משה קראוס

משה (מיקלוש) קראוס (1908 – 1986) היה מנהל המשרד הארצישראלי בבודפשט בירת הונגריה בין השנים 1935–1945. משלהי שנת 1944 ועד תום מלחמת העולם השנייה הצליח קראוס, באמצעות קשריו עם השלטון ההונגרי והצירות השווייצרית, להציל עשרות אלפים מיהודי הונגריה מידי הנאצים. שיטת ההצלה של קראוס התבססה על מתן חסות של מדינות נייטרליות לרבבות יהודים בבודפשט, כאשר הפעילים המרכזיים היו ראול ולנברג והקונסול השווייצרי קרל לוץ.
בדו"ח הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית משנת 1946 נקבע כי המשרד הארץ-ישראלי בבודפשט בראשותו של קראוס חילק רבבות תעודות חסות ליהודים בגיבוי הקונסוליה השווייצרית, וכי כ-40 אלף מיהודי הונגריה ניצלו בדרך זו ממוות.
לימים היה העד המרכזי מטעם ההגנה במשפט הדיבה נגד מלכיאל גרינוולד, המוכר כ"משפט קסטנר".

ביוגרפיה

בשנת 1939 התקיימו בחירות לקונגרס הציוני ה-21. במערך הכוחות של התנועה הציונית הקטנה בהונגריה זכתה תנועת "המזרחי" לתמיכת 43% מהקולות; תנועת "השומר הצעיר" זכתה לתמיכה של 27%, ואילו תנועת האיחוד (מפא"י) זכתה לתמיכה של 13% בלבד.
קראוס, איש "המזרחי", התמנה למנהל המשרד הארץ ישראלי, שבמשך כל תקופת המלחמה עסק בהשגת אישורי עלייה לארץ ישראל שתחת שלטון המנדט הבריטי (דרך קונסטנצה ואיסטנבול) עבור יהודים מהונגריה.
בדומה לישראל קסטנר ולמנהיגים יהודים נוספים, ידע גם קראוס על הפתרון הסופי בפולין כבר באפריל 1943, אך לא האמין כי סכנה דומה צפויה גם ליהודי הונגריה, בעלת בריתהּ של גרמניה. 
גם כלפי קראוס היו טענות רבות על חלוקת סרטיפיקטים, בשל העדפת דתיים ואנטי-ציונים וניצול כספי האנשים העולים. עלו אף טענות כי לא סייע לעליית ילדים מאזורים שונים שהיו בכיבוש נאצי. קסטנר העיד שבשנת ‭ ,1941‬הוא האשים "יחד עם מרבית מנהיגי התנועה הציונית את קראוס בהתנהגות בלתי־נבונה בקשר עם סרטיפיקטים לילדים יוגוסלביים שלא הועברו במועד ועל ידי כך נהרגו רוב הילדים." קסטנר טען שמאז מתקיימים יחסים מתוחים ביותר בינו לבין קראוס, והלה "ניסה בכל מיני דרכים להכשיל אותי באופן אישי ולהשמיץ אותי".

אחרי המלחמה

בשנת 1945 פוטר קראוס מתפקידו כמנהל המשרד הארץ ישראלי בבודפשט, לאחר שהואשם בשימוש בתעודות עלייה שהיו מיועדות לחברי תנועות ציוניות אחרות. ההאשמות בוטלו לבסוף, אך עליית כוחהּ של מפא"י דחקה את קראוס, איש תנועת "המזרחי", מחוץ למשרד בבודפשט.
קראוס עלה לישראל בשנת 1952. בשנת 1955 ביקש שלמה זלמן שרגאי למנות אותו לתפקיד במחלקת העלייה של הסוכנות היהודית אך הדבר לא עלה בידו, בטענה שהעסקתו עלולה להתפרש כהתערבות בנוגע למשפט קסטנר. בתחילת 1956 תבע קראוס את הסוכנות בדרישה לפיצויי פיטורין על פיטוריו בשנת 1945. בסוף 1958 הציע השופט פשרה בין קראוס והסוכנות.
קראוס נתן עדות מקדימה למשטרה לקראת משפט אייכמן אך לא הוזמן להעיד במשפט עצמו.

הנצחה

במהלך השנים העלו טענות להתעלמות ממפעל ההצלה של קראוס מכיוון שלא היה איש מפא"י, כפי שכתב הסנגור שמואל תמיר בספרו האוטוביוגרפי בן הארץ הזאת: "נציג הסוכנות בהונגריה ומנהל המשרד הארץ-ישראלי עשה פעולה חשובה ביותר, שאף צוינה לשבח בשני דו"חות של הסוכנות ואיש אינו יודע על כך דבר... למרות שהסוכנות והמוסדות הציונים היו רשאים להתברך בפעולה זו, הייתה סביבה מעין דממה שאי אפשר היה להסביר אותה אלא בכך שקראוס לא היה נאמנה של מפלגת השלטון בארץ ישראל, מפא"י, אלא איש המזרחי, ללא קשרים פוליטיים חשובים וללא יחסי ציבור." לעומת זאת, בן בריתו של תמיר, אורי אבנרי, כלל לא זכר את קראוס בראיון לאחר שנים.
באוגוסט 2015, נקרא רחוב על שמו בירושלים, בשכונת פסגת זאב, בטקס חגיגי בהשתתפות ראש העיר, ניר ברקת, מפקד חיל האוויר, אליעזר שקדי (אביו היה אחד מהניצולים בבית הזכוכית), וההיסטוריונית שחקרה לעומק את מפעלו של קראוס, ד"ר אילה נדיבי.