כבוד הכהנים

מקור המצווה

על בחירת אהרן וזרעו לקדושה מוזכר בספר שמות בשני מקומות: "ומשחת אתם ומלאת את ידם וקדשת אתם וכהנו לי" (שמות, כ"ח, מ"א). ואחריו בהמשך הפסוקים; "וְאֶת אַהֲרֹן וְאֶת בָּנָיו אֲקַדֵּשׁ לְכַהֵן לִי. וְשָׁכַנְתִּי בְּתוֹךְ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְהָיִיתִי לָהֶם לֵאלֹהִים. וְיָדְעוּ כִּי אֲנִי ה' אֱלֹהֵיהֶם אֲשֶׁר הוֹצֵאתִי אֹתָם מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם לְשָׁכְנִי בְתוֹכָם." (שמות, כ"ט, מ"ד)
אולם, המצווה לדורות שמחייבת את העם לקדש ולכבד את הכהנים מובאת בספר ויקרא, פרשת אמור:
"וְקִדַּשְׁתּוֹ כִּי אֶת לֶחֶם אֱלֹהֶיךָ הוּא מַקְרִיב קָדֹשׁ יִהְיֶה לָּךְ כִּי קָדוֹשׁ אֲנִי ה' מְקַדִּשְׁכֶם" (ויקרא, פרשת אמור אל הכהנים).

מקום וזמן המצווה

חז"ל קבעו שמצווה זו חלה גם בחוץ לארץ ואפילו בזמן החורבן שאין הקרבת קרבנות, וכמו כן נפסק בהלכה. וזאת במטרה שהכהנים יהיו שמורים בכל עת ויזכרו את כהונתם ויהיו מוכנים להקריב ולהורות.

טעמי המצווה

חז"ל הבהירו שהחובה לקדש הכהנים בני אהרן היא בגלל בחירת האל בם, ובכך שמכבדים את משרתי המלך, מעלת המלך - הקדוש ברוך הוא - ניכרת ונודעת באופן אישי וממשי. יש מנמקים כי אישיות הכהן נבחר מאשר אישיותו של שאר העם, ולכן נבחר על ידי האל לשרת בקודש.

יישומים

חז"ל פרטו מקרים מסוים, כדוגמה, בהם מקיימים את מצוות "וקדשתו". היישום הנפוץ ביותר במאמרי חז"ל הוא יישום של התנא רבי ישמעאל כפי שהוא מופיע בברייתא בתלמוד: "תנא דבי רבי ישמעאל: "וקדשתו" לכל דבר שבקדושה: לפתוח ראשון, ולברך ראשון, וליטול מנה יפה ראשון" (ברייתא הובא במסכת גיטין, דף נ"ט, ב'; ובמסכת הוריות, דף י"ב, ב'.)

לפתוח ראשון

ה"פתיחה" אל כל ישיבה ומסיבה שבה כמות אנשים וכבוד הוא לנאום לנאספים, בזה קבעו חז"ל לקדש את הכהן בתתו לו לפתוח ראשון בדיבור ונאום, לפירושו של הרמב"ם זה כולל להעלות אותו ראשון לקריאת התורה.

לברך ראשון

הפירוש הנפוץ של "לברך ראשון" הוא שיש לכבד את הכהן באמירת ברכת המזון (כשאכלו לפחות שלשה אנשים יחד). בשולחן ערוך הרב נפסק שאין להקדים לפני הכהן לברכת המזון בלא רשותו המפורשת, וחייבים לכבד בפועל את הכוהן בפתיחת הזימון. אמנם, לפי פירוש רש"י הכוונה של "לברך ראשון" הנהו גם לכבד באמירת "ברכת המוציא" את הכהן, לפני כל המסובים.

מנה יפה ראשון

אף על פי שפתיחה והברכה הם עניינים שבקדושה אמרו דבי רבי ישמעאל שהכוונה של "וקדשתו" משמעו גם על קידוש בגשמיים.
על המילים (של דבי רבי ישמעאל) "ליטול מנה יפה ראשון" ולא סתם "ליטול מנה יפה", דייק תוספות שמדובר כשכל החלקים יפים ומאותו סוג בעיני הבוחרים, אזי נותנים לכהן בכבוד לבחור חלקו לפני כל הנאספים.
יש גורסים בברייתא דבי רבי ישמעאל ליטול שמשמעו יקח בעצמו, ויש גורסים לתת לו שמשמעו שיתנו לו בכבוד ולא יכריחנו לטרוח לקחת בעצמו.
יש מפרשים את משמעות "ליטול מנה יפה ראשון" בחלוקת לחם הפנים, אולם משמעות זו לא התקבל כי הכהנים הם מחלקים את הלחם בין עצמם בלי אפשרות לישראל לקדשו בכך.

קדושות נוספות

חז"ל הוסיפו מקרים נוספים בהם רצוי להראות קדושה כלפי הכהן. בספרי מובא שאין להכריח את הכהן לצאת מחוץ למחיצתו לעזור לעם להביא את קרבנותיהם. כמו כן, פרשני המקרא הסבירו שאל למצורע להכריחו לצאת ממקומו יותר מדי. הרמב"ם, בכמה מקומות בפירושיו, משווה את ביטוי של המילה "וקדשתו" אל המילה "לכבד" ו"לגדל". כדוגמה, הרמב"ם מסביר שאין לתת בכור בהמה לכהן כשייוולד שאין זו "גדולה" לכהן לגדל בהמות. ובספר המצוות שלו מסביר שיש לעם לנהוג בזרע אהרן "כבוד", ובמשנה תורה מגדיר את הקידוש כ"כבוד הרבה".
בתלמוד ירושלמי מופיע שבהליכה של קבוצת אנשים, יש לתת לכהן את המקום האמצעי והמכובד ביותר.

בהלכה

לפי ההלכה יש לתת דין קדימה לכהן שמבקש צדקה בתור עני, לפני ישראל}. ההלכה קובעת גביית תשלום מופרז להמבייש כהן ברבים.
בפוסקים יש חילוקי דעות אם חייבים לקדש כהן שעומד לפני גיל המצוות; לפי דעת בעל שולחן ערוך הרב אין חיוב. לעומתו יש סוברים כי כן מקדשים כהן קטן, והואיל שהמצווה היא מדאורייתא יש להחמיר ביישום המצווה.

כהן לעומת זקן ותלמיד חכם

השיקול של קדושת הכהן לעומת איש זקן לא מפורש לגמרי בהלכה ופוסקים. אכן מדברי חז"ל על-פי המשמעות בתורה - יש להעדיף את הכהן מסתם זקן.
בשולחן ערוך נפסק, כי למרות שיש להעדיף את הכהן ולכבדו משאר האנשים, הרי שמעלת התלמיד חכם גדולה יותר, ולכן כאשר ישנם תלמיד חכם וכהן, יש להעדיף ולהקדים את כבודו של הכהן, ולא עוד, אלא שאיסור חמור הוא להקדים כהן עם הארץ לפני תלמיד חכם, ואפילו אם התלמיד חכם מוחל על כבודו, אסור לכבד את הכהן, אלא אם כן התלמיד חכם עצמו נותן רשות לכוהן לברך, שבכך ניכר שבעצם התלמיד חכם חשוב יותר.

האיסור להשתמש בכהן

האיסור להשתמש בכהן הוא איסור להשתמש בכהן כפועל או בעבודה כל שהיא, אפילו עבודה קלה. סיבת האיסור הוא כיוון שהכהן נחשב כקודש ההשתמשות בו לעבודה של חול נחשבת כמעילה.
האיסור חל אפילו בזמן שאין בית המקדש קיים. לכמה דעות הלכתיות הרשות נתונה לכהן לוותר על קדושתו, בתנאי שהוא מוחל מרצון עצמו. יש דעה שהאיסור שימוש הוא לא רק איסור דרבנן אלא איסור דאורייתא, ובהתאם לכך אף להשתמש בכהן קטן (לפני בר מצווה) אסור. 
לפי פסק השולחן ערוך הרב הכהן רשאי למחול על ההשתמשות בו רק כשמגיע לו איזשהו תענוג או שכר בשימוש המבוקש.

סגולות המצווה

כדי לזרז את העם לקיים מצווה זו, העירו חכמי התלמוד ופרשני התורה על סגולות מיוחדות שמתברכים מקיימיה, כגון אריכות ימים, ופירטו שעל ידי שהעם הישראלי מקדשים את כהניהם נקדש העם על ידי האל וגם אומות העולם מייקרים ומעלים עם הישראלי.

עונש

בזיון הכהנים גורם לגלות.