google/wiki40b huggingface dataset:
רות באזי

ביוגרפיה

באזי נולדה בעיירה ווסטרלי שברוד איילנד לרנה ולאנג'לו פיטר באזי. היא גדלה בעיירה סטונינגטון שבקונטיקט ולמדה משחק וריקוד ב"תיאטרון בית הבובות" שבפסדינה, קליפורניה.
באזי החלה את דרכה בתעשיית הבידור הטלוויזיונית כשחקנית אורחת בסדרות מבניהן "That Girl " בשנת 1967 לצידה של מרלו תומאס.
בשנת 1968 החלה באזי להופיע בתכונית המערכונים "Laugh-In" בהנחיית הקומיקאים דן רואוון ודיק מרטין. באזי הופיעה מתחילת הסדרה בשלל דמויות והייתה לאחת מאהודות הצוות הקומי. באזי זכתה על הופעותייה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה בסדרת טלוויזיה והועמד חמש פעמים לפרס אמי.
לאחר מכן השתתפה באזי בהפקת הפנטזיה המוזיקלית "Once Upon a Brothers Grimm", בקומדיות "שישי הזרוק", "Skatetown, U.S.A.", "הנבל" ו"Surf II " ובסרט האימה "The Being".
ב-1994 שיחקה באזי במערבון הספגטי של טרנס היל "Troublemakers" בתפקיד סבתא מאו.
ב-1999 שיחקה באזי בקומדיה המוזיקלית "אלמו הסרט: הרפתקה בארץ זעפניה" בתור רות'ני מרחוב סומסום.
באזי מתגוררת כיום עם בעיר פורט וורת' שבטקסס עם בעלה השחקן קנת פרקינס.
מורומבי

היסטוריה

חלום המגרש הביתי הפרטי של מועדון סאו פאולו החל להתגשם בשנת 1952 עם תחילת הפרויקט לבניית אצטדיון בשכונת המורומבי שבסאו פאולו. הוגה הפרויקט היה נשיא המועדון, סיסרו פומפאו דה טולדו, אשר על שמו נקרא האצטדיון היום.
אבן היסוד של האצטדיון הונחה בשנת 1953. בשנת 1956 מכרה סאו פאולו את מגרשה הקודם, "קנינדה" (Canindé), אשר שימש לה לאימונים בלבד, למועדון הכדורגל פורטוגזה דה דספורטוס (Portuguesa de Desportos) והשקיעה את הכסף בחומרי בנייה לאצטדיון החדש. בנוסף, הוציא מועדון סאו פאולו את כל רווחיו על בנית האצטדיון החדש, וכך הוזנחה קבוצת הכדורגל, אשר לא זכתה בתארים רבים באותה התקופה.
אצטדיון מורומבי נחנך באופן רשמי בשנת 1960, בטרם היה מוכן. לקח לסאו פאולו עוד עשור לסיים את בניית האצטדיון. המשחק הראשון באצטדיון לאחר שהושלם נערך ב-25 בינואר 1970 לעיני 107,069 צופים. תכולת מורומבי הייתה אז של כ-120,000 איש ואוהדי הקבוצה כינו אותו "האצטדיון הפרטי הגדול בעולם".
בשנות ה-90 הצטמצמה תכולת האצטדיון ל-85 אלף צופים מסיבות בטיחות. בעשור הראשון של המאה ה-21 סידרה נוספת של שיפוצים שיפרה את התשתית והורידה את התכולה למספרים של היום.

מונדיאל ואולימפיאדה

מורומבי היה ברשימת האצטדיונים המועמדים לארח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014 ולשם כך החלו שיפוצים בשנת 2009. לאצטדיון הוכנה תוכנית לשיפוץ היציעים והוספת גג שיחובר לשתי קשתות ענק. אולם עקב אי מסירת ביטחונות לפיפ"א במועד המוסכם, בוטלה השתתפותו של מורומבי בטורניר המונדיאל. במקומו של מורומבי, כנציגה של מדינת סאו פאולו, נבחר ארנה דה סאו פאולו. 
מורומבי נבחר לארח משחקי כדורגל במסגרת אולימפיאדת 2016.

פעילות נוספת

לצד משחקי כדורגל, מארח המורומבי הופעות וקונצרטים רבי משתתפים. בין האומנים ולהקות אשר הופיעו באצטדיון לאורך השנים נמנים (לפי סדר הופעתם): קווין, קיס, מייקל ג'קסון, מדונה, אירוסמית', ויטני יוסטון, U2, רוג'ר ווטרס, AC/DC, ביונסה, קולדפליי, בון ג'ובי, The Black Eyed Peas, פול מקרטני, שאקירה, איירון מיידן, ג'סטין ביבר, אריק קלפטון וליידי גאגא.
האצטדיון גם פועל כמרכז קניות, הכולל חנויות, מסעדות ומועדון כושר. 
מחוץ לאצטדיון, אך באותו קומפלקס, נבנה הקאנטרי קלאב של מועדון סאו פאולו, המיועד לחבריו, שהוא בין הגדולים והמודרניים בברזיל.
ארז פילוסוף

קורות חיים

ארז עסק בפיתוח תוכנה מגיל 15, סיים תיכון במגמת אלקטרוניקה ומחשבים, לאחר התיכון הצטרף לצה"ל כטכנאי אלקטרוניקה ומפתח תוכנה.
בשנת 1994 לאחר השירות הצבאי בחיל המודיעין הצטרף כתוכניתן לחברת "טלטל ערוצי תקשוב" אשר פיתחה שירותים לרשת תקשוב ישראלית בשם TVTEL. 
בשנת 1995 לאחר שנחשף לרשת האינטרנט הקים, כפרויקט צדדי, מדריך אתרי אינטרנט בסיסי בשם וואלה!, אשר לימים גדל והפך לפורטל אינטרנט פופולרי. האתר וואלה! הפך לפעילות העיקרית של החברה, וארז הפך לשותף בה. עם התקדמות האתר הפך פילוסוף למנכ"ל חברת "וואלה!".
בשנת 2006 נבחר במקום השני ברשימת האנשים המשפיעים באינטרנט הישראלי של מגזין TheMarker.
בשנת 2007 עזב את החברה למטרת עסקים חדשים.
בשנת 2010 הושק סטארט-אפ בהובלת פילוסוף, "ליבוקס" , לניהול ושיתוף קובצי מדיה באיכות HD. החברה, שגייסה כ-2.5 מיליון דולר, נסגרה שנה לאחר מכן והפטנטים שלה הוצעו למכירה.
רומניה

מקור השם

מקור השם "רומניה" (ברומנית: România) בשפה הלטינית, והוא נגזר משם התואר הלטיני Romanus שפירושו רומאי. שכן, הרומאים כבשו את דאקיה בשנת 106 לספירה, ובמשך 165 שנה היא הייתה פרובינקיה רומית והרומאים הושיבו במקום ווטרנים מבין הלגיונרים הרומאים, שפרשו מהשרות בצבא.
המסמך הראשון אשר נמצא בכתב בשפה הרומנית הוא מכתב שהופנה לראש עיריית בראשוב והזהיר אותו מהתקפה הולכת וקרבה בידי חיילים טורקים ב-1521. המכתב זוכה לכבוד נוסף, בהיותו המסמך הראשון המספר על מאורע ברומניה, ו-ולאכיה מוזכרת בו בשם "צארה רומניאסקה" (Ţeara Rumânească, "ארץ הרומנים"). במאות הבאות, מסמכים ברומנית נחתמו רשמית בשם "רומניה" בשתי גרסאות: משם המקור Român, ומשם המקור Rumân. רק במאה ה-19, עם התעוררות הלאומיות בכל רחבי אירופה, צורת ההגייה של הלאום (ומתוך זה שם הארץ והשפה) נקבעה באופן אחיד כ-Român, כהוקרה כביכול למורשת האימפריה הרומית.

גאוגרפיה

רומניה נמצאת באירופה והיא גובלת בדרום עם בולגריה וסרביה, במערב עם הונגריה, בצפון עם אוקראינה ובמזרח עם רפובליקת מולדובה. שטחה של רומניה 237,500 קמ"ר ואורך גבולותיה 3,200 קילומטר. היא מחולקת ל-41 מחוזות.
מבחינה טופוגרפית קיימים הבדלי גובה גדולים בין האזורים ההררים בצפון המדינה בהם נמצאים הרי הקרפטים, המקיפים את רמת טרנסילבניה למישור המאפיין את הדרום. רכסי הרים אלה משתרעים לאורך של 900 קילומטר בצורת חצי סהר וגובהם מגיע עד 2,500 מטר במקומות מסוימים. מדרום וממזרח לרכסי הרים אלה משתרעים שטחי גבעות וסמוך להן המישור הרחב של הדנובה.
כשליש מהמדינה מישורים ושני שלישים הם אזורי גבעות או אזורים הררים.
שלושה-רבעים משטחה של רומניה מכוסים ביערות.
מהרי הקרפטים נובעים זרמי מים שופעים שמרביתם מוצאים את דרכם לכיוון הדנובה ודרכה לים השחור. נהרות העיקריים הם :Prut פרוט (953 ק"מ), Mureş מורש (766 ק"מ), Siret סירט (706 ק"מ), Olt אולט (615 ק"מ), Someş סומש (435 ק"מ), Ialomiţa יאלומיצה (417 ק"מ), Argeş ארג'ש (350 ק"מ), Timiş טימיש (340 ק"מ), Jiu ז'יו (331 ק"מ), Jijia ז'יז'יה (307 ק"מ), Buzău בוזאו (302 ק"מ), Bistriţa ביסטריצה (283 ק"מ), Dâmboviţa דמבוביצה (258), Bega בגה (255), Târnava טרנבה (249 ק"מ), Vedea ודיה (244 ק"מ), Moldova מולדובה (216 ק"מ), Bârlad ברלאד (207 ק"מ).

שפות

השפה הרשמית של רומניה היא רומנית, שהיא שפה לטינית. רומנית מדוברת כשפת אם על ידי 91% מהאוכלוסייה. הונגרית ורומאני (שפת הצוענים) הן שפות המיעוט החשובות ביותר, המדוברות על ידי 6.7% ו-1.1% מכלל האוכלוסייה, בהתאמה.
עד תחילת 1990, היו גם מספר לא מבוטל של דוברי גרמנית סקסונית בטרנסילבניה, אך לאחר שאלה היגרו לגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, נשארו רק 45,000 דוברי גרמנית ילידי רומניה. ברומניה יש כ-32,000 דוברי טורקית.
אנגלית וצרפתית הן השפות הזרות העיקריות הנלמדות בבתי הספר. השפה האנגלית שגורה בפי 5 מיליון רומנים, צרפתית מדוברת על ידי 4–5 מיליון, גרמנית, איטלקית וספרדית מדוברות על ידי 1–2 מיליון כל אחת.

תיירות

התיירות לרומניה מתמקדת בעיקר ביופיו של הטבע ובעושר ההיסטורי של המדינה. אחרי המסחר, ענף התיירות הוא מגזר השירותים הגדול במדינה, והוא הענף הגדל בקצב הגבוה ביותר. טרנסילבניה מהווה יעד תיירותי מוביל, עם הערים בראשוב, סיביו, סיגישוארה, קלוז' נאפוקה, סינאיה ועוד, כביש הטראנספגרשן, ואתר הסקי הגדול ברומניה פויאנה בראשוב. התיירות מבוססת במידה רבה על הפולקלור והמסורת המקומיים. ברומניה 7 אתרים שהוכרו אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
ג'ארן ג'קסון הבן

נעורים ומכללות

ג'קסון נולד בעיר פליינפילד שבניו ג'רזי, ולמד בבגרותו באינדיאנפוליס, אינדיאנה. כתלמיד ב'תיכון פארק טודור' זכה פעמיים באליפות התיכונים של אינדיאנה, ובשנתו האחרונה בתיכון עבר ל'תיכון לה לומייר' אשר בעיר לה פורטה שבצפון אינדיאנה. במהלך אותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן, אשר את קבוצתה אימן טום איזו. בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ג'קסון ממוצעים של 10.9 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.0 חסימות למשחק. הודות ליכולת מצוינת של כוכב הקבוצה מיילס ברידג'ס העפילה מישיגן סטייט לטורניר אליפות המכללות כמדורגת ראשונה במחוז ה-Big Ten, אך הודחה בסיבוב השני של הטורניר על ידי אוניברסיטת סירקיוז. בסיום העונה נבחר ג'קסון לשחקן ההגנה של המחוז, ולחמישיית העונה השלישית של המחוז.
באפריל 2018 הודיע ג'קסון על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר ג'קסון בבחירה הרביעית על ידי ממפיס גריזליס. בפברואר 2019 נפצע בירך ונאלץ להחמיץ את 23 המשחקים האחרונים של העונה. לאורך עונת הרוקי רשם ממוצעים של 13.8 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
מה שהצב אמר לאכילס

מה שהצב אמר לאכילס (What the Tortoise Said to Achilles) הוא דיאלוג הומוריסטי באופיו מאת לואיס קרול שנכתב בשנת 1895 ומצביע על בעיות יסוד בלוגיקה ובפילוסופיה של הנפש. ההשראה לדיאלוג לקוחה מן הפרדוקסים של זנון, שבאחד מהם, המוכר כפרדוקס אכילס והצב, מופיעות דמויותיהם של הצב ושל אכילס. בדיאלוג, המתרחש לאחר סיום המרוץ המוצג בפרדוקס של זנון, מנסה אכילס לשכנע את הצב לקבל את נכונותו של היסק מסוים הנובע משתי אקסיומות, אך הצב מראה שכדי לעשות זאת עליו להניח אינסוף אקסיומות נוספות.
הפרדוקס מצביע על חשיבות ההבחנה בין אקסיומות ובין כללי היסק, ועל הקושי שבניסוחה של הבחנה זו. מן הדיאלוג עולות גם מסקנות חשובות בנוגע למושגים הבסיסיים של הפילוסופיה של הנפש ויחסם אל הלוגיקה. מסתבר כי לא ניתן לייחס לאדם (ובמקרה זה, לצב) אמונות, דעות, והסכמות, אילולי אותו אדם מסוגל להפגין שהבנתו את אלו מחייבת אותו גם להאמנות נוספות, הנגזרות באופן לוגי מהן.

היבטים ספרותיים

הקטע מתאפיין באנכרוניזם מכוון - הדמויות מזכירות דברים שיתקיימו מאות שנים אחריהן ומודעות לכך. כך, למשל, אוקלידס עדיין לא נולד בתקופתו של אכילס, והאחרון טוען שהוא מעריץ נלהב של אוקלידס "עד כמה שאפשר להעריץ תורה שלא תפורסם אלא רק בעוד כמה מאות שנים".
דאגלס הופשטטר, בספרו הנודע "גדל, אשר, באך", שיצא לאור בשנת 1979, ממשיך את הרעיון של קרול, ובתחילת כל פרק בספרו נותן שיחה משעשעת וחריפה בין אכילס והצב (הדיאלוג השני בספר הוא המקורי של קרול). לעיתים מצטרפים לשיחה גיבורים נוספים, כגון דוב נמלים וסרטן.
מיכאל אברהם, בספריו "שתי עגלות וכדור פורח" ו"את אשר ישנו ואשר איננו", ממשיך את סדרות הדיאלוגים בין הצב ואכילס, ובהם הצב מייצג את הגישה הסינתטית לעומת אכילס האנליטי.

תרגום לעברית

תרגום של הדיאלוג לעברית, מאת רינה ליטוין, בשם "מה שהצב אמר לאכילס" מופיע בספר "האנתולוגיה החדשה", שיצא לאור בשנת 2000 בהוצאת "הספריה החדשה".
תרגום נוסף לעברית, מאת טל כהן וירדן ניר-בוכבינדר, יצא לאור בשנת 2011, כחלק מתרגומם לספר "גדל, אשר, באך", שהדיאלוג נכלל בו.
פארק וימבלדון

פארק וימבלדון (באנגלית: Wimbledon Park) הוא פארק באזור וימבלדון שברובע מרטון בעיר לונדון שבאנגליה. הפארק קרוי על שם האזור, והוא הפארק השני בגודלו ברובע מרטון.
עד סוף המאה ה-19 היה אזור הפארק חלק מאחוזת וימבלדון, אחת מהאחוזות של משפחת ספנסר. במהלך המאה ה-18 עוצב הגן על ידי מעצב הגנים קייפאביליטי בראון אשר על פי תכנונו נחפר האגם המצוי בלב הפארק.
בשנת 1846 מכרה משפחת ספנסר את האחוזה לג'ון אגוסטוס בומונט שבנה על חלק משטחי האחוזה שכונת מגורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה רכשה מנהלת רובע וימבלדון את השטח הנותר של גני האחוזה, הכוללים את האגם (שטח הקטן בהרבה משטח הפארק המקורי) והפכה אותו לשטח ציבורי.
צי האוויר הרביעי (לופטוואפה)

היסטוריה

צי האוויר הוקם ב-18 במרץ 1939 בווינה והשתתף בעיקר בלחימה בחזית המזרחית במסגרת המערכה הצבאית נגד ברית המועצות, שם העניק סיוע אווירי לקבוצת ארמיות מרכז ולקבוצת ארמיות דרום. זמן קצר לפני תום המלחמה, ב-21 באפריל 1945, שונה שמו לפיקוד האוויר הרביעי והוא סופח לצי האוויר השישי.
נשיקת יד

נשיקת יד היא התנהגות טקסית של איחולי ברכה וביטוי כבוד. יוזם ההתנהגות, האדם המקבל את האיחולים, מושיט את ידו כאשר כף היד מופנית כלפי מטה. המאחל, קד קידה אל האדם המושיט את ידו ומקרב שפתיו אל פרקי אצבעות היד המושטת, בעודו אוחז בקלות את היד. במסורת המודרנית אין מגע בין השפתיים לבין היד המושטת. התנהגות זו קצרה, ומסתיימת בתוך פחות משנייה.

בעידן המודרני

נשיקת יד שאותה מציעה אשה לגבר (הגבר הוא שמנשק את היד המושטת) היא התנהגות המבטאת נימוס קפדני ובו בדרך כלל האשה היא בעלת מעמד חברתי גבוה יותר, או שווה, למעמדו של הגבר המנשק. סרוב לנשק יד מושטת היא התנהגות המבטאת חוסר נימוס. 
במאה ה-21 הפכה נשיקת היד להתנהגות נדירה המוגבלת למעמדות גבוהים ושמרנים, ובחוגים דיפלומטים. לדוגמה, נשיא צרפת בעבר, ז'אק שיראק הפך את נשיקת היד לאחד מסימני ההיכר של התנהגותו. למרות שנשיקת היד נעלמה כמעט לחלוטין מגינוני הנימוס המקובלים ברוב מדינות אירופה, היא נפוצה יותר במדינות מרכז אירופה, במיוחד באוסטריה, הונגריה, פולין, טורקיה, ורומניה. בטורקיה נשיקת יד היא הדרך המקובלת לברך אנשים זקנים משני המינים, לאחר הנשיקה המברך ישים את ידו של המבורך על מצחו.
בכנסייה הקתולית, המאמין הפוגש באפיפיור או קרדינל, ואף איש כמורה בדרגה נמוכה יותר, ינשק את הטבעת שעל אצבע ידו. אף שכיחותו של מנהג זה פחתה בחוגים מסוימים של הכנסייה והוא נפוץ במיוחד בקרב התרבויות המזרח תיכוניות, הבולטת שבהן היא התרבות האיטלקית. לעיתים המאמין בכנסייה ישלב את נשיקת היד שעליה טבעת, עם כריעת ברך שמאל, כביטוי נוסף של כבוד לאיש הכמורה. בתגובה, איש הכמורה עשוי להניח את ידו במחווה אבהית על ראשו של המאמין, או אפילו לברכו תוך התוויית אות הצלב בידו. בכנסייה הקתולית מקובל אף שהמאמינים מנשקים את ידו של איש כמורה שזה עתה הוסמך לכהונתו.
בישראל נשיקת יד לרבנים וצדיקים היא נוהג מקובל בקרב יהודים יוצאי יהדות ארצות האסלאם, ונוהג שכמעט אינו קיים בקרב יהודים יוצאי יהדות אשכנז.
סומגאיט

היסטוריה

במקום התקיים יישוב החל מ-1580. בשנות ה-20 של המאה ה-20 השלטון הסובייטי החליט לפתח את אזור בקו וחצי האי אפשרון, לאור הנפט הרב שנמצא שם. בין השנים 1938- 1941 במקום הוקמה תחנת כח תרמו-אלקטרית, ואחר כך הוקם בית חרושת לעיבוד מתכות ובית חרושת כימי. הדבר הביא לצורך בידיים עובדות רבות, וכך בשנת 1949 נוסדה העיר המודרנית. ב-1988 הייתה המקום הראשון שממנו התחילו פרעות בארמנים, שהגיעו אחר כך לגל פרעות בכל אזרבייג'ן, אלפי פליטים ומלחמת נגורנו-קרבאך. לאחר הטבח כל הארמנים פונו מהעיר. לעיר הגיעו גם פליטים אזריים רבים מאזורי הקרבות. לאחר עצמאות אזרבייג'ן האזור התפרסם כאזור מזוהם ביותר, ורבים מהילדים שנולדו בו מתו בילדותם, ונקברו בבית הקברות לילדים שהוקם בעיר. מסיבות אלו רוב התעשיות הכבדות בעיר נסגרו.
שושנה צחור

קורות חיים

צחור נלדה בצ'כוסלובקיה ליעקב ומלוין הניגסבר בשנת 1925. בגיל 16 עלתה לארץ ישראל. ועבדה בתחילת דרכה כגננת, מורה ומפקחת. מאוחר יותר הצטרפה לטלוויזיה הלימודית (שהפכה לימים לטלוויזיה החינוכית הישראלית), שם שימשה כמנהלת התוכניות. צחור הפיקה בין היתר את סדרות הטלוויזיה לילדים "פרפר נחמד", "רגע עם דודלי", "הבית של פיסטוק", "מה פתאום?" ו"ציפיטפוט". 
צחור היא זו שנתנה לתוכנית "פרפר נחמד" את שמה (כמחווה לשיר הילדים של פניה ברגשטיין), וחלק מספרי הילדים שיצאו לאור בעקבות התוכנית היו בעיבודה ובעריכתה (כגון: "שלושת הדובים", "מי יתלה את הפעמון?" ו"נרקיס מלך הביצה").
מספר חודשים לפני מותה הוציאה צחור את הספר "אנחנו פה", המתאר את קורותיה.
פיקוד המהלומה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית

היסטוריה

הפיקוד הוקם בעקבות ממצאי ועדת חקירה בראשות ג'יימס ר' שלזינגר על התנהלות חיל האוויר עם כלי הנשק הגרעיניים שברשותו. הפיקוד ממשיך את פעילותו של פיקוד האוויר האסטרטגי שנסגר ב-1992. 
בתחילת 2009 הוקמה מפקדה זמנית בבסיס חיל האוויר בולינג שבוושינגטון די. סי., אליה הועברו סמכויות ויחידות מפיקוד החלל של חיל האוויר ומפיקוד הקרב של חיל האוויר. הפיקוד קיבל אחריות על כל המפציצים האסטרטגיים בעלי יכולות נשיאת נשק גרעיני ואחריות על הטילים הבליסטים הבין-יבשתיים. במהלך 2009 התמקמה מפקדתו הראשית בבסיס ברקסדייל בלואיזיאנה. 
מאוגוסט 2018 מפקד על הפיקוד גנרל טימותי ריי.
מתיאס רוסט

מתיאס רוסט (בגרמנית: Mathias Rust; נולד ב-1 ביוני 1968) היה טייס חובב ממערב גרמניה שנודע בכך שנחת עם מטוס קל בלב הכיכר האדומה במוסקבה (סמוך למרכז השלטוני, הקרמלין, אזור אסור לטיסה), ב-28 במאי 1987. הנחיתה בשלום לאחר מעבר כל מערכות ההגנה האווירית ההדוקה  של בירת ברית המועצות, העמידה במבוכה את הצמרת הסובייטית. עקב המקרה פיטר הנשיא מיכאיל גורבצ'וב את שר ההגנה הרוסי סרגיי סוקולוב (Серге́й Леони́дович Соколо́в) ואת ראש מערך ההגנה האווירית אלכסנדר קולדונוב (Алекса́ндр Колдуно́в), שניהם גיבורי מלחמת העולם השנייה ונציגי המשטר הישן. הדבר איפשר לגורבצ'וב למנות לתפקידים אישים בעלי השקפה מודרנית ופתוחה יותר ולזרז רפורמות במשרד ההגנה. כמו כן, קריסת מערך ההגנה ההדוק בעולם הפכה לבדיחה בקרב אזרחי ברית המועצות, הוכיחה את ריקנותה ורקבונה של השיטה והיותה מושתתת על שקרים וזירזה את קריסתה של ברית המועצות.

תולדות חייו

רוסט נולד בעיירה ודל (ליד המבורג) שבמדינת שלזוויג-הולשטיין במערב גרמניה. בגיל 18 הוציא באופן פרטי רישיון טיס ובגיל 19 הקדיש את כל זמנו לצבירת שעות טיסה מספיקות על מנת לקבל עבודה כטייס מסחרי. לשם כך ביצע, במטוס קל מסוג ססנה 172, טיסות ארוכות ברחבי צפון אירופה.
ב-13 במאי 1987 יצא לשבועיים של טיסות לאיי פארו, איסלנד, נורווגיה ופינלנד. ב-28 בחודש בשעה 12:21 בצהריים עזב את נמל התעופה הלסינקי-מלמי בהצהרה שדרכו לסטוקהולם. אולם במקום להמשיך לשטוקולם פנה לכיוון אסטוניה. רוסט זוהה על גבול אסטוניה ב-14:29 על ידי מערך טיל קרקע-אוויר (SAM), לאחר שלא הגיב לאות זיהוי עמית-טורף, אך לא התקבל אישור לירות לכיוונו ולכן המשיך בדרכו דרומה. במקביל הוזנקו לעברו שני מטוסי מיג-23, אך איבדו קשר-עין עמו בשל עננות כבדה.
בהמשך, עקב בלבול בין מטוסו לבין כלי טיס שהשתתפו בתרגיל, חלוקת פיקוד צולבת וחדשה במערך הנ"מ הסובייטי וחוסר תשומת לב, המשיך רוסט עד שנחת בשעה 19:00 בלב הכיכר האדומה, בין כנסיית ואסילי הקדוש לקרמלין. למרות שיכול לנחות בין חומות הקרמלין החליט לנחות בכיכר החשופה לעין הציבור, כדי ליצור אפקט פרסומי ולמנוע אפשרות שיאסר בחשאי על ידי הק.ג.ב..
כאשר יצא מהמטוס נהר אליו קהל עוברים ושבים, שהיו בטוחים שמדובר בצילומי סרט קולנוע, הקהל כלל אף שוטרים שלא שיערו בדעתם שהנחיתה לא הייתה חוקית ומאושרת. רק לאחר שעתיים, בהן שוחח רוסט עם ההמון ואף חילק חתימות, נעצר לחקירה משטרתית. לדבריו פעולתו נעשתה למען השלום והוא אף ביקש לשוחח עם גורבצ'וב.
משפטו של רוסט נפתח ב-2 בספטמבר, הוא נדון לארבע שנים במחנה לעבודות פרך בגין חוליגניות ומעבר על חוקי התעופה, אולם העונש לא הוצא לפועל. רוסט שהה בבית המעצר שליד כלא לפורטובו, והיחס כלפיו היה תקין. התקופה הייתה תקופת הגלסנוסט וההתקרבות בין ברית המועצות למערב. חודשיים לאחר המשפט חתמו מיכאיל גורבצ'וב ורונלד רייגן על הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני ובאוגוסט 1988 שוחרר רוסט כצעד של רצון טוב.

לאחר חזרתו לגרמניה

רוסט שב לגרמניה ב-3 באוגוסט ולא הופיע בפני העיתונאים שציפו לו. משפחתו מכרה את סיפורו בלעדית לשבועון "שטרן" תמורת 100,000 מרק. 
המשך חייו היה רצוף הסתבכויות. ב-1989, כאשר עבד בבית חולים במסגרת שירות אזרחי, דקר אחות שעבדה איתו וסרבה לחיזוריו ופצע אותה קשה. רוסט נידון לשנתיים וחצי מאסר, מתוכן ריצה בפועל 15 חודשים. הוא המיר דתו להינדואיזם ונשא לאשה בת לסוחר הודי. ב-2001 הורשע בגניבה. ב-2007 התפרסם כשחקן פוקר מקצועי.
ארסן גלסטיאן

ביוגרפיה

גלסטיאן נולד ב-19 בפברואר 1989 בעיירה נרקין קארמירגביור שבצפון-מזרח ארמניה. אביו היה שחקן כדורגל ששיחק בחצי השני של שנות השבעים במועדון הכדורגל פ.צ. אימפולס ומאוחר יותר באררט ירוואן. בצעירותו, גלסטיאן אהב לתופף. כאשר היה בן שבע, עבר עם משפחתו לעיירה גיאגינסקאיה שבמערב רוסיה. גלסטיאן שיחק כדורעף וכדורגל לפני שהחל להתאמן במועדון הג'ודו המקומי. אחיו, ארמן וטיגראן, גם מתחרים בג'ודו. איגור רומנוב היה מאמנו הראשון של גלסטיאן ועדיין מאמנו האישי.
מאוחר יותר גלסטיאן עבר לעיר קרסנודאר ועבד כמפקח זוטר במרכז מעצר ביטחוני במחוז קרסנודאר. גלסטיאן היה סטודנט במחלקת הספורט של אוניברסיטת קברדינו-בלקאריאן.
בשנת 2007, התחרה באליפות רוסיה בג'ודו וסיים במקום השלישי. באותה השנה החל גם לייצג את רוסיה בתחרויות בינלאומיות. הוא חבר נבחרת הג'ודו הרוסית מאז שנת 2007. בשנת 2009 התחרה באליפות אירופה וזכה במדליית הזהב, ברבע הגמר ניצח את רובן האוקס ההולנדי ובחצי הגמר את אליו ורדה האיטלקי. בגמר ניצח את גאורגי זנטראיה האוקראיני כאשר כחצי דקה מפתיחת הקרב קיבל ניקוד ווזארי ולקראת הדקה האחרונה לקרב גלסטיאן ביצע תרגיל נוסף ושוב קיבל ווזארי שהיווה בעצם איפון והספיק לנצח את האוקראיני. ביולי אותה השנה הוא התחרה בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וזכה במדליית הארד.
בינואר 2010, הוא התחרה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסוואן שבדרום קוריאה וזכה במדליית הארד. ב-21 במאי הוא זכה במדליית הארד בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו, כמו שעשה שנה לפני כן. ב-12 בספטמבר הוא התחרה באליפות העולם שנערכה בטוקיו וזכה במדליית הארד. בשלב רבע הגמר ניצח את הירואקי היראוקה היפני לאחר שביצע תרגיל בריח, בחצי הגמר הפסיד לגאורגי זנטראיה האוקראיני ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר על אליו ורדה האיטלקי.
באליפות אירופה בשנת 2011 שנערכה באיסטנבול, זכה גלסטיאן במדליית הארד. הוא הגיע לשלב רבע הגמר בו פגש את אליו ורדה והצליח לנצח כשתי דקות מפתיחת הקרב לאחר שקיבל איפון. בחצי הגמר הוא הפסיד לבקיר אוזלו הטורקי ונשר לקרב על מדליית הארד בו ניצח באיפון את אמירן פאפינשווילי הגיאורגי. באליפות העולם באותה השנה סיים במקום השביעי. עוד באותה השנה הוא זכה במדליית הכסף בטורניר המאסטרס שנערך בבאקו.
את שנת 2012 גלסטיאן פתח עם זכייה בטורניר המאסטרס שנערך ב-14 בינואר באלמטי לאחר ניצחון בגמר על רישוד סובירוב האוזבקי. ב-28 ביולי הוא התחרה במשחקים האולימפיים בלונדון וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון ניצח גלסטיאן את זקארי גורוזה מניז'ר, בשמינית הגמר ניצח את יאן סיקארדי ממונקו וברבע הגמר ניצח את אלוף אסיה צ'וי גוואנג-היון הקוריאני. בשלב חצי הגמר גלסטיאן ניצח את המדורג ראשון בעולם רישוד סובירוב האוזבקי ובגמר גבר באיפון על הירואקי היראוקה היפני 41 שניות מפתיחת הקרב. זכייה זו הייתה המדליה הראשונה של רוסיה במשחקים האולימפיים בלונדון וגלסטיאן הפך לג'ודוקא הראשון בתולדות הפדרציה הרוסית שזוכה במדליית זהב אולימפית.
בנובמבר 2013, הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי אבו דאבי ובשנת 2014 זכה במדליות ארד בגראנד פרי דיסלדורף וגראנד פרי טביליסי, באליפות אירופה באותה השנה סיים במקום השביעי. בשנת 2015 גלסטיאן עבר לקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית ארד בגראנד פרי בודפשט, במדליית ארד בגראנד פרי אולן בטור ובמדליית כסף בגראנד סלאם אבו דאבי.
באליפות אירופה בשנת 2016 שנערכה בקאזאן זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג לאחר שניצח בקרב על המדליה את אדריאן גומבוץ הסלובני. בגראנד סלאם אבו דאבי באותה השנה זכה במדליית הארד.
מליסה מקברייד

ביוגרפיה

מקברייד נולדה בעיר לקסינגטון שבקנטקי. החלה את קריית המשחק שלה בשנות ה-90 עם תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה ובהמשך בסרטים "חייהם הפרועים של נערי המקהלה" ו"הערפל".
מקברייד עבדה כמלהקת שחקנים לפרסומות בעת שקיבלה במפתיע בשנת 2010 תפקיד משני בסדרת האימה המצליחה "המתים המהלכים". בסדרה הופיעה בתור קרול פלטייר, האלמנה מקבוצת הניצולים המשמשת כאם הקבוצה. מקברייד זכתה להערכה רבה בקרב צוות מפיקי התוכנית ודמותה הפכה לדומיננטית יותר בעונות ההמשך. בשנת 2014 ובשנת 2015 זכתה מקברייד על תפקידה בסדרה בפרס סאטורן. בשנים 2016, 2017, 2018 הייתה שוב מועמדת לפרס סאטורן.
שושנה לנגרמן

שושנה לנגרמן (נולדה בגרמניה ב-1936) היא ספרנית, מידענית, מורה וביבליוגרפית ישראלית, מחלוצות המיפתוח העברי.

ביוגרפיה

נולדה בברלין בשנת 1936 לדניאל והילדה פינצ'ובר ועלתה לישראל עם הוריה ב-1939.
בעלת תואר ראשון במקצועות סוציולוגיה ומדעי המדינה ותואר שני בספרנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. החלה את עבודתה המקצועית בספרייה הלאומית.
בסוף שנת 1970 התקבלה לעבודה במכון הנרייטה סאלד, כדי להקים שם מאגר מידע של מחקרים בחינוך ובמדעי החברה, על פי הדגם של מאגר המידע הלאומי בחינוך של ארצות הברית, ERIC. תחילת העבודה הייתה הכנת ביבליוגרפיות עם תקצירים. בשנת 1975 פורסמה לראשונה "סקירה על מחקרים בחינוך" שנוצרה באמצעות המחשב. סקירה זו כללה לראשונה מפתח נושאים מפורט. בשנות האלפיים, "מאגר המידע בתחומי המחקר בחינוך ומדעי החברה בישראל", כולל עשרות-אלפי פריטי מידע ביבליוגרפי על פרסומים ומחקרים בתחומי החינוך ומדעי החברה, שנכתבו בידי חוקרים ישראלים ופורסמו בארץ ובחו"ל. לצורך המאגר נוצר אוצר מונחים מבוקר בעברית, שמונחיו העבריים הותאמו למצב בישראל ונוספו תקצירים בעברית.
באמצע שנות ה-70, יזמה וייסדה את מאגר כלי המחקר, הכולל מידע על כלי מחקר כגון שאלונים, מבחנים וסולמות בתחומי החינוך והחברה. בשנות ה-80 הקימה מאגר תוכניות ייחודיות בתחומי הרווחה והחינוך.
לנגרמן נחשבת מומחית בתחום המפתוח, כתבה ספר בנושא ואף לימדה אותו בקורסים אקדמיים במכללת בית ברל, באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת דוד ילין. במסגרת חברותה רבת השנים בוועד ארגון הספרנים והמידענים "אסמ"י", פעלה רבות בתחום ההשתלמויות לספרנים, ערכה את כתב העת של האגודה ובשנים 1999-2002 שימשה כיו"ר האגודה. 
הנושאים המרכזיים בפרסומיה: עריכת ביבליוגרפיות; דפוסי קריאה וחקר הקריאה; ארגון והקמת מאגרי מידע; מיפתוח; הכשרת ספרנים/מידענים ומעמדם המקצועי. 
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, לנגרמן פעילה ב"יוזמה האזרחית להתחדשות הספריות הציבוריות בישראל".
לנגרמן מתגוררת בירושלים ולה ארבעה ילדים.
כיכר הניצחון (מינסק)

כיכר הניצחון (בלארוסית: Пло́шча Перамо́гі, רוסית: Пло́щадь Побе́ды) היא כיכר ראשית בעיר מינסק, בלארוס. הכיכר ממוקמת באזור העיר העתיקה של מינסק. הכיכר חוצה את שדרת העצמאות ואת הרחובות זכראבה (Захарава) וקיסיליובה (Кісялёва). בקרבת הכיכר אתרים בעלי חשיבות רבה כגון: מוזיאון הקונגרס (РСДРП), משדרי הטלוויזיה והרדיו ופארק גורקי. כיכר הניצחון במינסק היא הגרסה הבלארוסית של הכיכר האדומה במוסקבה, רוסיה.

אנדרטת הניצחון

האנדרטה נבנתה בשנת 1954 לכבוד חיילי הצבא הסובייטי והפרטיזנים של בלארוס. עמוד הגרניט שנבנה במרכז הכיכר נישא לגובה של 38 מטרים ומסמל את ניצחון העיר.
את אבני הגרניט סיפקו מחצבות אוקראיניות מאזור ז'יטומיר, את אבני הפסיפס סיפקה האקדמיה לאמנות בלנינגרד ומפעל ברונזה מלנינגרד סיפק תבליטי ברונזה שונים.

הכיכר

מסביב לכיכר באזור המכונה "עגול" (Kruglaya) שני בניינים בצורת קשת שנהרסו חלקית בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה, בסוף שנות ה-40 תוכננו מחדש על ידי האדריכל ר. סטולר (R. Stoler) ובשנות ה-50 החל תהליך שחזורם.
בשנת 1984 שופצה הכיכר ויציאותיה הותאמו לצורכי רכבת המטרו "כיכר הניצחון" (Плошча Перамогі) שנבנתה תחת הכיכר ונפתחה לראשונה בתאריך ה-26 ביוני, שנת 1984. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכלים ב. לרשנקו (B.Larchenko), ב. שקולניקוב (B. Shkolnikov), ק. ויזגין (K.Vyazgin).
בתאריך ה-8 במאי 1985, יום השנה ה-40 לניצחון ברית המועצות על הנאצים, נחנך היכל זיכרון באזור הולכי הרגל שמתחת לכיכר. על קירות ההיכל מוטבעים שמותיהם של גיבורי ברית המועצות (ילידי בלארוס וממדינות נוספות) שלחמו ומסרו את נפשם כדי לשחרר את בלארוס מהכיבוש הנאצי. במרכז ההיכל מבנה זכוכית עגול שעוצב על ידי האמן ו. פוזיק (V. Pozhyak)
בשנת 2003 שופצה האנדרטה שבכיכר ועצי האשוח הוחלפו במדשאות ירוקות.