google/wiki40b huggingface dataset:
דומוזטפה

דומוזטפה (בטורקית: Domuztepe Höyüğü, שפירושו "גבעת החזיר") היה יישוב גדול בתקופה הנאוליתית. התל שוכן בדרום מזרח טורקיה, 30 ק"מ מדרום מזרח לעיר קהרמאנמרש. האתר היה מיושב בין השנים 5450-6200 לפנה"ס, בעיקר בתקופת חלף. שטחו של התל הוא 200 דונם, והוא היישוב הגדול ביותר הידוע מתקופה זאת.

המחקר הארכאולוגי

האתר התגלה במהלך סקר ארכאולוגי שבוצע באזור. האתר נחקר בין השנים 2006-1995 על ידי משלחת חפירות משותפת של אוניברסיטת מנצ'סטר מאנגליה ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס מארצות הברית. בשנת 2008 חודשה העבודה על התל במשלחת משותפת של אוניברסיטת מנצ'סטר והמוזיאון הבריטי ובחסות המכון הבריטי באנקרה. מנהלי המשלחת הם סטיוארט קמפבל (Stuart Campbell) מאוניברסיטת מנצ'סטר ואלכסנדרה פלטשר (Alexandra Fletcher) מהמוזיאון הבריטי.
ממצאים שנחפרו באתר מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש שהקדיש לאתר אולם תצוגה.

היסטורית התיישבות

תחילת ההתיישבות באתר החלה בתקופה הנאוליתית הקרמית. בתקופת חלף המאוחרת כל 200 הדונם של התל היו כנראה מיושבים. ההתיישבות של התקופה הפרהיסטורית הסתיימה בסוף תקופת חלף בשנת 5450 לפנה"ס. האתר יושב שוב בתקופה הלניסטית. התיישבות נוספת על התל התקיימה במאה הראשונה לספירה. באתר נמצאו שרידי כנסייה ונחפר גם בית קברות נוצרי קטן.
החפירות התקיימו בשכבות שונות. הנמוכה ביותר היא השכבה שבה נמצאו שרידים השייכים לתקופת המעבר בין התקופה הנאוליתית הקרמית לתחילת תקופת חלף 6100 לפנה"ס והשכבה הגבוהה ביותר המתוארכת לתקופה הפרהיסטורית מסתיימת ב-5450 לפנה"ס. בשכבות מתקופת חלף נמצאו תעלות שחצו את האתר, מבנים עגולים ומבנים מלבניים, קרמיקת "כלי חלף", קערות אבן, צלמיות, חרוזים, כלים מעצם וחותמות טביעה. באתר נמצא גם אובסידיאן שהובא ממקומות כמו קפדוקיה ומזרח טורקיה של היום. נמצא גם אובסידיאן שהובא ממקומות רחוקים יותר, כמו אזור ארמניה של היום. האובסידיאן שימש לייצור פריטי יוקרה כמו תכשיטים וכלים.
בדיקות גאומורפולוגיות של האזור הראו שהיישוב בעת העתיקה שכן באזור מעבר בין אדמה יבשה לאזור ביצתי. ייתכן וגיוון זה אפשר לתמוך באוכלוסייה גדולה לאורך השנה. השרידים הבוטניים שנמצאו באתר כללו חיטת איינקורן, חיטת אמר, שעורה, עדשים, אפונה ופשתן. הם גם אספו או גדלו שקדים, תאנים, פיסטוקים ושזיפים או דובדבנים. האזור הביצתי סיפק להם קנים ששימשו לבניין, מחצלות וסלים. נמצאו באתר עצמות בעלי חיים כמו כבשים, עזים, בקר וחזירים. נמצאו גם שרידי חיות בר כגון, איילים, דובים ונמרים. בבור קבורה נמצאו שרידי כלבים, דבר המעיד על כך שהכלבים חיו עם בני האדם והיו חשובים להם.

בור המוות

בין השנים 2003-1997 נחפר מתחם קבורה גדול שנקרא על ידי החופרים "בור המוות" מעין קבר פיר. קוטרו של הבור היה מעל 3 מטר ועומקו כ-1.5 מטר. הבור היה מלא בשכבות של עצמות אדם ובעלי חיים, שברי קרמיקה וחפצים נוספים.
להערכת החוקרים, הקבורה בבור ארכה מספר שבועות והתרחשה במספר שלבים. השכבה הראשונה, העמוקה ביותר של בור המוות, הכילה שרידי עצמות של שמונה ראשי בקר, כנראה שרידים של ארוחה מאד גדולה. כמות כזאת יכולה להאכיל כ-2,000 אנשים. השכבות העליונות יותר הכילו שרידי שלדים של כ-40 אנשים וגולגולת של כלב. השלדים היו מקוטעים ופגועים מאד, הבשר הוסר וגורד עם כלי צור. בחלק מהשלדים הראש הוסר והונח לצידם. לאחר שהעצמות הונחו, הם כוסו בשכבת אפר. שרידים נוספים של עצמות אדם הונחו סביב קצות הבור.
שירות הביון הממלכתי (לוקסמבורג)

שירות הביון הממלכתי של לוקסמבורג (בצרפתית: Service de Renseignement de l’État du Luxembourg) הידוע בראשי התיבות SREL, הוא שירות הביטחון והמודיעין של הדוכס הגדול של לוקסמבורג. הוקם ב-1960, אך מעמדו וסמכויותיו הוגדרו רק ביוני 2004.
השירות נתון לפיקוח משרד ראש ממשלת לוקסמבורג ומפוקח גם על ידי הוועדה הפרלמנטרית לענייני ביון המורכבת מראשי המפלגות הפוליטיות וחברי פרלמנט. הוועדה מתכנסת בקביעות מאז אפריל 2005 ודואגת לפרסם ממצאים מודיעיניים מדי שנה כדי להבטיח שקיפות.
הסוכנות עוסקת בניתוח, מחקר ואיסוף מידע הקשור לאיום על ביטחונה של לוקסמבורג, בסיכול ריגול ובלוחמה בטרור ומניעת הפצת נשק גרעיני. הסוכנות גם חולשת על תחום אבטחת המידע בלוקסמבורג.
הארגון משתף פעולה באופן הדוק עם משטרת הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, בסיוע בפתרון חקירות פשיעה חמורה.
ברוכים הבאים לפתח תקוה

הפקת האלבום

האלבום כולל מספר מפיקים ישראלים שתרמו לכתיבתו. בין אלו ניתן למנות את עידו מימון, ששיתף פעולה עם נצ'י נצ' באלבום הבכורה שלו "חלומות" והפיק את השיר "כלב מי שלא אוהב אותך". השיר "הללויה" הופק על ידי אייל "שקל" דוידי, שהפיק את רוב שירי אלבומיו הקודמים של נצ'י נצ' ומופיע לצידו. בנוסף משתתפים באלבום חבר להקת הדג נחש, שלומי אלון, ששר את הפזמון בשיר "תהילה", שהופק על ידי מיכאל כהן (כהן ביטס), מהצמד כהן@מושון. השיר יצא כסינגל ונכנס לרוטציה בפלייליסט לילה של גלגלצ במהלך חודש יוני 2015. שלומי אלון ניגן גם סקסופון ב"תהילה" וב"כלב מי שלא אוהב אותך". עוד מנגן באלבום גיטריסט להקת בלקן ביט בוקס, רון בונקר.
השירים עצמם כוללים מחוות לאמנים שונים. הפתיחה כוללת קאבר לשירו של צוות הווי הנח"ל, "פתח תקווה". השיר "חסידה צחורה" מכיל סימפול (דגימה) מהשיר "חסידה צחורה" של להקת צלילי העוד. השיר "ממשלה זה פשע מאורגן" הוא קאבר בעיבוד חופשי לשיר "Government Is Organized Crime" של להקת הפולק הישראלית OSOG.
צור שלום

היסטוריה

ראשיתה של השכונה בחברת "צור שלום" שנוסדה בשנת 1920 על ידי יהודים מטרנסילבניה שברומניה, אשר רכשו אדמות בשטח השכונה והחלו לבנות את בתיהם בשנים 1947 -1948. שטחה של השכונה צורף לקריית ביאליק בשנת 1952.
בשנת 1962 נפתח בשכונה בית הספר "צור שלום" שהיה בית הספר השלישי שהוקם בקריית ביאליק.
בשנות ה-60 התיישבו עולים רבים ממרוקו בצור שלום, תחילה במעברה ולאחר מכן עברו לשיכון קבע בשכונה. בשנות ה-70 יושבו בשכונה עולים מגאורגיה ומרוסיה. בשנות ה-80 התיישבו בשכונה עולים חדשים מהקווקז, ובהמשך גם עולים מאתיופיה.
בחודש אוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה נחתה בשכונה רקטת 220 מ"מ. מהפיצוץ הועפו כ-15,000 כדוריות פלדה שגרמו לפצועים ולהרס רב.
השכונה מורכבת כיום מבתים פרטיים, בנייני מגורים עד 4 קומות (בחלקם שיכוני רכבות) ומיעוט של בתים בני 8 קומות, ובנייני מגורים גבוהים המגיעים עד 9 קומות שנבנו בשנות ה-90.
גבולות השכונה הם מצפון אזור התעשייה של קריית ביאליק, מדרום רחוב התל, ממזרח כביש עוקף קריות וממערב כביש 4 (דרך עכו-חיפה).

מוסדות בשכונה

קבוצת הכדורגל מכבי צור שלום היא קבוצת הכדורגל המייצגת את השכונה ואף את העיר קריית ביאליק ומארחת את משחקיה באצטדיון הכדורגל שבשכונה.
בשכונה פועלים מתנ"ס, שלוחה של הספרייה העירונית ושני בתי ספר יסודיים, בית הספר "ידע" ובית הספר "פסגות".
אחת לשבוע מתקיים שוק פירות וירקות בשטח מגודר בקצה המזרחי של שדרות ח"ן בשכונה. סמוך אליו נמצאת הכניסה הדרומית לשביל נחל הנעמן.
בית העלמין של העיר קריית ביאליק נקרא "בית עלמין צור שלום" אך נמצא סמוך לשכונה ואינו חלק משטחה.
ב-2017 החלה בשכונה הקמת פארק על שם אריאל שרון.
פתיחת רטי

היסטוריה

לפי רטי, הפתיחה הוצגה לראשונה ברמת אמן בתחילת 1923. פתיחה זו זכתה לפרסומה הגדול ביותר כאשר רטי הביס את חוסה ראול קפבלנקה, אלוף העולם בשחמט המכהן, במשחק ביניהם בטורניר ניו יורק 1924, אחת התחרויות החזקות שאורגנו אי פעם, תוך שימוש בפתיחה זו. היה זה הפסדו הראשון של קפבלנקה בשמונה שנים. 
ישנן עדויות כי אף אלכסנדר אלכין נהג לשחק את פתיחת רטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך באותה עת כמעט כל משחק שהחל עם פ-ו3 ו- ג4 של הלבן נחשב כפתיחת רטי. עם צבירת הפופולריות של פתיחה זו יחד עם פתיחת היפרמודרניות נוספות, השתכללה פתיחת רטי ונעשתה הבחנה ברורה בינה לבין פתיחות דומות אחרות.
סבלי טרטקובר כינה פתיחה זו בשם "פתיחת רטי-צוקרטורט", והתייחס ל-1.פ-ו3 כ"פתיחה מן העבר, שהפכה, במהלך 1923, לפתיחת העתיד".
ישראל זוהר

ביוגרפיה

נולד כישראל זונשיין בנתניה למשפחה שהיא דור שביעי בארץ. החל להופיע בפני קהל בגיל תשע, ובהיותו בן 14 זכה בפרס על נגינה בקלרינט בתחרות הלנה רובינשטיין. בגיל 27 עבר להתגורר בתל אביב. כשהתזמורת הפילהרמונית הישראלית ויתרה על שירותיו של נגן הקלרינט גיורא פיידמן, היא בחרה את זוהר לתפקידו כנגן קלרנית וקלרנית-באס.
זוהר היה חבר קבוע בפילהרמונית הישראלית החל מ-1 באוקטובר 1968 ועד 30 בספטמבר 2011.
סמוך לגיל 40, בעת שירותו במילואים בלבנון, פגש בשני בחורי ישיבה שעסקו במבצע תפילין, דרכם התוודע למוזיקה של הכליזמרים, ועבר ממוזיקה קלאסית למוזיקת נשמה יהודית. בשנת 1984 החל לחקור יחד עם המוזיקולוג עדי סולקין את הסגנון הכליזמרי הייחודי של צפת והר מירון, רכש בקיאות בסגנונות הכליזמר השונים והתקבל כנגן הרשמי בהילולה המסורתית במירון בל"ג בעומר. כתוצאה מכך יזם ועזר בהקמת פסטיבל הכליזמרים בצפת. הוא היה סולן של תזמורת וינה ועם התזמורת הפילהרמונית ביצע רבות את יצירתו "לילה במירון" במקומות רבים בארץ ובעולם, כולל בסאן פאולו בכיכר העיר לפני קהל של 250,000 איש. 
זוהר הפיק 12 אלבומים והשתתף יחד עם הכנר יצחק פרלמן בקונצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. קונצרט זה הונצח באלבומו של פרלמן, "Tradition" ‏(1990). 
זוהר מרבה לנגן בהופעות ברחבי הארץ ובחו"ל את תוכניתו המוזיקלית "כזוהר הרקיע". בין היתר הופיע באולם מוזיקפריין עם התזמורת הפילהרמונית של וינה, עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין, והתזמורת של ניו יורק. בטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות ה-50 שנערך על יד הכותל המערבי ניגן את יצירתו של המלחין הישראלי אנדרה היידו "תרועת מלך". כמו כן הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, ששודרו ברחבי אירופה, יפן וברזיל. זוהר גם השתתף בנגינה בתקליטים רבים.
בנימין מילר

בנימין (בני) מילר הוא חוקר בכיר בתחום יחסים בינלאומיים. משמש כפרופסור מן המניין במחלקה ליחב"ל באוניברסיטת חיפה, מומחה למדיניות ביטחון בין-לאומי והמזרח התיכון. מכהן כנשיא העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים וראש התוכנית הבינלאומית ללימודי שלום וניהול סכסוכים באוניברסיטת חיפה. משמש כראש מרכז המידע לטכנולוגיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת חיפה. 
פרופ' מילר קיבל דוקטורט מאוניברסיטת ברקלי וביצע פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, אצל פרופ' סמואל הנטינגטון ופרופ' בארי פוזן. מילר שימש כחוקר אורח בהרווארד ופרינסטון ופרופסור אורח באוניברסיטת דיוק. זכה בפרסים רבים בישראל ובעולם על מחקריו. במסגרת שירותו בצה"ל פעל במחלקת התכנון האסטרטגי במטה הכללי. סיים בהצלחה את קורס הצוערים של משרד החוץ ואף שימש כנציג במשלחת ישראל לאו"ם. לחם בקרב תל סאקי ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ריצ'רד מקרירי

תחילת דרכו

מקרירי נולד ב-1 בפברואר 1898, לוולטר א. מקרירי, אמריקני יליד שווייץ, שחי רוב חייו באנגליה, אך ייצג את ארצות הברית בפולו באולימפיאדת פריז (1900), ולאמיליה מק'אדם, בתו של מהנדס הדרכים ג'ון לודון מק'אדם. מקרירי התחנך באיטון קולג', ולאחר מכן במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1915 התגייס מקרירי לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט נושאי הרומח ה-12 (של נסיך ויילס), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה אף נפצע באחד הקרבות.
לאחר המלחמה מילא מקרירי תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1935 מונה למפקד הרגימנט נושאי הרומח ה-12 (של נסיך ויילס).

מלחמת העולם השנייה

במאי - יוני 1940 השתתף מקרירי בקרב על צרפת, ולקראת סוף המערכה מונה למפקד החטיבה המשוריינת ה-2, שהייתה חלק מהדיוויזיה המשוריינת ה-1, ולחם עמה לצד שרל דה גול, ובעקבות כך נהיה מעריץ של דה גול. בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-8, ובמרץ 1942 מונה ליועצו הראשי לענייני שריון של קלוד אוקינלק. באוגוסט 1942 מונה מקרירי לראש מטה פיקוד המזרח התיכון בראשותו של הרולד אלכסנדר, והיה מופקד על תכנון קרב אל-עלמיין השני, ובמהלך המערכה בתוניסיה כיהן כראש מטה קבוצת הארמיות ה-18. ביולי 1943 מונה מקרירי למפקד הקורפוס ה-8 בבריטניה, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-10, ולחם עמו בפלישה לאיטליה, ובקרב מונטה קאסינו. ב-31 בדצמבר 1944 מונה מקרירי למפקד הארמייה השמינית, ופיקד עליה בהבקעת הקו הגותי, ובמתקפת אביב 1945 באיטליה, שבסופה נכנעו כמיליון חיילים גרמנים.

אחריתו

לאחר המלחמה היה מקרירי מפקד הכוחות הבריטיים באוסטריה, ומשרדו היה בארמון שנברון. בשנת 1946 מונה מקרירי למפקד ארמיית הריין, במקום פילדמרשל ברנרד מונטגומרי. בשנת 1948 מונה מקרירי ליועץ הבריטי במועצת הביטחון של האו"ם, ובשנת 1949 הועלה לדרגת גנרל.
בסוף אותה שנה פרש מקרירי מהצבא, והקדיש את זמנו לטיפוח ביתו. במהלך משבר סואץ בשנת 1956 שלח מקרירי מכתב לידידו שר האוצר הרולד מקמילן, ובו מחה על ההסתבכות במשבר.
מקרירי מת ב-18 באוקטובר 1967, והלווייתו נערכה במנזר וסטמינסטר.
ספרות יווניות

ספרות יווניות הוא שמה של שיטת ספירה שמוצאה ביוון העתיקה, המשתמשת באלפבית היווני. שיטה זו עדיין בשימוש ביוון המודרנית לציון מספרים סודרים, דהיינו באותם מקרים בהם משתמשים בספרות רומיות במערב אירופה ובארצות הברית. למספרים מונים משתמשים ביוון בספרות הודיות-ערביות.

מספרים גדולים

המספר 10,000 ייוצג על ידי המילה "מיריאד" המקבילה למונח התנ"כי רבבה. בסיפרו "מבין החול" דן ארכימדס במספרים גדולים ביותר, ומציע שיטות לספירת מספר גרגרי החול על חוף ים, ומספר גרגרי החול על כל חופי הים בעולם, ומגיע למספר  שהוא מיריאד מיריאדים בחזקת מיריאד מיריאדים בחזקת מיריאד מיריאדים (ובעברית: רבבת רבבות בחזקת רבבת רבבות בחזקת רבבת רבבות).
חלחולת

הליכים רפואיים

בדיקה רקטאלית, במהלכה בוחן הרופא את החלחולת ונוטל ממנה דגימות, עשויה להיות הכרחית במקרים רבים לצורכי גילוי מחלות מסוימות. החלחולת אף עשויה להיות פתח למדידת חום הגוף באמצעות מדחום. הטמפרטורה הנמדדת בחלחולת גבוהה בדרך כלל מהטמפרטורה הנמדדת בפה ובבית השחי. רופאי ילדים רבים ממליצים על מדידת חום רקטאלית בילדים ובפעוטות מתחת לשש שנים בעיקר מכיוון שהטמפרטורה הנמדדת בחלחולת קרובה יותר לחום הליבה של הגוף, ואצל ילדים קטנים הדיוק חשוב ביותר. בנוסף, החלחולת מהווה פתח להחדרת תרופות לגוף, לרבות "נרות" (Suppositories) מסוגים שונים.

החלחולת האנושית בעת מתן צואה

תפקידה הראשי של החלחולת הוא לאגור באופן זמני את הצואה המופרשת על ידי המעי הגס. כשדפנות החלחולת מתרחבות נוכח התמלאותן בפסולת, קולטני מתיחה עצביים בחלחולת מעבירים מסר למוח בדבר צורך במתן צואה. אם צורך זה לא ממומש, הפסולת בחלחולת נדחסת חזרה למעי הגס, ושם נספגים ממנה המים. כאשר מתן הצואה נדחה לפרק זמן ארוך במיוחד, גובר הסיכוי לעצירות. 
כאשר החלחולת מתמלאת צואה, הלחץ מרחיב את דפנות התעלה האנאלית ומאפשר לפסולת להיכנס לתוכה. באותו הזמן החלחולת המרוקנת מתכווצת, וגלים פריסטלטיים דוחפים את הצואה אל מחוץ לגוף. שני שרירים טבעתיים (sphincters) בחלחולת - פנימי וחיצוני - מסייעים להפרשת הצואה דרך פי הטבעת.

גירוי מיני

נוכח קרבת הדופן האחורית של החלחולת לנרתיק אצל נקבות או לערמונית אצל זכרים, ובהתחשב בקצוות העצבים הסמוכים, גירוי של החלחולת עשוי לחולל עוררות מינית בקרב בני אדם.
טייגה

טייגה (מהשפה המונגולית - "יער ללא סוף") היא ביומה האופיינית ביערות המחטים שלה, באסיה ובצפון אמריקה.
הטייגה נמצאת במיקום צפוני תת-ארקטי, בסביבה ביוגאוגרפית קרה מאוד ולחה, בה רוב הצמחים הם מחטניים כמו אשוחית, ארזית, אורן ואשוח, המותאמים לאקלים הקר. ישנם בה גם עצים רחבי עלים כמו תרזה, צפצפה רעדנית וערבה. אדמת ביצה על צמחייתה האופיינית רווחת גם היא באזור, והיא מכסה שטחים פנימיים בקנדה ובצפון רוסיה. אזורי הטייגה הם אחד ממקורות החמצן הגדולים של כדור הארץ.
בטייגה חיים מינים רבים של ציפורים (בהם הקיכלי הסיבירי, קיכלי לבן וקיכלי שחור צוואר) הנודדות לאזור כדי לנצל את ימי הקיץ הארוכים בו ומזון החרקים השופע בעונה זו.
בטייגה חיים הרבה מיני עופות אוכלי זרעים, אוכלי כל וניזונים מפגרים או מטרף חי אשר נשאר באזור בחורף. נמנים עמם מיני צלוב מקור, עיט זהוב, עורבים ועקב מכנסיים.
עם החורפים הקשים באזור יכולים להתמודד יונקים מעטים יחסית, בהם האייל הקורא, האייל הסיבירי, צפיר הקורדילרים, כבש דאלי, כבש השלג, מושק סיבירי, שונר צפוני, שונר קנדי, הבונה, ארנבת השלג, הלמינג, הקאריבו ומספר מינים של משפחת הסמוריים כמו הגרגרן ודלק האורן.
יערות האורנים רחבי הידיים הם הומוגניים מאוד, כיוון שכאשר מחטי האורן נופלות הן "חונקות" את האדמה ולא מאפשרות מעבר חמצן, ובכך נמנעת התפתחות צמחים אחרים. קיימת סברה שבשל החומציות שבמחטי האורן, צמחים נוספים לא גדלים על הקרקע סביבו, אך זוהי טענה חסרת בסיס.]
כמות המשקעים עומדת על 400–850 מ"מ בשנה בצורת גשם, שלג וערפל.
טייסת 100

היסטוריה

ב-29 בינואר 1949 הוקמה טייסת 100 בתל נוף כמסגרת ארגונית של מטוסי החיל הקלים שלא שימשו למשימות הדרכה, הטייסת הפעילה גפים בשדה תימן, אילת ורמת דוד. ב-1951 עברה הטייסת לרמלה וב-1959 לשדה דב.
במלחמת סיני השתתפו טייסי הטייסת במשימות חילוץ, אספקה, הפצצה והובלת מפקדים, חמישה מלוחמיה קיבלו לאחר המלחמה ציונים לשבח בהם, בנימין כהנא.
בשנת 1974, כלקח ממלחמת יום הכיפורים, פוצלה הטייסת והוקמה טייסת 135, שעסקה בתחילה בתובלות בלבד.
במשך השנים טייסת 135 קיבלה משימות נוספות: איסוף מודיעין סיגינטי, סיוע לכוחות הקרקע והאוויר, הדרכת קא"מ תובלה ועוד.
בתחילת 2019 אוחדו חזרה הטייסות תחת שמה של הראשונה, טייסת 100, כחלק מתהליך סגירת שדה דב ומעבר הטייסת לבסיס חצור.
כיום הטייסת היא מהגדולות והמגוונות שבחיל.
בין מפקדי הטייסת: גדעון אלרום, צבי לבון, מיקי שניידר, אודי בר-עוז, עדן אטיאס, אמיר גת.

דגל הטייסת

לטייסת קיים, כמו בשאר טייסות החיל דגל ייצוגי המבוסס על דגלה הרשמי של זרוע האוויר-כאשר באמצעו מותקן סמל הטייסת-כתחליף לסמל החיל. הדגל מוצג במספר מועדים, ביניהם מסדר החלפת פיקוד.
אברהם בדרשי

רבי אברהם בן יצחק בֶּדֶרְשִׂי (לעיתים: אברהם פרופיאט; ~ד'תתק"ץ, 1230 - ~ה'ס', 1300) היה רב ומדקדק עברי,  משורר ופייטן מחכמי יהדות פרובנס במאה ה-13.

קורות חיים

מגיל צעיר התגורר בפרפיניאן והיה תלמידו של רבי יוסף האזובי. עמד בקשר מכתבים עם יהודי ברצלונה ועם המקובל רבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה.
רבים משיריו קובצו בידי בנו, רבי ידעיה הפניני.
אורות (שיר)

רקע

השיר יצא לאור בשנת 2010, ונכלל באלבום הסולו השני של טל הנושא את שמו. את השיר עיבדו טל, דניאל קורן (עיבוד כלי מיתר) ויונתן דגן ששהה באותה עת מחוץ לישראל. לשיר הוקלטו שבע גרסאות רמיקס בהשתתפות "הקרטל", "התקווה 6", שלומי אברץ מ"מטבוחה פרוג'קט", "כוח ראסטה", אורי שוחט ושל אברהם טל בעצמו. 
על השיר סיפר אברהם טל: "השיר מדבר על שתי השניות האלה, שכל החיים חולפים אל מול העיניים. כל המקומות, הזיכרונות, הדרכים, כל התהיות וברגע כזה, כל הטפל נעלם וברור מה חשוב ומה פחות. השיר מדבר על סוג של התעוררות, על אירוע משמעותי שקורה מתישהו לכל אחד בחייו, שאחריו ברור לו איך ולאן הוא ממשיך ועל מה הוא מסכים לוותר. ברגע כזה הכל מתבהר וערך החיים גובר על הכל". 
השיר זכה בפרס אקו"ם לשיר השנה. בנוסף נבחר כשיר השנה של גלגלצ לשנת התש"ע (2010), והגיע למקום ה-12 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
יחסי הונגריה–ישראל

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת 1949. הונגריה פתחה בנציגות רשמית מטעמה יחד עם עוד מדינות בגוש המזרחי כבר בשנת 1952. הונגריה ניתקה את יחסיה עם ישראל בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967 והנציגויות ההונגריות בישראל נסגרו.
התחלת הרפורמות של שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב (הגלאסנוסט והפרסטרויקה) תאמו את דעותיו ותפיסותיו של מנהיג הונגריה יאנוש קאדאר. עקב כך נחלשה תלותה של הונגריה בברית המועצות ובכך הונגריה התחילה לכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות המערב, דבר שהוביל לחתימת הסכמים ראשונים ישראל בפעם הראשונה מ-1967 ב-14 בספטמבר 1987 עד לחידוש היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בשנת 1989. ישראל והונגריה פתחו בשנת 1987 משרדי אינטרסים בנציגויות זרות שלא בארצן. ישראל פתחה את משרד האינטרס שלה בנציגות הונגריה בשווייץ והונגריה פתחה את המשרד שלה בנציגות ישראל בשוודיה.

היחסים כיום

מאז כינון היחסים ועד היום, היחסים בין שתי המדינות מושפעים מאד מההיסטוריה של יהדות הונגריה ושואת יהודי הונגריה בפרט.
ב-21 באוגוסט 2001 ביקר במזרח אירופה סגן ראש ממשלת ישראל ושר החוץ שמעון פרס. במהלך הביקור נכח פרס בהונגריה ונועד עם נשיא הונגריה פרנץ מדל ועם ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן.
ב-25 בינואר 2010, ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה יצא שר החוץ אביגדור ליברמן לביקור בן 3 ימים בבודפשט. הוא נועד עם ראש ממשלת הונגריה גורדון ביינאי ועם מספר גורמים בכירים במדינה. בביקורו אמר: "הונגריה היא מדינה ידידותית וחשובה שהתייצבה לצד ישראל בכל ההצבעות בעת האחרונה, על דו"ח גולדסטון בעצרת האו"ם ובוועדה לזכויות אדם בז'נבה ובהצבעה על היוזמה השוודית במועצת שרי החוץ של אירופה. בין שתי המדינות שוררים יחסים טובים המתבטאים גם בתחומי הכלכלה והתרבות וחשוב לטפח אותם".
ב-16 בנובמבר 2015 ביקר בישראל שר החוץ ההונגרי פיטר סאיירטו ואמר כי הונגריה מתנגדת לסימון מוצרים ישראליים שיוצרו מעבר לקו הירוק (ביהודה ושומרון), בניגוד לשאר מדינות באירופה.
בדצמבר 2015 תוכנן לחנוך פסל בדמותו של בלינט הומן, שר החוץ ההונגרי שקרא לגירוש יהודי הונגריה במהלך השואה בשנת 1944. בפברואר 2016, בעקבות הפגנות כנגד הצגת הפסל, בוטלה הצגתו.
לאחר פיגועי נובמבר 2015 בפריז, אמר גאבור הוזדאר, ראש העירייה ההונגרית סאנטגוטהארד כי "ישראל עומדת מאחורי הפיגועים". בעקבות דבריו, שלח יו"ר מפלגת יש עתיד יאיר לפיד מכתב לראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן הדורש ממנו לגנות את דבריו של הוזדאר.
ב-13 באפריל 2015 זכתה יוביק, מפלגה בעלת דעות אנטישמיות המתבטאת בחריפות נגד היהודים בהונגריה וישראל בבחירות לפרלמנט ההונגרי.
ב-12 ביולי 2016 נפגשו חברי פרלמנט הונגרים עם יו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-הונגריה, חבר הכנסת ישראל אייכלר והבטיחו לו שיפוץ של 120 בתי עלמין יהודיים בהונגריה.
ב-17 ביולי 2017 בא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור רשמי ראשון, מאז חידוש היחסים עם המדינה, של ראש ממשלה ישראלי בהונגריה. ב-18 ביולי נתניהו התקבל בטקס רשמי על ידי ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן ורעייתו. וב-20 ביולי נפגש נתניהו עם הנשיא יאנוש אדר בארמון הנשיא.
ב־30 בנובמבר 2018, בהצבעה אנטי-ישראלית באו"ם, הונגריה שברה את הקונצנזוס האירופי בהחלטה, והתנגדה].
ב-19 במרץ 2019, חנכה הונגריה נציגות סחר דיפלומטית בירושלים, אשר מהווה שלוחה של שגרירות הונגריה בתל אביב.
לייקאן הייפר-ספורט

מפרט

דגם ההייפר-ספורט הוצע למכירה בשנת 2014. הוא כולל מנוע בעל 770 כוחות סוס ומשקלו 1,380 קילוגרם. מהירות המכונית המרבית היא 395 קילומטר לשעה, וזמן התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש הוא 2.8 שניות. 
לוח המחוונים כולל במקום מסך, תצוגת הולוגרמה. בפנסי המכונית שולבו 420 יהלומים.

מחיר ויוקרה

לייקאן הייפר-ספורט, שמחירה 3.4 מיליון דולר, היא המכונית החמישית, היקרה ביותר בהיסטוריה, אחרי פאגאני הואיירה  רודסטר במחיר 3.78 מיליון דולר, למבורגיני וננו במקום השלישי, במחיר 4.5 מיליון דולר – שממנה יוצרו 5 יחידות, קוניגסג ccxr Trevita במחיר של 4.8 מיליונים ומייבאך אקסלרו במקום הראשון, במחיר 8 מיליון דולר, שממנה יוצרה יחידה אחת בלבד.
משגל (ספר)

מחלוקת

מבקריה של דבורקין באו בטענה שהתזה המרכזית של משגל היא כי "כל סקס הטרוסקסואלי הוא אונס." ואולם, אין בספר משפט כזה, והטענה מבוססת על המשפט בספר "אונס הוא מילה נרדפת למשגל". אך בספר, ההשוואה בין מין הטרוסקסואלי לבין כיבוש, בעלות, משת"פיות, וכדומה, נעשים בהקשר של דיונים על הדרך שבה יחסי מין מתוארים "בשיח של האמת הגברית - בספרות, מדע, פילוסופיה, פורנוגרפיה", והאכיפה של המושגים דרך הכוח החברתי שגברים מחזיקים על נשים.
דבורקין עצמה דחתה את הפרשנות הזו, כחוסר הבנה תהומי של עבודתה. כשנשאלה על כך בראיון, היא הסבירה:
לא, לא כתבתי [שכל סקס הטרוסקסואלי הוא אונס], ולא אמרתי את זה, לא אז, ומעולם לא... כל הנושא של משגל כהבעה האולטימטיבית של שליטה גברית בתרבות הזאת הפכה ליותר ויותר מעניינת עבורי. במשגל, החלטתי לגשת לנושא מהכיוון של פרקטיקה חברתית, מציאות גשמית. אולי זו ההיסטוריה שלי, אבל אני חושבת שההסבר החברתי לטענת ה"כל סקס הוא אונס" הוא שונה ומן הסתם די פשוט. רוב הגברים ומספר לא מבוטל של נשים חשים הנאה מינית במסגרת חוסר השוויון. מכיוון שהפרדיגמה של סקס הייתה של כיבוש, חזקה, וחילול, אני חושבת שגברים רבים חושבים שהם צריכים יתרון לא הוגן, שבמופע הקיצוני שלו הוא נקרא אונס. אני לא חושבת שהם באמת צריכים אותו. אני חושבת שגם משגל וגם הנאה מינית יכולים לשרוד שוויון, ושאכן יעשו כן. זה גם חשוב לומר, בנוסף, שיצרני הפורנוגרפיה, ובמיוחד פלייבוי, פרסמו שוב ושוב במשך שנים את הדיבה הזו, ש"כל סקס הוא אונס" וזה התפשט לאחרים, כמו TIME, שכאשר מבקשים מהם להביא מקור לכך, אינם יכולים.
— אנדריאה דבורקין
העיתונאית קאתי יאנג כתבה שבין אם דבורקין התכוונה בדיוק לאמירה המיוחסת אליה ואם לאו, הגישה הכללית של דבורקין היא שסקס הטרוסקסואלי הוא אלים, וזה היינו הך, וש"לא משנה מה אומרים מגניה, דבורקין אכן הייתה אנטי-סקס."
אתר הראשונים בנגב

אתר הראשונים בנגב הוא אתר מורשת שהוקם בקיבוץ רוחמה בנגב הצפוני. האתר מספר את סיפורה של ההתיישבות המקורית ברוחמה ב-1912. האתר כולל מוזאון, את הבאר המקורית של היישוב, אוסף של כלי חקלאות מראשית המאה העשרים ומספר משוריינים ממלחמת השחרור.

על המרכז

האתר הוא אתר פתוח, עם שולחנות, נגישות לנכים ושירותים.
אתר המבקרים כולל ביקור במוזאון האתר. המוזאון הוקם בתוך מבנה ביטחון ישן, הכולל חדר מעצר (למסתננים) וכן ארון עץ ששימש לכליאת העצור במהלך חקירתו. 
במוזאון יש תמונות, מפות ומיצג אור-קולי. 
האתר כולל גם את הבאר העתיקה שנחפרה ב-1913 והיא השריד היחיד ששרד מחוות רוחמה המקורית. בשנים האחרונות נוקתה הבאר ושוחזרו המנוע והמשאבה המדמים שאיבת מים מהבאר. לצד הבאר יש גן פסלים, של כלי חקלאות ישנים.

סיפורה של ההתיישבות

האתר ברוחמה מתאר את סיפורם של המתיישבים הראשונים, קבוצת צעירים שעלתה מרוסיה, התמודדותם עם קשיי החקלאות והיחסים עם השכנים מעזה. 
קהילת הסוחרים בראשותו של יחיאל צ'לנוב החליטה לשלוח לארץ ישראל את צעיריה על מנת לסלול את הדרך לכולם. הצעירים נתקלו בקשיים רבים, וזכו לכינויי גנאי- מוסקווים. על מנת להתקיים הקבוצה קנתה שטח משל עצמה וביקשה מהאגרונום צבי הירשפלד לעמוד בראשו. 
הקבוצה קנתה שטח בנגב מתוך אמונה (שהקדימה את זמנה), שהדבר יסייע לקבוע את גבולות המדינה שבדרך. בשנת היישוב הראשונה המתיישבים הביאו מים מרחוק. 
ב-1913 נחפרה באר בעומק 38 מטרים. למרות כל הקשיים החווה הקפידה על עבודה עברית. 
בין המתיישבים היו גם ציפורה זייד, ויוסף לישנסקי. בפרעות 1917 היישוב ננטש. 
היו ניסיונות נוספים ליישב מחדש את רוחמה, אך המצב הביטחוני גרם לכשלונותיהם. לבסוף השומר הצעיר עלה על הקרקע והקים את הקיבוץ מחדש ב-1943.
בילי קולינס

חייו

בין השנים 1967 ל-2001 עסק קולינס בהוראה ומחקר כפרופסור לספרות האנגלית באוניברסיטת העיר ניו יורק. במהלך הקריירה פרסם מספר קובצי שירה, שזכו לפופולריות גבוהה. בשנת 1997, יצא לאור האלבום The Best Cigarette, בו קורא קולינס 33 מבין שיריו. ב-2003 ערך את הקובץ Poetry 180: A Turning Back to Poetry, המשמש ללימודי שירה בתיכון. הוא נבחר ל"משורר השנה" על ידי המגזין Poetry בשנת 1994, שהעניק לשיריו במהלך השנים עוד חמישה פרסי הוקרה שונים. שיריו נכללו באנתולוגיה של זוכי פרס פושקאר להוצאות קטנות בשנים 1993, 1992 ו-1997.
קולינס נחשב לאחד מהמשוררים הפופולרים ביותר בארצות הברית. בדומה לרוברט פרוסט, מתאפיינת שירתו בשלילת תבניות שיריות קבועות כגון הסונטה, הססטינה והוילאנל. שירתו של קולינס קלילה והומוריסטית, אך שזורה בה לעיתים אירוניה דקה וביקורת. שירתו מובנת בקלות לקורא הפשוט, ואף יוצאת לעיתים בביקורת כנגד השירה ה"אקדמית" הפורמלית והקשה להבנה. הוא אף המציא מבנה השירי חדש, כפרודיה למבנה הוילאנל, שלו קרא פראדל.
ב-2008 יצא ספר משיריו בעברית, "חוצה ברגל את האטלנטי", בתרגום מכבית מלכין ויואב ורדי, בהוצאת כרמל.