google/wiki40b huggingface dataset:
אקספשן

אקספשן (הולנדית: Ekseption) הייתה להקת רוק הולנדית שפעלה בין השנים 1967-1989. הלהקה ניגנה בעיקר רוק מתקדם, מוזיקה אינסטרומנטלית ועיבודי רוק ליצירות קלאסיות. הלהקה זכתה להצלחה מסחרית בשנות ה-70 והגיעה מספר פעמים לפסגת מצעד הפזמונים בהולנד. אלבומם השני,"Beggar Julia's time trip"‏(1969) זכה בפרס אדיסון ההולנדי לאלבום השנה. כל חמשת אלבומיהם הראשונים הגיעו למעמד של אלבום זהב.

חברי הלהקה המרכזיים היו החצוצרן ריין ואן דן ברוק (10 בספטמבר 1945 - 11 במאי 2015) שהיה היחידי שניגן בכל אחד מאלבומי הלהקה, והקלידן ריק ואן לינדן (5 באוגוסט 1946 - 22 בינואר 2006) שעם עזיבתו ב-1973 התפרקה הלהקה בפעם הראשונה.

ואן לינדן הקים להקה משלו בשם טרייס (Trace), ובמקביל הקימו חלק מיוצאי הלהקה להקה בשם ספין (Spin) אשר הוציאה שני אלבומים. ב-1978 אוחדו שתי הלהקות מחדש תחת השם אקספשן. עד לשנת 2006 התקיימו מספר איחודים של הלהקה אשר פסקו עם מותו של ואן לינדן. 
הלהקה הופיעה בישראל וצולמה באתרים שונים כמו כיכר הבימה כיכר המדינה ועוד בסרט שנקרא Ekseption - The '70s Broadcasts
כתובת אפרודיסיאס

כתובת אפרודיסיאס היא כתובת ביוונית שהתגלתה במהלך חפירות ארכאולוגיות בשנת 1976 בעיר ההלניסטית אפרודיסיאס ששכנה באסיה הקטנה. הכתובת פורסמה בשנת 1982.
בכתובת רשימת תורמים למוסד קהילתי יהודי, שזהותו אינה ברורה ("פּאַטֶלָה"). הכתובת מהווה עדות חשובה על אודות הקהילה היהודית שהייתה בעיר. בכתובת רשימת שמות ובעלי תפקידים מהם ניתן ללמוד על ההרכב המגוון של האנשים שתרמו לאותו מוסד. הכתובת מתוארכת, לדעת ריינולדס וטננבאום, לסוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3 לספירה. היא מורכבת משני טורים ומשתרעת על פני יותר משמונים שורות.

משמעויות

כפי העולה מן הכתובת, הרכבה של הקהילה היהודית באפרודיסיאס היה מגוון. היו יהודים נכרים, גרים, יראי אלוהים ניתן ללמוד על המקצועות השונים וכן על בעלי התפקידים שהיו בקהילה היהודית.
ניתן גם לראות שהרכב השמות היה מגוון: שמות יווניים מובהקים (דיוגנס, אנטיוכוס, קליניקוס ועוד), שמות עבריים (יעל, יושוע, יוסף, שמואל וכדומה), שמות יווניים אופייניים ליהודים (תיאודורוס, תיאודוטוס), ושמות רומיים, אם כי הללו כתובים ביוונית (אנטונינוס, קלאודיאנוס, ואלריאנוס).
בנוסף, מן הכתובת ניתן גם ללמוד שאישה יכלה למלא משרה ציבורית בקהילה היהודית באפרודיסיאס (נשיאה).
מנחת (תעופה)

מנחת הוא שטח שהוכשר לנחיתה ולהמראה של כלי טיס והוכרז ככזה על ידי הרשויות המוסמכות. השירות שנותן מנחת המטוסים הוא בסיסי ביותר, ובדרך כלל נכלל בו מסלול אחד בלבד, לעיתים סלול ולעיתים עשוי כורכר בלבד. בדרך כלל אין במנחת מגדל פיקוח, והעזר העיקרי בו למען הטייס הוא שרוול רוח.
מנחת מסוקים הוא משטח ישר המיועד לנחיתה והמראה של מסוקים. שטחו של מנחת תקני כזה בישראל, הוא 37 מטר על 37 מטר. לעיתים מוכשר מנחת כזה, עשוי אספלט, בטון או כורכר, על־פני האדמה, ולעיתים הוא נבנה בראשו של בניין, לרוב בית חולים או גורד שחקים. השטח הקטן הנדרש למנחת מסוקים מאפשר להקצות שטח כזה גם על־גבי ספינה קטנה יחסית, כדוגמת ספינת הטילים סער 5.
רומן זוזוליה

קריירה

זוזוליה החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2006 קודם לקבוצה הבוגרת. זוזוליה שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו, ולהרכב הקבוע של הקבוצה שובץ רק בעונת 2008/2009.
בשנת 2011 עבר לקבוצת דניפרו. בשנת 2016 עזב את דניפרו וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה הספרדית ריאל בטיס. בפברואר 2017 הושאל על ידי ריאל לקבוצת ראיו ואיקאנו.

נבחרת

זוזוליה שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2004 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה, סה"כ שיחק בנבחרת הנערים 35 משחקים והבקיע 9 שערים. ב-2006 זומן לנבחרת הנוער של אוקראינה. זוזוליה שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים.
מנבחרת הנוער המשיך לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 23 משחקים, הבקיע 2 שערים. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות. הוא השתתף בכל 3 משחקי הנבחרת בטורניר.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק זוזוליה מאז אוקטובר 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול נורווגיה - במהלך המשחק הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת. זוזוליה היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016. הוא השתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
במאי 2017 הודיע על פרישה מהנבחרת.
אגנס מקפייל

ביוגרפיה

מקפייל נולדה ב-24 במרץ 1890 בדרום אונטריו. היא התחנכה בכנסייה המתודיסטית וסיימה את לימודיה בשנת 1910. לאחר הלימודים, עבדה מקפייל בהוראה במספר כפרים שונים. בתקופתה כמורה, החלה מקפייל בפעילות פוליטית ולכתוב. בשנת 1921 נחברה לראשונה לפרלמנט ונבחרה שוב לתפקיד בשנים 1925, 1926, ו-1930. בשנת 1935 לא נבחרה לתפקיד ועזבה את הפרלמנט. בשנת 1940 היא ניסתה להיבחר שוב לפרלמנט הפדרלי, אך נכשלה ולא התמודדה שוב לתפקיד.
מקפייל שימשה כנציגתה הראשונה של קנדה בחבר הלאומים בז'נבה, ולמרות עמדותיה הפציפיסטיות, היא תמכה בכניסת קנדה למלחמת העולם השנייה. היא גינתה רבות את המכללה המלכותית הצבאית של קנדה, בטענות פציפיסטיות וכי מכללה זו מהווה "חינוך זול וסנובי לילדי העשירים".
בשנת 1943 נבחרה מקפייל לפרלמנט המקומי של אונטריו. היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה (בנוסף על ריי לאקוק שנבחרה באותה השנה). היא הפסידה בבחירות שהתקיימו בשנת 1945 אך חזרה לפרלמנט בשנת 1948 וכיהנה בו עד שנת 1951. באותה השנה לא הצליחה להיבחר שוב לתפקיד.
בשנותיה האחרונות, מקפייל הצליחה בקושי רב להתפרנס מעיתונאות. היא מעולם לא התחתנה. נפטרה ב-13 בפברואר 1954 בטורונטו ונקברה בעיר בחלקה עם בני משפחתה.
קניארים

הקניארים (ספרדית: Cañari; מקצ'ואה: Kañari) הם עם עתיק שהתגורר באזור הפרובינציות אסואי וקניאר באקוואדור של ימינו.
הקניארים היו קבוצת שבטים שהתאחדו יחד לעם אחד. הקבוצה נעלמה בשל כיבושי אימפרית האינקה בראשות הוואינה קפק לכיוון צפון. האינקה כפו עליהם באופן אלים את השליטה ורצחו אלפי קניארים על מנת להפוך את השטח לחלק מן האימפריה.
שבטי הקניארים נמצאו בעיקר סביב טומבמה, עיר שכונתה לעיתים "קוסקו השנייה", בשל דמיונה לבירה מבחינת החן והאדריכלות. במהלך מלחמת האזרחים באימפריית האינקה בין בניו של הוואיינה קפק, הקניארים תמכו בהוואסקר, למרות שהיו באזור הצפוני, אותו ירש היורש הלגיטימי לכס המלוכה, אטאהואלפה. בתחילה, שרי צבאו של הוואסקר, אטוק והאנגו, הצליחו לכבוש את השטחים בצפון ולהעביר את השטחים לשליטתם. אטהואלפה הצליח, בעזרת שרי צבא שהיו נאמנים לאביו, להביס את צבא הוואסקר ולגרום לו לסגת לכיוון דרום. אטהואלפה טבח בקניארים, כנאמני אחיו/אויבו ושרף את העיר טומבמבה.
שרק השלישי

העלילה

הסרט מתחיל כאשר הנסיך מקסים הנבל הראשי של הסרט מהאגדה סינדרלה מציג מחזה על שרק והצלת הנסיכה ושהמחזה לא הצליח הוא התאבל על אימו שהופיעה רק בסרט השני מקסים נשבע לנקום בשרק וללכת לפונדק שבו עוזרים לו כמעט כל הנבלים מהאגדות, לאחר הסרט השני, ממלכת "הרחק, הרחק מכאן" נותרה עם המלך הארולד בצורת קרפד. כאשר המלך גוסס, על שרק ופיונה לכהן כמנהיגי הממלכה. כאשר השניים מודיעים על אי רצונם בתפקידים אלו, המלך מטיל על שרק, פיונה, החמור והחתול את משימת מציאת היורש של הממלכה. פניהם מועדות אל עבר צדה אחר של הממלכה, במקום בו ארתי, אחיינה של המלכה ליליאן, עומד לסיים את התיכון. על הקבוצה מוטלת המשימה לשכנע את הנער המרדן, אשר יהפוך בעתיד למלך ארתור, לתפוס את מקומו כמלך הממלכה, בעוד שפיונה ההריונית נשארת בממלכה, ואם לא - זוג העוגים הנשוי והחמור לא יוכלו לחזור אל ביצתם, ולחיות את חייהם השקטים. בינתיים בממלכה, הנסיך מקסים מתכנן מהפכה צבאית, כעת כששרק מרוחק ולא יכול לפקד על צבאות הממלכה. בתגובה לכך, פיונה מארגנת ארגון מחתרתי-לוחמני, הכולל את כל נסיכות הממלכה, אשר נאבקות בנסיך ומנסות לשמור על הממלכה בדרך הטובה ביותר, עד לשובם של שרק, החמור, החתול - ו"היורש". בסוף הסרט נולדים לשרק ולפיונה שלישייה של עוגים וחוזרים לחיות את חייהם בביצה כהורים טריים.
שאננות מתעתעת

בפסיכופתולוגיה, שאננות מתעתעת היא אחת מתסמיניה של הפרעת המרה, העוזרת להבדיל בינה לבין מחלה אורגנית אמיתית. זהו תסמין המדבר על כך שלעיתים הלוקים בהפרעה זו, מדברים אודות תחלואיהם בשלווה ובאדישות, מבלי להראות את החרדה והפחד הראויים לתחלואים אלו.
אידה ק. מרים

ביוגרפיה

לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון באנגלית ובהיסטוריה (מכללת וולסלי, 1925), למדה כלכלה באוניברסיטת שיקגו. תואר דוקטור הוענק לה ב-1928, מטעם בית הספר הגבוה ברוקינגס לכלכלה וממשל שבוושינגטון. בסיום לימודיה קיבלה משרת מרצה במכללת קונטיקט.
ב-1936 עברה לנהל את מחלקת המחקר והסטטיסטיקה של המוסד לביטוח לאומי (social security), שנוסד רק שנה קודם לכן. ב-1955 קודמה לתפקיד בכיר במוסד. במסגרת תפקיד זה פירסמה מחקרים רבים שעסקו בנושאי רווחה, ביטוחי בריאות, נכות, תחזיות לגיל פרישה, ועוד. כמו כן, קבעה לראשונה את שיטת חישוב קו העוני בארצות הברית. היא עבדה במוסד לביטוח לאומי עד לפרישתה ב-1972.

הכרה

מרים נבחרה לחברת כבוד באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1965. ב-1966 זכתה ב-Federal Woman's Award. כן זכתה בפרס השירות המצוין של משרד החינוך, הבריאות והרווחה.
פיטר יאן לסינק

חייו

לסינק למד לנגן בעוגב בבקונסרבטוריון העירוני בזוולה והשתלם בניצוח בהוראת גוטפריד ון דר הורסט (הולנדית: Gottfried van der Horst).ב-1981 ייסד את "מקהלת ילדי העיר אלבורח" (הולנדית: Stadsknapenkoor Elburg), ושלשה אירועי מוזיקה מקומיים אחד פסטיבל לימוד מזמורי חג המולד בכנסיית הקדוש ניקולאס בעיר, ביצוע המתאוס פסיון  בחג הפסחא ופסטיבל בחודשי חופשת הקיץ, יולי ואוגוסט. 
ב-1984 נתמנה למנהל המוזיקלי של "מקהלת הבנים של הולנד" (Holland Boys Choir). ב-1994, ייסד את "תזמורת באך לסינק" (The Leusink Bach Orchestra) ושנה לאחר מכן את "מקהלת באך של הולנד" (Bach Choir of the Netherlands) תזמורת זמרים בוגרים מעורבת. מאוחר יותר התזמורת והמקהלה אוחדו למוסד אחד, יחד איתן הקליט ב-1999-2000, מהלך חמישה עשר חודשים, את כל הקנטטות הדתיות מאת באך, כמו כן ביצעו ברחבי אירופה והקליטו יצירות קוליות נוספות מאת באך, הנדל, מוצארט, פורה וויולדי.
בשנת 2004 קיבל תואר אביר ב"מסדר האריה של ארצות השפלה".
בטי גארט

ביוגרפיה

גארט נולדה בעיר סנט ג'וזף שבמדינת מיזורי. בתם של אליזבת אוקטביה וקורטיס גארט. לאחר גירושי הוריה עברה להתגורר עם אמה במספר מלונות דרכים. היא בלתה את רוב ילדותה ונעוריה בסיאטל. למדה משחק ב"בבית הספר לתיאטרון בית הבובות" שבניו יורק סיטי ובנוסף גם ריקוד תחת אנה סוקולוב ומוזיקה.

קריירת משחק

גארט החלה להתפרסם בתור שחקנית קולנוע בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 בסרטים "יום בניו יורק" בתפקיד הילדי לצידו של פרנק סינטרה, "קח אותי לבייסבול" של באזבי ברקלי ו"הבת של נפטון" בתפקיד בטי בארט.
בשנת 1973 הצטרפה גארט לצוות שחקני הסיטקום "הכל נשאר במשפחה". בסדרה היא הופיעה בתפקיד השכנה איירין לורנצו, בעבור משחקה היא זכתה בשנת 1974 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
ב-1976 החלה גארט לשחק בסדרה הקומית "לוורן ושירלי" בתפקיד הגרושה אדנה בייביש דה פזיו, תפקיד אותו מילאה במשך כ-5 עונות.

חיים אישיים

גארט הייתה נשואה לכוכב הקולנוע לארי פרקס משנת 1944 עד למותו בשנת 1975. לגארת נולדו שני ילדים ממערכת זו, גארט והשחקן אנדרו פרקס.
גארט נפטרה ב-12 בפברואר 2011 מנסיבות בריאותיות בלוס אנג'לס כשהיא בת 91.
על שמה של גארט הונצח בשנת 2003 כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דניאל חארקה

ביוגרפיה

חארקה גדל במחלקת הנוער של אספניול, ובהמשך שיחק באספניול ב', קבוצת המילואים של המועדון. במהלך עונת 2002/2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ורשם 15 הופעות במדיה בשתי עונות, כאשר במקביל שיחק גם בקבוצת המילואים.
בעונת 2004/2005 הפך חארקה לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת של אספניול. ב-2006 הוא זכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי, וב-2007 הוא העפיל עמה עד לגמר גביע אופ"א, שהסתיים בהפסד לסביליה בדו-קרב בעיטות עונשין. במהלך עונה זו הוא האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2009.
לפני עונת 2009/2010 קיבל חארקה את סרט הקפטן של אספניול מידי ראול טאמודו הוותיק. פחות מחודש לאחר מכן, במהלך מחנה אימונים של הקבוצה בקוברצ'נו שבאיטליה, לקה חארקה בדום לב ונמצא מת בחדרו בבית המלון. חארקה היה בן 26 במותו.
ב-11 ביולי 2010 הבקיע אנדרס אינייסטה את שער הניצחון לזכות נבחרת ספרד בגמר מונדיאל 2010 מול נבחרת הולנד, וחגג אותו באמצעות הורדת חולצתו וחשיפת גופיה שעליה הכיתוב בספרדית "DANI JARQUE SIEMPRE CON NOSOTROS", שתרגומו לעברית הוא "דני חארקה תמיד איתנו".
נחל גוב

נחל גוב (בערבית: ואדי אל-ג'וף) הוא נחל אכזב באורך של 8 ק"מ בהר הנגב הצפוני היורד בצד מעלה עקרבים אל נחל צין, הנמשך דרך הערבה אל ים המלח.

אטימולוגיה

שם הנחל מגיע משמו הערבי: ואדי אל-ג'וף. פירוש השם הערבי הוא "הנחל החודר לעומק" (בטן האדמה או התהום) או "הנחל היבש", על שם הקניון העמוק שהנחל יוצר.

מסלול הנחל

נחל גוב מתחיל בפרשת מים של רכס חצרה, סמוך לכביש מעלה עקרבים הממשיך אל הדרך העולה למצפה המכתש הקטן. מכאן נמשך הנחל בעמק מתון היורד דרומה, בין מדרונות סלעי גיר, כאשר כביש מעלה עקרבים מלווה אותו. לאחר כ-2 ק"מ פונה הנחל מערבה אל מדרגת הכפיפה התלולה של קמר חצרה, היורדת אל נחל צין. לאחר כ-500 מטר הנחל יורד במפל גבוה. מיד אחר כך הוא פונה 
דרומה ונכנס אל קניון עמוק, החתור בין מצלעות הסלע הנטויות שבמדרון המזרחי של רכס חצרה. אורך קטע קניוני זה כ-2 ק"מ,.

צמחייה

כ-200 מטר לפני שפכו של הנחל אל נחל צין, צומח באפיק הנחל עץ טרופי נדיר בארץ ובמיוחד בנגב, הנקרא מורינגה רותמית. בנוסף לעץ הנדיר הזה, על גב רכס חצרה ולקראת מוצאו של הנחל לבקעת צין צומחים עצי שיטה ושזיף.

מכתשות וגבי הנחל

במהלך דרכו של הנחל, הוא יוצר נקיק עמוק וצר שאורכו כמה מאות מטרים, עומקו כ-15 מטר ורוחבו 3-4 מטר. בנקיק זה קיימים שלוש מכתשות גדולות ועמוקות, המתמלאות בחורף במים עמוקים. תופעה זו נקראת גם גבים.
בראט

המצודה

המצודה, "קאלה" (Kala או Kalaja e Bashtovës) שוכנת על צוק תלול על הגדה הצפונית של הנהר, והגישה אליה אפשרית רק מהפינה הצפונית. הצוק היה נושב ללא הפסקה מאז האלף ה-3 לפנה"ס, אם כי המצודה עצמה קמה לראשונה במאה ה-4 לפנה"ס. היא נבנתה ושופצה מספר פעמים על ידי האילירים, הביזנטים, נסיכים אלבנים וכן על ידי העות'מאנים. צורתה של המצודה כשל משולש שמידותיו 100 על 200 מטרים, והיא שוכנת בתוך מתחם מבוצר היקפי באורך של 600 מטר מצפון לדרום, וברוחב של 300 מטר ממזרח למערב. היקפו של המתחם הוא 1,400 מטרים, ובחומתו קבועים 24 מגדלים ושני שערים. במתחם זה התגוררו תושבי העיר עד התקופה העות'מאנית, ולאחר היציאה מהחומות יושב בעיקר בנוצרים. מסיבה זו שכנו במצודה בעבר עשרים כנסיות ביזנטיות אך רק מסגד אחד ששימש את חיל המצב הטורקי. רק חלק מהכנסיות שרד ומהמסגד נותרו רק הריסות ובסיס המינרט. רובה של המצודה הניצבת כיום על הצוק הוא מהמאה ה-13, ורוב בתי המגורים הם מהמאה ה-18 או מהמאה ה-19.
בשטח המצודה מתגוררות כ-200 משפחות המתפרנסות משירותי תיירות ומכירת עבודות רקמה.  מוזיאון אונופרי נמצא בכנסיית חג עליית מרים שנבנתה במאה ה-18 על יסודות ביזנטיים. הכנסייה אינה פעילה ובתוכה יש מגוון ציורי איקונין של הצייר אונופרי שחי במאה ה-16 והצטיין בציורי איקונין. הוא השתמש בצבעים טבעיים שרקח ובעיקר את הצבע הוורוד המכונה ורוד אונופרי. את סוד הצבעים לא גילה לאדם. במוזיאון יש איקונינים גם של בנו ניקולא וציירים נוספים.

אתרים אחרים

לאחר הכיבוש העות'מאני התאסלמו רוב תושביה של העיר והוקמו בה מספר מסגדים, שהידועים שבהם הם "מסגד הסולטאן" (Xhamia e Mbretit) ו"המסגד האדום" (Xhamia e Kuqe), שניהם מהמאה ה-15, "מסגד העופרת" (Xhamia e Plumbit) מהמאה ה-16, ו"מסגד הנערים" (Xhamia e Beqareve) מהמאה ה-19. בעיר נבנו גם בתי תפילה סופים. גשר גוריצה הוקם לראשונה בשנת 1780, והוא עשוי מלבנים. בגשר שאורכו 129.3 מטר, רוחבו 5.3 מטר וגובהו 10 מטרים, קבועות שבע קשתות באורך של 9 עד 16.7 מטר. הוא שופץ בשנת 1922, אך מצבו שב והתדרדר.
רוב בתי המגורים הניצבים כיום בעיר הם מהמאות ה-18 וה-19, וחלקם סבלו מרעידת אדמה שהתחוללה בשנת 1851 וגרמה להרס הקומות העליונות. קודם לרעידת האדמה נבנו כל הבתים מאבן לבנייה, אך לאחר מכן שוחזרו קומותיהם העליונות מעץ. בתיה המסורתיים של העיר הוקמו בין המאה ה-17 למאה ה-19, והם ניצבים משני צדדיו של הנהר - מצפון לו ברובע מאנגאלם ומדרום לו ברובע גוריצה. סגנון הבנייה מתאפיין באחידות, ובקירות הבתים קבועים חלונות גדולים שהעניקו לעיר את הכינוי "עיר אלף החלונות".

הקודקסים של בראט

העיר ידועה גם בזכות שני עותקים של חלקים מהבשורה הכתובים ביוונית עתיקה. האחד מהמאה ה-6 מכונה "קודקס בראט הסגול" (Codex Purpureus Beratinus) או "בראטינוס 1" (Beratinus 1) בשל כך שהוא כתוב בדיו אדומה; והאחר, מהמאה ה-9, מכונה "הקודקס המוזהב" (Codex Aureus) או "בראטינוס 2" (Beratinus 2), גם הוא בשל צבע הדיו בה הוא כתוב בחלקו. שני הקודקסים נמנים עם רשימת יצירות המופת האנושות של ארגון אונסק"ו. הם התגלו בכנסייה במצודת בראט, והם שמורים כיום בארכיון הלאומי בבירה טירנה.
שטח C

שטח C הוא שטח ביהודה ושומרון וחבל עזה הנמצא בשליטה ביטחונית ואזרחית ישראלית. מקור הביטוי בהסכם אוסלו ב', שם הוא משמש ככינוי לשטחים בגדה המערבית שמחוץ לשטחי A ו-B. ב-2005 ישראל פינתה את שטח C שברצועת עזה מתושביו היהודים במסגרת תוכנית ההתנתקות, ומאז נותרו שטחי C רק ביהודה והשומרון. השטח כולל התנחלויות (ובהן 413,400 תושבים ישראלים בשנת 2017), הכבישים המובילים אליהן, יישובים פלסטיניים, בסיסים ושטחי אש של צה"ל ואזורים בלתי מיושבים. מדינות רבות רואות במזרח ירושלים חלק משטח C.
שטח C הוא רציף, וביהודה ושומרון שטחי A ו-B מובלעים בתוכו. מאז סוף שנות ה-90, שטח C מהווה כ-60% מיהודה והשומרון.

אומדני האוכלוסייה הפלסטינית

הוצעו הערכות שונות למספר הפלסטינים הכולל בשטח C. לפי דו"ח של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים משנת 2008, כ-44,100 פלסטינים מתגוררים בכפרים הנמצאים במלואם בשטח C. אם יוכללו הכפרים שבחלקם בשטח C אזי תסתכם האוכלוסייה הפלסטינית של שטחי C בכ-228,000. מתאם פעולות הממשלה בשטחים בפרסום מאוגוסט 2012 העריך את המספר ב-90,000, תוך ציון שמדובר בכ-3% מתושבי יהודה ושומרון הפלסטיניים. לפי ג'ף הלפר, יו"ר הוועד הישראלי נגד הריסת בתים, הפלסטינים בשטח C הם פחות מ-5% מהפלסטינים ביהודה ושומרון ונקב במספר 125,000. העיתונאי דני רובינשטיין טען במאמר שכתב, שהמספר היה 70,000 בתחילת 2010, מספר שצויין עוד ב-2008 על ידי שלום עכשיו. בצלם, האגודה לזכויות האזרח בישראל וארגון הסיוע ההומניטרי לפלסטינים של האו"ם ציינו את המספר 150,000. בשנת 2017 העריך נפתלי בנט כי חיים בשטח C כ-80,000 פלסטינים.

תוכניות לעתיד השטח

לפי דו"ח של הבנק העולמי המתייחס לנתוני 2011, אם שטח C, כולל מזרח ירושלים, יפותח, והפוטנציאל הכלכלי שלו ימומש בידיים פלסטיניות וללא המגבלות המוטלות על ידי ישראל, התמ"ג הפלסטיני צפוי לגדול, באופן ישיר או עקיף, ב-35%, שהם 3.4 מיליארד דולר לשנה.
מאידך, לפי "תוכנית ההרגעה" שמקדם נפתלי בנט, על שטח C תוחל הריבונות הישראלית תוך אזרוח תושביו הפלסטיניים. אחרים הציעו להחיל את הריבונות הישראלית בכל יהודה והשומרון.
מדגר אוורס

תולדות חייו

אוורס נולד בחווה חקלאית במיסיסיפי. בשנת 1943 התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בעיקר בצרפת. הוא שוחרר בדרגת סמל בשנת 1945. בשנת 1951 נשא לאשה את מירלי ביסלי (Myrlie Beasley), בת כתתו באוניברסיטת אלקורן (Alcorn), שיועדה לאפרו-אמריקאים בלבד.
אוורס היה לפעיל מרכזי בתנועה לזכויות האזרח וכיהן, בין השאר, כנשיא הוועידה האזורית למנהיגות שחורה ( Regional Council of Negro Leadership) וכמזכיר NAACP (ההתאחדות הלאומית לקידום אפרו-אמריקאים). בעיקר התמקד במחאה ופעילויות נגד מדיניות הפרדה הגזעית במדינות דרום ארצות הברית ("חוקי ג'ים קרואו"). בשבועות שקדמו למותו דרש חקירה מעמיקה בקשר לרצח אמט טיל, דבר שעורר כנגדו זעם ושנאה מאת לבנים קיצוניים.

הרצח והמשפט

אוורס נורה בגבו מרובה לאחר ששב לביתו מאספת חברי NAACP, על ידי מתנקש שהמתין לו. הוא נפטר מפצעיו כשעה מאוחר יותר. 
הלוויתו התקיימה ב-19 ביוני. כיוון שהיה חייל לשעבר (וטרן), הוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. בטקס השתתפו למעלה מ-3,000 איש. 
ב-21 ביוני נעצר ביירון דה לה בקווית' (Byron De La Beckwith) באשמת הרצח. בקווית' היה חבר "מועצת האזרחים הלבנים" (White Citizens' Council), פלג של הקו קלוקס קלאן. במשפט שהתקיים התקשה חבר מושבעים, שהורכב כולו מאזרחים לבנים להרשיע את בקווית' בדין. רק ב-5 בפברואר 1994, במהלך משפט חוזר, הורשע בקווית' ברצח. הוא מת בכלא בגיל 80 ב-2001. אשתו של אוורס, מירלי אוורס-ויליאמס פעלה במשך שלושה עשורים להביא למשפט את הרוצח של בעלה.

השפעה תרבותית

מיד לאחר הרצח כתב בוב דילן את שירו "Only a Pawn in Their Game"‏, המשלב אמירות של פוליטיקאים דרומיים לבנים שניסו לגונן על הרוצח.
נינה סימון כתבה בעקבות הרצח את השיר "Mississippi Goddam", שהיה לאחד מהמנוני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית‏.
זמר המחאה פיל אוקס כתב את השירים "Too Many Martyrs" ו-"Another Country". מת'יו ג'ונס כתב את הבלדה על מדגר אוורס ("Ballad of Medgar Evers").
ב-1969 נפתח בברוקלין קולג' מדגר אוורס, כחלק מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1983 הופק על ידי PBS סרט הטלוויזיה "סיפורו של מדגר אוורס" בכיכובם של הווארד רולינס ואיירין קארה.
בשנת 1992 הוצב בעיר ג'קסון פסל של אוורס. נמל התעופה של העיר נקרא אף הוא על שמו: Jackson-Evers International Airport‏.
ב-1996 ראה אור סרטו של רוב ריינר "פסק דין" (Ghosts of Mississippi) המגולל את סיפור המשפט השערורייתי, עם וופי גולדברג בתפקיד האלמנה מירלי אוורס, אלק בולדווין בתפקיד התובע, ג'יימס פיקנס בתפקיד אוורס וג'יימס וודס בתפקיד הרוצח.
סמרה

היסטוריה

העיר מוזכרת בשם סמר בכרוניקות שונות החל מהמאה ה-14. התאריך הרשמי של ייסוד העיר הוא 1586, כמבצר הגנה על הוולגה. כמאה שנים מאוחר יותר, ב-1670, נכבשה על ידי חיילותיו של סטפן ראזין במרד האיכרים, והחל מ-1688 הפך המבצר לעיר באופן רשמי: בתחילה (1708) כעיר במחוז קזאן, לאחר מכן (1719) במחוז אסטרחאן; בשנת 1851 הפכה לבירת מחוז סמרה, עם 15,000 תושבים. ב-1773 הייתה סמרה לעיר הראשונה שעברה לצידו של ימליאן פוגצ'וב, מנהיג מרד הקוזקים של אורל נגד הצאריצה יקטרינה השנייה.
באותו זמן, זכה מחוז סמרה לכמות יבול החיטה הגדול ביותר ברוסיה, והעיר הפכה למרכז לקציר חיטה ברוסיה עם טחנות רוח שפרסמו אותה בשם "שיקגו הרוסית". בסוף המאה ה-19 התפתחה העיר למרכז תעשייתי ברוסיה, עם 46 מפעלים ו-2,500 פועלים. 
במהלך מהפכת 1905 הכריזה העיר סמרה על הקמת רפובליקה עצמאית ופרישה מרוסיה, אך זמן לא רב לאחר מכן השתלטו על העיר חיילי הממשלה מחדש. ב-1917 היו בעיר כ-90 מפעלים ובאוקטובר של אותה השנה הונהג בעיר שלטון קומוניסטי. ביוני 1918 העיר עברה לידי הצבא הלבן, אך בנובמבר חזרה לידי הקומוניסטים. בשנת 1919 שימשה סמרה כבירה הזמנית של רוסיה. 
ב-1935 שונה שם העיר לקויבישב על שם ולריאן קויבישב, מנהיג קומוניסטי שכבש את העיר מהצבא הלבן בשנת 1918. ב-1941 רוכזו בעיר מפעלי תעשייה רבים שכללו בין השאר מפעל לייצור מטוסים מסוג איליושין, מפעלי נפט, שבזכותם העיר זכתה לכינוי "באקו השנייה", וכן הועברו אליה נציגויות דיפלומטיות וחלק ממשרדי הממשלה. ומעמדה של העיר עלה בהתמדה. בעיר מצאו מקלט אומנים ואנשי מדע רבים, ביניהם איליה ארנבורג ודמיטרי שוסטקוביץ שב-1941 הלחין בעיר את הסימפוניה השביעית שלו. בזמן מלחמת העולם השנייה ולאחריה מצאו גולים פולנים רבים מקלט בעיר, והוקמו בו אפילו כמה מפלגות פולניות שיהודים נטלו בהן חלק פעיל. לאחר המלחמה רוב הפולנים חזרו לפולין, אך חלקם הוגלו לסיביר בשל פעילות "אנטי-מפלגתית".
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בזמן הקרב על מוסקבה כאשר היה חשש ניכר שמוסקבה תיפול בידי הגרמנים - החליטו סטלין וההנהגה הסובייטית להפוך את קויבישב לבירה הזמנית של ברית המועצות במקרה שמוסקבה תיפול, ולשם כך אף העבירו לשם את הממשלה, את מוסדות השלטון ומרכזי המפלגה הקומוניסטית, ואת נציגי השגרירויות הזרות. גם סטלין עצמו התכוון לברוח לקויבישב אולם חזר בו לבסוף ונשאר במוסקבה. הממשלה וראשי המשטר נשארו בקויבישב למשך תקופה קצרה עד שהחלה להתייצב קו החזית במוסקבה במהלך חודש אוקטובר 1941 אז חזרו למוסקבה.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה סמרה קורומוץ', הנמצא במרחק של כ-35 קילומטרים צפונית לעיר.
בעיר עצמה פועלות מספר מערכות תחבורה ציבורית, בהן מערכת חשמליות והרכבת התחתית של סמרה הכוללת קו אחד.

ספורט

בעיר פועלות כמה קבוצות ספורט גדולות, כמו קריליה סובייטוב סמרה בכדורגל וסמרה בכדורסל. סמרה היא אחת הערים שאירחו משחקים במונדיאל 2018 ולצורך כך נבנה בעיר אצטדיון קוסמוס ארנה.

יהודים

עד תחילת המאה ה-19 העיר הייתה מחוץ לתחום המושב והורשו להתיישב בה קנטוניסטים בלבד. בין השנים 1914 ו-1917 הוגלו יהודי אזורי הלחימה בבלארוס, ליטא ולטביה לעיר וכך גדלה הקהילה היהודית בצורה משמעותית. מ-1991 חודשה הפעילות הקהילתית ומכהן כרב העיר הרב שלמה דייטש. בעיר שני בתי ספר יהודים - האחד של רשת אורט העולמי והשני של רשת "אור אבנר" על ידי חב"ד.
קרפדה במאורה

קרפדה במאורה הוא מאכל מסורתי של המטבח האנגלי עשוי נקניקיות אפויות בבלילת פודינג יורקשייר, המוגש לרוב לצד ירקות ורוטב בשר עם בצל, לעיתים גם עם מחית תפוחי אדמה או טוגנים.
מקור שמו של המאכל אינו ודאי. בין השאר נטען כי השם מתאר את מראהו של המאכל, הנראה כקרפדה המציצה מהמאורה. אמנם המאכל כפי שהוא מוגש היום אינו נראה כך, אך במקורו לא הוכן מנקניקיות אלא ממגוון סוגי  בשר (בין השאר בשר בקר, בשר כבש, כליות ועוד) שהונחו במרכז הבלילה, וניתן היה לדמותו לקרפדה האורבת לציד, כשרק חלק מגופה גלוי מחוץ למאורה.
הכנת המאכל מצריכה הלהטת תבנית אפייה בתנור, הכנסת הנקניקיות והבלילה לתבנית הלוהטת ואפייה למשך כמחצית שעה.
גרגורי בסקין

קריירה

בסקין נולד בסנט פטרסבורג שברוסיה עלה לישראל בשנת 1990 והתגורר באשקלון. בשנת 1996 כשהוא בן 9 החל להתאמן בסיוף. בסקין היה אלוף ישראל לנוער בשנים 2004–2007 (עד גיל 21). בשנת 2007 היה סגן אלוף אירופה לנוער. בשנת 2010 זכה באליפות ישראל בפעם השנייה.
ב-2009 העפיל לגמר גביע עולם באיטליה והגיע לדירוג השיא שלו לבוגרים בעולם - מקום 64.
בשנת 2012 כשל בניסיונו להעפיל לאולימפיאדת לונדון.
נכון לשנת 2017, מאמן ומתגורר בסטוקהולם, שוודיה, שם זכה באליפות המדינה לשנה זו. במאי 2017 השתתף באליפות ישראל לסיוף וזכה במדליית הכסף.