google/wiki40b huggingface dataset:
שזור

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1953 כהיאחזות נח"ל, שאוזרחה בתחילת 1954 על ידי עולים ממרוקו והיה לכפר עבודה של הקק"ל. בשנת 1956 הוא הועבר לטיפול של הסוכנות היהודית. באותה עת התגוררו בכפר עולים ממרוקו ועיראק וכמה משפחות מאיראן. עד ראשית 1960 עשרות משפחות עזבו את המושב. לאחר שמרבית התושבים עזבו את היישוב הגיעו למקום עולים מעיראק ואיראן. בשנות ה-70 היו במושב 55 משפחות ותיקות שקיבלו נחלות מתוך 2,250 הדונם של המושב. בשנים 1983-1986 הגיעו למושב 19 משפחות נוספות שבנו בו את בתיהם אולם לא קיבלו נחלות. עם זאת, בפני הרשויות הוצג מצג שבמושב יש 75 נחלות ואמצעי הייצור הנלווים אליהן חולקו בין המשפחות הוותיקות ולא נמסרו למשפחות החדשות. בתחילת 2016 פסק בית המשפט המחוזי כי משפחות אלו אינם מתיישבי הרחבה כטענת האגודה השיתופית של המושב, אלא בעלי זכות לנחלה ועל המושב לתת להם נחלות. החלטה זאת נהפכה על ידי בית המשפט העליון שקבע שהשטח העודף יושב לרשות מקרקעי ישראל. בשנת 1994 הועברו 297 דונם של המושב לכרמיאל לצורך הקמת אזור תעשייה. 
בשנים הראשונות סבל הכפר ממחסור במים, עד שחובר בצינור לכפר שמאי, אך גם מים אלו לא הספיקו.
בשנת 1961 חוברו בתי התושבים לחשמל שיוצר בידי גנרטור שהובא על ידי הסוכנות היהודית. בשנת 1968 הוקם ביישוב בית עם ובשנת 1964 חובר המושב לרשת החשמל הארצית. בשנת 1970 זופתו הכבישים הפנימיים במושב. 
שמו של היישוב הוא על שם עיר קדומה בשם "שזור" אשר ככל הנראה התקיימה בתקופת המשנה באזור בו ממוקם היישוב כיום, ובה חי התנא רבי שמעון שזורי, שקבר המיוחס לו מצוי ביישוב הסמוך סאג'ור.
מוט

מוט (ברבים מוטות) הוא מונח כללי לכל חפץ ארוך, דק וקשיח המשמש לדבר-מה, על פי רוב בהקשר מכני כלשהו. תכונותיו של מוט והחומרים שמהם הוא עשוי משתנים בהתאם לצורך שלו הוא נועד לשמש.
מוט מאפשר להעביר הן כוחות משיכה והן דחיפה, אולם רק במסלול ישר (בשונה מחבל, שמאפשר העברת כוח בכיוון משיכה בלבד ובמסלול לא ישר).
מוט יכול להיות מקל, טריז או תורן, כמו גם להצביע על חלק במכניקה של רכב - כמוט הילוכים, מוט היגוי או סרן (ציר-גלגלים); מוט גמיש במיוחד משמש למשל כחכת דיג, או כאביזר בציוד סקי, או כעמוד לתמיכת אוהל.
עד לעת הרנסאנס שימשו מוטות משוננים כרמחים.
חניבעל: מקור הרוע (סרט)

עלילה

הסרט מתחיל בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בליטא, בעונת החורף כאשר כל האזור מכוסה בשלג. חניבעל לקטר, ילד בן 6, רואה איך משפחתו נהרגת על ידי מטוסים גרמניים מהאוויר והוא נותר לבדו עם אחותו הקטנה, מישה. לפני שאביו נהרג, הבטיח חניבעל שישמור על אחותו הקטנה תמיד. הם מסתגרים במעון קייט זמן מה עד שפולשים לביתם בוזזים ששיתפו פעולה עם הנאצים ומוצאים אותם. עם הזמן, הבוזזים שרעבו למזון בחרו במישה, הרגו אותה, בישלו אותה ואכלו את בשרה.
בנקודה זו הסרט נעצר וממשיך לאחר 8 שנים כאשר חניבעל, הניצול היחיד ממשפחתו, לומד בבית יתומים רוסי בטירה שהייתה ביתו לשעבר והולאמה על ידי הממשלה. בצעד נועז מחליט חניבעל לעזוב אותו ונוסע לפריז, בירת צרפת בניסיון למצוא את דודו. שם הוא מגלה שדודו נהרג אך אלמנתו, מוראסקי שיקובו, ניצולת מלחמה מיפן שמשפחתה נהרגה בהירושימה, חיה ונושמת. חניבעל מחליט לחיות אצל מוראסקי והם נקשרים האחד אל השני בעיקר בזכות העובדה ששניהם נותרו לבדם בלי משפחה.
הסיוטים על הדרך הנוראה שבה נהרגה אחותו רודפים את חניבעל, כעת בן 15, כל לילה והרצון שלו לנקום באותם אנשים שעשו זאת גובר. הוא מנסה להיזכר בשמות של אותם החיילים אך אינו מצליח. לאחר שהוא גונב סם מעורר זיכרון מבית הכלא, הוא נזכר בשם אחד. משם, הוא יוצא לדרך קשה ומלאת קורבנות. חניבעל לומד להילחם בדרך הסמוראית ומוצא את כל האנשים שהשתתפו ברצח ובאכילת אחותו הקטנה. הוא רוצח כל אחד מהם בדרך קשה ואכזרית.
צמוד לסיפורו, מתנהלת חקירה משטרתית שמובילה בסופו של דבר להכרה ב"מפלצת האדם" שנוצרה מילד בן 6, שמול עיניו קרה רצח זוועתי. למרות כל ניסיונות השוטרים לתפוס את חניבעל, הוא מצליח להתחמק ולהמשיך לצוד אחר הרוצחים של אחותו, עד האחרון מביניהם.
חניבעל מתאהב אט אט במוראסקי שמנסה לשכנע אותו לעצור בזמן עם הרצח אך הוא לא נענה לה. לקראת סוף הסרט, חניבעל מגלה שגם הוא היה שותף באכילת אחותו הקטנה, מתוך חוסר הכרה. משנודע לו הדבר המעגל מושלם והחיה החבויה בו משתלטת על אישיותו לחלוטין.
חסם (מתמטיקה)

במתמטיקה, חסם של תת-קבוצה של קבוצה סדורה הוא איבר של הקבוצה הסדורה כך שמתקיים אחד משניים: או שהוא גדול או שווה לכל אחד מאברי התת-קבוצה, או שהוא קטן או שווה לכל אחד מאברי התת-קבוצה. קבוצה חסומה היא קבוצה שיש לה חסם מלעיל וחסם מלרע.
חסם יכול להיות שייך לקבוצה שאותה הוא חוסם, אך גם לא להיות שייך לה. למשל, חסם של הקבוצה {1,2,3} הוא 4, כי הוא גדול מכל אברי הקבוצה, אף שאינו שייך לקבוצה. לעומתו 3 הוא גם חסם של הקבוצה, וגם שייך לה. 
אם קיים בקבוצה איבר שגדול מכל שאר איבריה הוא נקרא "מקסימום", ואם קיים איבר שקטן מכל שאר איברי הקבוצה הוא נקרא "מינימום". המקסימום, אם קיים, הוא החסם מלעיל הקטן ביותר, והמינימום הוא החסם מלרע הגדול ביותר. בקבוצות אינסופיות לא תמיד קיימים מקסימום ומינימום, לדוגמה לכל קטע פתוח על הישר הממשי לא קיימים מינימום ומקסימום. עם זאת, תמיד קיימים סופרימום ואינפימום שמכלילים את תכונותיהם של המקסימום והמינימום במובן של היותם חסמים הדוקים.
לעיתים מחפשים את החסם "המדויק ביותר", במובן זה שהוא גדול או קטן מכל אברי הקבוצה כך שאין חסם "טוב יותר", כלומר כזה שנמצא בינו ובין אברי הקבוצה. לכל קבוצה חסומה של מספרים ממשיים קיים חסם שכזה, והלמה של צורן מבטיחה קיום של חסם כזה גם בקבוצות כלליות יותר, בהינתן תנאים מסוימים.
שערים

שערים היה עיתונה היומי של מפלגת פועלי אגודת ישראל.

היסטוריה

העיתון החל לצאת בתשרי תרצ"ה (1934) באופן בלתי סדיר. במאי 1939 החל לצאת שבועון בשם "העתיד" של פועלי אגודת ישראל, אולם הוא לא התמיד זמן רב וחזר לצאת באופן בלתי סדיר, כשחלק מהגליונות מסומנים כ"הוצאה חד פעמית". מאפריל 1941 הוכתרו גליונות חד פעמיים אלו שוב בשם "שערים", תוך שמצוין עליהם "תפוצה פנימית" או "פנימי, לא למכירה". החל מתחילת 1945 החלו לצאת גליונות שערים באופן סדיר מדי שבוע. בתחילה צויין על הגליונות הסימון "פנימי, לא למכירה", אך בהמשך הם הופצו עם מחיר. גליונות העיתון מנו את תחילת הוצאת העיתון מתחילת שנת 1945. בשנת תשי"א (1951), ביוזמת מנהיג המפלגה בנימין מינץ, הפך העיתון ליומון, והוא יצא עד לשנת תשמ"א (1981). 
עורכו הראשון היה יעקב ברונר, וסגנו היה יהודה נחשוני (רזמיבש). בשנות ה-60 מונה נחשוני לעורך, והוא שימש בתפקידו עד לסגירת העיתון. בין עיתונאיו נמנו: נפתלי קראוס, משה קרובקה (אביו של הרב זאב קרוב), אריה אלברט, אריה אביב"י (אביו של הרב יוסף אביב"י) ונח סביר (ציינווירט). 
בשנות השיא שלו שימש העיתון במה מרכזית למאמרים תורניים ורעיוניים של רבנים, סופרים, משוררים ואישי ציבור דתיים, ובהם הרב רפאל קצנלבוגן, הרב איסר פרנקל, הרב בן ציון פירר, יוסף צבי רימון, יעקב רימון, הרב דוד הלחמי. כבטאון פא"י הביא העיתון את עמדת המפלגה בנושאים האקטואליים שעמדו על הפרק. עיקר תפוצתו הייתה בקרב אנשי פא"י, והוא נשלח אל רבנים ואישי ציבור חרדים ודתיים בארץ ובחו"ל.
פרשנים פוליטיים מייחסים לעיתון את הצעד הראשון שהוביל למהפך בבחירות 1977. בשנת 1976 חשף כתב העיתון ישראל קצובר כי הטקס לציון הגעתם של מטוסי ה-F-15 הראשונים של חיל האוויר יגרום לחילול שבת של המשתתפים בו. חשיפה זו הובילה להצעת אי אמון שהוגשה בכנסת ב-14 בדצמבר 1976 על ידי החזית הדתית התורתית (אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל), צעד שגרם לתרגיל המבריק של יצחק רבין ופיזור הכנסת, והוביל בעקיפין למהפך בבחירות.
שנות הוצאתו של "שערים" משקפות במידה רבה את כוחה של המפלגה ואת תהליך התפוררותה שהחל בשנות השבעים. ב-1981 נסגר היומון, וכעבור שנה החל להופיע שוב כשבועון, בעריכת מאיר הלחמי, עד לשנת תשנ"ה (1995). כעבור עשור, בשנת תשס"ה (2005), נעשה ניסיון נוסף על ידי שרידי פא"י, בראשות חנוך ורדיגר (בנו של אברהם ורדיגר), לחדש את הופעת העיתון כירחון, ובגלגול זה יצאו 11 גיליונות, בעריכת העיתונאי אהרון קורנפלד, עד לסגירתו.
אסתר ויליאמס

שנים ראשונות ואליפות שחייה

נולדה באינגלווד שבקליפורניה ומגיל צעיר התאמנה בשחייה. בשנת 1939 זכתה באליפות ארצות הברית במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09 דקות וכדי לממן את לימודיה עבדה כדוגמנית בחנות ביגוד. נוסף לכך, למדה את סגנון "הפרפר", ממצילים, וזכתה במדליית זהב עם קבוצתה במשחה שליחות 3x300 יארד מעורב (גב, חזה וחופשי). האמרגן בילי רוז ביקש ממנהלי החנות לשלב את הדוגמנית שלהם במופעי ה"אקווקייד" (מופעי ראווה של שחייה צורנית) שלו במקום אלינור הולם. ויליאמס הופיעה במופע לצדו של השחיין וכוכב סרטי "טרזן", ג'וני וייסמילר.
למרות שהייתה אמורה להשתתף באולימפיאדת הקיץ 1940, המשחקים לא נערכו עקב מלחמת העולם השנייה וויליאמס נשארה במופע האקווקייד עד סוף ספטמבר 1940. אז השתנה מהלך הקריירה שלה. במקום להמשיך ללימודי חינוך גופני, כפי שהתכוונה, נענתה להזמנת מגלה הכשרונות של אולפן MGM להחליף את המחליקה על הקרח סוניה הני במשבצת "הכוכבת-הנערה-הספורטאית". ב-1941 חתמה ויליאמס חוזה עם MGM.
במהלך המלחמה הופיעו תמונות שלה בבגד ים בשבועונים שיועדו לכוחות הלוחמים של צבא ארצות הברית.

קריירה בעולם הקולנוע

לאחר שתי הופעות שוליות, היה "Bathing Beauty", הסרט המוזיקלי הראשון בטכניקולור, בו כיכבה בתפקיד הראשי, להצלחה. על קטעי השחייה הצורנית והאקרובטיקה בבריכה, שהיו מאז לפריט חובה בכל סרט של ויליאמס, היה אחראי הכוראוגרף באזבי ברקלי. ויליאמס הופיעה בסרט מוזיקלי קליל ועתיר אקרובטיקה מיימית בכל שנה.
ב-1949 הופיעה לראשונה בסרט ללא הופעה בבריכה, בסרטם של באזבי ברקלי, סטנלי דונן וג'ין קלי, "קח אותי לבייסבול" לצד קלי ופרנק סינטרה. למרות שברקלי תכנן קטע שחייה צורנית עבור ויליאמס, סירב קלי לרעיון ודחה אותו מכל וכל. קלי, לדבריה של ויליאמס באוטוביוגרפיה שלה, התעלל בה על הסט והעליב אותה, בשל הפרשי הגבהים ביניהם - ויליאמס התנשאה לגובה של 179 ס"מ ואילו קלי לגובה של 170 ס"מ בלבד. למרות שהסרט היה להצלחה קופתית וביקורתית, שבה ויליאמס לסרטים מוזיקליים שהתבססו על יכולותיה בבריכה.
ב-1952 הופיעה בסרטה המצליח ביותר "Million Dollar Mermaid" (בתולת ים השווה מיליונים), אודות חייה של השחיינית האוסטרלית אנט קלרמן, לצד ויקטור מטור ווולטר פידג'ן. אחד הסרטים יוצאי הדופן בהם השתתפה היה "Dangerous When Wet" ‏(1953) על בת איכרים החוצה בשחייה את תעלת למאנש, בו "שחו" לצדה דמויותיהן המצוירות של טום וג'רי. ב-1956 סיימה את החוזה שלה עם MGM ועזבה את עולם הקולנוע.
באפריל 1956 נאסרה הופעה של להקת המים שלה במצרים, לאחר שוויליאמס השתתפה בפעילות של המגבית היהודית המאוחדת.

לאחר הקריירה הקולנועית

ויליאמס הופיעה כפרזנטורית של מותגי בגדי ים ובריכות שחיה והפיקה קלטות ללימוד שחייה לפעוטות.
ב-1974 הוציאה MGM, שעמדה על סף פשיטת רגל, את הסרט "זהו בידור", שכלל אוסף מקטעי האקרובטיקה המיימית מסרטיה המוזיקליים של ויליאמס. הסרט היה להצלחה גדולה שהצילה את MGM והשיב את ויליאמס לתודעת הציבור.
במהלך אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שימשה כפרשנית לשחייה צורנית, שהפכה באולימפיאדה זו לראשונה למקצוע אולימפי.
ב-1999 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה Million Dollar Mermaid, בו חשפה את ימיה כשחיינית וכשחקנית, כולל רומנים שניהלה וחוויותיה משחקנים ובמאים עמם עבדה.
כפר מנדא

היסטוריה


במקום התקיים יישוב יהודי בתקופת המשנה, תקופת התלמוד וימי הביניים בשם כפר מנדי, המוזכר במקורות מהתקופה הרומית והביזנטית. משנת 640, בעת הכיבוש הערבי, תושבי הכפר הם מוסלמים. לפי הגיאוגראף האסלאמי הידוע יאקות אל-חמאווי שחי בתחילת המאה ה-13, המקומיים סיפרו שכפר מנדא הוא מדין, וכי בו מצויים קבר ציפורה, בת יתרו כהן מדין ואשת משה, וגם הבאר המוזכר כמקום המפגש של ציפורה ומשה. כמו-כן, סופר שנפתלי ואשר קבורים שם.    
בתקופת התלמוד פעלו בכפר מנדא, ביו השאר, האמוראים רבי יששכר דכפר מנדי, שקברו זוהה בכפר, ורבי יוסי מדאה. לפי מסורות מהמאה ה-16, קבורים במקום גם התנאים רבן שמעון בן גמליאל הזקן ועקביא בן מהללאל. יהודים נוהגים לבקר בקברים אלו עד היום, אך התושבים סבורים שהקבר המזוהה עם יששכר דכפר מנדי שייך למצביא צלאח א-דין.  
בשנת 1970 נסללו 7 הקילומטרים הדרומיים של כביש 784 שחיברו את הכפר עם כביש 79.

כיום

בכפר אחד עשר בתי ספר: שישה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים, שני בתי ספר תיכוניים, ובית ספר של חינוך מיוחד. כמו כן, ישנם בכפר בית הקשיש, מתנ"ס, משטרה קהילתית,  בנק, וחמישה מסגדים. אחוז הריבוי הטבעי בכפר גבוה: בשנת 1948 גרו בו 1,250 תושבים, ואילו בשנת 2013 חיו בו כ-18,000 תושבים, אשר כולם מוסלמים. אחרי אירועי אוקטובר 2000 הכפר התפתח כלכלית והפך למרכז מסחרי לכפרים הקרובים והמושבים הסמוכים.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בכפר מנדא 19,843 תושבים (מקום 107 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.7%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לכפר מנדא דירוג של 2 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 77.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 5,015 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
תושבי הכפר מורכבים מכ-30 חמולות כמו זידאן - עיסאוי - טאהא - עאלם - עבד אלחלים - חוש - חושאן - שנאוי- מוראד -עבד אלחמיד -עזאם - קדח ועוד.
מרבית תושבי הכפר מוסלמים, ובו מיעוט נוצרי.
ויסקי אה גוגו

ויסקי אה גו גו (Whisky a Go Go) הוא מועדון לילה שהנמצא בשדרות סאנסט המפורסמות, שבמערב הוליווד, לוס אנג'לס.

אודות

המועדון הוקם בשנת 1958, תחילה בעיר אילינוי שבשיקגו. שמו ניתן לו כאיזכור למועדון "Le Whisky à Go-Go", אשר נוסד בפריז בשנת 1947, ושימש מקום מפגש פופולרי לחיילים אמריקאים.
בשנת 1966 נפתח סניף נוסף של המועדון בוואשינגטון די.סי. המועדון זכה לכינוי "הדיסקוטק האמריקאי האמיתי הראשון".
שימי אטיאס

ביוגרפיה

שימי אטיאס נולד וגדל בקריית אתא. בגיל 25 עבר להתגורר בתל אביב. הוא נשוי ואב לשני ילדים.
ב-2017 ערך מופע טלפתיה ייחודי בהיכל הקרח בחולון.

טלוויזיה

אטיאס התארח בפינות קבועות בתוכנית הבוקר של קשת, תוכנית הבוקר של רשת, "פותחים שבוע" עם יענקלה ואירית בערוץ 1, "שורדות בבית" בערוץ 10, "שישי על הגג" רשת ערוץ 2.
ב-2002 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "שמש".
החשיפה הטלוויזיונית הראשונה שלו בפריים טיים הייתה בשנת 2007 בתוכנית הריאליטי "אורי גלר מחפש את היורש", ששודרה בערוץ 2. קטע שביצע, שבמהלכו עצר את הדופק, גרר אחריו דיון בכנסת והצליח לעורר סערה ציבורית לאחר שמספר ילדים ניסו לחקות אותו ונפגעו.
שנה לאחר מכן, בשנת 2008, שיתף פעולה עם אמן החושים נמרוד הראל בתוכנית "המופע הבלתי נתפס" בערוץ 10, ואף היה שותף לכתיבת התוכנית.
בשנת 2012 השתתף בתוכנית "מי יפיל את המאסטר" ברשת, ערוץ 2, על פי הפורמט הבריטי fool us של צמד הקוסמים המפורסמים פן וטלר. אטיאס שימש כמנטור של המתמודדים המתחרים ושל הידוענים שהופיעו בתוכנית.
בדצמבר 2013 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר 2" בהוט, ונבחר לשחקן העונה, ועל כך הוענק לו גביע בסוף העונה.
ב-2014 הופיע בתפקיד עצמו בסדרת הילדים "הקלמרים".
מיוני 2018 כיכב בתוכנית "הזוי" בערוץ זום לילדים. הוא ביצע בה קסמי רחוב לילדים.
באוגוסט 2019 הופיע במופע "על חושי" בספארי רמת גן.

אפליקציות

בשנת 2008 הוציא שימי אטיאס עם חברת תפוז סדרת קטעים של קריאת מחשבות בעזרת הטלפון לקהל הרחב בשם "הטלפון הטלפתי".
בשנת 2009 הוציא אפליקציית מובייל "Imindbender" לאייפון.
הוא עורך באופן קבוע מופעי סטנד-אפ על-חושי ברחבי ישראל.
יוחנן אבן עזרא

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת 1875 (ה'תרל"ה) ליעקב אבן עזרא (בן למשפחה שעלתה לישראל במאה ה-18 מאלג'יר) שהיה אחראי על תחזוקת מערכות המים בירושלים, ולוידה שעלתה לישראל ממרוקו במאה ה-19. בילדותו התחנך במוסדות מסורתיים מקומיים בעיר, ובגיל 13 לערך החל לסייע בפרנסת המשפחה. בשל סקרנותו, היה קורא ספרים שמצא בספריות במנזרים בעיר. הודות לקריאת הספרים, רכש שליטה ביידיש, פולנית, אנגלית וצרפתית, מעבר לעברית, ערבית פלסטינית, ערבית מוגרבית ולאדינו שרכש בילדותו. נישא לזוהרה שהייתה קרובת משפחתו של יוסף נבון, ויחד נולדו להם שני בנים.
בשנת 1896 (ה'תרנ"ו), בגיל 21 החליט לתור בעולם והגיע לארצות הברית כהרפתקן, שם הוסיף לשמו הפרטי את השם ג'ון, ונטל חלק בבניית תעלת פנמה החוצה את מיצר פנמה, ומחברת בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. בשנת 1914 (ה'תרע"ד), בסיום העבודות על התעלה, הצטרף לקבוצת יזמים בעלי חברה בשם "Cosmo Pictures Corporation" מקליפורניה, שיחד תכננו להפיק סרט בנושא תקומת העם היהודי בארצו. בשל מעילה בחברת ההפקה, קרסה החברה בשנת 1921 (ה'תרפ"א) והסרט לא ראה אור.
בסיום מלחמת העולם הראשונה חזר לירושלים, שם חזר לעסקי המים של משפחתו. בתקופה זו נפטרה אשתו בעקבות מחלה, ובשנת 1922 (ה'תרפ"ב) נישא לרחל דרעי שעלתה לישראל ממקנס שבמרוקו, ויחד נולדו להם חמישה ילדים, איתם התגוררו בשכונת נחלת ציון בעיר.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) העלה יוזמה להפקת מים מנחל פרת עבור היישוב בירושלים. הממשל הבריטי התנגד בתחילה ליוזמה בשל בעיות מימון, אך בהמשך התקבלה יוזמתו, ומשנת 1926 (ה'תרפ"ו) החל לשמש כקבלן הראשי להנחת קווי צינורות המים לירושלים, כשעבודתו זו הייתה הפעם הראשונה בה ניסו להוביל מים לירושלים באמצעות צינורות בתקופת המנדט הבריטי.
בין השנים 1932–1933 (ה'תרצ"ב - ה'תרצ"ג) התקין גם את צינורות מערכת הביוב החדשה של ירושלים באמצעות חברתו "John Ezra & Sons" ופועליה. בתקופה זו כבר לא הספיקו לירושלים המים מנחל פרת, ובחודש דצמבר 1934 (חשוון ה'תרצ"ה) החל בעבודות לבניית קו להובלת מים בצינורות ממעיינות ראש העין לירושלים לאורך 60 קילומטרים, ובניית ארבע תחנות שאיבה בדרך לעיר.
בפעילותו הציבורית שימש כחבר בוועד העדה המערבית,  ואף ביצע עבודות קבלנות עבור נכסי הוועד. כן שימש כראש וועד השכונות שבסביבת שכונת נחלת ציון, ובשל קשריו מתוקף תפקידו כקבלן, סייע רבות לתושבי השכונות בצורכיהם מול הממשל הבריטי.
שימש כגבאי בית הכנסת אהליאב בשכונת נחלת ציון, שהוקם על ידי סבו אליהו אבן עזרא. בשכונת זו בנה את "בית מרחץ המבריא", מעין חמאם בו התרחצו בסיום יום העבודה תושבי העיר. עם ריבוי המקוואות ובתי המרחץ הנוספים בעיר, התמעטה הפעילות במקום, ומספר שנים לאחר סגירתו הוקם במקום תיאטרון פרגוד.
הלך לעולמו ב-26 באוקטובר 1947 (י"ב בחשוון ה'תש"ח), ונקבר בהר הזיתים.
משחקים פטריוטיים

עלילה

עלילת הספר נפתחת בעת שג'ק ראיין, איש חיל הנחתים האמריקני בעברו והיסטוריון המלמד בהאקדמיה הימית של ארצות הברית, נופש עם אשתו ובתו בלונדון. כאשר משפחת ראיין טיילה בפארק סנט ג'יימס, ביצעו חברי פלג קיצוני של המחתרת האירית פיגוע, תקפו את רכבם של נסיך ויילס ואשתו, וניסו לחטוף את בנם הפעוט. ראיין, לאחר שווידא כי אשתו ובתו מוסתרות מאחורי מחסה, התנפל על אחד המחבלים, שון מילר, עילף אותו ונטל את אקדחו. לאחר מכן ירה ראיין במחבל השני והרגו, והציל בעשותו כן את חיי משפחת המלוכה הבריטית. ראיין עצמו נפצע מפגיעת כדור אקדח בכתפו והובהל לבית החולים, שם נותח וחייו ניצלו. בהמשך פגש ראיין במלכת אנגליה אסירת התודה שהעניקה לו תואר אבירות. המחבל השני, מילר נעצר ונשפט בהליך מהיר, וראיין העיד במשפטו. מילר נמלט מכלאו וראיין מבין כי עשויה להתבצע פעולת נקם כנגדו וכנגד משפחתו, ומחליט להצטרף ל-CIA, לה ייעץ בעבר כיועץ חיצוני. עד מהרה הופך ראיין למנתח מודיעין תחת סגן המנהל לביון, אדמירל ג'יימס גריר, ומנהל חקירה מודיעינית כנגד אותו פלג קיצוני במחתרת האירית שביצע את הפיגוע בלונדון. בנוסף עובר ראיין אימוני ירי באקדח תחת השגחתו של רב-סמל נוח בריקנרידג', איש סיירת חיל הנחתים בעברו.
בהמשך מבצעים מילר וחבר מרעיו פעולת נקם ופוצעים אנושות את קרוליין ראיין, אשתו של ג'ק, ובתו סאלי. בעוד השתיים מחלימות מוסר ראיין הערכת נתוני המודיעין לגבי מתחם של קבוצת טרור המסייעת למחתרת האירית בלוב. כוח צנחנים צרפתי מבצע פשיטה על המתחם. הנסיך מוויילס מחליט לבקר את ראיין ומשפחתו בארצות הברית, בביתו בפרגרין קליף אשר צופה על מפרץ צ'ספיק. שיאו של הספר מתרחש כאשר אנשי הפלג הקיצוני של המחתרת האירית, בהנהגת קווין אודונל ומילר, תוקפים את ביתו של ראיין, הורגים את סוכני השירות החשאי המאבטחים את ביקור הנסיך ומשפחתו ומתכננים לחטוף את הנסיך. ראיין, הנעזר בנסיך וברובי ג'קסון, חברו הטוב שהוא קצין בצי האמריקני וטייס קרב המתמחה בהטסת מטוסי F14, נאלץ בשנית להילחם על חייו. לבסוף לאחר קרב יריות מצליחים ראיין, בני משפחתו וחבריו, להימלט בסירה לאקדמיה הימית של הצי האמריקני ובשיתוף כוחות הנחתים בפיקוד רב-סמל בריקנרידג' ומשמר החופים המוצבים שם, ללכוד את המחבלים. ראיין עצמו מתעמת עם מילר ועוצר אותו. הספר מסתיים בלידת בנו השני של ראיין, ג'ק ראיין הבן.

קולנוע

הספר עובד לסרט בשנת 1992 בבימויו של פיליפ נויס ובכיכובם של האריסון פורד (בתפקיד ג'ק), שון בין (בתפקיד הטרוריסט מה-IRA) וג'יימס ארל ג'ונס (בתפקיד אדמירל גריר).
באר ארטזית

באר אַרטֶזית היא באר מים שהמים פורצים מתוכה בעצמם על פי חוק הכלים השלובים ללא צורך בשאיבה. המקור לשמה של התופעה הוא באזור ארטואה (Artois) בצרפת שבו בארות ארטזיות רבות.
אפשר לחפור באר ארטזית רק באזורים דמויי אגן קעור, אשר בהם שכבה של סלע נקבובי נתונה בין שכבות בלתי חדירות למים.  ככל שהבאר נמצאת בנקודה עמוקה יותר של השקע, הלחץ גובר, המים פורצים בעוצמה רבה יותר, ושפיעתם נמשכת גם בשנים שחונות.

בישראל

דוגמה לבאר ארטזית בישראל הוא "מפל איוב" בצפון הכנרת, שנוצר כתוצאה מקידוח של תה"ל במסגרת הפעולה להטיית המעינות שהמליחו את הכנרת. ספיקת הבאר היא כ-600 מ"ק לשעה ומליחותה – 800 מ"ג כלור לליטר. בשל מליחותה הנמוכה יחסית הוחלט להזרימה לכנרת, בניגוד לשאר המעיינות המלוחים המוזרמים בתעלה מיוחדת העוקפת את הכנרת. בארות ארטזיות נוספות הן חמי געש וחמי יואב, המשמשות לצורכי ריפוי ובידור.

מעיין העתק

סוג אחר של מקור מים הנובע מהאדמה בעצמו הוא מעיין העתק. מעיין העתק הוא מעיין שנובע לאורך העתק שדרכו עולים מי תהום אל פני השטח. בדומה לבאר ארטזית אין צורך בשאיבה ממנה, אך בניגוד אליה, במעיין העתק אין צורך בקידוח והמים פורצים החוצה באופן טבעי באזור ההעתק. מעיינות העתק בישראל הם המעיינות החמים בחמת גדר ומעיינות גן השלושה.
יום הדגל הלאומי של קנדה

יום הדגל הלאומי של קנדה (להבדיל מיום קנדה) נחוג בקנדה בכל שנה ב-15 בפברואר.
בתאריך זה בשנת 1965 חנך המושל הכללי של קנדה, ג'ורג' ואנייר, את דגל קנדה המוכר כיום.  היום נחגג בקנדה על ידי הנפת הדגל, טקסים ציבוריים ושיעורים בבתי הספר על ההיסטוריה של קנדה והדגל שלה. בשנת 2005, כאשר מלאו 40 שנה לדגל, נערכו חגיגות גדולות. היום אינו מוגדר כחג לאומי, למרות שהפרלמנט הקנדי דן באפשרות זו.
דגל קנדה הנוכחי החליף את הנס האדום שהונף, בגרסאות שונות, משנת 1868. הדגל הנוכחי, אושר על ידי בית הנבחרים של קנדה ב-15 בדצמבר 1964 ואושרר על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, המשמשת גם כמלכת קנדה.
יום הדגל נוסד בהחלטת דבר המלך במועצה של המושל הכללי של קנדה, לפי יוזמתו של ראש ממשלת קנדה בשנת 1996.
קנדים רבים חשים כי יש צורך להפוך את יום הדגל ליום שבתון, כיוון שיש פרק זמן ארוך בין תחילת השנה ליום שישי הטוב (למעט במניטובה, אונטריו, ססקצואן ואלברטה, בהן מתקיים יום משפחה) וב-2007 הוגשה הצעת חוק להפיכת יום הדגל ליום שבתון.
תסמונת שגרן

פתוגנזה

המחלה מאופיינת בחדירה והסננה של לימפוציטים רבים לבלוטות אקסוקריניות (בלוטות הפרשה) וכן פעילות מוגברת של לימפוציטים מסוג B. 
סרום של חולים מכיל לרוב נוגדנים הקרויים anti-Ro ו-anti-La, ונוגדנים נוספים כגון ראומטואיד פקטור, נוגדנים לחלבונים המצויים בבלוטות (אלפא פודרין) ועוד.
נמצא כי תאים אפיתליאליים מסוימים, (ductal ,acinar) משחקים תפקיד מרכזי בהתפתחות הנזק האוטואימוני. הם מבטאים מולקולות מסוימות וסיגנלים החיוניים לשפעול של לימפוציטים, וכן מייצרים ציטוקינים דלקתיים וכמוקינים המשהים את פעולת הנגעים הנגרמים בבלוטות וכן מבטאים רצפטורים מסוימים המביאים לתגובה האוטואימונית. הסיבה לשפעול של אותם תאי אפיתל היא כנראה זיהום עיקש של וירוסי מעיים (ככל הנראה זנים של קוקסקי-וירוס).
מבחינה גנטית נמצא ביטוי לאלל מסוים הקשור למחלה - HLA DQA1*0501.

אבחנה

אבחנת המחלה מתבצעת בהתאם לקריטריונים המחודשים שהתפרסמו על ידי ה-European American study group. קריטריונים אלו כוללים הן מאפיינים קליניים והן מאפיינים סרולוגיים והיסטופתולוגיים.
אל-מאלחה

היסטוריה

אין עדויות לגבי מועד הקמתו של הכפר אל-מאלחה, אם כי כבר במאה ה-6 ישנן עדויות על גאורגים שהשתקעו בכפר, באזור ירושלים וטיפחו שם גני ורדים. תושבי הכפר באותו הזמן היו יהודים, ובהמשך השתנתה אוכלוסיית הכפר למוסלמית.
מן מאה ה-12 ישנן עדויות על נזירים גאורגים תושבי הכפר ששירתו כאריסים במנזר המצלבה.
במאה ה-16 השתלטה חמולת דארוויש הערבית על הכפר, וסיפחה אדמות באזור, שכללו את הקרקעות עליהן שוכנים בימינו קריית הממשלה והקטמונים. אדמות אלו נקנו בחלקן עוד לפני הקמת המדינה על ידי הרב וסוחר הקרקעות ניסים אלישר, והוקמו בהן בתים לאוכלוסייה יהודית. במאות ה-17-18 התאסלמו תושבי הכפר כתוצאה מירידת כוחה של הכנסייה הגאורגית בירושלים. 
על פי מיפקד 1931 היו בכפר 1410 תושבים ו-229 בתים. הכפר מנה 2,120 תושבים, והשתרע על פני שטח של 6,828 דונם. כ-13% מתוכם היו בבעלות יהודית והשאר בבעלות תושבי הכפר. הכפר היה גדול יחסית, ובנוי מאבן ירושלמית. במרכז הכפר, ברום של 750 מ', עמד מסגד עם צריח שקיים עד היום. מלבד חקלאות מסורתית, שכללה, בין היתר, כרמי ענבים וזיתים, התפרנסו תושבי הכפר אף מגידול ורדים ומכירת מי ורדים לתושבי הסביבה.] עם זאת, פחות מ-10% מתושבי הכפר התפרנסו מחקלאות באופן בלעדי. רובם עבדו כשכירים בירושלים ומעטים התפרנסו מהובלת סחורות מהכפר ומכירתן. 
במאורעות תרפ"ט ובמאורעות תרצ"ו-תרצ"ט השתתפו תושבי הכפר בתקיפת השכונות היהודיות במערב העיר, ובייחוד שכונת בית וגן הסמוכה.
IPod Nano

רקע

האייפוד נאנו הוצג לראשונה בספטמבר 2005. האייפוד נאנו משלב את האפשרויות של האייפוד קלאסיק ושל האייפוד שאפל. הוא יועד להחליף את האייפוד מיני, שייצורו הופסק באותו היום. החלפתו של המיני הפתיעה את העיתונות ואתרי המעריצים של אפל באינטרנט לגמרי, על אף שהיו לפני כן שמועות על אייפוד חדש מבוסס על זיכרון פלאש. אולם, על הפסקתו של המיני לא הייתה שום התראה מוקדמת. העבודה על הנאנו החלה רק תשעה חודשים לפני שהושק. הנאנו כולל גרסה מוקטנת של המסך הצבעוני וגלגל הכפתורים של הקלאסיק. למסך יש אותה הרזולוציה של הקלאסיק. הסוללה ושאר החלקים הפנימיים הוקטנו, כמו המיני. לאחר מכן הוכרזו דורות עם תמיכה במולטי טאץ', סוללה משופרת ומסך 2.5 אינץ'