google/wiki40b huggingface dataset:
טופ גאן (בית ספר לטיסה קרבית)

טופ גאן הוא השם הפופולרי של תוכנית ההכשרה הטקטית לטיסה קרבית של צי ארצות הברית (באנגלית: SFTI - United States Navy Strike Fighter Tactics Instructor program), לשעבר "בית הספר לטיסה קרבית של צי ארצות הברית" הממוקם בבסיס האווירי של הצי, פאלון, במדינת נבדה.

היסטוריה

במסגרת הפקת לקחים מקצועיים מביצועי הטייסים של הצי האמריקני במלחמת וייטנאם, נערך מחקר רב שנתי אשר מסקנתו העיקרית הייתה הצורך בשיפור הרמה המקצועית של הטייסים, בעיקר בהיבט של קרבות אוויר. בהתאם לכך הוחלט על ידי מפקד הצי של ארצות הברית על הקמת מרכז הכשרה מתאים. בית הספר הוקם בשנת 1969 בבסיס האווירי של הצי במירמר, קליפורניה. 
המטרה העיקרית שהוצבה בפני מקימי בית הספר הייתה לפתח ולהנחיל לטייסים טקטיקות של קרב אוויר, בעיקר באמצעות תמרוניים אוויריים בלתי שיגרתיים (Dissimilar Air Combat Training — DACT). שיטת האימון העיקרית שנבחרה הייתה יצירה של צוותי אוויר מדריכים "דמויי אויב" הפועלים באמצעות דגמי מטוסים וטקטיקות אוויריות זרות ואשר על החניכים היה להתמודד איתם וליישם באופן מעשי טקטיקות של קרב אויר שרכשו בקורס.
בתחילת הדרך, מטוסי האויב העיקריים שהתמודדו מולם היו מיג-17 ומיג-21 אשר "גולמו" על ידי מטוסי סקייהוק ו- T-38  שהיו בעלי מאפייני גוף וטיסה דומים למטוסים הסובייטים. בשלב מאוחר יותר נעשה שימוש לביום מטוסי האויב גם בדגמים כגון F-5, A-6 ו-F-106.
בין השנים 1968 - 1970 עברו רבים מבין טייסי הצי האמריקני את ההשתלמות בטופ גאן, והתוצאה נראתה היטב בביצועי הטיסה שלהם. מנתוני הצי עולה כי יחס ההפלות של טייסיו עלה מכ-1:3.7 לכ-1:13 מול טייסי המיג הצפון-וייטנאמים, בעוד שיחס ההפלות של טייסי חיל האוויר, אשר לא יישמו תוכנית הכשרה דומה, דווקא ירד.
החל משנות ה-90 נוסף גם נושא תקיפות הקרקע כחלק מתחומי ההכשרה בטופ גאן. השינוי נבע מן האופי הרב-משימתי של מטוסי הדור החדש של הצי (F-14 ו-F-18), אשר שולבו גם במשימות מסוג זה בנוסף לתפקידם המסורתי במסגרת האווירית של הצי.

תוכנית ההכשרה

ההכשרה בטופ גאן מתבצעת ב-5 מחזורים מרוכזים במשך השנה. כל מחזור לימוד נמשך 6 שבועות ומשתתפים בו 24 צוותי אוויר. על הצוותים המשתתפים להיות בעלי ניסיון מבצעי ושליטה בכל המאפיינים של הטיסה הקרבית כתנאי מוקדם. צוותי האוויר שנבחרים לעבור את ההשתלמות המקצועית באים מבין יחידות קדמיות של הצי ולאחר מכן שבים ליחידות האם שלהם במטרה להעביר את הידע המעודכן ביותר לאחרים, או שנשארים בבית הספר כמדריכים. התוכנית כוללת כ-80 שעות של הרצאות תאורטיות ובנוסף לכך אימוני טיסה מול מדריכי בית הספר המדמים אויב. נושאי הלימוד כוללים: סקירות של איומים אפשריים, טקטיקה אווירית, מיומנות תקשורת וקואורדינציה, ירוט אויב וכן סימולציות של קרבות אוויר וקרקע רבי משתתפים.

תוצאות ומסקנות

התוצאות החד משמעיות של תוכנית ההכשרה לטייסי קרב של הצי האמריקני, ובעיקר הרעיון החדשני שיושם בה לראשונה, של ביום אויב על ידי המדריכים עצמם, התקבל והתקבע גם בקרב זרועות האוויר האחרות של הצבא האמריקני, חיל האוויר והמארינס, אשר פיתחו וישמו תוכנית הכשרה בעלת מאפיינים זהים.
כיום מיושמת שיטת האימון הזו גם בחילות אויר נוספים של מדינות אחרות בעולם, ובשנים האחרונות פותחה גם גרסה נוספת שלה: תרגילים משותפים של מדינות ידידותיות אשר מתמודדים זה מול זה במטרה לשפר את המיומנות המקצועית של הטייסים ואת יכולת התגובה שלהם מול טקטיקות של לוחמה אווירית אשר אינן מוכרות להם, וכפועל יוצא מכך גם את שיתוף הפעולה ביניהם מול אויב משותף.
דברה ליפשטדט

קורות חיים

משיקולי פרנסה היגר אביה לארצות הברית מגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20. המשפחה השתייכה לזרם היהודי האורתודוקסי-מודרני, ודבורה התחנכה בבתי-ספר יהודיים. באמצע שנות ה-60 גרה בסמוך לסופר היהודי הנודע יצחק בשביס זינגר, והושפעה מהתנועה לשוויון זכויות למען השחורים באמריקה.
ליפשטדט סיימה את לימודיה לתואר ראשון בחוג למדע המדינה ובחוג להיסטוריה. היא שהתה במשך שנה שלמה בישראל (בין השאר, בזמן מלחמת ששת הימים ביוני 1967). עם חזרתה לארצות הברית, היא השתתפה בתוכנית לימודי יהדות באוניברסיטת ברנדייס, ושם היא סיימה את לימודי הדוקטורט שלה.

קריירה

ליפשטדט למדה יהדות מודרנית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. היא הרצתה בכל רחבי העולם, וכהיסטוריונית שימשה ליועצת למוזיאון האמריקאי להנצחת השואה. בשנת 1994 היא מונתה ליועצת המוזיאון על ידי הנשיא דאז - ביל קלינטון.
בשנת 1996 מינה מזכיר המדינה האמריקאי את ליפשטדט ליועצת הוועדה לחופש הדת וליועצת הממשלה בענייני תגובות מדיניות להכחשת השואה. ליפשטדט מופיעה רבות בתקשורת כדי לנתח אירועים העוסקים ביהודים, ונודעת לה השפעה עצומה על מדיניות הממשל האמריקאי.
ליפשטדט מכהנת כפרופסור בחוג ללימודי יהדות מודרנית ובחוג לימודי השואה באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה בג'ורג'יה.
דבורה ליפשטדט מסרבת בתוקף להתעמת באופן פומבי עם מכחישי שואה מפני שלדעתה עימות שכזה יעניק להם אמינות שקרית.

פרשת אירווינג

בשנת 1998 הגיש הסופר וההיסטוריון הבריטי דייוויד אירווינג תביעה נגד ליפשטדט ונגד המו"ל "ספרי פינגווין" בטענה שהוציאו דיבתו רעה בספרה של ליפשטדט "מכחישים את השואה: ההתקפה המתגברת על האמת והזיכרון". ליפשטדט כתבה בספר שאירווינג עיוות את הראיות במכוון כדי לתמוך בדעותיו האידאולוגיות. על פי החוק הבריטי, שכוונתו להגן על שמו הטוב של הפרט, הוטל על ליפשטדט נטל הראיה להוכיח שטענותיה הן אמת.
ליפשטדט ופינגווין שכרו את עורך הדין אנתוני ג'וליוס  ואת ההיסטוריון מאוניברסיטת קיימברידג' ריצ'רד ג'. אוונס כדי להציג את טיעוניהם. אוונס השקיע שנתיים בבחינת עבודתו של אירווינג, והציג את הכשלים בעבודתו, לרבות העובדה שהשתמש ביודעין במסמכים מזויפים כמקור לטענותיו. השופט צ'ארלס גריי השתכנע מעדויות אלו, ובפסק-דין ארוך הוא גינה את אירווינג, ואישר את האשמותיהם של ליפשטדט ואוונס. ליפשטדט זוכתה מכל אשמה. בית המשפט הורה על אירווינג לשלם את הוצאות המשפט שעמדו על 3 מיליון דולר, דבר שהוביל אותו בסופו של דבר לפשיטת רגל, כולל עיקול ביתו. אירווינג הגיש ערעור על החלטת בית המשפט, אך הוא נדחה ב-20 ביולי 2001.
בספטמבר 2016 יצא לאקרנים הסרט הכחשה, שמתבסס על ספרה של ליפשטדט על התביעה.
סנג'ק אלכסנדרטה

סנג'ק אלכסנדרטה (טורקית: İskenderun Sancağı, צרפתית: sandjak d'Alexandrette) היה סנג'ק בסוריה שכללה את אלכסנדרטה. בשנת 1938 הייתה למדינת האטיי ולאחר פחות משנה סופחה לטורקיה.

היסטוריה

עם סופה של מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הבריטי את צפון עיראק וסוריה של ימינו והגיע גם לאזור אלכסנדרטה. זמן קצר לאחר מכן נכנסו כוחות צרפת לאזור מכוח חלוקת השליטה במזרח התיכון כפי שנוסחה בין בריטניה לצרפת בהסכם סייקס-פיקו ב-1916. מלחמת טורקיה-צרפת בדרום אסיה הקטנה באה לסיומה בהסכם אנקרה אשר נחתם ביום 20 באוקטובר 1921. לפי הסכם זה נסוגו הצרפתים משטחי דרום אנטוליה עליהם השתלטו, ובתמורה הכירו הטורקים במנדט הצרפתי על סוריה. דרישת הטורקים לקבלת סנג'ק אלכסנדרטה לא נתקבלה, אך הסנג'ק הוכר כאזור אוטונומי בשל האוכלוסייה הטורקית הניכרת שהתגוררה בו. סעיף ו' בהסכם קבע שיוקם בסנג'ק משטר אדמיניסטרטיבי מיוחד והשפה הטורקית תוכר בה כשפה רשמית.
עם הפרדת סוריה למספר מדינות, נכללה אלכסנדרטה כמחוז אוטונומי במדינת חלב. ב-1925 עם ביטול החלוקה של סוריה למדינות, חזר הסנג'ק להיות מחוז אוטונומי בסוריה עם מעמד מנהלי נפרד. דרישת טורקיה לקבל את הסנג'ק לא נתקבל. בשנת 1926 החליטה מועצת החבל על הקמת מדינה עצמאית, אולם חזרה בה במהרה.
חוזה הידידות בין צרפת וסוריה שנחתם בספטמבר 1936 קבע את סנג'ק אלכסנדרטה כמחוז אוטונומי בסוריה העצמאית לכשתקום. מיד לאחר חתימת ההסכם פנתה ממשלת טורקיה לצרפת ודרשה להקים בסנג'ק אלכסנדרטה מדינה עצמאית. באמצע דצמבר 1936 הושג הסכם פשרה על פיו יינתנו סמכויות מנהליות מסוימות לטורקיה בסנג'ק אך היא תשאר בגבולות סוריה. שלושה נציגים בינלאומיים נשלחו לפקח על ביצוע ההסכם.
בשנת 1938 היה הסנג'ק למדינת האטיי. רבים מהלא טורקים בסנג'ק עזבו את הסנג'ק ועברו לסוריה.
גם שנים רבות לאחר מכן המשיכו בסוריה לדרוש את החזרת אלכסנדרטה לסוריה.

אוכלוסייה

בתחילת 1937 היו בסנג'ק אלכסנדרטה כ-220,000 תושבים. כ-90,000 טורקים, כ-60,000 עלאווים, כ-25,000 ארמנים, כ-23,000 סונים, כמה אלפי כורדים ובנוסף יהודים ואשורים.
יוג'ין מאייר

יוג'ין יצחק מאייר (באנגלית: Eugene Isaac Meyer;‏ 31 באוקטובר 1875 - 17 ביולי 1959) היה כלכלן יהודי-אמריקאי, יושב ראש הפדרל רזרב והנשיא הראשון של הבנק העולמי.
נולד בשנת 1875 להורים ממוצא יהודי-צרפתי.
למד באוניברסיטת ייל, והחל לעבוד בחברת הייעוץ הפיננסי Lazard, בה אביו היה שותף. משנת 1901 עבד באופן עצמאי בבורסת ניו יורק.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הועסק על ידי ממשלו של הנשיא וודרו וילסון כראש התאגיד למימון המלחמה.
בשנת 1930 מונה על ידי הנשיא הרברט הובר לתפקיד יושב ראש הפדרל ריזרב (החמישי המספר), בו כיהן עד שנת 1933, תוך התמודדות עם השלכות השפל הגדול של שנת 1929.
בשנת 1933 רכש את עיתון הוושינגטון פוסט שנקלע לחדלות פרעון, ושיקם את מעמדו.
בשנת 1946, בגיל 70, מונה על ידי הנשיא טרומן לתפקיד הנשיא (הראשון) של הבנק העולמי, בו כיהן כחצי שנה.
חזר לנהל את חברת וושינגטון פוסט עד מותו בשנת 1959.
היאבקות

היאבקות היא אמנות לחימה עתיקה בה נעשה שימוש בהתגוששויות, אחיזות ולפיתות שונות. היאבקות היא תחרות פיזית הנערכת למטרות ספורט או למטרות ראווה, בין שני אנשים (לעיתים אף יותר) המנסים להשיג יתרון אחיזה האחד על השני במטרה להכריע את המתחרה באמצעות כוח גופני ובתרגילי זריזות ללא שימוש בכלי נשק. 
היאבקות ספורטיבית היא ענף ספורט אולימפי, והיאבקות מקצועית הוא שם כולל למופעי בידור בהם מוצגות תחרויות היאבקות מבוימות.
היאבקות היא אחת מצורות הלחימה העתיקות ביותר, והתייחסות אליה ניתן למצוא כבר באיליאדה המתרחשת בשנה העשירית  של מלחמת טרויה. במיתולוגיה היוונית מתוארים איאס ואודיסאוס מתאבקים זה בזה. אלמנטים של היאבקות ניתן למצוא בפאנקרטיון, אמנות לחימה שהתקיימה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה במשך כאלף שנים.
שלגיה במאה העשרים

עלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בזוג המאושר - שלגיה והנסיך אריק צ'ארמינג. שלגיה והנסיך חיו באושר בטירה לאחר שזרקו את אמה החורגת של שלגיה לבור ללא תחתית אחרי שזו הרעילה את שלגיה מרוב קנאה ביופייה, אולם הסתבר כי לבור כן הייתה תחתית והמלכה המרשעת הצליחה לצאת ממנו. בכעסה הטילה המלכה כישוף כה חזק על בני המשפחה עד כי גם היא ואחד משבעת הגמדים הושפעו ממנו, וכולם נרדמו ל-1,000 שנה. לאחר המקרה, כולם מתעוררים בקליפורניה בשנות ה-80 של המאה ה-20. ונאלצים להתאים את עצמם למציאות החדשה. הם מוצאים דירה בפרוורים ומנסים לחיות כמשפחה נורמלית. אריק הנסיך גילה יכולת כתיבה בכתיבת ספרי ילדים, ואילו שלגיה ניצלה את הבנתה בבגדים והפכה למעצבת. הילדים הלכו לבית הספר המקומי, הגמד הפך לבן בית והמלכה המרשעת מתגוררת בעלית הגג עם ראי הקסמים שלה ודואגת לסבך כל יום את החיים של בני הזוג וילדיהם. שכניהם של שלגיה ואריק הם דון "מלך השטיחים" מילר (פול אדינג) וסאלי מילר (דורי ברנר), אשר מצאו את סגנון ימי הביניים של שכניהם החדשים קצת מוזר, אך מעולם לא הסיקו כי הם שלגיה והנסיך האמיתיים.

כישלונה של הסדרה

הסדרה לא זכתה להצלחה רבה ולאחר שישה פרקים בלבד הסתיימה העונה הראשונה. לאחר שינויים שנעשו, שכללו שינויים נרחבים בצוות ההפקה והחלפת השחקנית שגילמה את שלגיה, חזרה הסדרה לעונה שנייה אך גם עונה זו לא זכתה להצלחה רבה. זמן קצר אחר כך החליטו ברשת להוריד את הסדרה מבלי לשדר אפילו את הפרק האחרון שצולם (מספר 21). למרות שהסדרה הצליחה בהתחלה, הרעיון המרכזי איבד במהרה את קסמו לאחר שהמשפחה התאקלמה פחות או יותר במקום החדש, והתסריטאים לא הצליחו לפתח את העלילה לכיוונים אחרים. בגלל מספרם המועט של הפרקים הסדרה לא זוכה לשידורים חוזרים רבים אך היא עדיין משודרת. כוכבי הסדרה המשיכו לעבוד בסדרות משניות בטלוויזיה אך אף אחד לא הפך לכוכב.
מדוזה (קומיקס)

מקור, ארבעת המפחידים

מדוזלית' אמקוולין הייתה לבת הבכורה משלושת ילדיהם של קוולין ואמבור. בעודה הייתה תינוקת חשפו אותה הוריה למוטגן ערפילי טריגן, דבר שהעניק לה את כוחה - שיער המתארך ללא הרף וגמיש בצורה בלתי אנושית. בהמשך בינה לבין חזיז שחור מתפתח קשר רומנטי. לאחר שגזע האלפא פימיטיבם מתחיל להתמרד נאבקת מדוזלית' כמדוזה במנהיגם, טריקון. במהלך מאבקה עם טריקון מזחלת השמים שלה מתרסקת, ובכך היא מאבדת את זיכרונה והופכת לנוודת. לאחר כמה זמן מוצא אותה המכשף באי קטן בים התיכון נלחמת בחיילים צרפתיים. לאחר שמכשף יוצר גרסה רעה של ארבעת המופלאים הוא זקוק לאישה שתצטרף לגרסתו הרעה של ארבעת המופלאים, מדוזה מצטרפת לגרסה הרעה ברצונה ויחד עם שאר חברי הקבוצה היא ניסתה כמה וכמה פעמים להביס את ארבעת המופלאים. למרות כשלונותיהם של הקבוצה, מעלליה הובילו לתשומת לב רבה של משפחת המלוכה אשר החלו לרדוף אחריה. בהמשך, בן דודה של מדוזה - גורגון - מתחיל לרדוף אחריה יחד עם הלפיד האנושי. בעזרת ארבעת המופלאים, גורגון מחזיר את מדוזה לאטילאן.
לאחר זמן מה, מדוזה חוזרת לבלתי אנושיים ונלחמת איתם מול ארבעת המופלאים. באחד מן הקרבות מתאהב הלפיד האנושי בקריסטל, אחותה של מדוזה. לאחר זמן מה מתפאר מקסימוס מגניבת כתרו כתוצאה מאובדן קולו של חזיז שחור, אך מדוזה ידעה כי חזיז שחור לא היה מסוגל להשתמש בקולו בגלל הסכנה, אך מדוזה רמזה כי כשהוא התעלם ממנה הוא טען אותה ככלתו לעתיד. חזיז שחור לא התרשם מהפגנת כוחו והוא קרע את כתר הבלתי אנושיים מידיו של מקסימוס והחזיר את מקומו כמנהיג הבלתי אנושיים והארוס של מדוזה. זמן קצר לאחר מכן, כאשר קריסטל והלפיד התאחדו, מקסימוס ירה לכיוון האטמוספירה ירייה חזקה ממכונתו בניסיון להשמיד את האנושות כולה. לאחר שמקסימוס אינו מצליח בניסיונו מבינה מדוזה שזה מוכיח כי בני האדם והבלתי אנושיים הם בני אותו גזע, דבר הגורם לזעמו של מקסימוס. מקסימוס יוצא מדעתו והופך את מכונתו, ובכך יוצר אזור שלילי סביב אטילאן. בעוד מדוזה נלכדת ושאר הבלתי אנושיים נמצאים במקלט בעוד ארבעת המופלאים נמלטו אך בקושי, חזיז שחור משתמש בקולו החזק על מנת להרוס את האזור השלילי שיצר מקסימוס תוך כדי שהוא מגלה את סודו.
מועצת הזקנים, בהסכמה עם חזיז שחור, מחליטה לשלוח את מדוזה ומשפחתה חזרה ללימודי אנושיות. זמן קצר לאחר מכן חוזר מקסימוס ולוכד את מדוזה, גונב את כתר הבלתי אנושיים בשנית ולוכד את חזיז שחור ושאר משפחת המלוכה. חזיז שחור משתמש בקולו פעם נוספת וזו על מנת לשחרר אותה ואת משפחת המלוכה. מדוזה עוזבת את אטילאן בניסיון להשיב את מיתרי קולו של חזיז שחור ובמקביל מצטרפת תחת השפעתה של מכשפת ללוחמות החופש. לאחר שסוזן סטורם עוזבת את ארבעת המופלאים, ממלאת מדוזה את מקומה, ולאחר שנלחמה עם ארבעת המופלאים כמה חודשים, מדוזה מעודדת את סטורם לחזור לארבעת המופלאים ומצליחה בכך.
משפחת המלוכה עוברת זמנים קשים, ומגורשת בידי מקסימוס השולט כעת בבלתי אנושיים. עם זאת, מדוזה נשארת הפנים הציבוריות של הבלתי אנושיים והמתורגמנית של חזיז שחור. לאחר שאטילאן מועברת לאזור הכחול של הירח, חזיז שחור ומדוזה נישאים. כמה חודשים לאחר החתונה, מדוזה נכנסת להריון ומועצת הגנטיקה של אטילאן מכריזים כי חתונתם הייתה כשירה. מדוזה ברחה לכדור הארץ, ושם שוהה במדבר עד שילדה נולד. לאחר שילדה נולד, מדוזה חוזרת איתו לאטילאן ונותנת אותו למועצת הגנטיקה של אטילאן, אך לאחר זמן קצר לוקחת מדוזה את ילדה ובורחת איתו לבדיקות בכדור הארץ. היא והבלתי אנושיים סייעו לקבוצת אקס פקטור המקורית נגד אפוקליפס, ובהמשך לאוונג'רס.
יחסי בולגריה–בוסניה והרצגובינה

היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה ממלכת בולגריה לצד מעצמות המרכז, אשר בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מהם, בשל היותה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך מלחמת העולם השנייה חברה בולגריה למדינות הציר, וסייעה בכיבוש יוגוסלביה באפריל 1941. בשנת 1944 התרחשה הפיכה צבאית בבולגריה, ובעקבות כך היא חברה לברית המועצות, ואף סייעה לה בשחרור שטחי בוסניה מידי הגרמנים.
בשנת 1991 הכריזה בוסניה והרצגובינה על עצמאותה, וב-15 בינואר 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ביניהן. כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, ונאט"ו.
היחסים בין המדינות טובים מאוד, ללא נושאים טעונים, פוליטיים או אחרים. המדינות חולקות את אותן יעדים של מדיניות חוץ, והחשוב ביותר בהן הוא חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ושתיהן בעד ייצוב היחסים בדרום מזרח אירופה ומניעת טרור בינלאומי.

נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו בלבד. בוסניה והרצגובינה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה בלבד.
הסגת גבול (פלילי)

עבירת הסגת גבול היא פגיעה במימוש זכויותיו הקנייניות של אדם במרחבו הפרטי, בדרך של כניסה או המשך שהייה בנכס מקרקעין (דירה לדוגמה) או מיטלטלין (כלי רכב לדוגמה) השייך לו במטרה להפחידו, להעליבו, להקניטו או לעבור עבירה כלשהי. ככלל, כניסה לנכס תיחשב כהסגת גבול רק אם נלווית לה מטרה בלתי חוקית.

מישור פלילי מול מישור אזרחי

יש להבדיל בין הסגת הגבול במישור האזרחי, בין היתר כפי שהיא באה לידי ביטוי בסעיף 18 לחוק המקרקעין המאפשר עשיית דין עצמי בנסיבות מסוימות לבין הסגת הגבול במישור הפלילי הקבועה בסעיף 447 לחוק העונשין אשר מגדיר את הפעולה כעבירה בת ענישה.

מהו נכס ומהי כניסה לנכס?

ההגדרה של נכס כוללת הן נכסי מקרקעין (דירה או בית עסק, לדוגמה) והן נכסי מיטלטלין (כלי רכב, לדוגמה).
כניסה לנכס יכולה להיות גם הכנסת חלק מגופו של מסיג הגבול (לדוגמה: בעיטה על דלת דירה, הכנסת ראש או יד, צלצול בפעמון דירה באופן ממושך ועוד).

הישארות בנכס

החלופה השנייה של עבירת הסגת גבול היא הישארות מסיג הגבול לאחר כניסה (אליו או על פניו) כדין. משמעות חלופה זו היא כי אדם נכנס לנכס באופן חוקי, אך הישארותו לאחר מכן אינה כדין, כלומר בניגוד לרצונו של מחזיק הנכס ולאחר דרישה שלא נענתה, כי יעזוב את הנכס.
אדם שנכנס לנכס בהסכמה אך בהמשך, מחזיק הנכס דורש ממנו לעזוב והוא מסרב לבקשה, הרי המעשה ייחשב כהסגת גבול.

מיהו מחזיק בנכס?

המחזיק בנכס אינו בהכרח הבעלים הרשומים של הנכס. לפי הגדרת החוק, החזקה זמנית של אדם בנכס היא מספקת על מנת שיוגדר כמחזיק בנכס.

היסוד הנפשי הנדרש

על מנת להרשיע אדם בעבירה זו, הכניסה לנכס צריכה להיעשות לשם הפחדת מחזיק הנכס, העלבתו, הקנטתו או לשם ביצוע עבירה, על כן כניסה כשלעצמה אינה מספקת. יחד עם זאת, לא נדרש כי מחזיק הנכס יוקנט, יופחד הלכה למעשה או שתבוצע עבירה בפועל. מספיק כי עניין זה יהווה בגדר מטרה של מסיג הגבול או במקרה וידע (בהסתברות גבוהה) כי התנהגותו תביא לתוצאה האסורה של הפחדת מחזיק הנכס, העלבתו וכו'.
בנוסף, אין חובה כי מחזיק הנכס יהיה נוכח פיזית בנכס. די בכך כי ברגע ששמע שנכנסו לנכס שבבעלותו, גרם לו הדבר לתחושה כי הוא מוקנט או מאוים (גם בדיעבד).

מסגרת הענישה

במידה ואדם יוגדר כמסיג גבול, בית המשפט יהיה רשאי לקבוע לו עונש של עד שנתיים מאסר. עם זאת, במידה ואדם שהסיג גבול עשה זאת כאשר הוא נושא נשק חם או קר, ניתן יהיה להחמיר בעונשו ולקבוע לו עונש של עד ארבע שנות מאסר.
אולריך מיהה

ביוגרפיה

מיהה נולד בסקסוניה שבמזרח גרמניה, ובצעירותו שירת בצבא גרמניה המזרחית כשומר גבול בחומת ברלין. בעקבות בעיות בריאות הוא פנה לקריירת משחק ובשנות השמונים הפך לכוכב בתיאטרון הדוכסים של מזרח גרמניה. הוא נטל חלק פעיל בארגון ההפגנות שהתקיימו לפני איחודה של גרמניה. כמה מתפקידיו הידועים ביותר משנות התשעים הם תפקיד קומי בסרט "שטונק!" שעסק ביומני היטלר, ותפקידים בסרטיו מעוררי המחלוקת של מיכאל הנקה, "הווידאו של בני" ו"משחקי שעשוע". ב"משחקי שעשוע" הוא שיתף פעולה עם אשתו השלישית, השחקנית סוזן לותר. הוא גם שיחק בסרט הטלוויזיה האחרון של הנקה, "הטירה". במהלך שנות האלפיים הוא גילם מספר דמויות של נאצים, הבולטת שבהן היא "הדוקטור" ב"אמן" של קוסטה גאברס.
ב-2005 אובחן אצל מיהה סרטן הקיבה. ב-2006 הוא שיחק בתפקיד הראשי ב"חיים של אחרים", עליו זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר באוסקר הגרמני וכן באוסקר האירופאי. הסרט נודע בשיקוף פרטים מחייו האמיתיים של מיהה, שלאחר איחוד גרמניה גילה מסמכים המוכיחים כי הוא היה נתון למעקב מצד אשתו השנייה ג'ני גרולמן, שלכאורה עבדה בשירות השטאזי. גרולמן דחתה טענות אלה ואף זכתה בתביעה שמנעה ממיהה לפרסם ספר אוטוביוגרפי בנושא זה. מיהה נפטר ממחלתו בקיץ 2007, בגיל 54.
לאקוניה

גאוגרפיה

גבולותיה הטבעיים וההיסטוריים של לאקוניה הם הרי טייגטוס במערבה, הרי ארקאדיה בצפון, הרי הפרנוסוס במזרחה, ומפרץ לאדוניה בדרום. לאקוניה מכילה בשטחה את חצי האי מליאס במזרחה, עמק נהר אֶוּרוֹטַס, העובר במרכזה, וחלק גדול מחצי האי מאני במערבה . 
חצי האי מליאס מפריד בין מפרץ לאקוניה במערב לים האגאי במזרח. הים סביב כף מליאס, בקצה חצי האי, ידוע בבוגדנותו והשיט בו מסוכן וקשה בשל מזג האוויר ההפכפך והסערות העזות והתכופות המאפיינים אותו. על הכף ניצב אחד מן המגדלורים הגדולים ביותר בים התיכון, שכיום אינו פועל יותר. ממערב לחצי האי שוכן האי אלפוניסוס (Ελαφόνησος), השייך גם הוא ליחידה האזורית המודרנית של לאקוניה, והמפורסם בחופיו החוליים והארוכים. 
נהר אורוטס, העובר במרכז לאקוניה, הוא הנהר הארוך ביותר בלאקוניה ועמקו הוא האזור הכי פורה והכי מאוכלס בה. עמק האורוטס מכיל מטעי פירות הדר, מטעי זיתים, ואזורי מרעה, והוא ידוע בתעשיית התפוזים הגדולה בו - הגדולה ביותר בכל הפלופונסוס, וכנראה גם ביוון כולה.
חצי האי מאני הוא אזור הררי ומיושב בדלילות, הפריד בין המפרץ המסיני במערב לבין המפרץ הלקוני במזרח. קצו של חצי האי, כף מטפן, הוא הנקודה הדרומית ביותר של יוון היבשתית.
ההר פרופיטיס אליאס (2,407 מטר) בהרי טייגטוס הוא ההר הגבוה ביותר בפלופונסוס. הוא נמצא ממערב לספרטה ועמק אורוטס, ודרכו עוברת הדרך היחידה שמקשרת בין לאקוניה ומסינה.

היסטוריה

על פי המיתולוגיה חבל הארץ נקרא על שם לאקיידמון, מייסדה האגדי של ספרטה.
לאקוניה נשלטה על ידי התרבות המינואית עד בערך למחצית האלף השני לפנה"ס. כאשר החלו להתפתח בה מרכזים איכאים של התרבות המיקנית, שהבולט בהם היה העיר המיקנית לאקדיימון.
הפלישה הדורית בסוף האלף השני לפנה"ס לפלופונסוס הובילה להתמוטטותה של התרבות המיקנית גם בלאקוניה. ראשית ההתנחלות הדורית החלה בצפון האורוטס, והתקדמה דרומה עד לאימקלאי. 5 יישובים דורים התאחדו במאה ה-8 לפנה"ס לעיר ספרטה, שהפכה במהרה לכוח המרכזי והיחידי בלאקוניה.
ההיסטוריה של לאקוניה עד לתקופה הרומית ובמהלכה מקבילה להיסטוריה של ספרטה. תחת שלטון האימפריה הרומית, ולאחר מכן תחת האימפריה הביזנטית איבדה בהדרגה ספרטה את שליטתה על לאקוניה, ושטחה צומצם לעמק האורוטס בלבד. שאר לאקוניה הייתה נתונה לשליטת הנציבים הרומים והביזנטיים של פרובינקיית אכיאה.
מ-1205 לספירה הנוצרית, הייתה לאקוניה, כמו רוב הפלופונסוס, תחת השלטון הפרנקי של נסיכות אכאיה, ואף הוקמה בשטחה העיר מיסטרס, על ידי הנסיך גיום השני וילאהרדואין, שייעד אותה לבירת ממלכתו. ב-1430 הייתה לאקוניה, יחד עם שאר הפלופונס, תחת שליטתה של האימפריה הביזנטית המחודשת, אולם רק לתקופה של 20 שנה, שאחריה עברה לאקוניה ב-1460 לידי האימפריה העות'מאנית. 
תושביה היוונים של לאקוניה לקחו חלק פעיל במרד היווני נגד הטורקים ומ-1830 הייתה לאקוניה חלק ממדינת יוון המודרנית. ב-1834 הכריז המלך היווני אוטו על כוונתו לבנות ליד ספרטה העתיקה, בירת לאקוניה, עיר חדשה בשם ספרטה, שכיום מהווה את בירתה של לאקוניה.
נוזל טרום-שפיכה

נוזל טרום-שפיכה (מכונה גם פּריקאם, או פרי-קאם, מאנגלית: pre-cum) הוא נוזל שקוף וצמיגי הנפלט מהשופכה בפין הגבר כאשר הוא במצב של עוררות מינית. הנוזל מופרש על ידי בלוטות קאופר הנמצאות מתחת לערמונית, והרכבו דומה לזה של נוזל זרע, אך יש בין השניים הבדלים כימיים משמעותיים. נוזל טרום-שפיכה מופרש מבלוטות מיוחדות הממוקמות בצידי השופכה, ומטרתו לנקות אותה מחומציות השתן כהכנה למעבר הזרע ולשמש כחומר סיכה. כמות נוזל הטרום-שפיכה הנפלטת משתנה מגבר לגבר. בעוד יש כאלה שאינם מפרישים את הנוזל כלל, אחרים מפרישים עד חמישה מיליליטר.
הימצאות של תאי זרע בנוזל היא נדירה יחסית.
בקרב גברים בעלי מחלות זיהומיות מסוימות, עלול נוזל טרום-שפיכה לכלול פתוגניות שלהן. מחקרים שבדקו נשאי HIV מצאו אצל מרביתם נוכחות של הנגיף בנוזל הטרום-שפיכה.
תנועה (תחביר)

בבלשנות גנרטיבית תנועה הוא כינוי לתופעה שבה אלמנט במשפט עובר ממקומו המקורי המשוער למקום אחר. תנועה יכולה לנבוע מאילוצים שונים הנובעים מהדקדוק האוניברסלי, או מאפשרויות שמעמיד הדקדוק האוניברסלי להדגיש את האלמנט במקומו החדש או לגוון את משמעות המשפט באמצעות סידור מחדש של האלמנטים במשפט. על-פי התאוריה הגנרטיבית, יש מצבים שבהם תנועה היא בלתי-אפשרית, כלומר, מצבים שבהם העברת אלמנט במשפט למקום אחר תיצור משפט בלתי-דקדוקי.

רקע

תאוריית הדקדוק הגנרטיבי-טרנספורמטיבי שניסח נעם חומסקי בשנות ה-50 של המאה ה-20 הניחה כי המשפטים בכל שפה נתונה הם "מבני שטח" (surface structure) שנובעים מתהליך קוגניטיבי שבו הדובר מחולל (generate) "מבנה עומק" (deep structure) ולאחר מכן מחיל עליהם "טרנספורמציות" שיוצרות את מבני השטח, כלומר את המשפטים הגלויים. כך הסביר חומסקי את העובדה שבשפה טבעית אפשר להביע רעיון אחד באמצעות משפטים הבנויים בצורות שונות, למשל: "דני קרא את הספר"/"הספר נקרא על ידי דני". לפי התאוריה הזו, לשני המשפטים יש מבנה עומק אחד, אלא שמבנה העומק הזה יכול לעבור שתי טרנספורמציות שונות שיוצרות שני מבני שטח שונים. חומסקי ניסח "כללי גזירה" שמתארים את מבני העומק האפשריים, ו"כללי טרנספורמציה" שמתארים את הטרנספורמציות האפשריות על מבני העומק.
במהלך 20 השנים שאחרי פרסום התאוריה הראשונית החלו חומסקי ותלמידיו לחקור את סוגיית הטרנספורמציות, ובעיקר את המצבים שבהם טרנספורמציה יוצרת משפטים בלתי-דקדוקיים. מחקר זה הביא לפיתוח תאוריה פשוטה יותר שבה אין כללי טרנספורמציה, אלא ההנחה היא שאלמנטים במבנה העומק של המשפט יכולים לנוע בעת יצירת מבנה השטח, כשגורמים מסוימים עשויים לחסום את התנועה ולמנוע אותה.
בשנות ה-70 פיתח חומסקי את "התאוריה הסטנדרטית המורחבת המתוקנת" Revised Extended‎Standard Theory (REST)‎, שכוללת את המושג "תנועת-אלפא" (move α) כשם כללי לכל טרנספורמציה, כלומר כל תנועה של אלמנט במשפט. תנועת-אלפא נמנעת במצבים מסוימים המתוארים בתאוריה המתוקנת.
התאוריה המתוקנת מניחה כי במקום שבו היה האלמנט שנע למקום אחר במשפט נשארת "עִקְבָה" (trace), כלומר, המקום המקורי של האלמנט אינו מתרוקן, אלא נשאר תפוס באמצעות עקבה שאמנם אין לה ביטוי במבנה השטח, אך יש לה קיום בתודעתו של הדובר. באמצעות העקבה מסבירים תופעות תחביריות שונות, למשל חסימה של תנועה נוספת של אלמנט במשפט למקום שפינה כביכול האלמנט הנע הראשון, היעדר אפשרות לצרף שתי מילים הנמצאות משני עברי המקום שממנו נע האלמנט. כמו כן, יש תאוריה הגורסת כי צריך להישמר יחס מתמטי כלשהו בין האלמנט הנע לבין העקבה שנשארה אחריו, וכי יש מגבלות על האלמנטים במשפט שיכולים להימצא ביניהם.