שירה אוגריתית

השירה האוגריתית היא ספרות האפוסים שהתגלתה באוגרית החל מ-1928 בתל ראס שמרה (=ראש השמיר), צפונית לעיר הנמל הסורית לאטקיה. הספרות כתובה על לוחות חרס בכתב יתדות אוגריתי. היצירה מתוארכת לסביבות אמצע האלף ה-2 לפנה"ס (בין המאה ה-15 למאה ה-14 לפנה"ס). באחדות מהיצירות מתואר כי נכתבו בתקופתו של נקמד מלך אוגרית, ובחלקן מתואר שם המעתיקים ושם האחראיים.

תוכני השירה

היצירות הפואטיות הגדולות ביותר הן: "עלילות בעל וענת", "אגדת כרת", "אגדת אקהת". יצירות אלו מתארות אפוסים שלמים - עלילות עם התחלה, אמצע וסוף. בנוסף ישנן יצירות קטנות יותר: "שיר האלים הנעימים והיפים", "נישואי ניכל-ואיב", "האלים הראשיים זוללים וסובאים", תפילות לאלים וקטעים אחרים כמו הרפאים שהקשרם לא ברור. היצירות כתובות בכתב יתדות אלפביתי על לוחות חרס, שאותיותיו זוהו על ידי הגרמני הנס באואר (Bauer;‏ 1878–1937) והצרפתי פול אדוארד דורם (Dhorme;‏ 1881–1966). כתבי אוגריתית פותחים שער חשוב להבנת התפיסות והדת הכנענית ממקור ראשון. תרבות שלמה שאבדה בתהום הנשייה, נחשפה ונתגלתה שוב. מרבית לוחות השירה האוגריתית נמצאו בבניין שעמד בין מקדשי הבעל ודגון, ושימש כספרייה ובית ספר לכהנים.
במרכז העלילות הגדולות מוטיבים של מלחמות, עימותים וטרגדיות ובעיקר מוות. האלים נתפסים כדמויות בעלות מאפיינים אנושיים, שכרוכים ומעורבים בפעילות הארצית. על אף המאפיינים האנושיים יש להם יכולות על-אנושיות (כעין "סופרמנים" קדומים), כמו חיי נצח, קימה לתחייה, חוזק, יכולת תעופה ועוד. יחס של כבוד והערצה לאלים למול אפסותו וכיליונו של הטוב שבבני האדם, אף הוא אחד המוטיבים של רוב העלילות. פרשן המקרא משה דוד קאסוטו ראה במותם של בעל ומות ובתחייתם את המחזוריות העונתית של הטבע, רעיון שפיתח ההולנדי יוהאנס קורנליס דה מור.
לשירה האוגריתית זיקה מסוימת לתנ"ך. בשירה האוגרית רכיבים רבים שהופיעו לאחר-מכן בשירה עברית: הקבלות, מקצבים וחרוזים. התגליות באוגרית הובילו להערכה מחודשת של התנ"ך כיצירה ספרותית. כמה התייחסויות למאורעות היסטוריים ואף לרעיונות מיתולוגיים המופיעים בתנ"ך מופיעים גם בטבלאות החרס מאוגרית. חוקרים רבים ניסו למצוא דמיון בין מאורעות המתוארים ביצירה האוגריתית לתנ"ך. חלקם טענו כי בשירה האוגריתית ישנה התאמה מסוימת   לסיפורים תנ"כים שונים, אך שאלה זו שנויה במחלוקת בין החוקרים. הסכמה רחבה יותר נוגעת לשאלת סגנון השירה האוגרתית שדומה במובנים מסוימים לשפה המקראית.
לחלק מהשירה האוגריתית נמצאו מספר מהדורות. לפעמים במהדורה מסוימת יש הרחבה ופירוט של עניין המתומצת במהדורה שונה. לעיתים נראה כי היו גרסאות שונות לאותו הסיפור. חלקם של הלוחות נמצאו במצב קשה, וסיווגם נעשה על פי רוב לפי תוכנם. (בלוח אחד נמצא בכותרתו סיווגו, במה שנראה כ'עלילת בעל'). בכוונה לחסוך בשטח לוח יקר ערך שבירת השורות אינה חופפת את סיומי המשפטים.

פרסומים

המפרסם הראשון של כתבי אוגרית היה פרופ' שארל וירולו (Virolleaud), שסימן כל לוח במספר סידורי לטיני ובצירוף אותיות אנגליות ממין העלילה (עלילות בעל - AB - ראשי תיבות של אלאין בעל, אגדת אקהת - D - על שם דנאל, ואגדת כרת - K). מאז נעשו מספר ניסיונות נוספים לקטלוג ופענוח הלוחות: CTA בידי אנדרה הרדנר (Herdner) ב-1963 שקיטלגה בצורה של מספור רציף ("קורפוס הטבלאות"), UT בשנת 1967 בידי כורש הרצל גורדון (Cyrus Herzl Gordon) ,שהלך בחלקו בדרכו של וירולו בצורת הסימון (אגדת כרת מתחילה בסימון Krt ואגדת אקהת Aqht), וה-KTU של מאנפריד דיטריך ועמיתיו בשנת 1976, שמהווה מכלול התעודות האוגרתיות שפורסמו עד 1970, ושקוטלג בשיטה דומה ל-CTA.
הראשון שהגיש את הטקסטים האוגריתיים בעברית היה חיים אריה גינצברג (1903–1990) ("כתבי אוגרית", בהוצאת מוסד ביאליק וועד הלשון העברית, תרצ"ו), שתרגם את כל הטקסטים שהיו ידועים בתקופתו. לאחריו חלק מהשירה האוגרית (שני לוחות מעלילות בעל וענת) תורגמה לעברית בידי פרשן המקרא הנודע משה דוד קאסוטו ("האלה ענת", תשי"א-1951) שהסתמך על פרסומי וירולו, והוסיף מספר פרקים על הדמיון שבין התנ"ך לשירה. לאחריו תרגמו את רובה ככולה של השירה חוקר האוגריתיקה צבי רין ("עלילות האלים", 1968) ששיכתב את העלילות לכתיב עברי, כשהוא מסתמך על עבודם של הרדנר וגורדון, וד"ר דוד אמיר בעבודתו המקיפה ("אלים וגיבורים", 1987), שהסתמך בעיקר על ה-KTU, ובנוסף לתרגום הוסיף מבואים והסברים קצרים על כל טור, מילון מונחים רחב על השירה האוגריתית, ואף תרגום לוחות חלופיים.