google/wiki40b huggingface dataset:
כחול לבן (רשימה)

היסטוריה

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, ב-29 בינואר 2019, הכריזו מפלגת "חוסן לישראל", בראשות בני גנץ, ומפלגת תל"ם של משה יעלון, שתיהן מפלגות חדשות בראשות רמטכ"לים לשעבר, על ריצה משותפת לכנסת.
ב-21 בפברואר 2019, יום לפני המועד האחרון להגשת הרשימות, הודיעו המפלגות על ריצה ברשימה משותפת יחד עם מפלגת "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד. אל הרשימה המשותפת של המפלגות הצטרף הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי.
במסגרת הסכם האיחוד לריצה משותפת בבחירות, הוסכם שההחלטות במפלגה יתקבלו במשותף על ידי גנץ, לפיד, יעלון ואשכנזי. יושב ראש חוסן לישראל ויושב ראש יש עתיד רשאים להוסיף כל אחד לגוף זה נציג מטעמו, כשמטעם יאיר לפיד מונה עפר שלח ומטעם בני גנץ מונה אבי ניסנקורן. עוד הוחלט כי אם על מועמד הסיעה יוטל להרכיב ממשלה, ותוקם ממשלה בראשותו, תהיה רוטציה בראשות הממשלה: בתחילה בני גנץ, ולאחר שנתיים וחצי בתפקיד, בינואר 2022 יחליף אותו לפיד לתקופת זמן של שנה וחצי.
עוד לפי הסיכומים: בתפקיד יושב ראש הכנסת יכהן ח"כ מיש עתיד, ואילו בתפקיד יו"ר הקואליציה יכהן ח"כ מחוסן לישראל כשגנץ יכהן כראש הממשלה ולאחר מכן ח"כ מיש עתיד כשלפיד יכהן כראש הממשלה.
במסגרת ההסכם לחלוקת תיקים בממשלה במקרה שתורכב על ידי אנשי "כחול לבן" נקבעה גם חלוקת 10 תיקים לאנשי "כחול לבן", וסדר קביעת התפקידים. לפי ההסכם זהו סדר קביעת התיקים: בני גנץ, יאיר לפיד, משה (בוגי) יעלון, גבי אשכנזי, נציג יש עתיד, נציג חוסן לישראל, נציג יש עתיד, נציג יש עתיד, נציג חוסן לישראל, נציג יש עתיד. עוד נאמר כי אם יהיו לסיעה שרים נוספים, תיקבע זהותם לאחר התייעצות בהנהגה המשותפת. כל ראש מפלגה יהיה אחראי למינוי השרים ולמינוי בעלי תפקידים אחרים, וכן להפסקת כהונתם, בהתאם לשיוכם המפלגתי.
בבחירות לכנסת ה-21 הרשימה קיבלה 35 מנדטים המונים כ-26.13% מהקולות. עם השבעת הכנסת ה-21 הפכה להיות הסיעה הגדולה ביותר יחד עם סיעת הליכוד. לאחר מעברו של אלי בן-דהן מהליכוד הפכה הסיעה לגדולה ביותר בכנסת.
בבחירות לכנסת ה-22 התמודדה הרשימה בהרכב דומה בראשות בני גנץ. כמו כן נותרה בעינה הרוטציה עם יאיר לפיד על ראשות הממשלה. הרשימה קיבלה 33 מנדטים ובפעם השנייה בלבד בהיסטוריה, המפלגה הגדולה בכנסת לא הייתה מפלגת הליכוד או מפלגת העבודה.

מצע

מבחינה מדינית, המפלגה מתנגדת לנסיגה חד צדדית ודוגלת בהליך מדיני לשם היפרדות מהפלסטינים באמצעות ועידה אזורית. המצע קובע כי בקעת הירדן תהיה גבול הביטחון המזרחי של ישראל, חופש הפעולה של צה"ל ישמר בכל יהודה ושומרון, והמפלגה תתמוך בחיזוק ההתנחלויות בגושים.
בענייני דת ומדינה, המפלגה תתמוך בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת באזורים חילוניים, ביטול חוק המרכולים והחלת לימודי ליבה על כל התלמידים במערכת החינוך.
מבחינה חברתית, המצע קורא להחלת יום לימודים ארוך באופן הדרגתי, סבסוד מעונות יום והרחבת תקציב הבריאות במטרה להקל על העומס בבתי החולים. תקציב הביטחון לא יופחת. 
המפלגה תומכת בהגבלת כהונת ראש ממשלה לשמונה שנים ברצף או לשלוש קדנציות.
עגור (סוג)

בתרבות

בתרבות יפן מקובל לייחס לעגור מזל טוב. סיפורה של סדקו ססקי ואלף עגורי האוריגמי שקיפלה הפך למפורסם גם מחוץ ליפן.
בלכהמר

הקמת המחנה והגעת אסירים

אסירי מחנה העבודה החלו להגיע ב-17 ביוני 1942, וביולי 1944 הועברו 400-500 יהודים מגטו טרזין לבלכהמר. ב-1 באפריל 1944 החלו  4,000 אסירים בייצור שמן סינתטי בבלכהמר, ומחנה זה הפך באפריל 1944 למחנה לווין של מחנה ההשמדה אושוויץ: Arbeitslager Blechhammer.

מפעלי כימיקלים

שני מפעלים באזור, "בלכהמר צפון" שמדרום לסלאבייצ'יצ'ה (Sławięcice) ו"בלכהמר דרום" (8 ק"מ ממחנה בלכהמר), כונו "פטיש שחור" על ידי מטוסי בעלות הברית. המתקנים היו בנויים במרחק כ-3  ק"מ זה מזה. בדומה למפעלים בגלזנקירכן, גם במפעלי בלכהמר נעשה שימוש בפחם ביטומני בתהליך ברגיוס כדי לסנתז שמן חליפי. ביוני 1944 החשיב חיל האוויר של צבא ארצות הברית את בלכהמר כאחד מארבעה "מפעלי השמן הסינתטיים העיקריים תחת גרמניה הנאצית". חיל האוויר האמריקני הטיל 7,082 טון פצצות על בלכהמר.

פינוי

ב-25 בינואר 1945 הוצאו אסירים במחנה העבודה בצעדת מוות במשך חמישה ימים עד ברגן בלזן. כ-20% מתו בדרך. קבוצות קטנות הצליחו לברוח. במארס 1945 פונו שבויים נוספים. אסירי מחנה אחד בבלכהמר הוצעדו לרגנסבורג ואסירי מחנה אחר בבלכהמר הוצעדו ללנדסהוט (Landshut).

לאחר המלחמה

מפעלי בלכהמר פורקו לאחר המלחמה בידי הסובייטים.
יוהאן אליאס באך

יוהאן אליאס באך (בגרמנית: Johann Elias Bach‏; 12 בפברואר 1705 שוויינפורט - 30 בנובמבר 1755) היה מלחין גרמני ממשפחת באך.
לאחר שלמד תאולוגיה באוניברסיטת ביינה הוא מ-1737 עד 1742 התכתב עם בן דודו יוהאן סבסטיאן באך בלייפציג. מכתביו מתקופה זו הם מקורות חשובים לחייו של י.ס. באך.
מאז 1743 היה חזן כנסייה בשווינפורט. שני פרקים של קנטטות שכתב לכנסייה זכו בשבחים רבים, אך הם אבדו.
הוא היה אביו של יוהאן מיכאל באך.
נין

היסטוריה

השם "נין" מקורו ביישוב הקדום נעין, ששכן, ככל הנראה, באותו המקום. הכפר נזכר בתלמוד ובברית החדשה. הברית החדשה מספרת שישו ביצע במקום את נס החייאת בן האלמנה:
"ויהי ממחרת וילך אל עיר ושמה נעין (Ναΐν), ורבים מתלמידיו הולכים אתו והמון עם רב. ויקרב אל שער העיר, והנה מוציאים מת, בן יחיד לאימו, והיא אלמנה; ועמה רבים מעם העיר. וכראות אותה האדון, נכמרו רחמיו עליה ויאמר לה: אל תבכי. ויגש ויגע במיטה, ויעמדו הנושאים. ויאמר: עלם, אומר אני אליך, קומה! ויתעורר המת ויחל לדבר, ונתנהו לאימו."
— הבשורה על-פי לוקס 7, 11-15
לפיכך הפך המקום קדוש לנוצרים, ובמאה הרביעית לספירה הוקמה בו כנסייה הנקראת "כנסיית בן האלמנה". למקום גם הייתה חשיבות בעיני הצלבנים, לאחר כיבושם את הארץ. הכנסייה שוקמה בשנת 1880 על ידי המסדר הפרנציסקני, והיום שוכנת במרכז הכפר, בסמוך למסגד הכפר, ונשמרת על ידי התושבים בכלל ומשפחה נוצרית בפרט. 
ארכאולוגים מציינים שהמקום שיגשג במספר תקופות בהיסטוריה הקדומה. המקום נחשב כמרכזי בהיותו על דרך המלך, בין מצרים הקדומה ועיראק הקדומה. המקום הוזכר ברשימת פרעה תחותמס השלישי כאשר פלש לארץ על מנת להבטיח שליטה מצרית באזור, בשל וויכוח שהתקיים בינו לבין מצביאיו, כאשר דנו בסוגיית כיבושה של מגידו. קיימת סבירות שבאזור נין היה עימות צבאי בין צבאות פרעה עצמו וצבא מיתני, או מי שנקראו על ידי המצרים הקדומים "גדודי נהרין" שבאו מצפון סוריה.
בכפר נמצאו עתיקות רבות, ביניהן יסודות לבתים קדומים, בית בד, גלוסקמה, וקברים חצובים. ממצאים מעידים שהכפר היה מבוצר היטב מפני פולשים חיצוניים. והיווה עם הזמן מרכז מנהלי אזורי קרוב לעיר נצרת. בתקופה האיסלאמית הכפר מילא תפקיד מרכזי בתרומתו הגדולה לשלטון האסלאם באזור. מהכפר צמחו לפחות ארבעה מדענים, אנשי רוח ופילוסופים במאה השמינית של הספירה, ששמותיהם הצביעו על השתייכותם למקום. 
באזור הכפר ובתוכו נערכו חפירות ארכאולוגיות מטעם רשות העתיקות והתגלו שרידי יישוב קדום. הממצאים שהתגלו מתחילים בתקופת הברונזה ונמשכים עד ימינו. בין השאר התגלה מבנה אבן מהתקופה הרומית הקדומה. 
הבית מונה מספר חדרים ויושב על יסודות מהתקופה ההלניסטית. הממצאים מצביעים על כך שהבית נהרס בשריפה על יושביו, הסיבה לשריפה נשארה בגדר תעלומה. 
מאז הקמת המדינה צמחו בכפר מנהיגים ערבים ידועים, כמו: סיף א-דין א-זועבי, שהיה ראש עיריית נצרת תקופה ארוכה וחבר כנסת בשנות החמישים, הששים והשבעים.

כיום

כפר נין מהווה המרכז האדמיניסטרטיבי של המועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'. כמה תוכניות מיועדות להתבצע בכפר בינן חידוש הכנסייה "כנסיית בן האלמנה" ששיפוצה החל בסוף שנת 2012, ונכון למרץ 2013 נמצאת עדיין בשיפוץ, מעיינות באזא והמלוח, ומערכת כבישים: מזרחה לכיוון מגרש הכדורגל, ודרומה ליצירת כביש מקשר עם הכפר דחי. בשנת 2004 התגוררו בכפר כ-2,200 איש בכ-255 משקי בית. תחום השיפוט של הכפר הגיע לכ-1,850 דונם ותוכנית המתאר המאושרת כללה 532 דונם.
ביאטריצ'ה ד'אסטה, מלכת הונגריה

חייה

ביאטריצ'ה הייתה צאצאית יחידה של המרקיז אלדוברנדינו הראשון לבית אסטה. שם אמה ומוצאה אינם ידועים. מכיוון שאביה מת בשנה הראשונה לחייה, גדלה ביאטריצ'ה והתחנכה בבית דודה, המרקיז אצו השביעי לבית אסטה.
בתחילת שנת 1234 מלך הונגריה, אנדראש השני, שהתאלמן בשנית בשנת 1233, ביקר בחצר משפחת אסטה והתאהב בנערה ביאטריצ'ה, שהייתה צעירה ממנו בכמעט ב-40 שנה, וביקש את ידה. הדוד שלה הסכים בתנאי אחד - ששניהם יוותרו על נדוניה ועל כל טענה לירושת אביה.
חתונתה נחגגה ב-14 במאי בעיר סקשפהרוואר בהונגריה. המלך אנדראש הבטיח בחוזה הנישואין שיעניק לכלתו מתנת נישואים בשווי 5,000 פאונד ושהיא תקבל בנוסף כ-1,000 פאונד כהכנסה שנתית.
עם זאת די מהר היחסים בין בני הזוג הלכו והתערערו.
אחרי מותו של המלך ב-21 בספטמבר 1235, כ-16 חדשים אחרי החתונה, עלה בנה החורג, בלה הרביעי על כס המלכות בהונגריה וביקש להגלות את ביאטריצ'ה מן הממלכה. יתרה מזו האשים אותה בבגידת בעלה והורה על מעצרה. ביאטריצ'ה הצליחה להימלט רק בעזרת שגריריו שך הקיסר פרידריך השני שהגיעו ללוויית בעלה המנוח. 
היא הייתה באותה תקופה בהריון ובקרוב ילדה את הבן אישטוואן, שלא הוכר כבן לגיטימי של אנדראש על ידי אחיו למחצה. אחרי שילדה תיכננה ביאטריצ'ה להתיישב בחצר דודה, אולם המרקיז אצו השביעי דחה את בקשתה. 
היא נאלצה לנדוד ברחבי איטליה ולא ויתרה לרגע על זכויות בנה לכתר ולהכנסות מהונגריה.
על מנת להגן על בנה הסתתרה במנזר שהקימה דודתה, ביאטריצ'ה הראשונה ד'אסטה, על ההר ג'מולה בבאונה-פדובה. אף-על-פי כן ובניגוד לאמונות שרווחו היא לא הפכה מעולם לנזירה.
היא חיה בצניעות רבה והוכרזה ל "מבורכת" על ידי הכנסייה הרומית-קתולית.
ביאטריצ'ה ניסתה לשווא לשכנע את רפובליקת ונציה לתמוך בבנה בעת עימותיה עם הונגריה. אולם בהסכם השלום ב-30 ביוני 1244 הבטיחה ונציה למלך בלה הרביעי שלא תתמוך בתביעותיה ובתביעות בנה. 
האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי החליט לעומת זאת לפצות אותה ואישר לה תגמולים מ-35 מנזרים באיטליה.
המלכה ביאטריצ'ה ד'אסטה נפטרה בגיל 30, בשנת 1245. היא הובאה לקבורה על ההר ג'מולה. גופתה נעלמה מהקבר ללא עקבות.
תסמונת PFAPA

תיאור התסמונת

אירועים של עליית חום עד מעל 40 מעלות צלזיוס בתקופה של 3-6 ימים מלווים בכאבי לוע ואפטות בפה ובהגדלת קשרי לימפה צוואריים, צמרמורת וכאבי שרירים ומפרקים.
האירועים האלה מופיעים במחזוריות של 3-8 שבועות. בין האירועים האלה מרגיש הילד מצוין.

אטיולוגיה

סיבת התסמונת אינה ידועה. אין שום עדות מחקרית,מולקולרית,גנטית או זיהומית המאפשרת היום להסביר את התופעות הקיימות בחולים ואת העובדה שמינון מזערי של סטרואידים מפסיק את ההתקף בצורה יעילה. מדובר ככל הנראה בחוסר שליטה על התגובה הדלקתית של הגוף שמייצר תגובה דלקתית, אף שאין חידק או וירוס שגורם לה.

אבחנה

משטחי הלוע הם שליליים לחיידקים ווירוסים. בדיקות הדם תקינות פרט למדדי דלקת כמו עלייה בספירת הלויקוציטים, שקיעת דם מוחשת ו-CRP גבוה.
האבחנה מבדלת כוללת מחלות כמו מחלת בכצ'ט, קדחת ים תיכונית משפחתית ועוד.

טיפול

הטיפול בתסמונת הוא למעשה גם האבחנה.סטרואידים הניתנים באופן פומי נמצאו מאוד יעילים בטיפול בהתקפים והירידה בחום קורית תוך 2-4 שעות, כמו כן יש שיפור הדרגתי בשאר התסמינים.

פרוגנוזה

התסמונת נעלמת ברוב המקרים עד גיל 10 .לא נצפו פגיעות כרוניות  כלשהן לאורך זמן בהתפתחות וגדילה.
מיכאילובקה

היסטוריה

האזור שבו שוכן הכפר היה מיושב בתקופות קדומות. עדות לכך הן תלוליות עפר שנחפרו ונמצאו בהם ארונות קבורה מתקופת הברונזה המאוחרת (סוף האלף השני לפנה"ס ומתקופת הסקיתים (המאה ה-8 לפנה"ס).
בשנת 1807 הוקם במקום כפר על ידי קבוצה של עשר משפחות אריסים שברחו ממקומות שונים באוקראינה. הקבוצה הקימה בתי עץ ליד האגם שבמקום והתפרנסה מחקלאות ומדיג.
בשנת 1810 הוקמה בכפר כנסייה מעץ וב-30 במאי של אותה שנה נערכה החנוכה החגיגית שלה ולכפר ניתן השם מיכאילובקה. נהוג לראות מועד זה כראשיתו של הכפר וב-30 במאי 1910 נערכו חגיגות לציון מאה שנים לייסודו של הכפר.
במרוצת השנים, עם התרחבות הקהילה הצטרפו לכפר איכרים מפולטבה ומקורסק שבסיביר. לאחר מכן הגיעו לכפר משפחות של טטרים, צוענים, יוונים ויהודים.
בשנת 1875 נולד בכפר שאול טשרניחובסקי. הוא חי בכפר את 15 שנותיו הראשונות עד שבשנת 1890 יצא ללימודים לעיר אודסה. את ילדותו בכפר תיאר באוטוביוגרפיה קצרה שפרסם בשנת 1918 בכתב העת "השילוח", ובהרחבה בחיבורו "מעין אבטוביוגרפיה" שכתב בשנותיו האחרונות. שירתו, על אהבת הטבע שבה, הושפעה רבות מחוויות ילדותו בכפר.
בשנת 1886 התגוררו בכפר 9,160 תושבים והיו בו 1,415 משקי בית, 3 בתי ספר, סניף דואר, 18 חנויות, 3 פונדקים, בית מרזח ותחנת רכבת. בשנת 1888 נפתח בכפר בית חולים קטן.
בשנת 1915 שימש כבר הכפר כמרכז קניות גדול והייתה בו תעשייה זעירה שכללה מפעלים ליצור סבון וממתקים ו-3 טחנות קמח. בכפר התנהל סחר של בשר בהיקף נרחב. באותה עת התגוררו בכפר 26,657 תושבים והיו בו שלוש כנסיות, בית כנסת ו- 6 בתי ספר יסודיים.
לאחר המהפכה הרוסית הפך הכפר בשנת 1923 למרכז המחוז המנהלי (ראיון) של כפרי הסביבה.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 עברו על הכפר תלאות ואסונות; הרעב הגדול שנכפה על ידי סטלין על אוקראינה - ההולודומור והכיבוש הנאצי בימי מלחמת העולם השנייה שבמהלכו הושמדו תושביו היהודים של הכפר ונרצחו רבים מתושביו האוקראינים.
לאחר המלחמה התפתח הכפר והתרחב מאוד ובשנת 1965 הוענק לו מעמד של עיירה.
אורי אורלב

קורות חייו

אורי אורלב נולד בוורשה בירת פולין בשם יורק אורלובסקי. אביו היה רופא. בילדותו הוא גדל בבית מתבולל, הספוג פטריוטיות פולנית. בשנות השואה נרצחה אמו בידי הגרמנים, ואביו נשבה בידי הרוסים. אורי ואחיו הוסתרו על ידי קרובת משפחה בחדר סגור בגטו ורשה, ואחר-כך הועברו למחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם שהו עד ששוחררו כעבור שנתיים על ידי הצבא האמריקאי. הוא הגיע לישראל לאחר המלחמה עם אחיו, ואומץ על ידי קיבוץ גניגר. הוא שינה את שמו לאורי. אביו אותר, ועלה לארץ בשנת 1954.
אורלב כותב בעיקר ספרות ילדים ונוער, ועוסק גם בתרגום מפולנית לעברית. בין היתר תרגם את "קוו ודיס" מאת הסופר הפולני הנריק סנקביץ'. אורלב זכה בפרס אנדרסן לספרות ילדים ונוער (1996), ובפרס זאב לספרות ילדים ונוער (תשל"ח, 1978) עבור ספרו "חיית החושך". הידועים שבספריו עוסקים בילדותו בשואה ("האי ברחוב הציפורים" ו "רוץ ילד, רוץ") או בשנותיו הראשונות בארץ ("רחוקי משפחה"), ומציגים את הדברים מנקודת מבט נגישה לילדים ולנוער.
ספרו "חיילי עופרת" הוא האוטוביוגרפיה שלו בזמן השואה, כאשר אורי הוא הילד יורק.
אורלב מספר כי בזכות אמנותו עלה בידו לכתוב את ספריו בגיל צעיר בלי להינזק מכך. הוא כתב את הדברים כסופר-אמן היוצר מתוך ריחוק מסוים מהדמויות, ובחשיפה לא מלאה. לדבריו, עד היום הוא מסוגל להסתכל על השואה בעיני ילד בלבד, וכל ראייה אחרת מסוכנת עבורו. אורלב הוא אביו של איתמר אורלב, מחבר הספר "בנדיט", הוצאת עם עובד 2015.
הוא זוכה פרס ביאליק לספרות יפה בקטגוריית ספרות הילדים לשנת 2006. זכה ב-2014 בפרס דבורה עומר לספר שעותקיו מושאלים יותר מכולם בספריות הציבוריות, על ספרו "האי ברחוב הציפורים", אשר הושאל 616 פעמים בשנת 2013.
אורלב זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א.
נחל מורן

נחל מורן - (בערבית: وادي موران, תעתיק: וואדי אל מורן) הוא נחל באורך 3.5 ק"מ במרכז הגליל העליון, צפונית להר מירון. הוא אחד מיובלי נחל כזיב עילי. מקור שמו העברי והערבי (ואדי אל מוראן) בשיחי מורן החורש הגדלים לאורכו.
ראשיתו של הנחל ליד נריה (בית ספר שדה הר מירון), משם יורד מערבה, תחילה בין חלקות חקלאיות ובהמשך בחורש ים תיכוני סבוך, עד מפגשו ם נחל כזיב כקילומטר מדרום מזרח לחורפיש. כקילומטר ממערב לנריה נובעים בנחל מעיינות הנקראים מעיינות נריה. על המדרון הצפוני התלול של הנחל עובר קטע מכביש 89 (מנהריה לסאסא). אזור נחל מורן הוא ירוק כל השנה, וניתן להיכנס למסלולי טיול בו בחינם.
אנדלקטצ'או מקונן

קורות חייו

מקונן נולד בעיר הבירה אדיס אבבה, והיה בנו של ראס ביטוודאד מקונן אנדלקטצ'או, ראש ממשלת אתיופיה הראשון. מקונן בוגר אוניברסיטת אוקספורד כיהן בתפקידים רבים לפני מינויו לראש ממשלה, מקונן היה שגריר אתיופיה בבריטניה לאחר מכן שגריר אתיופיה לאו"ם והיה אחד מהאנשים שהובילו בבחירות למזכ"ל האו"ם ב-1972 לפני מינויו של קורט ולדהיים, מקונן יותר מאוחר כיהן גם כשר הדואר והתקשורת ולאחר מכן כנשיא אגודת ימק"א הבינלאומית.
מבצע כוח בנדיקט

מבצע כוח בנדיקט (Operation Force Benedict) היה פעולה צבאית בחזית מזרח אירופה בסתיו 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. כנף מטוסי קרב בריטית נפרסה במשך חודשיים בקרבת נמל מורמנסק שבצפון-מערב רוסיה, על מנת לתת חיפוי אווירי לשיירות ימיות שעשו את דרכן מבריטניה אל נמלי צפון רוסיה. בתום המבצע הועברו מטוסי הכנף לשימוש חיל האוויר הסובייטי.

רקע

ב-22 ביוני 1941 תקפו צבאות גרמניה הנאצית ובנות בריתה את ברית המועצות. היא ובריטניה היו לבעלות ברית במלחמה. ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל הסמיך את שגריר בריטניה במוסקבה לדון עם הסובייטים בנוגע לשיתוף פעולה. ב-27 ביוני הציע השגריר סטפורד קריפס לשר החוץ הסובייטי מולוטוב לפעול במשותף למתן הגנה אווירית לשיירות שנועדו להפליג מבריטניה אל נמלי הצפון הסובייטים מורמנסק וארכנגלסק. באותה עת תודרכו טייסים בחיל האוויר הסובייטי אודות מטוסי הקרב הבריטים על מנת שיוכלו להפעילם בהמשך. ההצעה אושרה על ידי שני הצדדים ב-9 ביולי בוועידה של קצינים בכירים מטעמם בלונדון ולאחר דיון של הקבינט הבריטי בנוגע לכך.

המבצע

ב-12 ביולי התכנסו נציגים של הצי המלכותי וחיל האוויר המלכותי במורמנסק, ובעקבות המלצתם אושר שדה התעופה בוואנגה (Vayenga) (כיום סוורומורסק) כמקום הפריסה של המטוסים הבריטים. התוכנית המקורית הייתה לשגר לשם שתי טייסות של מטוסי קרב מדגם הוקר הוריקן IIB, טייסת אחת של מטוסי בלנהיים וטייסת של מטוסי בופייטר. לבסוף נשלחו רק מטוסי ההוריקן - טייסת 81 וטייסת 134, שהרכיבו יחד את כנף 151. הכנף כללה 39 מטוסי קרב ו-550 טייסים ואנשי צוות קרקע תחת פיקודו של הטייס יוצא ניו זילנד נוויל רמסבוטום-אישרווד (Neville Ramsbottom-Isherwood). 
מרבית הטייסים עלו על סיפונה של אוניית מטען בנמל סקפה פלו בצפון בריטניה ביחד עם 15 מטוסי הוריקן שהיו מפורקים וארוזים בארגזים. שאר הטייסים ביחד עם 24 מטוסים הוצבו על סיפון נושאת המטוסים ארגוס. האונייה הפליגה לדרכה ב-17 באוגוסט במסגרת שיירת דרוויש, השיירה הארקטית הראשונה לברית המועצות. האונייה ובה אנשי הכנף והמטוסים הגיעה לנמל ארכנגלסק ב-1 בספטמבר. המטוסים המפורקים הורכבו שם ויצאו לשדה וואנגה ב-9 בספטמבר. המטוסים על סיפון נושאת המטוסים החלו לטוס ממנה ליבשה ב-7 בספטמבר, וב-10 בחודש הייתה הכנף מוכנה לפעולה והפעילה גיחות ראשונות. 
פעולת כנף 151 בברית המועצות נמשכה עד אמצע נובמבר. נערכו טיסות מדי יום עד 10 באוקטובר. המטוסים הבריטים טסו מעל נמל מורמנסק, חצי האי קולה והמספנה הסובייטית מס' 10 בפוליארני, ליוו מפציצים סובייטיים שיצאו לתקוף שדות תעופה של גרמניה ושל פינלנד, וסייעו בלחימה נגד הכוחות הגרמנים והפינים שיצאו לנסות לכבוש את מורמנסק ממערב. בסך הכל ערכה הכנף 365 גיחות. בחמישה מימי הטיסות נערכו קרבות אוויר שבמהלכם הפילו הבריטים 15 מטוסים גרמנים, מהם 12 מטוסי קרב. מטוס בריטי אחד הופל וטייסו נהרג. רוב ההפלות הושגו על ידי טייסי טייסת 81, שצברו ניסיון במהלך הקרב על בריטניה.
מ-10 באוקטובר ועד 21 בו הדריכו טייסי הכנף את טייסי הרגימנט האווירי ה-72 הסובייטי בדבר השימוש במטוס ההוריקן. טייסים סובייטים בודדים הטיסו אותו כבר מסוף ספטמבר. אנשי הכנף נצטוו בתחילה לנסוע דרך ברית המועצות אל המזרח התיכון לפעולה נוספת, אך הפקודה בוטלה לאחר התנגדות מנומקת שהגיש מפקד הכנף, שהצביע על כך שהמסע המתוכנן יהיה ארוך מאד ומסוכן. בסוף אוקטובר הפליגה טייסת 134 בחזרה לבריטניה ובאמצע נובמבר עשו כך אנשי טייסת 81, אשר הגיעו לבריטניה ב-6 בדצמבר.

לקריאה נוספת

*Eric Carter and Antony Loveless, Force Benedict, Hodder & Stoughton 2014
מפל איינג'לס סטיירקייס

גאוגרפיה

המפל נופל מגובה של כ-305 מטרים אל תוך יובל הנהר. רוחבו של המפל כ-3 מטרים. מסלול הליכה העובר בעמק נהר יוהו (מסלול נהר יוהו - Yoho Valley Trail) מתפצל וממנו מוביל מסלול קצר לנקודת תצפית לעבר המפל.
תריץ אחורה

מבנה התוכנית

בתחילת התוכנית מציג פיניש את הנושא באמצעות מונולוג קצר, כשמיד לאחר הפתיח מופיעות דמויות שונות, שקשורות איכשהו לנושא, ומספרות עליו מנקודת מבטן. הדמויות בסדרה משתפות את הצופה בזיכרונות ובחוויות האישיות שלהם באמצעות מונולוגים קומיים ועדויות משעשעות. בכל פרק משולבים תמונות היסטוריות וקטעי ארכיון עם כותרות שמדגישות את הנקודות הלימודיות החשובות.

דמויות קבועות

פרופסור ידעיה חפרוני (אלי פיניש): פרופסור זקן ומעט מוזר שמופיע בכל פרקי הסדרה. בניגוד לשאר הדמויות שנוטות להפליג בזיכרונותיהן אל מחוזות הדמיון והנונסנס, פרופ' חפרוני מציג מידע אמיתי ואמין. הוא נוהג להציג ספרים שכתב כסוג של בדיחה חוזרת, כששם הספר זהה למשפט שזה הרגע הוא אמר. לחפרוני יש חתולה בשם זמירה, שאף פעם לא נראתה על המסך אך היא תמיד מייללת כשהוא קורא בשמה. הוא מוצג בכינוי ידען בלתי נלאה.
יוסי קימל (אלי פיניש). בעל מכולת עליז. בדחן כפייתי עם בדיחות לא מצחיקות.
חיליק ועדינה (אלי פיניש ויעל שרוני). בעל ואישה שנהנים לעקוץ זה את זה, אינם מפרגנים ואינם מסכימים על כלום. 
ציקי ויוכי (אלי פיניש ויעל שרוני). זוג מאוהב ודביק שמשלימים זה את זה ומחליפים ללא הרף מחמאות הדדיות.
שימי ברינגר (אביעד בנטוב): עסקן חלקלק. אומר תמיד בתחילת דבריו "אני לא רוצה להתרברב", אך מתרברב מיד אחר כך.
אבו ג׳ילדוש (אביעד בנטוב): מנהיג לא מוצלח של כנופיה ערבית. מופיע כאשר עוסקים בפעולה צבאית ערבית נגד היישוב היהודי.
אלוף שייקה רימון (אביעד בנטוב): קצין שחצן שחושב על הכל במונחים צבאיים. נוהג לשלוח מכתבים למנהיגים עם המילה "פעל!" ולהתאכזב כשעצותיו לא מתקבלות. נוהג להתקיל את המראיין בחידונים כשאת התשובות הוא ממספר באותיות, כאשר תשובה ד' היא תמיד "כל התשובות נכונות". לאחר שהמראיין עונה, רימון נותן לו פרס זניח ולא משמעותי. בפרק "המצור על ירושלים" רימון מודה בחצי פה שמפקד חטיבת הראל דאז יצחק רבין שחרר אותו מהצבא אחרי שחשד בו שהוא ירד מהפסים. שמות ילדיו סא"ל ורס"ן הם כשמותיהם של דרגות קצונה בצבא.
מוטקה (השורד) גביש (אביעד בנטוב): מוותיקי הארץ. קשיש שהשתתף כמעט בכל אירוע מקום המדינה ועד היום. טיפוס נוסטלגי שאינו מעודכן בעולם החדש ומזלזל בדור הצעיר והמפונק. נוהג לומר "אתה לא תאמין!" ומיד לאחר מכן לספר סיפור גבורה מוגזם.

פינות חוזרות

קפה פינג׳אן: פגישה היסטורית שכביכול התקיימה בין שני אנשים הקשורים לאירועי הפרק (אביעד בנטוב ואלי פיניש) ושנערכה בבית הקפה הבדיוני המכונה "קפה פינג'אן". על פי רוב המלצרית בקפה (יעל שרוני), אינה נרתעת מלחשוף את דעתה על תוכן השיחה ועל חולצתה כתוב משפט שחושף את דעתה על הנושא. 
כוכב נולד: פרודיה על תוכניות ריאליטי בסגנון כוכב נולד, לדוגמה "מהנדס נולד" "רקדן נולד" "ממציא נולד..". 
דיבורים עם חופית קרנק: פרודיה על אבודים בהנחיית צופית גרנט. חופית (יעל שרוני) מראיינת בדרמטיות אדם אשר עבר חוויה "עצובה" הקשורה לאירועי הפרק, מקצינה ומנפחת דברים יותר ממה שהם באמת. לדוגמה: אבא שאיבד את משפחתו בחניון של קניון איילון, משפחה שעלתה לחרמון עם מכונית מסוג סוסיתא ושרדה כדי לספר
קריאה בציבור עם גליה פדלון (יעל שרוני) גברת שכותבת שירים בחרוזים אך קוראת אותם ברצינות תהומית וברגש מוגזם לפני קהל מעריצים של שלושה אנשים.
האקזיסטנציאליזם הוא הומניזם

רעיונות מרכזיים

סארטר הניח שהמפתח להבנת ההגות האקזיסטניצאליסטית הוא בקבלת העיקרון כי "הקיום קודם למהות" . דהיינו, עצם הקיום של אדם קודם אפריורי לקבלת משמעות בחיים. במילים אחרות, ניתן לומר כי מטרות בחיים, אופי וכדומה הם דברים שהאינדיבידואל רוכש בעצמו ואינם מותנים מראש. סארטר הסביר זאת כך: "מה פירוש הדבר שהאדם קודם למהות? פירושו שהאדם ראשית כול קיים, פוגש את עצמו, מפציע בתוך העולם, ורק לאחר מכן הוא מוגדר".
גישתו של סארטר יוצאת נגד אנשים אשר נעזרים במה שסארטר מכנה "תירוצים דטרמיניסטיים". סארטר טוען כי אנשים חייבים לקחת אחריות על התנהגותם. סארטר מגדיר "חרדה" כרגש שאנשים חשים ברגע שהם מבינים כי יש להם אחריות, לא רק כלפי עצמם, אלא גם עבור שאר האנשים. לדידו, החרדה מאפשרת לאנשים להבין את ההשלכות של המעשים שלנו כלפי האחרים, ומאפשרת לנו לערוך הכרעות בחיים תוך הכרה בהיותנו חופשיים לבחור. זאת מאחר שהאדם "נידון להיות חופשי: נידון מכיוון שהוא לא ברא את עצמו; וחופשי, בכל זאת, מכיוון שמרגע שהוא הושלך לעולם הוא אחראי לכל מעשיו".
החרדה קשורה גם לרעיון ה"ייאוש" שהיא להגדרתו תפיסה מפוכחת ואופטימית המכירה במה שהוא בגדר האפשר, בשונה מתקוות-שווא לא מציאותיות. ההוויה של "היות-בשביל-עצמו" (בנוסף להוויה של היות-כשלעצמו) משתמשת בייאוש כדי לאמץ את החופש ולנקוט פעולה משמעותית בקבלה מלאה של כל ההשלכות העלולות להתעורר כתוצאה מכך.
בנוסף, סארטר מגדיר "הינטשות" בתור תחושת הבדידות שאותה חש מי שמכיר במה שניטשה כינה (מבלי להתייחס אליו במופרש) "מות האלוהים". הכרה בכך שאין אלוהים האחראי לחיינו, ואין שום נקודת היאחזות אובייקטיבית אחרת במציאות. לכן, אין דרך אפריורית לפיה ראוי לחיות. אנחנו נטושים לבדנו ביקום, ועלינו מוטלת האחריות לאמץ בכוחות עצמנו משמעות בחיים.
סארטר מסיים את הנאום בכך שהוא מדגיש כי האקזיסטנציאליזם, שכן הוא פילוסופיה של פעולה והגדרה עצמית, הוא אופטימי ומשחרר, וזאת בניגוד לתפיסה השגויה שלו בידי העם, הקומוניסטים והקתולים שמבקרים אותו.

קבלה וביקורת

הנאום נחשב כנקודת התחלה פופולרית להכרות עם ההגות האקזיסטנציאליסטית. עם זאת, מספר פילוסופים מתחו ביקורת על הנאום.
מרטין היידגר, שאותו מצטט סארטר מספר פעמים במהלך הנאום, התנער משיוכו לזרם האקזיסטנציאליסטי ומהפרשנות של סארטר להגותו. בתגובה חיבר את "מכתב על ההומניזם" (Brief über den Humanismus) בשנת 1946. היידגר מתח ביקורת על כמה מהנחות היסוד של סארטר, על אופי החלוקה בין "קיום" ל"מהות", על הפירוש המוטעה למושג ה"הוויה" על ההישענות "הנמהרת והשגויה" על אתיאיזם ועל ניסיונו לכפות השוואה בין אקזיסטנציאליזם להומניזם.
תלמידו של סארטר פרופ' בני לוי אמר במהלך דיאלוג עם סארטר בשנות ה-70: "לפני 1939 אתה אומר לנו שההומניזם הוא טינופת. כעבור כמה שנים, בלי לדווח על התמורה שעברה עליך, אתה נושא דברים ושואל: האם האקזיסטנציאליזם הוא הומניזם? ואתה משיב בחיוב. כעבור כמה שנים, בתקופת המלחמות הקולוניאליות, אתה מסביר לנו שההומניזם הוא עלה תאנה לקולוניאליזם; ולבסוף, היום, אתה אומר לנו: צריך לעשות את האדם, אבל אין לכך שום קשר עם ההומניזם".
ולטר קאופמן הצביע על מספר שגיאות שנאמרו בנאום, כגון האמירה כי קרל יאספרס היה קתולי וטען כי הגדרתו של סארטר את האקזיסטנציאליזם פתוחה לדיון. אף על פי כן אמר כי הנאום מבריק וחושף את חותמת את התקופה.
הפילוסוף סלבוי ז'יז'ק ביקר את הפרשנות של סאטר לרומן "האחים קרמזוב" מאת דוסטויבסקי באומרו:
"Whereas Sartre believes that with total freedom comes total responsibility, for Father Zosima: "each of us must make us responsible for all men's sins"..."