google/wiki40b huggingface dataset:
כוחלה

כּוּחלֵה (במקור מערבית) היא מלט המשמש למילוי מישקים בין אבנים בחיפוי קירות או בריצוף. הכוחלה מיוצרת במיוחד למטרה זו, בדרך כלל ממלט ומחול, וניתן לבצע אותה במגוון של צבעים וצורות, כאשר משתמשים בתוספים צבעוניים מיוחדים ובמלט לבן במקום במלט רגיל.
לכוחלה שתי מטרות עיקריות: אטימת החיפוי או הריצוף מפני חדירת מים, ושיפור מראה הריצוף או החיפוי. בגלל השימוש בצמנט פורטלנד על הכוחלה להיות בעלת רוחב מוגבל, מכיוון שצמנט פורטלנד מתכווץ בעת התקשותו. התקן הישראלי מגביל את רוחב הכוחלה ל-1 ס"מ.
במקרים מיוחדים בהם נידרש לבצע כוחלה ברוחב גדול ממה שמתיר התקן, ניתן להשתמש בתערובות על בסיס סיליקון שאינו מתכווץ, או לחלופין להשתמש בתערובות שהיו מקובלות בהיסטוריה לפני השימוש בצמנט פורטלנד, המבוססות על סיד וחול.
כיום מצויות בשוק חברות המייצרות תערובות מוכנות לכוחלה, שלעיתים מכילות חומרי איטום שונים, המונעים ממים לחלחל דרך הכוחלה אל הצד האחורי של אבן החיפוי.

אופן ביצוע הכוחלה

לאחר הרכבת האבן שוטפים במים את המישקים כדי לנקות אותם מאבק, ואז מחדירים את הכוחלה באמצעות מזרק או כף בנאים. לאחר החדרת הכוחלה מנקים את השאריות הבולטות באמצעות מברשת ברזל מכנית.
אנדרה גיו

אנדרה גיו (בצרפתית: André Guillot‏; 15 באוקטובר 1908 - 23 בפברואר 1993) היה שף צרפתי, השף של מסעדת "אוברז' די וייה מארלי" (l’Auberge du Vieux Marly) במארלי-לה-רואה.

ביוגרפיה

אנדרה גיו נולד ב-1908 בפארמוטייה, בהיותו בן 16 החל לעבוד בבישול, בתחילה כשוליית שף המאפה פרנאן ז'יטו, שף שגרירות צרפת ברומא.
חלקה הראשון של הקריירה שלו שימש כשף בבתים פרטיים, בכלל זה בשירותו של הסופר הסוריאליסטי רמון רוסל (Raymond Roussel), עשיר אנין טעם שלביתו הובאו פירות וירקות מקוט ד'אזור ברולס רויס. במלחמת העולם השנייה נפל בשבי, אחריה עבד במספר מוסדות ואחר-כך התיישב בנורמנדי במארלי-לה-רואה ב-1952, שם היה שף המסעדה "אוברז' די וייה מארלי". המסעדה הצרפתית בעלת השם הגדול ביותר שמדריך מישלן האדום  התעלם ממנה.
ב-1966 דירג מדריך ג'וליארד את המסעדה כ"מסעדה הטובה ביותר בשכנות לפריז" והיא קיבלה 17.5/20 נקודות במדריך גו מיו ותרנגול שחור מוכתר (הציון הגבוה ביותר) מידי מדריך קלבר.
גיו פרש ב-1972, לימד בישול. בין השפים אותם לימד נכללו ז'אן-מארי אמט, פייר בארדש, ז’אק קאניה, גי ז'דה, אמיל יונג, גי מארטן, מארק מנו, ז'אן-פייר רוברט, אנרי סגן (Henri Seguin) וז’ראר וייה.
אנדרה גיו מוכר כממציאו של הרטבים בלי קמח, על ידי סילוק הרביכה והקמח, הוא הסמיך את הרטבים באמצעות צמצום, ההצלחה נזקפת גם לזכות מתכון מגדנאות מיוחד.
כריסטיאן מיו תיאר אותו כ"הבלתי מובן ביותר מבין השפים הצרפתיים הגדולים ביותר", הוא נחשב כחלוץ המטבח הקל, הרבה לפני עידן הדיאטה.
הוא היה גלוי לב ולא היסס לתקוף מסורות מבוססות היטב, כך למשל תקף את הנוהג להבעיר את המנה לעיניו של הלקוח כהצגה גרידא וגרס שיש לעשות זאת במטבח בלבד.
הוא הלך לעולמו ב-1993 בסן-ז'רמן-אן-לה.
פולרטון

היסטוריה

הפעם הראשונה בה אירופאים הגיעו לאזור פולרטון הייתה במסגרת משלחת חקר שהגיעה לסביבה בשנת 1769. במהלך המאה ה-19 התפתחה חקלאות מקומית. ההתיישבות עצמה אוגדה כעיר בשנת 1904. בשנת 1880 החל קידוח נפט במקום, דבר שהביא לשגשוג רב. תחילת המאה ה-21 התאפיינה במתח מעמדי רב בין חלקי העיר.
אייס (סדרה מצוירת)

עלילה

התוכנית מספרת על עלילותיו של אייס מקדוגל שקיבל בטעות פלטה משוכללת מרופא שיניים. כאשר הוא משתמש בפלטה היא גורמת לו צרות רבות וגם לסובבים אותו.
בית רימה

בית רימה (גם: בית רמה) היה יישוב יהודי בארץ ישראל בתקופת בית שני, ממנו הועלו לבית המקדש מנחות של יין.
היישוב נזכר במשנה: "ומניין היו מביאין את היין, קרוחיין וחטוליין אלפא ליין, שנייה להן בית רימה ובית לבן בהר וכפר סגנה בבקעה".
כמו כן, נזכר היישוב בחיבור אבות דרבי נתן: "מעשה באדם אחד מבית רמה שהיה נוהג בעצמו מדת חסידות. שלח אליו רבן יוחנן בן זכאי תלמיד אחד לבודקו, הלך ומצאו שנטל שמן ונתנו על גבי כירים ונטלו מעל הכירים ונתנו לתוך של גריסין. אמר לו מה אתה עושה, אמר לו כהן גדול אני ותרומה בטהרה אני אוכל".
היישוב הקדום מזוהה כיום עם הכפר הערבי בית רימא שבהר אפרים, כ-3 ק"מ מזרחית לבית אריה. חיזוק לזיהוי זה, פרט לשימור השם, הוא קרבתו של כפר זה לכפר א-לובן, המשמר לפי הסברה את שמה של בית לבן הקדומה.
אלגוריתם תוך-מקומי

במדעי המחשב, אלגוריתם תוך-מקומי הוא אלגוריתם המתמיר מבנה נתונים תוך שימוש בכמות קטנה וקבועה של שטח אחסון נוסף. בדרך כלל, פלט האלגוריתם נכתב על-גבי שטח הקלט, ללא שימוש במבנים זמניים משמעותיים. אלגוריתם שאינו תוך-מקומי נקרא לעיתים לא-תוך-מקומי או חוץ-מקומי. דוגמאות: מיון ערימה, מיון בועות.

דוגמאות

נגדיר מערך 'a' באורך 'n' .
עכשיו, נגדיר פונקציה בשם reverse שתחזיר את המערך בצורה ההפוכה.
למשל:
אם הפונקציה תקבל את המערך [1,2,3] היא תחזיר [3,2,1]
עכשיו נציג שתי דרכים לעשות זאת:
שיטת אלגוריתם חוץ-מקומי:

function reverse(a[0..n - 1])
 allocate b[0..n - 1]
 for i from 0 to n - 1
 b[n − 1 − i] := a[i]
 return b
לרוע המזל, שיטה זו פחות יעילה, מכיוון שהיא צורכת כמות זיכרון גבוהה יותר בשביל המערך 'b'. עכשיו נראה איך נוכל להפוך את הקוד ליותר יעיל, וגם לכתוב את הקוד במקום (אלגוריתם תוך-מקומי).
שיטת אלגוריתם תוך-מקומי:

 function reverse_in_place(a[0..n])
 for i from 0 to floor(n/2)
 tmp := a[i]
 a[i] := a[n − 1 − i]
 a[n − 1 − i] := tmp
כפי שניתן לראות האלגוריתם השני (אלגוריתם תוך-מקומי יעיל בהרבה, מבחינת ניצול הזיכרון. מבחינת סיבוכיות ריצה ללא הפיכה ל ניתן לראות שהפונקציה הראשונה תהיה  והשנייה . כך שיוצא שהפונקציה השנייה יעילה במקצת בסיבוכיות.
סיקטיבקר

היסטוריה

העיר נוסדה ב-1586 בשם אוסט-סיסולסק (שפך הנהר סיסולה). ב-1780 הוכרזה כעיר על ידי יקטרינה השנייה ונהפכת למרכז אזור אוסט-סיסולסק בגוברניה של וולוגדה. עד תחילת המאה ה-20 הייתה עיר קטנה בת 4,5 אלף תושבים, ש95% שייכים לעם הקומי. מ-1921 מרכז החבל האוטונומי של קומי. בתקופה הסוביטית העיר התפתחה מאוד, הגיעו אליה קבוצות אוכלוסים מכל רחבי ברית המועצות והיא נהייתה מרכז אדמיניסטרטיבי ותרבותי חשוב ברוסיה. ב-1930 שמה שונה לשמה הנוכחי. ב-1936 החבל האוטומי נהפך לרפובליקה אוטונומית וב-1991 לרפובליקה.
בשנת 2018 ייערך משאל עם המציע את העברת בירת הרפובליקה לעיר אוחטה, השנייה בגודלה ברפובליקת קומי.
החנוכייה הלאומית של ארצות הברית

החנוכייה הלאומית של ארצות הברית (באנגלית: National Menorah) היא חנוכייה הממוקמת ברביע הדרום מזרחי של האליפסה (פארק הממוקם דרומית לבית הלבן) שבוושינגטון, בירת ארצות הברית. החנוכייה הודלקה לראשונה בשנת 1978 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, ומאז היא מודלקת בחג החנוכה מדי שנה בשנה על ידי שלוחי חב"ד ובהשתתפות נשיא ארצות הברית. עם השנים הוגדלה החנוכייה, וכיום גובהה הוא 9.1 מטרים.

היסטוריה

בשנת 1974 רבי מנחם מנדל שניאורסון (הרבי מליובאוויטש) קרא להגדלת המודעות הציבורית בארצות הברית לחג החנוכה (המתרחש לרוב בסמוך לחג המולד, לו מודעות ציבורית רבה מאוד בארצות הברית).
בראשית פעילותו בעניין זה זכה רבי מנחם מנדל שניאורסון לביקורת רבה של ארגונים ליברליים יהודיים בארצות הברית. בשנת 1978 הציע הרב אברהם שם טוב, חסיד חב"ד, להקים את החנוכייה בחזית הבית הלבן. מזכיר הפנים של ארצות הברית, ססיל ד. אנדרוס התנגד להצעה ולא התיר את הקמת החנוכייה, בטענה כי הדבר סותר את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, אולם לאחר התעקשותו של הפוליטקאי היהודי סטיוארט איזנשטאט הותרה הצבת החנוכייה והדלקתה.
במהלך חג החנוכה, סיים נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר הסתגרות בת 100 ימים מעיני הציבור בצל משבר בני הערובה באיראן, ויצא לסיור בפארק לפאייט, שבמהלכו הדליק את השמש של החנוכייה שהוצבה בפארק על ידי חב"ד. אירוע זה הפך למסורת במסגרתו מדי שנה משתתף נשיא ארצות הברית במקום חנוכייה, כאשר קרטר היה הראשון לעשות זאת.
בשנת 1982 הכריז הנשיא רונלד רייגן כי החנוכייה היא "החנוכייה הלאומית של ארצות הברית".
בשנת 2013 הוצבה במקום חנוכייה בגובה 9.1 מטרים, על במה שגובה 61 ס"מ.

אירוע הדלקת החנוכייה

החנוכייה ממוקמת מדי שנה מחדש על ידי שלוחי חב"ד, ואירוע הדלקתה על ידי נשיא ארצות הברית מוקרן בערוצי החדשות. הטקס מלווה בשירי חנוכה המנוגנים על ידי תזמורת של צבא ארצות הברית.
יוסף ברץ

ביוגרפיה


ברץ נולד בשנת 1890 בכפר קושניציה במחוז חרסון שבפלך פודוליה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לפונדקאי זיידל ברץ. בעקבות גזירות שהוטלו על היהודים, עקרה המשפחה לעיר קישינב, שם הצטרף כנער צעיר לתנועת "צעירי ציון". הוא הפך לציוני נלהב, ובגיל 16 עלה לארץ ישראל לבדו.
בארץ היה לפועל ולחקלאי. הוא הצטרף לתנועת הפועל הצעיר, התמחה בסיתות אצל בוריס שץ והיה חבר הקומונה "ירושלים החדשה". ב-1909 היה בין הפועלים-המומחים היהודים הספורים שעסקו בבניית אחוזת בית והגימנסיה הרצליה. בשנת 1910 היה בין מייסדי קבוצת דגניה, ובשנת 1920 בין מייסדי ההסתדרות, ופעיל במסגרת "ההגנה".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941 התנדב לצבא הבריטי, והוא בן 51 שנים. ברץ היה פעיל במתן תנאים טובים לחיילים המשוחררים, והקים את "הוועד למען החייל", שסייע לחייל המתנדב הארץ ישראלי בכל מקום בו נמצא. שלושה מבניו התגייסו אף הם לצבא הבריטי.
בשנת 1949 נבחר מטעם מפא"י לכנסת הראשונה, ובמקביל היה בין מקימי האגודה למען החייל שעמד בראשה.
בשנת 1961 זכה, עם עוד שמונה ממייסדי דגניה, בפרס מיוחד במסגרת פרס קפלן.
בשנת 1968 נפטר לאחר מחלה ממושכת, ונקבר בדגניה א'.
היה אב לשבעה.
"בית החייל" בתל אביב יפו נקרא על שמו, כמו גם רחובות בפתח תקווה, חולון, בת ים וטבריה.
מייקל בי. ג'ורדן

ביוגרפיה

מייקל באקרי ג'ורדן נולד ב-9 בפברואר 1987 בסנטה אנה, קליפורניה, ארצות הברית. משמעות שמו האמצעי, "באקרי", היא "הבטחה אצילית" בסווהילי. ג'ורדן הוא השני מבין שלושת ילדיהם של דונה ומייקל. כשהיה בן שנתיים, ג'ורדן ומשפחתו עברו להתגורר בניו ג'רזי, ושם הוא למד בתיכון לאמניות "ניוארק" בו התחנך עד בגרותו.
ג'ורדן לא תכנן להפוך לשחקן, ועיקר התמקדותו היה בכלל בענף הספורט כדורסל. עם זאת, כבר בנעוריו הוא דגמן עבור מספר מותגים, ושימש כפרזנטור של חברת "Toys R Us". את הקריירה שלו כשחקן החל ג'ורדן ב-1999, כשהיה בן 12, כשהופיע כדמויות אורחות בסדרות "הסופרנוס" ו"המופע של ביל קוסבי", ובנוסף גם הופיע כדמות רקע בסרט "שחור ולבן של T.J". שנתיים אחר כך, הוא הופיע כדמות משנה בסרט "משחק חזק", ושנה לאחר מכן הופיע כדמות משנה בעלת חלק אינטגרלי בעלילת העונה הראשונה של "הסמויה". תפקיד זה זיכה אותו בשנה אחר כך בהופעה כדמות ראשית בסדרה "כל ילדיי".
לאחר שהשתחרר מחוזה המחויבות הבלעדית שלו ל"כל ילדיי" ב-2006, ג'ורדן מיקד את עיקר תעסוקתו בעולם הטלוויזיה. הוא הופיע כדמויות אורחות בסדרות "CSI", "ללא עקבות", "פשע מן העבר", "סוכן מחוק" ו"בונז" ובתפקיד ראשי בסדרה "העוזר", וכן כדמות ראשית בסרט העצמאי "בלאקאאוט". ב-2009, הצטרף ג'ורדן לסדרה "אורות ליל שישי" כדמות ראשית, בה הוא הופיע עד כשהסתיימה ב-2011. עוד ב-2009, הוא הופיע כדמות ראשית בסרט העצמאי "הכומר בראון". ב-2010, הוא הופיע כדמויות אורחות בסדרות "חוק וסדר: כוונה פלילית" ו"שקר לי", ובנוסף גם הצטרף כדמות חוזרת לסדרה "הורים ללא גבולות".
ב-2012, ג'ורדן הופיע בסרט המלחמה "זנבות אדומים" כדמות המשנה מוריס וילסון, ובסרט גיבורי-העל "כרנוקיה בזמן אמת" כאחת משלוש הדמויות הראשיות סטיב מונטגומרי. עוד באותה שנה, הוא הופיע כדמות אורחת בסדרה "האוס". ב-2013, הוא הופיע כדמות הראשית אוסקר גרנט בסרט "תחנת פורטוויל", וזה היה לשיתוף הפעולה הראשון שלו עם הבמאי ראיין קוגלר. משחקו של ג'ורדן בסרט זיכה אותו בשבחים רבים, וכן גם במועמדויות רבות לפרסים וכלילת שמו ברשימות רבות של "שחקנים מבטיחים". עוד ב-2013, ג'ורדן דיבב את דמותו של ויקטור סטון/סייבורג בסרט ההנפשה "ליגת הצדק: פרדוקס פלאשפוינט".
ב-2014, ג'ורדן הופיע כדמות משנה בסרט "הדייט שהביך אותי". ב-2015, הוא הופיע כדמות הראשית ג'וני סטורם/הלפיד האנושי בסרט הקומיקס "ארבעה מופלאים". עוד ב-2015, ג'ורדן הופיע כדמות הראשית אדוניס קריד בסרט "קריד", וזה היה לשיתוף הפעולה השני שלו עם הבמאי ראיין קוגלר.
ג'ורדן מופיע בסרט הקומיקס "הפנתר השחור", שיצא לאקרנים ב-2018 כאנטגוניסט הראשי אריק קילמונגר, וזהו שיתוף הפעולה השלישי שלו עם הבמאי ראיין קוגלר.
היינריך פון ויטינגהוף

קריירה מוקדמת

פון ויטינגהוף נולד ב-6 בדצמבר 1887 במיינץ שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. אביו היינריך אוטו קונרד פון ויטינגהוף היה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי ואמו הייתה הרוזנת לבית שמטו. בשנת 1903 התגייס פון ויטינגהוף לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר פון ויטינגהוף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 מונה למפקד הפלוגה ה-1 ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי), ובשנת 1926 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-14 (הבווארי), ובשנת 1933 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד חטיבת הרובאים ה-1. ב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1937 מונה למפקח הכללי על כוחות השריון. במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-24 בנובמבר 1938 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון ויטינגהוף מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5, ולחם עימה במערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-8, במסגרת הארמייה ה-14. ב-26 באוקטובר 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-13, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-16, במסגרת קבוצת ארמיות A. על הצלחתו בקרבות קיבל ב-24 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-20 ביוני מונה פון ויטינגהוף במקביל למפקד הקורפוס ה-46, ופיקד עליו במהלך המערכה בבלקן כחלק מהארמייה השנייה, ובמבצע ברברוסה כחלק מקבוצת הפאנצר השנייה, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פון ויטינגהוף עם הקורפוס שבפיקודו, כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, וב-22 באפריל 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-10 ביוני 1942 מונה פון ויטינגהוף למפקד הארמייה התשיעית, וב-1 בדצמבר 1942 מונה למפקד הארמייה ה-15 בחזית המערבית. 
ב-15 באוגוסט 1943 מונה למפקד הארמייה העשירית בחזית האיטלקית, ופיקד עליה בהצלחה בהגנה בקו החורף ובקו הגותי. ב-16 באפריל 1944 קיבל פון ויטינגהוף תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים, וב-1 בספטמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. בין ה-23 באוקטובר 1944 ל-15 בינואר 1945 פיקד על קבוצת ארמיות C במקום אלברט קסלרינג שנפצע בתאונה. ב-27 בינואר 1945 מונה פון ויטינגהוף למפקד קבוצת ארמיות קורלנד, אך ב-10 במרץ חזר לאיטליה כמפקד הפיקוד הדרומי, במקום קסלרינג שעבר לפקד על הפיקוד המערבי. לקראת סוף אפריל יצר פון ויטינגהוף קשר עם בעלות הברית, וב-29 באפריל חתם נציגו קרל וולף על כניעת כל הכוחות הגרמניים באיטליה. ב-2 במאי נלקח פון ויטינגהוף לשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

פון ויטינגהוף שוחרר מהשבי בספטמבר 1947. לאחר שחרורו שימש כיועץ לממשלת גרמניה המערבית על אופן התחמשותה מחדש, וב-23 בפברואר 1952 מת פון ויטינגהוף בפפרונטן והוא בן 64 שנים.
תאוריית הקרבה הבין-אישית

תאוריית הקרבה הבין-אישית (באנגלית: proxemics) עוסקת במחקר על השפעת המרחק הפיזי בין בני-אדם על התנהגותם והרגשתם. תורת הקרבה הבין אישית היא חלק ממחקר התקשורת הבלתי-מילולית.

היסטוריה

האנתרופולוג אדוורד הול טבע את המושג בשנת 1963 וחקר את הנושא. הוא הדגיש את חשיבותו היישומית של חקר תחום זה, הן בהקשר ליחסים בינאישיים והן בתכנון מרחבי בבתים ובניינים, ואף בתכנון עירוני רחב היקף. 
הול השתמש כבסיס לעבודתו במחקריו של הזואולוג השווייצרי הייני הדיגר (Heini Hediger), שעסקו במרחקים בעולם החי. הדיגר הבחין בין מרחק בריחה של חיות, מרחק קריטי (מרחק התקפה), מרחק אישי (בין חיות ממינים שונים ללא מגע ביניהן), ומרחק חברתי (בין חיות מאותו מין). הול ראיין במחקריו מאות אנשים, כדי לקבוע סיווגים דומים לכך בקרב בני האדם וקריטריונים להבחנה ביניהם.
בית ליקיא

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מהתקופה הרומית המאוחרת. סמוך לכניסה לכפר נמצאת "ח'רבת בית נושיף". במקום שרידי קידות ואבני בניין עתיקות ששולבו בגדרות אבן ובמדרגות חקלאיות מאוחרות. ממצא החרסים באתר הוא מן התקופה הרומית, הביזנטית והמוסלמית הקדומה. שם המקום נזכר בתעודה טורקית מן המאה ה-16, כאדמת וקף. מצידו הדרומי של הכפר שוכן אתר עתיק נוסף, "חירבת שיבלי" מהתקופה ההלניסטית.

התקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 347 תושבים בשנת 1870.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, בבית ליקיא  הייתה אוכלוסייה של 739 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בבית ליקיא 209 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 858 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית בית ליקיא כ-1,096 תושבים.

פעולת בית ליקיא - מבצע בנימין ב'

בשנת 1954 הייתה העיירה יעד לפעולת תגמול שכונתה אז "פעולת בית ליקיא" או "מבצע בנימין ב'" בתכנונו של אריאל שרון, מטרת המבצע הייתה לכידת שבויים מקרב חיילי הצבא הירדני כדי להשיג קלפי מיקוח לשחרורו של הלוחם בנימין ג'יבלי.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. בשנת 1975 הציע שר השיכון אברהם עופר להקים התנחלות על פסגת הר "ג'בל אל מוקאטם" שצמוד לכפר מדרום מזרח, זאת כחלק מתוכנית ל"עיבוי ירושלים" והקמת 13 יישובים חדשים סביב לעיר. ההתנחלות לבסוף לא הוקמה, מאחר שרוב הקרקעות באזור היו בבעלות פרטית של תושבי הכפר והיו רשומות בטאבו.
בשנות ה-90, לצורך סלילת כביש 443 הופקעה רצועה ברוחב של 150 מטר ואורך של 10 קילומטרים, שחלקה עובר באדמות הכפר. בעקבות הסכמי אוסלו 1,080 דונם מאדמות הכפר, מתוך 16 אלף דונם, הוגדרו כשטח A ושטח B, שאר האדמות מוגדות כשטח C.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. תושבי הכפר עתרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר שמנתק אותם מכביש 443. בעת פעולות המחאה נגד הגדר נהרגו נערים מקומיים מאש חיילי צה"ל: במאי 2005 נהרגו שני ילדים ג'מאל ועודאי עאסי. חודש וחצי לאחר מכן ירה מאבטח של הגדר למוות בבן דודם של הנערים, נימר עאסי שהיה אז בן 17.

גאוגרפיה

בית ליקיא שוכנת למרגלות "ג'בל אל מוקאטם", הר שגובהו 557 מטר מעל פני הים ומתנשא כ-200 מעל סביבתו. שכבות סלעי המשקע באזור זה נוטות מעל 40 מעלות כחלק מ"קמר רמאללה". הקרקע באזור היא מסוג טרה רוסה, קרקע חרסיתית חומה-אדומה המתהווה מבלייה של סלע גיר קשה ומתאימה לגידולי זיתים וגפנים.
ג'ון טסטר

ג'ון טסטר (באנגלית: Jon Tester; נולד ב-21 באוגוסט 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מונטנה מאז 2007.

ביוגרפיה

טסטר נולד בהבר שבמונטנה, כבנם של הלן לבית פירסון ודייוויד טסטר, במשפחה בת שלושה ילדים. אביו ממוצא אנגלי ואמו ממוצא שוודי. בגיל 9 הוא איבד את שלוש האצבעות האמצעיות שבידו השמאלית, עקב תאונה במטחנת בשר. ב-1978 סיים את לימודיו לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת גרייט פולס. לאחר מכן עבד שנתיים כמורה למוזיקה בבית ספר מקומי, עד שחזר לעבוד בחווה המשפחתית.
ב-1999 נבחר טסטר לסנאט המדינתי של מונטנה, שם שירת עד 2007. בשנים 2005 - 2007 היה לנשיא הסנאט.
הוא נבחר לראשונה לסנאט של ארצות הברית ב-2006, כשגבר על החבר הרפובליקני המכהן קונרד ברנס, באחד ממרוצי הסנאט הצמודים ביותר באותה שנה. ב-2012 נבחר לכהונה נוספת לאחר מרוץ צמוד גם כן. גם ב-2018 נבחר לכהונה נוספת לאחר מרוץ צמוד במיוחד.
טסטר נשוי לשרלה ביץ, ונולדו להם שני ילדים. הוא קתולי באמונתו.
אלברט אלמוזנינו

קורות חייו

אלמוזנינו נולד באסואירה (בעבר מוגדור) שבמרוקו וב-1949 עלה לישראל והתגייס לחטיבת הצנחנים. אחרי השרות הצבאי למד במדרשה למורים לציור והופיע בתיאטרון בובות, עד שנבחר להופיע בתוכניתו של אד סאליבן, המופע של אד סאליבן. במקביל להופעותיו האמנותיות עבד במעבדה במכון ויצמן ברחובות.
אלמוזנינו הוא איטר יד ימינו, אך בבית הספר הוכרח לכתוב בידו הימנית וכך למד להשתמש בשתי ידיו. הוא כותב, מצייר ועושה צלליות בשתי ידיו.
הוא נצר למשפחת הרבנים כנפו, נכדו של הרב דוד כנפו, שהיה אב בית הדין של קהילת מוגדור. מתגורר בראשון לציון, נשוי לשולה ואב לבן ובת.

אמנותו

אלברט אלמוזנינו ידוע כאמן הצלליות היחיד בישראל והוא בעל שם עולמי.
הטלת צלליות היא אמנות ייחודית בארץ ובעולם כולו, אמנות זו הייתה נפוצה במאה ה-19. לצורך הצגת הצלליות נמתח נייר לבן על מסגרת ומאחוריו הוצבו נרות אחדים. האומן ישב בין הנרות למסך הלבן והראה לקהל צלליות של דמויות בפרופיל, גזורות מקרטון, שהצטיירו על גבי הנייר המואר מאחור.
אלמוזנינו החיה את האמנות העתיקה באמצעים פשוטים ביותר - פנס כיס, סדין לבן ושתי ידיו, שבהן בלבד יצר פרופילים של חיות, צמחים, רוכבי סוסים, וכן דמויות מפורסמות מהפוליטיקה האמריקאית והעולמית. 
אלמוזנינו הצייר צבר ניסיון באמנותו, שיכלל ופיתח אותה לרמה גבוהה וקירב אותה אל הקהל הרחב. אלמוזנינו התארח בתוכניות הטלוויזיה של אד סאליבן בארצות הברית בשנות ה-60 ואף זכה להתייחסות אוהדת מצד מבקרי תיאטרון בניו יורק טיימס. הוא השתתף ב"יזראלי מיוזיקל" בתיאטרון המפורסם אולימפיה בפריז. בישראל הוא התארח בתוכניות טלוויזיה ולקח חלק בקמפיין פרסום שלטי חוצות לבית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע, בו התנוססו הצלליות שלו. 
בשנת 2000 יצא למכירה ספרו בגרסה העברית, "שעשועי צלליות", אותו צילם יהודה פינס, והוא נמכר בחנויות הספרים בארץ. בדרך זו הוא מקווה לשמר אומנות ייחודית זו. 
אלמוזנינו מוכר בישראל גם כצייר, והשתתף במספר תערוכות בראשון לציון, עיר מגוריו, בתל אביב ובאשדוד.
חוט להט

חוט להט הוא מקרה פרטי של גוף חימום, אשר בו המוליך דק מאוד ולכן די בזרמים נמוכים יחסית להביאו לטמפרטורות גבוהות מאוד. בשל כך, התוצאה ולפיכך גם המטרה של שימוש בחוטי להט אינה דווקא לחימום אלא למטרות אחרות: להפקת אור נראה (כמו במקרה של נורות ליבון), לחימום של אלמנטים קטנים מאוד (כמו סלילים בנורה פלואורסצנטית), או אף להצתת אש (בבדיקות מעבדה מסוימות).
בשל הדרישות לעמידות בטמפרטורות גבוהות מאוד, נדרשים חוטי להט להיות עשויים מחומרים המאפשרים זאת, כגון טונגסטן. בנורות להט, למשל, מחמם זרם של 0.05-0.5 אמפר את הסליל לטמפרטורות של מעל 3000 מעלות קלווין.
חוט הלהט החם, פולט קרינת גוף שחור בטווח תדרים האופייני לחומר ממנו עשוי חוט הלהט ולטמפרטורה שלו, והוא נקרא ספקטרום הפליטה.
מנפטה

מנפטה (באנגלית: ‏Cotton gin, הלחם של כותנה ומנוע) היא כלי חקלאי המשמש לתעשיית הכותנה. מנפטה היא גם כינוי למפעל שבו מתבצע תהליך הניפוט.
בתהליך הניפוט מופרדים סיבי הכותנה מהגרעינים ועוברים ניקוי ראשוני. הסיבים נדחסים לכריכות נפרדות, והגרעינים נשלחים לשימוש תעשייתי, לזריעה מחדש ולמאכל לבקר.
תהליך הניפוט, שבעבר נעשה ביד, צרך כוח אדם ושעות עבודה רבות. יצירה של מנפטה מכנית קיצר את התהליך. ממציא המנפטה המודרנית הוא איליי ויטני. ויטני המציא את המנפטה בשנת 1793 לאחר שראה את הצורך בה בעת שהתגורר בחוות שונות שגידלו כותנה והם נכללים ברשימת X-פטנט. המנפטות הראשונות, שהופעלו באופן ידני על ידי ארכובה, הגיעו ליעילות גדולה מאוד, פי 50 מהניפוט הידני. דגמים גדולים יותר של מנפטות הגיעו להספק גדול יותר והופעלו על ידי בהמות. המצאתו זו של ויטני הביאה להרחבה משמעותית בייצור כותנה, והיוותה גורם עקיף למלחמת האזרחים האמריקאית כאשר הגבירה באופן משמעותי את הביקוש לעבדים. המצאת המנפטה הוזילה את תהליך ייצור הכותנה ובד זה תפס את קדמת הבמה בתעשיית הטקסטיל.
מנפטות מודרניות פועלות על עקרונות דומים למכונה שהמציא ויטני.
המילה "מנפט" מופיעה במשמעות זו של ניקוי סיבי הכותנה בתלמוד בבלי.
פינסטריד

מנגנון פעולה

הפינסטריד הוא מעכב (אינהיביטור) של האנזים 5α-reducatase (ובאופן ספציפי יותר של ה-type II & III isoenzymes). על ידי ביצוע עיכוב לאנזים זה, הפינסטריד מונע המרה של טסטוסטרון ל-DHT על ידי האנזים, והתוצאה היא ירידה של 65-70% ברמות ה-DHT בדם, וירידה של 85-90% ברמות ה-DHT בערמונית. חשוב לציין שפינסטריד אינו גורם לדיכוי מוחלט של ייצור ה-DHT, כיוון שהוא אינו מבצע עיכוב משמעותי ל-type I isoenzyme של האנזים 5α-reductase.
על ידי חסימת ייצור ה-DHT, הפינסטרי מפחית את פעילות האנדרוגנים בקרקפת. בערמונית, עיכוב האנזים 5α-reductase גורם לירידה בגודל הערמונית, דבר המקל על הסובלים מ-BPH ומפחית את הסיכון לסבול מסרטן הערמונית. עיכוב של אנזים זה מפחית גם את משקל האפידידימיס (יותרת האשך), וגורם לירידה בתנועתיות ובמורפולוגיה של ה-Spermatozoa באפידידימיס.
ה-DHT עוזר בין השאר להפעיל את קולטני הגאבא (GABA), שהם קולטנים המתווכים ומעבירים סיגנלים בין נוירונים. כיוון שפינסטריד מונע ייצור של DHT, ייתכן והוא תורם לירידה בפעילות ה-GABA. ירידה בפעילות זו הודגמה כגורמת לדיכאון, חרדות ותפקוד מיני לקוי.

תופעות לוואי

תופעות הלוואי משימוש בפינסטריד אינן שכיחות. ה-FDA הוסיף הערה לגבי שימוש במעכבי 5α-reductase, ששימוש במעכבים אלו עלול להגביר את הסיכון להופעה של סרטן ערמונית מפושט (High-grade prostate cancer), כיוון ששימוש בפינסטריד לטיפול ב-BPH מוריד את רמות ה-PSA (אנטיגן ספציפי של בלוטת הערמונית המהווה סמן להופעת סרטן באיבר), דבר שעלול למסך (להסתיר) התפתחות של סרטן ערמונית.
אף על פי ששכיחות הופעת סרטן השד בזכרים שנטלו פינסטריד 5 מ"ג במבדקים קליניים לא עלו, ישנן עדויות על הופעת סרטן השד הקשור לשימוש בתכשיר. עם זאת, העדויות הקיימות לא הוכיחו חיבור בין שימוש בפינסטריד לבין סרטן.
ההשפעות של פינסטריד על התפקוד המיני חלוקות. ישנם מקרים מתועדים על ירידה מתמשכת בחשק המיני (ליבידו) או בעיות זקפה לאחר הפסקת השימוש בתכשיר וה-FDA הנחה את יצרני התרופה להודיע על כך לרופאים המטפלים בתרופה זו.
כאשר פינסטריד אושרה לשימוש כתכשיר לטיפול בהתקרחות ב-1997, הודיע ה-FDA בהודעה המאשרת את שימושו כי הוא נסבל היטב, כאשר תופעות הלוואי הנפוצות ביותר קשורות לתפקוד מיני לקוי. באנשים רבים תופעות לוואי אלו נעלמות אם השימוש בתרופה נפסק, כאשר לפעמים תופעות הלוואי נפסקו גם כאשר האדם המשיך ליטול אותן.

התוויות נגד

פינסטריד אינו מאושר לשימוש בנשים, במיוחד עקב הסיכוי למומים מולדים בעובר. התרופה מסווגת בקטגוריות ההיריון של ה-FDA כ-X (אסורה לשימוש בהיריון).

מאפיינים פיזיים וכימיים

הפינסטריד הוא אנלוג מסוג 4-azasteroid של ההורמון טסטוסטרון והוא ליפופילי (מסיס בשומן).
התרופה מוצגת תחת שמות המותג פרופסיה (לטיפול בתבנית התקרחות זכרית - MPB) ופרוסקר (לטיפול בבלוטת ערמונית מוגדלת-BHP), כאשר שניהם מהווים תוצרים של חברת מרק. בכל גלולה של פרופסיה ישנו 1 מ"ג של פינסטריד, ובכל גלולה של פרוסקר ישנם 5 מ"ג פינסטריד. רישום הפטנט של חברת מרק על רכיב הפינסטריד לטיפול בבלוטת ערמונית מוגדלת פג תוקף ב-19 ביוני 2006. לחברה נרשם פטנט נפרד לטיפול בתבנית התקרחות זכרית בפינסטריד, כאשר תוקפו של רישום פטנט זה פג בנובמבר 2013.
שירז אפיק

ביוגרפיה

שירז אפיק נולדה בתל אביב. בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפסיכולוגיה מ-Kean University שבניו ג'רזי. עבודת התזה שלה עסקה בהעברה בין-דורית של טראומת השואה מהדור השני לדור השלישי.
במשך חמש שנים התגוררה בארצות הברית, שם קיבלה תואר שני ותעודת יועצת התמכרויות. היא עבדה בבית חולים על גלגלים בטיפול בנפגעי נפש. עם שובה לארץ טיפלה בניצולי שואה בביתם.
כיום עוסקת בכתיבת ביוגרפיות כסופרת צללים.
בוגרת סדנת המכניקה של הרגש בהנחיית מעין רוגל וקורס ליסודות התסריטאות בהנחיית צביקה קרצנר.
זוכת תחרות "סיפור שמתחיל בכוס תה" של מרחב טיוטות, 2019.
סיפוריה התפרסמו במספר כתבי עת ובאנתולוגיית עברית. במשך השנים פירסמה שלושה רומנים.

חיים אישיים

אפיק נשואה ואם לשני בנים.