google/wiki40b huggingface dataset:
האביב העברי

מקור השם

השימוש במונח "האביב העברי" נעשה בעיקר ברשתות התקשורת הערבית, אך הוזכר גם מספר פעמים בתקשורת הישראלית. המונח ככל הנראה נגזר ממהפכת האביב הערבי של 2011 ומהדמיון בין המילים "עברי" ו"ערבי" בערבית, שיושבות על משקל כמעט זהה ומורכבות מאותן אותיות.

רקע

המגעים לנורמליזציה אפשרית של ישראל עם מדינות ערב מתונות החלו כבר מהשנים הראשונות להקמתה. רוב מדינות ערב ויתר המדינות המוסלמיות מעולם לא הכירו בישראל ואחרות ניתקו עמה את היחסים בעקבות מלחמת ששת הימים או מלחמת יום הכיפורים. בועידת ח'רטום שנערכה בסודאן התקבלו שלושת הלאווים שהקשו מעד על היתכנות הנורמליזציה בין הצדדים - לא להכרה בישראל, לא למשא ומתן עם ישראל
ולא לשלום עם ישראל.
הצעד המשמעותי הראשון שנעשה לקראת כינון היחסים היה חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1978, שבעקבותיו מצרים הורחקה מארגון הליגה הערבית, שהייתה בין מקימותיו. בעקבות ועידת מדריד ב-1991, חלה התחממות נוספת ביחסים בין ישראל למדינות ערב שהובילה לחתימת הסכמי אוסלו ולהסכם השלום עם ירדן ב-1994 וכן לכינון יחסים דיפלומטים קצרי יום עם חלק ממדינות ערב, ביניהן קטר ובחריין. ההתחממות ביחסים נקטעה עם רצח רבין ב-1995 והופסקה לגמרי בהמשך, על רקע מבצעי חומת מגן ועופרת יצוקה.
המונח "האביב העברי" מתייחס בעיקר לתקופת התחממות היחסים הנוכחית בין ישראל למדינות הסוניות המתונות, שהחלה בשנת 2013 לערך, על רקע חתימת הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית וקיבלה חיזוק משמעותי בשנת 2015 עם חתימת הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.

בדיפלומטיה

על רקע התחממות היחסים בין ישראל ומדינות ערב, דווח מספר פעמים על ביקורם של בכירים ממדינות המפרץ הפרסי בישראל ולהפך. בספטמבר 2017 דווח בתקשורת כי יורש העצר הסעודי, הנסיך מוחמד בן סלמאן ביקר בישראל בחשאיות, בלווית הגנרל הסעודי אנואר אשקי, שדבר ביקורו בישראל בשנת 2016 הותר לפרסום.
באוקטובר 2018 הבשילה ההתחממות לכדי פרי, כאשר ערך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ביקור רשמי בעומאן במפרץ הפרסי, מדינה לה אין יחסים דיפלומטיים עם ישראל, בלווית ראש המוסד, יוסי כהן. במהלך הביקור נפגש נתניהו עם הסולטאן העומאני קאבוס בן סעיד אאל סעיד והתארח בארמונו, בביקור הרשמי הראשון של ראש ממשלה ישראלי במדינה מאז ביקורו של שמעון פרס ב-1996. עצם ביקורו של ראש הממשלה בעומאן נותר תחת מעטה של חשאיות, עד להגעתו לישראל, עת הוסרה הצנזורה ופורסם הדבר בתקשורת הישראלית. כמו כן, על רקע ביקורו של נתניהו בעומאן, דווח בתקשורת הזרה כי נתניהו ביקר גם באסלאמאבאד שבפקיסטן טרם הגעתו לעומאן, אך בפקיסטן הכחישו את השמועות.
כחודש בלבד אחרי כן, ב-25 בנובמבר 2018, הגיע נשיא צ'אד אידריס דבי לביקור דיפלומטי רשמי וראשון בישראל, לאחר שהיחסים בין המדינות נותקו לפני למעלה מ-40 שנה, בעקבות מלחמת ששת הימים. דבי היה הנשיא הזר הראשון של מדינה שאין לה יחסים דיפלומטיים עם ישראל שמגיע לביקור בישראל, דבר שמסמל את תהליך הנורמליזציה עם ישראל.
אליפות העולם של AEW

היסטוריה

ב-1 בינואר 2019, ארגון היאבקות מקצועית אמריקאי בשם AEW הוקם, כשב-25 במאי ערך את אירוע הבכורה שלו, Double or Nothing. אליפות העולם של AEW נחשפה לראשונה באירוע זה. לאחר מכן נודע שהמנצח בקרב הקזינו באטל רויאל יפגוש את המנצח בקרב המרכזי בין כריס ג'ריקו לקני אומגה לקרב על אליפות העולם של AEW בתאריך שיפורסם בעתיד. המנצח בקרב הקזינו באטל רויאל היה אדם פייג', בעוד שכריס ג'ריקו ניצח את קני אומגה בקרב המרכזי, מה שהוביל להכרזה של קרב בין ג'ריקו לפייג' על האליפות. במהלך האירוע Double or Nothing, מתאבק העבר, ברט הארט, חשף את חגורת האליפות.
לאחר מכן, קרב הכתרת האלוף העולם הראשון של AEW הוכרז באופן רשמי לאירוע All Out, שנערך ב-31 באוגוסט, ובו ג'ריקו ניצח את פייג' והפך לאלוף הראשון בתולדות הארגון. לעומת זאת, יום לאחר מכן, דווח על ידי משטרת טלהסי שחגורת האליפות נגנבה מהלימוזינה של ג'ריקו בזמן שטייל. בעקבות זאת, ג'ריקו פרסם סרטון "חקירה כלל עולמית" בחשבון האינסטגרם שלו וברשתות המדיה החברתית של AEW. ב-4 בספטמבר, תחנת משטרת טלהסי דיווחה על כך שמצאה את חגורת האליפות.
ג'ייסון סקוט לי

ביוגרפיה

לי נולד בלוס אנג'לס להורים ממוצא ממוצא סיני-הוואי, גדל בהוואי בה למד בבית הספר התיכון פרל סיטי.
לי מתאמן באמנות הלחימה ג'יט קון דו, אותה המציא ברוס לי, מאז גילם את לי בסרט "הדרקון: סיפורו של ברוס לי" ב-1993. הוא ממשיך להתאמן וכיום הוא מאמן מוסמך בשיטה, הסמכה שקיבל מידיו של תלמידו של ברוס לי ג'רי פוטיט. לי כיכב בסרט "ספר הג'ונגל" בתפקיד הראשי של מוגלי בשנת 1994. הוא לוהק במקור לשחק את לו קאנג בסרט "מורטל קומבט" משנת 1995, אולם לבסוף זכה בתפקיד השחקן רובין שו.
לי הפגין את מיומנותו באמנויות לחימה בסרט "טיימקופ 2", המשכו של הסרט המקורי, "טיימקופ", משנת 1994 בכיכובו של ז'אן קלוד ואן דאם. ב-1997 שיחק בסרט הפשע "רצח בראש", לצידה של מרי-לואיז פרקר.  לי גם כיכב בסרט "חייל קטלני" משנת 1998.
לי הוא בין השחקנים והבמאים שהתראיינו לסרט התעודי "The Slanted Screen" ‏(2006), בבימויו של ג'ף אדאצ'י, אודות ייצוגם של אסיאתים ואסיאתים אמריקנים בהוליווד.
לי נשוי לדיאנה צ'ן, אשת יחסי ציבור שהיא במוצאה מסינגפור, הם נישאו במאי 2008 ב- הוואי.
תומאס גייג' (גנרל)

ביוגרפיה

גייג' נולד למשפחה אריסטוקרטית באנגליה. הוא החל לשרת בצבא הבריטי במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, שם שירת לצד היריב העתידי שלו, ג'ורג' וושינגטון, בקרב של מונונג'אלה, בשנת 1755. לאחר נפילתה של מונטריאול לידי הבריטים בשנת 1760, הוא זכה בתואר המושל הצבאי שלה. במהלך הזמן הזה הוא לא בלט בכשרונותיו הצבאיים, אך הוכיח את עצמו כאדמיניסטרטור מוכשר.
משנת 1763 עד 1775 שימש גייג' כמפקד העליון של הכוחות הבריטים בצפון אמריקה, כך פיקח על התגובה הבריטית למרד פונטיאק בשנת 1763. בשנת 1774 הוא מונה גם למושל מושבת מסצ'וסטס, עם הוראות ליישם את חוקי הכפייה, כעונש למסצ'וסטס על מסיבת התה של בוסטון. ניסיונותיו להשתלט על מאגרי נשק וציוד צבאי של מיליציות מקומיות באפריל 1775 עוררו את קרבות לקסינגטון וקונקורד, שהיו למעשה הקרבות הראשונים במלחמת העצמאות האמריקאית. לאחר ניצחון פירוס ביוני בקרב באנקר היל הוא הוחלף בגנרל ויליאם האו, שהתמנה במקומו למפקד של הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה באוקטובר 1775, וחזר לבריטניה.
סמסונג גלקסי S10

הקדמה

סמסונג, כמו שעשתה עם סדרת הגלקסי S9, בפיצול הסדרה לכמה מכשירים לצרכים שונים ובגדלים שונים, עם גלקסי S9 וגלקסי +S9, החליטה סמסונג להמשיך במגמה ואף להרחיב אותה, בסדרת הגלקסי S10, בסדרה ישנם ארבעה מכשירים שונים.
s10 ו-+S10, כמו בדורות הקודמים גרסת הפלוס עם מצלמה משודרגת מעט, מסך גדול יותר, וסוללה בקיבולת גבוהה יותר.
S10e – דגם מוזל של המכשיר הרגיל, עם מסך קטן יותר.
S10 5g – מכשיר שמציג תמיכה ברשת מהדור החמישי (לא הושק בישראל).

מאפיינים

סדרת מכשירי ה־S10 כוללת ארבעה דגמים עם מפרטי חומרה שונים:
המכשירים המרכזיים בסדרה, ה־S10 וה־+S10, כוללים בהתאמה מסכי 6.1 ו־6.4 אינץ' בטכנולוגיית "Dynamic AMOLED", וברזולוציית 1440p. לצגים יש צדדים מעוקלים הנשפכים לקצוות האופקיים של המכשיר. שלא כמו טלפונים קודמים של החברה, המצלמה הקדמית שלהם מוטמעת בתוך התצוגה, בפינה הימנית העליונה שלה, ובשני הדגמים מוחבא קורא טביעת אצבע אולטרסוני בתוך המסך. מכיוון שהם מבוססים על טכנולוגיית אולטרה-סאונד, קוראי טביעת האצבע אינם מתאימים לכל מגיני המסך. בדגמים הבין-לאומיים נעשה שימוש במערכת על שבב מסוג Exynos 9820, ובדגמים האמריקאיים נעשה שימוש ב-Qualcomm Snapdragon 855. שני המכשירים נמכרים עם קיבולת אחסון פנימי של 128 או 512 ג'יגה בייט.
לגלקסי S10 יש מצלמה אחורית עם עדשות מרובות; הצמצם הכפול ברזולוציית 12 מגה פיקסל ועדשת הטלפוטו 12 מגה פיקסל שנכחו בגלקסי S9+נשמרו גם במכשיר זה, אך נוספה גם מצלמה בעלת עדשה עם זווית רחבה ברזולוציית 16 מגה פיקסל. המצלמה הקדמית של ה־S10+ מלווה בחיישן עומק, שהחברה אמרה עליו שיסייע לשפר את איכות מסנני התמונה.
בנוסף הושקו הפעם גם גלקסי s10e, שהשינויים העיקריים בו הם מסך קטן אף יותר, סוללה קטנה יותר, מסך ברזולוציה נמוכה יותר, וחיישן טביעת אצבע שממוקם בצד במקום מתחת למסך.
דגם נוסף שהושק בסדרה, הוא הגלקסי s10 5g, דגם שתומך ברשת מהדור החמישי. שיפורים נוספים הם הוספת חיישן נוסף לצד המצלמות, שיפור קל במצלמות הסלפי, וכן מסך וסוללה גדולים יותר.
המכשירים(למעט ה-s10 5g) הושקו בישראל ב-3 במרץ.
הפרס הבינלאומי על שם פרידריך ניטשה

היסטוריה

ראשיתו של הפרס הייתה ב-1995, עת נוסד על ידי ממשלת מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, אשר בה ממוקמת העיר נאומבורג, שבה חי ניטשה חלק ניכר מחייו. גובה הפרס היה 15 אלף אירו והוא הוענק מדי כשנתיים על ידי ראש ממשלת סקסוניה-אנהלט לזוכה שבחר חבר שופטים.
לאחר 2012 נעשה ארגון מחדש של הפרס והוא קיבל את שמו הנוכחי. הוא ניתן כעת על ידי קרן פרידריך ניטשה, אגודת פרידריך ניטשה, קרן אליזבת ג'ני משווייץ, עיריית נאומבורג ועיריית בזל שבשווייץ  - שתי הערים שבהן בילה ניטשה את מרבית חייו. סכום הפרס נותר ללא שינוי והוא מוענק מדי שנתיים, בטקס שייערך באחת משתי הערים לסירוגין. הזוכה בפרס נבחר על ידי חבר שופטים ובו נציגים לכל אחד מחמשת הגופים השותפים לפרס.
מאז נוסד ועד 2017 הוענק הפרס ל-11 זוכים (ב-2002 הוענק לשניים), מהם שמונה גרמנים, שני שווייצרים וספרדי אחד.
טפילות האכלה

חוֹמְסָנוּת או טפילות האכלה (בלועזית: קלֶפּטוֹפרזיטיזם, kleptoparasitism; מלשון קלפטומניה) מתייחס לבעלי חיים המשתמשים בבעלי חיים אחרים כדי לקבל מזון אותו הם לוקחים מבעליו הקודמים. הגדרה זו כוללת חטיפת מזון מפה או צפורני המנוצל, גנבה ממחסני המזון, או כל דרך אחרת שבה בעל חיים לוקח אוכל שמישהו אחר השיג או הכין לעצמו. רוב המינים הללו אינם מתבססים על יחסי טפילות ויכולים למצוא לעצמם אוכל לבד, אך כשיש להם הזדמנות הם חוטפים ממינים קטנים יותר או גונבים אותו בערמומיות. ישנם מינים המטילים את ביציהם על המזווה של יצורים אחרים, כמו דבורת הקוקייה.
המונח מתאר גם מינים החוטפים חפצים נוספים ממינים אחרים - למשל חומרים לבניית קן או חפצים נוספים, אך לא את ביתם.
ישנן שתי צורות טפילות: טפילות תוך-מינית (intraspecific), שבה פרטים מאותו המין חוטפים מזון לבני אותו המין, ותחרות חוץ-מינית (interspecific), שבה מינים שונים חוטפים מזון אחד מהשני. ישנם גם מינים החוטפים הן לבני אותו המין והן למינים נוספים.
באופן כללי המינים הנטפלים ביותר הם מינים שהתמחו בתפיסת מזון מסוים, בצורה יותר טובה משאר המינים. למשל מינים של עופות ימיים היכולים לצלול כדי לתפוס דגים נטפלים משחפים שאינם יכולים לצלול אך מתקיפים כל עוף שכן הצליח.
ההיטפלות היא שיטה חסכונית לזכות במזון אך ישנם חיות שעלולות לתקוף את הטפילים או לגרש אותם, בייחוד כשהטפיל קטן מהמין הנטפל (למשל אצל עכבישים). כמו כן יש חיות שלמדו להתגונן מהיטפלויות - הפתונים צוללים כדי לחמוק ממתקפת פרגטות והנמר מטפס על עצים ועליהם מחביא את טרפו מאריות ומצבועים.

חולייתנים

בין העופות הטפילות היא תופעה נדירה, ועם זאת ישנם מספר עופות הנוהגים לחטוף לעופות אחרים את טרפם, כולל לעופות הגדולים מהם. בנוסף ישנם עופות החוטפים חומרי קינון אחת לשנייה כמו פינגווין רצועת-הסנטר הגונב חלוקי אבן מקיני פינגווינים אחרים מאותו המין.
מהבולטים בעופות החטפניים מצויים השחפים והחמסנים - שקיבלו את שמם ממנהגם לחטוף מזון מעופות אחרות והם כמעט מתבססים על כך למזונם, מתנפלים על עופות ים קטנים יותר היכולים לצלול לעומק רב יותר בים. עופות נוספים המתבססים על כך הם הפרגטות (שנטפלות בעיקר לסולתיים ליסעוריים או לפתוניים), אגמיות וכן פורפוריות נוהגים לגנוב מזון לברווזים וכן דורסי יום המוצאים עופות דורסים קטנים יותר ויתנפלו עליהם במהירות. עופות גדולים כמו עיטמים, נשרים או עיטים יכולים לקחת שלל אפילו משועלים, זאבים או צ'יטות, בייחוד כשהם באים בלהקה גדולה וכן יתקפו עופות קטנים מהם, כמו השלך או הנץ כדי לחטוף להם את שללם.
עופות אחרים ניזונים כאופורטוניסטים שינצלו הזדמנות לקחת שלל של עופות אחרים. בין העופות הללו מצויים עופות דורסים, שחפים, שחפיות, קורמורנים, כמה ברווזים וחופמאים שונים. אפילו כמה ציפורי שיר נוהגים לחטוף מזון: החנקן הנובי חוטף מזון של חטפיות והשחרור נטפל לקיכליים אחרים שצדו חלזונות. המיינה המצויה, שידועה כמין פולש מזיק, נוקטת אף היא בחומסנות ולוקחת טרף מעופות אחרים על ידי הטרדה מתמדת שלהם עד שהם מוותרים על הטרף.
השחפים נוהגים לחטוף מזון לכל יצור כשהם בלהקה מספיק גדולה - הם נטפלים לשחפים אחרים, שחפיות, ברווזים, אגמיות ושקנאים ואפילו לבני אדם.
מבין היונקים ישנם בעיקר את הצבועים המנומרים הגונבים טרף של אריות או ברדלסים. ישנם גם תנים החוטפים פיסות מזון של טורפים שלא מבחינים בהם. טורפים נוספים החוטפים מזון לטורפים קטנים יותר הם דובים שונים, אריות, תנים וזאבים.
הראשתן גדול-הראש נוהג לחטוף מזון הנמצא ברשתות דייגים והוא נחשב לטפיל המזון הגדול ביותר.
ישנם גם כמה שבטים אפריקנים החוטפים שלל של טורפים כמו אריות, ברדלסים וצבועים. הם גם מבריחים דבורים מקינם כדי ללקט מהם דבש.
רוברט ג'ונסון

המוזיקה של רוברט ג'ונסון

רוברט ג'ונסון הקליט בסך הכל 29 שירים במהלך הקריירה שלו, בשתי תקופות. התקופה הראשונה שבה הקליט הייתה נובמבר 1936, בעת שהותו בסן אנטוניו, טקסס, וביוני 1937 הקליט עוד, בדאלאס, טקסס. 13 משיריו הקליט פעמיים. כמה משיריו הידועים ביותר היו: Love In Vain, Come On In My Kitchen, Sweet Home Chicago, Cross Road Blues. בשנת 1961 ליקט ג'ון האמונד את שיריו מחדש באלבום King of the Delta Blues Singers, והשיב את העניין הציבורי כלפי ג'ונסון.
נושאי שירתו היו ייאוש, בדידות, חברות ונדודים. באותן שנים של משבר כלכלי וחברתי (שנות השפל הגדול), האוכלוסייה האפרו אמריקאית הושפעה רבות מהנצרות (בעיקר מהבפטיזם). בשירו Hellhound on My Trail מתאר ג'ונסון מפגש בדרכים עם השטן, נושא שלקוח מההוויה הדתית. השפל הגדול לווה בקרב הקהילה האפרו-אמריקאית בנדודים ובחיפוש אחר עבודה. השיר I Am a Steady Rollin Man מתאר את הנדודים בדרכים על הציר מהמיסיסיפי לשיקגו.
אחד המאפיינים הבולטים במוזיקה של ג'ונסון, ומאפיוניה הייחודיים, הוא הדינמיות שלה. אריק קלפטון, שמנה את ג'ונסון עם מקורות ההשפעה המוזיקליים העיקריים שלו, והקליט את אלבום המחווה לשיריו של ג'ונסון, Me And Mr. Johnson, ציין בראיון כי בשביל לנגן את המוזיקה של ג'ונסון נדרשים שני נגנים.]

אגדת השטן

לפי אגדה שנפוצה על ג'ונסון, בצעירותו בכפרי מיסיסיפי, הוא שאף בכל מאודו להיות מוזיקאי בלוז גדול. בתחילת הקריירה שלו הוא לא הצליח לכבוש את לב הקהל ולכן הוא "הודרך" בידי כוח על טבעי ללכת עם הגיטרה שלו לצומת דרכים מסוימת בחצות. שם, לפי האגדה, פגש באדם שחור גדול ממדים (השטן), שעשה עמו עסקה. לאחר שג'ונסון הסכים השטן לקח את הגיטרה שלו וכיוון אותה. השטן ניגן כמה שירים ואז החזיר את הגיטרה לג'ונסון, ובכך העניק לו את שליטתו בנגינה בכלי. אגדה זו היא למעשה וריאציה של סיפור העסקה עם השטן מפאוסט של גתה, בתמורה לנשמתו, רכש ג'ונסון את כישרונו הווירטואוזי בבלוז. צומת הדרכים מזוהה עם הצומת של Highway 61 ו-Highway 49 בעיר קלארקסדייל, מיסיסיפי. המקום הפך אתר עלייה לרגל לחובבי בלוז. לפי פרשנויות נוספות, שירו "Me and the Devil Blues" ו-"Cross Road Blues" קשורים בסיטואציה אגדית זו. האגדה זכתה לאזכור בסרט "אחי, איפה אתה?", בדמותו של נגן הגיטרה טומי ג'ונסון המוכר את נשמתו לשטן.
העניין הרב בדמותו נובע בין היתר מנסיבות מותו. נפוצה שמועה כי הורעל על ידי בעל קנאי, אולם גם לאחר מותו היו שמועות על כך שהוא עוד חי בטקסס.
ג'ונסון מת ב-16 באוגוסט 1938, בגיל 27 ו-100 ימים. בעקבות זאת הוא צורף, באופן אנכרוניסטי, למועדון 27 והוא נחשב לחבר המפורסם הראשון במועדון.

השפעתו וחותמו

ג'ונסון הוא מנציגיו הבולטים של זרם הדלתא בלוז, וסגנונו הייחודי השפיע על זמרים אחרים בדלתא של המיסיסיפי. בשנות השישים ביצעו הרולינג סטונז גרסאות לכמה משיריו של ג'ונסון. בנוסף הייתה ליצירתו של ג'ונסון השפעה על להקת לד זפלין, בפן הרית'ם אנד בלוז שממנו התפתח הצליל המחוספס שלה.] גם להקת קרים ביצעה כמה משיריו של ג'ונסון, כאשר הביצוע המוכר ביותר שלה לאחד משיריו הוא זה של השיר 'Crossroads' מהאלבום 'Wheels of Fire', אותו הם ביצעו בהופעה חיה. אריק קלפטון הקליט אלבום שלם משיריו של ג'ונסון, בשם 'Me and Mr. Johnson', והוא ציין את השפעתו של ג'ונסון על סגנונו כמכרעת.

ג'ונסון בתרבות

האגדה על העסקה שחתם עם השטן היוותה השראה לפרק 8 בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "על טבעי". במרכז פרק זה עומד שד עם עיניים אדומות שמציע עסקאות והמחיר הוא נשמתו של האדם לאחר עשר שנים. ג'ונסון עצמו מופיע בפרק כראשון שחתם עסקה עם השד הזה.
הולנדיה

הולנדיה היא חברה לריהוט חדרי שינה.

היסטוריה

החברה הוקמה בישראל בשנת 1981. נשיא ומייסד החברה, יצחק ברססט, חקלאי ממושב אורות שהחליט לעבור למסחר ברהיטים. הוא פתח חנות לריהוט סקנדינבי בקריית מלאכי.
ברססט הקים את חנות הולנדיה הראשונה בדיזנגוף סנטר בתל אביב, את שמה העניק לה בהשראת המדינה ממנה ייבא את המוצרים. במהרה התחילה הולנדיה למכור בנוסף למיטות גם ספות, כורסאות, כריות מצעים ושמיכות.
בתחילה עסקה הולנדיה ביבוא מוצרים מוגמרים. בשלהי שנות ה-90 פתחה החברה מרכז מחקר ופיתוח ומרכז לוגיסטי בעיר שדרות, שבה היא שוכנת עד היום.
מנכ"ל החברה הוא אבי ברססט, בנו מייסדה, אשר החל לעבוד בחברה בשנת 1986 כנהג, סבל ומרכיב. אחותו, רינה בן חמו, משמשת כסמנכ"לית הכספים.
נכון לשנת 2016, הולנדיה משווקת מוצריה ל-12 מדינות ומונה 7 סניפים בארץ.
שבעת הסניפים של הולנדיה בישראל ממוקמים במקומות הבאים: הרצליה פיתוח, ראשון לציון, רמת גן, רחובות, חיפה, באר שבע וירושלים.
חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני

ביוגרפיה

נולד בשנת 1952. אמו מתה זמן קצר אחרי הלידה, והוא גודל על ידי דודו. בשנת 1971 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנים שלאחר מכן אף מונה למפקד הכוחות הצבאיים במדינה.
שייח' חמד מונה לנסיך הכתר ושר ההגנה בשנת 1977. בתחילת שנות השמונים הוא הוביל את התוכנית הכלכלית של קטר שכללה פיתוח משאביה הטבעיים של קטר: נפט וגז.
שייח' חמד למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה. בשנת 1971 כאשר סיים את לימודיו באקדמיה מונה לקולונל בצבא הקטרי. הוא עזר בפיתוח הצבא של מדינתו. כספורטאי נלהב, לקח חמד חלק נכבד בפיתוח ובקידום האתלטיקה בקטר.
ב-27 ביוני 1995 הדיח את אביו מהשלטון והפך לשליט המדינה. בשנת 1997, תחת הנהגת חמד, הפכה קטר למדינה השנייה במפרץ הפרסי אשר העניקה לנשים את הזכות והרשות להצביע. תרם 100 מיליון דולר לעיר ניו אורלינס לאחר הוריקן קתרינה בשנת 2005. נחשב לידיד של ישראל ואף היה המנהיג הראשון מהמפרץ שניסה לפרוץ דרך ביחסים עם ישראל- בספטמבר 2007 נפגש עם שרת החוץ הישראלית ציפי לבני. למרות זאת, קטר ניתקה את יחסיה עם ישראל בשנת 2009, כתגובה למבצע עופרת יצוקה. אאל ת'אני הצהיר על התנגדותו למפעל ההתנחלויות ול"ייהוד ירושלים". באוקטובר 2012 היה ראש המדינה הראשון שביקר ברצועת עזה מאז עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה והטלת הסגר על רצועת עזה בשנת 2007.
סביטי ליפניה

קריירה

ליפניה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בקיץ 2004 חתם בהכח עמידר רמת גן ששיחקה אז בליגה הלאומית. עונת 2005/2006 העפיל עם המועדון לליגת העל. ב-26 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה.
בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה הלאומית וחתם בהפועל חיפה. ב-2 במאי 2008 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה בהפסד 2-0 נגד הפועל בני לוד. ב-29 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפועל חיפה בניצחון 0-4 נגד הפועל עכו. בסיום העונה העפיל עם המועדון לליגת העל ונשאר בו גם בעונה שלאחר מכן. ב-31 באוקטובר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 3-1 לבית"ר ירושלים.
בקיץ 2011 חתם בהפועל ניר רמת השרון. לאחר שנתיים במועדון חתם במכבי נתניה במטרה לעזור לו לחזור לליגת העל, דבר שהתממש בסיום העונה.
בקיץ 2014 חתם במכבי אחי נצרת.
El Ultimo Adios (The Last Goodbye)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי ז'יאן מרקו, אמיליו אסטפן וג'ודי מאר. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני. את השיר שרו בעיקר אמנים לטיניים כדוגמת שאקירה, גלוריה אסטפן, לואיס פונסי, טליה וכולי.
השיר יצא על גבי תקליטור נלווה שהופץ בסמוך לצאתו.
חואן השני, מלך אראגון

ביוגרפיה

חואן השני נולד במדינה דל קמפו ב-29 ביוני 1398, והיה בנם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, בתם של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון מאלבורקרקה וביאטריש, רוזנת אלבורקרקה.
ב-10 ביוני 1420 התחתן חואן עם בלאנקה הראשונה, מלכת נווארה, בתם של שארל השלישי, מלך נווארה ולאונור מקסטיליה, מלכת נווארה, וב-8 בספטמבר 1425 הוכתרו חואן ובלאנקה למלכי נווארה. בשנת 1441 מתה בלאנקה, אשתו של חואן, ובשנת 1442 הוכתר אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון למלך נאפולי וסיציליה ועבר לגור באיטליה, וחואן משל בשמו באראגון. מכיוון שחואן מלך באראגון בשמו של אחיו, הוא השאיר את בנו, דון קרלוס, בוויאנה שבנווארה, רק עם הדרגה של מושל, בעוד שאשתו בלאנקה תכננה שקרלוס, נסיך ויאנה, יהיה מלך.
באפריל 1444 התחתן חואן עם חואנה אנריקס, בתם של פאדריקה אנריקס, רוזן מנדוסה ומריאנה פרנאנדס דה קורדובה אי איאלה. בשנת 1450 חזר חואן השני עצמו לשלוט ישירות על נווארה, בעידודה של אשתו השאפתנית חואנה אנריקס, שביקשה להבטיח את הירושה לבנה פרננדו (אשר לעתיד יקרא פרננדו "הקתולי"). כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים אשר בה הצד החזק של האגראמונטים תמך במלך ובמלכה; והצד של הבומונטים - הקרוי של מנהיגם חואן דה בומונט - תמך במועמדותו של דון קרלוס. תושבי ההרים תמכו בנסיך ויאנה, ואילו תושבי המישורים תמכו במלך. הנסיך דון קרלוס האומלל הובס על ידי אביו באייבר בשנת 1451, ונאסר לשנתיים, שבמהלכן כתב את ספרו המפורסם "קורות נווארה" אשר מהווה מקור עיקרי לידע על התקופה. לאחר שחרורו, הוא ביקש לשווא את עזרתו של שארל השביעי, מלך צרפת וכן את עזרת דודו אלפונסו החמישי, מלך אראגון (אשר גר אז בנאפולי).
ב-27 ביוני 1458 מת אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון, וחואן עלה במקומו לשלטון, מלבד בממלכת נאפולי שם עלה בנו של אלפונסו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי לשלטון. בשנת 1460 נאסר שוב בנו קרלוס בהתעקשותה של אשתו חואנה, אך לשמע הדבר התמרדו הקטלונים והוא שוחרר והושם כמושל קטלוניה. קרלוס מת בשנת 1461 ללא בנים יורשים שיוכלו לכבוש חזרה את ממלכת נווארה; לפני מותו מינה את אחותו בלאנקה כיורשת, אך היא נאסרה עם מותו ומתה בשנת 1464.
זכותה של בלאנקה לכס הנווארי נורשה על ידי אחותה, לאונור, מלכת נווארה, רוזנת פואה ובארן, אשר הייתה בעלת ברית של אביה, והיא זאת שירשה לבסוף את חואן לאחר מותו.
בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ובתמורה לעזרתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, מסר לו חואן את רוזנות רוסיון. בשנת 1472 לקה חואן בקטרקט, אך נרפא על ידי רופאו היהודי אביתר קרשקש.
ב-20 בינואר 1479 מת חואן השני, ובנו פרננדו השני, מלך אראגון שהיה נשוי לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובכך החל את איחוד ספרד.
מריצה (נהר)

היסטוריה

בשנת 1371 התקיים באזור קרב מריצה שבו ניצחו העות'מאנים את הסרבים, והרגו את ווקשין מרנצ'ביץ' (Vukašin Mrnjavčević) ויובן אוגלישה (Jovan Uglješa).
המריצה עלה על גדותיו וגרם להצפות ולנזקים כבדים במספר הזדמנויות בעשור הראשון של המאה ה-21, ובין היתר בפברואר, מרץ ואוגוסט 2005 ובמרץ 2006.
במהלך העשור השני המאה ה-21 עברו במסלול של האוורוס מהגרים לא חוקיים לאיחוד האירופי.
שמואל אריאל (רב)

ביוגרפיה

למד בישיבה הגבוהה "מקור חיים" (שפע) ובישיבת ההסדר בעתניאל. שימש כר"מ בישיבת עתניאל וכראש כולל עד לשנת תשע"ט, אז עזב את הישיבה בעקבות ויכוח אמוני על גבולות השיח. בעקבות כך עבר לישיבת ירוחם, שבה הוא משמש כראש כולל הלכה. עוסק רבות ביסודות התורה שבעל פה, נושא שעליו הוא כותב סדרת ספרים שממנה ראו אור עד כה שני כרכים.
הרב אריאל הוא מחבר-שותף של ספרי ההלכה "איש ואשה" ו"ואכלת ושבעת", חבר מערכת כתב העת "אסיף" ומשיב על שו"ת באתר "ישיבה" ובקבוצות הוואטסאפ שלה. פרסם מאמרים ב"תחומין", "צוהר", "אקדמות", ועוד.

משפחתו

הרב שמואל הוא בנו של הרב ישראל אריאל, מייסד מכון המקדש והעומד בראשו, ואחיינו של הרב יעקב אריאל, רב העיר רמת גן.
הרב שמואל אריאל אב לשבעה. מתגורר עם משפחתו בירוחם.
האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל

האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל היא איגוד מקצועי של מהנדסי אווירונאוטיקה, ובין מטרותיה - קידום תחומי התעופה והחלל בישראל, באמצעות עידוד מחקרים, ייזום פרויקטים ותוכניות חינוך שונות.

תולדות האגודה

ב-15 בפברואר 1951 הוקמה בתל אביב "אגודה למדעי התעופה בישראל", ביוזמת מהנדסי אווירונאוטיקה ששירתו במחלקת ההנדסה של חיל האוויר, ובהם דוד אביר ויוסף זינגר. בתחילת 1958 נוסדה בירושלים "האגודה האסטרונאוטית בישראל". שתי האגודות האלה התאחדו בשנת 1968, ויצרו את "האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל", יו"ר העמותה הוא המהנדס הבכיר איש התעשייה האווירית עמנואל בלאס. ביובל השנים לקיומה פעלה האגודה כמיטב יכולתה להגשמת מטרותיה: קידום הפעילות המקצועית בישראל במדעים ובטכנולוגיה של האווירונאוטיקה והאסטרונאוטיקה, הפצת מידע בישראל בתחומים אלה, וקיום קשר ושיתוף פעולה עם גופים בינלאומיים. בנוסף מוציאה לאור האגודה את כתב העת ביעף.

הכינוס השנתי לתעופה וחלל

בשנת 1959 הוחל במפעל, שהפך להיות אחד המרכזיים בפעילויות האגודה לאורך השנים - ארגון הכינוס הישראלי השנתי לתעופה וחלל. המטרה הייתה ליצור במה ישראלית להצגת פעילויות אווירונאוטיות, הישגים, מחקרים ובעיות, ולדיון פתוח בנושאים אלה. במה זו הייתה מיועדת לבטא את הרמה המדעית, הטכנולוגית והמבצעית של התעופה בישראל, ומאוחר יותר גם בעולם.
הכינוס הראשון, שהתקיים בתל אביב ובחיפה באפריל 1959, היה סימפוזיון על בעיות התעופה האזרחית. הוא אורגן ביוזמת האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה, בשיתוף פעולה עם האגודה למדעי התעופה והמחלקה לאווירונאוטיקה בטכניון. הוגשו בו תשע הרצאות רבות-עניין על נושאים כגון: בעיות הטווח של ממטוסי סילון טרנס-אטלנטיים, תחזיות של מטוסי תובלה על-קוליים, בעיות תובלה אווירית באירופה, ותקנות בטיחות אווירית. כן הוגשה סקירה על תעשיית המטוסים בישראל, והרצאות על חקר ביצועים בעבודות חקלאיות של מטוסים, על בעיות פיתוח שדה התעופה בלוד, על המחקר האווירונאוטי בארץ ועל חינוך אווירונאוטי גבוה. במסגרת סימפוזיון זה נערך גם סיור במעבדות המחלקה לאווירונאוטיקה בטכניון בחיפה.
משנת 1960 ואילך הפך האירוע השנתי להיות הכינוס לתעופה ואסטרונאוטיקה, כאשר אל הגופים המארגנים הצטרפה האגודה האסטרונאוטית בישראל. היום הראשון של הכינוס בשנת 1960 הוקדש ברובו לבעיות של תעופה אזרחית, וביום השני הוצגו נושאי מחקר, כולל בתחומי אסטרונאוטיקה והנעה רקטית.

פעילויות בינלאומיות

האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל מייצגת את ישראל וחברה בפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה ( IAF - International Astronautical Federation) וב(International Council of the Aeronautical Sciences (ICAF החל מ-1958. בנוסף מקיימת האגודה קשרים עם ארגונים דומים ברחבי העולם.

סמל האגודה

סמל האגודה מכיל בתוכו אלמנטים עיצוביים בהשראת סמל התעשייה האווירית, סמלי יחידות בהגנה האווירית בחיל האוויר ודגל ישראל.