google/wiki40b huggingface dataset:
הת'ר אורורק

שנותיה הראשונות

הת'ר נולדה בסן דייגו קליפורניה וכבר בגיל צעיר הופיעה בפרסומות, תחרויות והופעות בטלוויזיה. שיא הקריירה שלה הוא טרילוגיית סרטי האימה של פולטרגייסט. בגיל שלוש זכתה במקום הראשון בתחרות "Little Miss" בזמן שרקדה ושרה עם אחותה בת השבע תמי. בגיל ארבע הפכה לדוגמנית של יצרנית הצעצועים "מטל" ורשת מקדונלד'ס. לאחר מכן הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "Fantasy Island".
בשנת 1980 זכתה תמי אחותה בתפקיד בסרט הוליוודי. באחד הימים בהם הייתה הת'ר בהוליווד, ישבו תמי אחותה, הת'ר ואמם לאכול באולפני MGM בזמן הפסקת הצילומים, כשסטיבן ספילברג עבר במסעדה וראה אותה. ספילברג, שבאותו זמן בדיוק חיפש דמות הילדה הקטנה והתמימה בסרטו "פולטרגייסט", ניגש אליה בזמן שישבה לבד והציג את עצמו. הת'ר הייתה אדישה אליו ואמרה לו שאסור לה לדבר עם זרים, אך הוא צחק ושיחק איתה ולספילברג היה ברור שהוא רוצה אותה עבור סרטו זה. מאוחר יותר סופר שהשחקנית המפורסמת דרו בארימור בת ה-6, שנבחנה אף היא לאותו התפקיד נכשלה במקום על ידי ספילברג שטען כי היא לא נראית תמימה מספיק. בעייתו היחידה של ספילברג הייתה גילה הצעיר של הת'ר, אך עם זאת, ספילברג בכל זאת הזמין אותה לאודישן אצלו במשרד וביקש ממנה לצרוח ולהראות פאניקה. הת'ר עמדה במבחן ונכנסה לתפקיד.

הקריירה

בעקבות ההצלחה המסחררת של סרט הקולנוע "פולטרגייסט", הפכה הת'ר לכוכבת ומאותה שנה שיחקה בסדרות אמריקאיות שונות של אותה תקופה, שהבולטת בהן היא התוכנית המפורסמת "ימים מאושרים", שבה גילמה את בתה של אשלי פפיסטר, חברתו של ה"פונז" בעונה העשירית של הסדרה (1982–1983), ב-12 פרקים בסך הכל. בשנת 1984 צולם סרט הדרמה Surviving בו גילמה הת'ר אחות צעירה במשפחה שבה טרגדיה לא צפויה מתרחשת כאשר האח הבכור מתאבד. בין השחקנים בסרט זה מופיע ריבר פיניקס שנפטר מסמים ב-1993.
בשנת 1985 החלו צילומים לסרט הקולנוע "פולטרגייסט 2". רוב השחקנים בסרט חזרו פעם נוספת לצילומי הסרט השני בסדרה. באותו הזמן הת'ר בת התשע החלה להרגיש ברע והתלוננה בפני אמה על כאבי בטן. כמו כן, רגליה היו נפוחות. היא נלקחה לרופא משפחה אשר טען כי בעל חיים עקץ אותה. מאוחר יותר נלקחה לבדיקות והפעם טענו הרופאים שמדובר בסוג של שפעת, ניתנו לה תרופות והיא החלימה. בשנת 1986 יצא לאור הסרט "פולטרגייסט 2" וזכה להצלחה. בעקבות הצלחת הסרט, הוחלט להמשיך עם סרט שלישי בסדרה, "פולטרגייסט 3". צילומיו החלו בשנת 1987. הבמאי גארי שרמן לקח על עצמו את הסרט ונקשר מאוד להת'ר. לעומת זאת, מצבה של הת'ר המשיך להיות גרוע והתרופות שניתנו לה גרמו לה נפיחות בפנים, דבר אשר ניתן לראות בבירור בסרט זה.

מחלתה ומותה

כאשר התחילה הפקת הסרט "פולטרגייסט 3" בתחילת 1987, הייתה אורורק חולה למשך כמה חודשים, ולבסוף התגלה שהיא חולה במחלת קרוהן. לאחר חופשה משפחתית, חזרה אורורק לביתה בקליפורניה, ומחלתה (לכאורה) הפסיקה.
היא הרגישה טוב וללא סימפטומים עד לבוקר ה-2 בפברואר 1988, בצילומי הסצנות האחרונות לסרט ניגשה הת'ר לארוחת הבוקר והתלוננה על כאבי בטן ואי יכולתה לבלוע. רגעים ספורים לאחר מכן היא התעלפה, ואמה הזמינה אמבולנס באופן מיידי. ניידת האמבולנס שהגיע לבית מצא את הת'ר מטושטשת אך בהכרה. הת'ר הקיאה בכניסה לבית בזמן שפונתה לבית החולים.
אורורק נפטרה בבית החולים בסן דייגו מאוחר יותר, בגיל 12 בלבד. בניתוח שלאחר המוות גילו הרופאים שהיה לה מום מולד במעי. התברר כי המעי שלה התפוצץ והיא מתה מזיהום שנוצר במקום.
שמרטף

שמרטף, שומר טף או באנגלית בייביסיטר, הוא אדם השומר על תינוק או ילד, על פי רוב תמורת תשלום כספי, בזמן שהוריו לא נמצאים כדי לטפל בו. בדרך כלל מדובר בשמירה קצרה, שהתשלום בגינה הוא לפי שעות שמירת הטף, למשל בעת שהורי הפעוט יוצאים לבלות. לשמירה קבועה של הפעוט מדי יום, כאשר הוריו יוצאים לעבודתם, משמש מטפל.
תפקידו של השמרטף הוא לדאוג לשלומו, ולעיתים גם לתעסוקתו, של הפעוט, שהוריו לא רוצים להשאירו ללא השגחה. כדי להיות שמרטף לא נדרשת הכשרה מקצועית פורמלית, אך נדרש ידע בסיסי בטיפול בפעוט, בהתאם לגילו: האכלה, חיתול וכדומה. השכר לרוב אינו גבוה, יחסית למקצועות אחרים העוסקים בעבודה עם ילדים, כמו מורים פרטיים והנחיית חוגים. עיסוק זה מושך צעירים רבים ומרבית העוסקים בו הם ילדים ובני נוער, אך לא רבים מתפרנסים ממנו לאורך זמן.
הקשרים הבין אישיים הראשונים מתחילים בגיל הינקות במסגרת המשפחה. דמויות מטפלות כמו שמרטף או או-פר יכולות להיות מקור שני לקשרים משמעותיים עם אנשים בוגרים עבור הילד ובכך לוקחות חלק בתהליך ההתפתחות החברתית והחיברות שלו.
השגחה על ילדים הוא עיסוק הדורש אמון רב בין שני הצדדים: אמון של ההורים בשמרטף כי יבצע את תפקידו כהלכה ולא יפגע בילד בעת שהם לבדם, ואמון של השמרטף במעסיק שלא ינצל את השהות האינטימית עם השמרטף, בבית או בעת הסעת השמרטף לביתו, לשם הטרדה מינית. עמד על כך שופט בית המשפט העליון, מישאל חשין, בפסק דין שבו כתב:
"הורים לילדים קטנים היוצאים את ביתם לבילוי מבקשים כי שמרטפית תשגיח על ילדיהם, ונוהג מקובל הוא במקומותינו שאב המשפחה מחזיר את השמרטפית לביתה במכוניתו בשעה מאוחרת של הלילה (ולעתים אף מביא הוא אותה לביתו). השמרטפית, שהיא דרך-כלל נערה רכה בשנים, נתונה לחסדו של האיש המבוגר היושב לידה במכונית, וחובה היא המוטלת עלינו לדאוג לבריאותן ולשלמותן על הנערות הנמנות עם קהיליית השמרטפיות, שלא ייעשו מעשי אוון בגופן"
— ע"פ 4754/05 שלום חיון נ' מדינת ישראל, ניתן ב-12 בספטמבר 2005
מקרים לא מעטים של הפרת האמון הנדרש, מצד השמרטפים ומצד מעסיקיהם, נדונו בבתי המשפט בישראל.
אף שהעסקה כשמרטף נעשית פעמים רבות על בסיס שעות, מתקיימים בדרך כלל יחסי עובד-מעביד בין שומר הטף למעסיקיו, על כל המשתמע מכך מבחינת הזכויות שמקנים דיני העבודה לעובד (ובפרט הזכות לשכר מינימום).
ישנם בתי מלון המציעים שירותי שמירת טף להורים שרוצים מנוחה מילדיהם בעת חופשה משפחתית.
בקרב דוברי העברית המילה המקובלת ביותר היא "בייביסיטר", אך גם המילה "שמרטף" מקובלת. האקדמיה ללשון העברית לא מקבלת את המילה "שמרטף" והטיותיה בגלל בעיות בדקדוק ובהגייה, וגורסת שיש לומר "שומר טף".
ג'ון מונטרול

ביוגרפיה

ג'ון מונטרול נולד בוושינגטון הבירה. הוא בנו של אליוט ווטרס מונטרול, מדען ומתמטיקאי אמריקאי. יש לו תואר ראשון לאמנות תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת רוצ'סטר, מאסטר באמנויות בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מישיגן, מאסטר באמנויות במתמטיקה שימושית מן האוניברסיטה של מרילנד.
ג'ון מונטרול כבר בגיל שש למד את ספר האורגמי הראשון שלו, "איך לעשות אוריגמי" מאת איסאו הונדה. באותו גיל הוא התחיל ליצור לעצמו אוריגמי חיות. הוא הפך להיות חבר במרכז אוריגמי באמריקה בגיל שתים עשרה. הוא השתתף בכנס אוריגמי הראשון שלו בגיל 14. מונטרול לימד מתמטיקה בבית מנזק סנט אנסלם של בית הספר בוושינגטון הבירה, לימד קבוצות קטנות של מתמטיקה מתקדמת תלמידים, חדו"א, גאומטריה, וכן קורס אוריגמי. אחד התחביבים של ג'ון מונטרול הוא שריקה – הוא יכל לשרוק ב-5 אוקטבות, וגם הוכיח כשרון זה בשתי ועידות שריקות ב לואיסברג, צפון קרוליינה.
ג'ון מונטרול היה חלוץ האוריגמי המודרני עם פרסום ספרו הראשון, "אוריגמי עבור חובבים" ב־1979, אשר היה ספר אוריגמי הראשון שבו כל דגם הוא מקופל גיליון מרובע יחיד ללא חתכים. באותו ספר הוא גם הציג את המונח אוריגמי "קיפול אוזן ארנב כפול."
נביעות

היסטוריה והווה

נביעות היא חברה פרטית בבעלותה של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (CBC), שרכשה כ-43% ממניותיה בשנת 2000, והשלימה את הרכישה בשנת 2004, כשרכשה את כל המניות הפרטיות (86%). 
החברה הוקמה על ידי משה פודהורצר בשנת 1989, והחלה לשאוב מים ממעיין עין זהב שבסמוך לקריית שמונה. המעיין מכיל מי גשמים המחלחלים במשך 3 שנים דרך סלעי הגיר, עד הגעתם לשכבת סלע אטומה. בסמוך למעיין הוקם מפעל, והמים מוזרמים ישירות אליו, באמצעות צינור תת-קרקעי. במפעל פועלים ארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים. ב-1991 החלה נביעות גם בשיווק של כדי מים מינרליים, בנוסף לפס הייצור של הבקבוקים.
על פי הצהרת החברה, החל משנת 2011 מי נביעות אינם מופקים ממעיין נובע, אלא מופקים ממים שמקורם בקידוח מ"אקוות ההר אשר בגליל העליון". למעשה מדובר בקידוח של מקורות, ששמו "חולה 7" - ומאותו קידוח מספקת מקורות מים גם לתושבי מטולה וקריית שמונה.
44% מהמניות רכשה החברה המרכזית ממייסד נביעות ומנכ"ל טמפו לשעבר, איש העסקים משה פודהורצר.
בעבר נסחרה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, עד שבתחילת 2012 רכשה חברת האם החברה המרכזית לייצור משקאות קלים את יתרת 10.6% המניות שהוחזקו על ידי הציבור, ונביעות הפכה לחברה פרטית.
סמליל החברה עוצב על ידי עמנואל רפפורט ואיתן אלון בשנת 2002 ושונה ב-12 במאי 2013 כחלק ממהלך הכולל החלפה של כל הבקבוקים הכחולים שלה לבקבוקים חסרי צבע. ההסבר לצעד זה הוא שהמטרה היא לייעל את תהליך המיחזור של הפלסטיק למען איכות הסביבה. בשפה הגרפית החדשה של נביעות ישנם מוטיבים מעולם החי כגון ציפורים וצמחים.
Du wahrer Gott und Davids Sohn, רי"ב 23

Du wahrer Gott und Davids Sohn (בעברית: אתה, אל אמיתי ובנו של דוד), רי"ב 23, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון שלפני יום רביעי של האפר, שחל ב-7 בפברואר 1723, כמבחן לקבלת תפקיד מנהל המוזיקה בעיר, לאחר שביצע את קנטטה מס' 22.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי יותר, כגון הקונצ'רטי הברנדנבורגיים.
ב-1722 מת יוהאן קונאו ששירת כמנצח המקהלה וכאחראי על המוזיקה בכנסיית תומאס הקדוש, אחת משתי הכנסיות המרכזיות בלייפציג. מיד לאחר מכן החלה מועצת העיר בבחינת מועמדים למילוי המשרה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נבחר גאורג פיליפ טלמן, אך הלה דחה את ההצעה לאחר כשלושה חודשים. באך התמודד מול כשישה מועמדים נוספים, בהם כריסטוף גראופנר, שהיה המועמד המוביל. לאחר שגם הוא משך את מועמדותו, ביצע באך את קנטטות מס' 22 ו-23 כמבחן קבלה: את מס' 22 ניגן לפני תפילת המיסה, ואת מס' 23 לאחריה. אופי הקנטטה זהה לקנטטות שהלחין בעיר קטן, ומכך מסיקים שבאך הלחין אותה עוד בהיותו שם. מלכתחילה נכתבו רק שלושה חלקים, והחלק הרביעי נוסף זמן קצר לפני הביצוע, ייתכן שמתוך יצירה קדומה יותר שלו, שאבדה. 
באך התקבל לתפקיד והחל את עבודתו במאי אותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים. קנטטה זו בוצעה שוב ב-8 בפברואר 1724 בשינויים קלים, ופעם שלישית בין 1728 ל-1731 בגרסה המקורית.
ב-1855 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, יחד עם קנטטה מס' 22, בכרך 5 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה כ-23 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את גוסטב ליאונהארדט (ב-1972), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
יונה אלון

תמצית התאוריה: אין רשעים בעולם

הרשע הוא אדם העושה רע בזדון. עושה רע בשגגה לא התכוון לעשות רע, או לא ידע שמעשהו הוא מעשה רע. לכן אינו רשע (לדוגמה: מי שמפיל אבן תוך כדי טיפוס על הר, והאבן פוגעת באחר).
לכן רק מי שיודע שמעשהו רע, ומתכוון לעשותו, הוא הרשע.
וכאן טוען אלון את טענתו המרכזית: אדם העושה רע ויודע שהוא עושה רע, אינו קיים במציאות. 

למה? 

מנגנון האבולוציה יצר במוחנו מבנה המכוון לטוב. שיקול הדעת האנושי מכוון תמיד אל הטוב, ולא ייתכן אחרת. כי אילו היה שיקול הדעת מכוון אל הרע, היה מין האדם נשמד במהרה. ומכיוון שכך, לא קיים אדם שעושה רע, ויודע שהוא עושה רע. כי האדם עושה תמיד מה שתודעתו רואה כטוב. 

ובתגובה לטענה כי יש אדם שעושה את הטוב לעצמו ואת הרע לאחרים, וכך הוא מתקיים – הרי אלון טוען שהטוב לעצמו נחשב בעיניו הטוב העליון, האמיתי. ומשום כך הוכיחו מחקרים שלפושעים יש סולם ערכים המעמיד בראשו את טובת עצמם. 

החברה חייבת לקיים להגנתה סולם ערכים קבוע הכולל טוב ורע, ומדרג את האנשים מבחינה מוסרית. לפי סולם ערכים זה מי שעושה מעשה רע בניגוד לצדק וליושר, ועושה אותו בזדון – הוא רשע. לפי סולם ערכים זה קל מאוד להגדיר את הצדיק ואת הרשע. מספיק להראות שאדם התנגד לחוקים ולמוסר ופעל בניגוד לאמות המידה היסודיות של החברה – ועשה זאת בזדון – וכבר קבעת והוכחת שהוא רשע. 

אלא שהחוק והמוסר החברתי הם מבנים מלאכותיים ומוסכמים. הם מציגים מוסר טהור, בנוי על יסודות התבונה הטהורה, ומייצגים אדם כללי, טהור, סכמטי, שאינו קיים במציאות. לכן גם מושג הרוע במוסר הוא תוצר של התבונה הטהורה. הוא נוח מאוד לחברה למימוש מטרותיה וקיום הסדר החברתי, אבל אינו מתאר נכונה את האדם החי, הרלוונטי, הקונקרטי. האדם הקונקרטי לעולם עושה את מה שתודעתו משיגה כטוב, כאשר הוא פועל בהכרה ובידיעה. 

יוצא מכאן, שמושג הרוע הוא מושג טהור, מלאכותי, ללא תוכן קונקרטי. אדם העושה בהכרה וידיעה מעשה שהחברה רואה בו רע מוחלט – כולל סאדיזם, מזוכיזם, וכו'... – בתודעתו ייראה מעשהו שונה לגמרי מבתודעת החברה.
גם אדם המשוכנע שעשה רע בכוונה וידיעה, והוא מגדיר את עצמו רשע – קיבל מושג זה בהשאלה מתודעת החברה. כמובן – כל אדם יכול לשנות את דעתו לאחר מעשה, להתחרט ולשים עצמו רשע. אבל ברגע הפעולה, תמיד הוא עושה את מה שתודעתו מורה לו כטוב.
אנטי נאורות: מהמאה ה-18 עד המלחמה הקרה

הספר

הספר סוקר את ההוגים המרכזיים שהתנגדו לרעיונות הנאורות החל מהמאה ה-18, בה חלחלו רעיונות הנאורות והפכו לתפיסה הרווחת, ועד המאה ה-20.
בספר נבחנת השקפתם של יוהאן גוטפריד הרדר, ג'אמבטיסטה ויקו, אדמונד ברק, תומאס קרלייל, ארנסט רנאן, אוסוולד שפנגלר בנדטו קרוצ'ה - כולם לפי המחבר סלדו מהדמוקרטיה וגרמו מחד לעליית הלאומנות ומאידך לכרסום רעיונות החירות, השוויון והאחווה. מנגד, אין בספר כמעט התייחסות להשקפתו של ברוך שפינוזה, "הפילוסוף היהודי החשוב ביותר בעידן הנאורות". הוגה הדעות היהודי היחיד שנסקר באופן מעמיק הוא ישעיהו ברלין שמצטייר בספר כשמרן ומשתף פעולה עם מתנגדי הדמוקרטיה.
פרק שלם בספר מוקדש לנושא "שלילת הנאורות בימי המלחמה הקרה" - שאותה מנתח שטרנהל על רקה התכנסות המחשבה המדינית בתחום המאבק בין המערב הקפיטליסטי לקומוניזם.
לפי הפרשנות המוצעת בספר, עולה כי המגמה שערערה את יסודות הדמוקרטיה והעלתה את הלאומנות הרדיקלית, החלה מוקדם יותר מהתאריך המקובל במחקר ההיסטורי.
בביקורת על הספר נאמר כי עולה ממנו תמונה לפיה "תחושת הקשר להון תרבותי שאגרו דורות קודמים ושימת דגש על ייחודיות אתנית, היסטורית ותרבותית מובילות ללאומנות, רדיקליות, סכנה אקוטית, פשיזם ונאציזם... הקונפורמיזם הנאור-אוניברסלי-הומני הקשוח של זאב שטרנהל, המסור ללא תנאי לזכויות הטבעיות ולאחדות המין האנושי, אינו משאיר מקום לקיומה של מדינת היהודים. גם מן הבחינה הזאת מתגלה כי יש דבר מה מאוד לא סובלני בספרו של שטרנהל, אף כי סובלנות הייתה מימים ראשונים מאבני היסוד של הנאורות".
לרגל הוצאת הספר נערך "יום עיון" במכון ון ליר שבו נשאו דברים פרופסור ירון אזרחי, פרופסור אנבל הרצוג וד"ר אפרים פודוקסיק ונערך סימפוזיון באוניברסיטה העברית בהשתתפות המחבר, פרופסור שלמה אבינרי, פרופ׳ משה סלוחובסקי, ד"ר יפתח אלעזר וד"ר ניקול הוכנר.
מחלקת ביטחון המדינה של קוריאה הצפונית

היסטוריה

כמה עריקים ומקורות טוענים כי בניגוד למקביליהם מהגוש המזרחי, תפקידי ביטחון המדינה הוטלו למעשה על ידי מספר גדול יותר ושונה של גופי ביטחון הפועלים בכפיפות למפלגה או הצבא, כל אחד עם אחריות ייחודית משלו ושמות חשאיים שמוזכרים בשם צופן בלבד (כדוגמת חדר 39), וכי הסוכנות אינה אלא מעטפת המשמשת את האליטה השלטונית לתיאום פעילויות ולחיפוי למבצעים חשאיים.
במשך זמן רב נותר תפקיד ראש מחלקת ביטחון המדינה לא מאויש, לאחר מותו של רי צ'ון-סו בשנת 1987, למרות שלמעשה, גם אם לא להלכה, הגוף נשלט על ידי קים ג'ונג-איל ומחלקת הארגון וההדרכה של מפלגת הפועלים. בשנת 1998, המחלקה הועברה לאחריות ועדת ההגנה הלאומית, שגם היא נוהלה על ידי היו"ר קים ג'ונג-איל. לבסוף, ב-2007, הועברה המחלקה למחלקת הניהול של המפלגה, אף שהמשיכה להיות מחויבת כלפי מחלקת הארגון והדרכה של המפלגה.
בנובמבר 2011, פורסם כי הגנרל יו טונג-צ'וק מונה לכהן בתור השר לביטחון המדינה, הראשון בתפקיד מאז 1987, כשהוא ממלא תפקיד שהיה פנוי במשך 24 שנים. המינוי הגיע במקביל גם למינויו של הגנרל רי מיונג-סו לתפקיד השר לביטחון העם. מקורות אחרים אף טענו כי קים ג'ונג און עבד במחלקת ביטחון המדינה טרם הפיכתו ליורש השלטון בספטמבר 2010. קים וון-הונג מונה לתפקיד שר באפריל 2012 עם שחזור המשרה לאחר מותו של קים ג'ונג איל. ישנן טענות כי סוכנים של הארגון היו מעורבים במותו של הואנג ג'אנג יופ בשנת 2010.
בשנת 2017 מונה ג'ונג-קיונג תאייק לראש הארגון, במקומו של הגנרל קים וון הונג.
פלג ניאגו

ביוגרפיה

ניאגו נולד וגדל בקיבוץ אפיקים. התגייס לצה"ל ב-1989 וב-1991 סיים קורס טיס (מס' 124) במגמת קרב. שירת כטייס קרב על מטוסי F-4 פנטום, F-16A, ‏F-16C/D, ‏F-15 איגל. שימש סמ"ט ב' בטייסת מטוסי סקייהוק. הוא הדריך פרחי טיס וב-2005 מונה למפקד טייסת מתקדם קרב בבית הספר לטיסה. ב-2006 מונה למפקד טייסת הסילון הראשונה וב-2008 למפקד טייסת אבירי הזנב הכתום - טייסת מטוסי F-16I ("סופה").  ב-2010 מונה למדריך ראשי בבית הספר לטיסה.
באוגוסט 2012 מונה לראש מחלקת הדרכה בלהק האוויר. ב-2014 מונה למפקד בסיס רמון, הוא שירת בתפקיד עד 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016).
בספטמבר 2017 מונה למפקד בסיס תל נוף ושימש בתפקיד עד ספטמבר 2019. לאחר מכן פרש משירות הקבע.
ניאגו בעל תואר ראשון בגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה מהמכללה לביטחון לאומי. הוא נשוי ואב לחמישה.
מיחזור מתכת

מיחזור מתכת בישראל

על פי סקר הרכב אשפה שנעשה בשנת 1995, בישראל המתכות השונות מהוות כ-4% ממשקל הפסולת הביתית. לפי נתוני הלמ"ס, כ-60 אלף רכבים יוצאים משימוש מדי שנה, אלו שווים בהערכה גסה, לכ-40 אלף טון מתכת. לפי דיווחי מפעלי המיחזור דרך חוק הפיקדון מוחזרו מעל 170 טון מתכת מפחיות בשנה. לכמויות אלו יש להוסיף פסולת לבנה (מקררים, מכונות כביסה), מכונות, פסולת ברזל מבניין ומתכת מהתעשייה שמשקלן רב וקשה להעריך את כמותן באופן מדויק. 
בשנת 2002 דווח למשרד לאיכות הסביבה על איסוף של כ-290 אלף טון מתכת ברזל להתכה וגריסה על ידי שני מפעלי המיחזור הגדולים (יהודה פלדות בע"מ אשר ממוקם באשדוד וחוד אסף תעשיות בע"מ אשר ממוקם בעכו), מתוכם כ-70 אלף טון מתכת ברזל יוצאה לחו"ל. בשנה זו מוחזרו כ-40 אלף טון אל-מתכות.
פקונדו קמפאסו

ביוגרפיה

קמפאסו נולד בקורדובה. הוא החל לשחק בליגה הארגנטינאית בשנת 2008, במועדון פניארול דה מאר דל פלאטה. בשנת 2010 נבחר לתגלית העונה של הליגה, וגם היה ה-MVP של הגביע הארגנטינאי. ב-2012 וב-2014 נבחר לחמישיית העונה של הליגה, וגם ל-MVP של סדרות הגמר. במהלך שש העונות בהן שיחק בפניארול, זכה עמה ארבע פעמים באליפות ארגנטינה (2010, 2011, 2012 ו-2014) ופעם אחת בגביע (2010), וכן זכה פעם אחת בליגת האמריקות של פיב"א (2010).
בעונת 2014/2015 הצטרף קמפאסו לריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא זכה עם הקבוצה בשלושת התארים האפשריים: אליפות ספרד, גביע המלך ואליפות היורוליג. בסיום העונה הושאל למורסיה, בה שיחק בעונת 2015/2016.

בנבחרת ארגנטינה

קמפאסו חבר בסגל נבחרת ארגנטינה בכדורסל מאז 2012. באותה שנה זכה עמה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה שנערכה ברסיסטנסיה, וכן השתתף באולימפיאדת לונדון (2012), בה סיימה נבחרת ארגנטינה במקום הרביעי. בשנת 2013 זכה במדליית ארד באליפות אמריקה שנערכה בקראקס, וגם נבחר לחמישיית הטורניר. בשנת 2014 זכה במדליית זהב במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ובמדליית כסף באליפות דרום אמריקה שנערכה באי מרגריטה, וכן השתתף בגביע העולם בספרד, בו דורגה ארגנטינה במקום ה-11. בשנת 2015 זכה במדליית כסף באליפות אמריקה שנערכה במקסיקו סיטי, וב-2016 שיחק במדי הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
תצפית רחוב

תצפית רחוב או אסטרונומיית מדרכה (מאנגלית: Sidewalk Astronomy) היא סוג של פעילות למען הציבור המתבצעת על ידי אסטרונומים חובבים, אשר מוציאים את הטלסקופים שלהם לרחובות העיר (מכאן שם הפעילות) או למקומות ציבוריים אחרים הומי אדם ומאפשרים לעוברי אורח להסתכל בעיקר על הירח וכוכבי הלכת, תוך כדי הסבר על האובייקט הנצפה.
תצפיות רחוב שונות מתצפיות אסטרונומיות רגילות של חובבים בכך שהן מתקיימות במקומות מוארים ועם קהל רב, במקום באתרים מרוחקים, לא מאוכלסים וחשוכים. הסיבה לכך היא כי הדגש בתצפית רחוב הוא על מתן אפשרות לכמה שיותר אנשים להסתכל על השמיים דרך טלסקופ ללא תשלום, וכך להכיר להם את גרמי השמיים ואת עולם האסטרונומיה. בדרך כלל מסתכלים על האובייקטים הבהירים ביותר, כמו הירח, כוכבי לכת וכוכבים כפולים, בגלל זיהום אור בערים ויישובים בהן מתקיימות התצפיות.
אבי תצפית הרחוב הוא ג'ון דובסון, שבשנת 1967 החליט להוציא טלסקופ בעל מעמד דובסוני שבנה בעצמו (וקרוי כיום גם על שמו) לאחד מרחובות עירו סן פרנסיסקו שבארצות הברית, והציע מבט דרך הטלסקופ לכל עובר אורח שחפץ בכך. בשנת 1968 יסד יחד עם שני תלמידיו את אגודת "Sidewalk Astronomers", שמטרתה העיקרית עד היום היא לאפשר לאנשים בכל העולם לצפות באובייקטים שמימיים דרך טלסקופים תוך הסבר אסטרונומי על הנראה בעינית. מאז שנות ה-60 התפתחה תופעת תצפיות הרחוב וכיום מתקיימות תצפיות כאלו בכל רחבי העולם, חלקן על ידי חברי סניפים של אגודת ה-"Sidewalk Astronomers" האמריקאית. 
מה שהניע את ג'ון דובסון וממשיך להניע גם היום את אלו העורכים תצפיות רחוב היא השאיפה לחשוף אנשים רבים ככל הניתן לעולם המופלא של אסטרונומיה בכלל, ואסטרונומיה תצפיתית בפרט. ג'ון דובסון ניסח את המוטו הזה באמירה מפורסמת שמהווה עד היום השראה לחובבי אסטרונומיה ברחבי העולם: "החשיבות של טלסקופ אינה נמדדת בכמה הוא גדול, או כמה טוב הוא בנוי. היא נמדדת לפי כמה אנשים פחות בני-מזל ממך זכו לצפות דרכו". (הנוסח המקורי באנגלית: The importance of a telescope is not how big it is, it's not how well made it is, it's how many people less fortunate than you got to look through it ).

תצפיות רחוב בישראל

תצפיות רחוב בישראל מתקיימות בתדירות גבוהה החל משנות ה-90, בעיקר על ידי האסטרונומים החובבים אריה בלומנצוויג ואסף ברוולד, לעיתים בחסות אוניברסיטת תל אביב או האגודה הישראלית לאסטרונומיה. ב-10 ביולי 2008, ערב בו נראתה התקבצות בין שבתאי למאדים, התקיים אירוע תצפיות הרחוב הגדול ביותר אי-פעם בישראל, בחסות האגודה הישראלית לאסטרונומיה. הופעלו תשעה מוקדי תצפית, ביניהם בארבעת המטרופולינים הגדולים בישראל - תל אביב, חיפה, ירושלים ובאר שבע, וכן במקומות נוספים - גבעת שמואל, מועצה אזורית גלבוע, ועוד.
גוף נוסף שעורך תצפיות רחוב בישראל הוא "הדובה הגדולה" - עמותה לאסטרונומיה תצפיתית מיסודם של שלמה בוסקילה ואורי בן-דוד. העמותה מחזיקה מערך מרשים של טלסקופים ניידים ומדריכי אסטרונומיה מסורים לתחום, ועורכת מדי פעם תצפיות רחוב פתוחות לקהל הרחב באתרים שונים בארץ.
גג (כתב עת)

גג הוא כתב עת ספרותי הרואה  אור מאז קיץ 1998. בשנת 2019 יצא הגיליון ה-47.
את כתב העת מוציא לאור האיגוד כללי של סופרים בישראל, עמותה שהוקמה בשנת 1995, בעקבות פיצול באגודת הסופרים העבריים. שמו של כתב העת נועד לסמל את היותו של האיגוד 'ארגון גג' לסופרים הכותבים בישראל בשפות שונות, לא רק בעברית. 
את כתב העת עורך חיים נגיד, הוא מודפס בכ-1,400 עותקים ומתפרסמים בו שירים, סיפורים ומסות במגוון שפות. כמו כן נערכים בתל אביב ערבי ספרות מטעם כתב העת, אותם מנהל פסח מילין.
מועצת המערכת: פרופ' גד קינר, פרופ' זיוה שמיר, ורדה גנוסר, פרופ' פארוק מואסי, ד"ר איבון קוזלובסקי-גולן.
קווינסי אייסי

קריירת מכללות

לאחר סיום עונה מוצלחת בליגת התיכונים בטקסס, החל אייסי את לימודיו באוניברסיטת ביילור ממחוז ה-Big 12, שם שיחק במשך 4 עונות והעמיד ממוצעים של 12 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק בשתי העונות האחרונות.

קריירה מקצועית

אייסי נבחר על ידי טורונטו ראפטורס במקום ה-37 בדראפט ה-NBA ‏2012, שם מיעט לקבל דקות משחק ולאחר עונה וחצי הועבר ב-9 בדצמבר 2013 בטרייד לסקרמנטו קינגס.
לאחר סיום עונתו הראשונה במדי הקינגס, הועבר אייסי בטרייד לניו יורק ניקס לקראת עונת 2014/2015. ב-5 בינואר 2015 קבע שיאי קריירה של 19 נקודות ו-14 ריבאונדים בהפסד 83–105 נגד ממפיס גריזליס. עונה זו הייתה הטובה בקריירה של אייסי, בה פתח ב-22 משחקים.
ב-22 ביולי 2015 שב אייסי לשורותיה של סקרמנטו קינגס. בעונה זו המשיך את הצלחתו ופתח ב-29 משחקים.
ב-20 ביולי 2016 חתם אייסי עם דאלאס מאבריקס, אך שוחרר מהקבוצה אחרי 6 משחקים ב-18 בנובמבר. עשרה ימים לאחר מכן, החל לשחק בטקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, שם שיחק במשך כחודש וחצי.
ב-10 בינואר 2017 הוחתם אייסי על שני חוזים זמניים עם ברוקלין נטס, ולאחר מכן הוחתם על חוזה עד לסיום העונה.
ב-7 בינואר 2019, לאחר שהחל את עונת 2018/19 ללא חוזה באף קבוצה, הוחתם אייסי על שני חוזים זמניים עם פיניקס סאנס, לאחריהם לא קיבל חוזה לשארית העונה.
ב-15 במרץ 2019 החל לשחק לראשונה מחוץ לארצות הברית, כשחתם בשנג'ן לאופרדס מהליגה הסינית, בה שיחק משחק אחד בלבד.
ב-31 ביולי 2019 חתם אייסי לעונה אחת במכבי תל אביב, עם אופציה להארכה לעונה נוספת.
מיכאל שנהב

ד"ר מיכאל שנהב (נולד בשנת 1963) הוא פסנתרן, מנצח ומלחין ישראלי.

חייו

שנהב בוגר תואר ראשון בקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת פרופ' אבל ארליך, תואר שני באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת פרופ' ארליך ואנדרה היידו, ותואר שלישי בקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת גדעון לבינסון. הלחנתו קלאסית-מודרנית (בת זמננו). הושפע מהמלחין ארנולד שנברג.
נשוי בשנית ואב לארבע בנות ובן, עמם הוא מתגורר בכפר סבא.
הוא ריכז את מגמת המוזיקה בתיכון "מור מטרו ווסט" ברעננה ושם בתפקידו הוא מנצח על המקהלה הקאמרית ועל התזמורת הקאמרית של המגמה.
אמו היא הסופרת חיה שנהב, המוכרת בעיקר בזכות ספרה "מיץ פטל".
מגיל צעיר הוא עוסק בהלחנה. יצירותיו בוצעו על ידי תזמורות שונות, כמו התזמורת הקאמרית רמת גן, תזמורת המהפכה וסימפונט רעננה, וחלקן הוקלטו ושודרו בקול המוסיקה.
יצירתו הבולטת ביותר של שנהב הייתה האופרה לילדים "מעשה בחצי ירח", לליברית מאת חיה שנהב, בכיכוב זמרים מתוכנית האופרה סטודיו של האופרה הישראלית החדשה. עם הסולנים נמנו עינת אורנשטיין, אינאס מסאלחה, הילה בג'יו, עמית פרידמן ואלינאר לבני. היצירה הועלתה לראשונה במרץ 2004, ובשנת 2005 זכתה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה. האופרה מגוללת סיפורה של ציירת השבה אל דמיון שזכרה מילדותה לאחר שאזלו רעיונותיה האמנותיים. בהפקה נטלו חלק 150 זמרים, נגנים, רקדנים וניצבים.
בספטמבר 2008 הועלתה במסגרת אירועי חג המוזיקה הישראלית ה-11 במספר יצירתו של התיאטרלית-מוזיקלית של שנהב "הלנה מטרויה רוקדת על הדלפק", למילותיהן של המשוררות דפנה דרוקר, מרגרט אטווד, ודליה רביקוביץ'. את היצירה ביצע שנהב עצמו בשיתוף עם זמרת הסופרן רינת גולדמן.
בן ציון הורוביץ

ביוגרפיה

הורוביץ נולד בבוגוסלב שבאוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כבנם של בצלאל, בעל בית מרקחת ואיטה. הוא למד בחדר, בגימנסיה רוסית והמשיך בבית הספר הגבוה להנדסה ביקטרינוסלב. תחילה נטה הורוביץ לקומוניזם והתנגד לציונות, אך בהדרגה שוכנע והפך לציוני. 
הוא שב לבוגוסלב והטיף שם לציונות וכאשר התארגנה קבוצה של 25 צעירים יהודים, שרצו לעלות לארץ ישראל, הצטרף אליהם ובהמשך אף עמד בראשם. הקבוצה יצאה לדרכה ב-1920 והגיעה לארץ ישראל ב-1922. 
הורביץ עבד כפועל שכיר באזור המושבה רחובות ובערבים היה פעיל בענייני ציבור. הוא הפעיל את לשכת העבודה המקומית, הקים את ארגון פועלי הבניין והתארגנויות נוספות ואף היה לזמן מה מזכיר מועצת הפועלים המקומית. ב-1934 נבחר הורוביץ כחבר ועד המושבה מטעם רשימת ההסתדרות ואף היה סגן יושב ראש המועצה וממלא מקומו. ב-1946 נבחר לראשות ועד המועצה והחזיק בתפקיד עד 1950, כאשר רחובות הוכרזה כעיר ואז נבחר לראשות העירייה והחזיק בתפקיד עד 1955.