google/wiki40b huggingface dataset:
ראסינג פריז (כדורגל)

היסטוריה

רסינג נוסדה בשנת 1882 כמועדון ספורט רב תכליתי והוא אחד הוותיקים ביותר מבין מועדוני הכדורגל בצרפת. הקבוצה כיום מתמודדת בליגה הלאומית השלישית, הרמה החמישית של הכדורגל בצרפת ומארחת את משחקי הבית בסטאד לוסיין-שואן, אצטדיון קטן סמוך לאצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר בקולומב.
רסינג הייתה ממייסדות ליגה 1. המועדון זכה בתואר אליפות אחד במהלך עונת 1935/36 ובחמישה תוארי הגביע הצרפתי. רסינג שיחקה גם בעונת הבכורה של הליגה הצרפתית בשנת 1899.
שחקנים בולטים ששיחקו בשורות המועדון היו לואיס פרננדס, מקסים בוסיס, דויד ז'ינולה, פייר ליטבארסקי, אנסו פרנצ'סקולי, אלפרד בלוך, ראול דייאנה ורובן פס. דייאנה בילה עשור עם המועדון (1930–1940) ובשנת 1931, הפך לשחור הראשון ששיחק במדי הנבחרת הלאומית. מאוחר יותר הוא שיחק בנבחרת במונדיאל 1938 לצד אבדלקאדר בן בואלי, חברו לקבוצה, שהיה אחד השחקנים הראשונים ממוצא צפון-אפריקאי לשחק עבור הנבחרת הלאומית. בין 2009 ל-2012, המועדון עבר לשכונת לבלואה-פרט והגיעה להסדר כספי עם הקומונה.
טירת דובר

היסטוריה

בתקופה הרומית שימשה דובר כמוצב של האימפריה הרומית בשם "פורטוס דובריס" - "שער דובר" (Portus Dubris), והייתה עיר נמל עיקרית של ה"צי הבריטי הרומאי" (Classis britannica). הרומאים בנו מגדלור במקום בו נמצאת כיום טירת דובר, אשר נשמר עד ימינו.
לאחר קרב הייסטינגס נכבשה הטירה על ידי כוחות נורמנים בהנהגת ויליאם הכובש מידי חיל המצב האנגלי (סקסוני) ומבניה הועלו באש. טירה חדשה בסגנון התל וחצר (אנגלית: "motte and bailey" ) הנפוץ אצל הנורמנים נבנתה באתר. הטירה נבנתה מחדש בתקופת שלטונו של הנרי השני, מלך אנגליה, בתקופה זו נבנה מגדל עוז גדול ממדים, שהיה אחד מהאחרונים שנבנו, וסביבו מערכת הגנה כפולת חומות בסגנון המצודה הקונצנטרית שמקורה באדריכלות צבאית צלבנית ובדומה למבצר הצלבני המפורסם קרק דה שבלייה.
מבחן האש הראשון של הטירה הגיע בשנת 1216 בעת מלחמת הברונים הראשונה. אז צר הצבא הצרפתי בראשות לואי השמיני, מלך צרפת על הטירה ולאחר קרבות עזים הצליחו הצרפתים לפרוץ את החומות ולחדור אל מגדל העוז. אולם יוברט דה בורג, מפקד הטירה הצליח להדוף את אנשיו של לואי, וחסם את הפרצה בחומה באמצעות גזעי עצים גדולים. לאחר שלושה חודשי מצור, הסיג לואי את כוחותיו, שב ללונדון והכריז על הפסקת אש, וזאת מבלי לכבוש את הטירה.
בשנת 1642, במהלך מלחמת האזרחים האנגלית נתפסה טירת דובר על ידי תומכי הפרלמנט הארוך, עובדה זו מנעה את הרס הטירה.
בסוף המאה ה-18 במהלך המלחמות הנפוליאוניות שופצה המצודה וביצוריה נבנו מחדש על מנת להתאים אותה לאתגרים הצבאיים של התקופה. לטירה נוספה טבעת ביצורים חיצונית ובה עמדות תותחים. מגדל העוז הפך לפלטפורמה לתותחים, גגו הוסר וקמרונות נבנו במקומו, עליהם הוצבו עמדות תותחים כבדים.
הגדלת חיל המצב הצריכה בנייה של מחנות צבא ומגורים, הפתרון נמצא בדמות מנהרות שנכרו בעומק של 15 מטרים מקצה המצוק והחיילים הראשונים עברו למגורים אלו בשנת 1803 ובשיאם איכלסו מגורים תת-קרקעיים אלו 2000 חיילים. מנהרות אלו, שננטשו לאחר תום המלחמות הנפוליאוניות, חזרו לשימוש עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939. תחילה שימשו המנהרות כמקלטים כנגד הפצצות ולאחר מכן כמפקדה תת-קרקעית שבמאי 1940 פיקחה על פינוי הצבא הבריטי מדנקרק.
כיום הטירה והמנהרות נמצאים בבעלות קרן המורשת האנגלית והאתר פתוח לציבור ומהווה מוקד משיכה לתיירים רבים.
אריך וולפגנג קורנגולד

תקופת חייו הראשונה

קורנגולד נולד בעיר ברנו באוסטרו-הונגריה (כיום ברנו בצ'כיה). אביו יוליוס קורנגולד היה מבקר מוזיקה מפורסם בזמנו. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו לווינה.
בגיל חמש כבר ניגן קטעי פסנתר בארבע ידיים עם אביו. בגיל שבע חיבר שירים וואלסים, ובגיל תשע חיבר את הקנטטה זהב וביצע אותה בפני גוסטב מאהלר. מאהלר, שנדהם מכשרונו של קורנגולד, שלח אותו ללמוד אצל המורה והמלחין הידוע אלכסנדר זמלינסקי, אצלו למד בשנים 1909–1911.
בגיל שלוש-עשרה חיבר בלט פנטומימה איש השלג שתוזמרה על ידי זמלינסקי והוצג באופרה המלכותית בווינה לפני הקיסר פרנץ יוזף. בשנים לאחר מכן חיבר פתיחה לתזמורת, סינפונייטה, סונטה לכינור וקטעים רבים לפסנתר ומוזיקה קאמרית. קורנגולד הפך לשיחת היום בווינה. קרל גולדמארק כינה את כל תכונותיו של קורנגולד כ"נס". ריכרד שטראוס כינה אותו "גאון" ופוצ'יני אמר ש"כשרונו של הילד כל כך גדול שהוא יכול לתת לנו חצי ממנו ועוד יישאר לו הרבה בשביל עצמו".
מבצעים כארתור שנאבל, פריץ קרייזלר, קרל פלש, אלפרד קורטו ומנצחים רבים כמו ארתור ניקיש, ברונו ולטר ואחרים כללו יצירות של קורנגולד בקונצרטים שלהם. בשנת 1920 חיבר את האופרה העיר המתה, שזכתה להצלחה עצומה. קורנגולד כתב גם אופרטות ובשנת 1929 העלה עיבוד תזמורתי ל"העטלף" של יוהאן שטראוס ביחד עם הבמאי מקס ריינהרדט. הצלחת שיתוף הפעולה בין השניים שינתה את גורלו של קורנגולד.

בהוליווד

בשנת 1934 הוזמן ריינהרדט להוליווד לביים את הסרט חלום ליל קיץ לפי המחזה של ויליאם שייקספיר. הוא הזמין את קורנגולד לעבד ולנצח על פסקול הסרט. קורנגולד השתמש ביצירות של מנדלסון - הפתיחה ל"חלום ליל קיץ", הסימפוניה הסקוטית, הסימפוניה האיטלקית ו"שירים ללא מילים". הצלחת הפסקול הביאה את חברת האחים וורנר לחתום עם קורנגולד על חוזה לסרטים נוספים. עד שנת 1938 חילק קורנגולד את זמנו בין הוליווד לווינה, אבל עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, הצליח להבריח את משפחתו לארצות הברית ולקבל מקלט מדיני.
קורנגולד חיבר מוזיקה מקורית ל-18 סרטים. הוא חולל רפורמה בהלחנה לסרטים, בעיקר בזכות שימוש בלייטמוטיב. הוא זכה פעמיים בפרס אוסקר, ב-1936 על הסרט "אנתוני אדוורס" וב-1938 על הסרט "הרפתקאות רובין הוד".

סוף חייו

קורנגולד שאף כל הזמן לחזור לאירופה, כור מחצבתו, ולהמשיך לחבר מוזיקה "רצינית". בשנת 1947 הוא חיבר סימפוניה שבוצעה בניצוח וילהלם פורטוונגלר ,אך יצירותיו נתקבלו בקרירות רבה. הדור החדש לא הכיר את הגאון של שנות ה-20.
בשנת 1955 חזר קורנגולד שבור הלב ללוס אנג'לס, שם נפטר מאירוע מוחי בגיל שישים.
עמנואל מודיאיי

נעורים וקריירת תיכונים

מודיאיי נולד בקינשאסה שבזאיר, בן למשפחה נוצרית. בגיל צעיר התייתם מאביו, ומשפחתו נקלעה למצוקה כלכלית שנבעה גם ממלחמת קונגו השנייה שטלטלה את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. ב-2001 עזבה אמו לארצות הברית במטרה לחפש מקלט למשפחתה ובינתיים הותירה את מודיאיי יחד עם שני אחיו הגדולים תחת השגחת הוריה. לאחר כשנה התאחדה המשפחה בארלינגטון שבטקסס. 
הוא שיחק כדורסל בתיכון מקומי, ב-2011 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות התיכונים של טקסס (בדרג השני לפי גודל בתי הספר במדינה). לאחר מכן עבר לתיכון אקדמיית פריים פרפ בדאלאס שייסד כוכב הפוטבול לשעבר דיון סונדרס. הוא נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ב-2013, וב-2014 נבחר לייצג את נבחרת העולם מול נבחרת הנוער האמריקאית במשחק נייקי הופ סאמיט, בו היה הקלע המצטיין עם 20 נקודות. 
מודיאיי דורג בין שחקני התיכון הטובים בארצות הברית לשנת 2014 וחוזר על ידי מכללות מובילות. באוגוסט 2013 הוא סיכם על הצטרפותו לנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת סאת'ורן מתודיסט (SMU), תחת הדרכתו של המאמן לארי בראון, אך כשנה לאחר מכן חזר בו, החליט לפנות לקריירה מקצועית, לוותר על הלימודים ועל משחק בליגת המכללות. הוא הסביר זאת בכך שרצה לתמוך כלכלית במשפחתו. למהלך ייחסו פרשנים סיבות נוספות בהן אי עמידה בדרישות הסף האקדמאיות וספקות לגבי זכאותו לשחק במסגרת ה-NCAA בשל קבלת תשלומים כמקצוען במסגרת התיכונית בה שיחק.

גואנגדונג סאות'רן טייגרס

ביולי 2014 חתם על חוזה לשנה בקבוצת גואנגדונג סאות'רן טייגרס מהעיר דונגגוואן שבסין המתמודדת בליגת ה-CBA. בתחילת דצמבר 2014, לאחר 10 משחקים בקבוצה, נפצע בקרסולו, ונעדר ממשחקי הקבוצה עד הפלייאוף. בתקופה בה שיחק רשם ממוצעים של 17.7 נקודות, 6 ריבאונדים ו-5.9 אסיסטים למשחק. הוא חזר להתמודדות בפלייאוף על חשבונו של ג'ף אדריאן במרץ 2015 מול בייג'ינג דאקס כשקבוצתו בפיגור 2-0 בסדרה. במשחק השלישי קלע 24 נקודות, לקח 8 ריבאונדים ומסר 4 אסיסטים והוביל את קבוצתו לניצחון. במשחק הרביעי קלע 15 נקודות, מסר 8 אסיסטים ולקח שבעה אסיסטים, אך הקבוצה הפסידה לבייג'ינג בהנהגת סטפון מרבורי והודחה מהפלייאוף.

דנוור נאגטס

ביוני 2015 נבחר בדראפט ה-NBA במקום השביעי על ידי דנוור נאגטס. הוא נבחר להשתתף בנבחרת העולם במשחק הכוכבים העולים. את העונה סיים עם ממוצע של 12.8 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק (ראשון מבין שחקני השנה הראשונה בליגה). הוא נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה.

ניו יורק ניקס

בפברואר 2018, לאחר שתי עונות וחצי בדנוור, הועבר בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לדאג מקדרמוט, כחלק מטרייד משולש עם דאלאס מאבריקס.

יוטה ג'אז

לקראת עונת 2019/2020 חתם מודיאיי על חוזה ביוטה ג'אז.
נבונאיד

נבונאיד היה מלך בבל, משנת 556 לפנה"ס ועד שנת 539 לפנה"ס. הוא היה המלך הבבלי האחרון של  התקופה הנאו בבלית.

קורות חייו

מוצא משפחתו היה מחרן, אמו נקראה אדד-גופי והייתה כנראה ממוצא אכדי, עבדה ככוהנת במקדש האל סין בחרן. אביו נקרא נבו-בלצו-יקבי, כנראה בבלי ממוצא לא מלכותי. נבונאיד עלה לשלטון בהיותו למעלה מגיל 60. הוא התמנה למלך על ידי חצרני הארמון, לאחר רציחתו של מלך בבל לבאשי-מרדוך, שהיה רק נער שמלך תשעה חודשים. נבו נאיד הודה שלא רצה במלוכה. הוא פנה לבקש את אישורם של האלים נבו ומרדוך למלכותו. נבונואיד מוזכר בכתובת משנת שמונה למלוכת נבוכדנצר השני כנושא משרה ממלכתית.
בתחילת מלכותו הוא החליט לבנות מחדש את האֵחֻלְחֻל, המקדש של האל סין בחרן. הבעיה הייתה שמדי שלטה בחרן, וגם שלמלך בבל מותר לבנות מקדשים רק בבבל. נבונאיד טען שגם נבוכדנצר השני בנה מקדשים בארך. הוא כבש את חרן. הוא עלה למקדשו של האל שמש בעיר סיפר, והעניק לו שלושה קילו זהב כמנחה, ובנוסף שיפץ את חומות העיר. בשנה הראשונה למלכותו יצא למסע מלחמה בקווה, וחזר עם שלל רב של כסף ושבויים, שאותם הקדיש לאלים נבו ונרגל. הוא פיטר את כל הכוהנים במקדש א-אנה שהוא המקדש של האל אורוק, ומינה את אנשיו, ושם ידו על כספי המקדש. הוא מינה את בתו לכוהנת של האל סין בעיר אור.
בגלל התנהגותו ופעולותיו נתפס נבונאיד על ידי הבבלים כמשוגע, וכמלך לא אהוד. נבונאיד השאיר את הממלכה בידי בנו בלשצר כעוצר, ויצא בראש צבא לחצי האי ערב. הוא נלחם וכבש את אדום, המשיך לערב והשתלט בשנת 552 לפנה"ס על העיר תימא, שם הוא בנה לו ארמון. בתימא נשאר 10 שנים עד שנת 543/2 לפנה"ס. מתימא יצא למסע לית'רב שבחיג'אז. למרות המרחק, נבונאיד המשיך לשמור על קשר עם בבל בעזרת שליחים ערבים, רוכבי גמלים.
נבונאיד נהג להשאיר חילות מצב בכל מקום שכבש, כנראה חיילים שמוצאם מסוריה. על פי השערת גד בן-צבי, בין החיילים נכללו גם יחידות של בני יהודה, וזאת הייתה תחילת ההתיישבות היהודית בערב.
האיום מצד כורש והפרסים גבר, ונבונאיד החליט לחזור לבבל. כורש הציג את נבונאיד כחוטא שמנסה לחולל רפורמה ולהדיח את האל מרדוך מראש הפנתיאון של האלים הבבלים, ולשים במקומו את האל סין. נבונאיד חשש מכורש וריכז את כל האלים בבבל. כורש הגיע לבבל וכבש אותה, חלק מצבא בבל עבר לצדו של כורש, גם חלק מראשי המקדשים והערים שהתנגדו לשינויי הפולחן של נבונאיד, כרתו ברית עם כורש, תוך הסכמה שיביא לביטולי הפולחן שלו, ויחזיר את ההשפעה למקדשים. 
כורש מינה את גובריאס למושל בבל. לפי התעודות לא ברור מה היה סופו של נבונאיד. לפי ההיסטוריון קסנופון, גובריאס הרג את נבונאיד, ולפי ברוסוס כורש חס על חיי נבונאיד ומינה אותו למושל קרמניה.
על פי יוסף בן מתתיהו, לאחר הקרב על בבל שבו הפסיד, ברח נבונאיד מכורש לעיר בורסיף, העיר השכנה לבבל. כורש שם מצור על בורסיף, נבונאיד לא חיכה לסיום המצור והסגיר את עצמו לכורש. כורש האיר פניו אליו ושלח אותו מארץ בבל ונתן לו את ארץ קרמן למושב. בארץ הזאת כלה נובנאיד את שארית ימיו ושם מת.

כתובת סלע של נבונאיד

בירדן, כחמישה ק"מ צפונית מזרחית לבצרה ששימשה בעברה כבירת ממלכת אדום נמצא אתר ארכאולוגי בשם "קלעת סלע", זוהי במת סלע בגובה 880 מטר מעל פני הים, ושטחו כ-82 דונם. במקום התגלתה כתובת של המלך נבונאיד על גבי סלע, שבו הוא מנציח את ניצחונו. השערת החוקרים היא שהאתר שימש כמקום אליו ברחו מלך אדום ובכירי ממלכתו, לאחר  שבצרה נכבשה על ידי נבונאיד.
דייוויד קוורי

ביוגרפיה

קוורי הצטרף למשרד החוץ הבריטי ב-1994 ועבד במחלקה ליחסים כלכלים. ב-1995 מונה למזכיר שני בשגרירות בריטניה בהארארה בירת זימבבואה. ב-1998 עבר למחלקת האו"ם במשרד החוץ. בשנת 2000 מונה למזכיר ראשון בשגרירות בריטניה בניו דלהי. ב-2004 מונה למזכירו האישי של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. ב-2006 מונה למשנה לראש אגף המזרח התיכון וצפון אפריקה. בשנים 2008 עד 2011 שימש יועץ במשלחת הממלכה המאוחדת למועצת הביטחון של האו"ם בניו יורק. לאחר מכן כיהן כראש תחום מדיניות חוץ ומתאם לענייני אפגניסטן ופקיסטן. בשנת 2012 מונה לראש אגף המזרח הקרוב וצפון אפריקה במשרד החוץ.
ביולי 2015 מונה לשגריר בריטניה בישראל.
קוורי הוא הומוסקסואל וחי עם בן זוגו אלדו הנריקז.
קוורי הוא עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש אות שהוענק לו על שירותו במשרד החוץ, בטקס ראש השנה ב-2015.
רודני סטאקי

נעורים ומכללות

סטאקי נולד וגדל בעיר סיאטל שבוושינגטון, ולמד בתיכון "קנטווד" שבעיר קובינגטון הסמוכה. לאחר לימודיו התיכוניים בחר סטאקי להישאר בקרבת משפחתו וללמוד באוניברסיטת מזרח וושינגטון. כבר בעונת הפרשמן הציג סטאקי ממוצעים מרשימים במיוחד של 24.2 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. בעונתו השנייה המשיך לגלות יכולת גבוהה כשקלע 24.6 נקודות (שביעי בליגת המכללות) וחילק 5.5 אסיסטים למשחק. בסיום עונת 2006/2007 בחר סטאקי לוותר על המשך לימודיו האקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA.
ב-11 בינואר 2009 העלתה קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מזרח וושינגטון את גופייתו של סטאקי, עם המספר "3", לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו לקבוצה.

דטרויט פיסטונס

סטאקי נבחר בבחירה ה-15 בדראפט 2007 על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס. אחרי שהציג יכולת מצוינת בליגת הקיץ, עם 32.1 נקודות ו-9.1 אסיסטים למשחק, שבר סטאקי את ידו במשחק טרום העונה האחרון ונאלץ להחמיץ את החודשיים הראשונים של עונת הרוקי שלו. ב-57 המשחקים בהם שותף בעונתו הראשונה הציג סטאקי יכולת בינונית כשקלע 7.6 נקודות למשחק. על אף תרומתו הצנועה, נבחר סטאקי בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונתו השנייה בליגה, עם הגעתו לקבוצה של אלן אייברסון במקומו של צ'אנסי בילאפס, שיפר סטאקי את משחקו והפך לשחקן חמישייה קבוע. לאורך העונה שימש סטאקי כרכז הקבוצה, לצידו של אייברסון, והעמיד ממוצעים של 13.4 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. ב-28 בדצמבר 2008 קלע סטאקי שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון קבוצתו על שיקגו בולס. במהלך סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר סטאקי להשתתף במשחק הכוכבים העולים כשחקן קבוצת ה"סופמורס" (שחקני השנה השנייה), ובמשחק עצמו קלע 12 נקודות וחילק 9 אסיסטים.
במשך חמש העונות הבאות המשיך סטאקי להציג יכולת יציבה במדי הפיסטונס, כשהוא מתנדנד בין החמישייה הפותחת לזו השנייה. ממוצעיו לאורך שבע עונותיו בדטרויט עומדים על 13.4 נקודות ו-3.9 אסיסטים למשחק.

אינדיאנה פייסרס

ב-21 ביולי 2014 חתם סטאקי על חוזה לעונה אחת באינדיאנה פייסרס, עבור כ-1.2 מיליון דולר, ובסיום אותה עונה האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 עונות נוספות עבור 21 מיליון דולר. לקראת סיום עונת 2016/2017, ב-29 במרץ 2017, שחררה אינדיאנה את סטאקי מהקבוצה והחתימה במקומו את הקלע לאנס סטיבנסון.
אל מסתתר

אֵל מִסְתַּתֵּר הוא שמו של פיוט אשר חובר על ידי הרב אברהם מֵימִין (תלמידו של רבי משה קורדובירו, הרמ"ק) אשר השתייך לחוג מקובלי צפת במאה ה-16.
הפיוט פותח את קובץ שירת הבקשות החלבי-ירושלמי וכן מופיע בחלק מספרי הזמירות של תנועת החסידות; חסידים נוהגים לשיר אותו בסעודה השלישית.
הפיוט עוסק בנושאים מתורת הסוד והקבלה; ובמיוחד בעץ הספירות, כאשר כל בית מעשרת הבתים הראשונים עוסק באחת הספירות, מהגבוהה ביותר לנמוכה ביותר, והבית האחרון עוסק באחדות הספירות. 
שמו של מחבר הפיוט חתום באקרוסטיכון, באלפבית הפותח של בתי הפיוט.

ביאור

הפיוט אל מסתתר מבוסס על עשר הספירות המציינות, מאחת עד 10, את רמת התגלותו של האל בעולם, ואיכותה. עשרת הבתים הראשונים של השיר מתייחסים כל אחד, לאחת הספירות, מ'כתר' הראשונה, ועד ל'מלכות' האחרונה שבספירות.
הפיוט בנוי מאחד עשר בתים בעלי 4 שורות, כאשר שלוש השורות הראשונות מסתיימות בחריזה המבוססת על חזרה של תנועה זהה בסופי המילים, ואילו השורה האחרונה מסתיימת בשם ה', ללמד שכל הספירות מהוות את דרכי ה' בעולם.
אנשר

אנשר (באכדית: Anshar או Anshur, מילולית:"ציר השמיים") הוא אל שמים מסופוטמי קדום. הוא מתואר כבן זוגה של אחותו קישאר. הזוג יחדיו מציינים את השמים (ההברה אן) והארץ (ההברה קי) במיתוס הבריאה אנומה אליש והם נמנים עם הדור השני לבריאה, ילדיהם של המפלצות לחמו (Lahmu) ולחאמו (Lahamu) ונכדיהם של תיאמת (Tiamat) ואפסו (Apsu), המסמנים את המים המלוחים והמתוקים בהתאמה. בתורם, הם בעצמם הוריו של אל שמים אחר בשם אנו (Anu).
החל מימי סרגון השני, החלו האשורים לזהות את אנשר עם אשור בגירסתם למיתוס הבריאה, בגרסה זו בת זוגו היא נינ-ליל (NinLil).
אתיקה של בינה מלאכותית

בינה מלאכותית ברמת האדם היחיד

לדברי יובל נוח הררי בינה מלאכותית יכולה לאפשר תקיפת-מוח (brain hacking), כאשר יותר ויותר החלטות בחיים שלנו ייעשו על ידי אלגוריתמים, שכן הם יכירו את האדם טוב יותר מההכרות שלו את עצמו. לדבריו, כדי למנוע זאת עליך להכיר את עצמך יותר טוב, כך שיהיה יותר קשה לרמות אותך באמצעות מכונות. הררי מציע לפתח מערכות שמעניקות הגנה לאנשים ולא לממשלות ולא לחברות מסחריות. כל אחת ואחד מאיתנו צריכים מכונה כזאת – בת לווייה - שתפקידה להכיר את הבעלים שלה באופן אישי ביותר ולהגן עליה או עליו.

הסכנה שבבינה המלאכותית מצד תעשיית המידע

יוחאי בנקלר מתאר כיצד חברות המידע - גוגל, פייסבוק, אמזון, מיקרוסופט, אפל - מפתחות מוצרים של בינה מלאכותית, כשהאינטרס שלהן הוא השגת רווחים. אלגוריתמים בהכרח אינם תואמים את האינטרס הציבורי כאשר הם מיועדים אך ורק לייצר רווח לחברה המסחרית.
בתוך הקופסה השחורה של האלגוריתמים יכולה להתקיים אפליה בלתי נראית ובלתי ניתנת לתיאור. כיוון שהנתונים ניצברו לאורך השנים ובשל העובדה שהם משקפים אי-שוויון חברתי, קיימת אפשרות סבירה שנתונים אלה ינציחו מצב של אי-צדק שלא תהיה דרך לפענח את מקורו. לדוגמה, מערכות שחוזות עבריינות חוזרת עלולות לשלב שיטור נוקשה במיוחד בקהילות של שחורים. דוגמה נוספת: מערכות שמדרגות הצלחה של מועמדים לתפקיד כלשהו עלולות להפלות על בסיס מגדר או גיל. תופעה זו מחריפה ככל שתפוצת רשתות הנוירונים המלאכותיות עולה, בכלל, ונושא הלמידה מונחית בפרט.

הסכנה שבבינה המלאכותית בתחום המדיני

יובל נוח הררי מזהיר מפני שני סוגים של דיסטופיות כתוצאה מפיתוחים בתחום הבינה המלאכותית. אחת – קפיטליזם מעקב שבו אלגוריתמים יעשו עבורנו לא רק החלטות כגון מה לקנות או איפה לאכול אלא החלטות חשובות כגון איפה לעבוד, עם מי להתחתן ולמי להצביע. והשנייה - משטר טוטליטרי, שמבוסס על מערכת פיקוח שעוקבת ומדווחת אחרי כל אזרח כל הזמן.
בתחום היחסים בין מדינות קיימת סכנה של האצת מרוץ החימוש, מאחר שיותר ויותר מדינות מגיעות להבנה שבינה מלאכותית היא האמצעי להשיג שליטה במאה ה-21 וכולן ממהרות לפתח אלגוריתמים מורכבים שיכולים להיות זדוניים.
שיבולת-שועל (סוג)

מיני שיבולת שועל

לשיבולת השועל 31 מינים, מתוכם ארבעה תרבותיים.
עץ אדום שחור

במדעי המחשב, עץ אדום-שחור (באנגלית: Red-Black Tree) הוא מבנה נתונים מסוג עץ חיפוש בינארי מאוזן בקירוב.
עץ אדום-שחור הוא מבנה נתונים מורכב יחסית, אך בשל היותו מאוזן הוא שומר על סיבוכיות זמן ריצה טובה, יעילה ומעשית עבור הפעולות השונות הנתמכות: "הכנסה", "הוצאה" ו"חיפוש" בזמן של  במקרה הגרוע ביותר (כאשר  הוא מספר האיברים בעץ בעת ביצוע הפעולה).

הסבר פשוט

במדעי המחשב לעיתים רבות בוחרים לשמור מידע בצורת עץ חיפוש בינארי. צורה זו מאפשרת, בתנאים מסוימים, חיפוש מהיר של מידע, עדכונו או הכנסת מידע חדש, בלי לפגוע במיונו של המידע הקודם. עם זאת, בעץ בינארי עשויה להתעורר בעיית איזון אשר, במקרה קיצוני, תוביל לכך שהפעולות המבוצעות עליו יקחו זמן רב מאוד, ובכך יהפכו אותו ללא יעיל לשימוש. איזון משמעו שהמידע בעץ יחולק בצורה שווה, בין ענפי העץ הימניים והשמאלים, כך שלא יקרה לדוגמה, מצב בו קיים תת-עץ שמאלי דליל מאוד במידע, בעוד שתת-העץ הימני עתיר במידע רב.
לשם הדגמה, בעץ בינארי לא מאוזן המכיל 10,000 רשומות מידע, ייתכן ונצטרך לבדוק כל אחת מ-10,000 הרשומות על מנת לאתר רשומת מידע ספציפית המעניינת אותנו. לעומת זאת, בעץ בינארי מאוזן, נדרש לבדוק לכל היותר 14 רשומות בלבד.
על מנת למנוע את בעיית חוסר האיזון בעצים פותח עץ אדום שחור. למעשה, עץ זה דומה לעץ חיפוש בינארי רגיל, אך פעולת הוספת או מחיקת המידע, דורשות טיפול מיוחד, העומד בכללי העץ האדום שחור. כללים אלו אוכפים מדיניות המובילה לכך שהעץ אינו יכול לצאת מאיזון, מעבר לגבול מסוים, ובכך למנוע מצב בו העץ יהפוך ללא יעיל.
במבנה הנתונים עץ אדום שחור לכל פיסת מידע מוענקת תגית המכונה "צבע" בעלת הערך אדום או שחור. החוקים הנאכפים על מבנה הנתונים, על מנת לשמר את איזונו, מתייחסים לתגיות הצבע הללו, ומכאן מבנה הנתונים קיבל את שמו.

רקע היסטורי

מבנה הנתונים המקורי הומצא בשנת 1972 על ידי רודולף באייר אשר קרא לו "עץ B בינארי סימטרי" (באנגלית: symmetric binary B-tree) ואת שמו המקורי קיבל במאמר שנכתב על ידי רוברט סדגוויק וליאונידס גויבס בשנת 1978.

טרמינולוגיה

עץ אדום שחור הוא סוג מיוחד של עץ בינארי, בו משתמשים במדעי המחשב לארגון מידע בר השוואה כגון מספרים או טקסט.
העלים של עץ אדום שחור אינם מכילים מידע. עלים אלו בדרך כלל לא מופיעים בזיכרון אלא מופיעים כ-null, שמשמעותו במדעי המחשב היא "כלום" או "ללא ערך" והוא בדרך כלל מיוצג על ידי 0, אך ניתן לפשט אלגוריתמים מסוימים באמצעות עלה יחיד המופיע בזיכרון המשמש לייצוג כל העלים של העץ. כלומר, כל ההפניות מצמתים פנימיים לעלים מצביעות לאותו עלה.
לעיתים מגדירים עץ אדום שחור כעץ בו הקשתות צבועות ולא הצמתים אך למעשה אין לכך כל משמעות, צבעו של צומת בטרמינולוגיה של הערך יכול להיות צבעה של הקשת המחברת אותו לאביו, מלבד השורש, אשר צבעו תמיד שחור אך כפי שנראה בהמשך הגדרה זו אינה הכרחית ולא משמעותית במיוחד.

רוטציה

נתון צומת אב X שלו שני בנים: שמאלי Z וימני Y. גם ל-Y שני בנים: שמאלי A וימני B, כנ"ל עם Z שבניו בהתאמה C ו-D.
לאחר רוטציה ימנית, X יהיה בנו השמאלי של Y, כאשר A יהפוך לבנו הימני של X.
לעומת זאת, לאחר רוטציה שמאלית, X יהיה בנו הימני של Z, כאשר D יהיה בנו השמאלי של X.

שימושים ויישומים

מבנה נתונים מסוג עץ אדום שחור משמש בדרך כלל למימוש מילון.
איקרית

היסטוריה

באזור איקרית הייתה התיישבות קדומה עוד מהתקופה הכנענית. הכפר היה אחד מ-19 הכפרים שנכבשו על ידי פרעה תחתמס השלישי. בתקופת המשנה והתלמוד נמצא במקום היישוב היהודי יוקרת, בו חי ופעל האמורא רבי יוסי דמן יוקרת. הכפר חרב לאחר התקופה הצלבנית, ויושב מחדש במאה ה-16. תושבי הכפר היו נוצרים קתולים, ועסקו בעיקר בחקלאות. לפי סקר הכפרים  משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-490 נפשות. שטח הכפר עמד על  24,722 דונם עד מלחמת העצמאות.
ב-31 באוקטובר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נכנס צה"ל לאיקרית במסגרת מבצע חירם ללא קרב. לאחר שבוע דרש צה"ל מהתושבים להתפנות מבתיהם; נציגי הצבא וגורמים פוליטיים ישראלים התחייבו בפני תושבי איקרית כי יוכלו לחזור לכפרם תוך פרק זמן של שבועיים. רוב תושבי איקרית הועברו בנובמבר 1948 לכפר ראמה המרוחק מכפרם, הם הועברו בכלי הרכב של הצבא. לאחר תקופה קצרה, ביקשו התושבים מהצבא לממש את הבטחתו, אבל הצבא סירב והתחילה סחבת. ב-1951 החלו העקורים במאבק משפטי שמטרתו מימוש ההבטחה להתיר להם לשוב לכפרם, בג"ץ פסק לטובת שני הכפרים ודרש מהממשלה להחזיר אותם לבתיהם, אך בסוף אותה שנה הרס צה"ל את מבני הכפר.  בשנת 1962 דווח שחלק קטן מעקורי איקרית הגיעו להסדר עם המדינה על פיו קיבלו בין 4000-5000 לירות פיצויים ועברו לגור בחיפה או בתרשיחא. במשך השנים הוקמו וועדות שרים וניהלו התושבים משא ומתן עם כל ממשלות ישראל לדורותיה, בשנת 1992 מינה ראש הממשלה יצחק רבין את שר המשפטים דאז, דוד ליבאי בראש וועדה, הוועדה פרסמה את המלצותיה בפני הממשלה בשנת 1995 והן היו בעד החזרת תושבי שני הכפרים לחלק מאדמותיהם ואף המליצה הוועדה בפני הממשלה להשתתף בהוצאות הקמת ובניית הכפרים מחדש ולפצות את התושבים על התקופה שחלפה מאז. לאחר מכן התושבים הגישו הסתייגויות לגבי ההצעות אך הממשלה לא דנה איתם בנושא, לאחר מכן נרצח ראש הממשלה יצחק רבין וממשלות הימין סירבו לאמץ את ההמלצות של וועדת השרים. לאורך כל השנים חלק מהעקורים דואגים לתחזק את בית העלמין של הכפר ואת כנסייתו, שנותרה על תלה למרות הרס בתי הכפר, וממשיכים בשימור הקשר עם אדמות משפחותיהם ובמאבק המשפטי למען השיבה. בשלהי שנות השבעים של המאה ה-20, חזרו התושבים לקבור את יקיריהם בבית העלמין של איקרית, מסורת שנמשכת עד היום.

צאצאי התושבים כיום

תושבי הכפר איקרית גרים בשלושה ריכוזים; חיפה, ראמה וכפר יאסיף. בשנת 2010 הם מנו 1600 נפשות. הקהילה ממשיכה לקיים חיי קהילה למרות הביזור הגאוגרפי, בכנסיית הכפר נערכת תפילה בכל שבת ראשונה של החודש, בחגים ובמועדים. צאצאי הכפר מקיימים את החתונות של בני הקהילה בכנסייה וכך גם ההטבלות של התינוקות. חלק נוסף מהפעילות של התושבים הוא הקייטנה השנתית שהפכה למסורת מזה 18 שנים. בקיץ 2012, חלק מצעירי הכפר (כ 20 במספרם) החליטו להישאר לאחר תום הקייטנה ולנהל את חייהם מהשטח של הכפר כחלק מהמאבק המתמשך. 
סמוך לשטח שבו שכן הכפר הוקמו המושבים היהודיים שומרה, אבן מנחם וגורן והיישוב גורנות הגליל. חלק מאדמות הכפר הוכרזו כשמורת טבע ועל חלקים אחרים נסללו כבישים. כיום האדמה בסטטוס של אדמה מופקעת ובחזקת מינהל מקרקעי ישראל.
הורודץ

יהודי הורודץ

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודץ הוא מאמצע המאה ה-16, ובשנת 1623 נזכרה הקהילה בעיירה ככפופה לקהילת בריסק. 
בתחילת המאה ה-20 פעלו בהורודץ ארבעה בתי כנסת, בית מדרש ושני שטיבלים, האחד של חסידות סטולין והשני של חסידות קוברין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי העיירה, ורוב יהודיה נמלטו ממנה. היהודים שנותרו בעיירה גויסו לעבודות כפייה על ידי הגרמנים, ומעת לעת ביצעו בהם כנופיות איכרים ("בלחובצים") מעשי התעללות.
בין מלחמות העולם היגרו רבים מיהודי העיירה לצפון אמריקה ולדרום אמריקה, וחלקם עלו לארץ ישראל, עד שבעיירה נותרו כ-50 משפחות יהודיות, פחות ממחצית מתושביה. בתקופה זו התגברה בהורודץ הפעילות הציונית.

בשואה

לאחר שליטה סובייטית מספטמבר 1939, נכנסו הגרמנים לעיירה ב-24 ביוני 1941, וכעבור זמן קצר הוציאו בה להורג ארבעה יהודים באשמת קומוניזם. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחיוב בעבודות כפייה.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה. ב-26 ביולי 1942 נלקחו יהודי הגטו לתחנת הרכבת המקומית, והוסעו ממנה לאתר ההרג ברונה גורה, שם נרצחו כולם. 15 בעלי מקצוע יהודים שהושארו בחיים הועברו לגטו אנטופול, ושולחו להשמדה עם חיסול המקום.