google/wiki40b huggingface dataset:
נתן יונתן

מקורות ההשראה לשיריו

שירתו של יונתן ספוגה בנופי טבע ארץ ישראליים ומלאים אהבה לאדמה ולמולדת. שירים רבים שלו הם שירי געגועים לארץ, והם נכתבו בתקופות בהן היה בשליחויות שונות בחוץ לארץ.
מקור השראה מרכזי נוסף של יונתן הם המקורות בכלל והתנ"כיים בפרט. גיבורי התנ"ך מככבים ברבים משיריו באופן מתוחכם ומשמשים רובד נוסף של משמעויות לשיר. בשנת 1998 יונתן אף כינס 30 שירים בהשראת המקרא והאגדה בקובץ "שירים על ספר הישר". בין הדמויות המקראיות החביבות על יונתן: איוב, יונה וקהלת. על ספר קהלת אמר: "בי הייתה ואף מתחזקת קרבה רגשית, רוחנית, כמעט אישית אל קהלת, ורבים משירי כתובים בהשראתו". דוגמה מובהקת לשיר כזה היא השיר "קהלת מביט בשולמית":
קֹהֶלֶת מַבִּיט בַּשּׁוּלַמִּית

לְעֵת יַיִן-שֶׁל-עֶרֶב

נַפְשׁוֹ יוֹצֵאת אֵלֶיהָ וְנִבְהֶלֶת

וְיָדוֹ הָעֲיֵפָה מוֹחֶקֶת

שׁוּרָה אַחַר שׁוּרָה מִתּוֹךְ

הַפֶּרֶק הָאַחֲרוֹן שֶׁלּוֹ, קֹהֶלֶת.

הוּא מַבִּיט וּמַבִּיט

נַפְשׁוֹ נִמְלֵאת חֲשֵׁכָה וָטַל

רְסִיסֵי לַיְלָה נוֹצְצִים

בְּעֵינֶיהָ שֶׁל הַשּׁוּלַמִּית

וְקֹהֶלֶת מַבִּיט.
בשירתו של נתן יונתן תופס השכול מקום נכבד, ועשרות משיריו הוקדשו לבנו ליאור ולחברים ומכרים נוספים שנפלו במלחמות השונות. בין השאר כתב בשיר "גל אחרון":
...וַאֲנִי בְּכָל כּוֹחִי נֶאֱחָז

בְּפֵרוּר זִכָּרוֹן

מְכַוֵּן אֶת הַלֵּב לַמָּקוֹם

שֶׁבּוֹ רְאִיתִיהוּ עוֹזֵב

בַּפַּעַם הָאַחֲרוֹנָה

הָעֶצֶב שֶׁהָיָה בְּעֵינָיו

מַפְנֶה אֵלַי אֶת גַּבּוֹ

עוֹלֶה עַל רִכְבּוֹ

עוֹזֵב אֶת הַבְּלָמִים

וְהַכְּלִמָּה שׁוֹבֶרֶת אוֹתִי

לְעוֹלָמִים.
או בשיר "איש מביט בבנו":
אִישׁ מַבִּיט בִּבְנוֹ

וְרוֹאֶה בְּעֵינוֹ אֶת מָה שֶׁהָיָה

וּמָה שֶׁהִנּוֹ וּמָה שֶׁיִּהְיֶה כְּשֶׁהוּא

עַצְמוֹ כְּבָר אֵינוֹ

וְכָל הַמַּרְאֵה הַזֶּה אֵיךְ כָּבָה

כְּמוֹ בְּמַכַּת-רַעַם

וּמִי יָמֹד אֶת יְגוֹנוֹ

אִם הוּא כְּשֹׁרֶשׁ עֵץ

אוֹ הוּא כַּאֲמִירוֹ

... 

וְרַק אָב וּבְנוֹ הוֹלְכִים

שְׁנֵיהֶם יַחְדָּו

וְלֹא אֵשׁ וְלֹא עֵצִים

וְלֹא שֶׂה וְלֹא שׁוֹפָר

וְלֹא הָיְתָה עוֹד כָּאַהֲבָה הַהִיא

עַל עָפָר.
רבים מייחסים בטעות שירים אחדים של יונתן לנושא האבדן, אף שנכתבו לפני האסון, במידה מסוימת של חוש נבואי, כפי שהגדיר זאת יונתן בעצמו. כך, למשל, "עוד שיר על אבשלום" הכתוב כהספד של אב על בנו, נכתב שלוש שנים לפני המלחמה. השיר המולחן "זמר לבני" שהולחן והוקלט על ידי שלמה ארצי לאחר נפילת הבן, נכתב כשהיה ליאור רק בן 3. שיר נוסף המיוחס בטעות לשכול הוא "החול יזכור" המדבר על אובדן "הנעורים שבאו פתע אל סופם" ולא על אובדן החיים (כך העיד המשורר עצמו בראיון רדיופוני). השיר "שני אלונים" מוקדש כיום לליאור יונתן ולחברו אמנון שפירא, שנפגע אף הוא בתחילת המלחמה ונפטר כשבועיים לאחר מכן, אך למעשה פורסם בעיתון "משמר לילדים" כבר ב-9.12.1958.

לאחר מותו

לאחר מותו של יונתן נוסדו שני פרסים ספרותיים על שמו. האחד, מוענק מטעם אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום שם בתחום השירה. השני, מטעם מרכז ההדרכה לספריות בישראל ובשיתוף עמותה שהוקמה לשימור מורשתו של המשורר, הוענק לראשונה בשנת 2009 למשורר ליאור שטרנברג.
זכויות היוצרים על יצירתו של יונתן הופקדה בידי אלמנתו, נילי כרמל יונתן ובינה לבין גורמים שונים העוסקים ביצירתו התגלעו מחלוקות קשות. בין השאר משום שבספר שיצא אחרי מותו היא שינתה את מילותיהם של חלק מהשירים.
מן המיצר

מטרות

עורכי הדין ב"מן המיצר" מעניקים לווי וייצוג משפטי לנפגעי עבירה במגזר החרדי. תוך שהם נושאים קולם של הנפגעים ומלווים אותם בכל שלבי ההליך המשפטי לשם קידום זכויותיהם מול הרשויות, הן בהליך הפלילי, הן בהליך האזרחי, הן בהליך הנזיקי מול הפוגע והן בלווי מול רשויות הרווחה והביטוח הלאומי, בלווי בוועדות לקביעת מצב נפשי, תוך שמירה על אינטרס הנפגע, על כבודו ושמירת שמו הטוב, עם דגש על צרכיו כחרדי.

תוצאות והשפעה

ארגון 'מן המיצר', מעלה את נושא המלחמה בעבירות מין במגזר החרדי, לשיח הציבורי. באמצעות כנסי מודעות ומוגנות לקהל הרחב וכן, באמצעי התקשורת המתאימים והאפשריים לצורך העלאת המודעות ויצירת הרתעה בקרב פוגעים פוטנציאליים בתוך המגזר וכן לדעת שיש מי שישא את קולם של הנפגעים בכל מקרה של פגיעה.

'מן המיצר' בחברה החרדית

'מן המיצר' פועלים בשיתוף פעולה עם ארגוני הסיוע הנפשי השונים ומעמידים לרשות הנפגעים סיוע ולווי רגשי ונפשי, על מנת לקבל כלים כיצד להתמודד עם הפגיעה, כמו גם כלים שיאפרו לנפגעים להתמודד לאורך ההליכים המשפטיים, באם יבחרו לפתוח בכאלה.
ארגון 'מן המיצר' שם אל ליבו את העובדה כי דווקא במגזר החרדי, חסרה מודעות לזכויות נפגעי העבירה, ברוב המקרים אין הנפגע מודע כלל לעובדה שיש לו זכות כלשהי להתערבות בהליך המשפטי והוא מוצא את עצמו מושלך בין הכיסאות, ללא ייצוג הולם, כאשר גם אם הוא נחשף לזכויותיו כנפגע, הוצאות עו"ד הינן מעבר ליכולתו, והוא מוותר עליהן לטובת טיפול בלעדי, של מערכת האכיפה והתביעה במדינת ישראל.
ארגון מן המיצר מלווה ברבנים, אשר שמו לנגד עיניהם את טובת הנפגעים והיא בלבד, הם מעניקים תמיכה וסיוע לנפגע בכל שלב וזאת עד להבאת השקט לנפשם של הנפגעים.
תוך שימת דגש על טובת הנפגע, בין אם יבחר בהליך משפטי ובין אם יבחר בלווי מקצועי, ייעוץ וטיפול רגשי ונפשי בלבד. מטרת הארגון להגן על נפש הנפגע, בלבד.
משה יהלום

משה יהלום (נולד ב-1945, גאלאץ, רומניה) הוא סופר ועיתונאי ישראלי. היה עורך משנה של "מעריב לנוער", עורך "יומן קריאה" ו"ראשית קריאה", עורך המוספים של היומון הכלכלי "טלגרף", סגן עורך העיתון הכלכלי "שער" ועוד.
את עבודתו העיתונאית החל כעורך עיתון הסטודנטים "יתוש" באוניברסיטת תל אביב.
חיבר למעלה מ-100 ספרים לנוער, לילדים ולמבוגרים וכן ספרי הומור וסאטירה, מדע פופולרי וחידושי מקרא, מהם רבי מכר.
יהלום הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בארכאולוגיה ופרהיסטוריה ולימודי מקרא לתואר שני. חבר אגודת הסופרים העבריים ואגודת העיתונאים.
תושב תל אביב. נשוי לשרה ואב לשניים.

ספריו

לילדים
"הכי ספור בלשי", "אודליה מרלו" (בת המכשפות מחטיבת הביניים),"היומן הסודי של אלינוער" (2 ספרים), "הילדה מסימטת החלומות", "פעמיים נויה", "מייקי מלך הילדים", "מרד הבנות", סדרת "החבורה הסודית" (4 ספרים), "הסודות של ג'ולי", "מגשים המישאלות", "היומן של שרון ושרון", "ילדי אי הפירטים", "הילדה שרצתה להיות מכשפה", "מלכת הכיתה", "הילדה מסימטת החלומות", "קומיקספר - הבית המסתורי ברחוב הרקפות 11", "תעלולי יוני פספוס" (2 ספרים) ועוד.
את האיורים לספריו לילדים יהלום מצייר בעצמו.
לנוער
חיבר מאות סיפורים קצרים לנוער, בעלי סוף מפתיע, מקצתם פורסמו מדי שבוע ב"מעריב לנוער" וקובצו ב-33 ספרים, בהם: "חטאי נעורים", "סיפורי בנות", "מבחן חברות", "הכי יפה בכיתה", "מסיבת בנות", "על בנות ועל בנים", "אהבה שינאה קינאה ידידות", "סודות של בנות" ועוד. סיפוריו לנוער נבחרו במשך 14 שנים ברציפות הפופולריים ביותר בין קוראי "מעריב לנוער".
חיבר 5 רומנים לבני הנעורים: "האהבה הראשונה היא הכי חשובה", "אל תדבר איתי על אהבה", "משחקים קטנים של אהבה גדולה", "יש לך שיעורי בית באהבה ומחר המבחן" ו"זכית בכרטיס הגרלה לבית הספר לדוגמניות".
חיבר ספרי הדרכה לנוער ולילדים: "מדריך כיס לסופר המתחיל", "המדריך השלם לציור קומיקס" ו"אדם נשך כלב" (המקצוע עיתונאות).
צייר קריקטורות תחת שם העט מושון.
לילדים קטנים
"בית האל"ף בי"ת", "ספר הקומיקס והצחוק לילדים", "תזמורת החיות", "המלך מבולבלי" ועוד.
הומור וסאטירה
"עקיצות", "מיצחקים", "ספר הסאטירות הגדול", "ספר הצחוק וההומור", "אנציקלופדית כיס להומור", "ספר הזהב של כל הבדיחות" ועוד.
מילוני סלנג
"סלנג והומור" (המילון החדש לישראלית מדוברת) ו"מילון ללא מלים" (ספר המלים הממזריות של מלים שאינן מלים אמיתיות כמו אפצ'י, אויש, חרררר, האו, מיאו וכל השאר).
תולדות ישראל בימי המקרא
"התנ"ך החילוני" סדרת ספרים הכוללת חידושי מחקר על תולדות ישראל, מהם של המחבר, חלקם מתפרסמים בראשונה לקהל הרחב.
יצאו בסדרה 9 ספרים: "אלוהים", "התנ"ך החילוני", "מסתורי התנ"ך", "התנ"ך - סודות בין השורות", "המיתוסים הכנעניים של התנ"ך", "התנ"ך בהיסטוריה", "דויד המלך", "תעלומת משה רבנו" ו"כאשר האדם ברא את אלוהים" (קיצור תולדות האמונה).
"עיתון התנ"ך" (ספר אלבומי המציג את התנ"ך כעיתון יומי, דף אחרי דף, לפי תקופות, מבריאת העולם ועד שיבת ציון).
עורך ראשי של "מי ומי בתנ"ך".
מדע פופולרי
"אלוהים איינשטיין (וכל השאר)", "על טבעי" (עולם המסתורין באור המדע), "מסע בעקבות העב"מים" (על פי בחינות מדעיות) ועוד.
עורך-ראשי של "האנציקלופדיה הקטנה החדשה", "תשובה לכל שאלה" - המתעדכנת מדי כשנתיים (בסדרה 2 כרכים).
רומנים למבוגרים
"תעזבי אותך מרומנטיקה", "היום בו נפלו השמיים" ו"מלכים ג': רומן".
מרבית ספריו ראו אור בהוצאת "דור".
אבר היוצא

אבר היוצא הוא איסור אכילה, שאסרה התורה על אבר של עובר בן פקועה שיצא מחוץ לבית הרחם לפני השחיטה. בניגוד לבן פקועה, אבר כזה אינו ניתר בשחיטת אמו.

מקור האיסור

בגמרא נלמד איסור זה מהפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", כיוון שיצא בשר ממחיצתו - נאסר. כלומר: כאשר בשר יוצא מחוץ למחיצה, המתרת אותו באכילה, אין לו תקנה, וגם אם יחזור למקומו הוא לא יוּתַּר בשחיטת אמו או בשחיטת העובר עצמו. הגמרא משווה דין זה לבשר קדשים שיצא חוץ למחיצתו.

גדר האיסור

הראשונים נחלקו בגדר דין זה. הרמב"ם פוסק, שאבר כזה, של עובר שיצא מבית הרחם, נחתך לאחר השחיטה, ואכלו - אינו לוקה. מסביר רבי חיים סולובייצ'יק, כי בניגוד לבשר קדשים שיצא חוץ למחיצות העזרה שאסור מכיוון שיצא חוץ למחיצתו וזהו כל איסורו, איסור זה של יציאה מחוץ למחיצות בית הרחם אינו איסור לעצמו, אלא גורם לכך שאיסור אבר מן החי לא יוּתַּר. ולכן, אם נחתך לאחר שחיטת הבהמה, שהותר כבר איסור אבר מן החי מהעובר עצמו, לא ייתכן שיחול איסור אבר מן החי על האבר שנחתך.
הגר"ח מביא ראיה לדבריו מהסתפקות הגמרא, האם מותר לאכול חלב, של עובר זה שאבר ממנו יצא חוץ למחיצתו. הנימוקים לכאן ולכאן הם: האם, כשם שעל חלב רגיל אין חל איסור אבר מן החי, למרות שהוא יוצא מהחי, כך גם חלב כזה לא נאסר, או שמא חלב כה חמור מחלב רגיל; שכן הוא יוצא מעובר, שאין לו תקנה לאיסורו על ידי השחיטה. 
לדבריו של הגר"ח מבריסק, אם איסור אבר היוצא היה מדין "ובשר בשדה טריפה", לא הייתה סיבה בעולם שיוכלו לאכול את החלב, שכן קיים כלל קבוע האומר כי כל היוצא מהטמא טמא, ומכיוון שחלק מהעובר אסור, אסור גם לאכול את החלב היוצא ממנו. רק מכיוון שאיסור אבר היוצא הוא גם מדין אבר מן החי, קיימת סברא כל שהיא שעל פיה ייתכן לומר, שכשם שחלב רגיל לא נאסר מדין אבר מן החי, כך גם חלב כה לא נאסר מדין בשר מן החי.
מכיוון שמקור האיסור הוא בפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", נמצא שאיסור זה ואיסור טריפה הם אותו איסור. השאלה היא האם ניתן לצרף שני חצאי כזית, מבשר של אבר היוצא, לבשר מן החי. רבי חיים מבריסק תולה את במחלוקת הבאה: הרמב"ם והראב"ד נחלקו, האם איסור בשר מן החי שנלמד מהפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", הוא מהמילה "טריפה" - וכך היא שיטת הרמב"ם הסבור שבשר מן החי הוא איסור טריפה וניתן לצרף חצי כזית ממנו עם חצי כזית של טריפה, או שמא האיסור הוא מדין "ובשר בשדה" - כשיטת רש"י ותוס'. ייתכן שהראב"ד סבור שהאיסור הוא מדין "ובשר בשדה", ולכן ניתן לצרף חצי כזית של בשר מן החי לחצי כזית של אבר היוצא.

האיסור לבן נח

הצמח צדק מליובאוויטש פוסק, שאיסור זה אינו לבן נח, שכן הוא נלמד מהפסוק ובשר בשדה טריפה לא תאכלו, פסוק שנאמר רק לישראל ולא לבן נח.
כפאי

כְּפַאי הוא מצב במהלך משחק השחמט בו ההכרח לנוע כדי לבצע את התור גורם נזק לעמדת המשחק. לצד שכנגד אין כל איום ישיר, אולם כל אפשרות קיימת לתזוזת כלי של הצד הנאלץ לנוע, גורעת מכוחו. המסע יוצר עבור הצד שכנגד, אפשרות לניצחון שלא עמדה לרשותו טרם המסע, או אפשרות לתיקו, כשמצבו היה נחות קודם לכן. המונח "כפאי" מופיע גם בתורת המשחקים הקומבינטורית.

קומפוזיציה

בבעיות שחמט, כפאי הוא מוטיב שכיח ובסיסי למדי, לפיכך בדרך כלל ניתן למוצאו בצירוף היבטים אמנותיים נוספים.

דו-מסעית

בבעיות הדורשות מט בשני מסעים, דרך פשוטה לפתרון הבעיה עשויה להיות ניסיון להנחית מט בשני מהלכים רצופים של איום על המלך של היריב, ואז בחינת ההגנות השחורות האפשריות במסע הראשון. דרך זו של פתרון איננה מתאימה במקרה של כפאי, שהרי אז המסע הראשון איננו מאיים דבר. לפיכך, סבור אלוף העולם לשעבר בפתרון בעיות, ג'ון נאן, חשובה מאוד ההבחנה באפשרות של כפאי בבעיות אלו.
שלוש אפשרויות עבור תפקיד המסע הראשון קיימות בהקשר זה: יצירת כפאי, שמירה על כפאי וחילופי כפאי.
אליעזר מטוך

רבי אליעזר בן שלמה מטוך שחי בטוך שבנורמנדי במחצית השנייה של המאה ה-13, היה מאחרוני בעלי התוספות ועורכם של קובצי תוספות רבים. במסכתות רבות, פירוש התוספות המופיע על הדף בדפוסים, הוא מתוספותיו. רבי אליעזר מטוך היה אחיינו של רבי חזקיה ממגדינבורג (מהרי"ח).
חיבר בנוסף גם פירוש על התורה, שלא נמצא בידינו, אך מוזכר ברשימת חיבורים שצורפה לכתב יד של ספר הרקמה לרבי יונה אבן ג'נאח.
מסע לגיל ארבע

עלילה

גיבורת הסיפור היא מיה, ששמיכתה האהובה הולכת איתה לכל מקום ואין היא מוכנה להפרד ממנה. 
מיה רוצה להיות בת ארבע למרות שהיא בת שלוש וחצי, אביה מסביר לה שאין היא יכולה להיות בת ארבע כיוון שהיא ישנה עם השמיכה "שמיכי", אפילו אימה הייתה מעירה לה אך מיה הייתה ממשיכה בשלה.
בערב סבא וסבתא השכיבו את מיה לישון ומיה מציינת שוב בפניהם שהיא רוצה להיות בת ארבע, 
סבא וסבתא של מיה מסבירים לה שזה אפשרי, אך היא צריכה לצאת איתם למסע מסוכן. 
מיה מסכימה מיד ומתחיל המסע של מיה והגמילה מהשמיכה.
במסע שלהם הם עוברים ביער מפחיד בו זאב גדול, אחר כך נתקלים בסערה בים, הר געש פולט עשן. מיה לא מהססת ומצילה את סבא וסבתא כל פעם מחדש בעזרת שמיכתה וכל פעם אחרי ההצלה שמיכתה קטנה יותר.
אך מיה תעשה הכל כדי להגיע ליעדה המבוקש ולהיות בת ארבע.
בבוקר שמיה מתעוררת היא שואלת את סבתא האם היא כבר בת ארבע? סבתא של מיה מאשרת זאת.
מיה שמחה עד מאוד ורצה לספר לכולם אך שבאה לקחת את שמיכתה ראתה אותה כקרע קטן ומכווץ.
מיה נזכרה במסע שעברה בלילה כדי להגיע לגיל ארבע, הניחה את פיסת השמיכה על מיטתה ורצה לספר לכולם שהיא בת ארבע.
בסוף הסיפור ניתן לראות שהגמילה מהשמיכה הצליחה על ידי המסע שעברה מיה עם סבא וסבתא.
יאיר ויינרב

ביוגרפיה

את שירות בצה"ל עשה ויינרב בחיל המודיעין.
ויינרב הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה. בשנת 1998 השלים את קורס הכתבים של הערוץ הראשון. בין השנים 2007-1998, שימש ככתב ומגיש ברשת ב' של קול ישראל. במהלך עבודתו ברדיו סיקר ויינרב מגוון נושאים. בהם צבא, הכנסת, כלכלה, חינוך ועוד.
הגיש מספר תוכניות רדיו בתחנה, בהן, התוכנית הכלכלית "צבע הכסף", מגזין חדשות הלילה של קול ישראל "כל היום" ותוכנית הבוקר המוקדמת "אור ראשון".
בשנת 2006 זכה בפרס הכתב המצטיין על שם אילן רועה.
בשנת 2007, הצטרף ויינרב לצוות הכתבים והמגישים של הערוץ הראשון ובמהרה התמנה להיות כתב לענייני כלכלה באזור המרכז, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. לאורך השנים, הגיש מספר תוכניות. בהן התוכניות הכלכליות "מבט לכסף" ו"מדד יומי" וכן תוכנית האקטואליה השבועית "סיכום שבועי". כמו כן, שימש כמבזקן חדשות וכתב במהדורת החדשות היומית של הערוץ, "מבט".
בספטמבר 2014, מונה לתפקיד הכתב המדיני של הערוץ הראשון במקומה של איילה חסון, אשר מונתה לתפקיד המנהלת-בפועל של חטיבת החדשות של הערוץ.
בספטמבר 2016, נבחר להגיש את מהדורת החדשות ה"יומן" המשודרת בימי שישי בערוץ הראשון ביחד עם תמר אלמוג, שם החליף את עודד שחר שחזר לתוכנית פוליטיקה. משהחלה פעילות תאגיד השידור הישראלי, המשיך וינרב להגיש, באופן זמני, את "חדשות השבוע", המהדורה שהיוותה את המשכה של "יומן", ועשה זאת עד לסוף שנת 2017.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.
ועד ההצלה של יהודי אתיופיה במחנות הפליטים בסודאן

ועד ההצלה של יהודי אתיופיה במחנות הפליטים בסודאן הידוע יותר בכינוי "קומיטי" (אמהרית: ኮሚቲ - "ועד"; תעתיק: "כּוֹמִיתֵי") הייתה קבוצה של אקטיביסטים שפעלו בין השנים 1991-1979 תחת המוסד והסוכנות היהודית במחנות הפליטים בסודאן במהלך עלייתה של ביתא ישראל דרך סודאן. פעילי הקומיטי כללו יהודים, נוצרים ומוסלמים מקרב הפליטים בסודאן וכן גם יוצאי אתיופיה מישראל.
שורשי הקומיטי נטועות בפעולות שנעשו במהלך 1979, בראשית מבצע אחים ומבצע אליהו, על ידי פרדה אקלום שגויס על ידי המוסד ובצוות האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שכלל את ברוך טגניה וביל הלפרן שהסתמכו על מכרים וחברים יהודים, נוצרים ומוסלמים והקימו רשת שאיתרה את היהודים במחנות, מצאה מקומות מסתור ודאגה להם עד להוצאתם מסודאן. לאחר מכאן ולאור מספרם הגדל של היהודים במחנות המוסד והסוכנות גיסו מתנדבים יוצאי אתיופיה בישראל שנשלחו למחנות. 
פעולות הקומיטי כללו שליחתם לאתיופיה ועידוד היציאה לסודאן, הדרכה של היוצאים, החבאת מזון ומים בדרכים למחנות, חלוקת מזון, מים וכסף, איתור יהודים שהגיעו למחנות וארגון המועמדים לעלייה. בתחילת מבצע משה התגלו חילוקי דעות קשים בין בכירי הקומיטי לבין הנציג הישראלי שנשלח למבצע, זכריה יונה, שבסופם הבכירים נשלחו אל מחוץ לסודאן ומונתה הנהלה חלופית על ידי יונה. 
הקומיטי פורקה עם סיום מבצע אחים במהלך מרץ 1991.
עם סיום העלייה התגלו מקרי שחיתות בקרב חלק מהפעילים שכללו הקדמת עלייה תמורת מין, אונס ואיומים. רבים מהם קבליו איומים על חייהם ונשלחו על ידי המוסד לגור בחו"ל מבלי שישפטו.
ג'ירולאמו פרסקובלדי

חייו

פרסקובלדי נולד בפרארה. הוא למד אצל נגן העוגב ומלחין המדריגלים המפורסם לוצאסקו לוצאסקי בפרארה וסבורים שהושפע גם מקרלו ג'זואלדו, ששהה בפרארה באותו זמן. פטרונו גואידו בנטיווליו עזר לו להתקבל לעבודה כנגן עוגב בכנסיית סנטה מריה אין טראסטוורה ברומא באביב 1607. פרסקובלדי נסע עם בנטיווליו לארצות השפלה ואחר התמנה לנגן עוגב בכנסיית סאן פייטרו ברומא, בשנת 1608, משרה בה נשאר עד מותו. משנת 1628 עד 1634 היה נגן עוגב בחצר בני מדיצ'י בפירנצה. 
פרסקובלדי מת ברומא בגיל 59.

יצירות והשפעה

פרסקובלדי כתב מספר רב של יצירות לעוגב ולצ'מבלו, ביניהן טוקאטות, קפריצ'י, פנטזיות, קנצונות, ריצ'רקארי (שם גנרי לכל יצירה כלית קונטרפונקטית), מחולות ווריאציות. בין יצירותיו המוכרות ביותר "פרחים מוזיקליים" Fiori musicali משנת 1635, קובץ יצירות לעוגב שנועדו לביצוע בטקס המיסה. בין 1615 ל-1637 פרסם שני ספרי טוקאטות, המכילים את "מאה פרטיטות" (כלומר, מאה וריאציות קצרות על באס נתון), אחת מיצירותיו הווירטואוזיות והנסיוניות ביותר. המוזיקה הווקאלית שלו, הכוללת מספר רב של מיסות, מוטטים ומדריגלים, והמוזיקה האינסטרומטאלית, מוכרות פחות, על אף "הכרך הראשון של קנצונות לנגינה בכל כלי שהוא", שיצא לאור בשנת 1628.
פרסקובלדי היה מחלוצי תפיסת הטמפו המודרנית, שהחליפה את המושגים הישנים יותר של טקטוס קבוע המתבטא ב"תיווי לבן" מסורתי; ביצירותיו למקלדת של פרסקובלדי משתנה מהירותה של הפעמה הבסיסית ביצירה, מה שהיה באותם ימים קונספט חדשני ופורץ דרך.
השפעת המוזיקה של פרסקובלדי על מלחינים מאוחרים יותר, ביניהם יוהאן יאקוב פרוברגר ויוהאן סבסטיאן באך, הייתה רבה וחשובה. (ידוע, שברשותו של באך היה עותק של "פרחים מוזיקליים" של פרסקובלדי).
מורפיזם אפס

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, מורפיזם אפס הוא סוג מיוחד של מורפיזם "טריוויאלי".

הגדרה

תהי  קטגוריה. אומרים כי  מכילה את מורפיזם אפס, אם לכל זוג אובייקטים  יש מורפיזם  כך שמתקיימת התכונה הבאה:
לכל זוג מורפיזמים  ו- מתקבלת דיאגרמה קומוטטיבית:
אם נציב בדיאגרמה הקומוטטיבית לעיל  או לחלופין , נקבל כי ההרכבה של מורפיזם אפס עם מורפיזם כלשהו (מימין או משמאל) נותנת מורפיזם אפס. 
יתרה מכך, אם קיימת לקטגוריה משפחת מורפיזמי אפס, אז משפחה זו היא יחידה.
אם לקטגוריה קיימים מורפיזמי אפס אז ניתן להגדיר בה גרעין ו-קו-גרעין.
מורפיזם הוא מורפיזם אפס אם ורק אם הוא קבוע וקו-קבוע.
מנצ'סטר 62

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1962. שם המועדון היה מועדון כדורגל מנצ'סטר יונייטד גיברלטר. השם ניתן למועדון לאחר שהמנג'ר של מנצ'סטר יונייטד באנגליה מאט באזבי נתן אישור להשתמש בשם המועדון. בשנת 1975 זכה באליפות הראשונה. בשנת 1977 זכה באליפות ובגביע. בשנת 1979 זכה באליפות. בשנת 1980 זכה באליפות ובגביע. בשנים 1984, 1995, 1999 זכה באליפות.
בשנת 2000 שונה שם המועדון למועדון כדורגל מנצ'סטר יונייטד יורובט. בשנת 2002 שונה שם המועדון לשם המקורי מועדון כדורגל מנצ'סטר יונייטד גיברלטר. בשנת 2003 זכה בגביע של גיברלטר. בשנת 2009 שונה שם המועדון למועדון כדורגל מנצ'סטר יונייטד דיג'יבט. בשנת 2013 שונה שם המועדון לשם הנוכחי מועדון כדורגל מנצ'סטר 62.
בעונת 2013/2014 נערך בגיברלטר לראשונה טורניר גביע הליגה. המועדון הגיע לגמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינקולן. בעונת 2014/2015 השתתף בשלב הבתים וסיים את הבית במקום האחרון ולא עלה לשלב חצי הגמר.
קמיקזה (קוקטייל)

מקור השם

שמו של הקוקטייל בתרגום ליפנית הוא רוח אלוהית ואינו קשור למעשי התאבדות של טייסים.
אקסטרה 300

אקסטרה 300 (באנגלית: Extra 300) הוא מטוס אירובטיקה שתוכנן על ידי וולטר אקסטרה, טייס אירובטי ומעצב.

שימושים בהווה במטוס

מטוס האקסטרה 300L הוא המטוס האווירובטי הדו-מושבי המתקדם ביותר בעולם המרושיין (עבר תהליכי תקינה) בקטגוריית ACRO (אוירובטיקה) באירופה ובארצות הברית. מאחר שהוא מרושיין, ניתן לבצע במטוס טיסות מסחריות בכלל והדרכה בפרט להבדיל ממטוסי אווירובטיקה אחרים).
המטוס פופולרי מאד, בשל היותו מרושיין, מיוצר במפעל מסודר המעניק תמיכה ואחריות ונחשב נוח לשימוש ואחזקה. זאת למרות שקיימים מטוסי אירובטיקה מדגמים מתקדמים יותר, בעיקר מבחינת יחס כח\משקל המאפשרים ביצועים טובים יותר. במקומות רבים בעולם ניתן לשכור את המטוס עם מדריך, ואפילו לבצע הדמיה של קרבות אוויר עם שני מטוסים כאלו.
האקסטרה 300 לסוגיו השונים משמש טייסים רבים בתחרויות אירובטיקה ברחבי העולם ובמופעים. למטוס קיימת גם גרסה חד-מושבית (300S) שאף היא מרושיינת. 
חברי הצוות האירובטי של צ'ילה, ה"האלקונס" (הניצים) המשתמשים במטוס, נחשבים לאחד הצוותים האירובטיים עם ההופעה המרשימה ביותר בעולם. גם צוות האירובטיקה הירדני משתמש במטוסים אלו. בישראל מתקיים כל שנה אירוע האוירועיט בשדה תימן, פסטיבל תעופה ואקסטרים בו משתתף המטוס במפגן אוירובוטיקה.
חברת המשקאות רד-בול עורכת מירוצים עם אלמנטים אירובטים שלאחרונה זוכים לפופולריות רבה. מספר רב של מטוסי אקסטרה משתתפים בתחרוית הללו, בעיקר בזכות מהירות שיוט גבוהה. בתחרויות אלו על המתמודדים להפגין כישורי טיסה בין בלוני ענק, על ידי תימרון בגבהים נמוכים מאוד.
שרגא פייבל יעקבזון

ביוגרפיה

נולד בזאגר (Żagory) שבליטא, ליהודה לייב יעקבזון, בן יוסף יעקבזון מזאגר, שעלה לארץ ישראל בשנת תרט"ז (1856) והתגורר בירושלים, ולגיטה. בצעירותו קיבל חינוך תורני והיה מתלמידי רבי ישראל מסלנט בישיבת סלבודקה. עבר להתגורר במוסקבה והתעשר מעיסוקו בסחר באריגים. הצטרף לתנועת חיבת ציון ותמך בה מכספו. בין ידידיו היו הרב יעקב מזא"ה, אברהם אידלסון וקלמן זאב ויסוצקי. 
הצטרף לחברת "מנוחה ונחלה". בשנת תר"נ (1890) היה בקבוצה של חובבי ציון בראשותו של הרב שמואל מוהליבר שביקרה בארץ ישראל. רכש קרקעות במושבה רחובות, שהייתה אז בראשיתה. לעצמו רכש קרקע בירושלים ובנה עליה את ביתו. שב לרוסיה לחסל את עסקיו, ושלח לארץ ישראל את בנו יחידו מרדכי ואת חתנו אברהם זאב גורדון, והם התיישבו ברחובות.
בשנת תרנ"ג (1893) עלה שרגא פייבל יעקבזון עם אשתו ליבה לארץ ישראל והם התיישבו בבית שבנה בירושלים. הקדיש את זמנו ללימוד תורה ולמעשי צדקה. היה מהדמויות הידועות ביישוב הישן בירושלים וממקורביו של רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. תמך ביד רחבה בתלמידי חכמים ובמשפחות עניות בירושלים. כמו כן גייס את ידידיו העשירים ברוסיה לטובת מוסדות צדקה וחסד בירושלים. בנה בשכונת כנסת בירושלים בתים לתלמידי חכמים עניים, והם קרויים  על שמו "בתי יעקבזון". היה שותף ליוזמת יעקב ברוידא בהקמת בתי ברוידא, יוזמה שהונצחה בשלט על שער בתי ברוידא, עליו נכתב:
ב"ה
אשתו ליבה (נפטרה בכ"ג באייר תרס"ד) הייתה שותפה למעשי החסד והיא כונתה בירושלים "הצדקנית העשירה".
נפטר בחנוכה תרס"ו, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
נכדו זלמן יעקבזון נישא לבתו של זלמן דוד לבונטין, רוזה (שושנה). נכדו אליעזר יעקבזון היה חותנו של אריה ליבונטין, בן אחיו של זלמן דוד לבונטין.
ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה

ביוגרפיה

ריינר יוזף נולד ב-30 בספטמבר 1783 בעיר פיזה כבנו הרביעי של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה ולאשתו האינפנטה הספרדייה מריה לואיסה, נסיכת ספרד. אביו היה בנה השמיני של מריה תרזה ופרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואמו הייתה בתו של קרלוס השלישי מלך ספרד. בהיותו בן 7 מת דודו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואביו עלה לשלטון במקומו כלאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ריינר יוזף סבל מאפילפסיה קלה, אולם היא לא הפריעה לו לשרת בצבא כשאר אחיו.
בשנת 1818 מונה ריינר יוזף למשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, אולם למרות כוונותיו הטובות, לא היה פופולרי על האיטלקים, שהתרעמו על חוסר החירות הפוליטית ועל עול המיסים האוסטרי. בשנות ה-40 התדרדר המצב תחת שלטונו, ובשנת 1847 מונה קרל לודוויג פון פיקלמונט לראש ממשלתו, במטרה לשפר את המצב. אולם המינוי לא הועיל, ובשנת 1848 פרצו מהפכות במילאנו ובוונציה כחלק ממהפכות אביב העמים וממלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. בעקבות איבוד שליטתו באיטליה, הוחזר ריינר יוזף לאוסטריה, והוא עבר להתגורר בבוצן, שם חי עד מותו ב-16 בינואר 1853.
פופרס

פּוֹפֶּרס (Poppers) הוא כינוי לקבוצת החומרים הכימיים אלקיל ניטריטים (Alkyl nitrites), המשמשים כסמים פסיכואקטיביים הנצרכים בשאיפה. הסם נמצא בשימוש שנים רבות ונפוץ בישראל ובעולם. הפופרס פותח בשנת 1857 כתרופה לטיפול בחולי לב הסובלים מתעוקת לב (אנגינה פקטוריס). השימוש בסם מוביל להתרחבות כלי הדם וכתוצאה מכך חלה ירידה מהירה של לחץ הדם והאצה משמעותית של הדופק. תופעות הלוואי כוללות כאב ראש חולף, בחילה ותחושה של קהות חושים הנמשכות זמן מה.

הרכב כימי

הפופרס מכיל בתוכו נגזרות של כימיקלים ממשפחת הניטריטים, כשהנפוצים ביותר הם אמיל ניטרט, בוטיל ניטרט ואיזובוטיל ניטרט. אמיל ניטרט שימש בעבר לטיפול באנגינה ולהרעלת ציאניד. באמיל ניטרט וחומרים נוספים מאותה משפחה נעשה שימוש במטהרי אוויר ומוצרים לניקוי מכשירי וידאו.

שימושים

פופרס מוכר כ"סם מסיבות" וכסם שנועד להגביר את ההנאה מיחסי מין. השימוש בו מביא לתחושת חום ושיכרון חושים הנמשכת מספר דקות, וכתוצאה מכך מוביל לעוררות מינית מוגברת. בנוסף, שחרור השרירים בגוף, ובהם שריר פי הטבעת, הפכה את הסם לפופולרי בקרב הומוסקסואלים, המשתמשים בו כדי להקל על מין אנאלי.
בישראל, השימוש בפופרס הוא שולי ביחס לסמים אחרים. מחקר של הרשות למלחמה בסמים מראה כי היקף השימוש בפופרס בשנת 2004 עמד על 0.6% מהמבוגרים בישראל (18–40), המהווים 13,675 מכלל האוכלוסייה. כמו כן, מנתוני המחקר עולה כי תפוצת השימוש בפופרס דומה לזו של אקסטזי (0.7%) ושל LSD‏ (0.5%).

סכנות

שאיפה של פופרס עלולה לגרום לתמס דם (המוליזה) במיוחד אצל אנשים הלוקים בחוסר G6PD. תופעה זו נגרמת עקב העקה שיוצרים הניטריטים על תאי הדם האדומים.

המיתוס סביב פופרס ואיידס

בשנת 1982, כשהמקרים הראשונים של איידס הובאו לידיעת הממסד הרפואי, תוארו החולים כהומוסקסואלים מקליפורניה וניו יורק. המיתוג של המחלה עם הומוסקסואלים הוביל השערות שונות לגורמים לה כגון: יחסי מין אנונימיים ומתירניים ושימוש בסמים ובכללם פופרס. עם התפתחות המחקר והצטברות המקרים התגלה כי איידס נגרמת מנגיף ה-HIV אשר מועבר בין השאר על ידי יחסי מין לא מוגנים.