה ודעת תורה סודו/ ודין תורה בלבבו שמה./ כגדולתו ענוותנותו מאס בכס הרבנות לא חפץ בגדולות/ משווה רש ועשיר לבקרם ולנחמם/ חלק כבוד לכל אדם/ רדף שלום בין איש לאשתו ובין איש לרעהו./ אלה קצות דרכיו קצר המצע מהכיל/ רב הכשרון מעלילותיו כה צדקתו תעמוד לדור ודור/ מי יתן ותגן זכותו על קהל ישורון..."
נחמן גרשונוביץ

נחמן גרשונוביץ הוא סופר ישראלי חרדי.
גרשונוביץ פרסם מספר ספרים תחת שמות שונים כ"נחמנוביץ", "נח יהלום" ו"ג. תבור" בהוצאות שונות (הוצאת פנתר, הוצאת קולמוס ועוד). כמו כן הוא פרסם מאמרים ו"סדרות מתח" בעיקר ברשת האינטרנט, בעיתון שעה טובה ובירחון זמן. גרשונוביץ פרסם מאמרים בנושאי מדע באתר הידען וסקירות תוכנה באתר ynet.
בינואר 2017 הוציא גרשונוביץ ספר ביוגרפי "הייתי חיית מחמד של השטן", העוסק בסיפור חייו. בספר זה מגולל נחמן טענות על ניצול מיני ונישול כלכלי שהתמשך למעלה מ-16 שנים, בידי מי שחתום בחלק גדול  מספריו כ'עורך ויועץ תוכן' נפתלי שיינמן (שגרשונוביץ מכנה אותו הילל בן שחר). הספר נמכר במהדורה מודפסת וכן במהדורה דיגיטלית באתר 'עברית'.
שבעה

מקור

יש לפחות שני תקדימים למנהג השבעה בתנ"ך. יוסף התאבל על אביו יעקב שבעה ימים: "וַיַּעַשׂ לְאָבִיו אֵבֶל שִׁבְעַת יָמִים" (בראשית נ י). כמו כן, איוב התאבל על כאבו שבעה ימים בנוכחות חבריו: "וַיֵּשְׁבוּ אִתּוֹ לָאָרֶץ שִׁבְעַת יָמִים וְשִׁבְעַת לֵילוֹת, וְאֵין דֹּבֵר אֵלָיו דָּבָר, כִּי רָאוּ כִּי גָדַל הַכְּאֵב מְאֹד" (איוב ב יג).

מנהגים

יום הקבורה נחשב ליום הראשון של השבעה, כל עוד הסתיימה הקבורה לפני שקיעת החמה. אדם המתבשר על קרובו שנפטר יושב עליו שבעה כל עוד קיבל את הבשורה במהלך השלושים. אם חל חג במהלך ימי השבעה - יושבים עד לאותו יום.
לאחר הלוויה האבלים "יושבים שבעה" – שבעה ימים שבהם האבלים יושבים בבית ואסור להם לצאת אף לדבר מצווה, וחבריהם ומשפחתם באים לנחמם ונוהגים גם לעזור בענייני הבית והבישול. הסעודה הראשונה שסועד האבל לאחר שחוזר מקבורת המת, נקראת סעודת הבראה, שנערכת ומוגשת על ידי שכניו או קרוביו של האבל, ונהוג לכלול בה מאכלים עגולים, כביצים קשות ועדשים, המסמלים את הגלגל החוזר של חיים ומוות העובר על האדם.
במהלך השבעה אסור האבל בשגרה היומית וברבות מהנאות החיים: לימוד תורה (למעט לימוד דיני האבל), יציאה מהבית, מלאכה, רחיצה, סיכה, נעילת הסנדל, תשמיש המיטה, קריאה בתורה, שאילת שלום, ביגוד חדש, גיהוץ, גילוח ותספורת, בילויים וכל מיני שמחה. מדין אבלות, מקפידים לשבת על הרצפה או ספסל נמוך מאד, ויש גם שנוהגים לישון על מזרן שמונח על הרצפה במהלך השבעה. נהוג כי ביום השביעי של שבעת ימי האבל, יושבים האבלים שעה קלה לאחר תפילת שחרית ומקבלים תנחומים ולאחר מכן מקימים אותם המנחמים באמירת "קומו". לאחר מכן הם נפטרים מדיני אבילות שבעת הימים, וזאת על פי הכלל ההלכתי הידוע מקצת היום ככולו. נוהגים לאחר מכן הם עוברים לאבילות שלושים יום.
בתום השבעה עולים האבלים לקברו של המנוח. שם נהוג להתפלל (בדרך-כלל מזמורים ל"ג, ט"ז, י"ז, ע"ב, צ"א, ק"ד, ק"ל), תפילת אשכבה ואוסף פסוקים (ממזמור קי"ט בתהלים) המתחילים באותיות היוצרות את שמו הפרטי של הנפטר, ואת המילה 'נשמה'. לסיום אומרים 'קדיש יתום' (מותנה בקיום מניין) ותפילת 'אל מלא רחמים'.

במדינת ישראל

בחודש יולי 2000 ניתן צו הרחבה החל על כל העובדים והמעסיקים בישראל וקובע: "עובד שעבד במקום העבודה לפחות 3 חודשים והמקיים חובת אבלות (במות הורים, ילדים, בן זוג, אחים ואחיות) מטעמי דת או נוהג ("שבעה"), ואינו עובד באותם ימים, יהיה זכאי לתשלום שכר עבור ימי העבודה שנעדר בהם ולא יותר משבעה ימים (קלנדריים)".
בעקבות מבצע צוק איתן, שבו לחללים אחדים היו בנות זוג שאינן נשואות להם (שאינן חייבות לשבת שבעה), עדכן צה"ל את הנהלים, וקבע שבנות זוג חיילות של חללים תהיינה זכאיות לחופשה של שבוע למשך ימי השבעה.
אורי ברגמן

ביוגרפיה

ברגמן נולד בקיבוץ גבעת ברנר, בנם השלישי של יעקב ואיטקה ברגמן, ובשנת לידתו חלה בשיתוק ילדים. על אף מגבלותיו הוא החל לעסוק בספורט בגיל צעיר והיה חבר נבחרת הכדור מים של הקיבוץ, אשר שיחקה באותן שנים בליגל העל של נבחרות הנוער. מאוחר יותר הוא הצטרף למרכז הספורט לנכים והגיע להישגים בשחייה.
לצד עיסוקו המעשי בספורט למד ברגמן בסמינר הקיבוצים, במכון וינגייט ובאוניברסיטת תל אביב, בהם הוסמך כמאמן שחייה, עובד סוציאלי שיקומי ופסיכותרפיסט והשלים דוקטורט בפסיכולוגיה שיקומית ובעבודה סוציאלית. במכון וינגייט הוא מונה למרכז תחומי השחייה השיקומית והידרותרפיה. בשנת 1989 החלו להתפרסם מאמריו בנושא ספורט שיקומי. כמו כן הוא התנדב לשירות מילואים כקצין בריאות הנפש.
ברגמן מרצה לאורך השנים בסמינר הקיבוצים ובמכון וינגייט ומשמש מאמן שחייה במרכז הספורט לנכים ובבית הלוחם. כמו כן, בכינוס הפועל ה-11 שנערך בשנת 1979, הוא שימש מאמן נבחרת הכדורמים של ישראל, אשר זכתה במקום הראשון ומאמן נבחרת הכדורמים במכביה ה-14 שנערכה בשנת 1993 ומאמן נבחרת ישראל בשחייה לאולימפיאדות הנכים ולתחרויות בינלאומיות אחרות. בשנת 1999 שימש ברגמן כשופט בתחרויות השחייה של משחקי הקיץ האולימפיים.
ברגמן פעיל במסגרת הוועד הפאראלימפי הישראלי, העמותה הישראלית למשחקים אולימפיים מיוחדים והעמותה הישראלית לפעילות גופנית מותאמת.
ח'ראג'

בהלכה האסלאמית, ח'ראג (בערבית: خراج) הוא מס על אדמה חקלאית. לח'ראג' אין בסיס חוקי בקוראן או בחדית' אך הוא זכה להכרה מסוימת מכורח האיג'מאע (קונצנזוס ששרר בין חכמי ההלכה) והעורף, הנוהג המקובל. 
בתחילה, בימי הכיבושים האסלאמיים, ציין המונח ח'ראג' מס שנגבה באופן חד פעמי ממחוזות כבושים על ידי שרידי הפקידות הביזנטית וסאסאנית. באופן יותר רחב, שימש המונח לציון כל מס שנגבה מהנתינים הלא מוסלמיים של הח'ליפות, שזכו למעמד של בני חסות. בתקופה זו, ח'ראג' היה מילה נרדפת לג'זיה, מס הגולגולת שחויבו בו כל "בני הספר" היהודים והנוצרים בקוראן. בעלי קרקעות מוסלמיים שילמו אך ורק "עֻשרְ", או מעשר מהיבול - רמה נמוכה בהרבה של מיסוי.
לאחר שהחלה התאסלמות המונית של נוצרים וזורואסטריים נשחק הבסיס הכלכלי של האימפריה שהתבסס במידה רבה על הכנסות הג'זיה מהנתינים הלא-מוסלמיים. לאחר מסע מלחמה כושל נגד ביזנטיון בשנת 717 בידי הח'ליף האומיי  סלימאן היה מצבה הכלכלי של הח'ליפות בכי רע. אף קודם לכן, בימי אל-חג'אג' בן יוסף שהיה מושל עיראק תחת מעאויה ויורשיו, נערך ניסיון לחייב מוסלמים לשלם שיעורי מס מלאים, אך הצעד נתקל בעוינות וטינה.
החל מ-719 ביצע עומר השני, יורשו של הח'ליף סלימאן רפורמה לפיה מס (ח'ראג') ייגבה מכל האדמות המעובדות שבבעלות לא-מוסלמית. לא יהיה ניתן למכור אדמות אלה למוסלמים, אך יינתן להם רכוש להחכירן בתמורה לתשלום מלא של מס הח'ראג'. בפועל, בחלוף השנים נגבה מס הח'ראג' מרוב האדמות החקלאיות ללא קשר לדת של בעליהן. נטל המיסוי הכביד והיקפם הגיע עד לכדי שליש עד רבע מכלל התוצרת החקלאית. הרפורמות של עומר השני הושלמו בימי בית עבאס, כשהמס הח'ראג' נהפך לאב הטיפוס למס אדמות אסלאמי. המונח ח'ראג' אף נהיה לכינוי גנרי לכלל המיסים.
תסמונת זיכרון שווא

תסמונת זיכרון שווא (נקרא גם: תסמונת זיכרון שגוי) הוא מצב בו זהותו של אדם ויחסיו עם הסביבה מושפעים מזכרונות שהוא מאמין כנכונים אך לא קרו במציאות. התסמונת אינה מוכרת כאבחנה פסיכאטרית רשמית, אך בתחום חקר המוח מוסכם כי זכרונות ניתנים לשינוי ואינם בהכרח משקפים את המציאות נאמנה. 
נטען כי זכרונות שווא ניתנים להשתלה באמצעות שיטות פסיכותרפויטיות העוסקות בהעלאת זכרונות טראומטיים "מודחקים" למודעות.
התיזה התפתחה ב-30 שנים האחרונות בקרב פסיכולוגים ופסיכיאטרים, ובעקבותיהם משפטנים. ראשיתה בהקמת הקרן לתסמונת הזיכרון השגוי בארצות הברית, ב-1922. הקרן הוקמה על ידי ד"ר פמלה פרייד, שמנהלת אותה בשיתוף עם ד"ר רלף אנדרווג'ר, פסיכולוג שהרבה לשמש כעד מומחה בהגנת מואשמים בהתעללות מינית בילדים. הקרן נוסדה לאחר שבתה של המייסדת החלה להזכר באירועי התעללות מינית מצד אביה. הקרן מגייסת את טובי החוקרים בתחום הזיכרון וההיפנוזה למתן הגנה משפטית, ואף עומדת מאחורי תביעות נגדיות המוגשות בביהמ"ש בארצות הברית.
המושג נטבע על ידי פיטר ג. פרייד, שייסד קרן העוסקת בנושא. אחת מהחוקרות העיקריות בתחום היא הפסיכולוגית האמריקנית אליזבת לופטוס, פסיכולוגית חוקרת ומרצה בכירה באוניברסיטת קליפורניה. לופטוס כתבה 22 ספרים ופירסמה יותר מ-400 מאמרים מדעיים. היא אף מופיעה כעדת הגנה במשפטים פליליים המבוססים על זיכרון מודחק של אירועים טראומטיים מהילדות של הקורבן. 
במחקרים שערכה לופטוס השתתפו כ-25 אלף נבדקים שהוכיחו חד-משמעית, לטענתה, כי זיכרונות אפשר לשפץ, לארגן, לשתול ולברוא יש מאין. מחקרה המרכזי בתחום הוא "אבודים בקניון", במסגרתו מספרים לנבדקים ארבע חוויות טראומטיות מהילדות, שאחת מהן, הליכה לאיבוד בקניון הומה, מושתלת. ממצאי המחקר העלו פרדיגמה חדשה על איך נבנה ומתארגן הזיכרון במוחם של אנשים. 25% מהנבדקים אישרו שהלכו לאיבוד בקניון, ואף חוקרים אחרים שחידדו ושיכללו את השיטות קיבלו תוצאות טובות יותר: 50% מהאנשים האמינו שדברים באמת קרו להם.

מחלוקת

שאלת קיומה של התסמונת מצויה במחלוקת השזורה עם המחלוקת לגבי זיכרון מודחק. קיימת התאמה מסוימת בין התומכים בקיומה של תסמונת זיכרון שווא לבין השוללים קיומם של זכרונות מודחקים, ולהפך. 
מבקרי התיזה מעלים ספק בתקפות הניסויים של לופטוס ודומיהם, בטענה שהספרות המדעית אינה מעלה כל ממצא שיתקוף את הטענה, בהבאת מחקרים נוגדים, וכן בטענה כי השתלת סיפור קצר כמו הליכה לאיבוד בקניון אפשרית, בשונה מהטענה כי אפשר להשתיל רצף זיכרונות של מסכת התעללות פיזי, מינית ונפשית ארוכת שנים.
יש לציין כי התסמונת אינה מוכרת במדריך האבחנות הפסיכיאטרי האמריקאי ה- D.S.M, אך בספר הלימוד המקובל בתחום הפסיכיאטריה, ה- Synopsis of Psychiatry, מצוינת המחלוקת אודות יכולת ההסתמכות על עדות יחידה שמקורה בזיכרון משוחזר הנתון להשפעת המטפל ההיפנוטי או פסיכותרפי שמטרתו לשחזר זיכרונות שהודחקו.
אולגה לנסקי

ביוגרפיה

לנסקי נולדה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה, ועלתה לישראל בגיל 6. הוריה של לנסקי הם ספורטאים מצטיינים. אמהּ היא האתלטית אירנה לנסקי המחזיקה בשיאי ישראל בריצות 200 מטר ו-100 מטר משוכות.
בגיל 12 החלה לנסקי להתאמן עם אמהּ, והתמקדה בריצות ל-100 מטר ו-200 מטר. 
בתחרות שנערכה ב-27 באפריל 2013 בתל אביב שברה לנסקי את השיא הישראלי לגילאי 22 בריצת 200 מטר, אשר הוחזק במשך 39 שנים על ידי אסתר רוט שחמורוב, והעמידה אותו על 23.60 שניות.
באליפות אירופה לאומות שנערכה בליטא ב-22 ביוני 2013 שיפרה לנסקי את שיאה האישי בריצת 100 מטר וקבעה תוצאה של 11.55 שניות, בעוד שבריצה הכפולה היא סיימה שלישית בתוצאה של 23.68 שניות.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-19 באפריל 2014, קבעה לנסקי בריצה ל-100 מטר תוצאה של 11.42 שניות, תוצאה המהירה ב-3 מאיות שנייה מהשיא שבו החזיקה רוט שחמורוב במשך 42 שנה. אולם היות שלא התייצבה לבדיקת סמים לאחר הריצה, לא הוכר השיא שלה, והיא הושעתה עד סוף שנת 2014.
ב-2015, עם חזרתה מההשעיה לתחרויות, שיפרה לנסקי את שיאה האישי בריצת 200 מטר לתוצאה של 23.52 שניות, במסגרת ליגת המועדונים באצטדיון הדר יוסף. באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג היא קבעה בריצת 60 מטר תוצאה של 7.51 שניות, תוצאה השווה לתוצאת השיא שלה, ושמיקמה אותה במקום ה-29 בתחרות. בהמשך אותה שנה, השתתפה לנסקי באליפות אירופה לאומות שנערכה בבאקו במסגרת משחקי אירופה הראשונים, שם היא ניצחה פעמיים, בתוצאות 11.61 שניות ב-100 מטר, ו-23.40 בריצת ה-200 מטר.
בתחרות שנערכה ברוסיה ב-25 ביולי אותה שנה קבעה לנסקי בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 23.18 שניות. שיא זה היה אמור להספיק ללנסקי על מנת לקבוע את הקריטריון הבינלאומי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ולאליפות העולם, אולם הקריטריון נפסל לאחר שהתברר שהתחרות התקיימה ללא בדיקת רוח. למרות זאת אושר ללנסקי להשתתף באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג, שם היא סיימה במקום ה-46 עם תוצאה של 23.63 שניות.
בתחרות שנערכה ביוני 2019 בז'נבה, לנסקי קבעה ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ודניאל פולסטר שיא ישראל חדש בריצת 4X100 מטר של 45.15 שניות, שיפור של 8 מאיות לשיא הקודם משנת 2015.

חייה האישיים

מלבד עיסוקה באתלטיקה, לנסקי היא גם דוגמנית וצלמת חובבת.
לנסקי כיכבה בקליפ לשיר " אין לה אוויר" של הזמר הישראלי שי נובלמן.
מיק מולבני

ביוגרפיה

מולבני שירת באספה הכללית של דרום קרוליינה מ-2007 עד 2011, תחילה בבית הנבחרים של מדינה ואז בסנאט. הוא שימש כחבר בית הנבחרים מ-2011 עד 2017. הוא הוכרז כמועמד לניהול משרד הניהול והתקציב של הבית הלבן על ידי הנשיא הנבחר, דונלד טראמפ בדצמבר 2016 במועמדות שאושרה על ידי הצבעה בסנאט (51-49) ב-16 בפברואר 2017. בזמן שמולבני היה ידוע בתמיכתו המוצהרת בשמרנות כספית כחבר קונגרס, הוא פיקח על הרחבת הגרעון הדרמטית כמנהל משרד הניהול והתקציב. הגירעון עלה כתוצאה מהוצאות מוגברות והפחתת מיסים שהיו גבוהות מהרגיל בתקופה של התרחבות הכלכלה האמריקאית.
ב-14 בדצמבר 2018 הכריז הנשיא טראמפ כי מולבני ייכהן בתפקיד ראש סגל הבית הלבן בפועל במקומו של ג'ון קלי החל מתחילת 2019.
Little Fighter 2

משחק ברשת

לאחרונה היוצרים של האתר הישראלי פתחו תוכנה בשם LFN.
התוכנה בין היתר מכילה גם צאט שדרכו ניתן לדבר ולשחק ברשת עד 8 שחקנים, ניתן להוריד תוכנה זו דרך האתר הישראלי של ליטל פייטר.

ליטל פייטר אלפא

ליטל פייטר אלפא היא סדרת סרטונים שנוצרה על ידי סטודנט המכונה maxr 
המספרים על חבורת ליטל פייטר שמנסה להשמיד את ג'וליאן - אחת מדמויות המשחק, ואת צבאו המרושע.
הסיפור אמור להיות בנוי מ12 פרקים אך לאחר שיוצר הסדרה שחרר את פרק 12 הודיע שיהיה לזה המשך.
עלילת סרטוני ליטל פייטר אלפא הומצאה על ידי יוצרם, ולא נכתבה על ידי יוצרי המשחק.
האזרח ק'

רקע

בספטמבר 1997 נעצר משה קסטל, נהג מונית תושב ירושלים, בחשד לרצח חברו חלפן הכספים יגאל דניאל ועובר האורח אילן דבש, בכביש הסמוך ליישוב נטף שבהרי ירושלים.
קסטל הורשע על סמך ראיות נסיבתיות בלבד, ללא ראיות פורנזיות, או הודאה שלו בביצוע הרצח. קסטל שהיה מהמר כפייתי ומסובך בחובות בזמן הרצח, רצח לפי כתב האישום את חברו דניאל, ולאחר מכן גם את אילן דבש שנקלע למקום כעובר אורח. הוא נעצר תחילה ושוחרר בערבות. זמן קצר לאחר מכן בעת שהגיעו לביתו שוטרים במטרה להתקין אמצעים לציתות, נמצאו בביתו אלפי דולרים, ששדד לפי החשד מחלפן הכספים. קסטל נעצר בשנית ונגזרו עליו שני מאסרי עולם. מאז מעצרו הוא שב וטוען כי הוא חף מפשע.
זיהום אופורטוניסטי

זיהום אופורטוניסטי (באנגלית: Opportunistic infection) הוא זיהום על ידי פתוגן שבדרך כלל אינו מזיק לגוף, שמנצל הזדמנות לתקוף בעת כשל חיסוני או סיבה אחרת. הפתוגן יכול להיות חיידק, נגיף, פטרייה או טפיל חד-תאי.
המפטון קורט

היסטוריה

במקום שבו נמצא הארמון הייתה משנת 1236 חווה של המסדר ההוספיטלרי. בשנת 1505 חכר את השטח סר גילד דובני והשתמש בחווה לארח אצילים אחרים ואת הנרי השביעי מלך אנגליה.
בשנת 1514 חכר את השטח תומאס וולזי, הארכיבישוף של יורק וראש הממשלה דאז, ובנה בית אחוזה חדש בין השנים 1515–1521. וולזי ביקש לבנות את החווה כארמון קרדינל בסגנון הרנסאנס האיטלקי. אחד החידושים בבית האחוזה היו ארובות - קודם לכן נהגו פשוט להדליק מדורות במרכז החדר, והעשן יצא מהחלונות.
בשנת 1525 הלאים המלך הנרי השמיני את הארמון, אף שהקרדינל וולזי המשיך להתגורר בו עד שנת 1529. הנרי השמיני הוסיף למבנה את האולם הגדול ואת מגרש הטניס. ב-1537 ילדה המלכה ג'יין סימור, אשתו השלישית של הנרי השמיני, את אדוארד השישי בארמון. בעקבות סיבוכים בלידה היא נפטרה ב-12 יום לאחר הלידה. ב-1542 נאסרה בארמון המלכה קתרין הווארד, רעייה נוספת של הנרי השמיני, בגין בגידה במלך. מסופר כי רצה לאורך הגלריה הגדולה תוך שהיא קוראת בשמו של המלך על מנת שיציל אותה.
ב-1604 נפגש בארמון המלך ג'יימס הראשון עם הפוריטנים של אנגליה. הפגישה כונתה לאחר מכן מועצת המפטון קורט. תוצאתו של מפגש זה הייתה תרגום התנ"ך לאנגלית - תרגום שידוע עד היום כתנ"ך המלך ג'יימס.
בתקופת שלטונם של ויליאם השלישי ומרי השנייה נהרסו חלקים מארמונו של הנרי השמיני ואגף חדש, שבנייתו נמשכה בין השנים 1689–1694, נוסף לארמון, בתכנונו של האדריכל סר כריסטופר רן. הארמון הפסיק לשמש את מלכי אנגליה ב-1760, אז העדיף המלך ג'ורג' השלישי להתגורר בלונדון.
בשנת 1838 פתחה המלכה ויקטוריה את הארמון לציבור הרחב.
הארמון שופץ לאחר שפרצה בו שריפה בשנת 1986. השיפוצים הסתיימו בשנת 1995.

המבוך

בארמון המפטון קורט נמצא מבוך גן, שנשתל בשנת 1689. במבוך שבילים באורך 800 מטרים.
שרק 2

תקציר העלילה

הסרט מתחיל כאשר מישהו מספר את מה שקרה לפיונה וכשהוא עוצר בסיפור הנסיך מקסים בנה של הפיה הסנדקית מופיע עם סוסו ופוגש את הזאב בטעות שחושב שהוא פיונה, בסרט ההמשך, הזוג הטרי שרק ופיונה חוזרים לביצה שלהם לאחר ירח דבש. ביחד עם דונקי, החמור המדבר והמעצבן. הם מקבלים הזמנה מפתיעה של המלך והמלכה – הוריה של פיונה – אל ארצם כדי לקבל את ברכתם על החתונה, שרק ופיונה חוששים כיצד יגיבו ההורים, לאחר שיראו עם מי התחתנה ביתם ומה קרה לה כתוצאה מכך – והם צודקים, רק לאחר הגעתם לארץ "הרחק הרחק מכאן" מגלה פיונה שהיא הייתה בכלל מאורסת, לנסיך יפה תואר, מקסים, שלא מוכן לוותר על המלכות, בסרט זה הם פוגשים את פוס כהחתול במגפיים, בעל מאפיינים של זורו במבטא הספרדי.

פרשת דוד ד'אור

הסרט יצא בארץ ב-1 ביולי 2004 בגרסה מתורגמת ומדובבת וזכה להצלחה. ב-11 ביולי 2004 הורדה הגרסה המדובבת מההקרנות עקב תביעה של הזמר דוד ד'אור על שורה בסרט אשר פוגעת בו, ובה החמור מייעץ לשרק לסרס את החתול (במגפיים), ולעשות לו ״דוד ד'אור שם למטה״. יום לאחר מכן המפיצים וד'אור הגיעו לפשרה ולפיה השורה תדובב מחדש ל-״אני מציע שנקח לו ת'חרב ונסרס אותו, ונחביא לו את המגפיים״. בעקבות המקרה, במאי הדיבוב שרון כהן פוטר מהפקת הדיבוב העברי של סרטי דרימוורקס, והפקת הדיבוב העברי הועברה לוידאופילם אינטרנשיונל שם דובבו 4 סרטים: תפוס ת'כריש, וולאס וגרומיט והארנב הקטלני, מדגסקר ומעבר ליער. לאחר מכן, הפקת הדיבוב העברי הושבה לאולפני אל-רום, יחד עם מעקב צמוד אחר שרון כהן בתרגום הנוסח העברי של סרטיהם. בגרסת הדי וי די של הסרט נאמרת השורה המתוקנת של הסרט ובה החמור אומר ״אני מציע שנקח לו ת'חרב ונסרס אותו, ונחביא לו את המגפיים״, אך בגרסת הבלו ריי שיצאה ב-2011 נעשה שימוש בדיבוב המקורי ושם החמור אומר ״אני מציע שנקח לו ת'חרב ונסרס אותו, נעשה לו דוד ד'אור שם למטה״.
ויקטור מקלגלן

ביוגרפיה

מקלגלן נולד בעיירה רויאל טנברידג' וולס שבמחוז קנט, דרום- מזרח אנגליה לבישוף פרוטסטנטי וגדל בדרום אפריקה לצד שמונת אחיו ואחיותיו. בגיל 14 עזב מקלגלן את ביתו, הצטרף לצבא בריטניה ונלחם במלחמת הבורים אך נאלץ לעזוב את הצבא לאחר שגילו האמיתי התגלה.
לאחר מכן נסע לקנדה שם התפרנס מהיאבקות ומאגרוף, ניצח מספר קרבות ואף התמודד נגד אלוף העולם ג'ק ג'ונסון. בתקופת מלחמת העולם הראשונה חזר מקלגלן לבריטניה כדי לשרת כקפטן ב"ריג'מט נסיכת וויילס המלכותי". בשנת 1918 היה מקלגלן לאלוף האגרוף של הצבא הבריטי.
לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי החל מקלגלן את קריירת המשחק שלו בסרטים שקטים.

קריירת משחק

החל את הקריירה שלו בשנות ה-20 של המאה ה-20 בסרט "העץ המטומא", בסרטיו של ג'ון פורד "הבית של הנגמן", "המשמרת השחורה" ובסרטיו של ראול וולש "מהו מחיר התהילה?", "אהבותייה של כרמן".
מקלגלן הגיע לפסגת הקריירה שלו בשנת 1935 לאחר שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתור ג'יפו נולאן בדרמה של ג'ון פורד "המלשין". הופיע בשנות ה-30 בסרטים נוספים של פורד "הפטרול האבוד" בתור הסמל ו"אנחנו ווילי ווינקי".
את אחת מהופעותיו הפופולריות ביותר עשה מקלגלן בשנת 1939 בסרט ההרפתקאות של גורג' סטיבנס "גונגה דין" בו שיחק בתפקיד החייל הבריטי סמל מק'הסניי, בשנה זו השתתף גם בסרט ההרפתקאות "קפטן פיורי". בשנות ה-40 המשיך מקלגלן לעבוד עם ג'ון פורד במערבונים המצליחים שלו "פורט אפאש" בתפקיד סמל פאטוס מקלוהיי ו"היא ענדה סרט צהוב" בתפקיד סמל קווינקנון. בנוסף התפרסם באותו עשור בזכות תפקידו כפיראט הוק בקומדיה "הנסיכה והפיראט".
ב-1950 השתתף בחלק האחרון ב"טרילוגיית חיל הפרשים" "ריו גרנאדה". בשנת 1952 הועמד מקלגלן בפעם השנייה לפרס האוסקר, הפעם בקטגוריית המשנה על תפקידו בתור בעל האדמה חם המזג סקווייר "רד" דנהר בדרמה הקומית "האדם השקט" לצידו של ג'ון ויין. התפרסם בפעם האחרונה בתפקיד קטן בסרט "מסביב לעולם בשמונים יום" בשנת 1956.

חיים אישיים

היה נשוי שלוש פעמים במהלך חייו.
נישואיו הראשונים היו לאניד למונט, לזוג נולדה בת שליה ובן השחקן והבמאי אנדרו מקלגלן. למוט מתה בשנת 1942 כתוצאה מתאונת רכיבה על סוס. נישואיו השניים היו לסוזן ברוגמן ונמשכו חמש שנים עד לגירושים.
אשתו השלישית הייתה מרגרט פמפהארי, לה היה נשוי עד למותו בשנת 1959 בגיל 72 מהתקף לב. מקלגלן נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לאן" שבגלנדייל שבקליפורניה.
פנחס וסרמן

פנחס אליהו וסרמן (12 ביולי 1917; כ"ב תמוז תרע"ז, קישינב)  - 26 בדצמבר 1996 (ט"ז טבת תשנ"ז, ירושלים)) היה רבה של דורוחוי שברומניה במשך כחמישים שנה, ולאחר עלותו לישראל שימש כרבם של יוצאי רומניה בישראל. התפרסם במאבקו לעלות לישראל.

קורות חייו

פנחס וסרמן נולד בברית המועצות ליהודה ושרה-רבקה וסרמן. נישא לסימה פרנקל, בת רבי חנוך הניך פרנקל, האדמו"ר מדורוהוי. בשנת 1941 התמנה לרבנות העיר דורוהוי. מלבד תפקידו כרב שימש במשך עשרות שנים גם בשאר התפקידים הרוחניים בקהילה היהודית - חזן, בעל קורא, שוחט ומוהל.
בשנות ה-60, לאחר העלייה הגדולה של יהודי רומניה לישראל והידלדלות הקהילה המקומית בדורוחוי, התכונן הרב וסרמן לעלות לישראל. אולם הדבר נאסר עליו על ידי השלטונות הרומנים. בשל רצונו להעניק חינוך דתי ותורני לששת ילדיו, הם עלו לישראל בגפם בסוף שנות ה-60, והוא ורעייתו נותרו בדורוחוי. 
מקור ההתנגדות לעליית הרב וסרמן היה הרב ד"ר משה רוזן, הרב הראשי לרומניה, שחשש כי עזיבתו של הרב וסרמן תיצור חלל בקהילה היהודית המדולדלת של רומניה ותסכן את קיומה. לטענתו, הוא קיבל גיבוי מהרב עובדיה יוסף שפסק כי אסור לרב ולשוחט לעזוב את קהילתו. 
ארבע בנותיו של הרב וסרמן נישאו בארץ בלא שיתאפשר להוריהן להשתתף בחתונתן. שני הבנים, יוסף ויהודה, למדו בישיבות ולאחר מכן התגייסו לצה"ל. הבנים פתחו במאבק מתוקשר להעלאת הוריהם לישראל. בין השאר הם ערכו שביתת שבת ליד שגרירות רומניה בתל אביב. כמו כן שבתו רעב בפתח "היכל שלמה", שם נערך "הכינוס העולמי של בתי כנסת וקהילות" שבו השתתף הרב ד"ר רוזן. הם הניפו שלטים שבהם נכתב "הרב רוזן מנע מאבינו לעלות ארצה" ו"שלח את אבי". 
במאמר מערכת ב"ידיעות אחרונות" כתב עורך העיתון ד"ר הרצל רוזנבלום: "נימוק זה, שלפיו אדם הדרוש במקום אין לשחררו לעליה, הוא נימוק סובייטי. וכפי שאנו לא קיבלנו אותו ברוסיה, לא נקבלו ברומניה". 
בהוראת הרב רוזן אסרו השלטונות הרומנים מהרב וסרמן אף לבקר בישראל, מחשש שיישאר בה. בשנת 1975 הגיע הרב וסרמן לראשונה לביקור בישראל, תוך התחייבות שישוב לרומניה. בשובו לרומניה הציב בפניו הרב רוזן אולטימטום: או שיעזוב את רומניה לאלתר, או שיחדל ממאבקיו לנסוע לישראל. הנסיבות לא אפשרו לו התארגנות ועזיבה מיידית והוא חתם על מכתב ויתור. בשנת 1980 הותר לו לבקר בישראל בשנית, לרגל חתונת בנו יוסף. 
בשנת 1989 הגיעו הרב וסרמן ורעייתו לביקור נוסף בישראל כתיירים, לרגל נישואי נכדתם. בעודם בישראל דרש ממנו הרב רוזן לשוב לאלתר לרומניה, ולא – הוא יפוטר ממשרתו. הרב וסרמן, שהותיר את כל רכושו וחפציו ברומניה, לא נענה לדרישת הרב רוזן והחליט לבקש מקלט מדיני בישראל. הוא קיבל מיידית מעמד של עולה חדש.
בתקופת מגוריו בישראל כיהן הרב וסרמן כרבם של יוצאי רומניה בישראל.
בשנת 1992 זכה בפרס מטעם שר הדתות על תרומתו למען המנהיגות בתפוצות. 
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים. כמו כן נקראה על שמו ככר סמוך לבית הכנסת הגדול בדורוהוי.

משפחתו

בניו הם: הזמר יהודה וסרמן, המכונה האדמו"ר מדורוחוי, והרב יוסף וסרמן, שכיהן כרב חי"ר וצנחנים ראשי ובשנת 2000 נבחר לרבה של יוצאי רומניה בישראל. הוא גם עומד בנשיאות "העמותה לקידום וטיפוח יהדות רומניה ע"ש הרב פנחס וסרמן זצ"ל".
בין חתניו : סא"ל (מיל.) תת-ניצב (מיל) הרב יצחק חלמיש - שהיה רב פיקוד מרכז והרב הראשי למשטרה, משמר הגבול והשב"ס, והרב משה מרדכי טוביאס - רבה של קדימה.
בין נכדיו: הרב חנוך ווסרמן, רבה של קהילת 'ישמח ישראל' בכפר יונה. הרב מנחם מענדל טוביאס, ראש מערך הכשרות בקדימה -צורן. סרן (מיל.) הרב אהרון יצחק ווסרמן, כיהן כרב בחיל הים בחיפה.
זלמן יפרויקין

זלמן יֶפרויקין (נכתב לעיתים אפרויקין; בכתיב יידי: יעפרויקין; באנגלית: Zalman (Salman) Yefroikin;‏ 18 באפריל 1893 - 1 באוקטובר 1966), שנודע גם בשם העט S. Efron, היה סופר יידיש, מחנך ועורך יהודי.

ביוגרפיה

יפרויקין נולד ב-18 באפריל 1893 בווקשנה שברוסיה (ליטא). הוא קיבל חינוך דתי מסורתי אצל אביו רפאל, סוחר תבואות גדול. מנעוריו בחר בהשכלה חילונית והשלים לימודיו בסמינר למורים בריגה (לטביה). בשנת 1921, לאחר כמה שנות הוראה היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם היה מורה ומחנך פעיל ברשתות החינוך ביידיש. היה בין מקימי בתי הספר של "חוג הפועלים" (ארבעטער רינג), וגם לימד בהם כמורה מן השורה.
יפרויקין היה עורך פורה ביידיש ובאנגלית. הוא השתתף בעריכת אנציקלופדיות יהודיות ביידיש, וכן ערך כתב עת יהודי חינוכי באנגלית. בשנת 1943 ייסד וערך עיתון ילדים יהודי בניו יורק בשם "קינדער צייטונג" (יידיש: "עיתון ילדים"). במשך שנים הוציא וערך ספרי מקראות ביידיש לילדים, ובהם כאלה שנפוצו לא רק באמריקה אלא גם באירופה, בפולין ובמזרח אירופה שבין שתי המלחמות.
משנת 1953 ועד מותו שימש המנהל החינוכי של 85 בתי-ספר יהודיים חילוניים של "חוג הפועלים". כן היה חבר במועצת המנהלים של ייווא, בוועד הפועל של "אַלװעלטלעכער ייִדישער קולטור־קאָנגרעס" (Congress for Jewish Culture), של 'האנציקלופדיה הכללית ביידיש', וכן בוועדות המנהליות של ה-Jewish Labor Committee ושל עיתון פארווערטס.
יפרויקין פרסם מכתביו עשרות כרכים ביידיש. אף ספר מספריו לא תורגם לעברית. הוא נפטר ב-1 באוקטובר 1966 בניו יורק.

משפחה

יפרויקין היה נשוי לאיימי ברזין (Amy Beresin), ובני הזוג היו הורים לשניים.
אחיו הבכור, ישראל אפרויקין, היה סופר יידיש והוגה דעות חילוני ידוע.