אנטון אינגוליץ'

ילדות וצעירות

אינגוליץ' נולד בשנת 1907 כבן בכור בין 16 ילדים, שמתוכם שרדו בילדותם רק חמישה. הוריו היו בני איכרים עניים סלובנים שחיו בכפר ספודניה פולסקאבה (פולסקאבה תחתית Spodnja Polskava) על הר פוהוריה, על יד העירייה פראגרסקו (פראגהוף), חלק מן העיר סלובנסקה ביסטריצה שבמזרח סלובניה. אזור הולדתו השתייך באותן שנים לאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו, שנקרא גם הוא אנטון אינגוליץ', התפרנס כנגר, ואמו, אנה, עבדה כתופרת.
אינגוליץ' למד בבית הספר היסודי המקומי, אותו סיים בהצטיינות. כדי לעזור בפרנסת המשפחה עבד כרועה צאן בכפר סביו וכשוליה בנגריית אביו. החל משנת 1921 המשיך אינגוליץ' לימודי תיכון בעיר מריבור.התחיל לפרסם סיפורים קצרים במגזינים ספרותיים, חלקם כתבי עת לנוער: "Ljubljanski zvon" ("הפעמון מליובליאנה"), "Prijatelj"
("הידיד"), "Obzorije"‏ (אופקים), Novije Obzorije (אופקים חדשים)", Sodobnost ,Razorje ‏ (תקופתנו).
בשנת 1923 נמנה עם מייסדי העיתון הספרותי "ז'ארקי" ("קרני שמש") במריבור. באותה תקופה אינגוליץ' היה עד למצוקות הפועלים הסלובנים ולמאבקם מול המעמד הגבוה והדרג הניהולי ממוצא גרמני.
על אף מצוקתו הכלכלית, בסופו של דבר, בעזרת חסכונותיו המצומצמים, נסע לפריז ולמד ב"מכינה למורי צרפתית בחו"ל" בסורבון.על מנת לממן את המשך הלימודים נאלץ לעבוד בערבים כניצב ב"קומדי פראנסז" וכמלצר. בסיום הלימודים ב-1928 קיבל תעודת מורה לצרפתית וחזר לסלובניה. באוניברסיטת ליובליאנה המשיך לימודי שפות רומאניות וגם סלאביות עד לסיום התואר בשנת 1931. התחתן עוד כסטודנט עם אדלה לבית אופראוש, בת של אופה מכפר הולדתו. אחרי החתונה עברו לגור בפולנשאק באזור סלובנסקה גוריצה ומאוחר יותר לדורנבה. בשנים ההן של משבר כלכלי נתקל בקשיים רבים במציאת עבודה בהוראה ושאף להתקיים מכתיבה ספרותית.  
רק ב-1936 התקבל כמורה תיכון בעיר פטוי, על נהר דראווה. מאוחר יותר לימד סלובנית וצרפתית גם בבתי ספר תיכוניים במריבור ובליובליאנה.
בשנים שבין מלחמות העולם לא הזדהה אינגוליץ' באופן בולט עם מחנה פוליטי כלשהו. שנה הראשונה ללימודיו באוניברסיטת ליובליאנה השתתף בחוג הסוציאליסטי הנוצרי Borba ("בורבה" - המאבק) יחד עם מישקו קראנייץ ואדווארד קוצבק, איתם עיין, בין היתר, בכתבי קארל מרקס.

שנות ה-1940

אחרי פירוק סלובניה וחלוקתה בין גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והונגריה של מיקלוש הורטי. גורש אינגוליץ' ומשפחתו יחד עם אלפי סלובנים אחרים, מן השטח שבשליטה גרמנית לסרביה. נשאר בצ'ופריה בסרביה למשך 4 שנים. בנובמבר 1944, אחרי שחרור בלגרד מידי הנאצים, התיישב אינגוליץ' בבירה הסרבית. הוא השתתף בשידורי רדיו בלגרד בשפה הסלובנית ופעל במסגרת החברה התרבותית הסלובנית "פראנצה רוזמן".

אחרי מלחמת העולם השנייה

בשובו לסלובניה, בסתיו 1946 התיישב עם המשפחה במריבור. תחת המשטר הקומוניסטי של טיטו, בשנים 1950-1946 כיהן כחבר באספה העממית (סקופשצ'ינה) של הרפובליקה העממית של סלובניה, שהייתה מרכיב של הפדרציה היוגוסלבית, ובמועצת העיר מריבור. כיהן כמו כן במועצה המפקחת על החינוך בסלובניה. חזר ללמד כמורה תיכון בגימניסות בפטוי ובמריבור. בשנת 1955 עבר לגור בליובליאנה. ועבד בה כמורה תיכון עד פרישתו לגמלאות בשנת 1965.
אינגוליץ' כיהן כעורך ראשי של כתב העת "נובה אובזוריה". בשנת 1976 נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הסלובנית למדעים ולאמנויות והחל משנת 1981 כחבר מלא.
בשנים 1975-1955 ערך אינגוליץ' מסעות בצ'כוסלובקיה, באוסטריה, בצרפת, בברית המועצות, בארצות הברית, בסודאן, באתיופיה (בה כיהן אחיו יוז'ה אינגוליץ' כשגריר יוגוסלביה), במצרים, ביוון, בגרמניה המערבית ובגרמניה המזרחית, בבלגיה, בהולנד ובארצות אחרות. פרסם בהמשך רשמים ממסעות אלה.
בשנים 1962-1961 עמד בראש איגוד הסופרים הסלובנים. כיהן למשך שנים רבות כחבר במועדון PEN הסלובני ובמספר מערכות של כתבי עת.
אינגוליץ' הלך לעולמו בליובליאנה בשנת 1992. הובא לקבורה בפולסקאבה העילית.

חייו הפרטיים

מנישואיו לאדלה לבית אופראוש (1981-1907), אותה הכירה מילדות נולדו בת - אלדה, ובן - בורוט.

פעילותו הספרותית

בילדותו התוודע אינגוליץ' לספרים בסלובנית של ההוצאה לאור "הרמגורה הקדוש" ("אגודת מוהור הקדוש") מקלגנפורט ולספר "הזרים"  של איוואן צאנקאר מספריית השכנים. את שירו הראשון כתב  בסוף שנות בית הספר היסודי. כסטודנט פרסם בעיתוני הסטודנטים "ז'ארקי", פרלום" ו"פיסאני פאני".
הרשימו אותו במיוחד כתבי דוסטויבסקי, טולסטוי,רומן רולאן ומהטמה גאנדי, שהשפיעו על גישתו הרגשית-חברתית. קרא מרותק את יצירות מוריס מטרלינק שתורגמו לסלובנית על ידי מונו ואנו.
אינגוליץ' הצטיין כסופר פורה. מגיל צעיר פנה לכתיבת ספורת: רומנים, נובלות, ספורים קצרים. כתב גם הומורסקות, רשמי מסע, תסכיתים לרדיו, מספר מחזות, תסריטים אחדים לקולנוע ולטלוויזיה. 
יחד עם פרז'יהוב ווראנץ ומישקו קראנייץ נמנה עם נציגי הריאליזם החברתי.
היה תמיד בחיפוש אחרי חומרים חדשים לקוחים מחיי האנשים.
ספריו, ובמיוחד ספריו לנוער Gimnazijka (תלמידת הגימנסיה) ו-Tajno društvo PGC (החבורה הסודית PGC), תורגמו ל-14 שפות, לרבות רוסית, סלובקית, איטלקית, סינית.

סיפורים ורומנים על חיי הכפר

הנובלה הראשונה של אינגוליץ', Hiša št. 52,(הבית מס' 52) פורסמה בשנת 1932 במגזין היוקרתי "ליובליאסקי זבון" ("הפעמון של ליובליאנה"). אותו כתב עת פרסם ב-1935 גם את הרומן הראשון שלו.

ספרים אוטוביוגרפיים

על שנות נעוריו כתב אינגוליץ' את הטרילוגיה Zgodbe mojega jutra, Nemir mladostnika, Leta dozorevanja.
בהמשך הוסיף לה את הספר "Moje pisateljevanje" על התפתחותו כסופר.