google/wiki40b huggingface dataset:
אדמוניתיים

תפוצה

המינים בסוג זה נפוצים באמריקה הצפונית, דרום אירופה (כולל ישראל, בתפוצה הדרומית ביותר) ואסיה. קיימים כמה עשרות מינים של אדמונית, מתוכם רק מין אחד פורח בארץ ישראל - אדמונית החורש.

מאפיינים

מרבית מיני האדמונית הם צמחים עשבוניים רב-שנתיים, בעלי עלים מפולגים לאונות ומורכבים. הם נוטים לפרוח באביב ובתחילת הקיץ, בפריחה גדולה ובולטת בצבעים בהירים - ורוד, צהוב, אדום ולבן.

גידול מסחרי בארץ

מבין כלל מיני האדמונית, מגודל באופן מסחרי בארץ המין אדמונית עשבונית (P.lactiflora), באזורים גבוהים - רמת הגולן, הר חברון ובגליל המערבי.
המין הוצג לראשונה בארץ למטרות גידול מסחרי בשנות התשעים, ככל הנראה על ידי פרופסור אברהם הלוי. קיימים למעלה מתריסר זנים שונים, הנפרדים בצבע, אופי עלי הכותרת, עמידות ועוד.
הפרחים נקטפים בחודש אפריל או מאי ומיוצאים רובם ככולם לשוקי חוץ, בתחרות עם הולנד. בשנת 1999 נשקל לגדל מספר זנים חדשים, כגון השירלי טמפל (ורוד) והצ'ארלי ווייט (לבן), אף על פי שחיי המדף שלהם קצרים. עוד על גידול האדמונית בארץ.

תחרות מסחרית

בעוד שבהולנד נמכרים מעל 40 מיליון פרחי אדמונית בשנה (נכון ל-2006)  , בישראל ייצוא הפרח לא עבר את סף מיליון היחידות לשנה.
סביר כי מצב השוק הנוכחי נוצר כתגובת שוק ליוזמה ישראלית. במטרה להביס את ההולנדים, ניסו הישראלים לגדל את הפרחים בחממות מבוקרות וכך להקדים את מועד הפריחה (בדרך כלל החל ממאי) במספר שבועות ואף חודשים. לפרק זמן קצר השיטה הניבה פרי, אך כשקרבו המגדלים הישראלים להפקת רווח משמעותי החלו ההולנדים מגדלים אדמוניות בשיטה דומה, והציפו את השוק באפריל. עם ירידת המחיר לפרח מ-85 יורוסנט ל-60 יורוסנט, ירדה מעט הרווחיות למגדל הישראלי, ועימה פחת האיום למגדל ההולנדי.
פרידריך בר

ביוגרפיה

בר נולד בעיר בּרין (ברנו) שבמוראביה, אוסטריה (כיום בדרום-מזרח צ'כיה), בנו של סוחר מפּרוֹסניץ (כיום Prostějov). בגיל צעיר התייתם, וגדל אצל קרוביו. בנעוריו החל ללמוד בבית הספר למסחר בפרוסניץ, עד שבגיל 15 היה לשוליה של מגלף במירשַאוּם בווינה הבירה. משנת 1865 ועד 1870 למד באקדמיה לאמנויות היפות בווינה, תחילה אצל טובע המדליות קארל רדניצקי (Radnitzky;‏ 1818–1901) ואחר-כך אצל הפסל פרנץ באואר (Bauer;‏ 1798–1872).
על צמד פסליו "אכילס ופנתסיליאה" קיבל ב-1870, לפי הצעתו של האדריכל הדני-אוסטרי תיאופיל האנסן (Hansen), אז פרופסור באקדמיה, את מלגת רומא (Rom-Stipendium). ברומא השתלם במשך שלוש שנים בסדנה בארמון ונציה. ב-1873 שב לווינה, וב-1875 התיישב בפריז, שם קנה לעצמו עד מהרה שם כדיוקנאי. הוא יצר בשיתוף עם הקריקטוריסט והפסל אלפרד גרֶוָואן (Grévin) דיוקנאות ופסלונים (צלמיות) נשיים משעשעים. במרוצת שנות ה-80 של המאה ה-19 זכו פסלוני הילדים שלו לפופולריות רבה, בהן בפרט דימויהם של מרטין לותר ואלברכט דירר כילדים.
בנוסף, השתלם בלימודי כימיה, ופיתח חומרים סינתטיים ליצירת מודלים.
בשנות ה-90 התיידד עם תאודור הרצל ומקס נורדאו, מראשי התנועה הציונית במערב אירופה. בסוף שנת 1894 יצר פרוטומה של הרצל. בעקבות היכרותם יצר גם כמה פסלים בנושאים יהודיים וציוניים, בהם הפסל "שמע ישראל" (1903). ב-1897 השתתף כציר לקונגרס הציוני הראשון. לרגל כינוס הקונגרס הציוני השני עיצב מדליית זיכרון.
בשנת 1902 עבר לעיר פירנצה שבטוסקנה, איטליה, שם חי עד מותו בסוף שנת 1912, בגיל 66. היה אב לילדים.
היכון הכן שף!

פורמט

בכל תוכנית יתחרו זה מול זה שני שפים, שיעשו הכך כדי להכין את מנת הגורמה שתביא להם את הניצחון.

היסטוריה

במקור תוכננה התוכנית להיות משודרת בשעות הערב של יום שישי, אך בעקבות סיבות לא ידועות שובצה בסוף ביום שישי בשעה 15:30.
העונה הראשונה עלתה ב-27 באפריל 2018 ונגמרה ב-21 בספטמבר 2018.
כפל

סימון ומונחים

את הכפל מסמנים בסימן "" או בסימן "·" בין הגורמים המוכפלים. לדוגמה,  (במילים, "שתי פעמים 3 שווה ל-6", או "שתיים כפול שלוש שווה ל-6"). לפי כללי קדימות אופרטורים הכפל קודם לחיבור ולחיסור בסדר הפעולות: . הכפל הוא אסוציאטיבי, ולכן אין צורך להנחות באמצעות סוגריים בביטוי שיש בו כמה פעולות כפל: . באלגברה משמיטים לפעמים את סימן הכפל כליל, ורישום משתנים בסמיכות מייצג כפל שלהם (למשל XY שווה ל-X פעמים Y, ו-5X שווה לחמש פעמים X).
בשפות תכנות רבות מסומנת פעולת הכפל בכוכבית (כמו ב 2*5) מכיוון שהיא מופיעה בכל סוגי לוחות המקשים. החלה בכך שפת התכנות Fortran.

הסימון לכפל גורמים רבים

כפל סדרתי של איברים מסומן בסימן הַמַּכְפֵּלָה, שהוא האות Π (פאי) גדולה באלפבית היווני: . הציון התחתי (במקרה זה, האות i) מציין פרמטר, המופיע עם הגבול התחתי (m), ואילו הכתב העילי מציין את הגבול העליון (n). ערך הביטוי הוא המכפלה של הגורמים  עבור ערכי הפרמטר מן הגבול התחתון לעליון. לדוגמה, . במקרה ש-m = n, התוצאה של המכפלה היא xₘ. אם m > n, זוהי מכפלה ריקה, ומוסכם שערכה 1.
בעוד שמכפלות סופיות אפשר להגדיר באינדוקציה, המכפלה האינסופית (שבה הגבול העליון, למשל, הוא אינסוף), אינה מוגדרת בכל מקרה. כאשר מכפילים מספרים ממשיים, המכפלה האינסופית מוגדרת כגבול של סדרת המכפלות הסופיות, כאשר n שואף לאינסוף. כלומר, .
גרג צ'ילין

ביוגרפיה

גרג צ'ילינגיריאן נולד בקיימברידג' להורים ממוצא ארמני ואנגלי. בגיל 11 הופיע צ'ילין בפעם הראשונה באופן מקצועי בתפקיד כדורגלן בפרסומת למשקאות.
צ'ילין גילם את דמותו של זורואסטר דה פרטולה בסדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י" של דייוויד ס. גויר. ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "The Last Witch" שכתבה סאלי ויינרייט לצדה של קתרין קלי.
אחד מתפקידיו הבולטים הוא בדמות אואן בעונה הראשונה של הסדרה כמעט אנושיים של BBC Three. ב-2010 גילם את מנואל בסרט הבריטי "4.3.2.1" בבימויו של נואל קלארק.
בטלוויזיה שיחק צ'ילין בתוכניות רבות בהן סדרת הדרמה "Inside Men" של BBC One, "להעיר את המתים", והסדרה "זן" בה גילם את פפה ספדולה לצדו של רופוס סוול.
צ'ילין דיבב את דמותו של רון ויזלי בסדרת משחקי וידאו של הארי פוטר.
הופעת הבכורה של צ'ילין בתיאטרון הייתה בשנת 2008 במחזה "DNA" מאת דניס קלי שהוצג בתיאטרון המלכותי הלאומי.
טואוד (קולומביה הבריטית)

מהלך הנהר

הנהר זורם לכיוון צפון-מזרח, זורם דרך הפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו, ומתחבר עם נהר ליארד, יובל של נהר מקנזי, אשר זורם אל האוקיינוס הארקטי. העיירה טואוד ריבר (נהר טואוד) ממוקמת בקצהו הדרומי של נהר טואוד, ובמקום זה חוצה את הנהר הכביש המהיר של אלסקה.

מקור השם

מקור שמו של הנהר, במספר הקרפדות הרב, ובגודלן יוצא הדופן, שנצפו על גדות הנהר, על ידי סוחרי הפרווה של חברת מפרץ הדסון שחצו את הנהר בראשית המאה ה-19.
ג'ון מקלאוד, סוחר של חברת מפרץ הדסון שחצה את הנהר בשנת 1831, כתב: "שם הנחל נובע ממספר קרפדות הרב שראיתי לאורך גדותיו וחלקן עצום בגודלן; אני ראיתי כמה קרפדות שמשקלו למעלה מליברה (הערה: למעלה מחצי קילו), והאינדיאנים אמרו לי שיש בנהר קרפדות גדולות יותר".
יחסי איסלנד–גרמניה

היסטוריה

היחסים בין גרמניה לאיסלנד החלו כבר במהלך המאה ה-10, כשמיסיונרים גרמנים החלו להגיע לאיסלנד, ובסופו של דבר הביאו לניצור התושבים האיסלנדיים. בשנת 1442 עלה לשלטון בדנמרק, ובעקבות כך אף באיסלנד, כריסטופר מבוואריה מבית ויטלסבאך, ששלט במדינה עד לשנת 1448. במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 התנהל מסחר ער בין איסלנד לברית ערי ההנזה, ובעיקר עם המבורג. לאחר המלחמות הנפוליאוניות שלום קיל בין דנמרק לשוודיה, ובו הועברה נורווגיה לשוודיה, ואילו איסלנד נשארה תחת שלטון דני. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשארה דנמרק נייטרלית, ובשנת 1918 הוקמה ממלכת איסלנד, שהייתה מאוגדת באוניה פרסונלית רופפת עם דנמרק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה איסלנד על ידי הצבא הבריטי בעקבות כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית, במטרה למנוע את נפילת איסלנד גם היא בידי כוחות גרמניים. ב-17 ביוני 1944 קיבלה איסלנד את עצמאותה כרפובליקה בעקבות משאל עם. מכיוון שדנמרק הייתה עדיין תחת כיבוש גרמני, חשו דנים רבים פגיעה מהצעד שנתפס כחד צדדי. למרות זאת שלח כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק מסר של ברכה לעם האיסלנדי.
בשנת 1949, למרות גל של מהומות והתנגדות עזה, הצטרפה איסלנד לנאט"ו, בתנאי שלעולם לא תיקח חלק בפעולות התקפיות כנגד מדינה זרה. בכך הייתה איסלנד למדינה היחידה בנאט"ו שזכאית להגנת הברית אף שאין לה צבא, זאת עקב מיקומה של המדינה בנקודת מפתח אסטרטגית. בשנת 1952 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים על פי בקשתו של קונרד אדנאואר, ונפתחה שגרירות איסלנדית בהמבורג. בשנת 1955 הועברה השגרירות האיסלנדית לבון, ובאותה שנה צורפה גם גרמניה המערבית לנאט"ו. בעקבות איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990, הועברה השגרירות האיסלנדית בשנת 1999 לברלין.
איסלנד וגרמניה חברות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ומועצת הים הבלטי. בנוסף, בשנת 2001 הצטרפה איסלנד לאמנת שנגן, ובעקבות כך ניתן לנסוע מגרמניה לאיסלנד ללא ביקורת גבולות.

יחסים כלכליים

במהלך מלחמת הבקלה נפגעה גרמניה מהרחבת אזור הדיג הימי סביב חופיה של איסלנד, אולם נאלצה לאשר את תביעותיה של איסלנד.
גרמניה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של איסלנד, ומייבאת ממנה בעיקר דגים ואלומיניום, מאידך, איסלנד מייבאת מגרמניה כלי רכב, מכונות ומוצרים מוגמרים.
המשבר הכלכלי באיסלנד בשנת 2008 היה סדרה של בעיות מתמשכות בכלכלתה ובמערכת הבנקאות של איסלנד, על רקע המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. כל שלושת הבנקים הגדולים באיסלנד הולאמו בעקבות המשבר. בפרסומים שונים נאמר שאיסלנד הייתה על סף שמיטת חובות. הדבר פגע גם בלקוחות גרמניים שהפקידו את כספם בבנק קאופתינג שהיה לוסניף בפרנקפורט. בעקבות המשבר משכה איסלנד בשנת 2015 את בקשת הצטרפותה לאיחוד האירופי.
בשנת 2010 התפרץ הר הגעש אייאפיאטלאייקוטל, ובעקבות כך שותקה התנועה האווירית בגרמניה כמה ימים.

יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה באיסלנד שגרירות ברייקיאוויק, ו-2 קונסוליות בסייד'יספיירד'ור, איסאפיירד'ור. מאידך, איסלנד מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-10 קונסוליות בברמן, קלן, קוקסהאפן, דיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, מינכן, רוסטוק ושטוטגרט.
אוטו וגנר

אוטו קולומן וגנר (Otto Koloman Wagner;‏ 13 ביולי 1841 - אפריל 1918) היה אדריכל אוסטרי.

ביוגרפיה

וגנר נולד בשנת 1841 בווינה. את לימודיו עשה בברלין ובווינה. בשנת 1864 החל וגנר לעצב את מבניו הראשונים, וב-1884 הוא קיבל משרת מורה באקדמיה לאמנות של וינה.
ב-1890 עיצב וגנר כמה בניינים בסגנון אר נובו. הוא התעניין מאוד בתכנון עירוני, וב-1890 תכנן עיצוב חדש לעיר וינה, אך רק רשת הרכבת העירונית שתכנן, ה"שטטבאן", נבנתה. ב-1895 הוא הוציא לאור ספר בשם "אדריכלות מודרנית", מה שפרסם את סגנונו האדריכלי. סגנונו כלל שימוש בחומרים חדשים וצורות חדשות על מנת להבהיר שהחברה השתנתה. בספרו הוא הצהיר כי "חומרי הבנייה האנושיים החדשים קוראים לשינוי או לבנייה חדשה של צורות חדשות". כתוצאה מאידיאל זה הוא עיצב בניינים ששיקפו את תפיסתו, כמו בניין הקומות "אֵוּסְטֵרֶה ווֹנהאוס" שבווינה. 
בשנת 1897 הקימו וגנר, גוסטב קלימט, יוזף מאריה אולבריך, יוזף הופמן וקולומן מוזר את קבוצת האמנים "זצסיון". מסגנונה של הקבוצה הזו הוא פיתח סגנון חדש שכלל התייחסות מעין-סמלית לצורות החדשות של המודרניות. 
וגנר נפטר בווינה ב-1918.
מרק עוף

מרק עוף הוא מרק המבוסס על בישול עוף וירקות. המרק מוגש בדרך כלל ללא העוף, עם או בלי הירקות. בצורתו המסוננת משמש המרק כציר להכנת מאכלים רבים אחרים. אבקת מרק עוף משמשת בבישול כתבלין.

במטבח היהודי המזרח אירופאי

בשל העוני בשטעטלים שבמזרח אירופה, המשפחות שאפו לנצל כמה שיותר חלקים מן העוף. תבשילים כגון רגל קרושה, כבד קצוץ או שמאלץ הם דוגמאות לשימוש משני בעוף. גם המרק אפשר ניצול מקסימלי של העוף. נתחים מחזה העוף בושלו במרק, על מנת להקנות לו את הטעם, ולאחר מכן הוצאו מהמרק והשתמשו בהם לשם הכנת קרעפלאך או קניש. התוספת המקובלת למרק הייתה אטריות ("לוקשען" ביידיש), והוא תובל בפטרוזיליה ובשמיר. תוספות אפשריות נוספות הן סלרי, גזר ובצל. בפסח הוחלפו האטריות בקניידלעך.

מרק עוף כתרופה עממית

רבים מייחסים למרק עוף סגולות רפואיות, וסברה רווחת היא כי הוא מסייע נגד הצטננות ושפעת. ביוון הוא נתפס כיעיל גם נגד חמרמורת ובקוריאה הוא נחשב יעיל גם לשם מניעתן של מחלות.
היסטוריונים סבורים כי כבר במצרים העתיקה השתמשו במרק למטרה זו, ואף מלומדים כמו אבן סינא והרמב"ם המליצו עליו לחולים שפנו אליהם. הרמב"ם הגדיל לעשות בהמליצו על המרק כתרופה לטחורים ולצרעת.
במחקר שנערך בראשותו של ד"ר סטיבן רנארד מאוניברסיטת נברסקה, הגיעו החוקרים למסקנה שייתכן ולמרק עוף יש סגולות רפואיות, אף שלא עלה בידיהם להוכיח זאת בוודאות. הם מצאו כי במרק מרכיבים וויטמינים שיכולים להאט את פעילותם של תאי דם לבנים מסוימים, וייתכן שבכך יש כדי להקל על כמה מהסימפטומים של המחלה.
בישראל נחשב מרק העוף בקרב רבים לתרופת סבתא.
ג'ולי הגרטי

ילדותה ונעוריה

הגרטי נולדה בסינסינטי, אוהיו, בתה של הארייט יולינג, דוגמנית וזמרת, וג'רי הגרטי, מוזיקאי. מיכאל הגרטי, אחיה, גם כן היה שחקן. הוריה התגרשו מאוחר יותר. הגרטי למדה בבית הספר התיכון "אינדיאן היל". בגיל 15 הוחתמה כדוגמנית בסוכנות "פורד", וניצלה את חופשות הקיץ מהלימודים לצורך עבודות דוגמנות בניו יורק. בשנת 1972 עברה לגור שם, ועבדה בקבוצת התיאטרון של אחיה, וכן למדה משחק עם השחקן ויליאם היקי.

קריירה

הופעת הבכורה של הגרטי הייתה בשנת 1979, על בימת אוף ברודוויי, שם כיכבה בהצגה בשם "חיים בעלי תועלת הדדיים", בתיאטרון של אחיה - "חברת ההפקה". הגרטי המשיכה להופיע על בימות ברודוויי, בתפקידים שונים. תפקידה הקולנועי הראשון היה תפקיד קטן בסרט "כל הג'אז הזה". לאחר מכן היא לוהקה לסרט "טיסה נעימה", שהיה להצלחה קופתית מרשימה. הסרט, שיצא בשנת 1980, נחשב לראשון של ז'אנר הפרודיה המודרנית, והגרטי ביססה את מעמדה כשחקנית קומית ראויה לציון.בשנת 1985 הגיעה לישראל, ושיחקה בסרטו של עמוס קולק, "מניו יורק באהבה", לצד דודו טופז, במהלך שנות ה-90 ושנות ה-200 הגרטי הופיעה בעיקר בסרטי טלוויזיה או בתפקידי משנה בסרטים הוליוודיים.

חיים אישיים

בשנת 1986 הגרטי התחתנה עם פיטר בורקי. בני הזוג החלו בהליכי גירושין בשנת 1991. בשנת 1999 נישאה לריצ'רד קגן.
ז'ורז' פומפידו

נעוריו ותחילת דרכו

פומפידו נולד בקומונה מוֹנְבּוּדִיףְ שבמחוז קנטל במרכז צרפת. הוא למד בבית הספר התיכון "לואי-לה-גראן", שם התחבר עם המשורר והמדינאי הסנגלי לאופולד סדר סניור.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל הרגלים. בשנת 1940 עם סיום ההכשרה הוצב בגדוד הרגלים האלפיני ה-141 אשר בשלב מאוחר יותר עוטר במדליה עבור השתתפותו בקרב על הסום. לאחר כיבוש צרפת על ידי הכוחות הנאצים השתחרר משירותו הצבאי.
את לימודיו האקדמיים סיים פומפידו עם תואר בספרות מהאקול נורמל סופרייר. בתחילה שימש פומפידו כמורה לספרות בבית ספר, עד שב-1953 שכר אותו גי דה רוטשילד לעבוד עבור משפחתו. ב-1956 הוא מונה למנהל הכללי של בנק המשפחה, והחזיק במשרה עד 1962. לאחר מכן, שכר אותו שארל דה גול כדי שינהל את "קרן אן דה גול לתסמונת דאון" (בתו של דה גול, אן, סבלה מתסמונת דאון).

ראש ממשלת צרפת

לאחר שב-16 באפריל 1962 התפטר ראש הממשלה מישל דברה, מונה פומפידו לתפקיד, אותו מילא תחת הנשיא דה גול עד ה-21 ביולי 1968. תקופת כהונתו היא הארוכה ביותר מבין ראשי הממשלה ברפובליקה החמישית. מועמדותו לתפקיד ראש הממשלה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שפומפידו לא היה חבר באספה הלאומית, ובאוקטובר 1962 אף התקבלה נגדו הצעת אי-אמון, אותה ביטל דה גול. המפלגה הגוליסטית זכתה בבחירות שנערכו באותה שנה ופומפידו נשאר בתפקידו. שנתיים לאחר מכן התמודד פומפידו עם שביתת הכורים, וב-1967 הוביל את המפלגה לניצחון דחוק בבחירות.
רבים ראו בו את האחראי לסיומו של מרד הסטודנטים במאי 1968, כשניהל משא ומתן עם האיגודים המקצועיים והמעסיקים ובכך שבר את אחדותם של הסטודנטים והפועלים. עד המשבר התאפיינה כהונתו של פומפידו בשגשוג כלכלי ובשלווה יחסית, אך בזמן האירועים התעוררו חילוקי דעות בין דה גול לפומפידו, שהחלו כשהאחרון לא הבין מדוע דה גול לא יידע אותו על נסיעתו לבאדן-באדן ב-29 במאי. בין השניים, שעד אז היו ביחסים טובים, שררה מאז מתיחות מתמדת. פומפידו הוביל את המפלגה לניצחון נוסף בבחירות 1968, אך התפטר לאחריהן. אף על פי כן, היה נראה כי הוא יהיה יורשו של דה גול, ואכן, בינואר 1969 הודיע פומפידו על מועמדותו לנשיאות. מספר שבועות לאחר מכן, הוזכר שמו בפרשת מרקוביץ'. פומפידו היה בטוח כי אנשיו של דה גול עומדים מאחורי כן.

נשיא צרפת

ב-28 באפריל 1969 פרש דה גול מהנשיאות לאחר תבוסתו במשאל עם שבו ביקש להפוך את הסנאט לגוף מייעץ ולתת סמכויות חזקות למועצות אזוריות. בבחירות שנערכו לאחר מכן נבחר פומפידו לנשיא צרפת הבא, כשהביס את איש המרכז, יו"ר הסנאט והנשיא בפועל אלן פוהר. על אף שהוגדר כגוליסט, היה פומפידו גמיש מדה גול, והתיר את הצטרפות הממלכה המאוחדת לקהילה האירופית ב-1973. פומפידו היה ספקן לגבי תוכנית "החברה החדשה" של ראש ממשלתו, ז'אק שבאן-דלמאס, וב-1972 החליף אותו בפייר מסמה, שהיה קרוב יותר לאידאולוגיה הגוליסטית שלו.
ב-1974, באמצע כהונתו, מת פומפידו במפתיע מסרטן.
לפומפידו היה בן מאומץ, אלן פומפידו, כיום נשיא משרד הפטנטים האירופי.
ברזל ואבנים

מוזיקה ומילים

הסגנון המוזיקלי של האלבום נע בין "ניו ווייב" או רוק אלטרנטיבי של שנות ה-80 (כמו בשירים "עמוק הלילה" ו"קראת לי קין") לבין רוק קלאסי (כמו בשיר הנושא וב"עיר שלא נרדמת"). את המיקס לאלבום עשה המפיק הבריטי גארת' ג'ונס שעבד בין היתר עם דפש מוד, ניק קייב ואינטרפול, שעזר להעניק לאלבום את הסאונד "האייטיזי" שלו.
מבחינה טקסטואלית רותם התרחק מכתיבה אישית שאיפיינה את אלבומו הקודם, והתרכז בכתיבה על דמויות בסיטואציות שונות ומגוונות. מאובדן של ילד (בשיר "מדברים על הילד") או חיילת שמשרתת בשטחים (בשיר "נטלי"). השיר "נטלי" נכתב בהשראת סרט דוקומנטרי ששמו "לראות אם אני מחייכת" של תמר ירום, שמתעד חוויות של חיילות ששירתו בשטחים. יוצא דופן באלבום הוא השיר "הכיתה שלנו" שהוא היחיד שלא נכתב על ידי נעם רותם. הוא נכתב במקור על ידי הזמר-יוצר הפולני יאצק קצ'מרסקי. רותם התאים את מילות השיר למציאות העכשווית הישראלית, למרות שהשיר נכתב במקור על פולין הקומוניסטית של שנות ה-70.

ביקורות

האלבום זכה לביקורות חיוביות. עינב שיף כתב באתר האינטרנט וואלה! ש"הדיוק, הכנות והאמפתיה לכאב האנושי הופכים את "ברזל ואבנים" של נעם רותם ליצירה מטלטלת שהיא גם אלבומו הטוב ביותר". ב-ynet תימורה לסינגר נתנה לאלבום ארבעה כוכבים מתוך חמישה וציינה ש"דרכו המוזיקלית המקורית והמקצוענית (של נעם רותם), ממשיכה לגרות את האוזן באפשרויות.". בן שלו מעיתון "הארץ" ציין שהאלבום "אינו חף מהמגרעות של הג'אנר (ז'אנר הרוק הישראלי), ובכל זאת מצליח להישמע רלוונטי, סוחף מעניין ואפילו מצוין"
דוד סופר

חייו

סופר התחיל את לימודי הפסנתר בגיל שמונה בקונסבטוריון גבעתיים אצל אנה דורטרוט. לאחר שירותו הצבאי, המשיך את לימודי הפסנתר אצל רינה ולדמן והופיע כפסנתרן ג'אז ולאחר תקופה לא ארוכה כסולן בתוכניות קלאסיות.
את לימודי התזמור והקומפוזיציה הרחיב באופן פרטי אצל רפי קדישזון ובמקביל למד נגינה על קונטרבס אצל אלי מגן שהיה נגן בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. את לימודי הניצוח סיים בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה אצל יואב תלמי, אי-אן שו, רונן בורשבסקי וואג פפיאן. הוא לקח חלק פעיל בכיתות אמן אצל פרופסור נועם שריף ואצל זובין מהטה.
דוד מנהל מוזיקלי ומנצח על תוכנית "אלחאן" עם "תזמורת הגליל" - התזמורת הקאמרית הערבית יהודית מנצרת (בשיתוף פעולה עם מכללת לוינסקי) וכמו כן מנצח ומשתף פעולה עם מגוון תזמורות בניהן, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ותזמורת השרון בכפר שמריהו.
משנת 2013 מכהן דוד כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הבין-דורית של הוד השרון. בנוסף מקדיש חלק ניכר מעבודתו לחינוך ועבודה עם נוער - ריכז את מגמת המוזיקה בבית הספר לאומנויות "רעות" וכיום מנהל מוזיקלי ומנצח על התזמורת הקאמרית הייצוגית של בית הספר, מנצח על התזמורת הייצוגית של "מרכז חינוך ליאו באק" בחיפה ומקהלת תיכון "אוהל שם" ברמת גן. במסגרת תפקידיו יוצא דוד מדי שנה כראש משלחת לסיורי קונצרטים בחו"ל.
דוד כתב מוזיקה למחול – שיתוף פעולה עם הכוריאוגרפית דנה רוטנברג, מוזיקה לתוכניות ילדים יחד עם ד"ר עידית סולקין והקים את תזמורת ה"דיבנד" וה"סימפוג'אז" איתן הופיע ברחבי הארץ.
דוד מלמד באופן פרטי פסנתר וניצוח ובמקביל מדריך גם הרכבים קאמריים.
דן סאליבן

ביוגרפיה

סאליבן נולד בפיירויו פארק שבאוהיו. למד בפנימייה הצבאית קולבר אקדמי שבאינדיאנה. ב-1987 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד וב-1993 סיים לימודיו בתוכנית המשולבת של תואר JD במשפטים ותואר שני בשירות החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון. 
בתום לימודיו התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית והשתחרר משירות פעיל ב-1997. מאז הוא משרת בכוחות המילואים והתקדם לדרגת לוטננט קולונל. בין השאר שימש מפקד כוח חילוץ והצלה ומפקד מחלקת מרגמות 81 מ"מ, סגן מפקד פלוגה בגדוד סיור ומפקד פלוגה ביחידת הסיוע האווירית של המארינס. ב-2004 נקרא לשירות מילואים פעיל בן שנה וחצי ושימש עוזרו של מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. ב-2013 נקרא לשירות פעיל ונשלח עם גדוד הלוחמה בטרור של המארינס, כחלק מכוח המשימה המשולב באפגניסטן, ללחימה בטאליבן. 
סאליבן התמחה בבית המשפט לערעורים של מחוז קולומביה. לאחר שחרורו ב-1997 עבד בלשכתו של שופט בית המשפט לערעורים בפיירבנקס שבאלסקה ובלשכתו של שופט בית המשפט העליון של אלסקה באנקורג'. לאחר מכן עבד בחברת עורכי דין פרטית. 
ב-2002 עבר לוושינגטון די. סי., עבד בבית הלבן כיועץ למועצה הלאומית לכלכלה ולמועצה לביטחון לאומי. ב-2006 מונה לעוזר מזכיר המדינה לכלכלה, אנרגיה ועסקים. ב-2009 מונה על ידי מושלת אלסקה שרה פיילין לתובע הכללי של המדינה. ב-2010 מונה על ידי המושל שון פרנל לנציב מחלקת המשאבים הטבעיים של אלסקה. 
ב-2014 זכה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, לאחר שגבר על מרק בגיץ', הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, ברוב של 48% לעומת 45.8%. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. הוא מכהן כחבר בוועדה לענייני כוחות הביטחון, בוועדה למסחר, מדע ותחבורה, בוועדת הגנת הסביבה והתשתיות ובוועדה לענייני חיילים משוחררים. 
סאליבן נשוי ואב לשלוש בנות.
יו-גי-הו! מפלצות הקפסולה

הבדלים בין מפלצות הקפסולה לסדרה המקורית

המאפיין העיקרי שהבדיל את מפלצות קפסולה מהסדרה המקורית היא שהמפלצות המוכרות מהקלפים דיברו לראשונה, זוהי למעשה הפעם היחידה ששחקנים חיים דיבבו את המפלצות עצמן, ולא את הדמויות האנושיות.
מלבד הבדל זה ישנו גם מאפיין הבא לידי ביטוי משם הסדרה, המפלצות מגיעות מקפסולות והן חיות בעולם משלהן ממש כמו בני אדם ולא חיות בתוך קלפים עתיקים שמשמשים רק למשחק הדו-קרב המוכר מיו-גי-הו! מפלצות.
בסדרה זו, המפלצות עצמן הן אלו שהוו את מקור העלילה ואת עיקר התסריט, הדמויות שימשו אך ורק רקע להעברת הסיפור.
לראשונה נחשף גם הקשר בין שלוש מפלצות הקוסמים של יוגי מוטו ומסתבר שהם משפחה, הקוסם האפל (הסגול), המכשף (השחור) והקוסמת האפלה (הוורודה).
ניצן קידר

ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. בוגר הישיבה התיכונית ברמת גן, ישיבת נחלים ומכינת אלישע. נשוי לברכה, אב לחמישה ומתגורר בקריית נטפים. בוגר האוניברסיטה הפתוחה.

קריירה עיתונאית

החל את דרכו העיתונאית ככתב בעיתון 'הצופה' ובמקביל בעיתון 'מעריב'. אחרי שירות צבאי בגלי צה"ל, חזר לעיתון 'הצופה' ובמקביל החל לעבוד בתקשורת החרדית ברדיו 'קול חי' שם היה שותף לצוות שהקים את מערכת החדשות.
עם סגירתו של 'הצופה', שימש כראש דסק במערכת החדשות של העיתון 'מקור ראשון' שיצא אז במהדורה יומית.
שימש כעורך בכיר וככתב המדיני ברדיו 'קול ברמה', ובין השנים 2011 ל-2019 ניהל את מחלקת החדשות ואחראי על מהדורות השעה, מערך הכתבים של התחנה ויומני האקטואליה השונים.
בשנים 2014 -2015 שימש כעורך המשנה של קו עיתונות.
בעל טור שבועי בנושאים מדיניים ופוליטיים בעיתון 'בשבע' ומשמש כראש הדסק המדיני של ערוץ 7.
טאקט

טאקט פירושו התנהגות הולמת המבוססת על התחשבות מאוזנת במצב החברתי ובסביבה שבהן נמצא אדם ברגע נתון. מקור המילה ביוונית τακτ שמשמעותו מגע או תחושה (ובדומה למילה האנגלית touch).
לדוגמה, ביחסים בין-אישיים, טאקט פירושו התנהגות הנעשית תוך התחשבות ברגשות הזולת ובערכי המוסר שאותם הזולת מוקיר, על מנת ליצור אווירה נוחה ומערכת יחסים הרמונית, ולהפחית את הסיכון לעימותים ועלבון.
טאקט הוא צורה של דיפלומטיה בין-אישית: היכולת להשפיע או להעביר מסר טעון מבלי לפגוע, וזאת באמצעות התחשבות, חמלה, נדיבות והיגיון, ולעומתו, חוסר-טאקט הוא התנהגות פוגענית, מעליבה וחסרת התחשבות.

במקורות

בספר משלי משלים רבים המזהירים מפני תוצאותיהם ההרסניות של הלעג, הזלזול והביזוי, לפוגע עצמו, שכן בסופו של דבר, החברה מתרחקת ממנו.
דוגמה לאדם בעל חוסר רגישות למצב, נמצא בסיפור אלישע והאשה השונמית, כאשר גיחזי דוחף את האשה שבעבר סייעה לאלישע, ועתה מתחננת לרגליו. גיחזי לא שם לב לצערה או לילד המת שבזרועותיה. בהמשך הוא אינו מבין את ההשלכות שיש לבקשת תמורה מנעמן שר צבא ארם, ונענש על כך.

בתרבות בת ימינו

בספר "הפיל שבחדר" מאת אביתר זרובבל, דן בתופעת ההשתקה וההכחשה, גם במקרים שרואים אלימות כלפי נשים וילדים בבתי השכנים, שנובעת מהרצון להיראות בעלי טאקט ורגישות חברתית ולא "לתחוב את האף לעניינים לא לנו".
בשנת 2001 שודר פרק בסדרת הטלוויזיה ויל וגרייס בשם "צעירים חסרי טאקט".
בנג'מין ד'יזראלי כתב: בהיעדר טאקט - אינך יכול ללמוד דבר.
ד"ר סוס (תאודור זאוס גייזל) חרז חרוזים סביב המילה באנגלית.
אייזיק ניוטון הגדיר טאקט כ"אמנות הבעת דבר בלי ליצור אויבים".
וינסטון צ'רצ'יל צוטט אומר: טאקט הוא האמנות לומר לאדם "לך לעזאזל" באופן כזה שהוא יצפה וייחל כבר לצאת לדרך.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המופע של קתרין טיית'" הייתה דמות אשה חסרת טאקט בשם 'עלי', אותה שיחקה טיית'. היא פוגשת אדם חירש ומנסה לנחש מהי הפנטומימה, פורצת לתוך דברי אדם מגמגם וקוטעת אותם, ומדברת באופן מפורש על פגם מלידה ניכר במצחו של מישהו כאילו מדובר במשהו שיש לרחוץ אותו. טיית' סיפרה למראיינים באחד העיתונים שהדמות מבוססת עליה עצמה ומקצינה מצבים מביכים אליהם נקלעה היא בהזדמנויות שונות.
בסרטון קצר של ריזון טיוי - הסדרה דאלאס הוצגה כוולגרית, פוגענית וחסרת טאקט, אך כזו שגרמה להפלת משטר ניקולאה צ'אושסקו ברומניה, כשאזרחי ארץ זו צפו בכל מה שניתן לקבל תחת הקפיטליזם, ושנמנע מהם תחת הקומוניזם או הסוציאליזם הנשלט ביד קשה בידי שליט יחיד.
משוואת קולברוק

משוואת קולברוק, באנגלית Colebrook, היא משוואה בהידראוליקה המשמשת לחישוב מקדם החיכוך בזרימה בצינור. הערך של מקדם החיכוך יכול לשמש במשוואת דרסי ויסבך לחישוב מפל הלחץ בזרימה בצינור. קולברוק פרסם את המשוואה בלונדון, בשנת 1939 כאשר תשומת הלב הופנתה לאזור המעבר בזרימה המוראים בדיאגרמת מודי, אזור שהיה בעייתי לחישוב.
סטרייט'ס

חברת אהרן סטרֶייט, שמוצריה משווקים תחת המותג סטריֶיט'ס (באנגלית: Aron Streit, Inc. -‏ Streit's) היא חברת מזון כשר אמריקאית שבסיסה בניו יורק סיטי.
החברה, שבבעלות משפחת סטרייט, ידועה בעיקר בשל המוצר הנמכר ביותר שלה, "מצות סטרייט". החברה מחזיקה כ-40% משוק המצות בארצות הברית והיא המתחרה העיקרית בתחום זה של חברת מנישביץ.

היסטוריה

החברה נוסדה ברחוב פיט שבלואר איסט סייד של ניו יורק בשנת 1916 על ידי אהרן סטרייט (שטרַייט), מהגר יהודי מאוסטריה. בשנות פעילותה הראשונות ייצרה החברה מצות יד, ובשנת 1925 הפכה לחברה רשמית ועברה לרחוב ריווינגטון . עם הצלחת שיווק המצות, רכש סטרייט גם את הבניינים הסמוכים, והחברה פועלת גם בהעשור השני של המאה ה-21 בקומפלקס בן 4,400 מ"ר בלב מנהטן.
מתחם החברה לצד מוסדות מזון היסטוריים אחרים: "המעדנייה של כץ" ומאפיית הקניש של יונה שימל, נשארו כשרידים להיסטוריה היהודית של הלואר איסט סייד.
החברה עשתה מאמצים להתאים את עצמה לתהליך הג'נטריפיקציה שעובר האזור כולו, בשלב מסוים נבחנה אפשרות להקמת בית קפה או פאב שיגישו גם מצות, ולהשתלב במגמה החדשה של החיים ברובע.
מפעל המצות של החברה מייצר בממוצע 16,000 פאונד מצות בכל יום. המפעל ופועל 20 שעות ביממה. תנאי הכשרות מחמירים ועד שלב ההוצאה מהתנור, מותרת הגישה לבצק רק ליהודים שומרי שבת. התהליך כולו מתנהל תחת השגחתם של משגיחי כשרות, בהקפדה על דרישות ההלכה כמו משך זמן האפייה.
ב-2007 פורסם כי שטח המפעל יימכר תמורת 25 מיליון דולר, ייהרס, ובמקום  יבנו דירות יוקרה. התוכנית לא יצאה לפועל.