מיקרורפטור

גילוי ותיארוך

מאובן מיקרורפטור התגלה לראשונה בשנת 2000 בתצורת ג'יופוטאנג, שהיא אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול, במחוז ליאונינג שבסין, על ידי צוות בראשות הפלאונטולוג שו שינג מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג. מאז התגלו באותו מקום מאובנים רבים נוספים שלו, מתוכם לפחות שבעה שתוארו בפירוט בפרסומים מדעיים רשמיים. הם סווגו לשניים עד שלושה מיני מיקרורפטור שונים, אף כי לא ברור עדיין אם יש הצדקה להפרדה כזו.
מאובן מיקרורפטור הראשון שהתגלה היה למעשה אחד משני מאובנים של סוגים שונים, אשר כבר בשנת 1997 צורפו יחד באופן מלאכותי על מנת ליצור את המאובן המזויף שנקרא "ארכאורפטור". לאחר חשיפת הזיוף בשנת 2000 התברר כי הזנב של ארכאורפטור נלקח ממאובן של מיקרורפטור. בגלל פרשת הזיוף, הסוג מיקרורפטור הוגדר על פי מאובן אחר, המסומן בסימון הקטלוגי IVPP V 12330 שהתגלה רק בשנת 2000.
המאובן החשוב ביותר של מיקרורפטור, אשר מראה בבירור רישומי אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על האחוריות, ידוע בסימון הקטלוגי IVPP V 13352, והתגלה בשנת 2003. אך גם מספר מאובני מיקרורפטור נוספים מראים בבירור רישומי נוצות.
כל מאובני מיקרורפטור התגלו בתצורת ג'יופוטאנג, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של 120.3 מיליון שנה לפני זמננו, עם סטייה אפשרית של 0.7 מיליון שנה. שכבה זו מאוחרת מעט מתצורת יישיין, המתוארכת לגיל של 125 עד 121 מיליון שנה, וכמוה משויכת לביוטה של ג'הול. בתצורת ג'יופוטאנג התגלו גם מאובני העוף הקדום ג'הולאורניס, וכן מאובנים רבים אחרים של דינוזאורים, פטרוזאורים, יונקים קדומים ועוד.

אנטומיה ומורפולוגיה

מיקרורפטור הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. משקל גופם של הבוגרים מן המין M. gui מוערך בקילוגרם אחד לכל היותר, ואורכם הכולל 77-90 סנטימטרים, מתוך זה כ-50 סנטימטר אורכו של הזנב. המין M. hanqingi גדול מעט יותר, באורך כללי של 95 סנטימטרים ומשקל מוערך של כ-2 קילוגרם. המאובנים המשויכים למין M. zhaoianus, הם הקטנים ביותר, ואורכם הכולל 48 סנטימטרים בלבד. כאשר הוגדר הסוג מיקרורפטור בשנת 2000, הוא הוצג על ידי מגליו כדינוזאור הקטן ביותר שהתגלה, ומשום כך זכה בשמו ("מיקרו" פירושו ביוונית "זעיר"). ואולם מאז התגלו מספר סוגי דינוזאורים קטנים אף יותר, כמו אפידקסיפטריקס.
מיקרורפטור הוא בעל תצורת גוף מפתיעה ושונה מן הדינוזאורים המנוצים והעופות הקדומים שהתגלו לפניו - היו לו נוצות תעופה ארוכות גם על הזרועות וגם על הרגליים האחוריות, כך שהתקבלה תצורה של "ארבע כנפיים". מאז גילוי מיקרורפטור התגלו מספר סוגים נוספים של דינוזאורים שהיו להם נוצות בעלות-קולמוס על כל ארבע הרגליים, למשל אנכיאורניס וצ'אנגיורפטור, וכיום נראה שתצורה זו הייתה נפוצה למדי. ואולם נוצות התעופה של אנכיאורניס קצרות יחסית, בעוד שאצל מיקרורפטור גם נוצות הרגליים האחוריות וגם נוצות הרגליים הקדמיות ארוכות, ובנוסף הן צרות, אסימטריות ומחודדות בדומה לאברות היד של עופות מעופפים בני-ימינו. כמו כן היו לו נוצות ארוכות מסודרות כמניפה בקצה זנבו הארוך. גופו היה מכוסה במעטה נוצות קצרות יותר, ועל ראשו הייתה ציצית נוצות קצרה, שהושוותה לזו של עיט פיליפיני.
שלד זנבו של מיקרורפטור ארוך מאוד ומורכב מחוליות רבות בלתי-מאוחות, בדומה לזנבות דינוזאורים רבים אחרים, ובניגוד לשלד הזנב הקצר והמאוחה של עופות בני ימינו. למיקרורפטור היו רגליים קדמיות ואחוריות ארוכות, עם אצבעות ארוכות מצוידות בטפרים ברגליים הקדמיות. כמו אצל שאר בני משפחת הדרומאוזאוריים, האצבע הפנימית ברגל האחורית הייתה מצוידת בטופר גדול, אם כי לא אימתני כמו הטופר של דיינוניכוס או ולוצירפטור. למיקרורפטור היה מעין מקור קצר בעל שיניים, ועיניו היו גדולות.
מחקר משנת 2012 מצא מלנין בנוצות מאובן מיקרורפטור, בהרכב הדומה לזה הנמצא בעופות בני-ימינו שצבעם שחור עם ברק סגלגל-ירקרק, כמו עורב שחור. עם זאת, מתוך רישומים מטושטשים במאובנים של מיקרורפטורים צעירים ניתן לשער שנוצותיהם היו בדגם צבעים מפוספס.

תעופה

ישנן השערות שונות לגבי תצורת "ארבע הכנפיים" המיוחדת של מיקרורפטור, באיזה אופן הוא השתמש בה ומה היו יכולות התעופה שלו.
במחקר שפורסם בשנת 2010, דגם משוחזר בפירוט של מיקרורפטור נבחן במנהרת רוח, על מנת לקבוע את תכונותיו האוירודינמיות בתצורות שונות של הכנפיים ובזוויות התקפה שונות. מסקנת המחקר הייתה שכאשר מיקרורפטור גלש כלפי מטה מענף גבוה, העילוי נוצר בעיקר מזרימת האוויר על פני זוג הכנפיים הקדמי הפרוש. בשלב זה הרגליים האחוריות היו משוכות לאחור, כך שזוג הכנפיים האחורי היה מקופל, ולא שימש ליצירת עילוי אלא לכל היותר להיגוי. אך לקראת הנחיתה על ענף אחר, מצב הגוף נעשה אנכי יותר והרגליים האחוריות הושטו קדימה על מנת לבלום את התנועה. כתוצאה מכך נפרש בשלב זה גם זוג הכנפיים האחורי מתחת לזוג הכנפיים הקדמי, כך שהתצורה הכללית דמתה לזו של מטוס דו-כנפי.
לפי מחקר זה מיקרורפטור בעיקר גלש מענף לענף, בדומה לסנאים מעופפים בימינו, ולפיכך היה שוכן עצים. החוקרים סברו שמיקרורפטור כמעט שלא ירד אל הקרקע, שכן הנוצות הארוכות על הרגליים האחוריות שלו הפריעו מאוד להליכה. המחקר לא פסל את האפשרות שמיקרורפטור גם עף למרחקים קצרים בטפיחות כנף, בדומה לעופות.

אורח חיים

מוסכם על מרבית החוקרים שמיקרורפטור השתמש באצבעותיו הארוכות לטיפוס על עצים, וגלש באוויר למרחקים קצרים בין ענפים ועצים. הרגליים האחוריות המנוצות שלו נראות מסורבלות מדי להליכה על הקרקע.
מקובלת הסברה שבדומה לשאר בני משפחת הדרומוזאוריים, מיקרורפטור היה טורף, וניזון מחולייתנים קטנים וככל הנראה גם מחרקים שלכד בצמרות העצים. במספר מאובני מיקרורפטור, כולל המאובן המפורסם IVPP V 13352, ניתן לראות את תכולת הקיבה, ונמצאו בה עצמות של יונקים ועופות קטנים, ובמקרה אחד אף עצמות דג. עם זאת לא ניתן לפסול את האפשרות שמיקרורפטור היה גם אוכל נבלות, בדומה לעורבים בני-ימינו.
העיניים הגדולות של מיקרורפטור הובילו להשערה שהוא היה פעיל בעיקר בלילה. אך חוקרים אחרים הטילו בכך ספק משום שלא ידועים בימינו עופות ליליים שצבעם שחור מבריק. הגוונים המבריקים בנוצות של עופות נגרמים על ידי שבירה של קרני אור השמש, ולכן אין בהם שימוש בלילה.