google/wiki40b huggingface dataset:
שושנה רזיאל

ביוגרפיה

נולדה כבת זקונים להוריה, חיים וחנה שפיצר, ודור שביעי בירושלים. אביה הוא בנו של שמואל זנוויל שפיצר, מעסקני היישוב הישן ומבוני שכונות ירושלים. אמה היא בתו של הרב צבי אשר כהנא שפירא, נצר למשפחת ריבלין. אמה ייסדה את בית הספר תלמוד תורה לבנות החרדים בשכונת הבוכרים שנודע בשם בית ספר "שפיצר" אשר שפת ההוראה בו הייתה עברית והייתה חלוצת החינוך לבנות חרדיות. את לימודיה בבית הספר ובסמינר התחילה בגיל מוקדם, מפני שאמה דרשה זאת ממנה.
שושנה הגיעה לשרת באצ"ל לאחר ששמעה על הארגון מפנינה הורן, חברתה לסמינר.
במרוצת הזמן, הכירה את דוד רזיאל דרך הארגון באביב 1932, בהיותה בת 14 וחצי, ונישאה לו בי"ג ניסן תרצ"ח, 14 באפריל 1938. לפני חתונתם, שושנה קיבלה מדוד אקדח אישי וספר תנ"ך ובו הקדשה "עוד אבנך ונבנית" (ספר ירמיהו, פרק ל"א, פסוק ג'). לאחר חתונתם, התגוררו בחדרי מסתור בתל אביב, ושושנה הסתירה את נישואיה על ידי כך ששמרה על שם משפחת הוריה ונשארה בבדידות בביתה שאיש לא הוזמן אליו, מלבד חברי מפקדת אצ"ל. זאת משום שדוד היה מבכירי המבוקשים של הבולשת הבריטית ושמר בסוד על נישואיו על מנת שהאנגלים לא יעצרו את שושנה.
דוד יצא למשימתו האחרונה מטעם האצ"ל לחבניה שבעיראק בכ' אייר ה'תש"א, 17 במאי 1941 וממנה לא שב. שושנה נותרה אלמנה בגיל 21 לאחר שלוש שנות נישואין, כאשר היא בחודש הראשון להריונה.
את בנה היא ילדה בבית החולים הדסה בירושלים, אולם התינוק נפטר ביומו השני בבית החולים. מאז מותו של דוד, לא התחתנה שושנה ולא נולדו לה ילדים.
שושנה הלכה לעולמה בשנת 2010, בת 92 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

המאבק להעלאת עצמות

רזיאל נקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי בחבניה. כבר ביום השנה הראשון לנפילתו נסעה שושנה עם יצחק ברמן לעלות לקבר בעלה. על מצבתו נכתב השם 'בן משה'.
שושנה דרשה מהבריטים להתקין מצבה חדשה שעליה יכתב דוד רזיאל. הבריטים קיימו את דרישתה אך סירבו להעביר את ארונו לארץ בטענה שלפי החוק הצבאי החללים נטמנים במקום נפילתם. שושנה עמדה איתנה בדרישתה ובדצמבר 1955 הרשתה ממשלת עיראק להעביר את גופתו לקפריסין, שהייתה אף היא באותה התקופה תחת שלטון בריטי.
מדי שנה הקפידה שושנה לפקוד את קברו של רזיאל בקפריסין. במארס 1961, לאחר שקפריסין זכתה בעצמאותה ניאות הארכיבישוף מקריוס להעלות את עצמותיו של דוד לקבורה בארץ ישראל. אביו של רזיאל, מרדכי רזיאל, רצה לטמון את בנו בחלקת הקבר המשפחתית בסנהדריה, ליד קבר אמו בלומה, אך שושנה נאבקה על כך שדוד ייקבר בחלקה הצבאית בהר הרצל.
כשהגיע ארונו של דוד ארצה, נערכה לו הלוויה צבאית ממלכתית והוענקה לו דרגת אלוף לאחר מותו.

פעילות באצ"ל

שושנה שירתה שש שנים באצ"ל. שושנה הייתה מפקדת פלוגת בנות ואף נאסרה על ידי הבריטים ב-1944 והייתה כלואה בבית הסוהר לנשים בבית לחם.
לאחר שחרורה מהכלא, יצאה רזיאל מטעם האצ"ל לשליחות הסברה בארצות הברית ועמדה בראש מחלקת הכספים בשלוחת פאריס.

פעילות חינוכית

שושנה הייתה מחנכת אשר נקטה גישות פורצות דרך בציבור הדתי-ציוני.
לאחר סיום מלחמת העצמאות, שושנה ייסדה בקטמון את בית הספר 'יהודה הלוי' שנפתח לבנות מכל העדות ואותו היא ניהלה במשך ארבעים שנה.
שושנה חוללה מהפכה כאשר חינכה את הבנות להכשרה מקצועית בתחומי משלח יד, כלכלת בית, אמנויות ומוזיקה.
בנוסף, החלטתה לצרף בנים לשיעורים משותפים בבית הספר הרעידה את אמות הספים, אך שושנה לא נרתעה ודבקה בעשייתה החינוכית. בשנת תשנ"ח 1998 זכתה בתואר יקיר העיר ירושלים על תרומתה החינוכית לעיר.
פוליטיקה של איטליה

היסטוריה של המערכת הפוליטית באיטליה

הנשיא הנוכחי של איטליה הוא סרג'ו מטרלה  (Sergio Matterla) המכהן בתפקיד החל מ-3 בפברואר  2015, וראש הממשלה האיטלקי הנוכחי הוא ג'וזפה קונטה (Giuseppe Conte), המכהן בתפקיד החל מחודש יוני 2018.

החוקה

החוקה הנוכחית של איטליה, "חוקת הרפובליקה האיטלקית" (באיטלקית: Costituzione della Repubblica italiana), נחקקה על ידי האספה המכוננת של איטליה ב-22 בדצמבר 1947 ברוב של 457 קולות לעומת 62 מתנגדים. החוקה תוקנה מאז 13 פעמים. היא נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1948. חוקת איטליה מהווה את המסמך החוקתי העליון של המדינה, הקובע את יסודותיה וערכיה לצד מבנה המשטר הדמוקרטי, הייצוגי, הפרלמנטרי והרב-מפלגתי שלה.

הרשות המבצעת

סמכויות הרשות המבצעת באיטליה מתחלקות בין ממשלת איטליה לנשיא.

הרשות המחוקקת

סעיף 48 לחוקה האיטלקית מבטיח לאזרחי איטליה את זכות ההצבעה לבחירת נציגים בפרלמנט.
הפרלמנט האיטלקי מורכב משני בתים-הסנאט ובית הנבחרים.

המפלגות באיטליה

באיטליה פועלות מספר מפלגות, אך אף אחת מהן אינה מספיק גדולה לשלוט לבדה.

הבחירות באיטליה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
שיטת הבחירות הקיימת באיטליה היא שיטה מעורבת, כיוון שהנציגים בפרלמנט נבחרים בשתי דרכים שונות. 232 מתוך 630 חברי הפרלמנט נבחרים בשיטה רובית במחוזות בחירה חד-נציגיים (כלומר, בחירה אישית). 386 חברים נבחרים בשיטה יחסית במחוזות רב-נציגיים (כלומר, שיטה רשימתית), ויתר 12 הנציגים נבחרים על ידי אזרחים איטלקים החיים מחוץ למדינה. 
אחוז החסימה באיטליה עומד על 3%.

הרשות השופטת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

יחסי חוץ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מונקר ונקיר

מונקר ונכיר (ערבית: منكر و نكير. תעתיק מדויק: מֻנְכַּר וְנַכִּיר) הם שני מלאכים המוזכרים בתאולוגיה האסלאמית, אשר תפקידם לבחון את המת בעת כניסתו לקבר. משמעות שמותם היא "זה שסולדים ממנו" ו"זה שסולד".

תיאור

המלאכים הללו מתוארים כישויות בעלות עיניים שחורות ומבט קר, בעלי כתפיים רחבות, ואשר אוחזים בידיהם פטיש גדול וכבד. כאשר על פי המסורת האסלאמית, כאשר צמד המלאכים הללו מדבר, שלהבות של אש ניתזות מפיותיהם.

התשאול שבקבר

על פי האמונה האסלאמית, לאחר שבן אדם נפטר, הנשמה שלו עוברת לשלב מעבר, אשר נמצא בקרבת הקבר שלו (גם אם האדם לא נקבר, הנשמה עדיין, כך לפי המסורת, שוכנת באדמה בקרבת מקום הפטירה).
לאחר שהקבורה והלוויה מסתיימות, צמד המלאכים מגיע אל המת ושואלים אותו שלוש שאלות: "מי האלוהים שלך? מהי הדת שלך? מה אמונתך בנוגע למוחמד?". האדם המאמין אמור להשיב שהאלוהים שלו הוא אללה, שהדת שלו היא האסלאם, ושמוחמד הוא הנביא שלו. אם אכן זאת הייתה התשובה, אז האדם יבלה בנעימים, עד ליום תחיית המתים, בו הוא יכנס לגן העדן.
אם האדם לא ענה נכון על שלוש השאלות הללו, מנוחתו לא תהיה נעימה, והוא יסבול בקבר עד ליום תחיית המתים, בו הוא יכנס לגיהנום.
יניב בארוט

שירות צבאי

בארוט התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש במגוון תפקידי פיקוד, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד פלנ"ט צנחנים, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע עופרת יצוקה, את תפקידו סיים בשנת 2009. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 101 בין השנים 2011–2012.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה בשנת 2015 למפקד גדוד חרוב. תחת פיקודו החלה הסבת הגדוד לסיירת בנובמבר 2016, תהליך שהסתיים ב-22 במרץ 2017 עת הוקמה סיירת חרוב, את תפקידו סיים בשלהי מאי 2017. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה בין השנים 2017–2019. ב-28 באפריל 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55.
טרוויס האנסן

קריירה

האנסן למד בצעירותו בבית ספר תיכון מאונטיין ויו במדינת הולדתו, יוטה. לאחר מכן הוא החל בקריירת המכללות שלו, ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוטה ואלי סטייט בין השנים 1996-1997. לאחר שלקח הפסקה מכדורסל מקצועי בת מספר שנים, הוא החל לשחק עבור אוניברסיטת בריגהם יאנג בשנת 2000. במשך שלוש שנים היה מהשחקנים הבולטים של המכללה וזכה במספר תארים אישיים, בהם חמישיית העונה השנייה של אזור ה-MWC בליגת המכללות ב-2002, חמישיית העונה הראשונה ושחקן ההגנה של העונה באזור ה-MWC ב-2003.
בדראפט ה-NBA של 2003 נבחר האנסן במקום ה-37 על ידי אטלנטה הוקס. הוא הצטרף לאטלנטה ובכך הפך לכדורסלן הראשון מאוניברסיטת בריגהם יאנג שמשחק בליגת ה-NBA, מאז שון בראדלי ב-1993. בעונת 2003/2004 לא הצליח האנסן לבסס את מעמדו כשחקן מוביל באטלנטה והשתתף ב-41 משחקים בלבד שבארבעה מתוכם פתח בחמישיית הקבוצה, קלע 3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 2004, לאחר עונה אחת בלבד באטלנטה, עבר האנסן לקבוצת טאו ויטוריה מהליגה הספרדית. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/2005, הוא סייע לה להעפיל עד לגמר היורוליג שם הפסיד עימה למכבי תל אביב. בעונת 2005/2006 הוא קלע 11.2 נקודות למשחק ביורוליג והעפיל עם קבוצתו לחצי גמר הפיינל פור, וכן זכה עמה בגביע המלך הספרדי. בשתי עונות אלה העפיל האנסן עם טאו ויטוריה לסדרת הגמר של הליגה הספרדית.
בעונת 2006/2007 עבר האנסן לדינמו מוסקבה הרוסית. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא סייע לה להעפיל לשלב ה"טופ 16" של היורוליג עם 14.4 נקודות בממוצע למשחק, ובנוסף נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגה הרוסית. אף על פי כן, לקראת סיום העונה הוא סבל מפציעה בגיד אכילס שהשביתה אותו למשך זמן רב. הוא החלים מפציעתו ובעונת 2007/2008 העפיל סיים עם דינמו במקום השלישי בגביע יול"ב, תוך שהוא משיג ממוצעים של 17.5 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2008/2009 הוביל האנסן את דינמו מוסקבה לרבע גמר היורוקאפ, תוך שהוא קולע 16.4 נקודות ומוריד 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ. לאחר אותה עונה, ביולי 2009, חזר האנסן לליגה הספרדית כאשר חתם בקבוצת ריאל מדריד.
הוק (סרט)

תקציר העלילה

זהו מעין סרט המשך לעלילות "פיטר פן". בסרט זה פיטר פן (רובין ויליאמס) מחליט לעזוב את "ארץ לעולם לא" אחרי שהתאהב במוירה, נכדתה של וונדי. הוא מתבגר, נישא לה, מוליד שני ילדים ונהיה עורך דין אנוכי וחסר חוש הומור. מצב זה חייב להשתנות לאחר שקפטן הוק (דסטין הופמן) חוטף את ילדיו, בזמן שהם נמצאים בלונדון בטקס פתיחת בית היתומים הנערך לכבודה של וונדי הזקנה. בעזרת טינקר בל (ג'וליה רוברטס) ו"הילדים האבודים", פיטר נזכר מיהו ומציל את ילדיו.
שיתוף פעולה

שיתוף פעולה הוא מצב בו ישויות שונות מפיקות תועלת זו מפעולתה של זו ותלויות זו בפעולתה של זו. מצבים הפוכים לשיתוף פעולה יכולים להיות פעילות בלתי-תלויה, תחרות, טפילות ומצב בו ישות אחת נהנית מפעולתה של השנייה ואילו השנייה אינה נהנית ואינה סובלת.
שיתוף פעולה עשוי להופיע בין בני אדם פרטיים, קבוצות של בני אדם (כמו חברות כלכליות, מדינות), אורגניזמים מאותו מין טקסונומי ואורגניזמים ממינים שונים (כמו כלב ואדם או אצה ופטרייה שיחד הן חוברות לחזזית, שהיא בעצם "עסק משותף"). בשל הגדרתו הרחבה של המושג, הוא נדון הן בשיח הסוציולוגי והן בשיח הביולוגי (סימביוזה).

מאפייניו של שיתוף הפעולה

"שיתוף פעולה" תלוי במספר מאפיינים: התחום המשותף, השותפים ויחסי הגומלין ביניהם.

התחום המשותף

מאפיין זה ניתן להתייחסות כגורם בעל קיום עצמאי וחוקיות משלו, החורגים מההתייחסות ל'שותפים' בלבד. כך לדוגמה, ניתן להתייחס אל השפה - שהיא התחום המשותף למשתמשים בה - כאל גורם נפרד במציאות, לחקור אותה כבעלת קיום משלה ולהתייחס אליה בלא להתייחס ישירות לדובריה.
התחום המשותף משפיע על המשתמשים בו ומעצב הן את חייהם בפועל והן את זהותם, ופעולותיהם משפיעות על עיצובו (שהוא חלק ביחסי הגומלין בין המאפיינים). עיצוב זה עשוי להיות על דרך השינוי (רפורמה) או על דרך השימור. לדוגמה: אם לקבוצת אנשים מסוימים נורמה משותפת, אזי נורמה זו משפיעה ישירות על התנהגותם וגם הופכת להיות חלק מזהותם. בנוסף על כך, שותף מסוים עשוי להשפיע על הנורמה בהתנהגותו. הא גם עוזר לאנשים ומשתף את דעתו בדעת האחרים ואוהב להשתתף בדיונים של החברה.

תוכן שיתופי

תוכן שיתופי הוא שם כללי לתוכן (טקסט, תמונה, צליל וכו'), שיוצרו (בעל זכויות היוצרים עליו) מאפשר זכויות שימוש, הפצה, ועריכה בלתי מוגבלות לאחרים, כלומר לכלל.

שיתוף פעולה בתחום חילופי מידע

ישנה אמירה שאומרת כי "ידע הוא כוח" ומי שיש לו ידע, הארגון לא יוותר עליו. עם זאת, בשנות האלפיים אנו מוצפים בידע, הידע הוא זמין בכל מקום ודווקא מי שמשתף בידע כוחו בתוך הארגון גדל.
ארגונים רבים פועלים על מנת לייצר ולבנות תהליכים של שיתוף פעולה בידע בין גורמים שונים, בין יחידות ומחלקות בארגון על מנת לייעל ולשפר את הארגון.
יצירה של תהליכי שיתוף פעולה בידע בארגון קשורה פעמים רבות לתהליכים הקרשורים לניהול ידע.
הצלחתם של תהליכי שיתוף פעולה תלויה במידה שבה הצלחנו להביא ערך עד אחרון העובדים. שיטה טובה לבדיקת הערך היא מבחן אמילי. דרך נוספת ליצירת תהליכי שיתוף פעולה מוצלחים היא עבודה על ידי עיצוב מעלה-מטה ומטה-מעלה. שיטה שעובדת עם ההנהלה ועם העובדים שרוצים שיתפו פעולה במקביל.
פליאוטרופיה

פליאוטרופיה (מיוונית: "פליאו" - הרבה, "טרפין" - השפעה) היא תופעה גנטית בה גן בודד משפיע על מספר תכונות של הפנוטיפ במקביל. מכניזם הפליאוטרופיה מתאפשר בעקבות מגוון שימושים שונים שהאורגניזם עושה בתוצר של אותו גן בודד.
דוגמה קלאסית לפליאוטרופיה היא במחלת הפנילקטונוריה (PKU), המאופיינת בקשת רחבה של תסמינים, מאובדן שיער וחוסר פיגמנטציה של העור עד פיגור שכלי. המחלה יכולה להיגרם בעקבות כל אחת ממגוון מוטציות שונות בגן יחיד, המקודד לאנזים האחראי להמרה בין החומצה האמינית פנילאלנין לחומצה האמינית טירוזין. המחלה אינה גורמת כל נזק אם החולה מקפיד על דיאטה חסרת פנילאלנין. כמות הפנילאלנין המומרת כהלכה תלויה במוטציה הספציפית - ככל שכמות זו קטנה יותר, השפעות המחלה חמורות יותר.

פליאוטרופיה אנטגוניסטית

פליאוטרופיה אנטגוניסטית מוגדרת כאשר ביטוי של גן מסוים גורם להשפעות שונות, חלקן מועילות וחלקן מזיקות לאורגניזם.
פליאוטרופיה אנטגוניסטית מהווה נדבך חשוב בתאוריית ההזדקנות שפותחה על ידי ג'ורג' ויליאמס בשנת 1957. ויליאמס הציע כי גנים מסוימים התורמים לשרידות גבוהה של צעירים פוריים עלולים לגרום להשפעה שלילית בשלבים מאוחרים יותר של החיים. דוגמה אחת היא הגן האחראי להורמון הטסטוסטרון בזכרים: יש לו השפעה חיובית על הפוריות של צעירים אך הוא מגביר את הסיכון לסרטן הערמונית בגיל מבוגר יותר. דוגמה נוספת היא הגן p53 שמדכא את היצירה של גידולים סרטניים אך גם את יצירתם של תאי גזע להחלפת רקמות שחוקות.
לעיתים, מידת האנטגוניזם של הפליאוטרופיה תלויה בתנאי הסביבה. גן בקטריאלי המעודד ניצול של גלוקוז על חשבון מקורות אנרגיה אחרים, יגרום להשפעה חיובית בסביבה מרובת גלוקוז, אך יכול להוביל למוות בסביבה בה מקור האנרגיה היחיד הוא דווקא לקטוז.
צינור הגז מדגז

היסטוריה

הרעיון לבניית צינור גז מאלג'יריה לספרד עלה במהלך שנות ה-70. אולם, מגבלות טכניות באותה התקופה לא איפשרו לבנות ולתחזק צינור גז במים עמוקים.
ההכנות למימוש הפרויקט החלו בשנת 2001 עם הקמתה של Medgaz Pipeline Company. בדיקות ההיתכנות בוצעו בשנים 2002-2003 והבניה החלה ב-7 במרץ 2008 בעיר הספרדית אלמריה. הנחת הצינור התת-ימי הושלמה בחודש דצמבר אותה שנה. הצינור נחנך ב-1 במרץ 2010, שנתיים אחרי תחילת עבודות הבנייה.

מפרט טכני

אורכו של צינור הגז הוא 757 ק"מ (470 מייל) מתוכם 210 ק"מ מתחת למים ו-547 ק"מ על הקרקע. הקיבולת של הצינור 8 מיליארד מטר מעוקב (BMC) לשנה. עלות בנייתו של הצינור הייתה 900 מיליון יורו, מתוכם 630 מיליון יורו עבור החלק התת-ימי.
סרגיי מטרבלי

קורות חיים

סרגיי מטרבלי נולד בנובמבר 1906 בעיר קיסלובודסק שברוסיה. הוא הכיר את משפחתו של אמיל ציגל כתוצאה משותפות בעבודה: במסמך שנמצא במאגר של יד ושםנאמר שהם עבדו יחד מאז 1925. בנו של סרגיי הוא אבל מטרבלי (Abel Metreveli), שהיה קרדיולוג בכיר בקיסלובודסק (Kislovodsk) וניהל מחלקה קרדיולוגית. הוא זה שמילא את טופס ההמלצה  על סרגיי לארגון יד ושם על מנת שיוכר כחסיד אומות העולם בשנת 2003.

פעילותו להצלת יהודים

אמיל ציגל ומשפחתו היהודיה, נאלצו לעזוב את עיר מגוריהם דניפרופטרובסק והתיישבו בעיר קיסלובודסק בקווקז הצפוני. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-10 באוגוסט 1942. סרגיי מטרבלי, חברו לעבודה, פנה אל ציגל בהצעה להתלוות אליו במסעו לכפר הולדתו אוטסרי (Utseri) שבגאורגיה, מכיוון שידע כי אמיל מצוי בסכנה בגלל היותו יהודי. סרגיי מטרבלי עצמו נאלץ לברוח מקיסלובודסק, מכיוון שהיה קומוניסט. מטרבלי וציגל חברו לשלושה מבוגרים נוספים. הם עזבו את קיסלובודסק ב21-22 באוגוסט 1942 והגיעו לאוטסרי ברגל (486 ק"מ). בדרך חלה ציגל במלריה וטופל על ידי מטרבלי במסירות. בסוף ספטמבר, הגיעו לכפר קרוביו של מטרבלי והודיעו שב6-9 בספטמבר 1942, נאספו יהודי קיסלובודסק לעיר מינרלנייה וודי (Mineralnye Vody) ונרצחו על ידי הנאצים בבורות ירי. הוריו של ציגל היו בין ההרוגים. בסוף אוקטובר 1942 יצא ציגל מהכפר ובפברואר 1943 התגייס לצבא האדום ולאחר מכן נשאר לשרת בו בצבא הקבע.

הכרה והנצחה

ציגל התקדם לדרגת אלוף במילואים. הוא שמר על קשר עם מטרבלי עד למותו ואף שמר על קשר עם בנו, שעלה לישראל בשנות ה-90. ב-30.5.2004 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם להעניק למציל סרגיי מטרבלי את התואר של חסיד אומות העולם.
מלכים ג

תקציר

זהו סיפורו של שלומעם, מן העיר צרידה שבנחלת שבט אפרים המגלה למעשה כי הוא נצר למשפחה מיוחסת והוא אומץ בילדותו על מנת להגן עליו בפני מלכי ישראל ששלטו בבירתם ירושלים. בתחילה שלומעם שואל את עצמו שאלות רבות בנוגע למשפחתו ולמפגשיהם של הוריו עם אישה מסתורית בעמק המצורעים. במסעותיו בארץ ישראל הקדומה הוא מגיע לירושלים ונפגש עם מיכל בת שאול שמתנהגת כמשוגעת, אך למעשה פועלת רבות מאחורי הקלעים. מכאן ואילך מגיע סיפורה של מיכל המספרת על דיכוי משפחת אביה מהמלוכה ובמאמציה להעלות את שלומעם לכס השלטון. שלומעם עצמו מגיע למעמד בכיר במנהל השלטון של שלמה המלך והוא ממונה לנציב המיסים של שבטי אפרים ומנשה. עם מותו של שלמה, ממונה המלך שלומעם, בשמו החדש ירבעם, למלך על חלקה הצפוני של ממלכת ישראל.

תאורים חלופיים

בספרה, יוכי ברנדס, מספרת על מותו של גולית מידי דוד המלך. על פיה, הקרב המפורסם לא היה הירואי כפי שנצטייר במקרא ולמיכל בת שאול הגיעו שמועות כי לא היה זה דוד שהרג את גולית אלא אלחנן בן יערי, חברו ובן שבטו של דוד. מיכל מתלבטת בנושא, ובעזרת סופרי צללים שמינתה, המעבירים לדורות הבאים את סיפורי התנ"ך, היא מכניסה פסוק בספרי הממלכה ("וַיַּךְ אֶלְחָנָן בֶּן-יַעְרֵי אֹרְגִים בֵּית הַלַּחְמִי, אֵת גָּלְיָת הַגִּתִּי, וְעֵץ חֲנִיתוֹ, כִּמְנוֹר אֹרְגִים"), מה שמשאיר בידי הקוראים בתנ"ך או בספרה לנחש את האמת על הקרב המפורסם.
שלמה המלך מצטייר כמלך נהנתן, שאינו "החכם באדם" כפי שסופרי המלך מעידים עליו, אלא אדם המכור להנאות החיים ומיזמי בנייה מנקרי עיניים התובעים משאבי אנוש וטבע שהממלכה ובייחוד שבטי ישראל כורעים תחת נטל מימונם.
את צחוקה המפורסם של מיכל למראה דוד המלך מפזז בירושלים, היא מפרשת כתעמולה של דוד המלך כנגד בית המלוכה של שאול, כאשר למעשה היא קבלה כנגדו על היחס שהיא ומשפחתה קיבלו מידיו, ועל הזיכרון הקצר של העם לימים הטובים של ממלכת שאול.
ברנדס טוענת שהאונס של תמר על ידי אמנון שמתואר בתנ"ך לא באמת התרחש, והוא רק חלק ממזימה נרחבת של בת שבע, אם שלמה בעזרת סבה אחיתופל שנועדה להמליך את שלמה כיורשו של דוד (שלמה היה הצעיר בבני דוד).
בנוסף, היא מציירת את חגי ישראל המתוארים בתורה כחגים שהם רק מסורת של שבט יהודה ושלכל שבט משבטי ישראל ישנה מסורת חגים משלו, כמו החג שייסד ירבעם בן נבט שבספר מופיע בתור חג שקיים מדורי דורות, וכעת מנסה שבט יהודה לכפות על העם את מסורתו הפרטית. בטענה זו מעלה ברנדס שאלה כנגד אמיתות התורה כספר כלל ישראלי או כספר מסורת יהודאי בלבד.
פרדוקס לוינתל

פרדוקס לוינתל הוא מונח בתחום של דינמיקת קיפול חלבונים (יצירת המבנה התלת ממדי שלהם), המייצג דילמה אשר שררה בתחום עד לשנות ה-80 והיא "כיצד חלבונים מתקפלים כה מהר?". המונח נטבע על ידי הביולוג סיירוס לוינתל ב-1969.

הקדמה

בתא, חלבונים מסונתזים על ידי הריבוזום כשרשראות של חומצות אמינו. לרוב, שרשראות אלו מתקפלות לצורה אחת ספציפית וקומפקטית בה החלבון מתפקד מבחינה ביולוגית. ב-1961 הציע הביוכימאי כריסטיאן אנפינסן שהצורה אליה מתקפל החלבון נקבעת אך ורק על ידי המבנה הראשוני שלו.

הפרדוקס

במאמר שפרסם לוינתל ב-1969 הוצג הפרדוקס:
ניקח חלבון היפותטי קטן, המורכב מכ-300 חומצות אמינו. לכל חומצת אמינו ישנן 3 דרגות חופש (תצורות בהן היא יכולה להסתדר במרחב) (הערה: במציאות בדרך כלל יש יותר דרגות חופש). חישוב קומבינטורי פשוט מראה שישנן כ-3³⁰⁰ (כ-‎10¹⁴³‎) תצורות שונות אפשריות לחלבון. בהנחה שהמעבר מתצורת חלבון אחת (מכונה גם "מיקרו-מצב אנרגטי") לתצורת חלבון אחרת, לוקח כ-‎10×10⁻¹³‎ שניות (במציאות הדבר גוזל יותר זמן), לחלבון המנסה להתקפל על ידי חיפוש התצורה הנכונה באופן אקראי של ניסוי וטעיה, יקח עד יותר מ-‎10×10¹⁰⁰‎ שנים להגיע למצב הרצוי - זמן העולה על גיל היקום. הדבר איננו מתיישב עם תוצאות אמפיריות אשר הראו שזמן הקיפול של חלבונים הוא בין עשרות מילישניות ודקות בודדות.
מאמרים לא מעטים בתחום תקפו את הפרדוקס בטענה שקיפול אקראי הוא לא אפשרי אך למעשה לא היה בכך צורך - גם לוינתל מעולם לא האמין שחלבונים מוצאים את צורת קיפולם באופן אקראי. למעשה, אף חוקר בתחום לא חשב כך - לוינתל פשוט הגדיר את הבעיה העומדת בפני המחקר באופן מיטבי.

פתרון הפרדוקס

בסוף שנות ה-80 נפתר הפרדוקס על ידי תאוריית מודל המשפך. התאוריה גורסת שישנן תצורות קיפול חלבון מועדפות יותר מבחינה אנרגטית (כלומר, הן במצב של מינימום אנרגיה פוטנציאלית) מתצורות קיפול אחרות, ומספרן של התצורות המועדפות קטן בהרבה ממספרם של התצורות הפחות מועדפות. לפי המודל, סידור כלל התצורות במרחב, כאשר המועדפות יותר נמצאות למטה, יתן צורה של משפך. משפך זה הוא משפך האנרגיה של קיפול החלבון, בו החלבון מתחיל במצבו הלא מקופל למעלה ו"נופל" מבחינה אנרגטית אל מצבו המקופל באופן דטרמיניסטי. ה"שביל" בו עובר החלבון בדרכו למינימום האנרגטי, הוא סדרת מצבי ביניים שכל אחד מהם מועדף אנרגטית על הקודם לו וכך נדחף החלבון הלאה בתהליך הקיפול עד הגעתו למצבו הסופי.
"משפך אנרגטי" כזה תלוי בתנאי הסביבה (טמפרטורה, ריכוזי מלחים, סביבה מימית או הידרופובית וכו'). בתנאים שונים יכול החלבון להגיע לקיפול שונה או לא להתקפל כלל למצב יציב יחיד.
סטופל ונדורן

קריירת מרוצים

ונדורן נולד בקורטרייק, בלגיה. אביו הוא ארכיטקט. החל לעסוק בספורט מוטורי בגיל 6, לאחר שהתלווה אל אביו שהתבקש לתכנן מסעדה סמוך למסלול הקארטינג בעיר הולדתו. בעלי המסלול איפשר לו להתנסות בנסיעה על מיני קארט. בגיל 16 זכה באליפות בלגיה בקטגוריית KF2. שנה לאחר מכן סיים במקום השני באליפות העולם בקטגוריה. באותה שנה זכה בפרס הראשון בתחרות שאורגנה על ידי מועדון הרכב במלכותי של בלגיה. הפרס בגובה 45,000 אירו סייע לו להצטרף לאליפות הפורמולה 4 1.6 ליטר האירופאית.
בעונתו הראשונה באליפות זכה בתואר לאחר שניצח שישה מרוצים ושלוש פעמים נוספות הגיע לפודיום. כספי הזכייה איפשרו לו לעבור בשנת 2011 להתחרות באליפות הפורמולה רנו האירופאית, אותה סיים במקום החמישי. במקביל התחרה גם באליפות הצפון אירופאית אותה סיים במקום השלישי. בשנת 2012 המשיך להתחרות באליפות האירופאית, אך עבר מקבוצת KTR לקבוצת ג'וזף קאופמן. בסיום העונה זכה באליפות בפער של 10 נקודות מדניאיל קוויט, שהתחרה בגיבוי רד בול. בשנת 2013 עבר להתחרות בפורמולה רנו 3.5, כמחליפו של רובין פרינס בקבוצת פורטק. את העונה סיים במקום השני אחרי קווין מגנוסן.
בעונת 2014 התקדם לקטגוריית ה-GP2 וחתם בקבוצת ART. הוא ניצח את מרוץ פתיחת העונה בבחריין ובהמשך השיג עוד שלושה ניצחונות ושישה פודיומים. את עונת הרוקי סיים במקום השני אחרי ג'וילון פאלמר. בעונתו השנייה באליפות ניצח חמישה מרוצים, הגיע 12 פעמים לפודיום וזכה בתואר בפער של 108 נקודות מאלכסנדר רוסי שסיים במקום השני.
בשנת 2016 התחרה בסבב הסופר פורמולה וסיים במקום הרביעי.

פורמולה 1

בפברואר 2013 הצטרף ונדורן לאקדמיה לנהגים צעירים של קבוצת מקלארן. בחודש ינואר לאחר מכן הוכרז כנהג השלישי של הקבוצה, לצד השתתפותו באליפות ה-GP2. הופעת הבכורה באליפות התקיימה בגרנד פרי בחריין בעונת 2016 כמחליפו של פרננדו אלונסו, שנפגע בתאונה במרוץ הקודם. לקראת המרוץ דורג במקום ה-12, כשהוא מקדים את חברו לקבוצה ג'נסון באטן. את המרוץ סיים במקום העשירי וצבר נקודה ראשונה בקריירה.
בחודש ספטמבר 2016 הודיע באטן כי לא יתחרה בעונה הבאה. בעקבות ההודעה הכריזה מקלארן על ונדורן כמחליף לבאטן. במחצית הראשונה של העונה לא הצליח לצבור נקודות. את נקודת הבכורה בעונה השיג בגרנד פרי הונגריה. בהמשך העונה סיים פעמיים במקום השביעי ודורג במקום ה-16. עונת 2018 נפתחה בצורה טובה עם צבירת נקודות בשלושה מתוך ארבעת המרוצים הראשונים בעונה. בעשרת המרוצים הבאים לא הצליח לצבור נקודות נוספות. בתחילת חודש ספטמבר הודיעה הקבוצה כי ונדורן יסיים את תפקידו בקבוצה בסיום העונה ואת מקומו יתפוס לנדו נוריס.

פורמולה אי

לאחר הניפוי ממקלארן הצטרף לקבוצת HWA Racelab בעונת הבכורה באליפות הפורמולה אי. בגרנד פרי מקסיקו זינק מהפול פוזישן, דבר שהקנה לו את נקודות הבכורה באליפות. במרוץ עצמו נאלץ לפרוש לאחר 20 הקפות.
דגל קמבודיה

היסטוריה

מאז שנות ה-50 של המאה ה-19 הדגל הקמבודי מציג בגאווה את תמונה הארמון המפואר באנגקור. הדגל הנוכחי עם הפסים הכחולים בחלקו העליון והתחתון של הדגל והרקע האדום במרכזו (ביחס 1:2:1) נבחר עם עצמאותה של קמבודיה ב-1953. דגל זה היה בשימוש עד שנת 1970 כאשר נבחר דגל חדש מטעם ראש הממשלה לון נול והיה בשימוש עד עליית פול פוט והקמר רוז לשלטון במדינה בין השנים 1975 ל-1979 אז השתמשו בדגל אדום (כסמל לקומוניזם ששלט במדינה) עם תמונת הארמון בצבע צהוב.
עם שחרור העם הקמבודי מפני שלטון האימים של פול פוט, שונה הדגל במקצת עד לשנת 1989. בשנה זו הוחלט על שינוי צבעי הרקע של הדגל וחלקו התחתון הפך כחול. בשנת 1993 אומץ שוב הדגל משנת 1948, כאשר אדום וכחול מהווים את הצבעים הלאומיים של המדינה.
האקדמיה לאמנות של פירנצה

היסטוריה

האקדמיה נוסדה על ידי ג'ורג'ו ואזארי, אניולו ברונזינו וברתולומאו אמאנאטי - האמנים המובילים של פירנצה במאה ה-16 - בחסותו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. בתחילת דרכה פעלה האקדמיה במנזר כנסיית סנטיסימה אנונציאטה. כל חברי האקדמיה היו גברים, עד קבלתה של הציירת ארטמיזיה ג'נטילסקי בשנת 1614.
בשנת 1784 הורה לאופולד הראשון, דוכס טוסקנה על איחוד בתי הספר לאמנות שבעיר, במבנה אחד - הטריבונה, שנבנה עבור האקדמיה, ושמה של האקדמיה שונה ל"אקדמיה לאמנות של פירנצה" (Accademia di Belle Arti Firenze). במבנה הוקמה גלריה על מנת שיצירות אמנים ידועים יוצגו בה - למטרת לימוד היצירות. הדוכס הורה שבאקדמיה יוצגו גם כלי מוזיקה, וכן תוקם במבנה סדנה לשיקום יצירות אמנות (Opificio delle pietre dure) הפעילה עד עצם היום הזה.

מוצגי הגלריה

האקדמיה היא יעד תיירותי מן החשובים בפירנצה בראש ובראשונה בזכות הפסל דוד, יצירת המופת של מיכלאנג'לו, שנעשה בשנים 1504-1501. הפסל, שניצב עד שנת 1873 בכיכר הסיניוריה, הועבר באותה שנה למוזיאון האקדמיה  על מנת להגן עליו מפגעי הטבע. בסמוך לו מוצגים ארבעת פסלי "האסירים" (או - לפי גרסה אחרת - "העבדים") - פסלים בלתי גמורים מעשה ידיו של מיכלאנג'לו שנעשו עבור מצבת הקבר של האפיפיור יוליוס השני בכנסיית סן פייטרו אין וינקולי ברומא, אך מעולם לא הוצבו בה. בקרבת  
אלה מוצג הפסל "מתי השליח", מעשה ידי מיכלאנג'לו, אף הוא בלתי גמור. בשנת 1939 נוסף לאוסף יצירות מיכלאנג'לו גם הפסל המכונה "הפייטה של פלסטרינה". הפסל יוחס במשך שנים למיכלאנג'לו, אולם יחוס זה שנוי כיום במחלוקת ואינו מקובל על מרבית החוקרים.
המוזיאון מציג אוסף של יצירות מהמאה ה-15 והמאה ה-16 ובהן מעשה ידי האמנים פאולו אוצ'לו, דומניקו גירלנדיו, סנדרו בוטיצ'לי, פיליפינו ליפי, אנדריה דל סארטו, פונטורמו ואורקניה. כמו כן מוצגות במוזיאון יצירות גותיות רבות וכן אוסף של איקונות מרוסיה.