google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב אפשטיין (פסל בריטי)

קורות חייו

אפשטיין נולד בניו יורק להורים יהודים מהגרים מפולין ומרוסיה. למד פיסול בניו יורק ואחרי כן בפריז. בשנת 1905 הגיע ללונדון, השתקע ויצר את רוב עבודותיו. המאפיין את יצירותיו הוא, מה שמבקריו קראו, הדואליות בביצוע: מחד - עבודות בברונזה - כולל מאות פורטרטים - שהן בעלות אופי נטורליסטי (עם לא מעט השפעה מאוגוסט רודן), ומאידך - דמויות בעלות שמות סמליים שגולפו בגילוף ישיר מאבן (והוא היה הראשון באנגליה שעשה זאת). 
אלמנט נוסף בעבודתו שהשפיע על שדה האמנות באנגליה היה - החדרת השפעות לא-אירופאיות לפיסול, כגון האמנות המצרית והמסופוטמית, אלמנט שבזמנו עורר ביקורת רבה באנגליה, אך במשך הזמן התקבל כנתון רצוי, ועורר חיפושי השראה גם באמנויות לא-אירופיות אחרות. השיא, כנראה, היה בהשפעת האמנות המקסיקנית על הפסל הנרי מור. 
עבודות אפשטיין הנושאות שמות סמליים, ובשני המדיומים בם עבד, מביעות את התייחסותו הפילוסופית לחיים, תוך גיוס מוטיבים דתיים הן מהיהדות (תנ"ך) והן מהברית החדשה. פסליו הגדולים, כגון "בראשית", "יום ולילה", "לזרוס", עוררו ביקורת חריפה, אך דיוקניו העשויים ארד הוכיחו את כשרונו הגדול, שאין חולקים עליו, בשטח זה. 
הפורטרטים שלו כללו את מרבית הדמויות המפורסמות של תקופתו, ומכל תחומי החיים: מהפוליטיקה (וינסטון צ'רצ'יל), מהספרות (ת. אליוט ו-י. קונראד) מהמוזיקה (ואן-דירן) ומאישים הקרובים לישראל - חיים ויצמן (במכון ויצמן-רחובות) וברכה צפירה (אוסף פרטי). לאחר מותו אלמנתו תרמה רבים מפסלי-הגבס למוזיאון-ישראל, ירושלים, היכן שהוצגו בתערוכה ב-2002, ושניתנים לצפייה באתר המוזיאון, וכן למוזיאון עין-חרוד (האוסף לא טופל, לא הוצג ולא קוטלג). 
במלחמת העולם הראשונה התגייס אפשטיין לצבא הבריטי במסגרת גדוד הקלעים ה-38, שנמנה עם הגדודים העבריים שיועדו להישלח לחזית ארץ ישראל. 
בשנת 1954 קיבל תואר אבירות. אפשטיין נפטר באוגוסט 1959 והובא לקבורה על ידי אלמנתו הלא יהודיה בבית קברות כללי. טקס הקבורה נערך ללא סממנים דתיים על ידי בישוף אנגליקני, לאחר שרב שנתבקש לערוך את הלוויה הסביר שאינו יכול לקיים קבורה יהודית מחוץ לבית קברות יהודי.
האוטוביוגרפיה של אפשטיין, "יהי פיסול", תורגמה ויצאה לאור בהוצאת מוסד ביאליק.
שקלוב

תולדות היישוב

התיעוד הראשון לעיר הוא משנת 1535. בשנת 1655 נהרסה העיר בידי הקוזקים, בשנת 1708 נחרבה ונשדדה בידי השוודים בפיקודו של גנרל לוונהופט, ובשנת 1812 פלש צבאו של נפוליאון לעיר, ובזזהּ.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.

בשואה

עם פרוץ מבצע ברברוסה גויסו גברים יהודים רבים מהעיר לצבא האדום, וחלק מיתר האוכלוסייה היהודית בה ניסו להימלט לעומק ברית המועצות, אך נאלצו לשוב לעיר בשל הדרכים החסומות. ב-12 ביולי 1941 נכנסו לעיר הגרמנים, וגירשו חלק מיהודיה לכפר הסמוך ריז'קוביצ'י, בו רצחו לאחר סלקציה 84 יהודים. את יתר היהודים שהובאו לכפר שיכנו הגרמנים תחת כיפת השמיים בכיכר הכפר, תחת שמירה של שוטרים בלארוסים, אשר מנעו בתורם אספקת מזון ליהודים.
יתר יהודי שקלוב שנותרו בעיר רוכזו בגטו שהוקם במספר בתים הרוסים בה. על יהודי הגטו הטילו הגרמנים גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב.
ב-2 באוקטובר 1941 פשטו על הכפר ריז'קוביצ'י שוטרים גרמנים, פינים ובלארוסים, ורצחו את כל היהודים שרוכזו בו בסמוך לכפר זרצ'יה הסמוך לדנייפר. בסמוך לאחר מכן רצחו הגרמנים בזרצ'יה גם את 1,459 היהודים שנותרו בגטו שקלוב ובקולחוז הסמוך אליה, לאחר שהובלו לשם במשאיות.
נסי לרה

נסי לרה (באלבנית: Nasi Lera; נולד ב-1944 בקורצ'ה, אלבניה) הוא סופר אלבני. 
לרה למד לשון וספרות אלבנית ועובד בעיר טירנה כמתרגם וכעורך בהוצאת ספרים
פרסם בין השאר את קובצי הסיפורים "השלג האחרון" (1972), "ימים במאה הזו" (1979), "הרכבת נסעה לעבר הסופה" (1986) ואת הרומנים "הדם של אפריל" (1981) ו"ליל הבכורה" (1990). 
אחד מסיפוריו שתורגם לעברית ראה אור בעיתון "מעריב" וסיפור אחר פרי עטו התפרסם בעיתון "הארץ".
אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי

הנסיך אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי (ברוסית:  Алекса́ндр Беко́вич-Черка́сский; מת ב-1717, נולד בשם דבלט גירי-מורזא (Девлет-Гирей-мурза) היה קצין האימפריה הרוסית ממוצא צ'רקסי, ראש המשלחת הראשונה שהוציא פיוטר הגדול למרכז אסיה ("טרנס-כספיה", כלומר ממזרח לים הכספי). יצר את המפה המדויקת הראשונה של הים הכספי, הקים שלושה מבצרים על גדותיו, בהם מבצר קרסנובודסק בקיזיל-סו (כיום העיר טורקמנבאשי בטורקמניסטן) ונרצח בח'אנות חיווה עם משלחתו.

תולדות חייו

נולד למשפחה מוסלמית, בנו של אחד משליטי קברדינו-בלקריה. במועד לא ידוע התנצר והתגייס לצבאו של פיוטר הגדול. ב-1707 יצא ללימודי ניווט באירופה. ב-1711 שב ונשלח לארץ מולדתו על מנת לשכנע את ראשיה לתמוך בצאר נגד האימפריה העות'מאנית.
שנתיים לאחר מכן הגיעו לאסטרחן ידיעות לפיהן האוזבקים הטו את מימי הנהר אמו דריה על ידי סכר משפכו לים הכספי לכיוון ימת אראל ושבשטח היבש ניתן למצוא גרגרי זהב. הידיעות הגיעו לפיוטר הגדול, שנזקק לזהב באופן דחוף על מנת לממן את המלחמה הצפונית הגדולה. 
ב-1715 נשלח לוטננט-קפטן בקוביץ'-צ'רקסקי לים הכספי והפיק את המפה המדויקת הראשונה של האגם וסביבתו. כמו כן וידא בקוביץ'-צ'רקסקי שהאמו-דריה איננו זורם עוד לים הכספי.
ב-16 בפברואר 1716 נשלח בקוביץ'-צ'רקסקי שנית לאזור, הפעם בראש משלחת צבאית-הנדסית בת כ-7,000 איש. מטרות המשלחת היו להתחקות אחר ערוצו של האמו-דריה ולבחון אפשרות להטות אותו חזרה לים הכספי, להכניע את ח'אנות חיווה ולשגר משלחת לאימפריה המוגולית בהודו, על מנת לפתוח עמה ערוץ מסחרי ודיפלומטי ישיר.
המשלחת הקימה שלושה מבצרים על גדת הים הכספי, מבצר פטר הקדוש במפרץ טיוב-קראגאן, מבצר אלכסנדרובסק (כיום פורט-שבצ'נקו, Форт-Шевченко) ומבצר קרסנובודסק ממנו צמחה 150 שנה מאוחר יותר העיר טורקמנבאשי.
בפברואר 1717 יצאה משלחת צבאית בראשותו לכיוון ח'אנות חיווה. על קורותיה נודע רק זמן רב לאחר מכן וסדר האירועים איננו ודאי. ייתכן שהמשלחת נתקלה בכוח צבאי עדיף, נכנעה והובאה בפני הח'אן, או שהח'אן קיבל את המשלחת בסבר פנים יפות ולאחר מכן שינה את טעמו. בכל מקרה, בסופו של דבר נהרגו כל חברי המשלחת, פרט לעשרה אנשים, שלהם הורשה לחזור לרוסיה ולדווח. פיוטר הגדול, שהיה עסוק במלחמה עם שוודיה, לא הגיב. רק יותר ממאה שנה לאחר מכן חזרה האימפריה הרוסית לאזור.
תומי זנדשטיין

תומי זנדשטיין ידוע גם כתומיקס (נולד ב-18 ביולי 1989) הוא קומיקסאי ישראלי.
רוברבל דוס סנטוס

תחילת דרכו

דוס סנטוס התחיל את קריירת הקשתות שלו בתור תחביב, כאשר קנה את הקשת הראשונה שלו ב-1989. ב-1995 הפך לקשת מקצועי והיה הקשת השני באיכות ביצועיו בברזיל. לאחר מכן, ב-1996 הוא זומן לנבחרת הקשתים של ברזיל במסגרת אליפות אמריקה שהתקיימה במקסיקו סיטי. שנה אחר כך, ב-1997, השתתף דוס סנטוס באליפות העולם בקשתות שבסופה סיים במקום השמיני.

אחרי גביע העולם בקשתות

בשנת 2006, ארגון הקשתות העולמי פיתח את התבנית החדשה של תחרות הגביע העולמי - גביע העולם בחץ וקשת. בגביע העולם יש ארבעה שלבים בארבע מדינות שונות. ארבעת הקשתים הטובים ביותר בכל קטגוריה מתחרים בשלב נוסף על  גביע העולם.
בצורה חדשה זו של התחרות, ובזכות הפרס הכספי, הקשתים מרחבי העולם יכלו להיפגש בתדירות גבוהה יותר ולהתחרות ברמה גבוהה יותר. 
בשנת 2006, דוס סנטוס ניצח בשלב השלישי באנטליה, טורקיה. זכייה זו הפכה אותו לברזילאי הראשון שניצח באירוע קשתות ברמה עולמית.
בשנת 2007, סיים במקומות: שלישי, רביעי ותשיעי בשלושה מתוך ארבעה שלבים, וכתוצאה מכך העפיל לתחרות גביע העולם בדובאי. בחצי הגמר, דוס סנטוס הפסיד לג'ורג' חימנס, קשת מאל סלוודור, בחץ שובר השוויון. לאחר מכן, דוס סנטוס הביס את סבסטיאן ברסור, קשת צרפתי, בקרב על המקום השלישי ועל מדליית הברונזה. את 2007 הוא סיים כמדורג במקום השלישי בדירוג הקשתים העולמי. 
בשנת 2008, הוא שבר את שיא העולם בדרום אמריקה עם 1403 נקודות (מתוך 1440) בסיבוב בתחרות הקשתות הבין - לאומית, ובכך הפך לאדם ה-17 בעולם שמצליח להשיג מעל 1400 נקודות.
דקוטה פנינג

ביוגרפיה

פנינג נולדה בקוניירס, ג'ורג'יה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. הוריה הם הת'ר ג'וי (לבית ארינגטון), שחקנית טניס מקצוענית לשעבר, וסטיבן ג' פנינג, סוכן מכירות. סבה הוא שחקן הפוטבול המקצועני לשעבר ריק ארינגטון. אחותה הצעירה היא השחקנית אל פנינג.

קריירה

פנינג החלה להופיע בתפקידי אורח קטנים בסדרות טלוויזיה כמו "אלי מקביל" ו-"ER" בשנת 2000, בהיותה בת 6 בלבד. ב-2001 קיבלה תפקיד משמעותי ראשון בסרט הקולנוע "קוראים לי סם" לצד שון פן, עליו קיבלה שבחים. ב-2002 זכתה לפרסומה המשמעותי בסרט המתח "לכודה". 
ב-2003 שיחקה בסרט "בנות בסטייל" לצד בריטני מרפי, בהמשך לוהקה לסרטים הוליוודיים, כמו "חתול תעלול" לצד מייק מאיירס, "נקמה בוערת", "משחקים נסתרים" לצד רוברט דה נירו ו-פמקה ינסן ו-"מלחמת העולמות" לצד טום קרוז וטים רובינס.
סרטה "כלב ציד" מ-2007, מגולל את סיפורה של ילדה במצוקה המוצאת מקלט בשיריו של אלוויס פרסלי. הסרט עורר מחלוקת בעקבות טענות על סצנות אכזריות, בהן דקוטה מופיעה ערומה מלבד תחתוניה, ובסצנות אונס.
הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס ב-2007, שם הוא זכה לביקורות שליליות לא מעטות.
פנינג השתתפה בטקס KCA של ערוץ ניקלודיאון ובו זכתה בפרס השחקנית הטובה על הסרט "חוות הקסמים".
ב-2009-2010 שיחקה בסרטים דמדומים 4 חלק 1 ודמדומים 4 חלק 2 (בהיותה בת 16!)
ב-2016 כיכבה בסרט "פסטורלה אמריקנית" (מבוסס על ספר בשם זהה) לצד יואן מקרגור וג'ניפר קונלי.
בשנת 2018 שיחקה בסדרה "רצח אופי" בתפקיד שרה הווארד. הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת קיילב קאר.
בשנת 2019 שיחקה בסרט של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד".
מייקל תומפסון

ראשית חייו

נולד בעיר נסאו שבאיי בהאמה, ובנעוריו עבר לארצות הברית. הוא התגורר במיאמי שבפלורידה ולמד בבית הספר מיאמי ג'קסון. בשנתו האחרונה בתיכון, ב-1974, היה חלק מחמישיית בית ספרו שכונתה "חמישיית ג'קסון" וכללה אותו, שלושה בהאמיינים נוספים וקובני. קבוצת בית הספר ניצחה את יריבותיה בממוצע של 30 נקודות למשחק והם הגיעו למאזן 33-0. הם זכו באליפות Class 4A לאחר ניצחון על בית הספר וינטר פארק. לניצחון הגיעו עם ארבעה שחקנים לא כשירים, בהם תומפסון. באוניברסיטה שיחק עבור אוניברסיטת מינסוטה, והציג קריירת תיכונים טובה מאוד.

קריירה ב-NBA

תומפסון נבחר בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA 1978 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, והפך בכך לשחקן הראשון שאינו יליד ארצות הברית שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט.
תומפסון שיחק בפורטלנד למשך שמונה שנים (מלבד שנה אחת שבה לא שיחק בעקבות פציעה), ופתח בעמדות הפאואר פורוורד והסנטר. הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA לשנת 1979, ועונתו הטובה ביותר מבחינה סטטיסטית הייתה עונת 1981/1982, אז ממוצעיו היו 20 נקודות ו-11 ריבאונדים למשחק. באוף-סיזן של 1986 הועבר תומפסון בטרייד לספרס בתמורה לסטיב ג'ונסון. הוא שיחק חצי עונה בלבד בספרס לפני שהועבר שנית ללוס אנג'לס לייקרס תמורת הסנטר פרנק בריקובסקי, הסנטר פטר גודמונדסון ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 1990.
ללייקרס הובא תומפסון כדי להוות גיבוי לקארים עבדול ג'אבאר ולהגן על פורוורד בוסטון סלטיקס קווין מקהייל. בעקבות מעברו אימן מאמן הלייקרס פט ריילי ארבעה שחקנים שנבחרו במקום הראשון בדראפט. מלבד תומפסון, האחרים הם עבדול ג'אבאר (1969), מג'יק ג'ונסון (1979) וג'יימס וורת'י (1982). מארבעת השחקנים תומפסון הוא היחיד שלא נבחר להיכל התהילה של הכדורסל בחלוף השנים או שחולצתו לא הופרשה על ידי הלייקרס.
אף על פי שפתח בחמישייה לעיתים רחוקות עבור הלייקרס (בעונת 1987/1988 שיחק ב-104 מתוך 106 המשחקים ששיחקו הלייקרס, כולם מהספסל), תומפסון הוכיח שהוא יותר מגיבוי טוב לעבדול ג'אבאר המזדקן (ומאוחר יותר לוולאדה דיבאץ). הוא שיחק גם בעמדת הפאואר פורוורד, יצר קשר טוב עם מג'יק ג'ונסון ועזר ללייקרס לזכות בשתי אליפויות רצופות בשנים 1987 ו-1988 ולהגיע לגמר בשנת 1989.
תומפסון פרש בשנת 1991.

קריירה לאחר הפרישה

לאחר פרישתו עבר תומפסון עם משפחתו לפורטלנד, ועבד בתחנת רדיו מקומית לספורט. בשנת 2003 עבר עם משפחתו חזרה ללוס אנג'לס, לאחר שקיבל הצעת עבודה בעיר כ"פרשן צבע"  עבור תחנת הרדיו של הלייקרס. הגיש את תוכנית הרדיו "Loose Cannons" בתחנת "KLAC AM570" אך שוחרר ממשרה זו לאחר שהלייקרס עברו מתחנה זו לתחנה "KSPN AM710" בעונת 2009/2010. לאחר מעבר הקבוצה לתחנת הרדיו הגיש יחד עם אנדרו סיציליאנו את "LA Sports Live" עד שהתוכנית בוטלה ב-26 בדצמבר 2010.
מגיש את תוכנית הרדיו "ESPNLA NOW" בשעה 10 בבוקר בימי חול. שותפו להגשת התוכנית, מארק וילארד, פוטר ב-29 באוגוסט 2014; שותפו הנוכחי הוא מייק טרודל.

חייו האישיים

נישא לג'ולי ב-1987. בנו הבכור, מייקל, שיחק כדורסל באוניברסיטת פפרדיין ובקליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA. כיום משחק בקבוצות מליגת הפיתוח של ה-NBA. בנו האמצעי, קליי, שיחק עבור אוניברסיטת המדינה של וושינגטון ונבחר בבחירה ה-11 בדראפט ה-NBA ‏2011 על ידי גולדן סטייט ווריורס, איתם זכה שלוש פעמים באליפות הNBA, בשנת 2015, 2017 ו-2018. בנו הצעיר, טרייס, משחק עבור קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס.
סרט תיעודי על אודותיו בשם "Trailblazer: The Mychal Thompson Story" הוצג בהקרנת בכורה ב-21 בנובמבר 2013. רחוב בנסאו בירת איי בהאמה נקרא ב-2015 "שדרות מייקל תומפסון" על שמו.
סרגיי איבנוב

קריירה מוקדמת

איבנוב למד בחוג לתרגום בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. לאחר סיום התואר בשנת 1975 התגייס לק.ג.ב. ועבר הכשרה בארגון במינסק. לאחר מכן היה מוצב בלונדון בין 1981 ל־1983. יש האומרים שנשלח משם חזרה בגלל אישום בריגול, אך משרד הפנים הבריטי הכחיש זאת. לאחר מכן היה נציג ארגון הביון של ברית המועצות בפינלנד ואחר כך בקניה.
מ־1991 עד 1998 שירת בשירות ריגול החוץ של רוסיה. ב־1998 הועבר על ידי ראש שירות הביטחון הפדרלי דאז, ולדימיר פוטין, לתפקיד ממלא המקום שלו בתחומי האנליזה והתכנון אסטרטגי. ב־15 בנובמבר 1999 מונה איבנוב על ידי בוריס ילצין לתפקיד מזכיר מועצת הביטחון של רוסיה. בתפקיד הזה עלתה השפעתו הפוליטית לאחר שפוטין הפך לראש המדינה.

כשר ההגנה ולאחר מכן

ב־28 במרץ 2001 מונה איבנוב לתפקיד שר ההגנה של רוסיה. על ראשית כהונתו העיב ענן כבד - התרסקות מטוס סיביר אייר בים השחור, שנורה תוך כדי תרגיל צבאי משותף לרוסיה ולאוקראינה. 78 בני אדם נהרגו באירוע, רובם עולים מרוסיה שנסעו לבקר את קרובי משפחתם בישראל. איבנוב ניסה להסתיר את מעורבותה של רוסיה באירוע, כמו גם את העובדה שהטיל האוקראיני שהפיל את המטוס נורה מבסיס רוסי.
כשר ההגנה, הוביל איבנוב קו ניצי ביותר, בעיקר בכל הקשור להתמודדות מול איום הטרור העולמי בכלל והצ'צ'ני בפרט. בתקופת כהונתו הוא הוביל שדרוג נרחב של צבא רוסיה, ונהנה מיד חופשית שהותיר לו הנשיא פוטין בתחומי אחריותו. איבנוב היה מן הסוברים כי יש לתמוך, אפילו צבאית, ברודן סרביה לשעבר סלובודן מילושביץ'. ב־14 בנובמבר 2005 מונה איבנוב כסגן ראש ממשלת הממשלה, במקביל לתפקידו כשר ההגנה. ב־15 בפברואר 2007 שוחרר מתפקיד שר ההגנה ומונה לתפקיד סגן ראשון לראש הממשלה, עם אחריות על תעשיות ההגנה, אווירו-חלל, ננוטכנולוגיה ותחבורה.
במאי 2005 בנו נהג במכונית שהייתה מעורבת בתאונת דרכים במהלכה נהרגה הולכת רגל. התיק הפלילי נסגר ללא אישום. קיימת הערכה שפרשה זו גרמה לכך שסיכוייו לרשת את פוטין כנשיא אפסו.
בדצמבר 2011 מונה לעמוד בראש סגל הקרמלין. באוגוסט 2016 פוטר מתפקידו ומונה לתפקיד נציג הנשיא המיוחד לענייני הגנת הטבע, איכות הסביבה ותחבורה.
נעמה ברנשטיין

ביוגרפיה

ברנשטיין החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים בגיל 4 וחצי בקבוצת הפועל תל אביב. בהמשך עברה להתאמן באתלטיקה קלה. היא מתאמנת בקבוצת ע.ל.ה רעננה.
ברנשטיין התמודדה בבחירות 2018 לעיריית תל אביב-יפו ברשימת "מקומי בתל אביב" אך הרשימה לא נבחרה למועצת העיר.

2008

באליפות ישראל בהתעמלות לנערות שנערכה בשנת 2008 זכתה ברנשטיין במדליית זהב בתרגיל קפיצות ובמדליית ארד בתחרות קרב רב.

2009

השתתפה באליפות אירופה לבוגרות בהתעמלות מכשירים במילאנו, איטליה.
באליפות ישראל בהתעמלות שנערכה בשנת 2009 סיימה ברנשטיין במקום רביעי בתחרות קרב רב. בתחרויות ההתעמלות של המכביה השמונה עשרה היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

2010

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2010 זכתה ברנשטיין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה משולשת בתוצאה של 10.71 מטר, אחרי ניבה זיו ממכבי השגים ראשון לציון (12.85 מטר) ולפני מיטב רוטפלד מהפועל אתלטי אורן השרון (10.70 מטר). מדליית ארד, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.04 מטר, אחרי ג'יליאן שוורץ ממכבי תל אביב (4.44 מטר) ואולגה דוגדקו ברונשטיין ממכבי השגים ראשון לציון (3.74 מטר).

2012

באליפות ישראל שנערכה ביוני 2012 זכתה ברנשטיין במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.04 מטר, אחרי ג'יליאן שוורץ (4.34 מטר) ולפני יובל מוסלי ממכבי תל אביב (2.64 מטר).

2013

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2013 זכתה ברנשטיין במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.25 מטר,לפני אלינור מדלסי ממכבי השגים ראשון לציון (3.05 מטר). בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע עשרה היא זכתה במדליית הכסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.40 מטר, אחרי רייצ'ל מינץ מקנדה (3.50 מטר).

2014

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2014 זכתה ברנשטיין במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.25 מטר, לפני נועה טולדו מלידר ירושלים (3.05 מטר).

2016

באליפות ישראל שנערכה ביוני 2016 זכתה ברנשטיין במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.55 מטר, אחרי אולגה דוגדקו ברונשטיין (3.65 מטר) ולפני שרון גרינברג מאתלטי לידר ירושלים (3.60 מטר).

2017

באליפות פולין באתלטיקה באולם שנערכה בטורון שבפולין בפברואר 2017 קבעה ברנשטיין בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש של 3.90 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש של 4.05 מטר, לפני אולגה דוגדקו ברונשטיין (3.70 מטר) ונועה טולדו (3.60 מטר).
אוליבר קירך

קריירה

אוליבר קירך גדל במערב גרמניה בנורדריין-וסטפאליה בעיר זוסט ושיחק באקדמיות שהיו באזור שלו מגיל 10, ב-SUS לגדן, ב-SUS שטאטלוהן וב-SPVGG פרדן.
את הופעת הבוגרים הראשונה שלו עשה בקבוצת SC פרל.
בעונת 2002/2003 עבר לבורוסיה מנשנגלדבך, ופתח לראשונה בהרכב רק בעונה שלאחר מכן. לאחר 4 שנים עבר אוליבר קירך לארמיניה בילפלד. קירך כבש בהופעת הבכורה שלו בקבוצה. בסך הכל שיחק 71 משחקים במדי הקבוצה וכבש שבעה שערים.
בתחילת עונת 2010/2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקייזרסלאוטרן שם שיחק שנתיים בהן רשם 50 הופעות וכבש שער אחד מול הרטה ברלין.
קירך חתם בבורוסיה דורטמונד תמורת מיליון יורו על חוזה בן שנתיים עד 30 ביוני 2014. קירך נמנה עם סגל קבוצתו בגמר ליגת האלופות 2013, והבקיע את שערו הראשון בקבוצה מול באייר לברקוזן במחזור ה-32 בבונדסליגה במשחק שנגמר בתוצאה 2-2. בסיום עונת 2014 חתם קירך על חוזה לשנתיים נוספות במועדון.
ב-30 באוגוסט 2015 חתם בפאדרבורן 07 מהבונדסליגה השנייה. קירך ערך שבע הופעות בלבד בקבוצה, שנשרה בסיום העונה אל הליגה הגרמנית השלישית. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.
הא לחמא עניא

הָא לַחְמָא עַנְיָא (ארמית: "זהו לחם העוני") היא פסקה בארמית הפותחת את קריאת ההגדה בליל הסדר. 
הפסקה כוללת הקבלה בין המצות שעל השולחן לבין "לחם העוני" שאכלו בני ישראל בצאתם ממצרים, הזמנת כל הרעבים לבוא ולהצטרף לסעודה, ותפילה לגאולה.

מקור הפסקה

קשה לקבוע במדויק אימתי נכנסה הפסקה לנוסח ההגדה של פסח. ההגדה הקדומה ביותר שנמצאה היא מתקופת הגאונים, והדרך ללמוד על קדמותם של קטעים שונים בהגדה היא מאזכורים של נוסח ההגדה במקורות חיצוניים מוקדמים ובאמצעות ניתוח אופי הטקסט וסגנונו.
פסקת "הא לחמא עניא" איננה נזכרת באף אחד מהתלמודים או מהמדרשים, והיא החלה להופיע בכתב רק בספרות הגאונים (כגון סדר רב עמרם גאון), דבר המצביע על כך שהפסקה היא מאוחרת יחסית.
ניתוח הטקסט של הפסקה מעלה נתונים סותרים - מצד אחד, בעוד ששאר ההגדה הוא בעברית, פסקת "הא לחמא עניא" כתובה בארמית, דבר המצביע על כך שזוהי תוספת מאוחרת. מאידך, מעצם אזכורו של קורבן הפסח משמע שמדובר בקטע שנאמר בתקופה שבה עדיין היה מוקרב קורבן הפסח. ואמנם, רבים מהראשונים כותבים כי נוסח "הא לחמא עניא" נתקן בבבל, שם שפת הדיבור הייתה ארמית.

מקומה של הפסקה בהגדה

בהגדות המודרניות, נדפסת פסקת "הא לחמא עניא" בתור תחילת קריאת ההגדה, לעיתים אחרי פסקת לשם יחוד, ולעיתים, על־פי הרמב"ם, לאחר אמירת המשפט "בבהילו יצאנו ממצרים". אולם, מקומה של הפסקה לא היה מוסכם על כל הראשונים. חלקם, כגון הרשב"א והרב אשר בן חיים ממונתשון לא הזכירוה כלל, וחלקם, כגון הראב"ן והריטב"א כתבו כי איננה חלק מההגדה, אלא נספח מאוחר. ראשונים נוספים כתבו כי יש למזוג את הכוס השנייה לפני "מה נשתנה", ולא לפני "הא לחמא עניא".

פרשנויות נוספות

הפרשנות הפשוטה למילים "הא לחמא עניא" מעלה מספר קושיות, דבר שהביא חלק מהראשונים לפרש את המשפט בצורות שונות:
רבי ישעיה די טראני, בפירושו להגדה הקשה כיצד ניתן להזמין "כל דצריך" (=כל הצריך) להצטרף לאכילת זבח הפסח? שתי בעיות בדבר: האחת - זבח הפסח כבר אינו נהוג אלא רק בזמן בית המקדש, והשנייה - גם בזמן בית המקדש היה צריך להשתתף עם חברי הקרבן בעת שחיטתו. לפיכך, סובר הרי"ד שאין לומר משפט זה.
הא מרמז על האות האחרונה שבשם ה' שמרמזת על המלכות שאין לה מעצמה כלום.
מיגל לאיון

קריירת מועדונים

לאיון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קרטרו, ובגיל 18 הצטרף לוראקרוס. ב-28 באפריל 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד נקקסה. ב-25 בפברואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 נגד טמפיקו מאדרו.
בקיץ 2009 חתם לאיון באטלנטה מהסרייה א' תמורת 625 אלף אירו. ב-27 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד קייבו ורונה ובכך הפך לכדורגלן המקסיקני הראשון בסרייה א'.
ב-21 בדצמבר 2009 חתם בקלוב אמריקה. ב-2 במאי 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 נגד טולוקה. ב-26 במאי 2013 הבקיע את הפנדל האחרון בדו-קרב בעיטות ההכרעה נגד קרוס אסול בגמר קלאסורה 2013. ב-26 בספטמבר 2013 הבקיע רביעייה בניצחון 1-4 נגד סנטוס לגונה.
ב-30 בדצמבר 2014 חתם לאיון בגרנדה מליגת העל הספרדית לחמש שנים. ב-9 בינואר 2015 חתם לארבע וחצי שנים בווטפורד. יום למחרת, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 להאדרספילד טאון. ב-8 באוגוסט 2015 לאיון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אברטון.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לפורטו תמורת 6 מיליון אירו. ב-12 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד ארוקה. ב-4 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד מכבי תל אביב במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. ארבעה ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בניצחון 0-2 נגד ויטוריה סטובאל. ב-28 במאי 2016 חתם בפורטו תמורת 6 מיליון אירו נוספים.
ב-30 בינואר 2018 הושאל לסביליה עד לסיום העונה.
ב-11 ביולי 2018 חתם בויאריאל לשלוש שנים, וב-31 באוגוסט ערך לאיון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לז'ירונה.
בינואר 2019 חתם במונטריי.

קריירה בינלאומית

בשנת 2013 לאיון זומן לראשונה לסגל נבחרת מקסיקו לקראת גביע הזהב 2013. ב-11 ביולי 2013 לאיון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד קנדה. ב-28 במאי 2014 לאיון הבקיע את שערי הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד ישראל, בו כבש צמד.
לאיון נכלל בסגל הנבחרת גביע הזהב 2013, מונדיאל 2014, גביע הזהב 2015, קופה אמריקה 2016, גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018.
נמל התעופה הבינלאומי זברטנוטס

היסטוריה

שדה התעופה נפתח בשנת 1961. בעקבות תחרות עיצוב שנערך ב-1970, חמישה אדריכלים (מ. קצ'יקיאן, א. טרחניאן, ס. קלשניאן, ל. צ'רקזיאן, ומ. בגדסריאן) זכו לעצב את בניין הטרמינל הראשון. שדה התעופה שופץ בשנת 1980, אז נוסף מסוף חדש, על מנת לענות על הצרכים התחבורתיים הגדלים של ברית המועצות.
כאשר ארמניה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות בשנות ה-1990, הייתה צמיחה בתחבורה תעשייתית, אשר הובילה לבניית טרמינל מטענים חדש ב-1998, אשר יכול להתמודד עם תעבורה של כ-100,000 טון של מטען בשנה. ב-2001, נחתם הסכם זיכיון לניהול תפעולי בן 30 שנה לנמל התעופה עם חברת "שדות תעופה בינלאומיים ארמניה CJSC", חברת בת של החברה הארגנטינאית Corporación America, אשר בתורה נמצאת בבעלותו של איש העסקים הארמני-ארגנטינאעי אדוארדו יורנקיאן. במסגרת הסכם זה, CJSC שיפצה את המסלול הראשי ואת מסלולי ההמראה והנחיתה, ואת הרמפה. ב-2006, נפתח אזור הגעה חדש עם שערים ואולם למקבלי פנים, ואחרי זה גם אולם נוסעים יוצאים חדש, וכן מתקן חנייה עם קיבולת של 1,000 כלי רכב ב-2011. ב-30 בינואר 2013, זברנוטס זכתה בפרס "שדה התעופה הטוב ביותר בחבר העמים" במהלך טקסי השווקים המתפתחים לשדות תעופה (EMAA) שנערך בדובאי, איחוד האמירויות הערביות.

סקירה כללית

שדה התעופה מתואם למטוסים עד (וכולל) גודל של אנטונוב An-225, בואינג 400–747 ו - איירבוס A380. מסלול 9 מצויד ב- ILS CAT II, אשר מאפשר פעולת מטוסים בסייג רום נמוך (30 מטרים) ונראות מוגבלת (350 מטר).
נמל התעופה הבינלאומי זברטנוטס לאחרונה התקין מערכת תצוגת מידע טיסות חדש (FIDS), ומערכת זיהוי אוטומטית ביומטרית להפקדת מטען והרשמת נוסעים (צ'ק-אין). כמו כן, נוספו 150 מצלמות מעקב ברחבי שדה התעופה.
הגישה לאזורי העלייה למטוס מאובטחים ברמה גבוהה, על ידי מערכת שלושה שלבים: פיקוח מוקדם (באמצעות טביעות אצבעות וכרטיס עלייה למטוס), פיקוח דרכונים, ופיקוח במערכות רנטגן.

תחבורת קרקע

יש מגוון גדול של מוניות זמינות מחוץ לטרמינל, אך רק חברה אחת מורשית על ידי רשות התעופה, והיא מוניות איירפורט. חברה זו משרתת רק לנסיעות אל ומשדה התעופה, ואינה מספקת שירותי הסעה בתוך העיר.
בשנת 2017, הושק שירות אוטובוסים חדש, אשר מסיע נוסעים בין העיר ירוואן ושדה התעופה זברטנוטס. האוטובוס יוצא כל חצי שעה בין 7:00 בבוקר ל-22:00 בלילה, וכל שעה בין השעות 22:30 ו-7:00. השירות מופעל על ידי חברת Elitebus. נכון ל-2018, כרטיס לכיוון אחד עולה 300 דראם, והאוטובוס עוצר במספר תחנות במרכז ירוואן הקרובות למטרו ולאתרים מרכזיים אחרים, ביניהם כיכר הרפובליקה, צומת רחובות אבוויאן וסאיאט נובה, ושדרת משטוטס.