google/wiki40b huggingface dataset:
אזור אסור לטיסה

אזור אסור לטיסה (או גם סגר אווירי; אנגלית: No-fly zone או NFZ) הוא אמצעי למניעת כניסת מטוסים למרחב אווירי של אזור מסוים או מדינה, על בסיס החלטת מועצת הביטחון, אך יחד עם זאת אזורים אסורים לטיסה נאכפו ללא החלטה ישירה של מועצת הביטחון, כשם שקרה באזור ללא טיסה בעיראק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
הטלת איסור טיסה מעל המרחב האווירי של מדינת היעד מחייבת סיורים סביב השעון, ולפעמים יירוט או הרס מקדים של צי המטוסים של מדינת היעד. כמו כן, האמברגו האווירי מקפח למעשה את הריבונות האווירית של חיל האוויר בשטח מדינת היעד ומצריך לפנות מקום לכוחות זרים שיעברו באטמוספירה על חשבון הריבונות של מדינת היעד (נושא רגיש בעיקר במדינות ערביות במזרח התיכון), ובפועל פוגע גם פגיעה כלכלית בחופש התנועה האווירית המסחרית.

עיראק, 1991-2003

ב-1991, ארצות הברית, בריטניה, צרפת, טורקיה ומדינות אחרות חצצו אזור כורדי-עיראקי בצפון עיראק, על ידי ביסוס "אזור אסור לטיסה", אשר בו מטוסים עיראקים היו אסורים בטיסה באזור זה. מטרת האזור אסור בטיסה היה למנוע הפצצות אפשריות ומתקפות כימיות כנגד הכורדים בידי המשטר העיראקי של סדאם חוסיין. המבצעים המקוריים כונו "מבצע אספקת נוחות" ו-"מבצע אספקת נוחות II" ונמשכו לתוך "מבצע מעקב צפוני". בעוד המדינות שהכפיפו את המצור האווירי ציטטו את החלטת מועצת הביטחון 688 כהחלטה שמסמיכה את המבצעים, ההחלטה עצמה לא ציינה במפורש שום סמכות ספציפית בנוגע לאזור אסור בטיסה. המזכיר הכללי של האו"ם בזמן שההחלטה עברה, בוטרוס בוטרוס ראלי, כינה את האזור האסור בטיסה כ"לא חוקי", בפברואר 2003 במהלך ראיון. בדרום עיראק, "מבצע מעקב דרומי" יצא לדרך ב-1992, במטרה להגן על האוכלוסייה השיעית בעיראק.

בוסניה והרצגובינה, 1993-1995

ב-1992, מועצת הביטחון של האו"ם העבירה את החלטה 781, האוסרת טיסה צבאית לא מוסמכת במתחם האווירי של בוסניה. החלטה זו הובילה ל"מבצע פיקוח השמיים", היכן שנאט"ו פיקחה על הפרות של האזור האסור לטיסה, אך לא נקטה פעולה של ממש כנגד הפרות של ההחלטה. כתגובה ל-500 הפרות ממוסמכות עד שנת 1993, כולל הפרה צבאית אחת, מועצת הביטחון העבירה את החלטה 816, אשר אוסרת על כל טיסה לא מוסמכת ואישרה לחברות האו"ם "לנקוט בכל האמצעים הדרושים... כדי להבטיח שיתוף פעולה עם [האזורים האסורים בטיסה]". החלטה זו הובילה ל"מבצע מניעת טיסה". נאט"ו, מאוחר יותר שילחה התקפות אוויריות במהלך "מבצע מניעת טיסה" וכן במהלך "מבצע כוח מכוון".

לוב

האזור אסור לטיסה הלובי אושר במועצת הביטחון של האו"ם ב-17 במרץ 2011, בהחלטה מספר 1973. מטרתו של האיסור הייתה למנוע מהכוחות הנאמנים לקדאפי לתקוף אווירית את כוחות המורדים.
ב-12 במרץ 2011, הליגה הערבית קראה למועצת הביטחון להכפיף אזור אסור לטיסה. ב-17 במרץ 2011, מועצת הביטחון הצביעה 10-0-5 לאישור אזור אסור זה. 5 נמנעו, כולל חברות קבועות במועצת הביטחון, רוסיה וסין אשר להן זכות וטו ולעיתים קרובות מתנגדות לשימוש בכוח צבאי כנגד מדינות ריבוניות.
החיים הסודיים של חיות המחמד 2

עלילה

מקס הטרייר (פטון אוסוולד) מתמודד עם כמה שינויים משמעותיים בחיים. הבעלים שלו (אלי קמפר) נשואה כעת ויש לה תינוק, ליאם. מקס כל כך דואג להגן על התינוק, עד כדי כך שהוא מפתח טיקים של עצבנות. בטיול משפחתי לחווה, מקס והכלב המעורב דיוק (אריק סטונסטריט) פוגשים בפרות חסרות סבלנות לכלבים, שועלים עוינים, ותרנגול הודו מעורר אימה – וכולם רק מגבירים את החרדה של מקס. למרבה המזל, מקס מקבל הדרכה מכלב חווה ותיק בשם רוסטר (האריסון פורד, אשר עושה את הופעתו הראשונה כקריין בסרט מצויר), אשר דוחף את מקס להיפטר מהלחצים שלו, למצוא את האלפא שבתוכו, ולתת לליאם מעט חופש. בינתיים, בזמן שבעליה לא נמצאים, גידג'ט הפומראניאנית האמיצה (ג'ני סלייט) מנסה להציל את הצעצוע האהוב על מקס מדירה מלאת חתולים, ומקבלת מעט עזרה מחברתה החתולית, קלואי (לייק בל), שגילתה את נפלאות הקטניפ. והארנבון החמוד-משוגע סנובול (קווין הארט) מתחיל לפתח שגעון גדלות לפיו הוא גיבור-על אמיתי, לאחר שהבעלים שלו, מולי, מתחילה להלביש אותו בפיג'מה של גיבורי-על. אך כשדייזי (טיפאני האדיש), שי טסו חסרת פחד, מופיעה ומבקשת מסנובול עזרה במשימה מסוכנת, הוא יהיה חייב לאזור את האומץ ולהיעשות הגיבור שהוא התיימר להיות. האם מקס, סנובול, גידג'ט ושאר החבורה יוכלו למצוא את האומץ הפנימי להתמודד עם הפחדים הכי גדולים שלהם?

הפקה

באוגוסט 2016, הוכרז כי כריס רניוד ישוב לכס הבמאי וכי בריאן לינץ' ישוב למלאכת התסריט עבור המשך אשר ייצא לאקרנים ב-13 ביולי 2018. עם זאת, בינואר 2017 צאתו נדחתה ל-3 ביולי 2019.
באפריל 2018, הוכרז שפאטון אוסוולד יחליף את סי.קיי בתור מקס בזמן שכל יתר המדבבים יחזרו לדבב. שחקנים נוספים שצפויים לדבב הם טיפאני האדיש, ניק קרול, האריסון פורד ופיט הולמס.
מרדכי קינד

מרדכי (מוטי) קינד (17 בינואר 1951 - 6 בדצמבר 1975) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי רחובות. שמו עלה לכותרות בנסיבות טרגיות לאחר שב-6 בדצמבר 1975 נדקר למוות במהלך משחק ליגה ג' של קבוצתו מול מכבי כפר גבירול על ידי צופה אוהד כפר גבירול שפרץ למשחק.

ביוגרפיה

קינד נולד בשעריים ושם החל לשחק כדורגל כבר בגיל 12 יחד עם אחיו התאום אהרל'ה. הוא שיחק עם מכבי שעריים בליגה הבכירה עד עזיבת משפחתו את שעריים בשנת 1969 ומעברה לרחובות, גם שם שיחק בקבוצות כדורגל אך בליגות נמוכות יותר, מכבי קריית גת ומכבי רחובות.

הרצח

אירוע הרצח בו נפגע מוטי קינד היה משחק דרבי שנערך ב-6 בדצמבר 1975, בין קבוצתם של האחים קינד, מכבי רחובות לבין מכבי כפר גבירול, במסגרת ליגה ג'. המשחק התנהל באווירה סוערת ואוהדי כפר גבירול פרצו למגרש כמה פעמים, השחקנים ביקשו מהשופט להפסיק את המשחק, במיוחד לנוכח העדרותם של כוחות שיטור באצטדיון, השופט סרב. בדקה ה-65, כאשר מכבי רחובות מובילה 0–1, שרק השופט לעבירה שבוצעה על שוער מכבי רחובות. בתגובה לשריקה זו, הקהל הנזעם פרץ למגרש והכה את שחקני מכבי רחובות, ואחד האוהדים, שמעון קרוה, דקר את מוטי קינד בלבו בעזרת סכין. קינד צעד מספר צעדים ונפל לקרקע. הרצח בוצע לנגד עיניהם של יתר שחקני הקבוצה המוכים.

לאחר הרצח

ההתאחדות לכדורגל הטילה עונש חסר תקדים על קבוצת מכבי כפר גבירול בעקבות המקרה - הרחקה לצמיתות מכל פעילות, וכפר גבירול פורקה. אהרון ידלין, שר החינוך, החליט כאות אבל לדחות לאמצע השבוע של הרצח את משחקי הליגות הנמוכות וכן את המחזור התשיעי של הליגה הלאומית, הליגה הבכירה דאז.
עונשו של רוצחו בן השבע עשרה, שמעון קרוה, נקבע בערעור בבית המשפט העליון על עשר שנות מאסר. השופטים כתבו כי "בבואנו להמתיק את דינו של המערער התחשבנו בכך שכפי שקבע זאת בית-המשפט המחוזי, המערער איננו טיפוס אלים או פושע, אלא איש חלש אופי אשר נגרר אחרי היסטריה כללית, וכי הוא עודנו צעיר לימים ואין לו כל הרשעות קודמות".
על שמו נקרא רחוב "מוטי קינד" ברחובות. בשנת 2009 הוקמה בעיר אנדרטה לזכרו, שיצר המעצב רענן כספין, בצורה של כדור כדורגל שבתוכו נעוץ סכין.
נברשת

נברשת, או בלועזית: שַנדֶליר (מצרפתית עתיקה, דרך השפה האנגלית: chandelier), היא אמצעי תאורה, בעיקרו, הנתלית לרוב בתוך חדר או חלל מבנה, ובמקביל, משמשת גם לעיצוב ומתן סגנון לחלל בו היא תלויה. נברשות נתלות בעיקר על התקרה, אולם לעיתים, הן נתלות גם על כותליו הפנימיים של החלל.

היסטוריה

הנברשות הראשונות יוצרו עבור המעמד העליון ולארמונות המלכים, החל מהמאה ה-15, ואמצעי התאורה בהן היו נרות. בהתחלה, יוצרו הנברשות מברזל, ברונזה ונחושת, ובהמשך, עם התפתחות וגילוי הזכוכית, גם מקריסטל ומזכוכית מורנו. כיום, ברוב הנברשות, אמצעי התאורה הוא חשמלי (נורות), אולם ניתן עדיין למצוא נברשות של נרות, בעיקר בעיצוב אירועים וכתפאורה בסרטים ובהצגות.
עם התפתחות התעשייה, גם נברשות עברו לייצור תעשייתי המוני, וממוצר שהיה נחלת העשירים בלבד הוא הפך לנחלת הכלל. חלק מהנברשות עדיין מיוצרות בעבודת יד, וממגוון גדול של חומרים, כגון: קריסטל, זכוכית, מתכת, פלסטיק, נחושת, ברונזה וכו'.
קלאופטרה הירושלמית

קלאופטרה הירושלמית (חייתה במאה ה-1 לפנה"ס) הייתה אשתו החמישית (מתוך עשר) של הורדוס מלך יהודה.
יוסף בן מתתיהו מזכיר את קלאופטרה פעמיים בלבד, ובהן ציין שהייתה בת ירושלים.
היא נישאה להורדוס בשנת 27/28 לפנה"ס וילדה לו שני בנים: הורדוס ופיליפוס, שגדל והתחנך ברומא ולאחר מות אביו הפך לטטרארך של ארץ היטורים וטרכון.
העובדה שהורדוס ציין את בנה פיליפוס כשלישי בסדר יורשיו, מצביעה על כך שככל הנראה נישא לה לאחר שנישא למלתקי השומרונית, ושכמותה, היא לא הייתה מעורבת בתככים שהביאו אותו לפגוע בנשותיו הבולטות ובילדיהן.
מאחר שפיליפוס היה בוגר מספיק בזמן מותו של אביו (בשנת 4 לפנה"ס), כדי שאוגוסטוס יפקיד בידיו חלק גדול מממלכת הורדוס, סביר שהורדוס נשא את קלאופטרה לא אחרי שנת 22 לפנה"ס.
מאחר שיוספוס מציין את בנה הורדוס לפני פיליפוס, הדבר עשוי להצביע על כך שהוא היה הבכור, אולם ייתכן והוא ציין את שמו רק משום שהוא זהה לשם אביו. העובדה שהורדוס הבן לא נכלל בצוואת אביו, עשויה להצביע על כך שהוא היה עדיין קטין בשנת 4 לפנה"ס. במידה והורדוס היה הבכור, אין זה ברור מדוע יוספוס מציין את פיליפוס בלבד כמי שהתחנך ברומא, אלא אם הורדוס מת עוד בהיותו ילד.
D'oh!

!D'oh היא אמרת כנף של הומר סימפסון, מהכוכבים הראשיים בסדרה "משפחת סימפסון", כאשר הוא כועס, עצבני או חש ביש מזל. גם בני משפחתו הקרובה – בנו בארט, בנותיו ליסה ומגי, אביו ואמו ואחיו החורג – נשמעו אף הם משתמשים בה, בנסיבות דומות. בכמה התרחשויות נשמעו אף אשתו של הומר, מארג', ודמויות שאינן ממשפחת סימפסון, כגון מונטגומרי ברנז וסיידשואו בוב, אומרים את האמרה.
ב-2006,‏ "D'oh!" דורגה במקום השישי ברשימת 100 הביטויים הטלוויזיוניים הגדולים של TV Land. הקריאה היא סימן מסחר קולי רשום של פוקס המאה ה-20. מאז 2001, המילה "doh", ללא הגרש, מופיע במילון אוקספורד.
לאור שימושה הרב בסדרה, היא הפכה לסלנג נפוץ.

מקור

מקורו של הביטוי בעת הדיבוב של "המופע של טרייסי אולמן" (שהיה המקור של "משפחת סימפסון"), בעת שדן קסטלנטה (המדבב של הומר) היה צריך להקריא את מה שנרשם בתסריט כ"אנקת התרגזות" (במקור מאנגלית: annyoed grunt), והוא הקריא זאת כ-D'oh!
ז'וליאן גרין

ביוגרפיה

הוא נולד בפריז להורים אמריקנים. אמו הייתה מצאצאיו של ג'וליאן הארטרידג' (1829–1879) שהיה ציר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית במדינת ג'ורג'יה, ואביו היה בנקאי שעבד בפריז. ב-1916, אחרי מות אמו שהייתה פרוטסטנטית, המיר את דתו לקתולי לבקשת אחיותיו ואביו. ב-1917 התנדב לשירות האמבולנסים האמריקני במלחמת העולם הראשונה, אך נאלץ לעזוב את תפקידו זה אחרי שהתברר כי היה בן 17 שנה בלבד. ב-1918 שירת בצלב האדום האמריקני שישה חודשים ואחר כך בחיל התותחנים הצרפתי בדרגת סגן משנה עד 1919. הוא למד באוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית (1919–1922) ושם כתב את ספרו הראשון באנגלית.
עם סיום לימודיו שב לצרפת והחל בקריירה ספרותית בלשון הצרפתית שנמשכה עד 1940, כאשר חזר לארצות הברית בעקבות מפלת צרפת במלחמת העולם השנייה ב-1942 גויס לצבא האמריקני ונשלח לניו יורק כדי לשרת במשרד האינפורמציה המלחמתית של ארצות הברית. במשך כשנה שימש כשדרן ברדיו "קול אמריקה" ושיתף פעולה עם אנדרה ברטון ועם יול ברינר בשידורים יומיים לצרפת הכבושה. עם סיום המלחמה שב מיד לצרפת והמשיך בקריירה הספרותית שלו.
ב-1970 קיבל את הפרס הגדול לספרות מטעם האקדמיה הצרפתית, וב-1971 נבחר לחבר אקדמיה זו. בכך היה החבר הראשון של האקדמיה הצרפתית שלא החזיק באזרחות צרפתית. ב-1972, נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו הציע לו אזרחות צרפתית אך הוא סירב והעדיף להישאר אזרח אמריקני.
ב-1990 ביקר בעיר קלגנפורט שבאוסטריה והתפעל מן הפסל של מריה, אם ישו שניצב בכנסייה של עיר זו. ב-1994 אימץ לעצמו כבן את הסופר והמחזאי הצרפתי אריק ז'ורדאן שהיה הומוסקסואל. ז'וליאן גרין עצמו גם הוא היה הומוסקסואל, כפי שהוא מגלה בספריו.
ז'וליאן גרין מת בפריז ב-1998 ועל פי צוואתו נקבר באוסטריה בכנסיית קלגנפורט.

יצירתו

הרומנים והנובלות של ז'וליאן גרין עוסקים בעיקר ביחסי מין, בהומוסקסואליות, באמונתו הדתית ובשאלת ההבחנה בין הטוב והרע. הרומן הראשון החשוב שלו "אדריין מזוראט" (1927) עובד לקולנוע ב-1953. ב-1929 הופיע הרומן לויתן שגם הוא עובד לסרט קולנוע (1962). אף שהיה הומוסקסואל, הוא כתב אודות יחסי מין בין גברים ונשים כפי שמשתקף, בין היתר, בנובלה הסוריאליסטית "חצות לילה" (1936) המתארת את התעוררותה המינית של נערה מתבגרת.
ז'וליאן גרין כתב כחמישים ספרים ובהם רומנים ונובלות רבים, 18 ספרי יומן, 4 ספרי אוטוביוגרפיה 4 מחזות, מסה ופואמה בפרוזה.
ב-1987 פרסם את הרומן "ארצות רחוקות" שהיה הספר הראשון מתוך הטרילוגיה "דיקסי" (כינויה של הקונפדרציה של מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית). ב-1989 הופיע הרומן השני של טרילוגיה זו "כוכבי הדרום", ואילו ב-1994 הופיע הרומן "דיקסי". ז'וליאן גרין אפיין את עצמו כ"בן הדרום" - אפיון אשר ירש מאמו.
ז'וליאן גרין נודע בצרפת לא בשל הרומנים והנובלות, אלא בעיקר בשל יומניו שהתפרסמו ב-18 כרכים (1936–2006). יומנים אלה כוללים תיעוד של חייו הספרותיים והדתיים, ומציגים את חיי האמנות והספרות בפריז החל ב-1928 עד מותו. שני היומנים האחרונים הופיעו אחרי מותו (2001 ו-2006).
קושארי

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
טירת גלוקסבורג

היסטוריה

הטירה נבנתה בשנים 1582 עד 1587 על ידי ניקולאוס קרייר, עבור יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין, באתר של מנזר לשעבר. חומר הבנייה ששימש את המנזר היה בחלקו לחומר גלם לבניית הטירה. סביבת המנזר הוצפה, לכן ניסו ליצור ברכה גדולה סביב הטירה. 
ב-23 במאי 1945, בסוף מלחמת העולם השנייה, חיפשו חיילים בריטים את הפושע הנאצי היינריך הימלר בטירה. אנשי הצבא בזזו את הטירה וגנבו תכשיטים; חלקם נמצאו מאוחר יותר.
הפועל

היסטוריה

ב-1920 נוסדה ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, במטרה לאגד "את כל העובדים החיים על יגיעם מבלי לנצל עבודת זולתם, לשם סידור כל העניינים היישוביים, הכלכליים והתרבותיים של המעמד העובד בארץ לבניין חברת העבודה העברית בארץ ישראל". אמנם הנהגת ההסתדרות הייתה חסרת זיקה ספורטיבית, אך כאשר הקימו חברים מן השורה את התאגדות הפועל אימצה אותו ההסתדרות לחיקה. מועדון הספורט הראשון של ההתאגדות היה הפועל תל אביב, שהוקם בקיץ 1923 וכלל מחלקות כדורגל, התעמלות ואתלטיקה. המועדון לא האריך ימים והתפרק כעבור שנה וחצי, וב-1924 נוסד מועדון הפועל חיפה. ב-1925 נכשל ניסיון נוסף להקמת הפועל תל אביב, אך שנה לאחר מכן הוקם המועדון בשלישית, והפעם הצליח להתבסס.
התאגדות הפועל הוקמה באופן רשמי ב-26 במאי 1926 בצריף הנוער העובד ברחוב קינג ג'ורג' בתל אביב (בשטח בו שוכן כיום גן מאיר), עת נערך במקום כינוס מועצת הייסוד להקמת התאגדות הפועל, עם התאחדותם של הסניפים שהוקמו קודם לכן בתל אביב, חיפה, זכרון יעקב, פתח תקווה והרצליה. בכינוס נבחרה סיסמת התנועה "בריאות העובד ערובה לניצחונו", ונקבע כי הסמל ישלב בין דמות של ספורטאי ההודף באגרופו את היריב לבין הפטיש והמגל, סמל הקומוניזם המייצג את מעמד הפועלים (פועלי התעשייה מיוצגים באמצעות הפטיש והחקלאים באמצעות המגל). הצבע שנבחר הן לסמל והן למדי הקבוצה הוא הצבע האדום, שאף הוא מזוהה עם השמאל ונחשב למייצג את תנועת הפועלים ומבטא את ההשקפה כי כל בני האדם שווים ואותו דם זורם בעורקיהם.
בניגוד לתנועת מכבי, שמה התאחדות הפועל את הדגש לאו דווקא על שיאים אולימפיים ויופי התרגילים אלא על שיתוף פועלים במספר גדול ככל האפשר בפעילויות ספורטיביות (לפי מטרה זאת נקבעה הסיסמה: "ספורט לאלפים ולא לאלופים"), על מנת לשפר את בריאות גופם ולתקן את הנזקים הנגרמים לגוף מעבודה ממושכת בתנאים קשים. לכן, התרכזה בעיקר בענפי ההתעמלות והאתלטיקה הקלה. לגבי הכדורגל הייתה מחלוקת: היו שטענו שהכדורגל תוקפני מדי, גורם לתחרותיות יתר ולקנאות. לעומתם טענו אחרים כי הכדורגל מטפח דווקא תכונות חיוביות כמו אומץ לב וחברות, והוא מושך המונים לשדה הספורט. הכדורגל הפך בסופו של דבר לענף ספורט של הפועל, אך הוחלט להקפיד על כללי התנהגות השחקנים בזמן המשחק. 
האיגוד עומד מאחורי סניפים וקבוצות של הפועל בישראל ותומך באלפים מן הספורטאים החברים בו. האיגוד מקיים אירועי ספורט רבים, את הליגה למקומות עבודה ואת הספורטיאדה בה מתחרים זה בזה ספורטאים ממקומות עבודה. בסך הכל פועלות תחת הפועל קרוב ל-1000 קבוצות נוער בענפי ספורט שונים, למעלה מ-300 קבוצות בוגרות, וכ-700 אגודות.
הפועל רואה חשיבות רבה בקיום אירועי ספורט עממי ומארגנת בין השאר את צליחת הכנרת, מרוץ הקפת התבור וצעדת הנגב.
מתן חרמוני

ביוגרפיה

חרמוני נולד בקיבוץ דורות. בהיותו בן שנתיים נהרג אביו בתאונת דרכים. הוא גדל בבאר שבע ובעומר. ב-1995 עבר לתל אביב.
בשנת 2005 קיבל תואר שני בספרות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על עבודה שכותרתה "ניו פומבדיתא - על הניסיון לכונן גולה עברית באמריקה". בשנת 2014 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על עבודה שכותרתה "כל הנחלים זורמים לאמריקה : על תפקיד העולם החדש בספרות תקופת התחייה", שנעשתה בהנחיית פרופ' נסים קלדרון. 
מלמד ספרות עברית וספרות יידיש באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ונמנה עם סגל המחלקה לספרות, ללשון ולאמנויות של האוניברסיטה הפתוחה. חתן פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת תשע"ד (2014). מינואר 2016 הוא עורך את כתב העת הספרותי "מאזנים".
היה נשוי לד"ר תמר מרין, מרצה לספרות, סופרת ומבקרת, ולהם בן ובת.
הרץ (חברה)

היסטוריה

הרץ היא חברת ההשכרה הגדולה והוותיקה בעולם, עם למעלה מ-8,500 סניפים ב 145 מדינות. לחברה כ-30 מיליון הזמנות בשנה וצי של כ-3.5 מיליון כלי רכב].
בשנת 1918 נוסדה החברה על ידי וולטר ג'ייקובס ברחוב צדדי בשיקגו, עם צי של רכבי פורד. ב-1923 כחמש שנים לאחר שהחברה הוקמה היא נמכרה לג'ון. ד. הרץ, איש עסקים יהודי אמריקאי שמשפחתו היגרה לארצות הברית מהונגריה. הרץ שינה את שמה של החברה ל-"Hertz Drive-Ur-Self System". ב-1943 נמכרה החברה לג'נרל מוטורס, ובשנת 1953 שונה השם ל-"The Hertz Corporation". כיום החברה היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה ומוחזקת על ידי "הרץ גלובל אחזקות".

הרץ ישראל

מאז 1985 מחזיקה חברת "קשר רנט א קאר" בזכיון תאגיד הרץ העולמי בישראל. מ-1965 עד 1985 ניהלה את הרץ ישראל חברת "Hertz Corporate". בשנת 1985 הוקמה חברת "קשר א קאר" הנמצאת בבעלות קבוצת מאיר יבואנית רכבי וולוו, הונדה ויגואר ובעלת חברת הביטוח הפניקס, חברת מרכבים ועוד. הקבוצה בבעלות ישראל קז ובני הזוג נילי ויעקב שחר. נכון לשנת 2017 מנכ"ל חברת הרץ ישראל הוא דני שמעוני, המכהן בתפקיד משנת 1997 עם הפסקה של שנתיים (2004-2006).
הנהלת החברה ממוקמת באזור התעשייה הצפוני של לוד.
החברה מחזיקה במאגר רכבים של כ 20,000 רכבי ליסינג ועוד 10,000 רכבי השכרה. בחברת הרץ ישראל עובדים כ-500 עובדים ועוד 200 עובדים תחת המותג אוטו סנטר. עיקר בפעילותה של הרץ הוא בתחום הליסינג והשכרה בישראל ללקוחות עסקיים והחברות הישראליות פרטנר, נורטל, מטריקס, רד בינת, סאן דיסק, כימיקלים לישראל ונס טכנולוגיות. בנוסף משכירה החברה כלי רכב וליסינג ללקוחות פרטיים ותיירים בישראל ומחוצה לה, מפעילה שרותי מוסך בבעלותה ושרותי גרירה וחילוץ הניתנים על ידי חברת שגריר. בישראל פועלת החברה באמצעות 22 תחנות שרות ורשת מוסכים ברחבי הארץ.

אוטו סנטר

בשנת 2009 את רכשה הרץ ישראל את חברת "אוטו סנטר" שעסקה במכירת כלי רכב, טרייד אין וליסינג פרטי. "אוטו סנטר" משמשת את החברה למכירת רכבים שסיימו את שלוש שנות ההשכרה או הליסינג. בנוסף מחזיקה הרץ ישראל ב-50% ממניות חברת הרכב "אופרייט ליס". המחזיקה בצי של כאלפיים רכבים ופועלת בעשרה מרכזים ברחבי הארץ.
המחוז המערבי (תיגראי)

דמוגרפיה

נכון לשנת 2007 האוכלוסייה מונה 334,945 נפשות שרק 16.46% מהם חיים בערים. שטחו של המחוז הוא 12,170.33 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 27.52 נפש לקמ"ר.
נקודת ספלנצאני

גילוי לשון היבשה ומיפוייה

לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית ב-25 בינואר 1898 (שחקרה את האזור בין השנים 1897–1899), בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
לשון היבשה צולמה מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956 –1957, ומופתה בהתבסס על תצלום אלה בשנת 1959.

מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לשון היבשה נקראת על שמו של לאדזרו ספלנצאני, פיזיולוג איטלקי שהבין לראשונה את תהליך העיכול בשנת 1780.
השם ניתן, בדומה לאתרים רבים אחרים באזור, על שמו של אחד מהחלוצים בתחום הרפואה.
תאונת מטוס המיג-23 בבלגיה

תולדות הטיסה

התאונה החלה כטיסת אימון שגרתית. על המטוס לא היה חימוש, למעט עבור התותח. קולונל ניקולאי סקורידין, הטייס, המריא עם המטוס מדגם מיג-23M מבסיס חיל האוויר בגיץ' שליד העיר קואובז'ק, פולין. במהלך ההמראה, המבער האחורי של המנוע כשל, תוך גרימת אובדן חלקי של כוח והנמכת גובה. בגובה של 150 מטר, תוך כדי שהמטוס ממשיך להנמיך גובה, הטייס, ששיער שהמטוס עומד להתרסק בתוך שניות ספורות, החליט לנטוש את המטוס. הוא נטש את המטוס מבלי לכבות את המנוע התקול וצנח בבטחה. עם זאת, המנוע הפגום המשיך לפעול והמטוס נשאר באוויר, תוך שהוא טס באמצעות טייס אוטומטי ששמר על כיוון טיסתו בעת הנטישה – כיוון מערב.
המטוס חסר-הטייס עזב את המרחב האווירי הפולני וחלף דרך המרחב האווירי של גרמניה המזרחית. כאשר חצה את המרחב האווירי של גרמניה המערבית, הוא יורט על ידי זוג מטוסי F-15 אמריקאיים, שהיו מוצבים בבסיס בהולנד. טייסי ה-F-15 דיווחו כי במטוס המיג לא היה טייס. מכיוון שלא קיבלו אישור להפילו, המשיך המיג לטוס לכיוון המרחב האווירי של הולנד, אותו חצה ללא הפרעה.
כאשר הגיע המטוס למרחב האווירי הבלגי, מטוסי ה-F-15 המלווים קיבלו הוראה להפיל את המטוס מעל הים הצפוני. ברם, הדלק במטוס המיג אזל, והוא החל לפנות דרומה באיטיות, תוך התקרבות לצרפת. הדבר גרם לכוננות של מטוסי המיראז' של חיל האוויר הצרפתי, שהתבקשו לירות על המטוס אם יהווה סיכון לאזורים בנויים בצרפת. לבסוף, לאחר שטס מעל 900 ק"מ, התרסק המיג לתוך חווה ליד קורטרייק שבבלגיה, פחות מ-10 ק"מ מהגבול הצרפתי, תוך שהוא הורג תושב בן 18.

השפעות פוליטיות

הממשלה הבלגית הביעה מחאה רשמית לברית המועצות על היעדר התרעה על המטוס התועה. שר החוץ הבלגי, מארק אייסקנס, הביע חשש כי "מהרגע שהמיג-23 אותר לראשונה במכ"ם נאט"ו, ועד הרגע שהתרסק יותר משעה לאחר מכן, לא נשמעה מילת אזהרה מהצד הסובייטי" וגם כי "הייתה 'איטיות בולטת' בצד הסובייטי בחשיפה האם המטוס נשא נשק גרעיני או כלי נשק רעילים".
בנובמבר 1989, פיצתה הממשלה הסובייטית את ממשלת בלגיה בסכום ששווה בערכו לכ-625,000 אירו.
חיים דוב שעוועל

הרב חיים דוב (צ'ארלס) שעוועל (קרי: שֶוֶול; באנגלית: Charles Ber Chavel), כ"א בתמוז תרס"ו, 1906 – כ"ט באייר תשמ"ב, 1982) היה רב וחוקר ומהדיר ספרות תורנית. עורך כתב העת התורני "הדרום".

ביוגרפיה

נולד בצ'כנוב שבפולין בשנת 1906. בשנת 1920 היגרה משפחתו לארצות הברית. בשנת 1929 נסמך לרבנות בבית המדרש לתורה  של שיקגו, שנמצא היום בסקוקי, אילינוי, אצל הרבנים ניסן יבלונסקי וחיים יצחק קארב. בשנת 1928 קיבל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת שיקגו, בשנת 1932 קיבל תואר שני מאוניברסיטת לואיוויל בהיסטוריה של העת העתיקה, ובשנת 1938 תואר ראשון במשפטים.
בין השנים 1930–1945 כיהן כרב בלואיוויל שבקנטאקי (Louisville, Kentucky). לאחר מכן עקר לניו-יורק ובמשך כשנה ניהל את פעילויות בית הכנסת של איגוד הקהילות היהודית האורתודוקסיות של אמריקה. משנת 1946 ועד לעלייתו ארצה בשנת 1979 כיהן כרב קהילת "שערי צדק" באדג'מיר (Edgemere) שבלונג איילנד. תקופה מסיימת שימש משגיח כשרות במלון "גרוסינגרס". היה חבר בית הדין הארצי של הסתדרות הרבנים דאמריקה.
הרב שעוועל יסד וערך את כתב העת התורני "הדרום" שיצא מטעם הסתדרות הרבנים בארצות הברית (תשי"ז-תשמ"ג). הוא עמד בראש מערכת כתב העת במשך כחצי יובל שנים, והפך אותו מגיליון צנוע לבמה המרכזית לפרסום תורני בצפון אמריקה.
זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית, בקטגוריית ספרות מחקר וספרי עזר תורניים, לשנת תשי"ג–תשי"ד (1953).
בשנת תשל"ט (1979) עלה לישראל והתגורר בירושלים. הצטרף להנהלת מוסד הרב קוק.
נפטר בעת ביקור בניו יורק בערב ראש חודש סיוון תשמ"ב (1982), והובא למנוחות בבית שמש.
הרב שעוועל נישא בשנת 1933 לפייגה (צפורה, Florence) לבית קראסנע (1908–1996), אף היא ילידת צ'כנוב. נולדו להם שני ילדים, צלה (Cyrella, 1936 -2000) ופרופ' יצחק (Isaac, נולד ב-1939).
אהרן אביתר

ביוגרפיה

אביתר נולד ב-20 בפברואר 1931 בעיר דולות' שבמינסוטה לאברהם בר ורייזל שוסטרמן. בשנת 1949 עלה לישראל ובין השנים 1951 ל-1957 שירת בצה"ל. 
רכש תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב, בין השנים 1949 ל-1952. למד לתואר שני בפיזיקה, מתמטיקה ומטאורולוגיה בין השנים 1956 ל-1961 באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1962 ל-1966 עשה דוקטורט בפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת מרילנד. החל ללמד באוניברסיטה העברית מטאורולוגיה בשנת 1957 ובשנת 1978 הצטרף כמרצה בכיר לאוניברסיטת תל אביב וב-1980 קיבל מעמד של פרופסור חבר במחלקה לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים.
בנוסף לעבודתו המדעית אביתר פעיל בנושא זכויות האדם והשלום. שימש כיו"ר ארגון אמנסטי ישראל ונכון ל-2010 משמש כרכז מערכת סין בארגון.
אביתר מתגורר ביישוב חופית. היה נשוי לד"ר דפנה אביתר, אשר שימשה כפסיכולוגית קלינית, ונפטרה ב-2003. אב לשלושה ילדים.
הנס קאמלר

הגנרל הנס (היינץ) פרידריך קארל פרנץ קאמלר (גרמנית: Hans (Heinz) Friedrich Karl Franz Kammler‏; 26 באוגוסט 1901 – 9 במאי 1945) היה מהנדס וקצין אס אס בכיר שהיה אחראי לתוכניות הבנייה של האס אס לקראת סוף מלחמת העולם השנייה והיה אחראי בין השאר על תוכניות פיתוח מטוסי סילון ופיתוח הטיל הבליסטי הראשון בעולם, V-2.

ביוגרפיה

הנס קאמלר נולד בשטטין שבקיסרות הגרמנית. בשנת 1919 לאחר שהתנדב בצבא הוא שירת בזרוע הפרייקור של גרהארד רוסבאך. בשנים 1919 - 1923 למד הנדסה אזרחית בדנציג ובמינכן והוענק לו תואר ד"ר להנדסה. בנובמבר 1932 החל לעסוק במקצוע באופן מעשי.
קאמלר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1931 והחזיק במספר משרות ניהוליות בממשל הנאצי והיה ראש מחלקת הבנייה במשרד התעופה. ב-20 במאי 1933 הצטרף לאס אס ונרשם כחבר מספר 113,610. בשנת 1934 היה יועץ במשרד הפנים של הרייך. באותה שנה גם הנהיג את הפדרציה של הרייך לבעלי קרקעות וגנים (Reichsbund der Kleingärtner und Kleinsiedler).

במלחמת העולם השנייה

ביוני 1941 הצטרף לוואפן אס אס. הוא הפך לסגנו של אוסוולד פוהל ב-SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt, משרד D שהיה אחראי לניהול מערך מחנות הריכוז והיה ראש משרד C באס אס והיה אחראי לעיצוב ובניית כל מחנות ההשמדה והריכוז. הוא היה אחראי בין השאר גם להפיכת אושוויץ-בירקנאו למחנה השמדה.
לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, לא היו עדויות למעורבותו של קאמלר בפיתוח כלי נשק. עדות ראשונה לכך הופיעה רק בתחילת 1942 כאשר אוסוולד פוהל שלח מברק להיינריך הימלר וציין תזכיר בין-מחלקתי לייצור כלי נשק מודרניים במחנות הריכוז, שבו הוזכר קאמלר כאחד המשתתפים.
היה אחראי על כמה תוכניות לפיתוח כלי נשק במחנות הריכוז, לרבות ביצוע מבחנים למטוס המסרשמיט Me 262, מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם. תוכניות אלה נוצרו עקב הפצצת פנמינדה בעת מבצע הידרה. פנמינדה היוותה אתר לפיתוח טילים וחיל האוויר המלכותי הבריטי ערך בליל 16–17 באוגוסט 1943 שלל הפצצות אוויריות כבדות שהביא למותם של 815 איש, בהם ולטר תייל ראש פרויקט הפיתוח של מנועי הטילים. התקיפה הניעה את העברת ייצור טילי ה-V אל מתחת האדמה, כמו גם העברת מתקני ייצור גם לדורה-מיטלבאו.
אלברט שפר הפך את קאמלר לנציגו ל"משימות בנייה מיוחדות" והוא ציפה מקאמלר להשלים עבודות שלא הצליח להשלים בעצמו. אלא שבמרץ 1944 קאמלר מונה על ידי הרמן גרינג לשליחו לענייני בניינים מיוחדים ופיתוח מטוסי הקרב המתקדמים של גרמניה הנאצית, מינוי זה הפך אותו לאחד האישים החשובים בכלכלת המלחמה הנאצית.
ככלל, לאחר כישלון הרייך להשיג ניצחון על ברית המועצות קאמלר החל לקבל אחריות רבה יותר על פרויקטים שונים לרבות אתרי הניסוי התת-קרקעיים (נטען שאף נטל חלק פעיל בפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית). קאמלר תחזק קשרים עם בכירי המהנדסים ברייך לרבות פרדיננד פורשה ואחרים.
בשנת 1944 הימלר שיכנע את אדולף היטלר להכפיף את פרויקט V-2 לאס אס ובאוגוסט אותה שנה קאמלר החליף את ולטר דורנברגר כמנהל הפרויקט. מינואר 1945 הוא היה האחראי הראשי על כל תוכניות פיתוח הטילים של גרמניה הנאצית והיה מעורב חלקית בשימוש המבצעי של הטילים נגד בעלות הברית.
מת ככל הנראה ליד פראג בתשעה במאי 1945.