google/wiki40b huggingface dataset:
קופת חיסכון

קופת חיסכון (באנגלית: Piggy bank) היא קופסה שבה שומרים וצוברים מטבעות.
במשטר כלכלי מודרני הקופסה הביתית הוחלפה לרוב בקופה וירטואלית המנוהלת בבנקים ומכונה תוכנית חיסכון.
קופות חיסכון משמשת כיום בעיקר ילדים והן מעוצבות לעיתים כדמויות צעצוע. בעבר היה נפוץ במדינות המערב עיצוב בדמות חזיר, מקרמיקה או חרסינה. כיום עיצוביהן מגוונים והן עשויות בעיקר מפלסטיק. בין השאר קיימות קופות חיסכון מכניות וחשמליות. ביפן מקובל עיצוב מנקי נקו ("החתול הרומז" בתרגום חופשי), בדמות חתול.
לקופות חיסכון המיועדות לילדים מטרה חינוכית - יצירה וחיזוק של תודעת חיסכון ותכנון הוצאות. בקופות מסורתיות הכסף משולשל לקופה דרך חריץ, ויש צורך לנתץ את הקופה על מנת לרוקנה, ובכך לחייב את הילד להצדיק את החלטותיו. הסיפור הקצר "לשבור את החזיר" שנכתב על ידי הסופר אתגר קרת עוסק בניסיון חינוך מעין זה לילד שנקשר רגשית אל קופת החיסכון שלו. קופות מודרניות כוללות לרוב פתח ריקון בתחתית הכלי ומייתרות את הצורך לשברו.
קופות החיסכון הפכו גם לפריט אספנות והן אף נמכרות כחפצי אמנות מודרנית.
בשנות השישים הפעילו הבנקים בישראל תוכניות חיסכון לילדים, שבמסגרתן קיבלו הילדים מהבנק קופת חיסכון עשויה מתכת, אספו בה כסף, והביאו אותה מפעם לפעם לסניף הבנק, לשם הפקדת הסכומים שהצטברו בקופה. תוכניות מסוג זה היו "דן חסכן" של בנק הפועלים ו"נח" (נוער חוסך) של בנק לאומי, הילדים שהשתתפו בתוכניות אלו קיבלו שי מהבנק שהתאים לגילם (לרוב שעשוע חינוכי). התוכניות הופסקו כאשר האינפלציה הגואה בין סוף שנות ה-70 לאמצע שנות ה-80 הפכה אותן לבלתי הגיוניות כלכלית. גם לאחר שהודברה האינפלציה לא חזרו לפעול, משום שהתפתחה הבנקאות לנוער במסגרתה נפתחים חשבונות בנק לנערים כבר מגיל צעיר יחסית (לרוב 16).
אלנדרונט

מנגנון פעולה

אלנדרונט מעכב פירוק עצם על ידי אוסטאוקלסטים. בדומה לכל הביספוספנטים הוא בעל מבנה דומה לפירופוספט (חומר אנאורגיני אנדוגני המתווך יצירת עצם). מנגנון הפעולה העיקרי שלו הוא אינטרליזציה לתוך אוסטאוקלסטים ועיכוב אנזימים תוך תאיים, בעיקר עיכוב המסלול המטבולי של מבלונאט (mevalonate).
כמו כן הוא משרה אפופטוזיס באוסטאוקלסטים, ומגרה אוסטאובלסטים לשחרר פקטור המעכב אוסטאוקלסטים.
בכך הוא משנה את המאזן בין האוסטאובלסטים לאוסטאוקלטים לטובת יצירת עצם. תנאי מוקדם ליצירה של עצם חדשה על ידי האוסטאובלסטים הוא מאגר זמין של סידן וויטמין D. מרגע שמתחילה יצירת עצם חדשה האלנדרונט שהיה על פני השטח של העצם הופך להיות חלק מהמטריקס של העצם ובעצם אינו פעיל יותר מבחינה פרמקולוגית.

פרמקוקינטיקה

הספיגה הסיסטמית של התרופה בבליעה נמוכה מאוד, משמע, היא כמעט ולא עוברת ממערכת העיכול לדם. הספיגה הממוצעת היא של 0.7%-0.6% בנטילה על קיבה ריקה. נטילה עם או לאחר אוכל, שתייה (מלבד מי ברז) או תוספי מזון פוגעת בספיגה עוד יותר.
חלק התרופה שנספג לדם מתחלק במהירות, כ 50% מהתרופה נקשר בחוזקה לפני שטח העצם, השאר מופרש ללא שינוי על ידי הכליות בשתן. הן הספיגה הנמוכה והן האפיניות הגבוהה לעצם מוסברת על ידי שתי יחידות הפוספט בעלות המטען השלילי החזק. בניגוד לתרופות אחרות, מרגע שהתרופה נספגת לגוף היא כמעט ואינה מתפזרת בשאר הגוף. לאלנדרונט שנספג לעצם זמן מחצית חיים חריג וארוך במיוחד של יותר מ-10 שנים.
דייב גולז

דייב גולז (באנגלית: Dave Goelz; נולד ב-16 ביולי 1946) הוא בובנאי אמריקאי שהפעיל דמויות רבות בסדרה "החבובות". הוא המפעיל הראשי של גונזו הגדול ועוד מספר דמויות, כגון: ד"ר בנסן האנידו, זוט (הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית"), בורגרד השרת ועוד. כמו כן הוא הפעיל את בובר פראגל ואת דוד מאט המטייל בסדרה "פראגל רוק" והוא הפעיל את סר דידימוס בסרט "המבוך".

בניית בובות

גולז פגש את פרנק אוז בשנת 1972, כאשר הוא היה בחופשה בניו יורק. כמה חודשים לאחר מכן, גולס הראה את חוברת העיצובים שלו לג'ים הנסון וב-1973, הוא עבד בסדנאות של הנסון בתור בונה בובות. בתחילה הוא היה אמור לבנות בובות להצגה בברודוויי אולם זה נגנז בשביל פיילוט ב-ABC, "ספיישל יום האהבה של החבובות", שם גולז בנה בובה בשם "ברוסטר" וגם הפעיל אותה. לאחר מכן ב-1974 הוא בנה בובות לפיילוט נוסף של החבובות, שם הוא בנה את נייג'ל, חיה (החבובות), פלויד פפר וזוט אשר הפכו לדמויות מרכזיות.

החבובות

בשנת 1976, גולז טס עם החבורה של הנסון ללונדון כדי לעבוד על מופע החבובות. גולז הפך לבובנאי ראשי עם הבובה של גונזו הגדול. הבובה החלה את דרכה בספיישל "התחליף הגדול של סנטה קלאוס" בתור "פראקל קופסת הסיגריות", ולאחר מכן הופיעה בתפקידי אורח שונים בהפקות אחרות של הנסון. ובמופע החבובות הבובה קיבלה את השם "גונזו".
כמו כן גולז הפעיל בובות אחרות כגון: ד"ר בנסן האנידו המדען, זוט הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית", בורגרד השרת הנחמד והדאגן ועוד חבובות נוספות.
מגדל הנערה (איסטנבול)

היסטוריה

אחרי הניצחון האתונאי בקרב קיזיקוס, הגנרל אלקיביאדס בנה תחנת מכס לספינות העוברות בבוספורוס, על סלע קטן מצפון לאוסקודר. לצורך השליטה על תנועת הספינות, נמתחה שרשרת ברזל מהמגדל אל הצד האירופי של הבוספורוס. בשנת 1110, הקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון בנה באותו המקום מגדל העשוי עץ ומוקף בחומת אבן, כחלק ממערך הגנה על קונסטנטנופול, שכלל הקמת מגדל נוסף, באזור ארמון טופקאפי של היום. במהלך תקופת כיבוש קונסטנטינופול, שהה במקום חיל מצב ביזנטי בפיקודו של גבריאל טרוויזנו מוונציה. לאחר ניצחון העות'מאנים וכיבוש העיר, המגדל שימש כמגדל שמירה ותצפית. המגדל נקרא גם "מגדל לאנדרוס", משום שהמיתוס על הרו ולאנדרוס התרחש בדרדנלים.
המגדל נהרס ברעידת האדמה של 1509 ואז נבנה מחדש בתקופת הסולטן סלים הראשון. משום שהמים הסובבים את האי עליו נמצא המגדל רדודים מאוד, הוסב המגדל לשמש כמגדלור. חלקו הפנימי של המגדל היה עשוי עץ, ואכן בשנת 1721, נשרף המגדל משום שהשמן ששימש להדלקת הפנס במגדלור טפטף על חלקי העץ בהשפעת רוח חזקה. לאחר השריפה, המגדל עבר שיפוץ בהתאם לתוכנית של האדריכל הראשי של איסטנבול, דאמאט איברהים פאשה - המגדלור נבנה מחדש מאבן, ונוספה לו כיפת עופרת. המגדל עבר שיפוץ נוסף בשנת 1731. כשהאימפריה העות'מאנית החלה להיחלש, שב המגדל לשמש כמגדל שמירה, על מנת להגן על העיר.
בין השנים 1830–1831, המגדל שימש כקרנטינה, במטרה לעצור את מגפת הכולרה שתקפה את איסטנבול. בשנים 1832–1833, תחת שלטון הסולטן מהמוט השני, נערך שיפוץ גדול, ובו עוצב בסגנון המשלב בארוק עם אלמנטים עות'מאניים, וכיפת המגדל שופצה.
בשנת 1943, הוצבו סלעים סביב המגדל כדי למנוע את החלקתו לעבר הים. בשנת 1959 הועבר המגדל לשימוש חיל הים הטורקי, ושימש כתחנת רדאר.
המגדל שופץ בשנת 1998 לכבוד הסרט העולם אינו מספיק של ג'יימס בונד. תומכות ברזל הוצבו סביב המגדל לאחר רעידת האדמה של 1999. המגדל פתח את שעריו לציבור בפעם הראשונה בשנת 2000, וכיום יש בו בית קפה.

אגדת הנחש

לפי אגדה טורקית פופולרית, לסולטן אחד הייתה בת אשר אהב מאוד. יום אחד, בביקור אצל אורקל, עלתה נבואה לפיה הבת תוכש בידי נחש ארסי ביום הולדתה ה-18. הסולטן שחשש לשלום בתו, בנה את המגדל על האי המבודד מהיבשה כדי שתהיה מוגנת מפני נחשים. ביום הולדתה ה-18, הסולטן בא לבקר את בתו במגדל, הביא לה סלסילת פירות אקזוטיים כמתנת יום הולדת, ושמח שהצליח למנוע את התגשמות הנבואה. אמנם, כאשר פתחה הבת את הסל, יצא ממנו נחש שהתחבא בין הפירות והכיש אותה למוות כפי שחזתה האורקל. לכן נקרא המגדל "מגדל הנערה".

המגדל כיום

סירות פרטיות מפעילות קווים יומיים מרחבי איסטנבול אל המגדל. בבסיס המגדל שוכנת מסעדה, ובחלקו העליון בית קפה. המגדל הופיע בצד האחורי של שטר 10 לירה טורקית בשנים 1966–1981.
טיפון

טיפון או טיפאוס (ביוונית, Τυφάων או Τυφωεύς) היא מפלצת אגדית מן המיתולוגיה היוונית.

תיאורו

המשמעות המקורית של המפלצת, כסופה, השתמרה, ואילו דמותו של טיפאוס תוארה כבן הזקונים של טרטרוס וגאיה (או של הרה לבדה, עקב זעמה על זאוס שאתנה נולדה ממצחו). פינדרוס מתאר את טיפאוס כמפלצת בעלת מאה ראשים, עיניים מטילות אימה וקול מבעית.
טיפון מתואר לעיתים כסופה מחריבה ולעיתים כענק יורק אש. טיפון מוזכר אצל הומרוס ואילו אצל הסיודוס מתוארים טייפאון וטיפאוס כשתי ישויות נפרדות. טייפאון מוצג אצל הסיודוס כבנו של טיפאוס וכסופה מבעיתה, שיחד עם אכידנה הוליד את הכלבים אורתוס וקרברוס, את ההידרה, כימרה ואת הספינקס. פרטים אלו מתוארים גם ב"ביבליותקה" של פסבדו-אפולודורוס. בסיפורים אחרים מתואר טיפון כדרקון ענק נושף אש, שמכתפיו יוצאים נחשים ויצורים בעלי מאה ידיים.

המלחמה עם האלים

לפי הסיודוס ביקש טיפאוס לקנות לו שליטה בכל האלים, אך הוכנע על ידי זאוס במכת ברק. לפי תיאורים אחרים, מת טיפאוס אחרי הקרב עם זאוס ונקבר בטרטרוס, תחת הר אטנה, נפחייתו של הפייסטוס, אך תיאורים אחרים גורסים כי הוא גר במערה בסיציליה. 
טיפאוס נחשב אבי הרוחות המזיקות ואבי ההרפיות, אך הרוחות המיטיבות לא נחשבו בניו. אצל המשוררים המאוחרים יותר מקושר טיפאוס לעיתים תכופות עם מצרים, שם אין האלים מסוגלים להתמודד עמו ועל כן הם הופכים, בפחדם, לבעלי חיים (מלבד זאוס ואתנה).
במצרים התלמיית זוהה טיפון עם האל המצרי סת, אשר תואר בתקופה זו כחמור. על פי עלילת החמור, זוהה טיפון-סת גם כאלוהי היהודים.
לפי אחד המיתוסים, הוא תוקף את האולימפוס ורק זאוס נשאר להתמודד מולו. טיפון לוקח את זאוס למערתו, מנקר את עיניו וכובל אותו, עד שהרמס ופוסידון באו לעזור לו ויחד הם מביסים אותו וכולאים אותו מתחת להר אטנה.
ז'אן טלסניקוב

קריירה כשחקן

טלסניקוב נולד בשנת 1972 ברפובליקה הרוסית של ברית המועצות ועלה לישראל בגיל 7. הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ומשם עבר לשחק בקבוצה הבוגרת. את משחקו הראשון ערך בשנת 1990 בליגה הארצית ועונה מאוחר יותר עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז). בשנת 1995 ירדה הקבוצה לליגה השנייה ושנה מאוחר יותר, בשנת 1996 הוחתם על ידי בית"ר ירושלים ועבר להתגורר בירושלים. יחד עם הקבוצה הוא זכה בשתי אליפויות ובגביע הטוטו.
בשנת 1998 צורף טלסניקוב לסגל נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה, ובמשחק זה גם כבש את שערו הראשון בנבחרת. במסגרת הנבחרת שיחק טלסניקוב ב-21 משחקים בהם כבש 4 שערים.
בשנת 2000, עבר לשחק בקבוצת דנדי יונייטד הסקוטית, וחזר כעבור עונה אחת לשחק בבית"ר ירושלים. בשנת 2003 עבר לשחק במועדון ספורט אשדוד, איתה הגיע לגמר גביע הטוטו בתחילת שנת 2005. בסוף שנת 2005 עבר לשחק בקבוצת הפועל ירושלים. בסוף עונת 2006/2007 ירדה הקבוצה לליגה השלישית ובמאי 2007 הודיע טלסניקוב על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 34, לאחר כ-15 שנה של כדורגל מקצועני.

קריירה כמאמן

עוד בטרם פרישתו החל בלימודי אימון כדורגל במכון ווינגייט. בשנת 2007 עסק במשחק ואימון בקבוצת "הכח" ירושלים במסגרת הליגה הישראלית בכדורגל חופים.
בשנת 2008 מונה לתפקיד עוזר מאמן קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים.
בשנת 2009 מונה לתפקיד עוזרו של גיא עזורי, מאמן בהפועל באר שבע, ולאחר התפטרותו של עזורי שימש כעוזרו של מחליפו, ויקו חדד.
בסוף שנת 2010 מונה טלסניקוב לתפקיד מנהלה המקצועי של מחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, תפקיד אותו מילא כשנה עד להתפטרותו מהמשרה בסוף שנת 2011.
בינואר 2012 מונה לעוזר מאמן בית"ר ירושלים, וביוני 2013 סיים את תפקידו.
בספטמבר 2013 מונה לעוזרו של גיא עזורי באימון אקדמיה לכדורגל בנות ונבחרות הנערות שהקימה ההתאחדות לכדורגל בישראל.
החל מ-2015 משמש טלסניקוב כנציג ההתאחדות לכדורגל ורכז פרחי ספורט באזור המרכז, ובנוסף מאמן ילדים באופן פרטי.

מחוץ למגרש

בשנת 2005 נהרג אחיו של ז'אן, דן טלסניקוב, שהיה לוחם בסיירת צנחנים ונפל בקרב סמוך לטולכרם.
בשנת 2005 סיים טלסניקוב את לימודיו בבית הספר לאמנויות "קמרה אובסקורה". בשנת 2006 סיים את לימודי התסריטאות בבית הספר סם שפיגל. באותה שנה שיחק בתפקיד משנה בסרט "גיבורים קטנים". כמו כן הופיע בסדרות הטלוויזיה "האלופה", "ראש גדול" (עונה 5) ו"לאהוב את אנה".
בשנת 2010 סיים טלסניקוב את לימודיו בבית הספר "תות" הכשרת מאמנים לכישורי חיים.
מרטין פרל

השכלה ופעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
פרל נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. למד אצל איזידור אייזק רבי וקיבל תואר דוקטור בשנת 1955 באוניברסיטת קולומביה. שימש מרצה באוניברסיטת מישיגן, יחד עם סמואל טינג.
גילה את לפטון טאו. על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1995, יחד עם פרדריק ריינס.
בשנת 1982 זכה בפרס וולף.
השתתף בועידת הנשיא בשנים 2008, 2009 ו-2011.
ההורים שלי (סדרה תיעודית)

הפרקים

פרק ראשון – "תמי ויעקב" - ציון לשבח - פסטיבל דוקאביב 2011.
ההורים של ניר חיים יחד בקיבוץ ארבעים שנה. בשלוש שנים האחרונות ניר מצלם את מערכת היחסים ביניהם. תמי מטפלת ביעקב שחולה בפרקינסון מתקדם. הוא מצלם את אבא שלו במקלחת, בשירותים ובמיטה, נתמך ותלוי לגמרי באשתו. הוא מצלם את אמא שלו מאבדת את מידת הרחמים, צועקת ומשתוללת מול גבר חסר אונים. ניר מסתכל עליהם ורואה גיהנום. בשיא של הגיהנום משהו נרגע, הרגעים מתחלפים והקירבה ביניהם פיזית וחזקה. הוא מצלם רגעים של חסד. אמא שלו לא ויתרה, היא הולכת עם הגבר שלה עד הסוף, היא נשארת ומטפלת בו. הוא מצלם אהבה. 
בימוי, צילום, תחקיר ומכותבי התסריט: ניר הורוויץ.
פרק שני – "שנטי ומרטין" - התחרות הרשמית - פסטיבל דוקאביב 2011.
אמא של ג'ייסון עזבה את אביו אחרי 22 שנות נישואין. כשהיא עזבה את הבית ג'ייסון ואחותו ניתקו איתה קשר, כי הם הרגישו נטושים. עכשיו, שלוש שנים אחרי פירוק התא המשפחתי, ג'ייסון יוצא לראשונה לבקר את אמו, שחיה מאז בחושה באחד החופים בסיני. שנטי חושפת לראשונה בפני בנה, את הסיפור שלה ושל מרטין, אביו. היא מקריאה לו מהיומנים שכתבה לאורך השנים והתמונה הזוגית המושלמת שאחז בה נשברת ומתחלפת באמת חדשה. ג'ייסון מגלה ששנטי היא קודם כל אשה, הרבה לפני שהיא אמא. 
בימוי, צילום והקלטה: ג'ייסון דנינו-הולט.
פרק שלישי – "ציפורה ויעקב" - התחרות הרשמית - פסטיבל חיפה 2011. התחרות הרשמית - פסטיבל רחובות לסרטי נשים 2011.
ציפורה ויעקב, ההורים של גיתית, נשואים כבר 50 שנים. ציפורה הייתה מורה מחנכת בבית ספר יסודי, יעקב עבד בתפקיד בכיר במשרד האוצר. אנשים רגילים. גרים בבית הכרם בירושלים, שלושה ילדים, אחד עשר נכדים. במשך שנה וחצי צילמה גיתית את הוריה מתמודדים עם פחדים ותסכולים מודחקים, שמתפוצצים ברגע שהגורל טורף עבורם את הקלפים. יעקב עובר אירוע מוחי ואחרי חודשים ארוכים של שיקום חוזר הביתה בכיסא גלגלים ועם מטפל פיליפיני צמוד. ציפורה שנאלצת לקבל את השינויים שחלים בגבר שלה בבית וביחסים, מרגישה אבודה ורוצה לעזוב. צלילה עמוקה אל תוך משבר קשה בזוגיות מצולמת דרך עיניה של הבת. 
בימוי וצילום: גיתית כבירי.
פרק רביעי – "ניצה ודיק":
אוהב נולד לפני 40 שנה בקומונה בראש פינה. קומונה של היפים אנרכיסטיים שהוקמה על ידי הוריו. פעם בשנה הוא נוסע לביקור אצל ההורים שלו שחיים באוסטרליה בבית מקסים ומבודד. ההורים של אוהב, ניצה ודיק חיים יחד תחת אותה קורת גג, אבל ישנים בחדרים ובמיטות נפרדות. אוהב מצלם שני אנשים שחיים יחד באותו חלל אבל מרגישים לגמרי לבד. התמונה המתעתעת של זוג היפים משוחררים ופתוחים שמזדקנים בכיף ומעשנים את החומר הטוב ביותר, מתחלפת ותחתיה מתגלה מערכת יחסים מלאה בכעסים על פגיעות ישנות. ניצה לא מצליחה לסלוח לדיק על עשורים של בגידות והשפלות והוא מתמודד עם החיים במחיצת אישה שהחליטה להפסיק לעשות איתו סקס לפני 15 שנה. הביקור של אוהב מטלטל את השקט התעשייתי של ניצה ודיק.
בימוי וצילום: אוהב פלנץ.
תזמורת צבאית

תזמורת צבאית היא תזמורת המורכבת מאנשי צבא ואשר מבצעת מטלות מוזיקליות הקשורות בחיי הצבא. תזמורת צבאית טיפוסית מורכבת מכלי נשיפה וכלי הקשה. תזמורות צבאיות ראשונות הוקמו על ידי העות'מאנים במאה ה-13.
כיום מנגנות תזמורות צבאיות מוזיקה למצעדים ולטקסים. בדרך כלל תזמורות צבאיות מנגנות תוך צעידה, ואף תוך רכיבה על סוסים. 
במקור, תפקידן של תזמורות צבאיות היה להצעיד חיילים אל הקרב ובמהלכו. תזמורות אלו עשו שימוש בתופים ובחצוצרות תרועה, ובמקצבים המתאימים לתנועה רגלית כגון מרש. כיום, תזמורות צבאיות מנגנות בעיקר בטקסים צבאיים וממלכתיים, אך גם מופיעות לצורכי בידור ובאירועים ציבוריים אחרים כגון מצעדים, אירועי התרמה וחגיגות.
בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה

בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה הוא אחד מבתי המשפט לערעורים במערכת בתי המשפט הפדרלית של ארצות הברית. 
בית המשפט הוא אחד מ-12 בתי משפט הפדרליים לערעורים אשר סמכותם מתוחמת על פי קריטריון גאוגרפי - כלומר שהם מוסמכים לדון בערעורים בזכות על פסקי דין של בתי משפט פדרליים מחוזיים במדינות וטריטוריות ספציפיות של ארצות הברית. מביניהם, הוא הקטן ביותר מבחינת היקף שטח השיפוט שלו, המשתרע על מחוז קולומביה בלבד. למרות זאת כוחו והשפעתו הם מן הגדולים בין בתי המשפט בארצות הברית.

פעילות בית המשפט

בית המשפט הוקם בשנת 1893. הוא מוסמך לדון בערעורים בזכות מבית משפט פדרלי אחד בלבד - בית המשפט במחוז קולומביה. כוחו והשפעתו נובעים מכך שהוא מרבה לדון בעתירות מנהליות נגד החלטות ופעולות של רשויות שלטון פדרליות, שמקום מושבן הוא בבירה הפדרלית וושינגטון די. סי. סמכותו לדון בעתירות נגד רשויות אלו נובעת מחקיקה פדרלית ספציפית המסדירה את פעולתן, אך גם מחוק כללי - חוק הפרוצדורה המנהלית הפדרלי מ-1946. סמכויות אלו מעניקות לבית המשפט השפעה רבה על קביעת הדין והמדיניות הפדרליים. בשל כך יש הרואים בו את בית המשפט בעל הכוח הרב ביותר לאחר בית המשפט העליון של ארצות הברית.
באופן מסורתי נשיא בית המשפט העליון הוא שופט בית המשפט העליון המפקח על בית משפט זה (Circuit Judge).
יצחק רוקח

ביוגרפיה

יצחק רוקח נולד בנווה-צדק לשמעון יליד ירושלים ולרחל שוסטקובסקי מבריסק. נקרא ע"ש סבו, איצ'ה רוקח. החל את לימודיו ב"חדר" ואחר כך המשיך בבית הספר של כי"ח ומשם בקולג' של "האחים" הצרפתים ביפו. להמשך לימודיו נשלח לבית הספר הגבוה למסחר בלוזאן שבשווייץ, אותו סיים בשנת 1912. עם סיום לימודיו נסע לאנגליה והתקבל להתמחות בעסקי ספנות במשרד של בעלי אניות בליברפול.

פרדסנות והובלה ימית

בשנת 1914, עם חזרתו לארץ ישראל, התמנה לעבוד כמזכירו של אביו בענייני פרדסנות והובלה ימית, באגודת "פרדס", שאביו נמנה עם מייסדיה והיה מנהלה הראשון. עם פטירת אביו, בשנת 1922, נבחר, על אף גילו הצעיר, לאחד משלושה מנהלי אגודת "פרדס", ולאחר מכן למנהלה היחיד, ופיתח אותה לחברה מסחרית גדולה וחזקה, שפירותיה, בעלי הסמל המסחרי "פרדס גמל" כבשו את המקום הראשון] בשוקי פרי ההדר באירופה.
בשנת 1933, משדחתה מועצת המנהלים של אגודת "פרדס" את הצעתו לשכלול האריזה על ידי אריזה מרוכזת, התפטר וייסד את "הסינדיקט לתפוזי יפו", והכניס אליה את בעלי הפרדסים החדשים.
בשנת 1939 איחד את הקופראטיבים לפרי הדר, תחת השם "פרדס סינדיקט", כשמם של שני הקואפרטיבים הגדולים "פרדס" ו"סינדיקט", ונהיה המנהל הכללי של האיחוד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ושיבוש דרכי שיווק ההדרים לארצות המערב, נוסדה "המועצה לשיווק פרי הדר", משותפת לערבים, בסיוע ממשלתי, והוא נבחר בה כחבר מצד היהודים והשתתף בכל המשלחות לשיווק הפירות והסדרי ההובלות הימיות. 
בתחילת 1928 יסד את הירחון "הדר" שעסק בענף הפרדסנות, אותו ערך ביחד עם יוסף ברוורמן. הירחון יצא במשך 13 שנים, עד שנת 1940.
כמנהל "פרדס סינדיקט" עסק גם בעסקי ההובלה הימית והביטוח, בין היתר של חברת הספנות הממשלתית הרומנית. 
בשנת 1936, התמנה חבר ההנהלה בחברת "אוצר מפעלי ים" ופעל אצל שלטונות המנדט הבריטי לקבלת היתר להקמת נמל תל אביב. ראש העיר מאיר דיזנגוף ציין אותו בין התורמים להקמת הנמל. בשנת 1947 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים שלה.

פעילות ציבורית

לאחר מלחמת העולם הראשונה התמנה לחבר מועצת תל אביב, ופינה את מקומו לאחר מכן לטובת אחיו, ישראל. 
בין פעילויותיו הרבות היה במשך שנים רבות חבר בהתאחדות האיכרים וחבר לשכת המסחר תל אביב-יפו.
יסד את לשכת המסחר ישראל-צרפת, כיהן כיו"ר ראשון שלה וזכה לעיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
משנת 1925, למשך שנים רבות, היה סגן קונסול רומניה בתל אביב יפו.
בשנת 1932 נבחר לנשיא לשכת בני ברית "שער ציון", אותה יסד אביו. 

היה חבר ברשות הנמלים, וחבר במועצת הנפט.  
בשנת 1970 התפטר מכל עיסוקיו והקדיש זמנו לכתיבת שני ספרי זכרונות, "פרדסים מספרים" ו"ותיקים מספרים".
נפטר בשנת 1974 בביתו שבהרצליה ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב ליד הוריו ואחיו יוסף. אשתו, אשר ליוותה אותו שנים רבות בכל פעילויותיו, קבורה אף היא לידו. השאיר שתי בנות ושבעה נכדים.
אופיר גנדלמן

ביוגרפיה

גנדלמן נולד בישראל ב-1971. הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה. התמחה במגמת ערבית ואסלאם. סיים את לימודיו בשנת 1989. לאחר מכן התגייס לצה"ל, שם שירת עד שנת 1994 ביחידת 8200. ב-1997 קיבל גנדלמן תואר בוגר אוניברסיטה ביחסים בינלאומיים ובלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית. בשנת 2000 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בלימודי אסטרטגיה מאוניברסיטת תל אביב. ב-2010 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.

קריירה

ב-1998 הצטרף גנדלמן למשרד החוץ כאנליסט לענייני פלסטינים. ב-2001 מונה לדובר משרד החוץ לתקשורת הערבית, בשיאה של האינתיפאדה השנייה, הראשון לכהן בתפקיד זה. בין השנים 2007-2003 כיהן בתפקיד קונסול ומזכיר שני בשגרירות ישראל בקנדה. לאחר חזרתו לישראל, שימש בתפקיד סגן מנהל מחלקת התקשורת הערבית וההסברה במשרד החוץ. ב-2008 מונה למנהל המחלקה. בשנת 2009 עזב לשוק הפרטי וייסד את לשכת המסחר והתעשייה הישראלית-פלסטינית (IPCC), שם שימש כמנכ"ל. באפריל 2010 מונה לתפקיד דובר ראש הממשלה לתקשורת הערבית, הראשון לכהן בתפקיד זה.
אליהו מני (שופט)

ביוגרפיה

מני נולד ב-23 בדצמבר 1907 בחברון למשפחת מני הוותיקה מהעיר, נכד לרב אליהו מני. סיים לימודיו בבית המדרש העברי למורים בירושלים ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ליברפול. בשנת 1932 הוסמך באנגליה לעריכת דין וכנוטריון. בשבע שנות שהותו באנגליה שימש מורה בתלמוד תורה, ועמו גם הרב איסר יהודה אונטרמן. 
בשובו לארץ ישראל (1933) עסק בהוראת משפט אנגלי בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. בסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית. הקים משרד פרטי לעריכת דין, בשותפות עם גיסו עו"ד בקר, ופעל גם לגאולת שטח בהר טוב עליו הוקמה תעשיית המלט "שמשון". בשנים 1942–1948 שימש קונסול בפועל של מקסיקו לארץ ישראל, עבר הירדן, סוריה ולבנון. בתקופת המצור על ירושלים שירת במשמר העם.
לאחר קום המדינה התמנה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים ומשנת 1952 שימש נשיאו, וכן השופט המוסמך היחיד בארץ לדיון בערעורים בנושאי מס הכנסה ותביעות כנגד משרד הביטחון. מינויו לבית המשפט העליון נידון כבר בשנת 1953, אך נפסל עקב גילו הצעיר וניסיונו המועט. בשנת 1959 סירב מני להצגת מועמדותו לשם מינוי שופט ממוצא ספרדי לבית המשפט. בפברואר 1962 אושר מינויו והוא היה לשופט הראשון ממוצא ספרדי בבית המשפט העליון. בשנת 1973 היה מועמד לתפקיד נשיא ישראל.
כהונתו בבית המשפט העליון נמשכה עד הגיעו לגיל פרישה, בשנת 1977. באותה שנה שימש יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת התשיעית.
בראשית שנות הארבעים נישא מני לצפורה גמזו (אחותו של מבקר הספרות חיים גמזו), ילידת רוסיה שעלתה ארצה בילדותה, בשנת 1924. שתי בנותיהם הן השופטת מוסיה ארד (נשיאת בית המשפט המחוזי בירושלים) ורעיה, אשתו של ישראל טילן.
ביונד מיט

היסטוריה

חברת ביונד מיט הוקמה בשנת 2009 על ידי איתן בראון, בלוס אנג'לס, ארצות הברית. החברה החלה למכור את מוצרי העוף המדומה שלה במרכולים ברחבי ארצות הברית באפריל 2013. בשנת 2014 היא פיתחה מוצר דמוי בקר, והחל משנת 2016 הא משווקת לשוק הבינלאומי.
בחודש יוני 2018, החברה פתחה מפעל הייצור השני שלה בקולומביה, מיזורי, וכך הגדילה פי שלושה של שטח הייצור של החברה.
בשנת 2020 צפויה החברה להקים מפעל נוסף בהולנד על מנת לשרת את השוק האירופאי.
שווי החברה מוערך בכ-3.8 מיליארד דולר, נכון למאי 2019.
בתחילת חודש יוני פרסמה החברה דו"ח כספים לרבעון הראשון של שנת 2019 וחשפה גידול של 230% במכירות בהשוואה לתקופה המקבילה בשנה שלפני כן. 
חברת ביונד מיט הנפיקה את מניותיה בבורסת נאסד"ק שבניו יורק בתחילת חודש מאי 2019.

רכיבים

החברה מפתחת ומייצרת מגוון מוצרי מזון מבוססי חלבון. תחליפי בשר טבעוניים עשויים מתערובות של חלבון אפונה מבודד, חלבון אורז, מש, שמן קוקוס, ועוד מרכיבים כמו עמילן תפוחי אדמה, תמצית תפוחים, לציטין חמניות, אבקת רימונים וכדומה, בתוספת של מגוון ויטמינים ומינרלים. המרכיבים מתערבבים ומוזנים למכונה שמבשלת את התערובת ויוצרת מרקם דמוי עוף באמצעות מנגנון שתוכנן במיוחד, המשתמש באדים, בלחץ ובמים קרים. עם זאת, מומחה להשמנת יתר באוניברסיטת אוטאווה מזהיר את הציבור כדי לא להטעות לחשוב כי מדובר בחלופה בריאה מבחינה תזונתית, מאחר שאחוז השומן הרווי במוצרי החברה דומה לזה של בשר אמיתי והם מכילים רמות גבוהות של נתרן.
אבוי למנוצחים

אֲבוֹי לַמְּנֻצָּחִים (בלטינית: Vae victis) הוא ניב לטיני, שמשמעו כי המפסיד בקרב נתון לגמרי לחסדיו של המנצח, ואל לו לצפות למידת רחמים מצדו.
בשנת 390 לפנה"ס תקף צבא גאלי בהנהגתו של המצביא ברנוס (Brennus) את רומא והצליח להשתלט על כל העיר ולשרוף אותה, פרט לגבעת הקפיטולין. צבאו של ברנוס כיתר את הגבעה והטיל מצור על הנמצאים בה. משאזל מזונם הסכימו שוכני הגבעה לשלם כופר נפש. ברנוס דרש 1,000 ליברות זהב (329 ק"ג).
טיטוס ליוויוס מספר (5.34-49) כי בעת ביצוע התשלום התברר לרומאים שהגאלים משתמשים במשקלות מזויפים. הרומאים פנו לברנוס שיכבד את ההסכם ויושיעם, אולם הוא השליך את חרבו על כף המאזניים שבה היו המשקלות וקבע: Vae victis – "אבוי למנוצחים". לרומאים לא נותרה ברירה אלא להביא עוד זהב על מנת לקנות את חייהם. המעשה מתואר גם על ידי פלוטארכוס (חיי אישים, קאמילוס, 28).
לפי המסורת הרומית, הדיקטטור מרקוס פוריוס קאמילוס יצא אחרי הגאלים הנסוגים מרומא והחזיר את הזהב שניתן להם כשוחד בתמורה לנסיגתם.
לפני תקיפת הצבא הגאלי, רומא הגיעה לנקודת שיא, לאחר שכבשה את העיר האטרוסקית ויי. מאוחר יותר, האדם אשר התפרסם כתוצאה ממסע המלחמה הזה, מרקוס פוריוס קאמילוס, הפך לשנוא ביותר ברחבי רומא, לאחר שאסר על הפלבים לאכלס את העיר החדשה, וציווה על הצבא לתת חלק משלל המלחמה שלהם לאלים. 
קאמילוס הואשם בניהול שגוי של פרסי המלחמה, ולפי חלק מהמקורות גם בגניבת כסף לעצמו, וגורש מהעיר, למרות שלפי מקורות מסוימים הוא ברח כדי להימנע מתפיסתו. לפי האגדה, הוא עצר בשערי העיר, והתפלל לאלים שיענישו את הרומאים כפויי הטובה.
קוליקיים

מאפיינים

לעופות אלה מקור צהוב או שחור בולט ועיניים אדומות. צבעם בהיר בעיקרו וכנפיהם אפורות. הקוקיות ניזונות בעיקר מחרקים שהן מוצאות בין העצים.
למרות מנהג בני המשפחה, רק מין אחד Coccyzus erythropthalmus, נוהג להיטפל לעופות אחרות. השאר מקננות בין העצים ומטילות שבע ביצים, למרות שהסוג Saurothura מטיל רק שתי ביצים. הרגלי הסוג Piaya  אינם ידועים.
חיות בעיקר ביערות ובאזורים ממוזגים אך גם באזור הטרופי.
Rock This Country!

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרוק.
בשנת 2015, יצאה טוויין לסיבוב ההופעות "Rock This Country Tour", אשר שמו נגזר משם שיר זה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי לארי ג'ורדן. הקליפ צולם ב-25 בנובמבר 1999, והופץ ב-25 בדצמבר באותה השנה. הקליפ נכלל באלבום הקליפים The Platinum Collection, שהוציאה טוויין בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הופעת השיר עומד על כ-1.1 מיליון צפיות.