google/wiki40b huggingface dataset:
לידיה פדוסייבה שוקשינה

ביוגרפיה

לידיה פדוסייבה נולדה בלנינגרד ב-25 בספטמבר 1938, בתם של זיניידה וניקולאי, אשר נפטר סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה. ללידיה היו שני אחים שהיו צעירים ממנה והם נפטרו בגיל צעיר. מ-1946 עד 1956 היא למדה בבית הספר № 217 (בעבר היה ידוע בשם בית הספר סנט פיטר) ובנערותה התקבלה למועדון הדרמה של בית הספר למשחק ודרמה תחת ניהולו מטייב דוברובין. היא גרה עם משפחתה בלנינגרד במגורים משותפים.
ב-1964 היא סיימה את לימודי המשחק ב-המכון לקולנוע על שם גרסימוב בניהולם של סרגיי גרסימוב ותמרה מקרובה.
פדוסייבה שיחקה בקולנוע מאז 1955. בהופעת הבכורה שלה שיחקה בתפקיד עוזרת מעבדה בסרט בבמויו של אנטולי " מקסים פרפליצה", על תפקיד זה לא קיבלה קרדיט. תפקידה הגדול הראשון היה בסרט "עמיתים" (1959).
ב-1964 במהלך העבודה על הסט של הסרט "מה זה, הים?" לידיה הכירה לראשונה את בעלה לעתיד, התסריטאי, השחקן והבמאי הידוע וסילי שוקשין. באותה שנה הזוג נישא. פריצת הדרך שלה לקריירה ככוכבת קולנוע מפורסמת הייתה בסרטים שביים בעלה, בהם גילמה את תפקיד גיבורת הסרט - שברוב המקרים הייתה אשה רוסיה מהמעמד הנמוך, כנה וישירה, עוצמתית, הניחנת בכוח פנימי, כמו בתפקיד ניורה בסרט "שמח לך מזל" (1972), או בתפקיד לובה בייקלובה בדרמה אדום כדור שלג עץ (1973).
ב-1974נפטר בן זוגה שוקשין, ורק לאחר פטירתו לידיה פדוסוביה הוסיפה לשם נעוריה את שם משפחתו - פדוסייבה -שוקשינה.
במהלך שנות ה-70 המשיכה השחקנית לשחק במגוון סרטים, לרוב גילמה את תפקיד הגיבורה בסרטים בסגנונו של שוקשין, ביניהם בסרטו של סרגיי ניקוננקו (1976) ובסרטו של לובשין סטניסלב והרמן לברוב (1977).
כמו כן, פדוסייבה גילמה תפקידים מרכזיים בסרטים היסטוריים ידועים במהלך שנות ה-80, וכן בדרמות, עיבודים קולנועיים פופולריים לרומנים ועוד.
פדוסייבה שיחקה במעל ל-80 סרטים במהלך הקריירה הקולנועית שלה.
בין השנים 1939–1974 הייתה חלק מצוות השחקנים בתיאטרון הלאומי של רוסיה במוסקבה.
לידיה פדוסייבה היא הנשיאה ויו"ר חבר השופטים של פסטיבל הקולנוע הרוסי "ויוה".
היא זכתה להצלחה וביסוס מעמדה כשחקנית מוערכת בקולנוע המזרח אירופאי.

חיים אישיים

מנישואיה הראשונים עם השחקן ויאצ ' סלב וורונין, לזוג נולדה בתם אנסטסיה. מנישואיה עם וסילי שוקשין לפדוסייבה שתי בנות - מריה ואולגה. מריה, לאחר שסיימה את לימודיה האקדמאיים לשפות זרות הייתה לשחקנית קולנוע ומגישת טלוויזיה ידועה.
ברית הגנה

ברית הגנה היא אמנה או ברית צבאית בין מדינות, בה הצדדים החתומים מתחייבים לתמוך זה בזה מבחינה צבאית ולהגן זה על זה. בדרך כלל האמנה מציינת איומים ספציפיים שעליהם יש להגיב בכוחות צבא.

בריתות הגנה כיום

להלן נמנות בריתות ההגנה העיקריות כיום בעולם. בנוסף להן קיימות בריתות נוספות, שלא תמיד זוכות לפרסום. למשל, אמנת איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה מתמקדת בשיתופי פעולה בתחומי כלכלה, מסחר, תיירות, סביבה, חינוך, תרבות וספורט, אך כלולה בה גם ברית הגנה צבאית בין מדינות האיגוד.
פתן חום מזרחי

ארס

זהו הנחש הקטלני ביותר באוסטרליה לאדם, ארסי מעט פחות מהמין טאיפן פנים-יבשתי שהמפגש עימו נדיר יותר. הוא אחראי ליותר מ-60% ממקרי המוות באוסטרליה מהכשות נחשים. ארס הפתן החום גורם לפגיעה חמורה בקרישת הדם והוא יכול לעצור את פעילות הלב במהירות. נחש ממוצע מייצר כ-4 מיקרוגרם ארס בכל הכשה, אך הפרטים הגדולים ביותר יכולים להזריק עד 53 מיקרוגרם של ארס בכל הכשה. דבר זה הופך אותם לקטלניים בהרבה מהרגיל.
למרות שהנחש קטלני ביותר הוא יכול גם לשמש ליצירת נסיוב מארסו.
כתבי ברטולט ברכט

להלן רשימה ניתנת למיון של כתבי ברטולט ברכט, ורשימה ביבליוגרפית של תרגומי כתביו לעברית.

כל כתבי ברטולט ברכט

ברכט הוציא מתחת ידיו עשרות מחזות ומאות שירים, וכן מספר יצירות פרוזה ותסריטי קולנוע ועשרות כתבים תאורטיים.
קרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו

ביוגרפיה

קרולינה נולדה ב-28 בפברואר 1743 בליוורדן לוילם הרביעי, נסיך אורנז' ולאן, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. בעת לידתה לא היו להוריה בנים, ובעקבות כך העביר אביה חוק בשנת 1747 שגם בנות יוכלו לרשת את משרת הסטאדהאודר, אולם שנה לאחר מכן נולד אחיה וילם, והוא הפך ליורש העצר.
בשנת 1751 מת אביה וילם הרביעי, נסיך אורנז', ואחיה וילם החמישי, נסיך אורנז' עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין שלטו עוצרים במקומו. בתחילה שלטה אמה אן, הנסיכה המלכותית, לאחר מכן סבתה מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, ולאחר מותה בשנת 1765 שלטה קרולינה כעוצרת בשם אחיה למשך שנה. ב-5 במרץ 1760 התחתנה קרולינה עם קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 15 ילדים. ב-6 במאי 1787 מתה קרולינה בקירכהיימבולאנדן, והיא בת 44 שנים.
יצחק פינדרוס

ביוגרפיה

נולד בירושלים למשה ולזלדה (לבית הלר), שעלו מארצות הברית. הוא למד בתלמוד תורה אדרת אליהו של הרב יצחק שלמה זילברמן הפועל בשיטת זילברמן, ובישיבתו של הרב זילברמן ישיבת אדרת אליהו. בגיל 19 נישא לבתו של הרב מנחם רוטנברג משגיח בישיבת קול תורה וקבע את מושבו בביתר עילית שהחלה אז להיבנות. בביתר פעל פינדרוס במסגרת ארגוני חסד והוא נמנה עם מקימי "קופת הצדקה הכללית" של העיר.
בין השנים 1991–1996 היה יועץ ראש המועצה המקומית ביתר משה ליבוביץ. ב-1996 נבחר כסגן ראש המועצה מטעם מפלגת דגל התורה.
בראשיתה של האינתיפאדה השנייה, כאשר הופעלה אלימות כלפי הנוסעים בדרכים, בזריקת אבנים ובקבוקי תבערה על ידי האוכלוסייה הערבית השכנה, הקים אוהל מחאה על אם הדרך, בקריאה לשיפור המצב הביטחוני. מהלך זה גרם לעימות בינו לבין ח"כ משה גפני ממפלגתו שסבר כי על נציגי המפלגה העירוניים להתרכז בנושאים מקומיים בלבד ולא לעסוק בבעיות פוליטיות ארציות.
ב-2001 התמודד בבחירות לעיריית ביתר עילית מול ראש העיר המכהן יהודה גרליץ. בעקבות תמיכת רבני החוג הליטאי וחצרות חסידיות שונות, ניצח פינדרוס בבחירות. לפי דרישת חסידי בויאן חתם פינדרוס על הסכם רוטציה עם מאיר רובינשטיין, בו התחייב שלא להתמודד מולו בבחירות הבאות. בהגיע מועד הבחירות לראשות העיר בשנת 2007, הודיע לו בתחילה מאיר רובינשטיין כי הוא מוותר על הסכם הרוטציה שביניהם, ומאפשר לו לרוץ שוב לראשות העיר. עם התקרב הבחירות, בעקבות השפעתו של ח"כ מאיר פרוש (העומד בראש סיעת שלומי אמונים במפלגת יהדות התורה, שרובינשטיין חבר בה), חזר בו רובינשטיין מוויתורו ודרש לקבל לידיו את ראשות העיר בהסכמה לפי ההסכם. על פי דרישת שולחיו, האדמו"ר מבויאן והרב אלישיב, המשיך פינדרוס בהתמודדות והפסיד בהפרש גדול, בין היתר הודות לתמיכת ש"ס ברובינשטיין.
בשנת 2008, לאחר פרישת אורי לופוליאנסקי מהפוליטיקה ומינויו של אורי מקלב לכהן בכנסת, הורה הרב יוסף שלום אלישיב, מנהיגה הרוחני של מפלגת דגל התורה, שפינדרוס ימונה ליו"ר הסיעה בירושלים, תפקיד אותו מילא עד 2013. משנה זו ועד מאי 2016 היה חבר מועצה ומחזיק תיק התברואה ושיפור פני העיר בעיריית ירושלים. ממאי 2016 עד אוקטובר 2018 כיהן כמ"מ ראש עיריית ירושלים.
בספטמבר 2018, הציג את מועמדותו בבחירות המוניציפליות לראשות עיריית אלעד מטעם מפלגת דגל התורה. עקב מועמדותו לראשות עיריית אלעד, הגיש ב-5 באוקטובר 2018 את התפטרותו ממועצת העיר ירושלים ומתפקידו כסגן ראש העיר. ב-17 באוקטובר, כשבועיים לפני הבחירות, פסל בית המשפט את מועמדותו, בשל עתירה שהגיש שי נתן, שבה נטען כי אלעד היא מקום מגוריו הארעי, ולא מקום מגוריו הקבוע. עתירתו של פינדרוס לבג"ץ נגד ההחלטה של בית המשפט המחוזי נדחתה ב-22 באוקטובר. לאחר הפסילה פנו דגל התורה וש"ס לשר הפנים בבקשה לדחות את מועד הבחירות בעיר. עקב ניגוד עניינים מובנה, העביר שר הפנים אריה דרעי את הסמכות לדחייה לידי צחי הנגבי, שדחה ב-25 באוקטובר את הבקשה. תנועת ש"ס ותנועת דגל התורה עתרו לבג"ץ נגד החלטה זו, אך עתירתן נדחתה.
בדצמבר 2018 מונה למנכ״ל המכון החרדי למחקרי מדיניות, מכון בו היה חבר קודם לכן.
בשנת 2019 הוצב במקום השמיני ברשימת יהדות התורה לבחירות לכנסת העשרים ואחת ונבחר מטעמה לכנסת ה-21. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום השמיני ולא נכנס לכנסת.
אושאצ'י

תולדות היישוב

אושאצ'י נזכרת לראשונה במאה ה-16, עת השתייכה לדוכסות הגדולה של ליטא. מהמאה ה-17 פעלו ביישוב כנסייה ומנזר, והתקיימו בו ירידים עתיים. בשנת 1758 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
עם חלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1812 נערכו בסביבתה קרבות במהלך מלחמת רוסיה-צרפת.

יהודי אושאצ'י

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,100 יהודים, כ-70% מתושביה. בתקופה הסובייטית פעלה בעיירה מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נותרו בעיירה כ-500 יהודים, והגיעו אליה פליטים יהודים משטחי פולין הכבושה. ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו להתעלל ביהודיה, ולהטיל עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. כמו כן, נלקחו יהודי העיירה לביצוע עבודות כפייה.
באוקטובר 1941 רוכזו כ-460 היהודים בעיירה בגטו מוקף גדר תיל, שמוקם במספר מבנים הרוסים, ואשר נשמר בידי המשטרה הבלארוסית. מספר מתושבי הגטו נספו כתוצאה מרעב ומקור. בד בבד, מונה עזריאל נמצוב כ"זקן היהודים" בעיירה.
בחורף 1942-1941 נרצחו כל יהודי הגטו בסמוך לעיירה. לאחר האקציה הועברו לגטו אושאצ'י בין 150 ל-200 יהודים מהעיירה קובליצ'י. אלו ניסו להימלט מהגטו, אך נתפסו ברובם, ונרצחו במקום.
שוקי תחאוכה

ביוגרפיה

תחאוכה שירת כמפקד יחידה מיוחדת במשמר הגבול. בשנים 2012–2016 שירת כמפקד מג"ב עוטף ירושלים. באוגוסט 2016 מונה למפקד מג"ב צפון. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב עמקים. הוא הצ'רקסי הראשון בדרגה זו במשטרת ישראל. 
במהלך שירותו עוטר בעיטור המופת של המשטרה. העיטור הוענק לו על אומץ לב שגילה בפעילות מול מיידי אבנים רעולי פנים במרץ 1990.
תחאוכה נשוי ואב לשניים. מתגורר בכפר כמא. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בלימודי המזרח התיכון.
יוליה אנה פשילבסקה

ביוגרפיה

יוליה פשילבסקה נולדה ב-16 בנובמבר 1959 בבידגושץ' שבפולין בשם יוליה אנה זמוג'ינסקה (בפולנית: Julia Anna Żmudzińska). מקור שם המשפחה הוא הצורה הפולנית זמוג' (Żmudź) .

קריירה

בשנת 1982 סיימה פשילבסקה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת פוזנן.
היא כיהנה כשגרירת פולין בגרמניה בין השנים 1998–2001 ובין השנים 2003–2006. מאז 2015 היא שופטת בית המשפט החוקתי של פולין.
באוגוסט 2016 נבחרה לתפקיד נשיאת הבית המשפט החוקתי של פולין.

משפחתה

יוליה פשילבסקה נשואה (משנת 1990) לאנדז'יי פשילבסקי.

פרסים שקיבלה

יוליה פשילבסקה קיבלה את פרס הארגון היהודי הלוחם של פולין (בפולנית:  Stowarzyszenie Żydów Kombatantów i Poszkodowanych w II Wojnie Światowej)
גורל (משחק)

גורל הוא משחק תפקידים שנכתב על ידי Fred Hicks ויצא לאור באמצעות חברת Evil Hat games. המשחק נותן דגש על הסיפור ועל העלילה, ונחשב למשחק פשוט יחסית למשחקי תפקידים אחרים.

המכניקה הבסיסית של המשחק מבוססת על קוביות "פאדג'", קוביות בעלות שש פאות, שתיים מהם עם הסימן מינוס, שתיים עם פלוס ושתיים ללא סימן כלל. כששחקן מבצע פעולה, הוא מגלגל מספר קוביות השווה לערך שלו בתכונה, במידה שזו פעולה מנוגדת, היריב מגלגל גם מספר קוביות השוות לערך התכונה שלו. במידה שיש לשחקן יותר הצלחות מאשר ליריב, הוא מצליח בפעולה.
לכל שחקן יש נקודות גורל - שמאפשרות לשחקן לבצע פעולות מיוחדות, כשהייחוד הוא שהן מאפשרות לשחק לשלוט בסביבה - למשל להוסיף פרט חדש לסצנה, או לגרום ליריב להתנהג באופן מסוים. בנוסף, לכל דמות יש אספקטים - אלו הם למעשה תגיות, שהשחקן יכול לנצל אותן כדי להפעיל נקודת גורל. לדוגמה, אם לשחקן יש אספקט של מדען, הרי כשהוא חוקר דבר-מה הוא יכול להשתמש בנקודת גורל.

ניתן גם להמציא אספקטים לדב"שים ולמקומות תוך כדי משחק, באישור המנחה. אם הדמויות מגיעות לבאר אפלולי, אחד השחקנים יכול להכריז שבמקום יש תגית "אפל" ולהשתמש בה כדי לקבל את ההשפעה של נקודת גורל.

מוצרים

גורל הוא משחק תפקידים גנרי, כלומר שניתן להשתמש בו בכל עולם מערכה או רקע. לשיטה ספר חוקי בסיס, חוקים מזורזים (שתורגמו לעברית) ומספר עולמות מערכה כגון תיקי דרזדן, Diaspora ,Spirit of the Century ועוד.
מסגד א-זידאני

מסגד אל-זידאני (בערבית - مسجد الزيداني) הוא מסגד שנבנה על ידי דאהר אל עומר בטבריה.
בנייתם של שני המסגדים בטבריה מקושרת למשפחתו של דאהר. האחד - מסגד הים, אותו שיפץ, והשני - מסגד א-זידאני (המכונה גם "מסגד אל עומרייה" או "מסגד אלעומרי" על שם עומר, אבי דאהר). יש המייחסים את בניית מסגד א-זידאני לצולייבי, בנו של דאהר.
בכניסה למסגד כתובת משיש המתארכת את בנייתו לשנת 1156 להיג'רה (המקבילה לשנת 1743), ועל פי הכתובת במקום שכן מסגד קודם בשם "מסגד היסמין". מבנה המסגד, שחלל התפילה שלו מכוסה בכיפה גדולה אחת, מתייחס לאדריכלות העות'מאנית הקלאסית, פרי יצירתו של מימר סינאן. שערי המסגד מעוטרים באבלק, מוטיב אדריכלי אופייני לאדריכלות הממלוכית והעות'מאנית הכולל בנייה לסירוגין באבנים מצבעים שונים.
עם השנים היה המסגד לסמל חזותי של טבריה, ואף הופיע באופן בולט בבולי דואר של נוף טבריה בסדרה של נופי ארץ ישראל שהוציאו שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1927 בערכים של 50, 90, 100 ו-200 מיל ארץ ישראלי.
בשנת 1938 נרצח בסמוך למסגד ראש עיריית טבריה, זאכי אלחדיף. כיום עומדת במקום אנדרטה לזכרו, שהוקמה בשנת 2009.
לאחר מלחמת העצמאות ופינוי ערביי העיר עמד המסגד נעול ושומם. כיום המסגד נמצא במרכזו של מתחם קניות הסמוך לטיילת בטבריה, כשהוא סגור ואין אליו כניסה. חצר הטהרה ששכנה בקדמת המסגד נהרסה, ומכל צדי המסגד הוקמה רחבה מרוצפת שלצדיה חנויות ומרכז מסחרי.
חינס דה פאסאמונטה

חינֶס דֶה פָּאסָאמוֹנְטֵה (בספרדית: Ginés de Pasamonte) הוא דמות בדיונית המופיעה ברומן דון קישוט מאת מיגל דה סרוואנטס.
חינס מופיע בפרק 22 בחלקו הראשון של הרומן כאסיר בשיירת אסירי המלך, הנדון לעבודות פרך בספינת משוטים. דון קישוט משחרר אותו ביחד עם שאר האסירים, והוא בורח משומריו ומדון קישוט ונעלם בהרים. חינס מופיע בשם אחר בפרק 26 בחלקו השני של הרומן, כמפעיל תיאטרון בובות נודד המלווה בקוף.
כאשר דון קישוט פוגש את חינס בשיירת האסירים, אומר לו חינס כי הוא כותב אוטוביוגרפיה. לשאלתו של דון קישוט, עונה חינס כי כתיבת הספר טרם הושלמה משום שאין אפשרות להשלימה משום שחינס עצמו עדיין חי, ולא ניתן להשלים את סיפור חייו של אדם טרם מותו. תפיסה זו מנוגדת לתפיסתו של דון קישוט, ששואף להפוך לגיבור ספרותי במהלך חייו.
בחלקו הראשון של הרומן, קצין השומרים מכנה את חינס בשם חינֶסיוֹ דה פארַאפּיה (Ginesillo de Parapilla). חינס מוחה בכעס על השימוש בשם זה.
מרק (מדריך רפואי)

מבנה המדריך ותוכנו

המדריך מחולק לעשרים וארבעה חלקים וכולל איורים רבים. חלקם מקיפים את מערכות האיברים השונות כגון: העור או הלב, חלקם מקיפים סוג מסוים של התמחות רפואית כגון: מחלות זיהומיות ושלושה מהפרקים מיוחדים לבריאות המשפחה: "בריאות הגבר", "בריאות האישה" ו"בריאות התינוק והילד".
כל חלק מפרט את האנטומיה והפיזיולוגיה הרלוונטיות, את המחלות או הפגיעות הגופניות האפשריות ולעיתים, גם בדיקות רפואיות אבחוניות מרכזיות.
הרכבת העילית של לונדון

הקמת מערך הרכבת

מערך קווי הרכבת העילית מתבסס על מסילות ברזל שהוקמו בלונדון מאז המאה ה-19, אך הוא נפרד מקווי הרכבת המקשרים את לונדון ליתר חלקיה של בריטניה. המסילות הופעלו עם השנים על ידי מפעילים שונים ותחת שמות שונים.
בשנת 2007 הובאו רוב המסילות הכלולות כיום במערך הרכבת העילית תחת שליטתו של תאגיד TfL והמערך קיבל את שמו הנוכחי. השינוי איפשר מיתוג של הרכבת העילית במסגרת מותגי התחבורה האחרים של TfL, המשך פיתוח שלו בתיאום עם שירותי התחבורה האחרים במטרופולין, האחדה של רמת השירות ושימוש במערכת תשלומי הנסיעות המרכזית של התאגיד. בשנים הבאות הוספו מסילות (קיימות וחדשות) ותחנות למערך הרכבת העילית.
בשנת 2016 נמסרה במכרז הפעלת הרכבת העילית לחברת ההפעלה Arriva Rail London.

הרכבת

מערך הרכבת העילית כולל תשעה קווים שונים באורך כולל של 167 קילומטר ובו 112 תחנות נוסעים. כמשתמע משמה של הרכבת נמצאות המסילות שלה בעיקר על פני הקרקע ומיעוטן הן תת-קרקעיות.
התחנות והקווים ממוקמים בעיקר באזור תעריף 2, כלומר האזור המקיף את ליבה של העיר ורובם גם נמצאים מצפון לנהר התמזה. הרכבת העילית משרתת כתחנות קצה שתי תחנות עיקריות בליבה של העיר - תחנת יוסטון ותחנת רחוב ליברפול.
חלק מתחנות הרכבת העילית ממוקמות בקרבת התחנות של מערכי הרכבת האחרים של לונדון - הרכבת התחתית, רכבת הדוקלנדס, קו אליזבת והטראמלינק, באופן המאפשר מעבר מהיר ביניהן.
כיום (2019) משמשים ברכבת כ-80 קרונות מחמישה דגמים שונים. כולם הוכנסו לשימוש מאז שנת 2009.
לרכבת העילית יש שלושה אתרי דיפו (Depot).
בסוף 2017 החלה הרכבת העילית להפעיל שירות לילה חלקי.
התנהגות נטילת סיכונים

התנהגות נטילת סיכונים ומגדר

באשר לסוגיית התנהגות נטילת סיכונים והקשר למגדר מחקרים מצאו כי לגברים נטייה גבוהה יותר להיות מעורבים בהתנהגות נטילת סיכונים. כך לדוגמה, מטא אנליזה פרי עטם של Byrnes, Miller & Schafer משנת 1999, סקרה מחקרים רבים אשר הגדירו טווח נרחב להתנהגויות בסיכון וממצאיהם העלו כי גברים מעורבים בהתנהגות מסוג שכזה ברמות גבוהות יותר מאשר נשים. בנוסף, מחקרם של Dwyer, Gilkson & List משנת 2002, אשר בחן גם הוא הקשר המגדרי שבהתנהגות נטילת סיכונים, בהתייחס להשקעה פיננסית כנטילת סיכון, ובדק כ-2000 משקיעי קרנות נאמנות, מצא כי גברים נוטים ליטול חלק בפעילות שכזו יותר מנשים.
שהשמש תעבור עלי (שיר)

כתיבת השיר

השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי חנן יובל. הוא יצא לרדיו בשנת 1985 והתפרסם באלבומה הרביעי של ארזי "דרישת שלום".
אחרי מלחמת ששת הימים הוקמה בארצות הברית מעין "להקה צבאית", שהשתייכה לכנסייה נוצרית בדנוור, קולוראדו. הקמת הלהקה נובעת מהערצתם של חברי אותה קהילה לישראל ולצה"ל.
חברי הלהקה היו מגיעים לישראל פעם בשנה למשך שבועיים ומופיעים בבסיסי צה"ל השונים ברחבי הארץ כשהם לבושים במדי צה"ל. הערצתם לישראל והזיקה לעם היהודי הביאה לכך שעל הכנסייה שלהם בדנוור הם לא קבעו צלב.
במהלך שנות ה-80 עבדה הלהקה עם הבמאי הישראלי שי לביא על תוכנית חדשה לקראת מופע בישראל. במהלך העבודה נפגשו חברי הלהקה עם הפזמונאי יורם טהרלב. בשיחתו עם אחת מחברות הלהקה היא ביקשה שיכתוב עבורה שיר המתאר את געגועיה לישראל ואת האופן בו הם ממלאים את חייה.
בהשראת סיפורה וסיפור הלהקה נכתב השיר. לימים, נפגש טהרלב עם גברי מזור יועצה האמנותי של ירדנה ארזי אשר ביקש ממנו את השיר.

מצעדי פזמונים

השיר הוצג רק ב-26.11.1985 במצעד הפזמונים ושהה בו 11 שבועות מההם שבוע אחד בפסגה. הוא נכלל במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו והגיע למקום ה-19.

גרסאות כיסוי

לשיר גרסאות כיסוי רבות אשר חלקן זכו להצלחה והושמעו רבות ברדיו.
בשנת 1989 הקליט מלחין השיר חנן יובל גרסה משלו בה התארחה ארזי.
בשנת 2004 בוצע השיר בעונה השנייה של התוכנית "כוכב נולד" על ידי שמעון טפטה.
בשנת 2010 יצאה לרדיו גרסתו של הזמר החסידי אברהם פריד לשיר, בה הוכנסו מספר שינויים בטקסט באישור המחבר. ביצועו של פריד זכה להצלחה גדולה והושמע רבות גם בתחנות רדיו חילוניות.
עוד ביצועים להם זכה השיר היו של דקלון, יהורם גאון, רינת גבאי, ליאור נרקיס, גלית גיאת, בני אלבז ואחרים.
בשנת 2014 בוצע השיר על ידי כוכבי "משחקי הפסטיגל" ביחד עם ירדנה ארזי.
וידוא הריגה

וידוא הריגה הוא פעולה המבוצעת בעת קרב, או אחריו, ומטרתה לוודא כי חייל אויב הנראה פגוע הוא הרוג בלי ספק, ולכן אינו מהווה עוד איום על הכוחות הלוחמים. כאשר הפעולה נעשית במהלך הקרב, מקובל להצדיק אותה בכך שהכוח הלוחם, שאינו יכול לעסוק בשביית חיילי אויב פצועים, אינו מוכן לספוג אבידות מאויב הנותר ללא השגחה. 
במקרים אחרים, כאשר הכוח סיים את התקדמותו והוא יכול להתפנות לטיפול בפצועיו, וידוא הריגה הוא פעולה בלתי מוסרית הפוגעת בטוהר הנשק, ואף נחשבת להריגה או רצח. בין המבקרים את פעולותיהם של צבאות לוחמים, קיים גם חשש כי חיילים עשויים להתעלל בגופות במסווה של וידוא הריגה.
הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק אמר שבצה"ל לא קיים מושג של וידוא הריגה, ולא יורים בפצועים שלא נשקפת מהם סכנה.
אליהו נחום פרוש

הרב אליהו נחום פרוש (תרנ"ב, 1892 -  כ"ח באלול תשט"ז, ספטמבר 1956) היה משגיח בתלמוד תורה עץ חיים ומעסקני היישוב הישן בירושלים.

תולדותיו

נולד בירושלים, בנו של שלמה זלמן פרוש. בשנת תרנ"ח (1898), בהיותו בן שש, התייתם מאביו. אחיו, נפתלי צבי, נטל על עצמו את עול אחזקת הבית. למד בתלמוד תורה עץ חיים. נישא לגולדה צינה, בת חיים משה מסובאלק.
במשך שנים רבות שימש כמשגיח בתלמוד תורה עץ חיים, יחד עם הרב אריה לוין. חיבר מספר ספרי עזר לתלמידים. בין השאר הוציא לאורך השנים פרקים ממסכתות התלמוד הכוללים ליקוט של מפרשים, וכן הדפיס גמרות מפוסקות לתלמידים.
היה חבר הנהלת העדה החרדית. בשנות מלחמת העולם השנייה ייסד ארגון שמכר לתושבי ירושלים מזון במחירי הקרן. פעל למען החקלאים שומרי השמיטה בישראל וגייס עבורם תרומות, יחד עם שמואל זנוויל שפיצר. חיבר את הספר "החקלאות בתלמוד" ובו כינס את כל מאמרי חז"ל בענייני חקלאות.
היה בעל חוש מוזיקלי והלחין לחנים רבים.
בנו היחיד, הרב שלמה זלמן פרוש, היה תלמידו המובהק של הרב מטשיבין ושימש משגיח בישיבת טשיבין וכן בתלמוד תורה בעץ חיים כממלא מקום אביו. אחד מחתניו של הרב אליהו נחום פרוש הוא הרב בנימין זאב חשין.
תא גורדין

עונה 1

דיאנה ומיקי גורדין עלו לישראל מברית המועצות בשנות התשעים והתאקלמו בה, תוך שהם משתלבים במעמד הבינוני-גבוה. למעשה, שניהם גויסו עוד על ידי הקג"ב, ואספו מידע עבור הארגון שירש אותו, הסו"ר. מאז עברו כבר שנים רבות, אך עברם שב לרדוף אותם. לביתם מגיע מפעילם הישן, המרגל האגדי יעקב לונדין. הוא דורש מהם להעביר לשירותו את בנם הצעיר אייל – קצין מצטיין ביחידה 669 לשעבר, המשרת עתה בלשכת מפקד חיל האוויר. בני הזוג גורדין ניצבים בפני המשימה הקשה ביותר שעמדה מולם אי פעם, ובמקביל הולכים וסוגרים על המשפחה אנשי המחלקה הרוסית בשב"כ. דרך הפחדים והשקרים נחשפים קשיי הקליטה שלא נעלמו גם אחרי עשרים שנה בישראל. הבן אייל, קצין מעוטר ומצולק, נקלע למבחן בלתי אפשרי: האם לבגוד בהוריו או במדינה אליה הוא לא חדל מלשאוף להתקבל? האם לבגוד שוב בחברו הטוב ביותר, או לבגוד באהובת לבו? על מצוקתו של אייל ועל מצב רוחו משפיעים גם השיקום מהפציעה שחווה בצבא, שקר וסוד גדול אותם הוא נושא מאז, וגם אהבתו לחברתו של יונתן, הסמל והחבר הטוב שלצדו אושפז והשתקם במשך חצי שנה.

עונה 2

שנתיים לאחר אירועי העונה הקודמת, אייל גורדין הוא אסיר והוריו משוחררים וחיים בעיירה ברוסיה במחוז לנינגרד. אנשי המחלקה הרוסית בשב"כ, שפרשו מתפקידם, מוחזרים לשירות על מנת לעלות על עקבותיה של נטליה גורדין, לאחר שחיסלה את סגן ראש המוסד וראש אגף צומת. בינתיים נטליה עובדת צמוד למתנקש, בעודה מנהלת מבצע חשאי כשאחריה דולקים אנשי הביון הרוסי והמוסד. אייל גורדין שמשוחרר מכלאו כדי לסייע למודיעין הישראלי בלכידתה שוב מוצא עצמו בדילמה פנימית: האם לבגוד במשפחתו ולהסגיר את אחותו לידי המדינה?

ביקורות

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות. מבקר אתר "nrg'" כתב על העונה השנייה כי "תא גורדין" מנצחת את כל המכשולים והמגבלות שבדרך - היא אינה מסתמכת על הגימיק בלבד אלא מתאמצת, כל פעם מחדש ולמרות הכל, להראות לנו שעם המון השקעה, עלילה נבונה ודמויות מרתקות, אפילו רן דנקר יכול להיות ג'יימס בונד הבא".
הסדרה נבחרה על ידי העיתון הבריטי "גרדיאן" כאחת משש סדרות הטלוויזיה הבינלאומיות הטובות בעולם, לצד "You're the Worst" (האמריקאית), "Prófugos" (הצ'יליאנית), "קבלו אותי" (האוסטרלית) "שוודיה אהובתי" (השוודית) ו"הרומן" (האמריקאית) שנוצרה על ידי חגי לוי הישראלי ושרה טרים.
בנגקוק פוסט

תולדות העיתון

העיתון נוסד על ידי אלכסנדר מקדונלד, קצין לשעבר במשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS), יחד עם עמיתו התאילנדי; פראסיט לוליטאנונד (Prasit Lulitanond). באותה התקופה חששה תאילנד מהמהפכות הקומוניסטיות שהתרחשו במדינות השכנות, והיא ראתה בארצות הברית כמגינה מפניהן. על מנת לשלוט בדעת הקהל במדינה, רצתה השגרירות האמריקאית בתאילנד בעיתון עצמאי פרו-אמריקאי, כדי להתמודד עם העמדות הסובייטיות. יש הטוענים שהמימון להקמת העיתון הגיע ישירות ממשרד החוץ האמריקאי או מה-OSS עצמו, אך אין הוכחות לכך.
תחת ניהולו של מקדונלד, היה בנגקוק פוסט עיתון עצמאי יחסית, והועסקו בו עיתונאים צעירים רבים, בהם פיטר ארנט ו-TD אולמן, שהפכו לבעלי שם עולמי. אלכסנדר מקדונלד עזב את תאילנד בהפיכה הצבאית של תחילת שנות החמישים, ואת מקומו תפש העיתונאי הקנדי רוי הרברט תומסון.
באוגוסט 2005 פרסם העיתון כתבה ובה נטען כי ליקויי הבנייה בנמל התעופה סוברנבהומי, נגרמו עקב רשלנות, וכי היה ניתן לתקנן. בעקבות הסיפור פוטרו שני עורכים, וכ-100 מעובדי העיתון הפגינו בטענה שהפיטורים היו בלחץ ממשלתו של תאקסין שינאוואטרה.
באפריל 2007 פרסמה סוכנות הידיעות האיראנית אירנ"א כתבה, בה נטען כי בנגקוק פוסט משמש כשופר של מדינת ישראל, וכי סקירת האירועים במזרח התיכון על ידי העיתון, מוטה כלפי ממשלת ישראל.

מתחרים

העיתון המתחרה באנגלית; בנגקוק וורלד (Bangkok World), החל לצאת בתחילת שנות השישים. בנגקוק וורלד נרכש על ידי בנגקוק פוסט בשנת 1971, והוא נסגר באמצע שנות השמונים, עקב ירידה במכירות. 
כיום המתחרה העיקרי לבנגקוק פוסט הוא העיתון The Nation ("האומה"), עיתון בעל קשרים במפלגה הדמוקרטית המקומית, ובעל מקורות רבים בהתקוממות בדרום המדינה. בנגקוק פוסט לעומת זאת; מציג את החדשות מנקודת המבט של המעמד הבינוני העירוני, וממתג את עצמו כעיתון לכל המשפחה.
MZ-15

MZ-15F הוא רובה חצי-אוטומטי בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו באיפיון צבאי (MIL-SPEC) שפותח ומיוצר על ידי חברת "אמתן כרמיאל" הישראלית. הרובה נחשף לראשונה בתערוכת IWA 2015 בעיר נירנברג בגרמניה.
גוף הרובה עשוי מחישול אלומיניום. בנוסף, קיימת גרסה שעוצבה על ידי מהנדסי החברה העשויה מפלטות אלומיניום תעופתי המקנה למשתמש נוחות ירי, הנדסת אנוש איכותית ועיצוב חדשני. לרובה שתי גרסאות: גרסה חצי אוטומטית MZ-15, רובה תואם AR-15 חצי אוטומטי. וגרסה אוטומטית (MZ-4) הרובה תואם M-4 ו-M-16. הרובה מסופק במספר צבעים: שחור, חום מדברי, ירוק ג'ונגל ומדברי. הוא מאובזר בכוונות ברזל מתקפלות לגיבוי ובמת פס מסילה מאלומיניום.
לדברי החברה, "אמתן כרמיאל" ייחודית בכך שהיא מייצרת בעצמה את כל חלקי המתכת של הרובה, עובדה המאפשרת לה שליטה מלאה על איכות ואמינות המוצרים ולתת מענה ופתרונות ייחודיים לדרישות המשתנות של הלקוחות. ולדבריה היא בין החברות הבודדות בעולם המייצרות בעצמן את כל חלקי הרובה.
אגו רת'ימנו

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1986 כחלק מ"מועדון הספורט רת'ימנו". בסיום עונת 2004/05 העפילה מהליגה השלישית לליגה השנייה. בסיום עונת 2006/07 העפילה הקבוצה בליגה הבכירה. במקביל הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע היווני, בה נחלה תבוסה צורמת 87-48 מול פנאתינאיקוס, בכך שברה הקבוצה שיא שלילי של מינימום נקודות בהיסטוריית גמר הגביע.
הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה במשך עונה אחת (2007/08), שבסיומה נשרה חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום הרביעי המכובד והפסידה ברבע גמר הפלייאוף לקבוצת פאניוניוס.
הקבוצה מארחת באולם הספורט מרקורי בעיר, הקרוי על שם "מלינה מרקורי", שרת התרבות בממשלת יוון בעבר. ומכיל 1,600 מקומות ישיבה.
סקאימארק איירליינס

תולדות החברה

חברת התעופה נוסדה ב-12 בנובמבר 1996, לאחר שהונהגה ביפן מדיניות שמים פתוחים, והיא החלה לפעול ב-19 בספטמבר 1998.
בעלי המניות העיקריים הם "Shinichi Nishikubo"‏ (35.47%), ו-"H.I.S"‏ (27.62%). לחברה 1516 עובדים.