google/wiki40b huggingface dataset:
הגאקורה

ההָגָקוּרֶה (ביפנית: 葉隠 - "בצל העלים" או "עלה נסתר") או "הגקורה קיקיגאקי" הוא ספר הדרכה פרקטי ורוחני ללוחמים, שנערך מתוך אסופת פרשנויות של הסמוראי יָמָמוֹטוֹ טְסוּנֵטוֹמוֹ. הפרשנויות נאספו ונערכו על ידי טְסוּרָמוֹטוֹ טאשירוֹ מתוך שיחותיו עם טסונטומו בין השנים 1709 עד 1716, אך הספר פורסם רק שנים אחר כך. ההגקורה מוכר גם כ"ספר הסמוראי", כ"לקט נָבֶּשִימָה" וכ"לקט נגקורה".

תוכן הספר

הספר מתעד את השקפתו של טסונטומו על הבושידו. נאמר לפעמים על ההגקורה כי הוא טוען שהבושידו הוא בעצם "דרך המוות" או הדרך לחיות את חייך כאילו אתה כבר מת, והסמוראי המשרת חייב להיות מוכן לוותר על חייו בכל רגע על מנת לשרת את אדונו. הספר מסביר גם כיצד על הסמוראי לנהוג עם משרתיו, אדונו וכיצד להתייחס למוות. הספר המקורי כולל בתוכו כאלף פסקאות על הבושידו, אך ברוב הספרים הנפוצים כיום ישנן רק מאתיים פסקאות.

הקשר היסטורי

אחרי מות אדונו, נאסר על טסונטומו לבצע ספוקו על ידי שוגונות טוקוגאווה (הממסד הצבאי ביפן). ניתן להניח שההגקורה נכתב בחלקו על מנת להדגיש את תפקיד הסמוראי בחברה שלווה. חלק אחר בספר נוגע ל"ימים הישנים" ורומז להחלשות מסוכנת במעמד הסמוראים מאז.
ההגקורה נכתב בסביבות מאה שנים לאחר תחילת עידן טוקוגוואה, זמן של שלום יחסי. בלי מטרה מרכזית להלחם למענה מעמד הסמוראים הפך ממעמד לוחם למעמד פקידותי. הספר מפרט את דרך ההתמודדות עם בעיית שמירת הדריכות הצבאית והלך רוח צבאי הולם בקרב החיילים בימי שלום.

השפעה

ההגקורה לא היה ידוע בעשור העוקב למותו של טסונטומו. הספר קיבל תפוצה רחבה יותר בתחילת המאה ה-20, וב-1930 הוא נעשה אחת מהיצירות המפורסמות ביותר ביפן המאפיינות את הבושידו. ההגקורה נשאר פופולרי בקרב לא-יפנים המעוניינים בתרבות הסמוראית.

ביקורת

למרות שההגקורה נחשב לאחד מהמסמכים המפורסמים הדנים בתרבות הבושידו, יש המיחסים לטסונטומו פנאטיות, תווית שהוא עצמו לא התנגד לה. לדוגמה, ביקורתו על ארבעים ושבעה הרונין טוענת שהרונין לא היו צריכים לחכות שנה עד שנקמו את מותו של אדונם, אלא היו צריכים לנסות ולנקום מיד, למרות שפעולה מיידית הייתה נכשלת קרוב לוודאי. אף שרבים רואים את ההצלחה של הרונין ומהללים את סבלנותם, טסונטומו מאמין שפעולה מיידית בסופו של דבר חשובה יותר מהצלחה או כישלון.
אל תפיל את המיליון

"אל תפיל את המיליון" (במקור באנגלית: The Million Pound Drop) הוא שעשועון טלוויזיה בריטי שפותח על ידי חברת אנדמול ושודר לראשונה בערוץ 4 הבריטי ביוני 2010, בהנחייתה של דווינה מקול. במסגרת השעשועון זוגות מתמודדים המורכבים מחברים, בני משפחה, עמיתים לעבודה, בני זוג וכו' מקבלים בתחילת המשחק מיליון לירה שטרלינג, ומטרתם היא לענות בשידור חי על 8 שאלות ולהמר על המיליון. אם נשאר על השולחן כסף אחרי 8 השאלות, הם זוכים בסכום.
שודר בגרסתו הישראלית בערוץ 2 של קשת.

התוכנית בישראל

בישראל הוביל את התוכנית ארז טל ולצדו אלירז שדה, כאשר שודרה בערוץ 2 מ-2010 ועד 2011 וזכתה להצלחה רבה וניתן היה להתחרות ולענות על השאלות שנשאלות בטלוויזיה און-ליין באתר האינטרנט של התוכנית.
פטר קארלסון (שחקן טניס שולחן)

פטר קארלסון (Peter Karlsson; נולד ב-29 במאי 1969) הוא שחקן טניס שולחן שוודי.
קארלסון זכה בשנת 1991 באליפות העולם לזוגות ובשנת 2000 זכה באליפות אירופה ליחידים.
עטיפה (תקליט)

תקליטים עשויי ויניל חשופים לשריטות ולנזקים נוספים. לפיכך מראשית ההפצה המסחרית של תקליטים, בתחילת המאה ה-20, הם נמכרו בעטיפה ריבועית, עשויה נייר או קרטון דק, שאורך צלעו גדול אך במעט מקוטרו של התקליט. בנוסף להגנה על התקליט שימשה העטיפה למתן מידע על התקליט - שמו ושמות יוצריו, רשימת השירים וקטעי המוזיקה שבו וכו'. עיצוב העטיפה בא לתרום למסר האמנותי שבתקליט ולקידום מכירתו, וכלל פעמים רבות את תמונת מבצעי התקליט.
עם המעבר מתקליטים לתקליטורים כאמצעי להפצת מוזיקה, נשמרו עקרונות העיצוב הוויזואלי של העטיפה, אף שמבחינה פיזית היא השתנתה לקופסת פלסטיק שאורך צלעה קטן יותר (בהתאם לגודל התקליטור).
לעיתים מכונים אלבומים על פי צבע עטיפתם. דוגמאות בולטות לכך הן האלבום הלבן של הביטלס והאלבום השחור של מטאליקה.
מערך עיבוד פתקי הצבעה

מערך עיבוד של פתקי ההצבעה (ברוסית: Ко́мплекс обрабо́тки избира́тельных бюллете́ней ,КОИБ) הוא מכשיר אלקטרוני לספירת קולות המצביעים במערכת הבחירות ברוסיה, הידוע בראשי התיבות KOIB. לצורך הצבעה בעזרת KOIB משתמשים בפתקי הצבעה מנייר שנסרקו וזוהו על ידי המכשיר, שאגב קליטת פתק ההצבעה סופר את התוצאה. במובן הרחב, KOIB מהווה מערך חומרה ותוכנה אשר תפקידו לא רק לספור, אלא גם לבצע באופן אוטומטי נהלים סטנדרטיים אחרים בהתאם לחוק הבחירות. מכונת ההצבעה מחוברת למדפסת, שיכולה לקבל פרוטוקול של ועדת בחירות, כך שיועבר גם במצב אוטומטי אל רשתות התקשורת של ועדת הבחירות. יחד עם יכולות אלו, המערך כולו מהווה חלק אינטגרלי ממערכת האוטומציה הממלכתית לבחירות. ההתקנים האופטיים עבור KOIB מעוצבים ומיוצרים על ידי חברת LOMO.
ברוסיה כולה יש כ-5,000 מערכי KOIB. על כך הצהירה בפני עיתונאים ביולי 2016 יושבת ראש ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה אלה פמפילובה. לדברי חבר בוועדת הבחירות המרכזית של הפדרציה הרוסית, אלכסנדר קינווה, המערכים יהיו בשימוש בבחירות לדומה הממלכתית, אם בקמפיין הבחירות ייטלו חלק יותר מעשרים מפלגות.
סינדרום האף הריק

תסמונת האף הריק (Empty Nose Syndrome) היא נכות נשימתית של האף המתרחשת על פי רוב לאחר כריתות קיצוניות מדי של קונכיות האף התחתונות או האמצעיות, שגורמת לרוב לבעיות בנשימה ולפגיעה בחוש הריח.

מבנה ותפקיד האף

עד לפני מספר שנים היה מקובל לחשוב שהסכנה העיקרית בכריתת קונכיות האף היא התפתחות של יובש כרוני באף, אולם עתה ידוע שבנוסף לדרגות שונות של יובש העשויים להתפתח מאבד האף את היכולת לחוש בזרימת האוויר דרכו, למרות שמעברי האוויר בו, לאחר כריתת הקונכיות, הם לכאורה פתוחים לגמרי ולמעשה רחבים הרבה יותר מאשר באף הנורמלי. פגיעה בחישת האוויר הנורמלית דרך האף זכתה לכינוי הידוע בספרות הרפואית כ-'חסימה פרדוקסאלית'.
לקונכיות האף (בעיקר לקונכיות התחתונות) תפקיד מכריע בחימום, לחלוח וסינון האוויר הנשאף דרך הנחיריים לאף, לסינוסים, לגרון ומשם לריאות. הן מהוות את מרבית רקמת האף הפנים-אפית הפעילה ביותר, ובלעדיהן נוצר יובש יחסי במערות האף, בלוע ובגרון ההולך ומחריף ככל שדרגת הכריתה גבוהה יותר. יובש זה מפריע מאוד לנשימה תקינה, בעיקר תוך כדי שינה, ובמקומות שבהם יש אוויר קר או זיהום אוויר גבוה יחסית. החולה חש לרוב בנשימת יתר של אוויר קר ויבש מאוד הזורם ישירות ללוע כאילו שהאף איננו שם כלל. האוויר גורם ליובש רב בעיקר בפה ובלוע, ויכול לגרום אף בטווח הארוך לסיבוכים נשימתיים בדרכי הנשימה ובכללן בריאות.
כיום ידוע שרקמת האף הפנימי, מהנחיריים ועד ללוע האפי, מכוסה ברצפטורים עצביים (מהעצב הטריגמינלי) שתפקידם לחוש באוויר הזורם דרך האף ולהעביר מידע זה אל מערכת העצבים המרכזית ואל המוח, כדי שהמוח ידע שעובר מספיק אוויר דרך האף כדי לשמר את החיים. האדם חייב לשאוף אוויר בעיקר דרך אפו ולא רק דרך פיו. שאיפת אוויר כרונית רק דרך הפה חושפת אותו למחלות ולזיהומים ומעבר לכך היא יעילה פחות בנשימה עמוקה הנדרשת להרגעת מערכת העצבים הסימפתטית, הורדת רמות האדרנלין והקורטיזול בדם, והורדת הדופק ולחץ הדם.
האזורים המעוצבבים ביותר בחיישני זרימת אוויר באף הם פנים הנחיריים ומעבר האוויר האמצעי באף (middle meatus), שהוא החלל הפתוח שבין הקונכייה התחתונה לאמצעית. לכן, אובדן, בעיקר של הקונכייה התחתונה, גורם להפחתה משמעותית ביכולת לחוש בזרימת האוויר, ומעבר לכך בהיעדר הקונכייה התחתונה, האוויר הנשאף נוטה להתכנס אל תוך חלל האף התחתון המורחב מדי, לייבש ולקרר אותו מדי (מה שמחריף את היעדר החישה), ולזרום ישירות ללוע מבלי שמספיק אוויר יגיע אל אזורי האף הגבוהים יותר ואל הסינוסים, שגם הם חייבים לחוש בזרימת האוויר כדי שהמוח ירגיש בנשימת אף תקינה ומלאה.

הטיפול

שמירה קפדנית על לחות האף באמצעים מלאכותיים, כמו מריחה מתמדת של ג'לים של בסיס תמיסת מי-מלח בריכוז פיזיולוגי המתאים לתאי הגוף (Saline), ללא חומרים משמרים, שטיפות של האף בתמיסת מי-מלח איזוטונית, פעילות גופנית, שמירה על הרגלי חיים בריאים, ושינה עם מכשיר אדים קרים.
ישנה אפשרות מיקרו-כירורגית להצרת מעברי האוויר באף באופן שידמה את המבנה האנטומי הנורמלי (לפני כריתת הקונכיות) של חלל האף. הניתוח מבוצע כבר למעלה מעשור במדינות שונות. התוצאות המדווחות מבטיחות למדי והן מראות כי קיים שיפור מסוים בתחושה והסגה מסוימת של מצב היובש באף, אך קיים חשש מתמיד מפני ספיגת חומרי השתל. עם זאת, יעילות הניתוח משתנה בהתאם למצבו הבסיסי של כל חולה ולמיקום השתל.
נראה שאין תחליף אמיתי לקונכיות הכרותות. אפשרות עתידית לפתרון שלם ונכון יותר תימצא אולי בתחומי המחקר של רפואה רגנרטיבית והנדסת רקמות.
מחשבה פלילית

לפי סעיף 19 לחוק העונשין מחשבה פלילית (בלטינית משפטית : Mens Rea) היא היסוד הנפשי הנדרש להתקיימות העבירה הפלילית. סעיף 20 לחוק העונשין מגדיר מהי מחשבה פלילית.

מקור הדרישה למחשבה פלילית

בשנת 1995 נכנס לתוקפו תיקון מספר 39 לחוק העונשין. חשיבותו של התיקון נובעת בעיקר מהעובדה שהחליף את החלק הכללי (סעיפים 1-34 לחוק בוטלו, ובמקומם נכנסו סעיפים חדשים). אחת התכליות העיקריות של תיקון 39 הייתה לצמצם את נוכחות הגישה התועלתנית שרווחה ערב התיקון במשפט הישראלי, ולתת את הדגש על הגישה הדאונטולוגית, כחלק מההשפעה האנגלית על מערכת המשפט בישראל. 
הצורך בהוכחת יסוד נפשי להוכחת עבירה פלילית מקורו בהשפעה של תאוריות גמול. עיקר הדגש של התפיסה הגמולית הוא על אחריות שנובעת מאשם,  על הבחירה, מתוך רצון חופשי, להתנכר לערכים המוגנים בחוק. על כן, על מנת להחזיר את האיזון שהופר בביצוע העבירה, יש להראות כי הנאשם אכן בחר לפגוע בערך מוגן.

הקושי התאורטי

כיצד ניתן לטעון שהמחשבות שעוברות במוחו של פלוני זהות למחשבות שראוי שיעברו במוחו, בעת עשיית פעולה כלשהי? 
הקושי נובע מהתפיסה של המשפט הפלילי את הציבור כיצורים רציונליים, הנותנים דין וחשבון על כל מהלך ופעולה, המקיימים דיאלוג פנימי בינם לבין עצמם טרם עשיית כל פעולה ופעולה. זאת בעוד שבמציאות, רוב המעשים שלנו הם אגביים, נעשים בלי תשומת לב.

הקושי המעשי

כיצד ניתן להוכיח מבחינה עובדתית את מחשבותיו של פלוני בעת שעשה את המעשה? 
הקושי נובע מהתפיסה של המשפט הפלילי להוכחת היסוד נפשי כאל הוכחה של עובדה בעולם בעוד שמבחינה מעשית אין יכולת להוכיח את הדבר מבחינה ראייתית. על כן, לשם הוכחת היסוד הנפשי, מתבססים על חזקות משפטיות.

דרישת ההוכחה של המחשבה הפלילית

1. עבירות התנהגותיות- דרישה להוכחת מודעות לטיב המעשה, לקיום הנסיבות ולאפשרות הגרימה לתוצאות המעשה.

2. עבירות תוצאתיות- דרישה להוכחת רכיב חפצי בנוגע לתוצאה:

2.1. כוונה- עשיית מעשה במטרה לגרום לתוצאה האסורה בחוק. ניתן להוכיח כוונה גם דרך כלל הצפיות הקבוע ב20(ב) לחוק העונשין.

2.2. פזיזות

2.2.1. אדישות לקרות התוצאה.

2.2.2. קלות דעת- נטילת סיכון בלתי סביר לאפשרות גרימת התוצאות האמורות, מתוך תקווה להצליח למנען.
הקושי בהגדרת מצב נפשי זה - מצד אחד הנאשם לא חושב שהתוצאה יכולה להתממש אך מצד שני הוא מקווה למנוע אותה. קושי זה הביא את הפסיקה לבחון את עומק המודעות ורוחב המודעות (מידת ההסתכנות בהתרחשות התוצאה) של הנאשם בביצוע המעשה.
יש הגורסים כי ככל שרוחב המודעות ועומק המודעות מצומצמים יותר הרי שמדובר ברשלנות. מנגד, ככל שהמודעות רחבה ועמוקה יותר ניתן להחיל את כלל הצפיות ולטעון כי הייתה כוונה לקרות התוצאה.

עצימת עיניים

הרעיון של "עצימת עיניים" נוצר במשפט המקובל כדרך להתמודד עם עבריינות מתוחכמת - עבריינים שיודעים מהן הדרישות הבסיסיות של המשפט הפלילי, יודעים שאם הם יהיו מודעים הם יורשעו, ולכן מתרחקים מהעבירה ומהנוגע לה בצורה מכוונת ומודעת. על מנת להילחם בתופעה זו, נקבע כי בחירה מכוונת להתעלם מעובדות שוות ערך למודעות. כלומר, במשפט המקובל עצימת עיניים הוא כלל שדרוג אחריות, מ"פזיזות" ל"ידיעה".
הקושי בהשתלת רעיון עצימת העיניים במשפט הפלילי הישראלי נובע מהיחס השונה של שיטות המשפט למחשבה הפלילית - בעוד במשפט המקובל ישנן שלוש דרגות של מחשבה פלילית - כוונה, ידיעה ופזיזות - במשפט הישראלי ישנן שתי דרגות בלבד - "מודעות" או "חוסר מודעות".
יש הגורסים כי השתלת כלל "עצימת העיניים" במשפט הישראלי, על אף השוני הנ"ל בין שיטות המשפט, הביאה למצב בו רף הדרישה למחשבה פלילית הוא הנמוך ביותר מכל מדינה מערבית אחרת.
צורות חיים של צמחים

צורת חיים (Life-form) - אוסף התכונות של הצמח הקשורות למחזור החיים שלו ולחלקיו הווגטטיביים (החלקים שאינם חלק ממנגנון הרבייה המינית וההפצה): גובה, מידת העיצוי, מקום הפיצול של הענפים, היותו של הצמח בר-קיימא או בן חלוף, מקומם של ניצני ההתחדשות העיקריים, משך החיים, רב-שנתיות או חד-שנתיות, אברי אגירה, אברי קיימא ועוד.

שיטות נוספות למיון צורות החיים

בנוסף לשיטת ראונקיה, קיימים שיטות סיווג נוספות המבוססות על קריטריונים שונים. מבין כל שיטות אלה, השיטה הנפוצה ביותר, היא:
העין השביעית

כתב עת

כתב העת החל לצאת ב-1996  במימון המכון הישראלי לדמוקרטיה ככתב-עת דו-חודשי על ידי קבוצת עיתונאים: עוזי בנזימן (העורך) מ"הארץ", נחום ברנע מ"ידיעות אחרונות", כרמית גיא מרשות השידור, ורפי מן מ"מעריב".
מקור השם הוא פרפרזה על הביטוי "לשמור בשבע עיניים", כפי שכתב העורך המייסד של כתב העת, עוזי בנזימן, בגיליון הראשון של העין השביעית: "'העין השביעית' הוא בימה המזמינה את התקשורת הישראלית להתבונן על עצמה בשבע עיניים".
עד ינואר 2008, אז יצא הגיליון המודפס האחרון, ה-70 במספר, פורסם כתב העת כדו-ירחון. משיקולים כלכליים ומערכתיים החליטה מערכת העיתון להפסיק את הדפסת העיתון ולהעביר את פעילותו לאתר האינטרנט.

אתר אינטרנט

בנובמבר 2012 החליף חנוך מרמרי את עוזי בנזימן כעורך הראשי של האתר. מרמרי פרש מתפקידו באפריל 2015.
עקב קיצוצים תקציביים, בתחילת 2015 הפסיק המכון הישראלי לדמוקרטיה את התמיכה באתר העין השביעית. מאז אפריל 2015, מו"ל האתר הוא עמותת "העין השביעית – עיתונות עצמאית, חוקרת וחופשית", שבראשה עו"ד אלעד מן, וחברים בה כותבי האתר ועורכיו. עקב מחסור במשאבים כספיים יצאו אנשי האתר למסע גיוס כספים שיאפשר את המשך הפעלתו.
דוד קרצמר

דוד קרֶצמֶר (David Kretzmer; נולד ב-4 בנובמבר 1943 ביוהנסבורג, איחוד דרום אפריקה) הוא משפטן ישראלי, פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, מומחה למשפט בינלאומי ומשפט חוקתי ובמיוחד לזכויות אדם. הוא ממייסדי "בצלם" ויו"ר הנהלתה לשעבר וחבר המועצה הציבורית שלה, ממייסדי "האגודה לזכויות האזרח" ויו"ר הנהלתה לשעבר, וכן ממקימי מרכז מינרבה לזכויות אדם באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.

ביוגרפיה

קרצמר נולד בשנת 1943 בעיר יוהנסבורג שבדרום אפריקה. בשנת 1963 עלה לישראל.

קריירה אקדמית

קרצמר השלים את לימודי התואר הראשון (1967) והשני (1972) במשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטת יורק שבקנדה. הוא התמחה אצל השופט צבי ברנזון בבית המשפט העליון וכן במשרד עו"ד יגאל ארנון, ובשנת 1968 קיבל רישיון עורך דין.
קרצמר החל ללמד כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית ב-1969. לאחר לימודי הדוקטורט הוא התמנה כמרצה בפקולטה זו, וקיבל את קתדרת לואי מרשל באיכות הסביבה. הוא קודם לדרגת מרצה בכיר ב-1978. מ-1981 עד 1984 הוא כיהן כסגן דיקן לענייני סטודנטים בפקולטה למשפטים. ב-1984 הוא מונה לפרופסור חבר, וב-1991 מונה לפרופסור מן המניין. כיום הוא פרופסור אמריטוס. הוא קיבל מינוי גם בבית הספר למדיניות ציבורית בפקולטה למדעי החברה והחזיק בקתדרת ברוס ויין למשפט בין לאומי עד 2006.
במהלך השנים כיהן קרצמר כמרצה אורח באוניברסיטת דרום קליפורניה, טוליין, קולומביה, MIT, בבית הספר ללימודי משפט מתקדמים בלונדון, מכון מקס פלנק למשפט משווה וזר בהיידלברג, ואוניברסיטת אלסטר בצפון אירלנד . כיום הוא חבר סגל במכללת ספיר.
ב-1993 הקים קרצמר את מרכז מינרבה לזכויות אדם המשותף לאוניברסיטה העברית בירושלים ולאוניברסיטת תל אביב ובשנים 1997–2000 כיהן כמנהל האקדמי הראשון שלו. ב-2010 הקים מרכז מינרבה לזכויות אדם בירושלים מלגת מחקר בדיני זכויות אדם לזכר אשתו המנוחה של קרצמר.
תחומי העיסוק של קרצמר הם דיני זכויות אדם, משפט חוקתי ומשפט הומניטרי, וכן ביקורת שיפוטית. הוא לימד דיני נזיקין, חוזים, משפט חוקתי ומנהלי, דיני זכויות אדם במשפט הבין לאומי ומשפט הומניטרי.
קרצמר פרסם ספרים ומאמרים אודות מידת ההגנה שמספק בית המשפט העליון לזכויות אדם, על מעמדם המשפטי של ערביי ישראל, על חופש הביטוי וביטויים גזעניים, על זכות ההפגנה, על ביקורת שיפוטית ועל מושג כבוד האדם בשיח זכויות האדם, על תחולת אמנת ז'נבה בשטחים שכבשה ישראל במלחמת ששת הימים ועל נושאים נוספים.

פעילות חברה אזרחית

קרצמר נמנה עם מקימי "האגודה לזכויות האזרח" ב-1972 וכיהן כיו"ר ההנהלה וחבר מועצת המנהלים שלה. קרצמר היה בין מקימי "בצלם" ובעבר כיהן כיו"ר הארגון. כיום הוא חבר במועצה הציבורית של הארגון.
קרצמר חבר בשורה של גופים בינלאומיים העוסקים בזכויות אדם. בין היתר היה בשנים 1995–2002 חבר בוועדת המומחים המפקחת על האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, וכיהן כסגן היו"ר של הוועדה בשנים 2001–2002.
Extrasolar Planets Encyclopaedia

תוכן האתר

באתר ישנו עמוד אישי לכל כוכב לכת וקטלוג אינטראקטיבי שמציג טבלת נתונים של כל כוכבי הלכת. הקטלוג מכיל נתונים של כוכבי לכת שהזיהוי שלהם אושר, וכן כוכבי לכת שלא אושרו. הקטלוג מתעדכן לעיתים תכופות בנתונים חדשים מפרסומים מדעיים ומכנסים.

בדף המוקדש לכוכב לכת מובאת רשימה של פרטים בסיסיים, כגון: מסה, רדיוס, זמן הקפה, אקסצנטריות, נטיית מסלול, זמן הליקוי וכדומה, כולל טווח טעות אפשרי. בנוסף מובאים בדף כוכב הלכת נתונים על כוכב האם, כגון: שם, מרחק, סיווג ספקטרלי, טמפרטורה, בהירות, מסה, רדיוס, קואורדינטות וכדומה.

בתחילת פעילות האתר המדיניות הייתה לכלול כוכבי לכת עד 20  (מסות צדק), כשמעבר לכך הגופים הוגדרו ננס חום. החל מיוני 2011, הקטלוג כולל אובייקטים עד 25 . (בניגוד לאיגוד האסטרונומי הבינלאומי שמסווג אובייקטים מעל 13  כננסים חומים).
בנוסף לקטלוג האתר מכיל ביבליוגרפיה מפורטת של הנתונים המופיעים בו, רשימה של גופים העוסקים בחיפוש כוכבי לכת חוץ-שמשיים, מידע על מפגשים בנושא, ורשימת אתרים בנושא.
רחל פייג וישניא

חייה ומחקריה

וישניא נולדה בשנת 1950 לדוד וג'מי פייג. לפי וישניא, להוריה הייתה השפעה ניכרת עליה ובמילותיה: "(הם)עיצבו במידה לא מבוטלת את הוויתי". בילדותה שהתה עם הוריה במשך תקופה בארצות הברית. וישנא שירתה בצה"ל כקצינה. 
בתחילת לימודיה לתואר שני, וישניא עסקה בחקר ההיסטוריה של ברית המועצות, ועבדה במכון קמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה, אולם לאחר שהשתתפה בסמינר שהעביר פרופסור בנימין כהן, היא החליטה לשנות התמחות ולעסוק בעולם העתיק. כהן המשיך להוות מקור השפעה והשראה ניכר על וישיניא לאורך הקריירה שלה. בשנת 1989 היא סיימה את לימודיה לתואר דוקטור, והצטרפה לסגל של החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 יצא לאור באנגלית ספרה "State, Society and Popular Leaders in Mid-Republican Rome 241-167 BC". חיבור היסטורי זה עוסק בהיבטים פוליטיים וחברתיים בתקופת הרפובליקה הרומית התיכונה, בהתבסס באופן ניכר על ניתוח ביקורתי של כתבי טיטוס ליוויוס.
בשנת 2009 יצא לאור ספרה "בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה"'. ספר זה עוסק בבחינה של אופי המשטר הרומי בתקופת הרפובליקה, תוך התמקדות בבחירות למשרות השונות, ובראשן הקונסולאט, המשרה הבכירה ביותר במדינה הרומית. חלק ניכר מהספר מודגש לתרגום מבואר לעברית של "מדריך לניהול מערכת בחירות", כתב יד המיוחס לקווינטוס טוליוס קיקרו, שמטרתו הייתה להבטיח את בחירת אחיו, מרקוס טוליוס קיקרו, למשרת הקונסול. במקור, וישניא התכוונה להוציא לאור רק את התרגום לעברית הנ"ל. בשיחתה האחרונה עם פרופסור כהן לפני שנפטר, טען זה שלא ניתן להוציא לאור את התרגום ללא הסבר מקיף על המערכת הפוליטית של שלהי הרפובליקה הרומית. בהמלצתו וישניא הרחיבה את הספר, כך שיקיף את הנושאים של חברה ומשטר ברפובליקה הרומית המאוחרת, והוסיפה לספר תרגום של אחד מכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו, "באצטלת המועמד".
וישניא הייתה חברה פעילה במערכת כתב העת זמנים בין השנים 2004–2009. בשנת 2005 היא ערכה קובץ מיוחד בתוך גיליון 90 של "זמנים", שעסק בזנות בעולם העתיק, וכתבה את ההקדמה שלו. בין 2005 לבין 2014, וישניא שימשה כעורכת ועורכת ראשית של כתב העת המדעי "Scripta Classica Israelica", שנתון האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל.
וישניא נפטרה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן בשנת 2015.
יחיאל לקט

קורות חיים

לקט נולד ב-1941 בחיפה ליוסף ושושנה לקט. למד בבית ספר אליאנס בחיפה. בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, במהלכם החל לעבוד כדובר משרד החינוך והתרבות (1965–1969).
פעילותו הציבורית החלה עם בחירתו ליו"ר חוג הדוברים של משרדי הממשלה (1967–1968). לאחר מכן, עם הקמת המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה, נבחר לעמוד בראשה (החטיבה להתיישבות 1975) והיה מועמד ברשימת המפלגה לכנסת השמינית.
לאחר שלא נבחר לכנסת נשלח כיו"ר משלחת עלייה לארצות הברית (1975–1976). בינואר 1977 הושבע כחבר כנסת בעקבות מותו של השר אברהם עופר וכיהן בכנסת השמינית בארבעת חודשי כהונתה האחרונים.
בשנים 1978–1982 כיהן כמזכ"ל תנועת העבודה העולמית ולאחר מכן, עד שנת 1989, כיו"ר התנועה העולמית. בסיום תפקידיו במוסדות המפלגה פנה לפעילות ציבורית בהסתדרות הציונית והסוכנות היהודית. בין תפקידיו: ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית (1989–1992), ראש  המחלקה לעליית יהודים ונוער בסוכנות (1992–1996) ובשנה האחרונה בתפקידו זה היה ראש המחלקה לפיתוח והתיישבות ויו"ר מוסדות עליית הנוער.
בשנת 1998 נבחר ליו"ר עמית של דירקטוריון קק"ל ובשנת 2000 נבחר ליו"ר הדירקטוריון, בראשו עמד עד 2006.
בשנים 2007–2009 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
לקח חלק בכנס בודפשט של ברית עברית עולמית אשר התקיים בשנת 2013.
משמש כיום (2016) כיו"ר תיאטרון מיקרו בירושלים.
לקט נשוי לרות והזוג הורים ל 3 ילדים.
חסימה (כדורסל)

בכדורסל מתרחשת חסימה כאשר שחקן הגנה מסיט את הכדור, באופן חוקי, בניסיון זריקה של שחקן הקבוצה היריבה. כינויים נוספים לחסימה הם גג ובלוק (מאנגלית: Block). מותר לחסום זריקה רק בזמן שהכדור בדרכו כלפי מעלה, וכל חסימה של זריקה מהרגע שהכדור הגיע לשיא הגובה (ובדרכו כלפי מטה) אסורה, ותיחשב כסל של הזורק. חוק זה, המכונה "גולטנדינג" (מאנגלית: Goaltending), נועד למנוע משחקני הגנה לתפקד כ"שוערים" על יד הסל.

תכונות החוסמים

לרוב, החוסמים המובילים הם שחקנים בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד, בזכות גובהם וקרבתם לסל. מלבד גובה, עוזרים לחוסם גם ניתור גבוה ויכולת תזמון טובה בקפיצה. חוסמים טובים תורמים למשחק ההגנה של קבוצתם גם מבלי לחסום זריקות, בכך שנוכחותם על המגרש מרתיעה שחקני התקפה מלחדור לסל. חסימה של הכדור אל תוך תחומי המגרש (בניגוד לשליחתו אל היציעים) מובילה לעיתים קרובות להתקפה מתפרצת של הקבוצה החוסמת. מקובל לציין את שחקן בוסטון סלטיקס, ביל ראסל, כשחקן שהצטיין בחסימות תוך השארת הכדור בתוך המגרש.

רישום הסטטיסטיקה

חסימה נרשמת כנתון סטטיסטי לזכות השחקן החוסם, ובמקביל לכל חסימה נרשמת לשחקן הנחסם "החטאה מהשדה". אם החוסם יצר מגע עם ידו של הזורק בעת החסימה, תישרק עבירה נגד המגן וחסימתו לא תירשם בדפי הסטטיסטיקה. בנוסף, לא תירשם חסימה כאשר נעשתה על הזורק עבירה של שחקן הגנה אחר. כמו כן, לא תירשם חסימה לזכות שחקן שחסם זריקה אשר נכנסה לסל למרות החסימה.
ג'ורג' סטיינברנר

ג'ורג' מייקל סטיינברנר השלישי (באנגלית: George Michael Steinbrenner III; ‏4 ביולי 1930- 13 ביולי 2010) היה הבעלים ושותף בהנהלה של קבוצת הבייסבול האמריקאית הניו יורק יאנקיז. סטיינברנר היה הבעלים של הקבוצה משנת 1973 ועד מותו, סה"כ 37 שנה, התקופה הארוכה ביותר בתולדות הקבוצה. במשך תקופה זו זכתה הקבוצה שבע פעמים בוורלד סיריס וב-11 תוארי האמריקן ליג. התבטאויותיו הישירות והקיצוניות וחלקו בהקפצת שכר השחקנים הפכו אותו לאחת הדמויות השנויות במחלוקת בספורט האמריקאי. סטיינברגר עסק גם בתעשיית הספנות.
בגלל מעורבותו הרבה והישירה בהנהלת הקבוצה דבק בו הכינוי "הבוס". היה ידוע כאדם החותר כלפי הניצחון בכל דרך ולא היה מוכן לקבל הפסדים. בריאיון לעיתון אמר פעם כי "ניצחון הוא הדבר הכי חשוב בחיי אחרי הנשימה". סטיינברנר נטה להתערב בהחלטות בסיסיות בניהול השוטף והיומיומי של הקבוצה וגם למנות ולפטר מנג'רים (ולפעמים לשוב ולמנותם). המנג'ר לשעבר, דאלאס גרין, קרא לו בלגלוג "מנג'ר ג'ורג'". 
למרות דמותו השנוייה במחלוקת סטיינברנר לא נמנע מלצחוק על עצמו בתקשורת, ודמותו הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן משפחת סימפסון, סאטרדיי נייט לייב ועוד. בולטת במיוחד הייתה דמותו בסדרה סיינפלד בתקופה שג'ורג' קוסטנזה עבד במועדון. הדמות צולמה רק מגבה, בדרך כלל כשהוא יושב ליד השולחן במשרדו. את הדמות גילם לי בר ואת קולה תרם לארי דייוויד.
סטיינברנר נפטר מהתקף לב בביתו בטמפה בבוקר ה-13 ביולי 2010, יום משחק האול-סטאר ה-81.
ימת סוואן

גאוגרפיה

הימה שוכנת בלב רכס הקווקז הדרומי (טראנס-קווקז) שהינו תוצר של קמט מלפני 25 מיליון שנה. גובהה של הימה הוא 1898 מטרים מעל פני הים והיא מוקפת הרים מכל עבריה למעט בפינתה הצפון מערבית. בנקודה זו מתנקזת הימה אל נהר ההראזדאן הזורם אל נהר האראקס, שנשפך בתורו אל הים הכספי. ימת סוואן היא ימה אלפינית והיא אחת הימות הגדולות בעולם בגבהים בסדר גודל כזה (High-altitude lakes). בשנת 2006 עמד שטחה של הימה על 1236 קמ"ר, אורכה היה 78 ק"מ ורוחבה 56 ק"מ. גליל מימיה של הימה משתרע על שטח קטן יחסית של כ-3,600 קמ"ר, רק פי שלושה משטחה (להשוואה, בכנרת היחס הוא של 1:16.5). מדרום לימה שוכן דאר אלאג'ס, קבוצה של שישה חרוטים וולקניים שהגבוה שבהם מתנשא לגובה של 3,329 מטרים מעל פני הים. 
מי הימה מתוקים ועשירים בדגה. חלק ממיני הדגים, כמו הטרוטה הסוואנית (Salmo ischchan) אנדמים לימה ומצויים בסכנת הכחדה, בשל ייבושה החלקי ובשל כך שבתקופה הסובייטית הובאו אליה מימות אחרות מספר מיני דגים וסרטנים במטרה לפתח ולהעשיר את משק הדייג. מינים זרים אלה מתחרים על סביבת הגידול של המינים האנדמים.

היסטוריה

אזור הימה, כמו ארמניה כולה, היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית. בעת העתיקה נודעה הימה בשם גגהאם (Gegham), אך מקור שמה במילה האוררטית, סואינה (Suina), שמשמעותה "ארץ הימות" או "ארץ המים". האוררטים הקימו לחופיה מספר ערים ובהן אישטיקוני, חאלדי, יוליחו וטיישבא (עיר אחרת מהעיר טיישבאני שהקימו במזרח טורקיה). יחד עם ימת ואן וימת אורמיה, נחשבה ימת סוואן לאחת משלוש הימות הגדולות של ארמניה ההיסטורית, והיא היחידה מהן השוכנת בתחומי ארמניה המודרנית.
בשנת 874 לספירה הקימו המלך אשוט הראשון ובתו הנסיכה מירים כנסייה על אי בסמוך לחופיה הצפון-מערביים של הימה. לפי המסורת הארמנית פקד חזיון את הקדוש מסרוב משדוטס ובו צעדו 12 דמויות על פני הימה והראו על מקום הקמתה של הכנסייה. הכנסייה ושתי כנסיות נוספות שהוקמו מאוחר יותר, היו לחלק ממנזר סוואן, סוואנאוואנק (בארמנית Սևանավանք), שיועד בתחילה לנזירים, ולפי גרסה אחרת לרמי מעלה בכלל, שחטאו. בשנת 1842 הקימו הרוסים את הכפר אלנקובה על חוף הימה מול האי. הכפר היה לעיר סוואן שכיום היא היישוב הגדול ביותר לחופי הימה (כ-10,000 תושבים). שתיים משלוש הכנסיות בסוואנאוואק שרדו, ובמהלך ייבוש הימה במאה ה-20 הפך האי לחצי אי. משכן הקיץ של נשיאי ארמניה שוכן אף הוא על חצי האי בסמוך למנזר.