google/wiki40b huggingface dataset:
המחיצה הבין-חדרית

המחיצה הבין-חדרית (interventricular septum, או בקיצור IVS ולעיתים ventricular septum) היא מחיצה בין שני החדרים בלב, חדר ימין וחדר שמאל. המחיצה מתחילה מחוד הלב וממשיכה ימינה ולמעלה. החלק התחתון והעיקרי שלה עשוי מרקמת שריר, בעוד שהחלק העליון שלה עשוי ממברנה דקה המפרידה בין החלק התחתון של עלייה שמאל למסתם אבי העורקים. המחיצה מקבלת את אספקת הדם שלה בעיקר מהעורק הקדמי היורד ומעט מהעורק היורד האחורי.
כאשר עובר גדל ברחם, שני חדרי הלב תחילה אינם מופרדים והמחיצה המפרידה ביניהם הולכת וצומחת עד ללידה. מום לב נפוץ יחסית הוא פגם במחיצה הבין-חדרית (VSD), בו המחיצה אינה נסגרת כראוי עד הלידה וישנו חור במחיצה.
התפתחות גופנית בינקות

התפתחויות ראשונות

תחילה מגיעה השליטה באזורי הראש ורק מאוחר יותר נלמדת השליטה בזרועות וברגליים, באזורים האחוריים של עמוד השדרה ובצדדים.
אפילו יילודים שולטים בתנועות עיניהם. הם מעדיפים להתמקד בפרצופו של אדם באזור המבדיל בין המצח לבין השיערות, שם קיים ניגוד חריף. הם אף יכולים ליצור קשר עין ממושך, אף החל מרגע הלידה. בהמשך חל שיפור ממושך ביכולת הנעת העיניים, ובגילאי חודשיים עד ארבעה חודשים כבר מתחילות תנועות מעקב חלקות אחרי עצמים, לכל הפחות עצמים הנעים לאט.
פעוטות בגילאי 5-4 חודשים מסוגלים להושיט יד לעצמים, אף אם אינם רואים אותם ובהסתמך על שמיעה או על מישוש. הם מסוגלים לשער מרחק של חפץ ולהחליט האם להושיט יד אליו, ובאיזו צורה.
רק בגיל שנה מסוגלים התינוקות לעשות שימוש מיומן באגודל ובאצבע כדי לאחוז בחפץ, אולם רפלקס הלפיתה הגס עדיין חלש.

תנועה ומעבר ממקום למקום

זחילה נלמדת אחרי גיל חצי שנה. לזחילה יש חשיבות בפיתוח אזורי מוח מסוימים, וכיום מקובל לחשוב שאין זה רצוי שילד יפסח על שלב הזחילה. בגילאי 13-7 חודשים מתחילה הליכה בעזרת חפצים ועד גיל שנה וחצי לכל המאוחר אמורים ילדים להתחיל ללכת באופן חופשי. פיגור גדול בהתפתחות זו יכול לרמז על בעיה. ילדי תסמונת דאון, למשל, מתחילים ללכת רק בגיל שנתיים. עם זאת, באופן כללי לא נמצא קשר בין התפתחות מנת המשכל בעתיד לבין גילי ההליכה והזחילה.
תרגול יכול לקדם בכמה שבועות את הופעת ההליכה, בפרט תרגול של רפלקס ההליכה הקיים בתינוק מהולדתו ונעלם בחצי השנה הראשונה לחיים. עם זאת לא נראה שלתרגול כזה יש חשיבות התפתחותית מרובה, ואף נראה כי אין רצוי לפגוע בקצב התפתחות העצמית והטבעית של הפעוט.

תרומת המשחק

למשחק ישנה תרומה משמעותית להתפתחות הגופנית.
המשחק מעודד את הילד לאמן ולתרגל מיומנויות גופניות. בכך הוא מאפשר לו לפתח שליטה מוטורית טובה יותר באברי הגוף וקואורדינציה.
ניתן לשפר תיאום עין-יד במשחקים בעלי דרישה מוטורית עדינה ותיאום עין-רגל במשחקי כדור חברתיים הדורשים שליטה מוטורית גסה. 
המשחק מאפשר גם למידה מוטורית על ידי חיקוי תנועות ומעשים של המבוגרים.
אי גבוה

אי גבוה הוא מונח בגאולוגיה (ולעיתים בארכאולוגיה) המתאר אי שמקורו געשי. המונח נועד להבדיל בין איים מסוג לזה לאיים נמוכים שמקורם מהצטברות ושקיעה של שוניות אלמוגים או להתרוממות של שוניות אלמוגים עקב תנועה טקטונית.
חשוב להבין כי המונח נועד לזהות את מקור האי והוא אינו מתאר בהכרח את גובהו יחסית ל"איים נמוכים". קיימים מספר "איים גבוהים" שגובהם מטרים ספורים בלבד מעל פני הים, שלעיתים הם מכונים "איונים", או "סלעים", בעוד שמספר "איים נמוכים" כדוגמת מקטי (בקבוצת איי טואמוטו), נאורו, ניואה, הנדרסון ובנאבה שהם איי אלמוגים שהתרוממו עקב תנועה טקטונית מתרוממים לגבהים שמעל ל-100 מטרים מעל לפני הים.
שני סוגי האיים מצויים לעיתים קרובות בקרבה גאוגרפית, בייחוד באיים באוקיינוס השקט, שם מצויים איים נמוכים שנוצרו משוניות האלמוגים המקיפות את רוב האיים הגבוהים.
האיים הגבוהים בנויים מסלעים קדומים (גנייס, צפחה, דיוריט, אמפיבוליט) ומבזלת. מלבד המקור המשותף אין דמיון בין האיים הגבוהים השונים - בגודלם או בצורתם, אם כי ברובם המבנה האופייני הוא הרים תלולים שמורדותיהם מכוסים ביערות המסתיימים לעיתים בחרוטים געשיים. דוגמאות לארכיפלג של איים גבוהים הם איי מרקיז ואיי הוואי. הנקודה הגבוהה ביותר באוקיינוס השקט מצויה על אי גבוה, הר הגעש הכבוי מאונה קיאה (Mauna Kea) שבאי הוואי – 4,205 מטרים.
רפאל סוויסה

ביוגרפיה

רפאל סוויסה נולד בקזבלנקה שבמרוקו. למד בישיבת אם הבנים. בשנת 1950 עלה לישראל. למד בפנימיית שדה חמד.
נמנה עם הגרעין להקמת קיבוץ קוממיות בנגב.
סוויסה נפצע במבצע קדש בשנת 1956. באותה שנה הצטרף למפא"י, היה חבר לשכת העבודה, וכן יו"ר מחוז יהודה במפלגה.
בין השנים 1950–1960 ניהל את לשכת התעסוקה ביבנה, ולאחר מכן את חברת עמידר עד 1965.
בין השנים 1965–1969 היה חבר מועצת מזכרת בתיה, ובשנת 1969 כיהן כראש המועצה.
ב-1981 נבחר לכהן כחבר הכנסת מטעם המערך, וב-1982 נבחר בשנית לתפקיד ראש מועצת מזכרת בתיה, וכיהן בתפקיד עד 1984. באפריל 1985 מונה לנציב בתי הסוהר, תפקיד שמילא עד 1986. הוא נמנה עם מייסדי האגודה לשיקום האסיר. בין 1993 ל-2003 כיהן שוב כראש מועצת מזכרת בתיה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 הפסיד בבחירות לראשות העיר אך כיהן כחבר מועצה. ניסה שוב להיבחר לראשות המועצה גם בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008, אך הגיע למקום השני עם כ-20% תמיכה בלבד. הוא מכהן כחבר מועצה, לאחר שסיעתו זכתה ב-3 מושבים בבחירות.
בבחירות לכנסת ה-12 רץ ברשימת "רפי סויסה לכנסת" (נודעה גם בשם "התנועה למען חברה צודקת"), שזכתה ב-3,222 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-113 הסמלי ברשימת קדימה, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-115 הסמלי.
בשנת 1992 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2009 נקרא על שמו רחוב במזכרת בתיה.
אחיו של סוויסה, שמעון סביר, כיהן כקצין בכיר במשטרת ישראל.
נחור אחי אברהם

על פי המסופר בספר בראשית, נָחוֹר היה בנו השני של תרח ואחיו של אברהם. הוא נקרא על שם סבו, נחור בן שרוג.
על פי הכרונולוגיה המקראית, נולד נחור בערך בשנת א'תתקמ"ט לבריאת העולם, משום שאברהם שהיה אחיו הגדול נולד בשנת א'תתקמ"ח, ובפסוק המספר על לידתו, הוא מופיע מיד אחרי אברהם. לא ידוע כמה זמן חי ומתי הוא נפטר.
כמו ליעקב ולישמעאל, לנחור היו שנים עשר ילדים: אשתו מילכה ילדה את עוץ, בוז, קמואל אבי ארם, כשד, חזו, פלדש, ידלף ובתואל (אבי רבקה). פילגשו ראומה ילדה את טבח, גחם, תחש ומעכה.
לואיס גוזמן

נעוריו

גוזמן נולד בקאיי, עיר הררית במרכז האי פוארטו ריקו למשפחה נוצרית. הוא גדל בגריניץ' וילג', ניו יורק שבארצות הברית. אימו, רוזה עבדה בבית חולים ואביו החורג בנימין קרדונה היה מתקן טלוויזיות. גוזמן התחיל לעבוד כעובד סוציאלי ומדי פעם עסק באופן מזדמן בעבודות כשחקן, עד שלבסוף הוא נהיה מעורב באופן קבוע בתיאטרון רחוב (כאמצעי להעביר מסרים פוליטיים) ובסרטים עצמאיים.

קריירה

לאחר סיום לימודיו, התחיל גוזמן לצבור הופעות רבות בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. הופעתו הראשונה המשמעותית הייתה ב-1983 בסרט העצמאי וראייטי. החל מהופעה זו ואילך, גוזמן התחיל לבסס את עצמו כשחקן. תחילה עבד בעיקר בתפקידים קטנים של פושעים, ולאחר שהתחיל להתפתח המוניטין שלו כשחקן, הוצעו לו תפקידים משמעותיים יותר בהפקות גדולות.
בשנת 2009 שיחק בסרט "לחימה", דרמת אקשן בכיכובו של צ'נינג טייטום. במהלך השנים השתתף בקליפי מוזיקה של ברונו מארס, מארק אנתוני, הראפר לוג'יק ואחרים.
קאלוש

תולדות היישוב

האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1437, אז הייתה חלק מממלכת פולין. בשנת 1549 קיבל היישוב זכויות עיר. כבר אז העיר הפכה למרכז לתעשייה כימית, כאשר אחד המוצרים העיקריים שיוצרו בה היה חנקה.
בשנת 1595, כשהיו בעיר מ-55 בתים, היא נבזזה בידי טטרים מחצי האי קרים. בשנת 1672 נערך בעיר קרב בין צבאו של יאן סובייסקי לטטרים, ושלוש שנים מאוחר יותר נערך בה קרב נוסף, בין הפולנים לטורקים. בשנת 1772, בזמן חלוקת פולין הראשונה, עברה קאלוש לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ונשארה בשליטתה עד 1918, אז עברה לידיה של הרפובליקה הפולנית השנייה.
בשנת 1939 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום, ועברה לידיה של ברית המועצות. בין 1941–1944 הייתה העיר תחת כיבוש גרמני, ולאחר מכן חזרה לידיה של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות, העיר נכללה בשטח אוקראינה.

יהודי קאלוש

יהודים נזכרים בקאלוש מאמצע המאה ה-16.  אחד מרבני העיר הבולטים היה רבי יעקב לורברבוים, המפורסם בשם ספרו "נתיבות המשפט". גם רעו רבי אריה לייב הלר, המפורסם בשם ספרו "קצות החושן", נולד בעיר. הרב אברהם אבלי הלוי גומבינר, בעל מגן אברהם, פעל אף הוא בקאלוש. כמו כן, בעיר נוסדה חסידות קאליש ממשפחת שושלת פרמישלאן.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,000 יהודים, מתוך כ-6,600 תושבים, והתקיימו בה פעילות ציונית ענפה, ומוסדות דת, חינוך ותרבות יהודיים. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

בשואה

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, ב-2 ביולי 1941, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה, במסגרתן התעללו השוטרים האוקראינים ביהודים, ואף ביצעו בהם מעשי רצח.
באוגוסט 1941 נרצחו כ-380 יהודים משכילים מהעיר. בחודש שלאחר מכן רוכזו בעיר יהודים מיישובי הסביבה, תוך שרבים מהם נרצחו בדרך בידי איכרים אוקראינים. באוקטובר 1941 נרצחו כמה מאות יהודים מהעיר ביער סמוך, ובמרץ-אפריל 1942 נרצחו יהודים נוספים רבים מהעיר בשטח בית העלמין היהודי המקומי וביערות הסביבה.
באביב 1942 רוכזו יהודי העיר ויישובי סביבתה בגטו שהוקם בה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-5,600 איש. רבים מהם מתו כתוצאה מרעב וממגיפות.
בין ה-15 ל-17 בספטמבר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה גדולה, בה שולחו רוב יושביו לסטניסלבוב, ונרצחו שם. עד תחילת נובמבר 1942 חוסל סופית גטו קאלוש.
מכ-4,000 יהודי קאלוש שרדו את השואה 3 יהודים, ואלו לא שבו להשתקע בה.
מבצע גיבור חיל

רקע

בחודש דצמבר 1971 גברה פעולות ארגוני הטרור הפלסטיניים כנגד ישראל, בין השאר ירי רקטות על נהריה בפעם הראשונה מזה שנה, וחדירת מחבלים לשטח ישראל שירו רקטות על צפת. לאחר מספר פשיטות של צה"ל, פנתה ישראל לממשלת לבנון והזהירה אותה כי ישראל תכבוש שטחים בדרום לבנון אם ימשיכו המחבלים לתקוף. ממשלת לבנון הפעילה לחץ על הארגונים ובפגישה שהתקיימה ב-14 בינואר בין ראש ממשלת לבנון, סאיב סלאם, ומפקד צבא לבנון, איסקנדר גאנם, לבין מנהיג אש"ף יאסר ערפאת ועוזרו אבו יוסף הסכימו הפלסטינים להפסיק את המתקפות משטח לבנון ולהתמקד רק במתקפות מה"שטח הכבוש" (כלומר, אזור יהודה ושומרון ורצועת עזה). על פי העיתון הצרפתי "לה מונד", ערפאת הושפע על ידי שר החוץ של ערב הסעודית בהסכם עם לבנון.
ארגוני הטרור הפלסטינים אכן הפסיקו את האש, אך לאחר 40 יום הפרו את ההסכם ובלילה שבין 23 ל-24 בפברואר חדרה לישראל חוליית מחבלים והגיעה לאזור כברי והטמינה מטענים. בדרכה חזרה ירתה רקטת נ"ט על רכב אזרחי בכביש הצפון והרגה זוג נשוי ממושב זרעית. למחרת ירו מחבלים טילי נ"ט על רכב של צה"ל על יד נטועה ועל רכב של משמר הגבול שהגיע לעזרת הרכב הראשון. שני חיילים ושוטר מג"ב נהרגו, ועוד 5 שוטרי מג"ב נפצעו.
בעקבות הפיגועים הוחלט על ביצוע שתי פעולות תגמול. הראשונה הייתה מבצע "קלחת 4 מוקטנת", בו פשטו כוחות משוריינים על הכפר עינתא, ממנו יצאה החוליה שהרגה את הזוג הנשוי. במבצע נהרסו 19 בתים ונהרגו 6 מחבלים. המבצע השני והגדול יותר היה מבצע גיבור חיל, שהתמקד בכפרים שבגזרת ה'פתחלנד' שמצפון להר דב. ב-25 בפברואר נכנסו כוחות של חיל ההנדסה אל תוך לבנון והחלו לפתוח צירים עבור כוחות צה"ל.

המבצע

בבוקר 27 בפברואר חצה את הגבול צוות קרב גדודי משוריין (טנקים וחרמ"ש) בפיקודו של אברהם ברעם, הכולל גם כוחות מחטיבת גולני, חיל ההנדסה וסיור. הכוח נע כשבראשו דחפורים שהכשירו את הדרך אל עבר הכפר שובא, שנמצא נטוש. הכוח המשיך אל הכפרים חמם ורשיא אל פוחר בהם הרס בתים ובונקרים של מחבלים. הכוח המשיך צפונה ושיתק באש טנקים מוצב בתל א-סניבר. בערב התרחש קרב בין הכוח הישראלי לכוח שריון של צבא לבנון באזור ג'סר שקעא. בקרב הושמד טנק לבנוני. הכוח המשיך מזרחה לכיוון הכפר הדרוזי פרידס. תושבי הכפר יצאו לקראת הכוח והודיעו כי אין מחבלים בכפר. הכוח המשיך ובדרכו לכפר חבריה נתקל פעמיים במחבלים והרג שבעה. הכוח עצר בשטח בלילה, כאשר כוח נוסף חצה את הגבול ופילס את הדרך למבואות כפר חבריה מדרום. בשעות הבוקר כבש הכוח של ברעם את הכפר תוך התנגדות מועטה ופוצץ 8 מבנים. שני הכוחות חברו זה לזה ושבו לשטח ישראל. 
במקביל למבצע הקרקעי, תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי את מפקדת הארגונים בא-נבטיה וינטא. כוחות מחיל התותחנים חיפו על הפעולה הקרקעית ותקפו גם הם מטרות של הפלסטינים בעומק דרום לבנון.

תוצאות המבצע

במבצע נהרגו כ-50 מחבלים (מתוכם 17 בפעולה הקרקעית והשאר בהפצצות חיל אוויר והפגזות חיל התותחנים) ונפצעו כ-80. צה"ל הרס כ-30 מבנים של בתים ובונקרים של מחבלים, חלקם היו ממולכדים. בנוסף הכוחות לקחו שלל רב. לצה"ל היו בין 2 ל-11 פצועים. פריצת הדרך של כוחות ההנדסה הגדילה את חופש הפעולה של צה"ל במרחב 'פתחלנד'. ב-28 בפברואר פנתה לבנון למועצת הביטחון של האו"ם, שאישרה פה אחד את החלטה 313 שדרשה מישראל לסגת מיד משטח לבנון ולהפסיק את כל הפעולות הצבאיות. במקביל לנסיגת כוחות צה"ל מהכפרים, הכניסה ממשלת לבנון ל'פתחלנד' גדוד של הצבא ששימש כחיץ בין ישראל לבין ארגוני הטרור. הנוכחות הלבנונית הובילה לרגיעה שנמשכה עד ליוני 1972, כאשר הארגונים הפלסטיניים חידשו את המתקפות על ישראל, אשר הובילו למבצע קלחת 4 מורחבת בספטמבר 1972.
משפט רימן-רוך

במתמטיקה, ובמיוחד בגאומטריה אלגברית ובאנליזה מרוכבת, משפט רימן רוך הוא כלי חשוב המאפשר לחשב את המימד של מרחבי פונקציות מרומורפיות עם אפסים וקטבים נתונים על משטחי רימן קומפקטיים, ומאפשר להסיק את קיומן של פונקציות המוגדרות על המשטח, ומקיימות אילוצים מסוימים, שמספרם אינו עולה על הגנוס. 
המשפט הוכח בשני חלקים. תחילה הוכיח ברנרד רימן טענה הנקראת אי שוויון רימן, הנותנת צד אחד מטענת המשפט. לאחר מכן הוכיח אחד מתלמידיו, גוסטב רוך, את המשפט במלואו בשנות ה-50 של המאה ה-19.
מאוחר יותר הוכחו הכללות רבות של המשפט, בין היתר לעקומים אלגברים וליריעות אלגבריות מממדים גבוהים יותר.

המרחב (L(D

נניח כי X הוא משטח רימן קומפקטי, וכי D הוא מחלק על X. כזכור, מחלק D על משטח רימן קומפקטי הוא פשוט סכום סופי  כאשר  הם מספרים שלמים, ו הן נקודות בX. הדרגה של D מוגדרת להיות .

יחס סדר חלקי על מחלקים

נניח כי  הם שני מחלקים על X כך שמתקיים

(כל שני מחלקים אפשר לכתוב עם אותם אינדקסים בדיוק משום שייתכן ש או  שווים ל0 עבור אינדקסים מסוימים).
נגדיר יחס    על המחלקים על X באופן הבא:
נאמר ש  אם לכל  מתקיים .
ניתן להראות שזהו יחס סדר חלקי על קבוצת המחלקים על X.
לדוגמה, אם  הן נקודות על X, ו, , אז מכיוון שהמקדם של כל נקודה ב קטן או שווה מהמקדם של כל נקודה ב, הרי ש.

משפט רימן רוך

נניח כי X משטח רימן קומפקטי, D הוא מחלק על X וכי הגנוס של X הוא g. 
אי שוויון רימן נותן חסם תחתון למימד של (L(D על ידי: 
לעומת זאת, משפט רימן רוך מאפשר לחשב במדויק את המימד של  (L(D באמצעות הנוסחה הבאה:
כאשר  היא קוהומולוגיית צ'ך הראשונה של האלומה .

האלומה 
  
    
      
        
        
          
            
              O
            
          
          
            D
          
        
      
    
    {\displaystyle \,{\mathcal {O}}_{D}}

בהסתמך על הגדרת המרחב הווקטורי (L(D, בהינתן מחלק D על משטח רימן קומפקטי X, נגדיר אלומה שתסומן על ידי , אשר תאפשר להסיק מידע גלובלי ממידע מקומי על המרחב (L(D.
בהינתן קבוצה פתוחה  נגדיר את  להיות אוסף הפונקציות המרומורפיות על U, שביחס לקבוצה הפתוחה U שייכות ל(L(D. בצורה מדויקת, ההגדרה היא:

כאשר  מסמן את שדה הפונקציות המרומורפיות על U. נזכור כי U כתת-קבוצה  פתוחה של משטח רימן היא בעצמה משטח רימן, ולכן יש למושג שדה הפונקציות המרומורפיות על U את משמעותו הרגילה.
הומומוריפזמי הצמצום הם צמצומים רגילים של פונקציות. מכיוון ששייכות לקבוצה זו הוגדרה באמצעות תכונה מקומית, הרי שקל לוודא שאקסיומת ההדבקה מתקיימת וזוהי אכן אלומה של מרחבים וקטורים.
אליעזר שינדלר

אליעזר שינדלר (בכתיב יידי: שינדלער; 1892, טיצ'ין, גליציה – 1957, לייקווד, ניו ג'רזי) היה סופר יידיש, סופר ילדים, מחזאי ומורה.

חייו

אליעזר שינדלר נולד בעיירה טיצ'ין שבגליציה בשנת 1892. קיבל חינוך מסורתי במקביל ללימודים בבית ספר פולני. כשהיה בן 15 היגרה המשפחה לווינה ושינדלר עבר ללמוד בבית ספר טכני. הוא נתפס לפעילות נוער ציונית והיה בין מייסדי תנועת הנוער הדתית "בני יהודה". שם גם החל בפעילותו כמחזאי והעלה מהצגותיו וערבי קריאה ומשחק.
בעת מלחמת העולם הראשונה גויס שינדלר לצבא אוסטר-הונגרי. הוא נפל בשבי הרוסי ונשלח למחנה שבויים בסיביר. בשבי המשיך בפעילות ספרותית, ערך והוציא עלוני שבי במחנה. לאחר ששוחרר מסיביר, התעכב באסטרחן שלחוף הים השחור, התערה בקהילת גֵרים ושימש להם מורה לעברית.
שינדלר נדד מערבה בין ערי אירופה והתפרנס מרוכלות ומסחר זעיר והרצה על שנות השבי ברוסיה ובסיביר. פעל כמחזאי במאי וכשחקן של מחזותיו. בגיל 35 הפך לחרדי, הצטרף ל"אגודת ישראל", ובין השאר גם ערך ספרי לימוד לרשת החינוך החרדית "בית יעקב". הוא גם כתב המנון לתנועת בית יעקב, אשר תורגם לימים לעברית ופותח במילים "אנו כפרחים יפים".
בשנת 1938 היגר לארצות הברית, השתקע בניו ג'רזי, והפך לאיכר בעיר לייקווד. שם גם נפטר בשנת 1957.

יצירתו

שינדלר פרסם מאות שירים, סיפורים, מערכונים ועיבודי מעשיות ביידיש. יצירותיו נדפסו בכתבי עת, חוברות וקונטרסים רבים. כתב על נושאים מגוונים. בכתיבתו בולטים חוויות השבי, נדודיו הארוכים ונופי יערות לייקווד.
יצירתו של שינדלר כונסה בלמעלה משלושים כרכים ביידיש. לעברית תורגם רק ספר אחד משלו, שיצא במקור לאור ביידיש בלודז' בשנת 1931, ובתרגום העברי בירושלים בשנת 1979. אחדים מספריו גם תורגמו לאנגלית. בנו הוא הרב הרפורמי, ממנהיגי הרפורמים בארצות הברית, אלכסנדר שינדלר.
נמייה מצויה

תיאור המין

פרוות הנמייה ארוכה ואפרורית-חומה, לעיתים רחוקות אף בגווני אדום וצהוב. רצועת עור ללא שיער מקיפה את העיניים. הגוף דק וגמיש ואילו הזנב סבוך וארוך, אורכו 33 עד 54 ס"מ. צורתה של הנמייה מזכירה מרחוק מעין זוחל גדול. פניה ארוכות, אוזניה קטנות ועגולות, גפיה קצרות ובעלות 5 אצבעות בכל גפה. הרגליים האחוריות חסרות שער עד העקב, הטפרים חדים ומעוקלים ומשמשים לחפירה. קיימת בלוטה אנאלית בעלת שני פתחים. למין 35 עד 40 שיניים. כאשר היא מאוימת, היא מקמרת את גבה ומסמרת את שערותיה כך שהיא נראית כמעט כפולה בגודלה.

תפוצה ומקום חיות

הנמייה המצויה נפוצה במרבית יבשת אפריקה למעט זאיר. באירופה היא נפוצה בספרד ופורטוגל. התפשטה באמצעות האדם אל מדגסקר ואיטליה. בישראל היא נפוצה בכל חלקי הארץ.
הנמייה המצויה חיה על פני הקרקע, מעדיפה אזורים מיוערים בקרבת מקווי מים. מוצאת מחסה במאורות ובמחילות וכן בגומחות הנוצרות בעצים עתיקים. בעת האחרונה נמצאת אף בשדות מעובדים ובשטחי חקלאות שונים. מטבעה היא פועלת בשעות היום, אך בסביבת האדם הסתגלה ופועלת גם בלילה.

תזונה

הנמייה היא אוכלת כל, הניזונה מבעלי חיים קטנים ממנה: עופות, דגים, חרקים ומפירות וירקות. בתפריטה נמנים גם נחשים, נמייה יכולה להתמודד כמעט עם כל נחש, ארסי ככל שיהיה. במפגש בין נמיה לנחש, יתחולל קרב פעיל משני הצדדים. זהו אינסטינקט הטבוע בכל בני משפחת הנמייתיים והגחניים (וזו גם כנראה אחת הסיבות שבעבר שייכו אותם למשפחה אחת). במקרה שהנמייה ניצחה, היא גם תאכל את הנחש, אף על פי שהיא מעדיפה מזונות אחרים.

תועלת לאדם

הנמייה יכולה להועיל לחקלאות בטריפה של מכרסמים שמזיקים לה. היא מועילה לאדם גם בצמצום מספר הנחשים הארסיים. בארץ ישראל היא מהווה גורם חשוב בויסות אוכלוסיית הצפעים. עם זאת, היא אחראית גם לנזקים בחקלאות, בהתפרצות ללולים והריגת תרנגולים.
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)

היסטוריה

האוסף החל מתרומה של הרופא האירי סר האנס סלואן (1660–1753). אוסף סלואן, שכלל צמחים מיובשים ושלדים של בני אדם ובעלי חיים הוצג בבית מונטג בבלומסבורי בשנת 1776 - משכנו של המוזיאון הבריטי.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19, פרופסור ריצ'רד אוון, הממונה על מחלקת ההיסטוריה של הטבע במוזיאון הבריטי, הגיע למסקנה שבשל היקפם של האוספים - נדרש מבנה נפרד על מנת להציגם. לצורך זה נרכשה אדמה בדרום קנזינגטון וב-1864 נערכה תחרות אדריכלים לתכנון המוזיאון החדש. ההצעה הזוכה הייתה הצעתו של רב החובל פרנסיס פוק אשר נפטר זמן קצר לאחד זכייתו. אלפרד ווטרהאוס נבחר להמשיך ולטפל בהצעה הזוכה (ואף שינה אותה) ותכנן מחדש את החזיתות בסגנון רומנסקי.
העבודות החלו בשנת 1873 והסתיימו בשנת 1880. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1881, אף שמעבר המוצגים מהמוזיאון הישן לא הושלם עד שנת 1883. רשמית, נותר המוזיאון אגף של המוזיאון הבריטי, והוא נקרא: "המוזיאון הבריטי (היסטוריה של הטבע)", באנגלית: British Museum (Natural History) ובקיצור: B.M.(N.H.).
בשנת 1963 הפך המוזיאון למוזיאון נפרד, ובשנת 1986 צורפו אליו המוזיאון לגאולוגיה הסמוך. בשנת 1992 שונה שם המוזיאון לשמו הנוכחי בעקבות חקיקה של הפרלמנט הבריטי.
בין השנים 1974–1988 הוצגה במוזיאון לגאולוגיה תערוכה פופולרית ביותר המציגה דגם של הר געש ומדמה רעידות אדמה. 
גלריות המוזיאון שופצו בשנת 1998, והוקם "מרכז דרווין" (על שם צ'ארלס דרווין) ובו מוצגים מיליוני מוצגים הקשורים לבעלי חיים ולצמחים. כחלק מאוסף זה מוצג ארצ'י התמנון הענקי - תמנון ענק שאורכו שמונה מטרים, וכן שרידי הלוויתן שעלה במעלה נהר התמזה ב-20 בינואר 2006.
במשך למעלה ממאה שנה ניצב בלובי הכניסה רפליקה של שלד של דיפלודוקוס קרנגי באורך כ-32 מטר, שכונה "דיפי". ב-2017 הוצא הדיפלודוקוס והוחלף בשלד של לווייתן כחול. כיום שלד הדיפלודוקוס נמצא בתצוגה ניידת ברחבי בריטניה.

תיאור המבנה

הן חזיתות המבנה והן בקירותיו הפנימיים נעשה שימוש רב בלבני טרה קוטה אדומות, שהפגינו עמידותו בפני זיהום האוויר הרב שהיה בלונדון בתקופה הוויקטוריאנית. המבנה עוטר בתגליפים רבים של צמחים, בעלי חיים ומאובנים. המבנה מקושר במנהרה לתחנת דרום קנזינגטון של הרכבת התחתית של לונדון.

תצוגות ומוצגים


המוזיאון מציג מוצגים הקשורים למדעי החיים ומדעי כדור הארץ, ובו כ-70 מיליון מוצגים שונים. חמשת האוספים העיקריים הם בתחומי הבוטניקה אנטומולוגיה, מינרלוגיה, פלאונטולוגיה וזואולוגיה.
המוזיאון מפורסם בין השאר באוסף שלדי הדינוזאורים המוצגים בו, בהם דיפלודוקוס (שהיה באולם הראשי עד ל-2017), טריצרטופס, איגואנודון, אלברטוזאורוס, דרומאוזאורוס ועוד. בשנים האחרונות נוספו עוד שלדים לגלריית הדינוזאורים, מוצגים אינטראקטיביים וגשר מברזל העובר מעל השלדים והמוצגים ומגיע לדגם רובוטי של טירנוזאורוס רקס המשחזר כיצד נראה ונשמע כשהיה חי.
נחום אדמוני

ביוגרפיה

אדמוני נולד בירושלים לאלימלך וסימה רוטבאום, שעלו מפולין. למד בגימנסיה העברית רחביה, ב-1946 הצטרף לארגון "ההגנה", עבר הכשרה בש"י ובמסגרת הגדוד השלישי של הפלמ"ח, לחם במלחמת העצמאות במסגרת הש"י, ולאחר מכן בחיל המודיעין, ב-1950 השתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הכיר גם את אשתו מינה, וחזר לישראל ב־1954. בשובו הצטרף לקהילת המודיעין. שירת במוסד בתפקידים שונים בהם נציג המוסד במזרח אפריקה, ראש אגף תבל, האגף המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים וראש אגף המטה.
ב-1976 מונה למשנה לראש המוסד, יצחק חופי. ב-1982 נקבע כי מחליפו של חופי בראשות המוסד יהיה האלוף יקותיאל אדם, אך לאחר שאדם נהרג בתחילת מלחמת לבנון, נבחר אדמוני לראש "המוסד". מיד עם כניסתו לתפקיד אירע בלבנון טבח סברה ושתילה. ועדת כהן, ועדת החקירה הממלכתית שחקרה את העובדות והגורמים הקשורים בטבח, עסקה גם בתפקודו של אדמוני, וקבעה כי לא סיפק לממשלה "התרעה חד משמעית על הסכנה בקשר עם כניסת הפלנגות למחנות, כניסה שעליה לא העיר ראש המוסד דבר בהערכת המצב שנתן בישיבת הממשלה". חרף זאת החליטה הוועדה "שאין לייחס חומרה להימנעותו זו של ראש המוסד", והוא המשיך לכהן בתפקידו.
בעת כהונתו כראש "המוסד", לכד "המוסד" את מרדכי ואנונו והביאו לישראל, לאחר שזה העביר מידע סודי לעיתון "סאנדיי טיימס" (בשנת 1986). כן היה המוסד מעורב בחיסולו של אבו ג'יהאד בתוניס (בשנת 1988). פעולות נוספות שביצע המוסד בתקופתו היו העלאת יהודי אתיופיה ב"מבצע משה" ופעולות לסיכול התחמשותה של עיראק בנשק בלתי קונבנציונלי.
בעת כהונתו היה עדיין שמו של ראש "המוסד" אסור בפרסום, ושמו פורסם רשמית רק לאחר פרישתו מ"המוסד".
ב-1988 התכוון המקומון "העיר" לפרסם מאמר ביקורת על אדמוני. הכתבה נאסרה לפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, אך בית המשפט העליון דחה את האיסור והתיר את הפרסום ("בג"ץ שניצר").
בתום שירותו במוסד מונה למנכ"ל "מקורות" (1989–1994), ולאחר מכן פנה לעסקים פרטיים. הוא דירקטור במספר חברות (שיכון ובינוי, סנפרוסט, בנק הפועלים), ונחשב מקורב למשפחת אריסון.
בעקבות רצח יצחק רבין, מונה לראשות ועדה שקבעה מי האישים שאבטחתם תהיה בסמכות שירות הביטחון הכללי. לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה בידי ראש הממשלה אהוד אולמרט לראש ועדה שתחקור את אירועי המלחמה, אך הוועדה פורקה בטרם החלה לפעול.
יחסי גינאה המשוונית–שווייץ

סקירה כללית

על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין רפובליקת גינאה המשוונית לבין הקונפדרציה ההלווטית הם יחסים טובים.
הממשלה הקונפדרטיבית של שווייץ הכירה בעצמאותה של הקולוניה הספרדית של גינאה לשעבר ב-15 באוקטובר 1968 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים כבר באותו היום.
נכון ל-1 בינואר 2016 מתגוררים בגינאה המשוונית שבעה אזרחים שווייצרים, כולם עוסקים במגזר הנפט אשר שולט בכלכלת המדינה. הסחר ההדדי בין שתי המדינות הוא מזערי ואף זניח וחברות שווייצריות אחדות בלבד פועלות בשוק של גינאה המשוונית (שמהווה שוק לא רווחי, חרף היותה של גינאה המשוונית שיאנית התמ"ג לנפש באפריקה).
מחוז הגליל

גאוגרפיה

המחוז כלל את יחידות הנוף עמק החולה ואצבע הגליל, הגליל העליון המערבי והמזרחי, הגליל התחתון, בקעת בית הכרם ובקעת בית נטופה.
בקעת כנרות, בקעת יבנאל ועמק הירדן, בקעת בית שאן, עמק חרוד, שולי עמק יזרעאל הצפוניים, מישור עכו ומישור הנעמן שבמישור החוף הצפוני.
בתוכנית החלוקה לחלוקת שטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה ב-29 בנובמבר 1947 שטחי הנפות צפת, טבריה וביסאן (בית שאן) היו רובם בשטח המדינה היהודית. שטחי נפות עכו ונצרת היו רובם בשטח המדינה הערבית כולל הערים נצרת ועכו וכן המועצה המקומית נהריה.

היסטוריה

מחוז הגליל נוצר בשנת 1921 עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: כנען, הגליל, שומרון, יפו, ירושלים, באר שבע ועזה. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו, תוך שנפת בית שאן הועברה למחוז שומרון. ביוני 1924 אוחדו מחוזות הגליל והשומרון ליצור את מחוז צפון.
מחוז הגליל הוקם מחדש בשנת 1937 עת פוצל מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.

אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל:
בנפת צפת היו 53,620 תושבים מתוכם 46,920 ערבים ו-6,700 יהודים.
בנפת עכו היו 68,330 תושבים מתוכם 65,380 ערבים ו-2,950 יהודים.
בנפת טבריה היו 39,200 תושבים מתוכם 26,100 ערבים ו-13,100 יהודים.
בנפת ביסאן היו 23,590 תושבים מתוכם 16,590 ערבים ו-7,000 יהודים.
בנפת נצרת היו 46,100 תושבים מתוכם 38,500 ערבים, ו-7,600 יהודים.
סך הכל במחוז היו 230,840 תושבים מתוכם 193,490 ערבים ו-37,350 יהודים.