אילנה צמחוני

אילנה צמחוני היא ציירת, משוררת וסופרת ישראלית.

ביוגרפיה

אילנה צמחוני נולדה, גדלה בשכונת הדר הכרמל והתגוררה כל חייה בחיפה. בוגרת בית הספר הריאלי.
למדה ציור אצל סימה סלונים באוניברסיטת חיפה, רישום אצל יחזקאל שטרייכמן במכון אבני, תל אביב ואצל משה שטרנשוס באוניברסיטת חיפה, כמו כן למדה אצל אברהם נסטי וגם אצל המשורר פרופסור טוביה ריבנר. עוסקת בציור באופן פעיל משנת 1962.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות וספרות ובוגרת תואר שני באמנות-יצירה וספרות כללית (1974), שניהם מאוניברסיטת חיפה.
עבדה מספר שנים כגננת, אחר-כך עבדה כמורה לציור במרכזים קהילתיים וכמורה ללשון עברית לעולים חדשים במסגרת משרד החינוך ובמכינה של אוניברסיטת חיפה.
צמחוני ערכה כשלושים תערוכות יחיד והשתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות בארץ ובעולם. בשנת 1974 הקימה סטודיו בקריית האמנים בצפת ומקיימת תערוכה קבועה מאז.
חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון. מזה כשני עשורים עוסקת בכתיבה: שירה ופרוזה פרסמה מספר ספרים, חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
שיריה משובצים באנתולוגיות לשירה "קורות" – אנתולוגיה לשירי משפחה ובאנתולוגיה העוסקת בשירים על חיפה.

פרסים

כלת פרס שטרוק לאמנות תש"ע 2009 מטעם אגודת הציירים והפסלים בחיפה ועיריית חיפה. בדברי ועדת הפרס נכתב: "מוענק ליצירתה "רבדים" המייצגת סדרה של עבודות המתאפיינות בהבלטת בוהק האור, ראשוניות ורב שכבתיות מסממני הנוף המדברי המשפיע לרוב על עבודותיה."
בשנת 1999 זכתה בפרס פיין ארט בתערוכה בינלאומית בקיוטו.

אודות ציוריה

ציוריה של אילנה צמחוני מתחילת דרכה עוסקים בעיקר בטבע, על חליפות המקצב והאור, הבריאתי והכאוטי והקיום האנושי שבתוכו. היא מציירת בטכניקות שונות: צבעי שמן, אקוורל, פסטל, תחריט ובשלב מאוחר של יצירתה – בתבליטי נייר ובד ובשימוש בחומרים מעורבים.
ציוריה מפגינים זיקה לנופיה של ארץ ישראל ולמקורות תרבות ומסורת יהודית – התנ"ך, הקבלה וספר הזוהר וסיפורי רבי נחמן מברסלב. הציורי מדיטטיביים, כוחם בדקויות, בניואנסים ובצלילים הנקיים והמזוככים של השקט המרחף מעליהם.
ב-1977 בתערוכתה בגלריה ערמון בירושלים הוצגה גם סדרת ציוריה בעקבות ספורי עגנון. אירוע פתיחת התערוכה היה בשילוב עם בית הסופר שבו הציגה בעזרת שקופיות את דרכה האמנותית בעקבות ספורי עגנון.
במשך כשלושה עשורים ספר תהלים משמש מקור השראה לרבות מעבודותיה. בעיקר בציורי שמן תאורי הטבע העשירים שבו המשמשים לרוב כמטפורות למצב האנושי על כל גווניו משמשים כמוקד משיכה לעבודתה האמנותית. ככלל נופי ים ומדבר. רבדים של שכבות גאולוגיות מרבים לאכלס את ציוריה לעיתים בסדרות בתרגומה האישי השואף לאמירה תמציתית בבחינת מועט המחזיק את המרובה.
ב-2011 התקיימה במוזיאון ההעפלה בחיפה תערוכתה "לשיר ים לשיר ציור" בשילוב עם השקת ספר שיריה הראשון "לשיר ציור." שלוש תערוכות אחרות שנתקיימו בליווי השקת ספריה התקיימו בבית יד לבנים בחיפה ובמבואת אולם רפופורט וסינמטק חיפה במסגרת שחרית שבת.
בתקופת ציוריה המוקדמים האור היה מופיע בהבלחות קצביות מתוך כהות, בדומה לאור הבוקע בזכוכית ויטראז', במשך הזמן הלך הלך והתפשט ובלע את הקויות והצבעוניות והפך לעיתים להיות אור מסנוור וקשה, אור מלובן.
ד"ר סלומונסקי כתב על ציוריה:
"שיטתה של הציירת היא אנאליטית. היא משחררת את צורת האובייקט המתואר כדי לחברו שוב בצורה שבורה קלה... יש והציורים נעשים על בד בלתי מעובד המבצבץ בתוך הציור. כמה מהנופים המתוארים באורח רומנטי קסום כלשהו ... כדאי לזכור את שמה של הציירת."
נאוה סמל כתבה על תערוכתה "ואריאציות על נושא הים":
"בזיקתה לספרות אפשר לחוש היטב בכותרות שהעניקה לציוריה ובסדרה שמקור השראתה הוא פסוקי תהילים כגון " ויקם סערה לדממה ויחשו גליהם ". אמנם הים שלה לחשני אך בציוריה לובש מדים אחידים נע על גבול המופשט. המושכים את תשומת לבה הם דווקא הקצף והאוויר לאו דווקא היסודות המוצקים והגועשים של הים. היא מעדיפה אותה אווריריות השואפת אל האין חומר".
מרים טל כתבה על תערוכתה בגלריה עצמון ירושלים:
"נופים מדבריים בקווים אלכסוניים מובהקים על רקע בהיר אופייניים לציירת זאת. הצבעים הם בעיקר גוונים צהובים וחומים בהירים עם מעט שחור. אופי המדבר בארצנו נמסר בתמציתיות רבה, גם כאשר ההיערכות היא אופקית. . . . הנוף ההררי עובר סטיליזציה די מקורית. בציורים אלה מצליחה הציירת למצוא את "המקום הנכון" לכל גוון ולכל קו. בצבעי המים מוצאים אותם נופים הרריים ואלכסוניים המתוארים בספונטניות רבה. התחריטים מתקרבים יותר להפשטה והמערכת הקווית מעניינת ומקורית. תכונה אופיינית לרוב ציוריה של האמנית זו היא הנאמנות לקצב מודגש וער".

אודות ספריה

לשיר ציור, שירים וציורים (הוצאת בת צבי, 2000)
מבט על החיים והאמנות, מעין המשך לדיאלוג שניהלה עם הקהל שביקר בגלריה שלה בצפת. בספר ניכרת השפעתה של התרבות היהודית, בעיקר של ספר תהלים. הספר מלווה בציוריה של צמחוני.
המוזיקה בציורה, סיפורים קצרים (הוצאת חלונות/גוונים, 2006)
רוב הסיפורים עוסקים במתח שבין האמנות לחיים ואת ההשראה לסיפורים שבו קיבלה לרוב מדמויות האמנים שפגשה בחייה.
"בעל אופי לירי, אך אין אלו פואמות בפרוזה. ניכרת כאן התפיסה הפרוזאית של המחברת. העדפת הכתיבה בגוף שלישי מבטאת כאן גם ניסיון למעין אובייקטיביזציה של המציאות. המוזיקליות שבסיפורים אלה נרמזת כבר מן הכותרת. הצירוף הזה מעיד, כי הציור אינו אילם, הוא מתנגן, וההתנגנות הזאת נובעת, אולי, משילוב בין היסוד הציורי והיסוד המוזיקלי...
...ייחודו של קובץ זה ביכולתה של המספרת לשלב בהצלחה בין העלילה הפנימית לבין תיאורים של הווי חיצוני. העלילה הפנימית מעמידה במרכז את הלך הרוח. המספרת או הנפשות הפועלות נוטים לבחון מחדש מאורעות שונים בחייהם."
צפור על גג, שירים (הוצאת אוניקס, 2011)
מכיל למעלה ממאה שירים. יש בו חמישה שערים: השער הראשון "רסיסים" - בו שירים ליריים ישירים; השער השני - "דולה את שירי" – בו רוב השירים עוסקים בארס פואטיקה, השער השלישי "צפור על גג" – כשם הספר, עוסק לרוב בשירים בהשראת תהלים ומיתוסים יהודיים ואוניברסליים, השער הרביעי – "חיים אתי" עוסק לרוב בדמויות שאינן כבר עימה והיא שרה לזכרן, השער החמישי "נופי ארץ מלחה" - שמו מעיד על תוכנו. כל שער מלווה בציור של צמחוני.
אגדת שלוש הציפורים, מעשייה בחרוזים בלוויית תריסר ציורי אקוורל.
אגדה מחורזת לכל גיל.
עשר ציורי אקוורל (הוצאת אוניקס, 2011)
מעשייה מחורזת העוסקת כמו רבים משיריה וסיפוריה במתח שבין האמנות לחיים. הספר מלווה בתריסר ציורים של צמחוני.
עמיקם יסעור כתב על הספר:
"ביצירה שלפנינו בולט האופי התיאורי אידילי של הציפורים. אמירת הן לבריאה וליופייה, הצומחת מתוך התבוננות מלאת אהבה. בתיאורן של סוגי הציפורים בולטים החירות, האהבה, העידון, ההידור, הצעקנות, הריחוק, הדאגה. בתיאור שלוש הציפורים דומה, כי הנושאים העיקריים הם בדידות ויצירה. כל אחת משלוש הציפורים ומסלול חייה והסתגלותה לעולם. אין זה סיפור טבע, אלא משל על בני האדם."
לא אבק כוכבים (שירה) בהוצאת פרדס הוצאה לאור 2015.
להלן שיר מתוך הספרː
מֵיטַב הַשִּׁיר
"מֵיטַב הַשִּׁיר כְּזָבוֹ"
הַמַּסֵּכוֹת שֶׁהוּא עוֹטֶה?
אוֹ מִלּוֹתָיו הַנּוֹקְבוֹת כְּסִכּוֹת
אֶת בּוּעוֹת הַהִתְיַפְיְפוּת וְהַתַּחְפֹּשֶׂת?
הַאִם נִתָּן לָמֹד
וּמִי שָׂמָנוּ לְהַפְרִיד
בֵּין אֱמֶת וְכָזָב,
אוּלַי מוּטָב
לָתֵת לְשִׁיר לִחְיוֹת אֶת חַיָּיו,
לָשֵׂאת עֹל חִידָתוֹ.