google/wiki40b huggingface dataset:
מדליות ועיטורים

מדליה היא יצירה אמנותית, לרוב בצורת לוחית מתכת עגולה, הניתנת כהוקרה או לציון הישגים ואירועים למשל למנצחים בתחרות ספורט.
כבר בעת העתיקה היה מקובל להעניק עיטורים לאות הוקרה. ביוון העתיקה ניתנו זרים של עלי דפנה, זית או הדס לאזרחים שהצטיינו בפעילותם הציבורית, ברומא העתיקה, לעומת זאת, הוענקו עטרות זהב על השגים בשדה הקרב. הקיסר הרומי אוגוסטוס הרבה לטבוע מטבעות מתכת ועליהם דיוקנו, ונראה שהוא היה הראשון שהעניק מדליות לנושאי משרה בכירים ברומא. בצדן האחד של המדליות נטבע דיוקנו או דיוקן אחד ממקורביו, ובצדן האחר - תיאור של אירוע חשוב.
על אותות ועיטורים צבאיים ראו בערך אותות ועיטורים צבאיים.

המדליות והעיטורים לאורך הדורות

בימי הביניים נפסק הנוהג של הענקת מדליות, אך אצילים שהשתייכו למסדרי אצולה שונים קבלו מן המלכים עיטורי כבוד כגון גלימות מיוחדות, צלבים וסרטים (כגון "אות מסדר הבירית" באנגליה).
בתקופת הרנסאנס התחדשה טביעת המדליות באירופה בבורגונדיה שבצרפת בראשית המאה החמש עשרה. באותה עת נודע במדליות שלו הצייר והֶחרט האיטלקי אנטוניו פיזנלו. אמנות טביעת המטבעות שעליהם דיוקנאות התפתחה באירופה מאז ועד למאה התשע עשרה, כאשר התחדש גם הנוהג להעניק עיטורים לא רק לאצילים אלא לבני כל המעמדות לאות על הישגים מיוחדים או על התנהגות אזרחית למופת.
כיום ניתנים עיטורים ומדליות על ידי המדינה או מוסדות וגופים אחרים. את המדליות מנפיקים מכסף ומזהב, אך גם ממתכות אחרות, כגון: ברונזה, ניקל ונחושת. הן מונפקות בסדרות, המוצעות בדרך כלל למכירה לציבור הרחב. המדליות מציינות אירועים, אישים או הישגים מיוחדים, וכיום מתעניינים בהן גם חוקרי אמנות, היסטוריונים וגם אספנים.
טריינה

היסטוריה

האי טריינה התגלה לראשונה על ידי המגלה האמריקאי אדמונד פאנינג ב-12 ביוני 1798. פנינג קרא לאי על שם ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 1889 סופח האי לבריטניה והפך חלק ממושבת איי גילברט ואליס בשנת 1916.
בשנת 1979 שונה שם האי לטריינה, עם קבלת עצמאותה של קיריבטי. האי קרוי גם "האי פרוספקט" (באנגלית: Prospect Island ) ו"האי ניו יורק" (באנגלית: New York Island).

כלכלה

עיקר כלכלת האי מתבססת על יצוא קופרה.
אפרת טילמה

ביוגרפיה

טילמה נולדה בקיבוץ בצפון ישראל. בגיל ההתבגרות משפחתה עברה לרמת אביב. בשנות השישים היא החלה להתלבש בבגדי נשים ולהיקלע לעימותים עם המשטרה, שראתה בה גבר המתחזה לאישה בניגוד לחוק. לימים חשפה שבאותה העת נפלה קורבן לאונס אלים ואכזרי.
ב-1962 בגיל 15 הצליחה להשיג הורמונים, יחד עם חברתה הטובה ביותר, גילה גולדשטיין, ונטלה אותם ללא ידיעת הוריה.
ב-1964 בגיל 17 הצקות המשטרה ייאשו אותה והיא עזבה את ישראל והחלה לעבוד במועדוני חשפנות של נשים טרנסיות באירופה (אז הן נקראו טרווסטי). בין השאר היא שרה ליפ סינק במועדונים מאדאם ארתור באמסטרדם ו-Chez Nous בברלין.
ב-1967 בגיל 20 עברה טילמה ניתוח להתאמה מגדרית בקזבלנקה, מרוקו, על ידי ג'ורג' בורו (Georges Burou). באותן שנים ניתוחים לשינוי מין היו אסורים באירופה, שכן האתיקה הרפואית באותה העת אסרה על ביצוע הליכים כירורגיים בלתי הפיכים שאינם מצילי חיים.
בשנות השבעים והשמונים עבדה כדיילת בבריטיש איירווייז. למרות שמועות מזדמנות, חברת התעופה לא ידעה על היותה אישה טרנסית.
ב-1987 בגיל 40 התחתנה עם אלמן, בעל ילדים מאשתו הראשונה, שידע על היותה אישה טרנסית אך הם שמרו עובדה זו בסוד מפני חוג מכריהם. בשנת 2005 התגרשו, טילמה שבה ארצה והחלה לעבוד כיועצת יופי.
בשנת 2011 החלה להתנדב במחוז תל אביב של משטרת ישראל. כבת דור הוותיקות סבלה לא אחת מאפליה על רקע היותה טרנסית ועל כן הסתירה עובדה זו מחבריה ומפקדיה במשטרה.
בשנים 2010–2012 קרו מספר תקריות טרנספוביות בהן שוטרים התייחסו לנשים טרנסיות העובדות בזנות באופן משפיל ופנו אליהן בלשון זכר. מתיחות זו, בשילוב ידידה טרנסית שהתאבדה, הובילו את טילמה לצאת מהארון ולהפוך לשגרירה של הקהילה הטרנסית במשטרה. כיום, היא מרצה בפני שוטרים על הקהילה הטרנסית ואף זכתה על פעילותה במדליית המחוז, אשר העניק לה מפקד המחוז ניצב משה (צ'יקו) אדרי במאי 2017. טילמה אף נפגשה עם נשיא המדינה ראובן ריבלין, במסגרת ערב הוקרה לחברי הקהילה הלהט"בית המשרתים בכוחות הביטחון.
בשנת 2016 שימשה טילמה שופטת בתחרות מיס טרנס ישראל. בתחרות זכתה תאלין אבו חנא, ששנה מאוחר יותר שיחקה אותה בהצגה על חייה "לזאת יקרא אישה".
בשנת 2018 החלה לשמש כחברת ועד בעמותת מעברים הפועלת למען הקהילה הטרנסית.
טילמה השתתפה בתוכניות הטלוויזיה "שיחת בנות" ו"סליחה על השאלה", בהן סיפרה על חוויותיה כאישה טרנסית. באוגוסט 2018 תמונה של טילמה הופיעה בלוח שנה פמיניסטי שהפיקה עמותת "כולן" שכלל צילומי מחווה של נשים ישראליות לנשים משפיעות מרחבי העולם. טילמה גילמה בו את תמרה אדריאן, הטרנסג'נדרית הראשונה שנבחרה לתפקיד פוליטי בוונצואלה.
במרץ 2019 טילמה נבחרה ליקירת העיר תל אביב-יפו לשנת 2019 ביוזמת חבר מועצת הערייה איתי פנקס ארד והיא האישה הטרנסית הראשונה הזוכה לקבל את תואר הכבוד.
מעבר קוסטרליץ-תולס

מעבר קוסטרליץ-תולס (מעבר KT) או מעבר ברזינסקי-קוסטרלילץ-תולס (מעבר BKT) הוא מעבר פאזה בחומרים דו-ממדיים שניתן למדל באמצעות מודל XY. הוא מבטא מעבר ממצב בו ישנן בחומר מערבולות קוונטיות הבאות בזוגות של מערבולת ואנטי מערבולת (מצב "מסודר", בטמפרטורות נמוכות) למצב שבו המערבולות חופשיות (מצב "מבולגן", מעל הטמפרטורה הקריטית). המעבר קרוי על שם הפיזיקאים העוסקים בפיזיקה של חומר מעובה ואדים ברזינסקי, ג'ון מייקל קוסטרליץ ודייוויד ג'יימס ת'אולס. מעברי BKT ניתן למצוא במערכות דו ממדיות שניתן למדל על ידי מודל XY לסריגים. לאחרונה, המונח הוחל על מוליכות על בעזרת יצירתם של זוגות קופר בהקבלה לזוגות המערבולות.
פרס נובל לפיזיקה לשנת 2016 הוענק בין השאר על מעבר הפאזה לת'אולס, קוסטרליץ ודנקן הולדיין.

מודל הXY

מודל הXY הוא מודל לסריג וקטורי דו ממדי בעל סימטריית  או סימטריה מעגלית. לרוב מערכות כאלו לא עוברות מעבר פאזה רגיל מסדר שני, מפני שהפאזה ה"מסודרת" הצפויה נהרסת בגלל תנודות רוחביות, דהיינו מצבי גולדסטון (ראו בוזון גולדסטון). זהו מקרה ספציפי של מה שנקרא משפט מרמין-וגנר במערכות ספין.
המעבר לא מובן מתמטית במלואו, אבל קיומם של שני שלבים במעבר הוכח על ידי מקבראיין וספנסר ב-1977, ועל ידי פרליך וספנסר.
אנריקה (כדורגלן)

קריירת מועדונים

אנריקה החל את הקריירה שלו בקוריטיבה. בשנת 2008 עבר לפלמיירס.

ברצלונה

בשנת 2008, לאחר דיווחים בתקשורת, הוא חתם בברצלונה. ברצלונה הסכימה להחתים את אנריקה מפלמיירס עבור 8 מיליון €, עם תוספות בונוסים של 2 מיליון €, על חוזה של חמש שנים בחסות המועדון כאשר הוא יושאל לבאייר לברקוזן. ההעברה הושלמה יום למחרת. אנריקה ערך 27 הופעות בעונתו הראשונה והיחידה במדי לברקוזן, באותה עונה, הוא הגיע עמם לגמר הגביע הגרמני 2008-09. הוא חזר לברצלונה ביוני 2009 וקיבל את חולצתו בברצלונה עם המספר 23. ב-31 באוגוסט 2009, עוד לפני ששיחק משחק רשמי במדי ברצלונה, אנריקה הושאל לראסינג סנטנדר. ההשאלה חודשה ב-26 ביולי 2010 לעוד עונה בראסינג.

פלמיירס

ב-15 ביולי 2011, הוא חזר לברזיל. ב-2 ביוני 2012 ברצלונה סיימה את החוזה עם אנריקה ששוחרר. אנריקה התאחד מחדש עם פלמיירס ועבר לקבוצה לאחר העברה בעונת 2011-12. במהלך טורניר הגביע הברזילאי 2012, המאמן לואיס פליפה סקולארי שם את אנריקה בעמדת הקשר והשחקן פרח בעמדה החדשה, עם זכייתם של פלמיירס בגביע. אנריקה גם הפך לקפטן השני בסגל הקבוצה אחרי מרקוס אסונסאו.

נאפולי

ב-30 בינואר 2014, אנריקה חתם רשמית בנאפולי מהסרייה א'. הוא הועבר עבור 4 מיליון € לחוזה של שלוש וחצי שנים. ב-3 במאי, הוא זכה עם נאפולי בגביע האיטלקי ושיחק את כל 90 הדקות במשחק הגמר שהסתיים בניצחון 3-1 נגד פיורנטינה.

פלומיננסה

ב-11 בינואר 2016 חתם לשנתיים בפלומיננסה.

נבחרת ברזיל

ב-21 במרץ 2008, אנריקה קיבל את זימונו הראשון לנבחרתו הלאומית, לאחר שהמגן חואן הוצא מהסגל עקב פציעה בקרסולו.
ב-16 באפריל 2013, אנריקה זומן שוב, הפעם על ידי לואיס פליפה סקולארי, מאמנו הקודם בפלמיירס, למשחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה ב-24 באפריל במינייראו, אך ב-19 באפריל במשחקם של פלמיירס נגד טיחואנה, אנריקה הוצא מהרשימה ובמקומו רודריגו מולדו זומן. באותו היום, CONMEBOL הזיזה את משחקה של פלמיירס, ואנריקה זומן מחדש ומולדו נשאר ברשימה.
ב-7 במאי 2014, הוא נבחר להיות חלק מסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 2014 שנערך בארץ מולדתו.
רוברט מילס

רוברט מילס (באנגלית: Robert Mills; ‏12 באוגוסט 1781 - 3 במרץ 1855) היה ארכיטקט, מפורסם בזכות עיצוב אנדרטת וושינגטון.

חייו

נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. מילס היה תלמידו של ג'יימס הובן, מי שהיה מעצבו של הבית הלבן. מקובל לומר כי מילס היה הארכיטקט יליד אמריקה הראשון, אולם למעשה צ'ארלס בולפינץ קדם לו.
מילס עבר לפילדלפיה בשנת 1802, שם הוא הפך לעמית ותלמיד של בנג'מין הנרי לטרוב בוגר הקולג' בצ'ארלסטון, הוא הפך בהדרגה לידוע בזכות עצמו. כמה מבנייני פילדלפיה שהוא עיצב הם אולם וושינגטון, הכנסייה הבפטיסטית ברחוב סאמסון, והכנסייה המתומנת של הכנסייה האוניברסיאלית יונטריאנית הראשונה של פילדלפיה. הוא עצב גם את כיסוי גשר המעבורת העליון. הוא גם תכנן ובנה את הכנסייה הפרסביטריאנית המקורית הראשונה באוגוסטה בשנת 1802. כנסייה זו הייתה מאוחר יותר ביתו של וודרו וילסון, שגדל בכנסייה, בעוד אביו, ג'וזף ר. וילסון שימש כומר. בשנת 1808 הוא שרטט שרטוטים לכלא המחוזי בברלינגטון, ניו ג'רזי (משמש כיום כמוזיאון).
בשנת 1812, עיצב מילס את הכנסייה המונומנטלית בריצ'מונד, וירג'יניה, שנבנתה לזכר מוות 72 אנשים בתיאטרון בעיר. אירוע זה הצית בו את העניין בבניה בטיחותית מפני דליקות.
מילס עבר להתגורר בבולטימור, הוא עצב את כנסיית סנט ג'ון האפיסקופלית, בית המלאכה מרילנד, ומועדון מרילנד. הוא התפרסם עבור עיצוב אנדרטת וושינגטון, בולטימור, שהחלה להיבנות בשנת 1815.
בשנת 1820, הוא מונה כחבר ועדה במועצה לעבודות ציבוריות בדרום קרוליינה. בשנת 1823, מילס היה מפקח על מבני ציבור. בשנים הקרובות, הוא עיצב בניינים רבים בדרום קרוליינה, כולל בתי משפט, קמפוס האוניברסיטה של דרום קרוליינה, בתי כלא, ובניין חסין אש בצ'ארלסטון. בשנת 1825, הוא חיבר אטלס של מדינת דרום קרוליינה. שנה לאחר מכן הוא פרסם קובץ סטטיסטיקות של דרום קרוליינה. השמועה אומרת שהוא עיצב גם את בית המשפט הישן של מחוז אולד הורי בדרום קרוליינה.
ב-1836 הוא ניצח בתחרות על עיצוב אנדרטת וושינגטון, שהפכה למפורסמת שביצירותיו.
הוא עיצב גם את בניין מחלקת האוצר של ארצות הברית, יחד עם בנינים נוספים בוושינגטון די. סי. (בין השאר בניין רשם הפטנטים הישן שעוצב בדוגמת הפרתנון). בדרום קרוליינה הוא עיצב בתי משפט בלפחות 18 מחוזות, כמו כן כמה מבניני הציבור בקולומביה, עוצבו על ידו, וכן כמה בתים פרטיים.
הוא מת בוושינגטון די.סי, ונקבר בבית הקברות של הקונגרס.
אקול

היסטוריה

לפי טרנס ריס, המפתחים העיקריים של השיטה היו מוריס האריסון-גריי, ג'ק מרקס וס. ג'. סימון. שחקנים אלה נחשבו לטובי השחקנים בבריטניה באותה תקופה. ג'ק מרקס, בכתבה בקונטרקט ברידג' ג'ורנל בדצמבר 1952, אמר: "... שיטת האקול חוברה על ידי סקיד סימון ועל ידי לפני 20 שנה בערך". הספר הראשון על השיטה נכתב על ידי בן כהן. השיטה התפרסמה בממלכה המאוחדת על ידי איאן מקלאוד באמצעות ספרו "ברידג' כמשחק קל", שהתפרסם בשנת 1952.

יסודות שיטת ההכרזה

שיטת ההכרזה אקול היא שיטת הכרזה טבעית. בשונה משיטת ההכרזה האמריקאית היא אינה שיטה סטנדרטית, כלומר: עשויות להיות אינטרפרטציות שונות של השיטה.
מריסה טומיי

ביוגרפיה

טומיי נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי. בת לפטרישיה, מורה לאנגלית, ולגארי, עורך דין. יש לה אח צעיר ממנה. טומיי גדלה בשכונת מידווד בברוקלין. הוריה, שהיו חובבי תיאטרון, לקחו אותה לראות מחזות בברודוויי, והיא נשבתה בקסמי הבמה והחליטה שהיא רוצה קריירה כשחקנית. לאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה שנה אחת באוניברסיטת בוסטון, ואז עברה ללמוד באוניברסיטת ניו יורק ב-1983, לאחר שקיבלה תפקיד באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב ".
לאחר השתתפותה בסדרה "כשהעולם מסתובב " ב-1984, בשנת 1987 קיבלה טומיי תפקיד בסדרה הקומית "עולם אחר", והתארחה בסדרת הדרמה "התרוצצות" ברשת CBS, בכיכובה של פרנסס מקדורמנד. פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה ב-1992 בסרט "בן דודי ויני", לצד ג'ו פשי, שעליו זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. היא קיבלה מועמדות נוספת לאוסקר, וכן לפרס גלובוס הזהב, על תפקיד המשנה שלה בסרט "בחדר המיטות". לאורך השנים טומיי הופיעה גם לא מעט בתיאטרון, כולל תפקידים ראשיים בברודוויי וב"אוף-ברודוויי".
ב-1996 הופיעה טומיי בתפקיד אורח בסדרה "סיינפלד", שם גילמה את עצמה בפרק הכפול "הקאדילק". כמו כן התארחה בסדרה "משפחת סימפסון", שם גילמה כוכבת קולנוע שמתאהבת בנד פלנדרז. ב-2005 השתתפה בקמפיין פרסומי של מותג האופנה "Hanes ", לצד סלבריטאים נוספים כגון מייקל ג'ורדן, ג'ניפר לאב יואיט ומת'יו פרי.
ב-2006 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שירות הצלה", בתור אנג'י, גרושתו של ג'וני. ב-2007 היא שבה אל המסך הגדול, בסרטו של הבמאי סידני לומט "לפני שהשטן יידע", לצד פיליפ סימור הופמן ואיתן הוק. תפקידה זה זכה לתשומת לב מיוחדת, בשל סצינות הסקס בעירום של טומיי עם הופמן והוק, לראשונה בקריירה שלה.
ב-2008 שיחקה מריסה בסרט "המתאבק" לאור ההצלחה של הסרט הייתה מריסה מועמדת לפרס האוסקר. תפקיד זה היה משמעותי עבורה כאשר היא שיחקה חשפנית.
בשנת 2015 שיחקה במספר פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת "פוקס", בכיכובם של טראג'י פ. הנסון וטרנס הווארד.
ב-2016 טומיי לוהקה בתור הדודה מאי של פיטר פרקר בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, והיא השתתפה ב"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" ולאחר מכן ב-2017 בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה".
כשהקריירה שלה החלה להמריא, היא הפסיקה את לימודיה האקדמיים. עם זאת, בהמשך דרכה, קיבלה תואר לשם כבוד מאוניברסיטת בוסטון.
צמאה לך נפשי

צמאה לך נפשי הוא ניגון חסידי המבטא כמיהה וגעגוע, משורת ניגוני חב"ד הידועים ביותר והידוע ביותר מניגוני הרבי מלובביץ'. הניגון מיוחס לפי מספר דעות לרבי שניאור זלמן מליאדי, האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד, הוא מוכר בגירסתו הנוכחית כפי שלימד רבי מנחם מנדל שניאורסון את חסידיו, ויש הטוענים כי הוא מלחין הניגון. במאה ה-21 יצא הניגון מגבולות החסידות והיווה שיר הכותרת של סדרת אלבומים מוזיקליים הקרויים צמאה, הופיע באלבום צמאה הראשון בביצוע אביתר בנאי, באלבום "אתה נמצא כאן" בביצוע ברי סחרוף ובאלבום "ניגון ומזמור" בביצוע גד אלבז. בוצע על ידי עשרות אמנים נוספים.

היסטוריה

הניגון מיוחס לרבי שניאור זלמן מלאדי, אך לא ברור האם הוא עצמו חיבר את הניגון, לכן הניגון אינו נמנה עם עשרת ניגוניו המכונים "הניגונים המכוונים". מילות הניגון הם מן התהילים, פסוק המתפרש כמבטא כמיהה דתית: 
צמאה לך נפשי, כמה לך בשרי, בארץ ציה ועייף בלי מים

כן בקודש חזיתיך לראות עוזך וכבודך
— ספר תהילים, פרק ס"ג, פסוקים ב'-ג'
הניגון מוכר בגירסתו הנוכחית כפי שלימד הרבי מלובביץ' את חסידיו בשבת מברכים של חודש אייר ה'תשי"ד, מאז הניגון היה מושר בתכיפות בחצר הרבי. על הניגון אמר הרבי מלובביץ' כי שלושת חלקיו הראשונים מבטאים צימאון, והרביעי געגועים. הניגון מופיע בספר הניגונים - חב"ד (מספר קפ"א).
ב-2011 הופיע השיר באלבומו של ברי סחרוף, אתה נמצא כאן. ב-2013 הופיע באלבום ניגון ומזמור של גד אלבז. ב-2015 הופיע באלבום צמאה בביצועו של אביתר בנאי והאלבום כולו נקרא בשמו של השיר.
השיר בוצע במהלך השנים על ידי אברהם פריד, חנן בן ארי, יעקב שוואקי, יצחק מאיר הלפגוט, אוהד מושקוביץ, רונה קינן, ישראל ורדיגר, דניאל זמיר, יונתן רזאל, עמיר בניון ואחרים.
מלבד בחצר חסידות חב"ד הושר הניגון בפי רבנים וחסידויות שונות, ביניהם האדמו"ר מסאטמר, הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב אליעזר שלמה שיק, ראשי ישיבת פוניבז' ועוד.
אלן פייג'

קריירה

קריירת המשחק של פייג' החלה בשנת 1997, בהיותה בת 10, בתפקיד משני בסרט טלוויזיה קנדי, ולאחר מכן באותו תפקיד במסגרת סדרת טלוויזיה דרמטית אשר התפתחה מהסרט. לאחר מספר הופעות נוספות בטלוויזיה היא זכתה לככב לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קולנוע בסרט העצמאי "הרד קנדי" בשנת 2005. בסרט גילמה פייג' נערה אשר טומנת מלכודת לפדופיל ומענה אותו.
פייג' התקרבה למרכז הבמה ההוליוודית בזכות הופעתה ב-2006 בסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון", בתור חברת האקס-מן קיטי פרייד. לשיא הצלחתה הגיעה ב-2007, עם כיכובה בתפקיד הראשי בסרט ג'ונו, בו גילמה נערת בת עשרה הנכנסת להריון. מלבד אלו הופיעה באותה שנה בסרט מלאך האבן ובשנה שלאחריה בסרט אנשים חכמים. בנוסף הופיעה בסרט שובר הקופות "התחלה" יחד עם לאונרדו דיקפריו. שיחקה את ג'ודי הולמס במשחק "מעבר: שתי נשמות" שיצא ב-2013.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת סיאן הדר. 
בפברואר 2019, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אקדמיית המטרייה" שפותחה על ידי היוצר "סטיב בלאקמן" לשירות הזרמת המדיה נטפליקס.

חיים אישיים

בפברואר 2014, בכנס למען זכויות האדם שנערך בלאס ואגס, הצהירה שהיא לסבית. בדצמבר 2017 נישאה לאמה פורטנר.
צ'נג ווי

ביוגרפיה

ווי נולד ב-1983 בשאנגראו, ג'יאנשי.
הוא קיבל תואר ראשון בניהול באוניברסיטת בייג'ינג לכימיה טכנולוגית.
מישור המימונט

גילוי המישור

המישור מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1974.

מקור השם

הרמה קרויה על שם הפרובינקיה הרומית "המימונטוס" (באנגלית: "המימונט") שהייתה בדרום מזרח בולגריה.
Dissent

Dissent הוא כתב עת העוסק בענייני חברה, תרבות ופוליטיקה, היוצא לאור בארצות הברית החל משנת 1954. המגזין יוצא לאור על ידי Foundation for the Study of Independent Social Ideas בהוצאת אוניברסיטת פנסילבניה. עורכיו כיום הם מייקל וולצר ומיכאל קאזין.

אודות

המגזין נוסד בשנת 1954 על ידי קבוצת אינטלקטואלים אשר כונתה האינטלקטואלים של ניו יורק, אשר היו בעלי נטיות שמאליות מתונות (דחו את הקומוניזם הסובייטי), ואשר היו ברובם יהודים. בקבוצה היו לואיס קוזר, מאייר שפירא, הנרי פאטצ'ר ואירווינג יו, אשר שימש כעורכו מאז היווסדו בשנת 1954 ועד למותו בשנת 1993.
בין האישים הבולטים אשר פירסמו בו מאמרים הם דניאל בל, חנה ארנדט, שלמה אבינרי, אמיתי עציוני, אריך פרום, נורמן מיילר, כנעאן מקייה, ס' רייט מילס, דבורה מאיאר, מייקל איגנטייף, יורגן האברמאס, גינטר גראס, עמוס עוז, סמנתה פאוור, ריצ'רד רורטי, מרתה נוסבאום, מייקל וולצר, קורנל וסט, שילה בנחביב, ריצ'רד רייט, איניאציו סילונה, מייקל הרינגטון ורוברט היילברונר.
טהראן (מחוז)

גבולות

מחוז טהראן גובל במחוזות: קום, מרכזי, אלבורז, מאזנדראן וסמנאן.
פונאר

פּוֹנָאר (מיידיש: פּאָנאַר; בליטאית: Paneriai; בפולנית: Ponary) הוא פרוור של העיר וילנה, המרוחק כ-10 קילומטרים ממרכזה. הפרוור ממוקם על גבעות מיוערות נמוכות בקרבת כביש וילנה–ורשה. באזור פונאר ישנו בין היתר מוזיאון ותחנת רכבת. אוכלוסיית הפרוור מנתה ב-2001 כ-8,900 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נרצחו ביריות באזור הפרוור בין שבעים אלף איש למאה אלף איש, רובם המכריע יהודים, אשר הובאו למקום בעיקר מווילנה וכן מיישובים נוספים.

היסטוריה

ההערכה המקובלת היא שהפרוור נוסד במהלך המאה ה-14. בשנת 1390 עבר האזור לבעלות הבישופות של וילנה , ועד מהרה הפך פונאר לספקית העיקרית של לבֵנים לעיר הסמוכה. לאחר חלוקת פולין בשנת 1795 היה האזור ובו פונאר לחלק מפלך וילנה של האימפריה הרוסית.
במרד נובמבר אירע במקום ב-19 ביוני 1831 קרב שבו הובסו כוחות פולנים בהנהגתו של דֶזידֶרי חְְלַפּובסקי  ואנטוני גיֶילגוּד  על ​​ידי ארבעה גדודי חיל רגלים רוסיים. ב-6 ביוני 2001 הוקם בפרוור מצבת זיכרון לזכר המורדים שנהרגו בפרוור.
בשנת 1861 נחפרה באזור פונאר מנהרת הרכבת הראשונה מסוגה בליטא.
בעקבות נסיגתה של רוסיה מהאזור במהלך מלחמת העולם הראשונה והחתימה על הסכם ברסט-ליטובסק נכבש האזור בידי כוחות גרמניים והשליטה בו עברה לרפובליקה העממית של בלארוס . בעקבות תבוסתה של גרמניה כמה חודשים לאחר מכן, ובעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית, ומלחמת פולין-ליטא  הפך האזור שבו פונאר לחלק מפולין.
ב-1939, בעת הפלישה הסובייטית לפולין, נכבשה פונאר על ידי ברית המועצות, שהחלה ב-1940 להקים באזור פונאר חוות טנקים. התוכנית התממשה רק באופן חלקי עד הכיבוש הגרמני, ובורות גדולים נחפרו על מנת שיאוחסן בהם דלק לטנקים.
יחסי מקדוניה הצפונית–רוסיה

היסטוריה

רוסיה הכירה במקדוניה הצפונית כמדינה עצמאית ב-4 באוגוסט 1992, כשנה לאחר הכרזת עצמאותה של רפובליקת מקדוניה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. על ידי מהלך זה הפכה הפדרציה הרוסית למעצמה העיקרית הראשונה בעולם שהכירה במדינה תחת שמה החוקתי הקודם "רפובליקת מקדוניה", שבו הוכרה על ידי 131 מדינות. כינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות התרחש ב-31 בינואר 1994.

יחסים פוליטיים

יותר מ-40 הסכמים נחתמו על ידי מקדוניה הצפונית והפדרציה הרוסית ב-15 השנים הראשונות ליחסים הדו-צדדיים שלהן, ביניהם ההצהרה החשובה על ידידות ושיתוף פעולה בשנת 1998.

יחסים כלכליים

מקדוניה הצפונית נותנת חשיבות מיוחדת להשקעות מרוסיה. אחת הדוגמאות החיוביות ביותר היא חברת התרופות אלקלואיד  בשטח רוסיה וזו של חברת הנפט הגדולה ברוסיה - לוקאויל. במרץ 2015 הודיעה חברת הבנייה ההנדסית הרוסית סטרויטרנסגז  על כוונתה לבנות צינור גז ברחבי מקדוניה הצפונית, שיכול לשמש בסופו של דבר כחלק מתוואי לספק לאירופה גז רוסי באמצעות טורקיה.
סטרויטרנסגז נמצאת בבעלות גנאדי טימצ'נקו , בן בריתו של הנשיא ולדימיר פוטין, שהיה בין אנשי העסקים הראשונים שהועמדו תחת סנקציות על ידי ארצות הברית בעקבות משבר קרים. דובר סטרויטרנסגז אמר כי הסנקציות לא יפגעו בפרויקט במקדוניה הצפונית, שאינה חברה באיחוד האירופי.
צינור הדלק נגוטינו-קלצובצה יחצה את מקדוניה הצפונית מכיוון הגבול היווני בדרום עד סביבת הגבול הסרבי בצפון. מוסקבה מתכננת להקים צינור תת-ימי לטורקיה, תחליף לפרויקט שבוטל זרם הדרום }, דרך בולגריה. פרטי המסלול הלאה מטורקיה דרך יוון טרם הושלמו.
סטרויטרנסגז אמרה כי היא תבצע את עבודתה כחלק מהחזר החוב החוב בין ברית המועצות לשעבר ליוגוסלביה לשעבר, אשר מקדוניה הצפונית הייתה חלק ממנה. עלות הפרויקט כולו עומדת על 75.7 מיליון דולר.
הפרויקט הוסיף מתחים בין המערב לבין רוסיה. בעקבות עימותים בין-אתניים אלימים בעיר קומאנובו ב-9 במאי 2015, האשים שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב את המערב בניסיון להביא להפלת ממשלת מקדוניה, כדי לערער את הפרויקט.
לאחר פגישה בין גורמים מצפון מקדוניה ורוסיה במרץ 2016, הוכרז כי ממשלת מקדוניה מעוניינת להגדיל את התיירות הרוסית במדינה. ממשלת מקדוניה פועלת ליצירת תנאים טובים לתיירים רוסים ובהקמת טיסות סדירות בין המדינות.
דרופשיפינג

דרופשיפינג (באנגלית: Drop shipping) היא שיטה לניהול שרשרת האספקה ​​שבה הקמעונאי אינו שומר סחורות במלאי, אלא מעביר את הזמנות הלקוח ופרטים למשלוח אל היצרן, חנות אחרת או סיטונאי, כאשר האחרון לאחר מכן שולח את הסחורה ישירות ללקוח. כמו ברוב העסקים הקמעונאיים, רוב הקמעונאים עושים את הרווח שלהם על ההבדל בין מחיר הסיטונאי והמחיר הקמעונאי.  דרך שבה קמעונאים מרוויחים אחוז מוסכם של המכירות בעמלה, שמשולם על ידי סיטונאי לקמעונאי, קיימת גם כן.

אופי העבודה

דרופשיפר (אדם העוסק בדרופשיפינג) יכול להציג את הפריטים אותם הוא מוכר בחנות פיזית או לספק קטלוג מוצרים דרך האינטרנט, כדי לאפשר ללקוחות לעיין בפריטים לפני הרכישה.
קמעונאים אשר שולחים את הסחורה במסגרת דרופשיפינג נוקטים באמצעים שונים כדי להסתיר את העובדה שמקור הסחורה אינו ידוע. אמצעים אלו כוללים "משלוח עיוור" (משלוח הסחורה ללא כתובת החזרה) או "תווית משלוח פרטית" (שליחת הסחורה מהסיטונאי עם כתובת החזרה של הקמעונאי).
הסיטונאי עשוי לשלוח את הסחורה כשהיא עטופה באריזה מותאמת אישית, כולל פרטים כגון שם החברה, לוגו, ומידע ליצירת קשר של הקמעונאי.
מלקולם הרביעי, מלך סקוטלנד

קורות חיים

מלקולם היה בנו הרביעי של הנרי מסקוטלנד, רוזן הנטינגדון ושל עדה דה וארן. לאחר מותו של הנרי בניוקסל או ברוקסבורג שבנורת'מבריה ב-12 ביוני 1152 - מוות בלתי צפוי על אף מחלתו הממושכת, נאלץ מלך סקוטלנד דייוויד הראשון לבחור יורש מבין שלושת נכדיו (בניו של הנרי).
מלקולם, שהיה הבכור מבין שלושת הילדים (ובעת מות אביו היה בן 11 בלבד), נשלח על ידי סבו לסיור ברחבי הממלכה, שהוא מלווה על ידי דונכד הראשון, רוזן פיפ, במטרה שתושבי הממלכה יראו בו כיורש העצר.
לאחר מותו של המלך דייוויד הראשון, בקארליסטל ב-24 במאי 1153, הוכרז מלקולם למלך, והוכתר שלושה ימים מאוחר יותר, ב-27 במאי על אבן הגורל במנזר סקון, בגיל 12.
"סאגת אוקניינגה" מציינת כי "ויליאם האציל" בנו של ויליאם פיץ דאנקן טען למלוכה, אולם אין עדויות היסטוריות לטענה זו. טוען אחר לכתר היה מלקולם מק אלכסנדר, בנו מחוץ לנישואין של אלכסנדר הראשון, אשר נכלא ברוקסברוג מאז שנת 1130, אולם שוחרר מכלאו קודם לשנת 1153. בניו של מלקולם הביאו התנגדות גלויה למלך, ואחד מהם הוצא להורג בשנת 1154 (בדו-קרב שהיווה צורה של משפט- trial by combat).

היחסים עם ממלכת אנגליה

בנוסף על היותו מלך סקוטלנד ירש מלקולם את רוזנות נורת'מבריה. מלקולם העניק את נורת'מבריה לאחיו ויליאם הראשון והשאיר בידיו את קמבריה ואת האנטינגדון - רוזניות אשר שילמו מס לכתר האנגלי. מלקולם עיכב את המיסים למלך אנגליה הנרי השני אולם לבסוף שילם אותם בצ'סטר בשנת 1157. הנרי השני סירב להשאיר את קמבריה בידי מלקולם, ואת נורת'מבריה בידי ויליאם, אך התיר לו להשאיר בידיו את האנטינגדון.
פגישה נוספת בין הנרי ומלקולם נערכה בקאליסל בשנת 1158, אולם היחסים בין השניים נותרו רעועים עד שמלקולם ליווה בשנת 1159 את הנרי לצרפת וצר עמו יחד על טולוז, שם העניק לו הנרי תואר אבירות.
מלקולם שב לסקוטלנד בשנת 1160 ובשובו נאלץ לדכא מרד של רוזנים נגדו, בהנהגת פרצ'אר, רוזן סטראת'רן אשר צר על העיר פרת' בה נמצא המלך. ה"גסטה אנאליה" מאת ג'ון מפורדון מציין כי המרד הסתיים בדרכי שלום, ולפי גרסה אחרת לא היה כלל מרד, והרוזנים באו לפרת' לבקש את סיוע המלך במסע צבאי נגד פרגוס, לורד גאולווי - מסע אשר החל באותה שנה והביא לכליאתו של פרגוס במנזר הולירוד.
ביולי 1163, בבקרו אצל הנרי השני בדונצ'סטר נפל מלקולם למשכב. בהיותו חולה פרץ מרד נגדו במוריי, ומלקולם שב לסקוטלנד ודיכה את המרד.
בשנת 1164 נלחם מלקולם בלורד האיים אשר שלח כוחות לתקוף את גלאזגו ואת רנפרו.
מלקולם נפטר ב-9 בדצמבר 1165 בג'דבורג בגיל 24, ככל הנראה מתסמונת פאג'ט.
מלקולם נפטר בהיותו רווק (אף שנערכו תוכניות להשיאו לקונסטנס, בתו של קונן השלישי, דוכס בריטני).