google/wiki40b huggingface dataset:
מחנה

מחנה הוא כינוי ליישוב ארעי. ארעיותו של המחנה מתבטאת בעיקר באחת משתיים: ארעיות פיזית, קרי היישוב עצמו מתקיים לפרק זמן קצוב, או ארעיות של התושבים. בשל אופיים המוגבל בזמן של רוב המחנות, לרוב אין למצוא בהם מבני קבע אלא אוהלים או צריפים.
בעבר שימשו מחנות עמים נודדים, נוודים וצבאות במסעותיהם. המונח נזכר כבר בתנ"ך (למשל בראשית ל"ב 2). כיום ניתן למצוא מגוון רחב מאוד של שימושים במחנות: בפעילות נופש, בפעילות צבאית, כמקומות מגורים זמניים לאחר אסונות טבע, וכמקומות כליאה המוניים.
גונבים את הבשורה

הספר

במסה המרכזית, "גונבים את הבשורה", ניגש מרדכי שלו לפרשנות "מחכים לגודו" של סמואל בקט. במסה מציג מרדכי שלו את שיטתו הגורסת "פתרון" ל"חידות" ספרותיות ותרבותיות מרכזיות, ומציב את בעיית היהודים אחרי אושוויץ במוקד התרבות האירופית. עיקרי "פתרונו" של שלו הם שה"חידה" עוסקת בתגובת בני התרבות האירופאית להשתלטות היהדות (בדמות הנצרות) על עולמם האלילי, תגובה הנעה בין זעם רצחני לבין ניסיון לרשת את היהודים ולגנוב את הבשורה שנועדה להם (כפי שמרמז שם המאמר), שכן: 
ככל שגוברת המשיכה הסמויה אל היהדות - כן גוברים גם רגשות התיעוב והשנאה כלפיה, המשמשים מנגנוני הגנה רבי-עוצמה מפני הצורך והדחף להשלים מה שרק החלו בו הנצרות והאיסלם. ניתן לומר, מתוך קריאה לעומק במחכים לגודו וביוליסס, כי מנקודת מבט מסוימת הממלאת תפקיד חשוב ביצירות אלה, דברי ימי האנושות הם דברי ימי התייהדות האנושות שטרם נשלמו

בפרשנות לקטע מפורסם מתוך 'סיפור על אהבה וחושך', שבו מנסה עוז הצעיר, בימים לפני החלטת החלוקה, לשכנע צעירות ערביות שיש די מקום לשני עמים בארץ ישראל, כותב שלו: 
אוסלו לא היה ייעוד, אוסלו היה זיוף של ייעוד. וכל התעסקותו של עמוס עוז בפוליטיקה הייתה אסון אחד גדול, לו ולנו. ייעודו של עמוס עוז היה לכתוב את 'סיפור על אהבה וחושך' ולכלול בו וידויים לא רק על מחדליו כימני אלא גם על מחדליו כשמאלני, שהם חמורים פי כמה, ושלהם נתן ביטוי, שלא מדעת כמובן, בחיזוריו הכושלים אחרי הערביוּת, המבשרים באורח גרוטסקי הן את אוסלו ואת ז'נבה, והן את הפורענויות האיומות שהביאו בעקבותיהם. עמוס עוז אינו נרגע וממשיך לעשות בכל פעם את אותן הטעויות, אותם הזיופים, אותן המעידות, בהפכו את המוזיקה, כלומר את היצירה האמנותית, שהיא ייעודו האמיתי, לטרגדיה, שהיא זיוף הייעוד, ייעוד שהפך לסיוט, סיוט הגובל בהתאבדות.
— עמוד 365
.
למסות אחרות יש אופי בלשי מובהק. "שלו בוחר יצירות, חלקן הגדול חידתיות (ואת חלקן האחר הוא הופך בעצמו לחידה), ואז, כמעין הרקול פוארו טקסטואלי, חושף את זהותן האמיתית, כלומר את פרשנותן".
בביקורת על הספק נאמר: "הקריאה בספר מרתקת. כל טקסט של שלו מכיל רבדים רבים ושוזר בין קריאה צמודה של הטקסט, תגובה למאורעות היסטוריים ומדיניים, עיונים מטפיזיים, פרשנות פסיכולוגית של הסופר ועוד. כתיבתו של שלו ברורה, קולחת וסוחפת. עם זאת, היא דורשת מהקורא תשומת לב מרבית למהלך הדיון, וגם זמן."
דאפר יוסף

ביוגרפיה

יוסף נולד בטבולבה שבתוניסיה. החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 10 כאשר הוזמן לשיר שירים אסלאמיים-סופיים בחתונות שהתקיימו בעירו.
עם הזמן קנה לעצמו מוניטין ברמה המקומית בשל איכויות הקול שלו, והוזמן מספר פעמים להופיע ברדיו מונסתיר.
בעודו תלמיד במדרסה אסלאמית נהג להאזין בסתר לרדיו וגילה את סגנון הג'אז. ב-1990 עזב את תוניסיה והיגר לאוסטריה, המדינה היחידה שהייתה מוכנה לקבל אותו ללא ביורוקרטיה מסובכת בנושא הויזה. חסר ממון התיישב תחילה בגראץ, לאחר מכן עבר להתגורר בווינה, ומשם נדד לברצלונה, ברלין וניו יורק, עד שחזר לאוסטריה.
אלבום הבכורה שלו "מלאכ" (Malak) יצא ב-1999 וזכה להצלחה יחסית. עם זאת, הוא המשיך להתגורר בבתי מלון שונים ברחבי העולם ולא התיישב בבית משלו. ב-2002 התחתן ועבר להתגורר בפריז. בשנה זו הוציא את אלבומו "אלקטריק סופי", שבעקבות הצלחתו יצא למסע הופעות נרחב באירופה.
יוסף הוציא חמישה אלבומים משלו, ונוסף על כך ביצע מספר שיתופי פעולה עם מוזיקאים כגון החצוצרן הסרדיני פאולו פרזו, הגיטריסט הנורווגי איווינד אראסט, הפסנתרן הקובני עומר סוסה והפסנתרן האמריקאי אורי קיין.
יוסף טען כי הוא נמשך למוזיקה הודית ומוזיקה נורדית. במוזיקה שלו ניתן למצוא השפעות מזרחיות ממוזיקה סופית ומיסטית והשפעות מערביות ממוזיקת הג'אז וממוזיקה אלקטרונית. באופן כללי, ניתן לאפיין את המוזיקה שלו עם סגנון הג'אז-פיוז'ן האתני.
יוסף היה מועמד למספר פרסים מוזיקליים בתחום האוונגרד והג'אז.
בפברואר 2011 הופיע בחיפה יחד עם טריו ג'ובראן.
איפה גר החבר שלי (סרט)

עלילת הסרט

אחמד הוא תלמיד בכיתה ג' המתגורר בכפר קוקר שבאיראן. יום אחד, לאחר שחזר מבית הספר הוא מגלה שבטעות הכניס לתיק שלו את המחברת של חברו לספסל הלימודים, מוחמד רדה.
אחמד יודע שאם הוא לא יחזיר את המחברת לחברו החבר לא יוכל לעשות שיעורי בית ובכך הוא מסכן אותו בהשעיה מבית הספר. בשל כך, אחמד יוצא למסע שבו הוא מחפש את חברו מוחמד בניסיון להחזיר לו את המחברת. העלילה של הסרט סובבת סביב כל המאמץ המתסכל והדרך שאחמד עושה כדי למצוא את מוחמד, את חוסר הרגישות וההבנה בין עולם המבוגרים אל עולמם של הילדים. 
אחמד לא מוצא את ביתו של מוחמד ולא מצליח להחזיר לו את המחברת, כשהוא חוזר לביתו השעה כבר מאוד מאוחרת והוא בוחר להכין למוחמד את השיעורים. ביום למחרת, כאשר המורה בודק את המחברות והשיעורים שנתן הוא נותן להם ציון מצוין.

מורשת

היכן הוא ביתו של החבר? הוא סרטו הראשון של קיארוסטמי שזכה לתשומת לב בין-לאומית.
מבקר הקולנוע ג'ונתן רוזנבאום כינה את קיארוסטמי כבמאי החי הטוב ביותר וכינה את הסרט (ביחד עם שאר הסרטים בטרילוגיית כוכר - מעבר לעצי הזית ו-Life And Nothing More) כ"מדיטציות מתמשכות במקום קבוע והדרך בה אנשים רגילים חיים בו... ... פואמות קומיות-קוסמיות על התמודדות עם אסונות אישיים ולא אישיים כאחד הם [הסרטים] על יצירה של תגליות והוקרה על העולם--כולל דברים שאנחנו לא יכולים להבין".
הבמאי ורנר הרצוג קורא לתלמידיו לצפות בסרט כחלק מתהליך הלמידה.]
רוברט בארו (קצין)

חיים מוקדמים ולימודים

בארו נולד וגדל בבאטון רוז', לואיזיאנה. בשנים 1939-1942 למד באוניברסיטת לואיזיאנה ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל הנחתים.

קריירה

בשנת 1942 התגייס בארו לחיל הנחתים ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. בהמשך שימש כמדריך טירונים. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס בשנת 1943 נשלח בארו לסין, שם שימש כמפקד מחלקה. בארו לחם במלחמת העולם השנייה במבצעי גרילה בסין המרכזית, כנגד הצבא היפני ועוטר בכוכב הארד. במלחמת קוריאה שימש בארו תחילה כמפקד פלוגה בגדוד ה-1 של רגימנט הנחתים הראשון, והוביל אותה במהלך הקרב על אינצ'ון. על גבורתו בקרב מאגר צ'וסין עוטר בארו בצלב הצי. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הנחתים ה-6. במלחמת וייטנאם שימש כמפקד רגימנט הנחתים ה-9. בשנת 1969 הוביל את הרגימנט במבצע "דואי קניון". בעבור האופן שבו פיקד על הרגימנט הוענק לבארו עיטור צלב השירות המצוין של צבא ארצות הברית, אף שהיה שייך לחיל הנחתים. לאחר המלחמה שימש בארו בשורת תפקידי פיקוד ומטה עד שבשנת 1979 מונה למפקדו ה-27 של חיל הנחתים. בשנת 1983 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
דונלד רמספלד

חייו

רמספלד נולד וגדל בשיקגו, אילינוי. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת פרינסטון. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צי ארצות הברית והוסמך כסג"ם. מיד לאחר סיום לימודיו בשנת 1954 התגייס לצי, השלים קורס טיס והוסמך כטייס קרב ושירת בין היתר כמדריך טיסה. בשנת 1957 השתחרר משירותו בצי, אולם הוסיף לשרת במילואים. בשנים 1963-1969 שימש כנציג המחוז ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר מכן שימש רמספלד כשגריר ארצות הברית לנאטו ובמגוון תפקידים תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון, ביניהם יועץ לנשיא. תחת הנשיא ג'רלד פורד שימש כראש הסגל של הבית הלבן ובשנים 1975–1977 שימש כמזכיר ההגנה ה-13. ב-1977 הוענק לו תואר הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית. 
בשנת 2001 מינה אותו  הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למזכיר ההגנה בממשלו. רמספלד שימש בתפקיד במהלך פיגועי 11 בספטמבר ובהמשך לכך במהלך מלחמת אפגניסטן. רמספלד נחשב לאחד מהוגיה, מעצביה ומוביליה של מלחמת עיראק. כמזכיר ההגנה בכהונתו השנייה יזם רמספלד והוביל שורה של רפורמות בכוחות המזוינים של ארצות הברית במטרה להתאים אותם לעימותים המודרניים. בין היתר פיטר את מפקד צבא היבשה והחליפו בפיטר סקומייקר‎, שחזר לשם מכך מפרישה לשירות פעיל, ערך שינוי באופן הרכש וההצטיידות, המשיך את התהליך של צמצום והקטנת הכוחות המזוינים. בשתי המערכות, באפגניסטן ובעיראק, דרש רמספלד כי המערכה תחל מהר ככל האפשר ומבלי להמתין עד לצבירת סדרי הכוחות שביקשו מפקדי הצא, שנראו מוגזמים בעיני.

התנגדותו לשחרור ג'ונתן פולארד

רמספלד הוא מתנגד תקיף לשחרורו או חנינתו של המרגל ג'ונתן פולארד. בשנת 1998, כתגובה לדיווחים בתקשורת על כך שהנשיא קלינטון שוקל לתת חנינה לפולארד, ראמספלד שיגר מכתב לנשיא וביקש ממנו שלא להעניק את החנינה. במכתב נטען ששחרורו של פולארד עומד בניגוד לאינטרסים של ארצות הברית והוא חתום על ידי שבעה מזכירי הגנה לשעבר כולל רמספלד עצמו. בסופו של דבר, קלינטון החליט שלא להעניק חנינה לפולארד.
גם לאחר קביעת מועד שחרורו של פולארד בנובמבר 2015, דבק ראמספלד בהתנגדותו לשחרור, וטען כי מדובר ב"רעיון גרוע".

התפטרותו

בשנת 2006 הוטחה ברמספלד ביקורת קשה עקב המצב הקשה במלחמה בעיראק. רמספלד נחשב, מבין ראשי הממשל, מהתומכים העיקריים ביציאה למלחמה. עיקר הטענות היו על התמקדות במלחמה ללא חשיבה מספקת על המצב שיבוא בעקבותיה ועל כך שקיצץ מתקציב מטוס הקרב ה-F-22. ביקורת הייתה גם בנושאים צבאיים ובמרכזה מכתב של שמונה גנרלים ואדמירלים לשעבר שקראו לרמספלד להתפטר. בנוסף, נמתחה ביקורת רבה על האישור שניתן על ידי רמספלד לשיטות חקירה אלטרנטיביות, שנטען כי עלו כדי עינויים. ידוע, בהקשר זה, מה שזכה לכינוי "מזכר רמספלד", שעמד במוקד ספרו הביקורתי של פיליפ סאנדס, צוות הטרור - מזכר רמספלד והבגידה בערכים האמריקאיים.
הנשיא בוש הביע בו תמיכה. גם בתקופה שלפני הבחירות לבית הנבחרים האמריקני בשנת 2006, טען הנשיא בוש במספר הזדמנויות שרמספלד יישאר בתפקיד מזכיר ההגנה כל עוד הוא משמש כנשיא. אולם לאחר הבחירות בהן איבדו הרפובליקנים את השליטה בבית לטובת הדמוקרטים לאחר 12 שנים, בוש הודיע שרמספלד יתפטר מתפקידו כמזכיר ההגנה. רפובליקנים רבים ראו את ההודעה על ההתפטרות כמאוחרת מדי, שכן היו סבורים שהיו זוכים בקולות רבים יותר לו המצביעים ידעו על ההתפטרות.
בוש מינה לתפקיד מזכיר ההגנה את ד"ר רוברט גייטס. במסיבת עיתונאים בה הודיע הנשיא על התפטרותו של ראמספלד ומינויו של גייטס, הוא טען שאמריקה והעולם בטוחים יותר בשל שירותו ומנהיגותו של דונלד רמספלד.
יצרים בדם

פרטים נוספים

הסרט "יצרים בדם" מבוסס על סיפור אמיתי על המאפיה המקסיקנית בכלא "סאן קוונטין" בשלהי שנות ה-50.
קלה (צמח)

מחזור חיים

הקלה מסתגלת לכל אקלים ידוע, היא בעלת פקעת, בעונה הגשומה היא פורחת ובעלת עלווה רחבה ויפה ובעונה השחונה (קיץ) היא איננה בעלת חיים מעל פני השטח.
פרחה לבן משמה כשמלת כלה ביום חתונתה, במרכזה ניצב עמוד צהוב ובעת אבקנים.
הריבוי האפקטיבי ביותר נעשה על ידי הפקעות.
עקב יופיה והדמיון בינה לבין כלה ביום חתונתה היא משמשת רבות בזרי פרחים.
ישראל לייבוב

ישראל לייבוב (תרע"א, 1910 - י"ט באדר תשנ"ד, מרץ 1994) היה יושב-ראש צעירי אגודת חב"ד בישראל.

תולדותיו

נולד בשנת 1910 בניקופול שבאוקראינה למנדל לייבוב. בשנת 1949 עלה לישראל. היה ממקימי ומראשוני מתיישבי כפר חב"ד וכיהן כיושב ראש היישוב בשנת תשי"ג-תשט"ו.
בהוראת הרבי מליובאוויטש היה ממקימי צעירי אגודת חב"ד האחראית על השלוחים של חסידות חב"ד בישראל. כיהן כיושב ראש האגודה למעלה מארבעים שנה, עד פטירתו. בין פעולותיו: פרסומי הסברה בעניין הצורך לתיקון חוק השבות וכן הוצאת השבועון כפר חב"ד.
בשנת תשל"ח ארגן מבצע פורים ארצי לילדי ישראל ברחבי הארץ. בשנת ה'תש"ם ריכז את פרויקט תהלוכות ל"ג בעומר שהיה אז בראשית דרכו.
נפטר בי"ט באדר תשנ"ד (1994), כשהוא חשוך ילדים. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. את מקומו כיו"ר צעירי אגודת חב"ד מילא יוסף יצחק אהרונוב.
פליסיטי ג'ונס

ביוגרפיה

ג'ונס נולדה בכפר בורנוויל שבברמינגהם, אנגליה, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה בעיסוקם הם עיתונאי ופרסומאית. לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת שלוש היא גדלה עם אמה ואחיה. בשנת 2006 סיימה את לימודיה האקדמיים עם תואר ממכללת וונדהאם שבחסות אוניברסיטת אוקספורד.

קריירת משחק

ג'ונס התגלתה לראשונה בסדרת פנטזיית הקוסמות הפופולרית "המכשפה הגרועה ביותר", שם שיחקה תלמידה בבית הספר למכשפות "את'ל האלוו".
ב-2007 שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מנזר נורת'אנגר" בתפקיד הנערה קתרין מורלנד.
ב-2008 שיחקה בדרמה "זיכרונות של טיפש" בתפקיד הנערה רות', אהבתו של הדמות הצעירה של כוכב הקולנוע ג'ו סקוט ובעיבוד הקולנועי לרומן "בחזרה לבריידסהד".
ב-2009 הופיעה לצידן של הכוכבות ההוליוודיות מישל פייפר וקתי בייטס בדרמה של סטיבן פרירס "שרי" בתור הנערה אדמי.
ב-2010 התפרסמה ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן "הסערה" בתור מיראנדה, בתה של הדוכסית פרוספרה (הלן מירן)
ובקומדיה של יוצר "המשרד" ריקי ג'רווייס "צומת בית הקברות".
ב-2011 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "מאוהבים בטרוף" ("בטירוף" / "כמו משוגעים"), לצד אנטון ילצ'ין וג'ניפר לורנס. הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס פסטיבל סאנדנס.
בנוסף ב-2011 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה" של הבמאי פיל טרייל.
זכתה להכרה נוספת גם לצידו של אד וסטוויק בקומדיה הבריטית המוערכת "מסלול לאהבה".
בשנת 2014 גילמה ג'ונס את דמותה של ג'יין הוקינג, אשתו של האסטרופיזיקאי פרופסור סטיבן הוקינג (אדי רדמיין), בדרמה הביוגרפית "התאוריה של הכול". ג'ונס זכתה לביקורות משבחות על משחקה בסרט והיא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ב-13 באוקטובר 2016 שיחקה בסרט המתח של רון הווארד "התופת" לצידם של טום הנקס, בן פוסטר, עומאר סי ואירפאן קאן. באותה שנה שיחקה בסרט המדע הבדיוני "מלחמת הכוכבים: מורד מספר אחת". הסרט הוא התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים", והיא משחקת שם לצד דייגו לונה, פורסט ויטאקר ומאדס מיקלסן.
לאשה

התייחסות חברתית

השבועון הוא הנפוץ ביותר בישראל, ובעבר היה ניתן למצוא אותו במספרות ובחדרי המתנה רבים, כגון אלה של רופאים ועורכי דין, לנוחות הממתינים. מאפיין זה הגדיל את החשיפה לשבועון, כשאל קוראיו הקבועים הצטרפו קוראים מזדמנים רבים. בשירו "ישנן בנות" (1967) כלל יורם טהרלב את השורה: "ישנן בנות אשר קוראות ללא בושה את השטויות ב'לאשה' וזה, אם תשאלו אותי, כל עולמן התרבותי!".
עדי זליכוב-רלוי

ביוגרפיה

זליכוב-רלוי נולדה וגדלה בתל אביב.
למדה בבית הספר התיכון צייטלין.
זליכוב-רלוי בוגרת תואר ראשון במשפטים ותואר שני בעיתונות ותקשורת ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן.
עדי מגיעה מבית עוטף בספרים. למשפחה של סבתא שלי הייתה חנות ספרים בברלין, שנופצה ב'ליל הבדולח' סבא של אמא שלי שהיה ראש עיריית ירושלים הראשון כתב ספרים, ואני זוכרת ספרייה משתרעת בביתו שברחביה. לאבא של אבא שלי הייתה חנות ספרים בתל אביב בשנות השישים, עד שנהרג כשאבי היה בן 8. כשיש סביבך ספרים אתה קורא.
— ראיון לרגל צאת הספר "ילדג" באתר מאקו
בעבר ניהלה זליכוב-רלוי את המחלקה המסחרית באתר סלונה, הייתה מנהלת תוכן ודיגיטל בכירה ב"רוני ארנון תקשורת", ושימשה כעיתונאית ועורכת בליידי גלובס, nrg מעריב, סלונה ומגזינים נוספים.
זליכוב-רלוי ערכה מחקר אקדמי בתקשורת וייצוגים מגדריים, בשיתוף עם דוקטור עליזה לביא מהמחלקה לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף שימשה כעוזרת מחקר במרכז רקמן לקידום מעמד האישה, אצל דוקטור רות הלפרין-קדרי.
כיום זליכוב-רלוי כותבת קבועה במיזם הישראלי ללימוד תנ"ך: 929-תנ"ך ביחד, כותבת מדור ספרותי קבוע בעיתון ״הארץ״ וטור קבוע במגזין מוצש: מגזין תרבות חברה ופנאי היוצא לאור מדי שבוע, החל מאפריל 2011, על ידי מקור ראשון.
בנוסף כותבת זליכוב-רלוי טור בעיתון הילדים החודשי "אדם צעיר", ומלמדת קורסי כתיבת ספרי ילדים במכללת מנשר לאמנות.
זליכוב-רלוי מתגוררת בגבעת שמואל, נשואה לליאור, ואמא לשלושה.
משפט צ'בה

הוכחה

יש למשפט כמה וכמה הוכחות גאומטריות, אבל ההוכחה בשיטות של גאומטריה אנליטית היא כנראה הפשוטה מכולן. מכיוון שהנקודות A,B,C אינן על קו ישר אחד, כל נקודה במישור, ובפרט O (ראו ציור) היא ממוצע משוקלל שלהן, כלומר, קיימים משקלים , שסכומם 1, כך שמתקיים: .
מכיוון שהנקודה D נמצאת על ישר אחד עם O ו-A, ועל ישר אחר עם B ו-C, מתקיים: . לכן , ובאופן דומה, , ו-. כלומר, טענת המשפט היא ש- , והטענה הזו טריוויאלית.
מוצר

בכלכלה, המונח מוצר מתאר סחורה או שירות שיש להם שווי כספי; בדרך כלל סחורה או שירות אשר עברו עיבוד אנושי ותהליכי ייצור הקשורים לידע ולתנאים התרבותיים והחברתיים של הייצור.
בתחום השיווק, מוצר הוא כל דבר אשר ניתן להציע לשוק ואשר יספק את צורכי השוק. בתחום הייצור והתעשייה, נרכשים מוצרים כחומרי גלם (או מיוצרים בהליכי מיחזור) ונמכרים כסחורה מוגמרת. מצרכים הם בדרך כלל חומרי גלם (כמו מתכות ותוצרים חקלאיים), אבל מצרך יכול להיות נגיש גם לצרכן בשוק החופשי. השימוש כיום במונח "מוצר" נרחב וכולל תחומים שאינם יצרניים גרידא, כמו בשירות הציבורי, שבו ה"מוצר" עשוי להיות נתונים או מידע (החלטות, וכו').
במקרו כלכלה, "תוצר" הוא מונח המתאר את מכלול המוצרים שיוצרו במשק מסוים.
תל דותן

חפירות ארכאולוגיות

החפירות באתר נערכו בין השנים 1953 ל־1964, על ידי הארכאולוג ג'וזף פול פרי (Joseph Paul Free) מטעם וויטון קולג'. בתשע עונות החפירה באתר חשף פרי שרידים ארכאולוגיים
מ־21 שכבות שונות. השרידים האדריכליים העיקריים הם מתקופות הברונזה קדומה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל I ותקופת הברזל II בחפירות נחשפו, בצד הדרומי והמערבי של התל, ביצורים ובתי מגורים מתקופת הברזל II, עת היישוב היה מבוצר ומוקף חומה. בצד הדרומי של התל נתגלה מבנה, אותו זיהה פרי כמבנה מנהלה שבו נאספו מיסים, כגון חיטה, שמן זית וסחורות אחרות. במהלך חפירת המבנה חשפו הארכאולוגים מאות פערורים (כדים בעלי פתח רחב), ובכמה מהם נותרו עדויות כי הללו שימשו לאחסון דגנים ושמן. דגימות שנלקחו משכבת החורבן שעל רצפות המבנה ונבחנו בתיארוך פחמן-14 במעבדה, לימדו כי המבנה נחרב בסוף המאה ה-9 לפנה"ס.
בתחילת שנות ה-2000, החליט וויטון קולג לבחון מחדש את ממצאי החפירה ולערוך פרסום מקיף ומסכם על האתר. את המחקר המחודש הוביל הארכאולוג רוברט קולי (שניהל גם את חפירות "ח'רבת רדנה", אתר חשוב מתקופת הברזל הממקום בתוך רמאללה). כמו כן, נערך באתר סקר מקיף וחפירת בדיקה בשנת 2004. ממצאי החפירה שהיו מאוכסנים בוויטון קולג, במוזיאון רוקפלר ובקולג' סנט ג'ורג' בירושלים, נבחנו מחדש ותוארכו באמצעים מודרניים. לפי מחקר זה התל היה מיושב ברציפות החל מהתקופה הנאוליתית ותקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ועד לתקופה הרומית בארץ ישראל.
בשנת 2013 התגלה בתל דותן שברי מזבח עשוי מאבן גיר מקומית, בעל ארבע קרניים מתקופת הברזל II. מידותיו 65X65 סנטימטר ועוביו הכולל בנקודת המרכז 18 סנטימטר.
ככול הנראה מזבחות מטיפוס זה שימשו להבערת קטורת או חומר אחר, ולא שימשו להקרבת בעלי חיים או מנחות אחרות. השערת החוקרים היא, שבשל מיקומו של הממצא בתוך מערכת של מבנים, אפשר לתארך את המזבח באופן מהימן לראשית תקופת הברזל II (המאה ה-9 לפנה"ס). מכלול המבנים שבמסגרתו נמצא המזבח זוהה במקור על ידי ג'וזף פרי כמבנה מנהלה, אך בעקבות גילוי המזבח משערים ששימש בראש ובראשונה למטרות פולחן.
רוב ממצאי תל דותן מוצגים במוזיאון קטן השוכן בתוך בור מים בחצר הקולג' של קתדרלת סנט ג'ורג' בירושלים.

ביר אל חפירה

בצמוד לתל מדרום ממוקמות שלוש בארות עתיקות, תעלה, מספר בריכות ובורות מים. בבאר העתיקה מביניהן, שנחפרה לעומק של כ-20 מטר, היה מבנה ומתקן אנטיליה לשאיבת מים. בתחילת המאה ה-20 הותקנה במקום משאבה ממונעת. כיום המבנה נטוש וחלקו הרוס.
האתר נקרא בערבית "ביר אל חפירה" ויש המזהים אותו עם "באר יוסף",
המכנים אותו גם "בור יוסף" שעל פי המתואר בפרשת "וישב" בספר בראשית השלכוהו אחיו אל הבור.

זיהוי האתר

זיהוי של התל עם דותן המקראית נעשה כבר במאה ה-14 על ידי אשתורי הפרחי, בשנת 1851 זוהה התל מחדש על ידי הנוסע ההולנדי ון דר ולדה שביקר בתל.
רופא אליל

רופא אליל הוא כינוי לאדם הטוען ליכולת ריפוי כביכול של מחלות, שבתרבויות מסוימות מאמינים כי הן נגרמו על ידי כישוף. הם משתמשים בשיטות טיפול מסורתיות עממיות במהלך פעילותם, כגון טקסים, מאגיה ואמונות טפלות. כיום פעילות זו רווחת בעיקר במדינות העולם השלישי, בקרב כוהנים שמאניסטים, אם כי כוהנים/רופאים אלו עושים שימוש גם בצמחי מרפא ובתרופות טבעיות.
לעיתים משמש הכינוי 'רופא אליל' כמילת גנאי לתיאור רופא כושל. בנוסף, הביטוי מיוחס לאנשים המשתמשים בריפוי עממי ולא ברפואה המודרנית המבוססת ראיות. לעיתים משתמשים במונח זה מבקרי הרפואה האלטרנטיבית, להבעת ביקורת על מדעיות התחום.

המונח נזכר לראשונה בתנ"ך בספר איוב: 
וְֽאוּלָ֗ם אַתֶּ֥ם טֹֽפְלֵי־שָׁ֑קֶר, רֹפְאֵ֖י אֱלִ֣ל כֻּלְּכֶֽם׃
— פרק י"ג פסוק ד'
 ביאור: איוב האשים את רעיו, אשר באו לנחמו, שדברי הניחומים שלהם מנחמים כמו שרופא אליל מרפא. התלמוד דן בפסוק הזה ומביא שני פירושים למילה "אלל" ששניהם רחוקים מהמשמעות המקובלת (המילה נכתבת בכתיב חסר ולכן אין מדובר ברופא אליל, במשמעות של מזמן אלילים / אלי שקר):
1. בעת הפשטת עור הבהמה השחוטה בעזרת סכין, הסכין גם חותכת חלק מהבשר יחד עם העור. פירוש זה נדחה.
2. 'מרתקא'. גיד בצוואר שחיתוכו הורג את הבהמה. כך איוב מאשים את רעיו שהם מנחמים אותו כמו רופא שמנסה לרפא בהמה על ידי החזרת האלל למקומו, שזה חסר תוחלת.
אמנם השימוש במושג זה במשמעותו המודרנית תועד לראשונה ב-1718, כאשר פרנסיס הצ'ינסון השתמש בו בספרו. בתקופה זו היו הרופאים האלילים נפוצים גם באירופה ובפרט באנגליה, והבטיחו לחולים לרפא מחלות שהטיל עליהם השטן.

כיום ידועים בשם "רופאי אליל" כוהנים שמאניסטים, שמאמינים בהשגת קשר עם היקום המקביל והבלתי נראה של הרוחות, על מנת להשיג את תמיכתן בניהול עניינם של בני האדם, ובפרט בריפוי מחלות. השימוש הראשון במושג "רופא אליל" לתיאור כוהנים שמאניסטים באפריקה נעשה בשנת 1836 בספרו של רוברט מונטגומרי מרטין. עם זאת, המונח "רופא אליל" עלול להאיר באור שלילי מסורת ריפוי שעשויה להיות אפקטיבית ולגיטימית, שכן היא כוללת גם שימוש בצמחי מרפא ותרופות טבעיות לריפוי מחלות ולטיהור פיזי ורוחני. לכן בפעילותו של "רופא אליל", חייבת להתקיים ההבחנה בין מאגיה שחורה שמבוצעת למען רווח אישי, כספי או כל אינטרס אנוכי אחר, לבין מאגיה לבנה שבאה על מנת לרפא אנשים, לטהר את גופם ונשמתם, לעזור להם לצאת מקשיים וסבל.
ב- 30 בינואר 2019 חשף האו"ם כי נרצחו עשרה ילדים באפריקה על ידי רופאי אליל למטרות הכנת שיקויים "מביאי מזל".
מלקולם בארט

ילדותו

בארט נולד וגדל בברוקלין, ניו-יורק וסיים את לימודיו במנהטן ב-1998 יחד עם שחקנים נוספים כטלי לונג ובילי אייכנר.

קריירה

בארט הופיע מספר פעמים בסדרה The Sketch Show של רשת פוקס.
ושיחק את דמותו של ד"ר לם יואיט בתוכנית הטלוויזיה Better Off Ted ברשת ABC וכן בסרט זוכה האוסקר, מטען הכאב.
בארט הופיע מספר פעמים בסדרה חוק וסדר. הוא הופיע בפרק של "הסופרנוס" וכאורח בפרק הפיילוט של פילדלפיה זורחת, בפרק של הסדרה  finale of The Office כאחד העובדים החדשים ובפרק של מונק . בנוסף שיחק בתפקיד קטן בסרט לארי קראון.
בסתיו 2016, ברט התחיל לשחק את התפקיד של רופוס קרלין בסדרה טיימלס.
טירת הרלך

מבנה הטירה

בניית הטירה החלה ב-1283 כחלק מהמערכה השנייה של אדוארד לכיבוש ויילס, והיא הייתה חלק מ"טבעת הברזל" של טירות מסביב לסנודוניה. בדומה לטירות רבות באזור זה של ויילס, תוכננה הרלך על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג'. בניית הטירה נמשכה כשבע שנים ועלותה הייתה כ-8,190 לירות שטרלינג. בשיאה של הבנייה בשנת 1286, מנה כוח העבודה 546 עובדים כלליים, 115 חוצבים, 30 נפחים, 22 נגרים ו-227 סתתים. לאחר סיום הבנייה מונה ג'יימס למפקדה וכיהן בתפקיד משך שלוש שנים.
החפירים החיצוניים של הרלך נחצבו בסלע. הטירה היא טירה קונצנטרית, קרי, שהיא ערוכה במעגלים, וכל קו ביצורים מקיף את קודמו. החומות החיצוניות נמוכות וצרות בהשוואה לחומות הפנימיות הגדולות, ואין קבועים בהן מגדלי המצור שיסייעו בהגנתן. צורתו של החלק הפנימי היא כשל ריבוע, ובכל אחת מפינותיו ניצב מגדל. בנייני המגורים, כולל האולם הגדול, נבנו בצמוד לחלק הפנימי של החומה הפנימית. בגלל הצוקים המקיפים את הטירה, נקודת התורפה שלה היא בצידה המזרחי, ומסיבה זו יש בצד זה בית שער גדול שמשני צידיו מגדלים, הערוכים בצורת האות D. חלקים נוספים במערכת ההגנה הזו הם סדרת דלתות, סבכה התלויה מעל השער שאותה ניתן להוריד כדי לחסום את המעבר וחרכי ירי. בצד הפנימי של בית השער קבועים חלונות גדולים המעידים על ייעודו המשני כבית מגורים.
הרלך ידועה גם בשל מאפיין חריג שלה הידוע בשם "הדרך מהים" (Way from the sea). צבאו של אדוארד היה נתון פעמים רבות לסכנת תקיפה קרקעית, אך הייתה לו עליונות ימית מוחלטת. רוב הטירות שלו כללו שערים כפולים שאפשרו אספקה דרך הים, ובהרלך יש גרם מדרגות מבוצר היורד כ-60 מטר אל המקום בו שכן הים בזמן הבנייה. מאז תקופת הבנייה הים נסוג בכמה קילומטרים. תוכניתו של ג'יימס הוכיחה את עצמה כמוצלחת; כאשר הטירה הייתה נתונה במצור בשנת 1294 במהלך מערכת מאדוג אפ ל'ואלין, היה גרם המדרגות לנתיב אספקה אל הטירה. עוד עוצבה הטירה כך שחומתה תתחבר לחומות העיר, דבר שהיה מקובל באזור.

היסטוריה

הטירה הושמה במצור בשנת 1294 במהלך מרד מאדוג אפ ל'ואלין, ושוב בין 1400 ל-1404. בסיומו של מצור זה היא נפלה בידיו של אווין גלינדור (Owain Glyndŵr), לאחר שכמעט כל חיל המצב שהיה בטירה גווע ברעב. גלינדור הפך את הטירה לביתו הפרטי ולמיפקדה הראשית של כוחותיו, והחזיק בה במשך ארבע שנים. את הפרלמנט השני שלו הוא כינס בהרלך באוגוסט 1405. בשנת 1409 נפלה הטירה בידיו של הנסיך הנרי לאחר שכוח בן 1,000 חיילים בפיקודו של ג'ון טאלבוט צר עליה משך שמונה חודשים. בתקופה זו נלקחו בשבי אשתו, שתיים מבנותיו וארבעה מנכדיו של גלינדור, ומאוחר יותר הם נכלאו ומתו בכלאם.
במלחמות השושנים שהתרחשו בחלק הראשון של תקופת שלטונו של אדוארד הרביעי (1461-1470) הוחזקה הרלך על ידי מפקד ולשי כמבצר לנקסטרי, ובעקבות תבוסתו של בית לנקסטר בקרב טאוטון הייתה הטירה למעוזו האחרון של אדוארד. סר ריצ'רד טאנסטול הגיע לתגבר את הכוחות הלנקסטריים בחלק האחרון של המצור ב-1465. יושבי הטירה נכנעו לבסוף לכוחות בית יורק בשנת 1468; הטירה הצליחה לעמוד במצור בן שבע שנים בזכות נתיב האספקה הימי. מצור זה הוא הארוך ביותר שידוע עליו בהיסטוריה של האיים הבריטיים. 
בזמן מלחמת האזרחים האנגלית הייתה הטירה המבצר המלוכני האחרון שהחזיק מעמד נגד תומכי הפרלמנט. הכניעה התרחשה ב-16 במרץ 1647 לאחר למעלה משנה מאז לכידתו של המלך צ'ארלס הראשון, וסימנה את סוף השלב הראשון של המלחמה.
כיום טירת הרלך היא חלק מאתר המורשת העולמית "טירות וחומות המלך אדוארד בגוינד" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1986. הטירה פתוחה למבקרים ונמצאת באחריותה של ארגון Cadw הוולשי שאחראי לטיפול באתרים בעלי חשיבות תרבותית.
אוזני המשיח

אוזני המשיח (בצרפתית קוויבקית: Oreilles de crisse) הוא מאכל אופייני לקוויבק, עשוי גלדי שומן חזיר בטיגון עמוק. לעיתים נעשה שימוש בבייקון מומלח מאוד, שאינו מעושן. המאכל מוגש לרוב במסיבות בקתת הסוכר באביב ובתקופת חג המולד, ומוגש לעיתים קרובות בציפוי סירופ מייפל.

אטימולוגיה

למרות המשמעות המילולית של שם המאכל, הוא אינו עשוי אוזניים.
המונח crisse נתפס כיום במשמעות תוארו של ישו - המשיח, בסלנג האופייני לצרפתית של קוויבק, בה נעשה שימוש במושגים דתיים כלשון נקייה לביטויים גסים. במקור המונח crisse היה כנראה הפועל הצרפתי crisser שמשמעותו קול פיצוח או חריקה, בהתאם לקולות המושמעים בעת אכילת המאכל.