google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר כוכב זסלבסקי

מאיר כוכב זסלבסקי (תרמ"ח, 1888 - כ"ג באדר תשכ"ח - 23 במרץ 1968 בפתח תקווה) איש עסקים ישראלי, נדבן ידוע ובונה בתי כנסת בפתח תקווה ובירושלים בשנות החמישים והשישים.

ביוגרפיה

נולד ברוסיה ליחיאל מיכל זסלבסקי, ועלה לישראל בשנות ה-40. עבד כקבלן בניין, ולאחר שהתעשר השקיע את כספו בעסקי קולנוע ומסעדות בפתח תקווה ובתל אביב. היה מבעלי קולנוע ארמון, קולנוע תכלת וכן היה קשור לתיאטרון הבימה .
בגיל מבוגר חזר בתשובה. הוא החליט לחסל חלק מעסקיו ולתרום את סכום הפדיון לבניית בתי כנסת ומוסדות תורה. כיוון שהיה חשוך בנים, הנציח את שמו על חלק מן הבניינים שתרם. הוא התקרב לרב יוסף צבי דושינסקי ותרם למוסדותיו. למרות עושרו, סגנון חייו היה פשוט. הוא גר בדירה צנועה, לא החזיק רכב ולא נסע במוניות אלא באוטובוסים. מסופר כי פעם סירב לתת תרומה לישיבה חשובה לאחר שרצו להזמין לו מונית, שכן לפי דעתו ישיבה שיש לה כסף למימון מונית לא צריכה את תרומתו.
חורחה בורוצ'גה

ביוגרפיה

בורוצ'גה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ארסנאל סארנדי, וב-1979 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. ב-1982 הוא עבר לקבוצת אינדפנדיינטה, וסייע לה לזכות באליפות ליגת העל הארגנטינאית ב-1983. כעבור שנה הוא זכה עם הקבוצה בגביע ליברטדורס וסיים כמלך השערים של הטורניר עם שישה שערים. באותה שנה הוא זכה עמה גם בגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון על ליברפול.
ב-1985 עבר בורוצ'גה לקבוצה הצרפתית נאנט, ושיחק במדיה במשך שבע שנים. ב-1992 הוא עבר לשחק בקבוצת ולנסיאן. ב-1994 הוא הושעה על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית למשך שנתיים ממשחק במדינה, מאחר שהיה מעורב עם קבוצתו, ולנסיין, בהטיית תוצאת משחק בינה לבין אולימפיק מרסיי. בורוצ'גה עזב את הקבוצה וחזר לאינדפנדיינטה, בה סיים את הקריירה שלו ב-1998.
במדי נבחרת ארגנטינה שיחק בורוצ'גה שבע שנים, במהלכן הופיע ב-59 משחקים וכבש 13 שערים. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת בטורניר מונדיאל 1986, לאחר שכבש את השער המכריע בניצחון 2-3 בגמר על נבחרת גרמניה המערבית, וכן בישל שער לחוסה לואיס בראון. במהלך כל הטורניר הוא כבש שני שערים. כעבור ארבע שנים, במונדיאל 1990, הוא השתתף בכל משחקי הנבחרת שהעפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר מול גרמניה המערבית, אך הפעם הפסיד עמה בתוצאה 1-0.
ב-2002 החל בורוצ'גה לעבוד כמאמנה של קבוצת נעוריו, ארסנל סרנדי, שהעפילה לליגה הארגנטינאית הבכירה. במשך שנותיו כמאמן הצליח למנוע מהקבוצה להדרדר למאבקי הירידה מהליגה. ב-2005 הוא חתם כמאמן באסטודיאנטס לה פלאטה, וב-2006 עבר לאמן את אינדפנדיינטה, אותה עזב באפריל 2007. ב-2008 הוא מונה למאמן באנפילד, ובמאי 2009 חזר לאמן את ארסנל סרנדי. הוא התפטר מהמועדון באפריל 2010.
טוקן מוכתם-חזה

תיאור

בדומה לשאר מיני הטוקניים, הטוקן מוכתם-החזה הוא צבעוני ובעל מקור גדול. אורכו של פרט בוגר נע בין 39 ל-41 ס"מ, ומשקלו בין 190 ל-275 גרם. הזכר והנקבה זהים: הראש, הפנים והגרון שחורים, הגב צהובים-ירקרק כהה, העכוז וחלקו העליון של הזנב אדומים. מסביב לצווארו התחתון של הטוקן מוכתם-החזה, ישנו פס אדום שנתן למין את שמו האנגלי (Collared aracari) והלטיני (torquatus). החזה והבטן צהובים בהירים, על הבטן יש כתם שחור עגלגל, שהעניק למין את שמו העברי. במרכז הבטן יש פס שחור בעל גוון אדמדם. מסביב לעין ישנה טבעת של עור חשוף בצבע אדום. הירכיים ערמוניות. חלקו העליון של המקור צהבהב ומסומן בכתמים שחורים דמויי חודים משוננים; חלקו התחתון של המקור צהוב. קצה המקור שחור.
פרטים צעירים צבעוניים פחות: כל ראשם שחור, הגב חום-ירקרק. הבטן, החזה והעכוז בולטים פחות בצבעיהם, והדוגמה על המקור כמעט ולא נראית.
קריאתו של הטוקן היא "פסיייייק" רם וחד.

התנהגות

הטוקנים מוכתמי-החזה מצויות בקבוצות של 6–15 פרטים, שנעות בטיסה מהירה ממקום למקום ביער. מין זה פעיל-יום. מזונו העיקרי הוא פירות, אך הוא עשוי גם לאכול חרקים, לטאות, ביצים, וטרף קטן אחר.
הנקבה מטילה 3 ביצים לבנות בחור טבעי בעץ, או בקן ישן של נקרים. שני ההורים משתפים פעולה בדגירה על הביצים, שנמשכת כ-16 ימים, הגוזלים נשארים בקן לאחר הבקיעה. הם עיוורים וערומים בבקיעתם, וברגליהם יש "פדים" שמגנים עליהם מרצפת הקן. שני ההורים, בנוסף לשלושה פרטים בוגרים אחרים (סביר להניח צאצאי התטולה הקודמת של הזוג), מאכילים את הגוזלים. הגוזלים פורחים מהקן בגיל כשישה שבועות, ההורים ממשיכים להאכיל אותם במשך מספר שבועות לאחר עזיבת הקן.
טוקני הארקרי מפגינים התנהגות ייחודית לסוג זה: מעל ל-6 בוגרים וצעירים שפרחו מקינן חוזרים כל לילה לאותו אתר לינה, כשזנבותיהם מקופלים מאחורי גופם.
אינגריד סינקלייר

ביוגרפיה

אינגריד סינקלייר נולדה ברודזיה ב-1948. היא גדלה בבריטניה שם למדה רפואה וספרות. סינקלייר עברה לזימבבואה ב-1985, לאחר שהתחתנה עם הבמאי והמפיק סיימון ברייט. סינקלייר וברייט היו פעילים בתנועת השחרור של זימבבואה, ומאוחר יותר הפכו לאזרחי המדינה העצמאית. סינקלייר כתבה וביימה מגוון רחב של סרטים קצרים וסרטי תעודה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, בהם חקרה נושאים של שוויון, תרבות, היסטוריה, והנוף של זימבבואה. היא נחשבת כבמאית של הרנסאנס האפריקאי.
המצב הפוליטי בזימבבואה השתנה באופן דרמטי ב-2001 עם תוכנית רפורמת הקרקעות. במהלך פרק זמן זה, נוצרו מתחים בין-גזעיים קשים - חוואים לבנים נושלו מאדמתם, ודמויות מובילות לבנות אחרות גם הוגלו מהמדינה.
ב-2003, סינקלייר וברייט עזבו את זימבבואה ועברו לבריסטול, שם הקימו את פסטיבל הסרטים Afrika Eye והמשיכו לעבוד בהפקה קולנועית.

Flame ‏(1996)

Flame הוא הסרט העלילתי באורך מלא הראשון של סינקלייר. הוא מספר את סיפורן של שתי נשים אשר מצטרפות לצבא השחרור של זימבבואה כדי להילחם על עצמאותה. היה זה הסרט הראשון שתיעד את מאבק העצמאות של זימבבואה, והיה " אולי הסרט השנוי ביותר במחלוקת שנעשה אי פעם באפריקה - בהחלט היחיד שהוחרם על ידי המשטרה במהלך העריכה, בטענה שהסרט חתרני ופורנוגרפי. המחווה של סינקלייר לנשים הלוחמות במאבק העצמאות של זימבבואה עורר את זעמם של יוצאי המלחמה והצבא, מכיוון שהוא חשף כיצד הקצינים היו לעיתים משתמשים בנשים שהתגייסו למאבק כזונות. הפשע האמיתי של Flame היה שהוא חשף לא רק התעללויות מהעבר, אלא שסעים מתמשכים בחברה של זימבבואה".
אחרי שנפתח קמפיין עולמי בתמיכה לסרט, הוא הושב למפיקים. הסרט בסופו של דבר עבר את הצנזורה של זימבבואה והפך לסרט המצליח ביותר של השנה במדינה זו. Flame נבחר לאירוע "שבועיים של במאים" בפסטיבל קאן של 1996. הסרט זכה בפרסים רבים ברחבי העולם, כולל הגראן פרי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי אנוניי בצרפת, פרס השופטות לסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי טורנה, ופרס נסטור אלמנדרוס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של Human Rights Watch בניו יורק

Tides of Gold ‏(1998)

הסרט Tides of Gold ‏(1998) הוא סרט דוקומנטרי אשר מתאר את ההיסטוריה בת 1000 השנה של רשת המסחר אשר שלטה בדרום ומזרח אפריקה, וקישרה האזור למקומות רחוקים, כולל סין ואינדונזיה.

Riches ‏(2002)

Riches הוא סרט קצר אשר מספר את סיפורה של מורה שחורה ובנה בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה, אשר עוברת לכפר מבודד בזימבבואה, ועל האתגרים שהם נתקלים בהם.
פרדס דכה

היסטוריה

ראשיתה של השכונה ב-1942, אז רכש חאג' אחמד ח'ליל דכה פרדס בשטח של 23 דונם. הוא עסק בגידול ההדרים וגם הקים רפת. עם הצלחת עסקיו, התרחבו גם הקרקעות שבבעלותו. ששת ילדיו של דכה התפצלו לשלוש חמולות: דכה, סקחפי ואבו נהר. שלוש החמולות מונות כיום כ-600 בני אדם. בתי השכונה חרגו עם השנים מגבולות השטח שהיה בבעלותו של דכה, והם כוללים כיום גם שטח בבעלות מינהל מקרקעי ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הוקמו סביב המתחם שכונות יהודיות כנווה גולן, יפו ג' ויפו ד', והמתחם נותר כמובלעת כפרית ביניהן. לאורך השנים, לא פותחו בשכונה תשתיות, ואין בה בתי ספר, תאורת רחוב או כבישים מוסדרים. היעדרה של מערכת ניקוז גרם להצפות בשכונה כמעט מדי חורף, ובשנת 2000 אף טבע למוות ילד בן ארבע. בשנת 2005 הקימה המישלמה ליפו מערכת ניקוז בעלות של 35 מיליון שקלים חדשים. בעיה נוספת ממנה סובלת השכונה היא הפיכתה, עם השנים, למוקד של פשיעה וסחר בסמים.
ב-1996 אושר תוכנית פינוי-בינוי לשכונה המייעדת חלק מן המקרקעין ב"פרדס דכה" לשטח ציבורי פתוח וחלק לבניה רוויה של 800 יחידות דיור. בעקבות זאת, הפסיקה עיריית תל אביב-יפו לתת היתרי בנייה בשכונה, על מנת למנוע מבניית ביניים להגביל את אפשרויות הפינוי בינוי. יחד עם זאת, תוכניות הפינוי ובינוי לא התקדמו. באפריל 2010 פורסם בכלכליסט ששמואל פלאטו שרון וחברת שיכון ובינוי מתכוונים לקנות 120 דונם בשכונת פרדס דכה, ולבנות עליהם שכונה סגורה של 3,000–2,500 יחידות דיור. פלאטו שרון העריך שהפרויקט יושלם תוך שבע שנים. כן דווח בסוף שנת 2010 על פיתוח תשתיות בשכונה.
בשנת 2008 הורתה שופטת בית המשפט המחוזי מיכל אגמון-גונן, בפסק דין תקדימי, על ביטול צו הריסה שהוצא נגד תוספת בנייה בלתי חוקית, בנימוק שכל עוד העירייה אינה מאפשרת הוצאת היתרי בנייה במשך תקופה כה ממושכת ולא מקדמת תוכניות, היא מחזיקה את תושבי השכונה כ"בני ערובה", כלשונה. השופטת חתמה את פסק דינה במשפט "תקווה אני כי בעקבות פסק דין זה, תשנה המשיבה את פועלה, והמערער, מוסא דכה, ושכניו לשכונת פרדס דכה ביפו יתעוררו לבוקר חדש". פסק הדין בוטל על ידי בית המשפט העליון אשר אישר את צו ההריסה והבית נהרס ב-17 בינואר 2010.
בוחינסקה ביסטריצה

גאוגרפיה

היישוב ממוקם באזור האלפים היוליאניים דרומית מערבית להר טריגלב ומישור פוקליוקה, בעמק סאבה בוהיניקה בין נהר הדוברבה וגבעות אידבוסקי גראדץ לערוצים ביסטריצה ובליצה. אגם בוהין ניצב מערבית ליישוב.
בעיירה תחנת רכבת בקו יסיניצה-טרייסט. הדרך המובילה אל תחנת הרכבת ביישוב מחלקת את היישוב לשניים: החלק העליון זגרוניה ואס (Zgornja vas) והחלק התחתון ספודניה ואס (Spodnja Vas).

מוזיאון תומאז' גודץ

ביישוב נמצא מוזיאון תומאז' גודץ, הניצב בבית הולדתו של תומאז' גודץ, שהיה בורסקאי, גולש סקי ופרטיזן במהלך מלחמת העולם השנייה. במוזיאון תערוכה המציגה את ההיסטוריה של האזור, מן התקופה הפרהיסטורית ועד לשתי מלחמות העולם.
דייוויד פרובל

ביוגרפיה

פרובל נולד בברוקלין, ניו יורק למהגרים יהודים רומנים, בנה של השחקנית הרומנייה קלרה כץ.
החל את דרכו כשחקן תחת בימוי של מרטין סקורסזה בשנת 1973 בסרט הפשע "רחובות זועמים", בו שיחק פרובל בתפקיד הפושע הצעיר טוני לצידו של רוברט דה נירו.
ב-1994 השתתף פרובל בדרמה "חומות של תקווה" בתפקיד האסיר סנוז.
ב-1995 שיחק בסרט "ארבעה חדרים" בעלילה השנייה בתפקיד הבעל המתעמת עם המשרת בבית המלון טד (טים רות'). ב-1998 שיחק במותחן הפעולה של אדוארד זוויק "המצור" בתור הסוכן הפדרלי דני סאסמן.
בשנת 2000 התפרסם פרובל כשחקן טלוויזיה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הסופרנוס" בתפקיד הגנגסטר ריצ'י אפריל. דמותו של אפריל הייתה לאחת מהדמויות האכזריות בתולדות התוכנית. בנוסף השתתף כשחקן אורח בקומדיית המצבים "כולם אוהבים את ריימונד" בתור מרקו פוגגנולו.
ממלכת אנגליה

חבר העמים האנגלי והפרוטקטורט

אנגליה הייתה מונרכיה לאורך כל תקופת קיומה מסביבות שנת 927 עד לאיחוד ב-1707, מלבד אחת עשרה השנים לאחר מלחמת האזרחים האנגלית (1649–1660).
צ'ארלס הראשון מלך אנגליה הוצא להורג ושלטונו הוחלף ברפובליקה שנקראה חבר העמים האנגלי (1649–1653). מנהיג הרפובליקה הדומיננטי ביותר היה אוליבר קרומוול שהצליח להרחיב את שלטונו גם לאירלנד וסקוטלנד.
לבסוף פנה קרומוול נגד הרפובליקה ויצר צורת ממשל חדשה, הפרוטקטורט, כשהוא הלורד פרוטקטור עד מותו ב-3 בספטמבר 1658. יורשו היה בנו ריצ'רד קרומוול. לאחר עלייתו לשלטון לא הצליח לבסס את מעמדו ונוצר אי-סדר, הוא התפטר מהתפקיד. המלך המוגלה צ'ארלס השני מלך אנגליה נקרא מחדש לכתר ב-1660 ברסטורציה האנגלית.
החיים על פי משפחת אדמס

תקציר העלילה

מורטישה (אנג'ליקה יוסטון) וגומז (ראול ג'וליה) מביאים לעולם ילד שלישי - תינוק משופם בשם פיוברט. האח פאגסלי (ג'ימי וורקמן) והאחות וודנסדיי (כריסטינה ריצ'י) הקנאים מנסים לחסל את אחיהם באינספור דרכים בעיקר משום שלפי המסורת המשפחתית המשמעות של לידת ילד שלישי במשפחה פירושו כי אחד מילדים האחרים במשפחה צפוי למות. אף על פי כן, כל הניסיונות שלהם עולים בתוהו.
בהמשך מורטישה וגומז שוכרים את שירותיה של מטפלת תמימה לכאורה בשם דבי ג'לינסקי (ג'ואן קיוזאק) על מנת שתפקח על כל שלושת הילדים. משפחת אדמס איננה מודעת לכך שג'לינסקי היא למעשה רוצחת סדרתית המכונה "האלמנה השחורה" אשר נוהגת להינשא לגברים עשירים, ולרצוח אותם באופן בו נדמה כי מתו בשוגג, וזאת במטרה לרשת את הונם. ג'לינסקי מפתה את הדוד פסטר (כריסטופר לויד), אשר מתאהב בה, והשניים נישאים בעוד שג'לינסקי זוממת לרצוח את פסטר ואת יתר חברי משפחת אדמס על מנת לשים ידיה על ההון של המשפחה.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות ולציון 78% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 38 ביקורות.
מוזיאון תורוואלסן

הבניין

הבניין שואב השראה חזקה מהאדריכלות היוונית העתיקה ובנוי סביב חצר פנימית שבה קבור האמן. החצר בולטת במיוחד בהיותה מצוירת במוטיבים מצריים, עצי דקל גבוהים, ואריות ותנינים המשוטטים בין ציפורים וצמחים אקזוטיים. ההשפעה המצרית על החלק החיצוני צנועה יותר. דלתות עצומות בסגנון טרפזי מגדירות את המחווה של האמן לסגנון של היוונית האַטִית, של פומפיי ושל מצרים. ראוי לציון במיוחד השימוש בצבעים הן בפנים והן בחוץ. לכל חדר במוזיאון תקרה ייחודית המקושטת בסגנון גרוטסקי. החלק החיצוני מעוטר בקישוט אופקי (frieze) של האמן יורגן סונה המתאר את שובו של תורוואלסן מרומא בשנת 1838.

אוספים

המוזיאון מציג אוסף מקיף של העבודות של תורוואלסן בשיש ובגבס, ובכלל זה את המודלים המקוריים מגבס ששימשו ליציקת פסלים ותבליטים מברונזה ושיש, אשר מוצגים כיום במוזיאונים, כנסיות ובמקומות אחרים ברחבי העולם. המוזיאון מציג גם ציורים, עתיקות יווניות, רומיות  ומצריות, רישומים והדפסים שנאספו על ידי תורוואלסן במהלך חייו, כמו גם מגוון רחב של חפצים אישיים ששימשו אותו בעבודתו ובחיי היום יום שלו.
אומברטו ג'ורדאנו

חייו

ג'ורדאנו נולד בעיר פוג'ה באיטליה. הוא למד בקונסבטוריון של נאפולי. את האופרה הראשונה שלו כתב במסגרת תחרות בסיום לימודיו. זו הייתה אופרה בת מערכה אחת בשם "מרינה".
הצלחת אופרה זו דירבנה אותו לכתוב בשנת 1892 אופרה נוספת בשם "Mala Vita" בסגנון הוריזמו. האופרה זכתה להצלחה מועטה. ב-1894 חיבר אופרה נוספת בשם "Regina Diaz", שירדה מהבמה לאחר שתי הצגות.
ג'ורדאנו עבר למילאנו, וכאן החל מזלו להאיר לו פנים. הוא כתב את האופרה המפורסמת ביותר שלו, "אנדראה שנייה", שהועלתה לראשונה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו ב-28 במרץ 1896. האופרה מבוססת על חייו של המשורר ולוחם החופש אנדרה שנייה (30 באוקטובר 1762–25 ביולי 1794), שהוצא להורג בגיליוטינה בהוראת רובספייר. הוא היה מאחרוני המוצאים להורג במהפכה הצרפתית. שלושה ימים לאחר מותו, נאסר רובספייר, ראשו נערף, ובכך בא הקץ לטרור המהפכני.
בעקבות הצלחת אופרה זו הלחין את האופרה "פדורה" ב-1896, בהשתתפות טנור צעיר ולא ידוע בשם אנריקו קארוזו.
"אנדראה שנייה" ו"פדורה" הן האופרות המפורסמות ביותר של ג'ורדאנו ומועלות עד ימינו. שאר יצירותיו לא זכו להצלחה.
בעיר הולדתו פוג'ה נקראים התיאטרון ואחת הכיכרות על שמו של ג'ורדאנו.
אלסבת כהן

ביוגרפיה

אלסבת כהן נולדה בווסטפליה, גרמניה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1937. במחצית הראשונה של שנות הארבעים למדה קדרות אצל הדוויג גרוסמן בירושלים. בשנת 1952 התמנתה למעצבת הראשית של חברת "לפיד". העבודות שיצרה בחברה זו נשאו אופי מודרני והושפעו מסגנון העיצוב הבינלאומי. בראיון משנת 1966 טענה כהן כי אין דבר הנקרא "קרמיקה בעלת סגנון ישראלי", לבד מהשפעות פולקלוריסטיות.
עבודותיה במסגרת "לפיד" נושאות חותמת ובה דימוי של שמש וגלים. בשנת 1963 התקבלה באיגוד האמנים "meisterbrief" בגרמניה. בשנות השבעים התגוררה בנהריה.
טרנס ריס

ג'ון טרנס ריס (אנגלית: Terence Reese; ‏28 באוגוסט 1913 - 29 בינואר 1996) היה שחקן ברידג' ותאורטיקן ברידג' בריטי. ריס נחשב לשחקן הבריטי הטוב ביותר בכל הזמנים ולאחד מהשחקנים והתאורטיקנים הטובים ביותר בכל הזמנים בעולם. ריס זכה באליפויות עולם ובאליפויות אירופה וכתב כ-90 ספרים.

שנותיו הראשונות

ריס נולד במחוז סרי באנגליה בעיירה אפסום, הנמצאת קילומטרים מועטים מדרום-מערב ללונדון. הוא נולד להורים מהמעמד הבינוני. אביו של ריס היה בנקאי מויילס, שעזב את עבודתו והצטרף לעסקי ההסעדה של משפחת אשתו. אמו אן, ניהלה בית מלון בעיירה גילפורד שבדרום-מזרח אנגליה. במלון שהיא ניהלה, היה גם מועדון ברידג', כך שהילד טרנס התחיל לשחק ברידג' בגיל 7. בשנות ה-30 למד ריס לימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד. בזמן לימודיו פגש שם כמה משחקני הברידג' המובילים בבריטניה: וולטר בולר (Walter Buller), איאן מקלאוד (Iain Macleod) והשחקן הטוב ביותר בבריטניה באותה תקופה מוריס האריסון-גריי (Maurice Harrison-Gray).
בשנת 1935 סיים את לימודיו. לאחר תקופה קצרה של עבודה בהארודס התחיל לעבוד בעיתון של יוברט פיליפס וביחד איתו כתב את ספר הברידג' הראשון שלו, שפורסם בשנת 1937. בעקבות הספר, מקצועו של טרנס ריס, לכל אורך הקריירה שלו, היה ברידג': משחק ברמות הגבוהות ביותר וכתיבה על המשחק.
חודשים מספר לפני מלחמת העולם השנייה, הצטרף ריס לארגון ההגנה נגד פשיטות אוויריות (Air Raid Precautions). בתקופת המלחמה לא גויס לצבא, אלא עבד במפעל של שחקן ברידג' בשם חואן פדרו (Pedro Juan), שייצר וילונות האפלה.

אחרית ימיו

ריס התעניין במרוצי כלבים ואפילו כתב ספר על נושא זה. הוא היה חובב נלהב של קריקט ושחמט ואחרי מלחמת העולם השנייה הפך לאוהד של קבוצת הכדורגל קווינס פארק ריינג'רס. הוא שיחק תמורת כסף משחקים נוספים, בעיקר: פוקר, קנסטה ושש בש. בשנים האחרונות של חייו שיחק בעיקר שש בש ומיעט לשחק ברידג'.
בשנת 1970 נישא לאלווין שרינגטון. הם התגוררו בלונדון ואחרי כן בעיירת הנופש הוב, שבדרום-מזרח אנגליה. בהוב נפטר מהרעלת אספירין בגיל 83. מסקנות חקירת מותו לא העלו ממצאים פליליים.

תרומתו כתאורטיקן וכותב

ריס כתב, לבד ועם אחרים, כ 90 ספרי ברידג'. ספריו הצטיינו ברעיונות חדשניים לזמנו. בנוסף לכך היה כתב הברידג' של העיתון London Evening Standard החל משנת 1981 ושל האובזרבר החל משנת 1950. 
הוא כתב גם את מדור הברידג' של שני עיתונים נוספים: The Lady ו ו the London Evening News.
 ספרו The Expert Game דורג במקום הראשון בסקר מומחים, שערכה התאגדות הברידג' האמריקאית (ACBL) בין מומחים. משתתפי הסקר התבקשו לבחור את עשרת ספרי הברידג' המועדפים עליהם. ספר אחר שלו
Reese on Play: An Introduction to Good Bridge דורג במקום העשירי.
 בנוסף לכתיבת ספרים ערך מהדורות מחודשות של ספרים חשובים של שחקנים מהצמרת העולמית. הספר The Blue Club, שנכתב על ידי בניטו גארוצו וליאון יאלוז (Léon Yallouze) נערך והותאם על ידי טרנס ריס, עם הקדמה של עומר שריף. גם את ספרואלי קלברסטון 
(Ely Culbertson) ערך והתאים ריס, שנה לאחר מותו של השחקן האמריקאי המצטיין.

שיטות הכרזה

ריס תרם רבות לפיתוח שיטת ההכרזה אקול, המקובלת גם היום. בנוסף לכך פיתח שיטת הכרזה הנקראת Little Major. כיום לא משתמשים בשיטת הכרזה זו.

שיטת ההכרזה Little Major נבנתה על ידי ריס, בשיתוף עם שותפיו בוריס שפירו ומאוחר יותר ג'רמי פלינט. במקור פותחה השיטה, במטרה להראות את הסכנה שבשימוש בלתי מבוקר בשיטות הכרזה מלאכותיות. למרות זאת כללה מאפיינים מעניינים. אחרי שנתיים הפסיק איגוד הברידג' הבריטי את השימוש בה בטיעון שמספר השחקנים המשתמשים בה קטן מדי.
מיכל רביץ לוריא

קריירה

בצעירותה עסקה רביץ לוריא בשחייה, לפני שעברה לשחק כדורגל. את הקריירה המקצועית שלה החלה במכבי חיפה, קבוצה אותה הקים אביה. עם מכבי חיפה זכתה בדאבל מקומי ב-2002, בגיל 16 בלבד. כאשר הקבוצה נסגרה כעבור שנה, עברה לשחק במכבי חולון. עם הקבוצה זכתה בדאבל ב-5 עונות רצופות, החל מעונת 2004/2005 ועד עונת 2008/2009, וכן בגביע המדינה בעונת 2009/2010. במקביל, בין 2005 ל-2007, גם שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית, ולכן השתתפה במספר מצומצמם של משחקים במדי חולון. בעונת 2007/2008 נעדרה ממשחק במשך מספר חודשים בשל מחלה.
בקיץ 2011 עברה לאס"א תל אביב. בעונת 2011/2012 זכתה עם הקבוצה בדאבל המקומי. בעונה זו השתתפה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים, והיא עזרה לקבוצה לעבור את שלב הבתים הראשון, אך בשלב הנוקאאוט (32 האחרונות) הודחה הקבוצה על ידי ברונדבי הדנית. בעונה שלאחר מכן זכתה עם הקבוצה באליפות, אך מליגת האלופות הודחה הקבוצה כבר בשלב הבתים. בקיץ 2013 עברה למכבי חדרה, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 2014/2015. ב-2017 פרשה מכדורגל.
בגיל 15 זומנה לראשונה לנבחרת ישראל עד גיל 19. במדי הנבחרת ערכה מספר הופעות במוקדמות אליפות אירופה לנערות. בגיל 17 החלה לשחק גם במדי נבחרת ישראל הבוגרת. עם הנבחרת השתתפה במוקדמות גביע העולם 2015, מטורנירי המוקדמות המוצלחים ביותר שידעה נבחרת ישראל. שם הגיעה הנבחרת למקום הרביעי בביתה לאחר שצברה 12 נקודות, תוך שניצחה בחוץ את דנמרק.
מפלגת הנוצרים הדמוקרטים

היסטוריה

התנועה הוקמה כמחאה כנגד החלטת ממשלת שוודיה להוציא תכנים דתיים מהחינוך היסודי. התנועה בתחילה ארגנה הפגנות המוניות וארגנה עצומה שנחתמה על ידי 2.1 מיליון איש.  עד סוף שנת 1964 כבר היו חברים במפלגה כ-11,500 איש. 
במהלך שנות ה-70 המפלגה ניסתה להתמודד בבחירות לפרלמנט, אך לרוב השיגה 1-2% מהקולות, ולא עברה את אחוז החסימה שעומד במדינה על 4%. בתחילת שנות ה-80 המפלגה החליטה לשנות את כלל המצע שלה- נטשה את העמדה השמרנית בנושא ההפלות והתנגדה לבניית כורים גרעיניים נוספים במדינה. כבר בשנת 1978 עלתה האפשרות להתמודד יחד עם מפלגת המרכז. גם בשנת 1982 נדונה אפשרות זו, אך היא לא יצאה אל הפועל. לבסוף, לאחר תהליך משא ומתן ארוך, הוחלט על ריצה משותפת בשנת 1984. במהלך הבחירות הייתה מתיחות רבה בין שתי המפלגות, אך לבסוף ה-KD הצליחה להכניס נציגים לריקסדאג.
בשנת 1987 מצע המפלגה שונה במעט. בשנת 1991 המפלגה זכתה (לאחר שהתמודדה באופן עצמאי) בכ-7% מהקולות. הממשלה שהורכבה לאחר הבחירות הייתה ממשלת ימין שכללה גם את ה-KD שמינתה מטעמה את שר החוץ וסגנו, שר התשתיות ושר התקשורת. בשנת 1998 הגיעה לשיא כוחה, לאחר שקיבלה 11% מהקולות והפכה למלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט. באותה השנה היו חברים במפלגה כ-24,000 איש, והיא נחשבה ליציבה מאוד וחזקה ברמה המוניציפלית.
אמל נסראלדין

ביוגרפיה

אמל נסראלדין, שמשמעות שמו הפרטי בערבית – "תקווה", נולד בכפר דלית אל-כרמל כבנם הבכור של נסיב ושל סעידה ממשפחת נסר-אלדין. בצעירותו עבד כקבלן עבודות כריתת עצים, ובשלב כלשהו העסיק כ-200 עובדים; כמו כן פעל לגיוס גדוד דרוזי ובו כשבע מאות חיילים. הבסיס הכלכלי שעבודתו הכניסה לו העניק לו מעמד חברתי בסביבתו. אולם התנהגותו, שלא הייתה מסורתית, כדוגמת הבגדים שלבש וחלק מהתבטאויותיו, גררה עימותים שונים. 
אבא חושי, ראש עיריית חיפה, העניק לו תפקיד בהסתדרות הכללית, הנוגע למגזר הדרוזי. במועצת דלית אל-כרמל כיהן כראש סיעה שישבה באופוזיציה, ובהמשך כסגן ראש המועצה; אמל היה שותף לחיבור הכפר דלית אל-כרמל לחשמל ולמים בשנת 1964, וכן להקמת מפעל "גיבור" לטקסטיל בדלית אל-כרמל, שסיפק עבודה לנשים דרוזיות בלבד. לפי המופיע באתר "יד לבנים הדרוזים", פעולה זו שיפרה את מעמד האישה בחברה הדרוזית.
בפעילותו עסק אף בענייני תרבות, דרך הקמת מועדונים, בהם נחשף הציבור הדרוזי לתרבות הסביבה.
בשנת 1969 נהרג בנו לוטפי בעת מרדף אחרי מחבלים ביום האחרון לשירותו הצבאי. מאורע זה הוביל לפעילות אינטנסיבית של אמל בנושא הטרור ומשפחות שכולות בעדה הדרוזית. בתחילה הצטרף לארגון יד לבנים הארצי. בשנות ה-70 של המאה העשרים פעל להעברת בית אוליפנט בדלית אל-כרמל לבעלות המדינה כדי שישמש בהמשך כבית יד לבנים. לאחר פנייתו לראש הממשלה מנחם בגין בקשתו נענתה. בשנת 1979 נרכש המבנה על ידי המדינה. בשנת 1980 הקים את ארגון יד לבנים הדרוזים שקיבל לשימושו את בית אוליפנט. ארגון זה מהווה את עיקר פעילותו עד היום.
עקב ויכוחים ממסדיים על רצונו להוצאת ענייני הדרוזים מהמחלקה הערבית, פרש מההסתדרות וממפא"י. הוא פנה לתחום העסקי ומונה ליועץ לבעלים של מפעלי "גיבור", גרשון רוזוב. מנחם בגין, ראש סיעת "חרות", זיהה את הפוטנציאל האלקטורלי הטמון בו וצירף אותו למפלגתו (1971). בינואר 1977 הושבע אמל לכנסת במסגרת הליכוד, כשהוא מכהן כחבר הכנסת עד שנת 1988. בשנים אלו פעל לסיוע לקהילה הדרוזית ולשיפור מעמדה, תוך שהוא טוען שישנה עדיפות להשפעה מתוך הסיעות הגדולות ולהשתלבות בחברה הישראלית, מהצטמצמות במפלגה סקטוריאלית.
ב-2005 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות.
בשנת 2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחר לאחד מששת הזוכרים, באירוע המרכזי של ארגון זוכרים.
נכדו של אמל, רס"ב לוטפי נסראלדין (הקרוי על שם דודו שנהרג כחייל צה"ל בעת מרדף), נהרג בעת שירותו הצבאי ב-30 בדצמבר 2008 מפגיעת פצצת מרגמה במבצע עופרת יצוקה.
נשוי לחפידה.
טלאולוגיה

טלאולוגיה (מיוונית עתיקה: Τελεολογία; ביוונית Τέλος, "טלוס" = סוף, תוצאה; ו"לוגוס" = לימוד, הסבר) היא החקר הפילוסופי של תכלית; תורה פילוסופית המסבירה את התופעות בעולם לאור המטרה או התכלית שהן משרתות ולאו דווקא לאור סיבותיהן.
טלאולוגיה היא אחת מארבעת סוגי הסיבות על-פי אריסטו. אחד הטיעונים הקלאסיים להוכחת מציאותו של האלוהים הוא הטיעון הטלאולוגי, שלפיו כל היקום (ובעיקר הדברים החיים) נבנו באופן מוכוון מטרה ולא באופן כאוטי, ולכן הם ככל הנראה תוכננו על ידי ישות רציונלית.
נטורליזם פילוסופי, שעם מייצגיו נמנה וילארד ואן אורמאן קוויין, הולך בעקבות דייוויד יום ופוסל לחלוטין הסברים טלאולוגיים. נטורליזם טוען שלא קיים שום דבר מעבר לתופעות הנצפות, ולכן הטיעון לפיו ישות רציונלית לא ידועה או שלא ניתן לדעת אותה היא האחראית לתכלית, הוא פסול. פילוסופים אחרים, כמו אלן סאנדגה ואלווין פלנטינגה, טוענים שטלאולוגיה ו"טיעונים מהתכנון" אחרים הם תקפים.
תאוריית האבולוציה של צ'ארלס דרווין, שטוענת שכל המינים התפתחו בשל ברירה טבעית, הקטינה את השפעתם של טיעונים טלאולוגיים מסורתיים (למרות שהיו שטענו נגד דרווין שהוא טלאולוג בהשקפתו). טיעונים טלאולוגיים שבו למרכז הזירה עם עליית קרנה של הבריאתנות בראשית שנות השמונים.
עם זאת, תאוריית הברירה הטבעית של דרווין פתחה פתח להגדרה מחודשת של "תכלית" בהקשר של "שרידת המותאמים". למשל, לנמר יש טפרים כדי לצוד ולהרוג את טרפו. למרות שטיעון זה נשמע כטיעון טלאולוגי, ניתן להסבירו גם במונחים אבולוציוניים: הטפרים סיפקו לנמר עדיפות בתהליך הברירה הטבעית, ולכן הוא שרד. ניסוח זה מתרץ את השימוש השגוי לכאורה במושג התכלית בתאוריית האבולוציה. השימוש בהסבר זה, שמספק הסבר מדעי לתכלית, קיבל את השם טלאונומיה לעומת טלאולוגיה, במקביל לאופן בו המושג אסטרונומיה עומד מול המושג אסטרולוגיה.
בשנים האחרונות קידמו מספר מדענים את רעיון "העקרון האנתרופי" שמסביר את ערכיהם של מספר קבועים פיזיקליים ככאלו הנחוצים לקיומם של בני אדם שיוכלו לבצע את התצפיות שימדדו אותם. מבקרי השקפה זו טענו שבניסוחים מסוימים שלה יש בה קורטוב של טלאולוגיה.
"טלאולוגיה פסולה" מתרחשת כאשר מישהו טוען (ללא הוכחה) כי X גורם ל-Y.
משה הלברשטאם

ביוגרפיה

נולד בעיר טשקווא (טשאקאווא) שבגליציה לרבי יעקב האדמו"ר מטשקווא. בגיל 3 עלה לארץ ישראל עם אביו ומשפחתו. בבחרותו למד בישיבת בית אברהם ואחר כך בישיבת חכמי לובלין בבני ברק, אצל הרב שמואל הלוי וואזנר. בשנת תשי"ב נישא לבתו של הרב הלל שלזינגר, מאנשי היישוב הישן בירושלים.
נסמך להוראה על ידי הרב פנחס אפשטיין ראב"ד העדה החרדית, ונקשר במיוחד אל הרב יצחק יעקב וייס, גאב"ד העדה החרדית. במשך כעשרים שנה הורה בישיבת "בית יוסף צבי" של דושינסקי. בשנת תשכ"ב מונה לראש ישיבה בישיבת "דברי חיים" – טשאקאווא.
הרב הלברשטאם שימש בתפקידים רבים. עמד בראש כולל חבת ירושלים, התומך בעניי ארץ ישראל. שימש כסמכות הרוחנית העליונה של ארגון הצלה ישראל, של בית החולים ביקור חולים ושל המרכז הרפואי שערי צדק.
הרב הלברשטאם עסק בנושאי רפואה והלכה ובמיוחד בנושא הפוריות לאור ההלכה ועמד בקשר רציף עם רופאים מתחום זה.
אחיו היו הרב מאיר הלברשטאם, האדמו"ר מטשאקאווא בני ברק, הרב נפתלי הלברשטאם, האדמו"ר מטשאקאווא, והרב חכם צבי, בעל ה"חכמת צבי".
ב-26 באפריל 2006 (כ"ח בניסן תשס"ו) לקה בליבו וכעבור מספר שעות נפטר. נטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
נקודתיים

בלשנות

באלפבית הפונטי הבינלאומי משתמשים בנקודתיים מיוחדות (ː) לציון תנועה או עיצור ארוכים. אם הם ארוכים במיוחד משתמשים בשלוש נקודות ואף יותר לפי הצורך. למשל, המילה "سَلَام" בערבית תסומן [salaːm].