google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל איבין

קורות חיים

דניאל איבין נולד בקרלובץ כדניאל (דאנקו) גולדשטיין למשפחה שהיגרה מסרייבו. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית אשר נשלטה על ידי האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. אביו של דניאל, יצחק (איבו) נרצח על ידי אנשי האוסטאשה במחנה הריכוז ידובנו ודניאל, אימו לאה ואחיו סלאבקו הצליחו להימלט וחברו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שם משפחתו לאיבין לזכר אביו.
ב-1949, עלו דניאל איבין, אחיו סלאבקו ואימו לישראל ובהמשך שירת שנתיים בצה"ל. ב-1952 שב ליוגוסלביה והשתקע בזאגרב. הוא נודע כפעיל זכויות אדם וב-1966 נעצר, נשפט ונדון למספר חודשי מאסר בשל ניסיונו להפיץ עיתון בשם "Slobodna riječ" (בעברית: מילה חופשית) ובו ביקורת על המשטר הקומוניסטי ביוגוסלביה. לאחר שחרורו מהכלא עזב את יוגוסלביה והתגורר לתקופה מסוימת בשווייץ ובבריטניה. ב-1989 הקימו דניאל איבין וסלאבקו גולדשטיין את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה. ב-1993 נמנה דניאל איבין עם מקימי ארגון זכויות האדם הקרואטי "ועדת הלסינקי הקרואטית" וב-2007 עמד בראשו.
חטיבת יואב

היסטוריה

החטיבה החלה לתפוס אחריות בגזרתה בדצמבר 2012 והיא החטיבה המרחבית השנייה תחת פיקודה של עוצבת אדום. תחת אחריות החטיבה מרחב הגבול בסמוך לעיר אילת, מועצה אזורית חבל אילות וגזרת הערבה.
מיד לאחר כיבוש אילת במבצע "עובדה" הוקמה באזור מפקדת גוש שהתמקמה בהמשך במחנה "המצודה" מערבית לעיר, שהחלה נבנית. תחת מפקדה זו הועמדו כוחות הגמ"ר מקומיים ונבנו גדודי מילואים, וכן כוח טנקים, יחידות סיוע אש ויחידות חטיבתיות. יחידות אילת גויסו ופעלו באזור במערכת סיני ב-1956, בעת מלחמת ששת הימים תחת פיקודו של אל"ם אביב ברזילי, וכן במהלך מלחמת יום הכיפורים, תחת פיקודו של אל"ם (מיל') אורי בידץ. גדודי המחוז / חטיבה 512 השתלבו גם בפריסת כוחות צה"ל לאחר המלחמה, כולל בעברה המערבי של תעלת סואץ.
בשנים 1980 עד 2003 פעלה חטיבה מרחבית בשם חטיבת אילת תחת עוצבת אדום. החלטה על הקמת היחידה מחדש התקבלה ב-2011 בעקבות ההפיכה במצרים והפיגוע בכביש 12, אולם היא הוקפאה בתחילת 2012, לבסוף החטיבה הוקמה ב-26 בדצמבר 2012.
ביוני 2016 אוחדה חטיבת הערבה (406) עם חטיבת אילת (270) תחת פיקודו של מפקד חטיבת אילת אלוף-משנה מאיר אלמלם, ושם היחידה שונה בהמשך לחטיבת יואב.
סמל החטיבה משלב סמלים הקודמים של חטיבות שהתאחדו, את סמל חטיבת אילת המנציח את הנפת דגל הדיו במלחמת העצמאות על רקע ים סוף והרי אילת, ואת סמל חטיבת הערבה המתאר באופן סימבולי את אזור דרום ים המלח ואת אזור הערבה.
משמעת מפלגתית

משמעת מפלגתית או משמעת סיעתית היא היכולת של סיעה ברשות המחוקקת לוודא כי חבריה יתמכו במדיניות של הנהגת מפלגתם. בדמוקרטיה ליברלית, משמעת מפלגתית מתייחסת לשליטה שיש למנהיגי המפלגה על חברי סיעתם בבית המחוקקים. במדינות בעלות שלטון מרקסיסטי-לניניסטי, משמעת מפלגתית מתייחסת לסנקציות מנהליות כמו קנסות או גירוש שהמפלגה הקומוניסטית יכולה לכפות על חבריה שביצעו פעולות כמו שחיתות או אי-הסכמה עם המפלגה.

שבירת משמעת מפלגתית בעת הצבעה בבית המחוקקים יכולים להוביל למספר עונשים על החבר ששבר את המשמעת. עונשים אלה כוללים אי-קידום לתפקיד בכיר במפלגה או בבית המחוקקים, איבוד או השהייה של הטבות המוענקות לנבחר ציבור. המחלקות של שוברי המשמעת המפלגתית עם מפלגתם יכולה להיות כל כך חזקה עד שהיא תוביל אותם לעבור למפלגה אחרת או לפרוש למעמד של סיעה עצמאית. בהרבה מערכות פוליטיות ממונה חבר במפלגה באופן רשמי לתפקיד שמטרתו לאכוף את המשמעת המפלגתית.

בדמוקרטיה פרלמנטרית קיימת גם משמעת קואליציונית אשר זהה למשמעת סיעתית אבל חלה על כלל הסיעות החברות בקואליציה ולרוב מעוגנת בהסכמים קואליציונים ונאכפת על ידי יושב ראש הקואליציה. משמעת אופוזיציונית חלה על כלל הסיעות החברות באופוזיציה ועל מנת לבצעה נדרשת הסכמה של כלל ראשי הסיעות הנמצאות באופוזיציה.

משמעת מפלגתית חזקה

משמעת מפלגתית נוטה להיות חזקה מאוד במדינות דמוקרטיות פרלמנטריות כמו בריטניה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד והודו שבהן הצבעה של מחוקק כנגד הממשלה מובילה לפיזורה על בסיס הצעת אי-אמון. במצבים אלה, זה מאוד נדיר לחבר מפלגה להצביע כנגד רצונה של מפלגתו. מנהיגי מפלגה במדינות כאלה לעיתים קרובות בעלי סמכות לפטר חבר מפלגה המפר את הקו המפלגתי מתפקידו אבל לא מחברותו בבית הנבחרים.

משמעת מפלגתית חלשה

משמעת מפלגתית חלשה היא בדרך כלל יותר תכופה באסיפות נכבדים מאשר במפלגות פופוליסטיות. למפלגה הרדיקלית בצרפת לא הייתה משמעת מפלגתית, גם לא לאף אחת מהמפלגות הימיניות בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית (1871-1940). משמעת מפלגתית חלשה נמצאת גם במדינות דמוקרטיה נשיאותית כמו ארצות הברית. בבתי מחוקקים אלה, זה שגרתי למחוקק לחצות קווים מפלגתיים בעת הצבעה נתונה, בדרך כלל בעקבות אינטרס של האזור אותו הם מייצגים או בעקבות חברים אחרים בקבוצה גבולית בתוך מפלגתם.
פומריום

הפומריום (בלטינית: Pomerium) היה הגבול המקודש של העיר רומא (ושל ערים אחרות בשליטתה). מקור המילה הוא חיבור המילים post (אחרי) ו-moerium (חומה). זאת, על אף העובדה שהפומריום לא היה זהה עם גבול החומה או הבנייה של העיר אלא היה בעל משמעות דתית וחוקית בלבד.

היסטוריה

לפי המסורת הרומית הפומריום הוא ה"קו" המקורי שחרש רומולוס מייסד רומא סביב העיר המקורית. התאריך המסורתי 21 באפריל (שנת 753 לפנה"ס) המשיך שנים רבות להיות נחגג בתור היום בו נוסדה העיר. ההיסטוריון הרומי ליוויוס כתב (ב"תולדות רומא") שהפומריום בעצם השתרע על פני שטח צר משני צידי החומה. הוא מציין שם שלפי מסורת אטרוסקית הוקדש אזור זה בעיר והיה אסור לגור או לעבוד את האדמה שם. ייתכן שמטרה נוספת לחוק זה הייתה מניעת בנייה בסמוך לחומה כדי להקל על הגנתה, אף על פי שבימי ליוויוס כבר נבנו בפועל בתי מגורים בצמוד לחומה.
בימי סרוויוס טוליוס, מלך רומא השישי (במאה ה-6 לפנה"ס), כלל הפומריום את גבעות הפאלאטיום, הקאיליוס, האסקווילינו, הוימינאליס והקווירינאליס. אזור זה כלל אם כך את האתרים המרכזים של השלטון הרומי - כולל הפורום, בית הסנאט ומתחם האספות (הקומיטיום), אך לא, למשל, את מקדש בלונה או את ההקפיטולין. החומה שבנה סרוויוס הקיפה גם את גבעות הקפיטולין וההאוונטין שלא היו בתחום הפומריום המקודש (ראו איור). קו הפומריום לא השתנה עד לימי סולה שהרחיב אותו בשנת 80 לפנה"ס כדי להראות את כח שלטונו. טקיטוס ואולוס גליוס מציינים שבימי הקיסר קלאודיוס הורחב הפומריום שוב. הפומריום החדש סומן באבני קיפי (Cippi). אלה היו בסיסי אבן נמוכים, עגולים או מלבניים ששימשו כאבני מיל או לציון גבולות ולעיתים, אף כמצבת קבר.
קרב רורק'ס דריפט

תיאור הקרב

בבוקר שלאחר שוך קרב איסנדלוואנה, פנה כוח של הזולו בפיקודו של דבולמנזי קמפנדה להתקיף בסיס עורף של הבריטים, מיסיון רורק'ס דריפט. הגם שהמוצב הזה לא הוגדר כמטרה של צבא הזולו, יחידתו של דבולמנזי, שהייתה יחידת עילית, השתתפה בקרב איסנדלוואנה כעתודה בלבד, והקרב על רורק'ס דריפט התקיים, לדעת חלק מהחוקרים, במטרה לספק את תאוות החיילים "לטבול את חניתותיהם בדם בריטי".
המנזר הישן שימש את הבריטים כבית חולים, שאליו פונו כמה מהפצועים בקרב על איסנדלוואנה, וכמחסן תחמושת ומזון ללוחמים. הזולו נצפו מבעוד מועד על ידי חיילי באסוטו בפיקודו של וויט, אשר הצליחו להימלט יום קודם מציפורני הזולו. מספרם של הזולו הוערך במתקפה זו בכ-2,000, מה שגרם לרבים מהבריטים והמקומיים שגויסו על ידם, להימלט לנקודה הבאה - הלפמאקר. במחנה נותרו, אפוא, 139 לוחמים כשירים ועוד כמה עשרות פצועים בבית החולים. מפקד הכוח, צ'רד, ביצר מבעוד מועד את המתחם באמצעות שקי תירס ועגלות שהיו במקום. מתקפת הזולו החלה בשעה 16:30 של ה-22 בינואר 1879. היא נמשכה עד 2:00 בלילה, וכללה פריצה לאחד המתחמים המבוצרים, חדירה לאחד מחדרי בית החולים, והעלאת גגו באש. אולם בסופו של דבר הסתבר שהבריטים הצליחו להדוף את המתקפה במספר אבידות קטן יחסית: 15 הרוגים מול 351 הרוגים של הזולו. מספר חסר תקדים של 11 צלבי ויקטוריה חולקו לחיילים.
ינאי פרישר גוטמן

ביוגרפיה

פרישר נולד וגדל בקיבוץ ניר יצחק. כאשר מלאו לו 16 עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה להתגורר בנתניה.
פרישר החל את דרכו המקצועית כדוגמן בגיל 18 כאשר התגלה על ידי סוכן דוגמנים. קריירת הדוגמנות שלו התנהלה לאורך 4 שנים אשר במהלכם השתתף בקמפיינים לחברות פוקס, אורנג', הייניקן, דלתא תמנון ועוד.
בשנת 2003 זכה בתואר תגלית השנה של עולם הדוגמנות בארץ].
פרישר הוא בוגר לימודי עיצוב פנים ואדריכלות של המכללה למנהל ובעל סטודיו עיצוב פנים הממוקם בתל אביב.
ביוני 2017 זכה בפרס מעצב הפנים של אותה שנה מטעם מגזין העיצוב הישראלי "דירה נאה".
במאי 2018 החל להגיש פינה העוסקת בנושא בתים מעוצבים בתוכנית "חי בלילה".
באוקטובר 2018 יצאה קולקציית מוצרים ורהיטים לבית בעיצובו של ינאי בשילוב עם חברת golf&co המשווקת מוצרים ורהיטים לבית ולחצר.

חיים אישיים

פרישר היה נשוי לזמר, השחקן והבמאי אמיר פיי גוטמן. השניים היו הורים לבן אותו הביאו לעולם באמצעות הליך פונדקאות בהודו. בחודש יולי 2017 טבע אמיר פרישר גוטמן למוות כשניסה להציל את אחייניתו שנסחפה לים בעתלית. התמודדותו של פרישר עם מותו של בן זוגו תועדה בסרט הדוקומנטרי "אמיר פרישר גוטמן - היממה האחרונה", אשר שודר בשידורי קשת בדצמבר 2017.
שיר בבוקר בבוקר

שיר בבוקר בבוקר (ידוע גם בשם "פתאום קם אדם" על פי מילותיו הראשונות) הוא שיר שכתב המשורר אמיר גלבע. השיר הולחן על ידי גידי קורן ושלמה ארצי, עובד על ידי ירון גרשובסקי ובוצע על ידי ארצי. שלמה ארצי ביצע את השיר בפסטיבל הזמר והפזמון 1973, והגיע למקום השני.

רקע

השיר נכתב על ידי המשורר אמיר גלבוע, ויצא לאור בספר שיריו השלישי "שירים בבוקר בבוקר" המרכז שירים שכתב בשנים 1950 - 1952. גידי קורן ושלמה ארצי הלחינו אותו, והשיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון שהתקיים בסימן חצי יובל למדינת ישראל. כשקורן וארצי הלחינו את השיר הם לא ביקשו את רשותו של המשורר גלבוע. עם זאת, גלבע לא הביע הסתייגות מביצוע השיר בפסטיבל הזמר והפזמון. מחברי השירים לתחרות נקראו לכתוב שירים ברוח חצי יובל למדינה, ובמקום הראשון זכה שירה של עדנה לב "את ואני נולדנו בתש"ח.
השיר נכלל באלבום "אומרים ישנה ארץ" של שלמה ארצי. הוא דורג במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל, ובמקום החמישי במצעד של גלי צה"ל.
"שיר בבוקר בבוקר" נחשב באופן לא רשמי לאחד מהמנוני המחאה החברתית של שנת 2011. שלמה ארצי ביצע את השיר באחת מן ההפגנות הגדולות שהתקיימו במסגרת המחאה.

תוכן השיר

השיר מדבר על תקומת העם היהודי בארצו והתלכדותו כעם, באמצעות הדגמת תהליך העובר על אדם יחיד המתעורר לפתע משנתו ומתחיל ללכת. ההליכה היא סמל לשינוי שחל בעם היהודי.

גרסאות כיסוי

בשנת 2007 הקליטה להקת הגרובטרון גרסת כיסוי לשיר. ב-2011 הקליטה שלישיית מה קשור גרסה לשיר, שהיוותה את הפתיח לתוכנית הטלוויזיה בכיכובה "עם סגולה".
ביל מולדין

ביוגרפיה

מולדין נולד במדינת ניו מקסיקו, בן למשפחת אנשי צבא. סבו היה איש משמר הרוכבים שנלחם באינדיאנים. אביו שירת כתותחן במלחמת העולם הראשונה. בצעירותו שאף מולדין להיות קריקטוריסט ולמד באקדמיה לאמנות יפה בשיקגו.
בשנת 1940 התגייס לצבא ארצות הברית כאיש חיל הרגלים. הוא החל לפרסם קריקטורות בביטאון האוגדה שלו ולאחר מכן בעיתון חיילי ארצות הברית כוכבים ופסים. ציוריו הפכו למוכרים על ידי חיילי ארצות הברית שנלחמו בחזיתות אירופה במלחמת העולם השנייה והתפרסמו גם בעיתונות הארצית. בשנת 1943 השתתף מולדין בנחיתות לסיציליה ואיטליה ואף זכה לעיטור "לב הארגמן" על פציעתו בקרב.
בציוריו ביטא מולדין את רוחו של החייל הפשוט (שכונה ה-GI) ולעג לקציני צבא הקבע שניסו להנהיג משטר של צחצוח ומשמעת לבוש בקרב המוני הלוחמים מגויסי החובה בעת המלחמה. מולדין יצר שתי דמויות של חיילים פשוטים "ווילי וג'ו" באמצעותם הביע את רעיונותיו. לאחר שמולדין לגלג בציוריו על הוראתו של הגנרל ג'ורג' פטון כי החיילים יהיו מגולחים ויענדו עניבות בכל עת, אפילו בקרב, זימן אותו הגנרל למשרדו ואיים להשליכו לכלא עקב ערעור המשמעת בצבא. המצביא העליון בחזית אירופה הגנרל דווייט אייזנהאואר (לימים נשיא ארצות הברית) הורה לפטון להניח את מולדין לנפשו מאחר שציוריו מעניקים ללוחמים מפלט ממצוקותיהם. ואכן, ציוריו של מולדין הפכו אותו לגיבור בעיני הלוחמים הפשוטים שחשו כי ציוריו עוזרים להם להתמודד עם מוראות המלחמה.
עם סיום המלחמה בשנת 1945 זכה מולדין בפרס פוליצר על הקריקטורות שפרסם בעת המלחמה. מולדין שהיה אז בן 23 היה הצעיר מבין זוכי הפרס. מאותה עת היה מולדין לאחד מהקריקטוריסטים הידועים ביותר בארצות הברית. בשנת 1951 הופיע ספר ציוריו מהמלחמה "צבאו של מולדין".
לאחר המלחמה הפך מולדין לקריקטוריסט פוליטי, בציוריו שהופיעו ברשת עיתונים ברחבי ארצות הברית, הוא תקף את הגזענות, את הקו קלוקס קלאן ואת המקארתיזם. בפרובינציות השמרניות לא נתקבלו הקריקטורות הללו באהדה והיה קושי בהפצתם באזורים אלה של העיתונים בהן הן הופיעו. מולדין נטש את ציור הקריקטורות לזמן מה והתרכז בכתיבת מאמרים וספרים ביניהם ספר על מלחמת קוריאה. בשנת 1956 התמודד מולדין בבחירות לקונגרס האמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית באחד ממחוזות ניו יורק אך לא זכה בהתמודדות.
מולדין חזר לצייר קריקטורות בשנת 1958 ובשנת 1959 זכה בשנית בפרס פוליצר.
מולדין חזר פעמיים לצייר את "ווילי וג'ו", כשצייר קריקטורות לזכרו של הגנרל ג'ורג' מרשל כשנפטר בשנת 1959, ולזכרו של הגנרל עומר בראדלי כשנפטר בשנת 1981, אותם העריך מולדין כ"גנרלים של החיילים".
בשנת 1963 לאחר רצח קנדי צייר מולדין קריקטורה בה מזיל פסלו של הנשיא אברהם לינקולן דמעה, כשראשו חפון בכפות ידיו, על מותו של ג'ון קנדי. קריקטורה זו הפכה להיות אחת הקריקטורות הידועות ביותר בהיסטוריה האמריקאית.
ביל מולדין נפטר בשנת 2003.
בימיו פרסם מולדין שנים עשר ספרים וקובצי קריקטורות.
נתן מאיר רוטשילד

נתן מאיר רוטשילד (אנגלית: Nathan Mayer Rothschild;‏ 16 בספטמבר 1777 - 28 ביולי 1836) היה בנקאי אנגלי-יהודי, בן למשפחת רוטשילד ומייסד הענף האנגלי של המשפחה.
קופייהורוד

תולדות היישוב

קופייהורוד נוסדה בשנת 1624, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

יהודי קופייהורוד

יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1897 נמנו בה 1,720 יהודים, מתוך 2,950 תושבים. בשנים 1918 עד 1920, בעת מלחמת האזרחים ברוסיה, נערכו ביהודי העיירה מספר פוגרומים, ובתקופה הסובייטית הצטמצם מספר היהודים בה, ופעלו בה קולחוז יהודי ובית ספר יידי.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שדדו מיד את רכוש יהודיה. עם סיפוח העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, הביאו אלו ליישוב כ-6,000 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורובם שוכנו בבתי היהודים ביישוב בצפיפות רבה. כתוצאה מרעב וממגיפות, מתו מאות מיהודי העיירה בחורף 1942-1941. בד בבד הועסקו יהודי העיירה בעבודות כפייה.
ב-5 ביולי 1942 גורשו רוב יהודי העיירה למחנה מוקף גדר תיל שהוקם ביער סמוך, בו מתו מאות מהם מרעב וממחלות. יהודי המחנה סבלו מיחס אכזרי שהנהיג מפקד המקום, הקצין הגרמני האנס מייטרט, ומעת לעת הוצאו להורג יהודים מהמחנה. בספטמבר 1942 הורשו לחזור לעיירה כ-2,500 יושבי המחנה ששרדו בו, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בעיירה. יושב ראש היודנרט המקומי, פביוס אורנשטיין, התגייס לעזרת פליטים יהודים מאזור הכיבוש הגרמני שהגיעו לעיירה, ודאג להסתירם מעיני השלטונות, וכן הקים בגטו בית תמחוי. בסתר הצליחו יהודי הגטו גם לקיים תפילות בבתיהם. קופייהורוד שוחררה בידי הצבא האדום ב-22 במרץ 1944.
יחסי איי מרשל–טאיוואן

היסטוריה

איי מרשל היא אחת מהמדינות המעטות בעולם שמכירות ברפובליקה הסינית ומנהלות עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
במאי 2005, צ'ן שואי-ביאן, נשיא טאיוואן, הפך לראש המדינה הזרה הראשונה, שהגיע לביקור רשמי באיי מרשל.
לאחר היבחרותו של נשיא איי מרשל ה-4, ליטוקוואה טומאינג ניבאו עיתונים רבים כי איי מרשל תסיר את תמיכתה מטאיוואן ותעביר אותה אל הרפובליקה העממית של סין, למרות זאת, המשיך הנשיא טומאינג בקו חם ואוהב כלפי הרפובליקה הסינית ואף ביקרה באיים סגנית נשיא הרפובליקה הסינית - אנט לו, מספר ימים לאחר שנבחר ב-29 בינואר 2008.
זרעים של שלום

זרעים של שלום (באנגלית: Seeds of Peace) הוא ארגון אמריקאי הפועל במישור הבינלאומי במטרה לחזק קשרים בין צעירים אזרחי מדינות או אזורים מוכי סכסוכים. מרכז פעילותו של הארגון הוא מחנה קיץ, מעין מרחב "נייטרלי" במדינת מיין שבו בני נוער יכולים להיפגש, להכיר ולדבר, בלי ההשפעות החינוכיות והתעמולתיות הקיימות באזור מגוריהם.

היסטוריה

מייסדו של הארגון הוא העיתונאי האמריקאי ג'ון וולק (2002-1943). בארוחת ערב רשמית שנכחו בה פוליטיקאים מישראל, הרשות הפלסטינית ומצרים, וולק ביקש מהנוכחים להתחייב להביא קבוצת בני נוער מכל אחת מהמדינות למחנה קיץ במדינת מיין שבצפון-מזרח ארצות הברית. הנערים הללו, אשר כללו גם מספר אמריקאים בגילאים 13 עד 16, הרכיבו את המחזור הראשון של מחנה זרעים של שלום. המחנה התנהל במתכונת דומה לזו של מחנות קיץ אמריקאיים, עם התוספת של זמנים מוגדרים ל"דיאלוג" - דיונים בין קבוצות הנערים על נושאים הקשורים בסכסוך.
חניכי המחזור הראשון, בקיץ 1993, נכחו מאוחר יותר במעמד החתימה של הסכמי אוסלו בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית. הנשיא האמריקאי ביל קלינטון, ראש הממשלה הישראלי יצחק רבין ויו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת צולמו באותו אירוע מחזיקים חולצות של זרעים של שלום.
המיונים לנציגי המשלחת הישראלית נמשכים כמעט חצי שנה, ונחשבים לתובעניים במיוחד. התלמידים (כיתות ט'  בדרך כלל) מגיעים למיונים שנעשים על הארגון (בעבר נעשה בשיתוף משרד החינוך עד ניתוק הקשרים). ולמיונים יש שלבים שכוללים, מענה על שאלות באתר הארגון, שיחה טלפונית, עבודה בקבוצות וראיון אישי. 
בין בוגרי התוכנית "זרעים של שלום" ניתן למצוא מגישים וכתבים מהטלוויזיה ומהרדיו, פוליטיקאים, פעילים חברתיים, מדענים ורופאים.
מאז 1993, המחנה מתקיים כל קיץ בשניים או שלושה מחזורים. כיום ישנם למעלה מ-4,000 בוגרים. בנוסף לשלוש המדינות המקוריות, ישנם כיום בוגרים מירדן, תימן, מרוקו, קטר, תוניסיה, אפגניסטן, הודו, פקיסטן, רומניה, בולגריה, הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין וקפריסין והבלקנים. 
התוכנית הבלקנית (שכללה נציגים מאלבניה, מקדוניה, סרביה, מונטנגרו, בוסניה וקוסובו) והתוכנית הקפריסאית (הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין וקפריסין) הופסקו בשנת 2003.
מטה הארגון נמצא בעיר ניו יורק ומשרד נוסף בוושינגטון הבירה. משרדים מקומיים קיימים גם בחיפה, תל אביב, רמאללה, קהיר ועמאן. במשרדים האזוריים הללו ממשיכים בוגרי המחנה להפגש עם חבריהם מהצד השני ובפעילות קהילתית מסוגים שונים.
בוגרי הארגון מוציאים לאור עיתון בשם "ענף עץ הזית" (The Olive Branch). העיתון מסכם את פעילות הארגון ברחבי העולם וכן מספר את סיפורם של בוגרים לאחר המחנה מבחינות רבות.
בוגר המחנה אסיל עאסלה, מהכפר עראבה, נהרג מירי המשטרה בצומת לוטם במהלך אירועי אוקטובר 2000.
ג'ון וולק, מייסד הארגון, כיהן גם כנשיאו עד מותו ביולי 2002.
ארגון זרעים של שלום מנהל מדיניות נוקשה ביותר בכל הנוגע לשמירה על א-פוליטיות בפעולותיו. פעילויות הארגון ממומנות בעיקר מתרומות, וחלקן מקבלות מימון ישיר מקרנות של הממשל האמריקאי.
בשנותיו המתקדמות הארגון החל להחזיר בוגרים שלו להדריך במחנה הקיץ עצמו. בשלבים מאוחרים יותר הוא אף שילב בוגרים במערך מנהלי הדיאלוגים שלו.
ניקולאס גייטן

קריירת מועדונים

גייטן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס בגיל 13. ב-1 ביוני 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד ארסנאל דה סרנדי וכעבור חודשיים כבש את שערי הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד הוראקן. ב-23 בספטמבר 2008 גייטן הבקיע את שער הבכורה שלו בגביע סודאמריקנה נגד LTU קיטו. בעונת 2009/2010 רשם גייטן את עונת השיא שלו כאשר כבש 7 שערים ב-33 משחקים, אך בוקה סיימה במקום ה-11 של ליגת האפרטורה וה-16 של הקלאסורה.
ב-3 במאי 2010 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת 8.4 מיליון אירו כמחליפו של אנחל די מאריה שחתם בריאל מדריד. גייטן נחשב לשחקן השני הכי יקר בהיסטוריה של המועדון אחרי אוסקר קרדוסו שהגיע תמורת 11.6 מיליון אירו. גייטן ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בבנפיקה בהפסד 2-1 לנסיונל. ב-14 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בבנפיקה בניצחון 0-4 נגד נאבאל. בעונת הבכורה שלו בבנפיקה, גייטן שיחק בכל 48 משחקיה של הקבוצה בכל המסגרות ועם תשעה שערי ליגה ואף נבחר לפריצת השנה בליגת העל הפורטוגלית. בעונת 2011/2012 בליגת האלופות סיים גייטן כמלך הבישולים של שלב הבתים. ב-18 במאי 2014 הבקיע את השער היחיד בגמר הגביע הפורטוגלי נגד ריו אבה שהשלים טרבל היסטורי עבור קבוצתו. ב-11 בנובמבר 2014 האריך את חוזהו בבנפיקה עד קיץ 2018 עם סעיף שחרור של 35 מיליון אירו. ב-30 בספטמבר 2015 כבש ובישל בניצחון קבוצתו 1-2 נגד אתלטיקו מדריד. ב-9 בדצמבר 2015 האריך את חוזהו עד יוני 2019, וסעיף השחרור שלו עלה ל-45 מיליון אירו. ב-15 במאי 2016 הבקיע צמד בניצחון 1-4 נגד נסיונל שהבטיח לקבוצתו אליפות שלישית ברציפות.
ב-16 ביוני 2016 סוכמה העברתו של גייטן לאתלטיקו מדריד מספרד תמורת 20 מיליון אירו.
ב-26 בפברואר 2018, הודיעה אתלתיקו מדריד על מכירתו לקבוצה הסינית, דאליין ייפאנג תמורת 18 מיליון אירו.
ב- 1 במרץ 2019 הודיעה דאליין ייפאנג הסינית על שחרורו של גאייטן ועל מעברו של הארגנטינאי לשיקגו פייר האמריקאית מליגת ה MLS.

קריירה בינלאומית

ב-30 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בניצחון 0-2 נגד גאנה. לאחר מינויו של אלחנדרו סאבלה, גייטן כמעט ולא זומן לסגל הנבחרת, אך לאחר מינויו של חרארדו מרטינו הוא חזר לשחק בספטמבר 2014 במשחק ידידות נגד גרמניה. ב-14 באוקטובר 2014 הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת בניצחון 0-7 נגד הונג קונג. גייטן נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016.
איזו מין שכנה

עלילה

מת'יו קידמן (אמיל הירש), תלמיד שאפתן העומד לסיים את בית הספר התיכון, חולם על קריירה פוליטית. הוא מתכוון לזכות במלגת לימודים ולהתקבל לאוניברסיטת ג'ורג'טאון. מועצת התלמידים, שמת'יו עומד בראשה, מצליחה לגייס 25,000 דולר כדי להביא לתיכון נער קמבודי מחונן בשם סאמנאנג.
רומן מתפתח בין מת'יו לבין שכנתו החדשה דניאל (אלישה קאת'ברט), אך חברו אילי המתמכר לסרטי פורנוגרפיה מראה לו סרט כזה בכיכובה של דניאל. 
בעקבות עצה של חברו אילי, מתיו יוצא לפגישה עם דניאל. לפני שהם יוצאים, מת'יו חולם בהקיץ ובחלום הוא רואה את דניאל מבצעת מין אוראלי לאביו, וסצנה לסבית עם אמו. כל זה קורה כאשר דניאל יושבת עם הוריו בסלון ורואה תמונות שלו מהילדות. מת'יו ודניאל יוצאים, ומגיעים לחדר במלון זול. התנהגותו המוזרה של מת'יו בפגישה גורמת לדניאל להבין שהוא צפה באחד מהסרטים בכיכובה, והיא מבינה שהוא מעוניין לקיים איתה יחסי מין כדי להרשים את חבריו. היא מענישה אותו ומציעה לו לקיים יחסי מין לפני שהוא עושה זאת, מתוך ידיעה שהוא ישתפן. היא נוזפת בו ועוזבת ללאס וגאס. 
מת'יו וחבריו נוסעים בעקבות דניאל ללאס וגאס, ומוצאים אותה בכנס לסרטי פורנוגרפיה. מת'יו משכנע את דניאל לעזוב את ענף הפורנוגרפיה, אך מגלה שהמפיק שלה, קלי, מתנגד לכך, משום שאינו מוכן לאבד את השחקנית הטובה ביותר שלו, דבר הכרוך גם באבדן השקעה של 30,000 דולר בסרט שלו. קלי מוביל את מת'יו לבית של הוגו (מפיק סרטי זימה מתחרה שלו), ומדווח למשטרה על פריצה ושוד לאחר שהוא גורם למת'יו לגנוב גביע מהבית. מת'יו נמלט מהדירה ומהמשטרה, וחברו אילי מסיע אותו לאולם שבו על מת'יו לשאת נאום כדי לזכות במלגה. קלי סימם את מת'יו ללא ידיעתו באקסטזי, ולכן הוא נכשל בנאום ומאבד את המלגה. בנוסף לכך, קלי מפצה את עצמו על אבדן השקעתו בסרט, באמצעות גניבת הכסף שמת'יו, כיו"ר מועצת התלמידים, גייס כדי להביא לבית ספרו את סאמנאנג, הגאון הקמבודי. מת'יו מגלה שעלול להיפתח נגדו תיק פלילי, משום שהציג את קלי כיועץ בית הספר בפני פקידת הבנק, ובכך עזר לקלי להונות אותה. 
מת'יו אינו מעוניין לערב את משפחתו בעניין והוא פונה לדניאל שתעזור לו. ביחד איתה ועם חבריו אילי וקליץ הם יוצרים, במהלך מסיבת סיום הלימודים, קלטת לחינוך מיני. לאחר סיום המסיבה מגשים מת'יו את חלומו, ומקיים יחסי מין עם דניאל במושב האחורי של מכוניתו. דניאל מוכרת את הקלטת לחינוך מיני למפיק הפורנו הוגו פוש. הוא ומת'יו מרוויחים מיליונים הודות לקלטת. מת'יו נהפך לשותף סמוי של הוגו, שכן הוא רוצה להישאר בעילום שם. הוגו מקיים את הבטחתו ומשלם עבור הבאתו של סאמנאנג לארצות הברית, ומת'יו כבר אינו זקוק למלגה כדי לממן לימודים באוניברסיטת ג'ורג'טאון הודות לרווחיו מהפקת הקלטת. סיפורו של מת'יו מסתיים כאשר הוא נשאר בקשר רומנטי עם דניאל.

בקופות

בסרט הושקעו 21 מיליון דולר. בהקרנת הבכורה, הסרט הוצג ב-2,148 אולמות קולנוע, גרף 6 מיליון דולר בשבוע הראשון. בסך הכל הסרט גרף 30 מיליון דולר בהקרנות מסביב לעולם.
זכוכית מגדלת

זכוכית מגדלת היא עדשה קמורה יחידה המשמשת לקבלת דמות מוגדלת של עצם. משתמשים בזכוכית המגדלת כדי לראות בפירוט עצמים קטנים, או כיתוב זעיר.
במוצרי תוכנה ובאתרי אינטרנט רבים משמש סמל של זכוכית מגדלת לסימון הפעולה "חיפוש".

היסטוריה

זכוכית מגדלת היא אחד ממוצרי האופטיקה המצויים בשימוש הציבור הרחב מזה מאות שנים. היא מוזכרת רבות בספרות בלשית מן המאות הקודמות, כגון סיפורי שרלוק הולמס. אם כי כיום בלשים, מדענים, שענים, אנשים עם לקות ראייה ואנשים אחרים הזקוקים להגדלת הנראה, משתמשים במכשירים משוכללים יותר. דוגמאות למכשירים כאלה הן המיקרוסקופ האופטי, הטלסקופ והטלוויזיה במעגל סגור. רבים מן המכשירים האלה מכילים עדשות שדומות לזכוכית המגדלת.
ניתן להשתמש בזכוכית מגדלת גם להדלקת אש, באמצעות מיקוד קרני השמש. שימוש כזה בעדשות תועד לראשונה על ידי ארכימדס ביוון העתיקה. שימוש זה כיום הוא בגדר קוריוז בלבד.

מבנה ואופן הפעולה

זכוכית מגדלת היא מכשיר פשוט המורכב מעדשה אחת, מסגרת וידית אחיזה. העדשה עשויה מזכוכית או מפלסטיק, ובדרך כלל מוקפת במסגרת ומחוברת לידית אחיזה קצרה. דגם אחר של זכוכית מגדלת מכיל רגלית להצבה על שולחן העבודה, במקום ידית אחיזה.
זכוכית מגדלת מתבססת על התופעה שבה דמותו של גוף הנמצא בין עדשה מרכזת למוקד שלה (u<f), היא גדולה יותר מהגוף, רחוקה יותר מהעדשה לעומת הגוף וישרה יחסית לגוף. דמות זו היא דמות מדומה משום שהיא אינה נוצרת בעקבות מפגש של קרני אור ממשיות, אלא בעקבות מפגש המשכיהן.
ההגדלה של זכוכית מגדלת תלויה ברדיוס הקימור שלה ובחומר שממנו היא עשויה (היא מבוטאת בנוסחת לוטשי העדשות). כדי לקבל דמות מוגדלת מקסימלית, על המרחק שבין העצם לעדשה להיות קטן ממרחק המוקד. במעבדות נהוג לשבץ את הזכוכית המגדלת במתקן נייח וקבוע, במרחק מתאים מהשולחן משיקול של נוחות.