google/wiki40b huggingface dataset:
רופרט ונסיטרט

ביוגרפיה

ונסיטרט נולד בקרנלי שבמחוז סארי. הוא למד משחק ב-"Central School of Speech and Drama".
ב-1995 הופיע ונסיטרט בתפקיד מר הרסט, הגיס של קרוליין וצ'ארלס בינגלי, במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה". בהזדמנויות אחדות עבד עם רואן אטקינסון, וכיכב בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "מיסטר בין" וב-"The Thin Blue Line", כמו כן השתתף בסרט "ג'וני אינגליש חוזר" סרט ההמשך של "ג'וני אינגליש".
ב-1993 שיחק ונסיטרט בסרט "שארית היום" בתפקיד סר ג'פרי רן, דמות המבוססת על סר אוסוואלד מוסלי מייסד המפלגה הפשיסטית הבריטית.
ב-1994 הופיע ונסיטרט בסרט "לב אמיץ" בתפקיד לורד בוטומס. ב-1995 השתתף בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת". ב-2003 שיחק בהפקה של המחזה "רעל ותחרה" בווסט אנד.
ב-2005 שיחק ונסיטרט בפרק "Market for Murder" בסדרה "רציחות במידסומר", ובאותה שנה גילם את גנרל אסקווית' בפרקים "Aliens of London" ו-"World War Three" בסדרה "דוקטור הו". ב-2006 גילם ונסיטרט את דמותו של תומאס ג'יי דוד בדרמה דוקומנטרית של ה-BBC בת שלושה חלקים בשם "Nuremberg: Nazis on Trial". ב-2008 שיחק בתפקיד הקונסול לנטולוס במיני-סדרה "ספרטקוס" של ה-BBC.
ב-2009 גילם בסרט "מרגרט" את פיטר מוריסון, ושנתיים לאחר מכן הופיע בתפקיד השר ג'ון ביפן בסרט עטור השבחים "אשת הברזל" בכיכובה של מריל סטריפ. גם על הבמה גילם דמויות פוליטיות, ב-2014 היה אחד השחקנים במחזה "Great Britain" בתיאטרון הלאומי. עוד הופיע במחזה "This House" בתפקיד קצין בצבא שהפך לפוליטיקאי.
ב-2009 הופיע ונסיטרט פעם נוספת בסדרה "רציחות במידסומר" בפרק בשם "The Dogleg Murders". ב-2010 שיחק בסדרה "רופאים" בדמות אנתוני צ'יפינגטון חבר של צ'ארלי. בסדרה "How Not to Live Your Life" גילם את האריסון אשטון לארד. הוא דיבב בתוכנית "World's Craziest Fools". עוד הופיע בשתי העונות האחרונות של הסדרה "המלחמה של פויל" בתפקיד סר אלק מיירסון, הבוס של פויל ב-MI5. ונסיטרט שיחק בתפקיד מר המפייג' בקומדיה "Bad Education" של BBC Three. ב-2014 החל לגלם את לורד יון רויס בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO, והופיע מדי פעם בפרקים בעונות 4, 5, 6 ו-7.
ב-2016 שיחק בסדרה של ה-BBC "האב בראון" בפרק "The Missing Man" בתפקיד ארתור לה ברוק. בינואר 2016 גילם את הדמות של פיטר ג'נינג בפרק בסדרה "חדר מיון".

חיים אישיים

ונסיטרט נשוי לאמה קייט ווטסון מאז 1987. לבני הזוג יש שני ילדים. בשנת 2000 שינתה את שמה לאמה ונסיטרט כשם משפחתו של בעלה, אחרי ששחקנית צעירה אחרת באותו שם החלה לככב בסרטי הארי פוטר.
פיסול גותי

הפיסול הגותי הוא אמנות פיסול שהתפתחה במערב אירופה בימי הביניים, בחצי השני של המאה ה-12. במקור שימש סגנון זה בקישוט הקתדרלות הגותיות שנבנו באותה תקופה.
הפיסול הגותי מהווה התפתחות ניכרת בפיסול של ימי הביניים, והוא שונה מאוד מפיסול הרומנסק. בניגוד לפיסול הרומנסק המפורט, הרגשני והאינדיוודואלי, הפיסול הגותי הוא חלק מתוכנית כוללת בה כל פרט הוא חלק מאחדות אורגאנית שמטרה העברת מסר דתי בצורה תמציתית, מנומקת ורציונלית ללא רגשנות, קישוטים ופירוט יתר. הפיסול הגותי נועד לקריאה הן על ידי פשוטי העם שמתמקדים רק בדימויים המרכזיים והן על ידי המלומדים שיודעים לקרוא את פיסול השוליים כהנמקה וחיזוק למסר המרכזי. בפיסול הגותי יש גם מחוות לפטרוני הכנסייה והקתדרלות, בייחוד בתבליטים ובפסלי העמוד (שבניגוד לרומנסק הם כמעט תלת-ממדיים ולא כבולים באופן אנאורגאני לעמוד עליו הם נשענים). הפיסול הגותי החל בחזית המערבית של קתדרלת שארטר ב-1145 ומשם התפשט ברחבי צרפת ואחר כך באירופה המערבית.
הפיסול הגותי בשיאו התפתח במאות ה-12 וה-13 בקתדרלת שארטר, בקתדרלת נוטרדאם דה פארי, בקתדרלת ריימס וקתדרלת אמיין. בפיסול זה יש דגש רב יותר על הבעות פנים, מרקם ותיאור החומר בצורה מדויקת ואמיתית, לצד תיאורים מדויקים של עולם הטבע, המופיעים ככותרות וכקישוטים לעמודים. העיר ריימס הייתה מרכז גאלו-רומי חשוב וכשכזה נותרו בה שרידים רבים לאדריכלות הרומית ולפיסול הקלאסי. הפסלים בקתדרלת ריימס הושפעו מאוד מפיסול זה והתכתבו עמו במהלך עבודתם, בה יצרו סוג חדש של פיסול השואב מהקלאסי והגותי גם יחד. פיסול זה היה נושא למחקר והערצה בכל רחבי אירופה והציב קנון חדש לפיסול הגותי בשיאו.
לצד הפיסול הרשמי התפתח פיסול שוליים שכלל פסלי ראשים עם הבעות שונים, גרגוילים: מרזבים בצורת מפלצות, וגרוטסקים: פסלי מפלצות, דרקונים ויצורי כלאיים.
ביאטה פרדנוב

ילדות וצעירות

ביאטה פרידמן נולדה בשנת 1913  בעיר צ'רנוביץ, בירת  הדוכסות בוקובינה, חלק מהאימפריה האוסטרית (ציסליתאניה), שהייתה מרכיב של אוסטרו-הונגריה. עיר הולדתה הפכה בשנת 1918 לחלק מרומניה, כיום הוא חלק מאוקראינה. 
אביה למד תואר דוקטור בווינה והיו לו 4 ילדים. פרדנוב הופיעה לראשונה על במה במסגרת הצגות בבית הספר שלה, על שם עמוס קומניוס.
בשנים 1933-1929 היא לצדה באקדמיה למוזיקה ואמנות הדרמה בווינה.
באותה תקופה היא שיחקה בתיאטרון "רנסאנס-ביהנה" לצידו של רודולף טויבלר וגילמה תפקיד בסרט של האולפן "סאשה-פילם".

הקריירה האמנותית והאקדמית

בשובה לרומניה שחקה פרדנוב בלהקת התיאטרון בולנדרה-מקסימיליאן-סטורין בבוקרשט. הופעת הבכורה שלה התרחשה בשנת 1934 במחזה "עולם של מלון" מאל ויקי באום. היא שינתה את שמה לפרדנוב.
בשנת 1940 בעקבות  "חוקי הגזע" שהונהגו ברומניה נגד היהודים לפי דגם חוקי נירנברג מגרמניה הנאצית, סולקה פ]רדנוב מכל תיאטרון רומני או מוסדות חינוך ציבוריים. בשנים 1944-1941 התאפשרה לה לשחק וללמד אך ורק במסגרות שנועדו ליהודים בלבד.
היא שחקה אז בתיאטרון היהודי באראשאום בבוקרשט שבו היהודים יכלו לשחק רק ברומנית ובמחזות מאת מחברים יהודים בלבד. יחד עם הבמאי אלכסנדרו פינצי ועם מריה סנדו, היא נמנתה עם מייסדי אותו תיאטרון יחיד שהעסיק יהודים.   
ברומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, אחרי הדחת משטר אנטונסקו חזרה למלוא זכויותיה ועבדה החל משנת 1945 התיאטרון קומדיה ובתיאטרון על שם מריה פילוטי, אחר כך בתיאטרון העירוני של בוקרשט, כשחקנית וכמנהלת שותפה יחד עם לוצ'יה סטורדזה בולנדרה. בשנת 1948 תחת המשטר הקומוניסטי התמנתה לפרופסור במכון לאמנות התיאטרון והקולנוע בבוקרשט. היא הצטיינה מאוד בהוראה וגידלה דורות של שחקנים ואנשי תיאטרון.
ביאטה פרדנוב הייתה נשואה לרופא היהודי יוליו גלרטר שכיהן כפרופסור לתולדות הרפואה בבית הספר לרפואה ורוקחות. יוליו גלרטר היה בנו של הרופא והמנהיג הסוציאל-דמוקרטי לאון גלרטר.  בבוקרשט. לזוג נולד בן, פטרו גלרטר.
בשנות ה-1980 הצליחה להגר לגרמניה המערבית, בה המשיכה ללמד משחק, בשפה הגרמנית.
ביאטה פרדנוב נפטרה בדיסלדורף בשנת 1997.

מורשתה

רבים מתלמידיה נזכרו בהערצה בדמותה.הם ציינו את שיטת ההוראה שלה  שהתאפיינה בתובענות מאסכולה הגרמנית-אוסטרית ובמשמעת יצירתית (ו.אוגשאנו, 2010) הייתה מותאמת לאישיות התלמיד (ס.פפיאני 2005)
עם תלמידיה נמנו  סבסטיאן פפיאני, ליא קניג, וירג'יל אוגשאנו, יון קאראמיטרו, אנטון טאוף, ויקטוריה קוצ'אש,  דאנה דוגארו, ג'ורג'ה באנו (היסטוריון של הקולנוע), אמה יאקובסקו, אלנה נגריאנו, ויקטור רבנג'וק, מיכאי צ'וקה,  המשוררת נינה קסיאן ורבים אחרים.
ארטישוק ירושלמי

היסטוריה

ארטישוקים ירושלמיים עובדו על ידי האינדיאנים לפני הופעת האירופאים. הצרפתי סמואל דה שמפלן מצא גידולים של ירקות אלו באזור קייפ קוד בשנת 1605. הארטישוק הירושלמי מכונה על ידי יהדות יוצאי מצרים בשם "טרטופה" ובפי יוצאי יהדות טורקיה והבלקן בשם "דומאלן".
חלב מרוכז

חלב מרוכז או חלב משומר הוא חלב פרה שהוצאו ממנו המים והוסף לו סוכר. הוא סמיך ומתוק מאוד, וכל עוד אין פותחים אותו הוא בעל חיי מדף של שנים רבות ללא צורך בקירור. בעבר היו גם מוצרים דומים ללא סוכר, ואולם כיום הם אינם נפוצים.
חלב מרוכז נארז בקופסאות שימורים ובשפופרות. הוא משמש במתכוני קינוחים בתרבויות רבות.
את החלב המרוכז המציא גייל בורדן ג'וניור בארצות הברית בשנת 1856 בגלל הקושי לאחסן חלב טרי. קודם לפיתוח זה נשמר חלב טרי שעות אחדות בלבד, ולכן הוא היה זמין רק באזורים שהיו בהם רפתות לחלב. בורדן הושפע ממותם של ילדים אחדים בשנת 1851, כנראה עקב צריכת חלב מקולקל. לאחר כשנה של ניסויים וסדרת כשלונות, קיבל בורדן השראה ממחבת אידוי בלחץ ששימשה את השייקרס לריכוז מיצי פירות. כך הצליח לבסוף לרכז חלב מבלי לחרכו או להקרישו. ואולם גם אז שני המפעלים הראשונים שהקים כשלו, ורק במפעל השלישי הוא הצליח ליצור חלב מרוכז שמיש ובעל חיי מדף ארוכים ללא צורך בקירור.
לא פחות חשובה מהמצאת התהליך עצמו, היו דרישותיו של בורדן מהאיכרים שרצו למכור לו חלב גולמי: הוא דרש לרחוץ את עטיני הפרות לפני החליבה, להקפיד על ניקיון הרפתות ולהרתיח ולייבש את המסננות בבוקר ובערב.
עד 1858 המוצר של בורדן זכה למוניטין בשל טוהרו, אורך חיי המדף שלו והכדאיות הכלכלית שלו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הממשלה הפדרלית של ארצות הברית הזמינה כמויות עצומות ממנו עבור מנות הקרב של החיילים. הייתה זו מנת קרב יוצאת דופן במאה ה-19: פחית במשקל 400 גרם הכילה 1,300 קלוריות, 30 גרם חלבון, 30 גרם שומן ויותר מ-200 גרם של פחמימה. החיילים שחזרו מהקרב והכירו את המוצר תרמו להגדלת תפוצתו. עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-19, חלב מרוכז היה למוצר בולט.
חלב מרוכז משמש במתכוני פאי מרנג לימון, ממתקי קרמל, ריבת חלב וקינוחים נוספים. בחלקים מאסיה זהו החלב המועדף כתוספת לקפה. המשקה הוייטנאמי "קפה סואה דה" הוא קפה עם חלב מרוכז.
סטלה קורקוס

קורות חיים

קורקוס-דוראן נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית ב-11 בדצמבר 1858 לרבקה ולאברהם דוראן, בת למשפחה אמידה ומיוחסת. אביה היה סוחר טבק שנולד באוראן שבאלג'יריה, ואמה, שנולדה באנגליה הייתה אחייניתו של משה מונטיפיורי. בשלב מסוים, חזרה סטלה עם משפחתה לאנגליה, ובסיום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד הוראה. כשסיימה את לימודי ההוראה החלה לנהל בית ספר פרטי בלונדון, ותקופה לאחר מכן נישאה באנגליה למשה (מוזס) קורקוס, שהיה סוחר אמיד ממוגדור שבמרוקו. לאחר שנישאה, עברה בשנת 1884 להתגורר עם בן זוגה במוגדור.

בית הספר היהודי הראשון לבנות במרוקו

לאור חששן של הקהילות היהודיות במרוקו מהשפעת המיסיון הנוצרי, שפתח בתי ספר ברחבי מרוקו עבור ילדי היהודים, החלו ראשי הקהילות לנקוט בצעדי הגנה מפני המיסיון. בשנת 1885 הקימה קורקוס-דוראן בית ספר יהודי ראשון לבנות במוגדור, ועמדה בראשו כמנהלת. בית הספר, שנקרא "כבוד ואומץ", קיבל סיוע מארגון כל ישראל חברים ומהקהילה היהודית בעיר, ופנה בעיקר לבנות שבאו ממשפחות עניות, ושימשו כמטרה קלה עבור המיסיון. הורי התלמידות שבאו ממשפחות עניות לא שילמו שכר לימוד לבית הספר, וקורקוס-דוראן סייעה להם ולבנותיהם בקניית ביגוד ותרופות.
כפועל יוצא מתפיסת השליחות של קורקוס-דוראן, לצד הלימודים העיוניים, נלמדו בבית הספר מקצועות שימושיים כדוגמת תפירה, רקמה וסריגה, והתלמידות נדרשו גם להתנדב לטובת הקהילה. בעזרת מכירת עבודותיהן של התלמידות, יכלו בבית הספר ובקהילה לקיים פעילויות שונות.
קורקוס-דוראן, שהתעקשה לדבר רק בשפה האנגלית, הנהיגה רמת לימודים גבוהה בבית הספר, עם דגש על חינוך אנגלי והעברת רוב השיעורים בו בשפה האנגלית. הודות לכך זכה בית הספר להצלחה גדולה. בשנת 1900 למדו בבית הספר 170 תלמידות, ובשיאו מנה 225 תלמידות. גם קונסולים ממדינות אירופה שהיו מוצבים במרוקו, שלחו לבית הספר את בנותיהם. מלבד השפה האנגלית, התמודדו התלמידות בבית הספר עם שלוש שפות נוספות: צרפתית, ערבית יהודית וערבית.
בבית הספר הקימה קורקוס-דוראן גם תיאטרון יהודי, ולפי פרופסור יוסף שטרית, הייתה הראשונה להפעיל תיאטרון יהודי במרוקו.

פעילות ציבורית

מלבד פעילותה בתחום החינוך, הייתה קורקוס-דוראן גם פעילת ציבור במוגדור בפרט, ובמרוקו בכלל, ונודעה ככתובת לפניות בנושא ציבורי. בין היתר טיפלה בבעיית הדיור הצפוף במלאח היהודי במוגדור, ולשם כך גייסה גורמים רבים, ואף נפגשה עם מלך מרוקו, וקיבלה ממנו הבטחה לשיפור תנאי המלאח והרחבתו בכ-150 דירות נוספות, והפחתת שכר הדירות שבו למשפחות מעוטות יכולת. דבר ההסכמה לפגישה היה נדיר, לאור העובדה כי במרוקו לא היו זכויות לנשים בחיים הציבוריים בתקופה זו.
בשנת 1904 התאלמנה מבן זוגה, לאחר שנפטר בטרם עת, והמשיכה לגדל את ששת ילדיה בגפה, עד שהלכה לעולמה בקזבלנקה ב-6 במרץ 1948.
אביה ספיבק

קריירה אקדמית

בשנים 2002 עד 2006 היה משנה לנגיד בנק ישראל. מאז 2006 ספיבק הוא בעל מינוי של עמית בכיר במכון ון ליר שבירושלים, וחבר בדירקטוריונים של בנקים וקרנות פנסיה.
ספיבק כותב באופן קבוע טורים בעתון כלכליסט.
בקיץ 2011 עמד ספיבק, יחד עם פרופ' יוסי יונה, בראש צוות ספיבק-יונה, שהורכב מוועדות מומחים עצמאיות, כחלופה לוועדת טרכטנברג. מסקנות הצוותים אף גובשו בספר "אפשר גם אחרת - מתווה לכינונה של חברה מתוקנת", בעריכת אביה ספיבק ויוסי יונה, שיצא בקיץ 2012 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ב-26 במרץ 2018 נערך באוניברסיטת בן-גוריון כנס לכבוד פרישתו לפנסיה.
חומר אפור

חומר אפור (TA: Substantia grisea) הוא מרכיב עיקרי של מערכת העצבים המרכזית, מורכב מגופי תא עצב, תאי גלייה (אסטרוציטים ואוליגודנדרוציטים), נימים ותאי עצב קטנים השולחים שלוחות (אקסונים ודנדריטים) לאתרים אחרים במוח ומעבדים מידע.

תיאור

החומר האפור מורכב מגופי התאים, בניגוד לחומר הלבן הבנוי רובו מאקסונים. צבעו האפור-חום של חומר זה בא מן הנימים המשרתים את התאים ומן גופי תאי העצב.
בגיל ההתבגרות, בעוד שהחומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, התפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור. כתוצאה מכך יש אזורים שבהם החומר האפור יתעבה עקב גידול במספר הסינפסות ויש אזורים שבהם החומר האפור יירד בעוביו עקב הגיזום בסינפסות.
החומר האפור מרכיב את קליפת המוח של המוח הגדול, את שכבתו החיצונית של המוח הקטן, את מעמקי המוח הגדול (התלמוס, ההיפותלמוס, הסובתלמוס, גרעיני הבסיס, גרעין האקומבנס ועוד), מעמקי המוח הקטן וגזע המוח, ואת השכבה הפנימית של חוט השדרה.
תפקידו של החומר האפור הוא לנתב מידע על גירויים חושיים או תנועתיים לתאי ביניים עצביים של מערכת העצבים המרכזית כדי ליצור תגובה לגירויים דרך סינפסות בתגובה כימית. מבני חומר אפור, כמו קליפת המוח, מעבדים מידע שמקורו באיברי החישה או במבני חומר אפור אחרים. מידע זה מועבר דרך שלוחות תאי עצב (אקסונים ארוכים) מיוחדים המרכיבים את חלק הארי של החומר הלבן של המוח הגדול, הקטן, וחוט השדרה.

בתרבות

בתרבות נעשה פעמים רבות שימוש במושג "התאים האפורים", אם כי גם "החומר האפור" בשימוש. כשמשתמשים במושג הזה בהקשרים לא אנטומיים רפואיים, הכוונה בדרך כלל לשכל, וליכולת חשיבה לוגית. המערכת העצבית בכלל, והחומר האפור בפרט, אחראים לכל התפקוד העצבי: כמו מוטורי, סנסורי, אמוציונלי ולוגי, אך בתרבות, כשמדברים על "התאים האפורים", הכוונה בדרך כלל לחשיבה לוגית, ולא לשאר התפקידים של החומר האפור. אחת הדמויות הספרותיות שהרבתה להשתמש בביטוי "התאים האפורים" בהתייחסות ליכולת הסקת מסקנות לוגיות הוא הבלש הרקול פוארו, מגיבוריה של הסופרת אגאתה כריסטי. באנגלית, וגם בעברית ובשפות נוספות, הביטוי "התאים אפורים", או "החומר האפור" משמש למעשה מעין ססמה למצבים בהם נדרשת יכולת חשיבה לוגית והסקת מסקנות גבוהה, כמו פתרון חידות ותשבצים, והתמודדות עם אתגרים בעולם המעשה.
בבה

קריירה

בצעירותו נזנח על ידי הוריו, במוצאם ילידי כף ורדה, וגודל על ידי סבתו. בגיל 12 נלקח מהשגחת הסבתא והועבר לגידול על ידי הכנסייה. במהלך השהות שלו בכנסייה, הוזמן ביחד עם נערים נוספים להשתתף בטורניר של כדורגל רחוב שהתקיים בבוסניה, טורניר בו קנה את עולמו כאשר צד את עיניהם של סוכני שחקנים. אולם אף על פי שכיכב והבקיע ארבעה שערים בשישה משחקים לזכות נבחרת פורטוגל, נבחרתו לא הגיעה רחוק ולא הצליחה לעבור את השלב השני של הטורניר.
בקיץ 2009, אחרי סיום המשחקים בטורניר הרחוב, חתם בקבוצת אסטרלה אמדורה מהליגה השנייה בפורטוגל, בה הבקיע ארבעה שערים במהלך העונה. בקיץ 2010 עבר השחקן לקבוצת ויטוריה דה גימארייש. בעקבות ההופעות שלו במשחקי טרום העונה, התקבלה הצעת מעבר מקבוצת מנצ'סטר יונייטד עוד לפני תחילת עונת המשחקים. לבסוף עבר השחקן תמורת סכום משוער של 7.4 מיליון פאונד. במהלך העונה רשם מספר הופעות בליגה, גביע, גביע הליגה וליגת האלופות.
בתחילת עונת המשחקים 2011/2012 הושאל השחקן לקבוצת בשיקטש הטורקית. בתחילת שנת 2013 הושאל לקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגזית.
ב-3 בספטמבר 2013 הושאל בבה לעונה בפאסוס הפורטוגלית. ב-25 ביולי 2014 עבר לבנפיקה ליסבון לארבע שנים. ב-9 בינואר 2015 הושאל השחקן לקורדובה הספרדית עד לתום העונה. ב-10 ביולי 2015 הושאל לראיו ואיקאנו לעונה אחת. ב-12 ביולי 2016 חתם לארבע שנים באייבר. ב-31 בינואר 2018 הושאל לראיו ואיקאנו.

נבחרת

בשנים 2010–2011 רשם בבה 6 הופעות בנבחרת פורטוגל הצעירה בהן כבש שער אחד.
קרן החזית האלקטרונית

קרן החזית האלקטרונית (אנגלית: Electronic Frontier Foundation‏, EFF) הוא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו המוצהרת היא לחנך את הציבור על זכויות הפרט וזכויות האדם, בהם חופש הביטוי ופרטיות, בהקשר של עידן המידע - מחשבים, רשת האינטרנט וכיוצא בזה ולהגן עליהם בדרכים ציבוריות ומשפטיות. משרדי הקרן נמצאים בסן פרנסיסקו והיא פועלת בארצות הברית ובמדינות אחרות.
הקרן נוסדה בשנת 1990 על ידי מיטץ' קאפור, ג'ון גילמור וג'ון פרי בארלו, שנפגשו בקהילה המקוונת The WELL במסגרת דיון על פשיטה שביצע האף.בי.איי על קבוצת אנשים שנחשדה בעבירות על דיני מחשבים ושנראתה לשלושה בלתי חוקית. ההקמה מומנה על ידי קאפור, סטיב ווזניאק ותורם אלמוני נוסף.
במשך שנות קיומה הקרן סיפקה סיוע משפטי בכמה תיקים ידועים אשר נוגעים לחופש המידע, בהם תיק דמיטרי סקליארוב (Дмитрий Скляров), מתכנת רוסי אשר נשפט בארצות הברית לאחר שפרץ תוכנת הצפנה של תאגיד אדובי מערכות ותיק יון לך יוהנסן (Jon Lech Johansen; מכונה גם DVD Jon), נער נורווגי שהפיץ את DeCSS, תוכנה לפריצת ההצפנה של סרטי DVD; בשני המקרים הנתבעים זכו במשפט. הארגון היה גם שותף למאבקים המשפטיים נגד הדרישות של כנסיית הסיינטולוגיה להטיל הגבלות על הבעת התנגדות לסיינטולוגיה ועל הפצת החומרים הסודיים של הכנסייה באינטרנט.
הארגון שותף למאבקים ציבוריים בעד תוכנה חופשית ונגד ניהול זכויות דיגיטלי (DRM).
בשנת 2014 הוא הוציא תוסף לדפדפן Privacy Badger.
חבורת הסיבוב (3)SO

חבורת הסיבוב בשלושה ממדים, המכונה (SO(3 היא חבורת כל הסיבובים סביב ראשית צירים במרחב , תחת הרכבה. (SO(3 היא חבורת לי קומפקטית מממד 3. מנקודת מבט כללית יותר, (SO(3 היא החבורה האורתוגנלית המיוחדת של התבנית הריבועית . 
החבורה (SO(3 משמשת לתיאור כל סימטריות הסיבוב של גוף, כמו גם כל האוריינטציות האפשריות שלו במרחב. היא נמצאת בשימוש נרחב בחישובים פיזיקליים ובמיוחד בפיזיקה גרעינית כאשר מתארים חלקיקים אלמנטריים עם ספין שלם, וכן בתחומי התעופה, הטילאות ובכלל בכל מקום שנדרשת הדמיה של גופים נעים ומסתובבים במרחב.
על פי הגדרה, סיבוב סביב ראשית הצירים הוא טרנספורמציה המשמרת את ראשית הצירים, את המרחק האוקלידי (ולכן היא איזומטריה), ואת האוריינטציה. כל סיבוב לא-טריוויאלי מוגדר על ידי ציר הסיבוב (קו העובר דרך ראשית הצירים) וזווית הסיבוב. פונקציית הזהות מקיימת את תנאי הסיבוב ולכן מהווה סיבוב בעצמה. לכל סיבוב ישנו ערך הופכי יחיד. לפי משפט הסיבובים של אוילר, הרכבה של שני סיבובים מוגדרת על ידי סיבוב שקול. 
סיבובים הם טרנספורמציות ליניאריות במרחב  וניתנות לייצוג על ידי מטריצה לאחר שנבחר בסיס של . בפרט, אם נקבע בסיס אורתונורמלי של , כל סיבוב יהיה מיוצג על ידי מטריצה אורתוגונלית 3X3.
החבורה (SO(3 יכולה איפה להיות מוגדרת על ידי חבורת המטריצות המתוארות לעיל תחת פעולת כפל מטריצות. מטריצות אלו מכונות "מטריצות אורתוגונליות מיוחדות" (Special Orthogonal Matrices), ולכן הסימון SO.
נחום יהושע פיצ'ניק

ביוגרפיה

נולד לר' אברהם שמואל פיצ'ניק מברזנה, שהתייחס לשל"ה, למהרש"א ולט"ז, וצאצאם של רבי דוד מסטפין, רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ורבי אהרן מצ'רנוביל. הוסמך לרבנות בגיל 17, אך בשל דרישת חותנו, שימש גם את רבי חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק והוסמך על ידו. 
לאחר נישואיו להינדא פרל בתו של רבי אלתר מרדכי ספרד מאוסטרהא שקד על לימודיו במשך 15 שנים ולאחמ"כ מונה לרב ואב"ד בדומברוביצה. התפרסם כמחמיר לעצמו ומקל לאחרים. חי בצמצום וסירב לקבל תשלום בעבור הוראות של איסור והיתר ועריכת חופה וקידושין, אף שדבר זה היה מקובל. התפרסם בגדולתו רוחנית וכמנהיג ונבחר לתפקיד חבר הנהלת אגודת הרבנים בפולין. לאחר ארגונם מחדש של קהילות יהודי פולין, מונה לרב לשמונה קהילות באזור סארני, אך המשיך לגור בדומברוביץ. 
היה מלחין מחונן, ולחן שלו פורסם ב"אנתולוגיה של המוזיקה היהודית" מאת נחמיה ווינובר, שיצאה לאור על ידי הסוכנות היהודית בניו יורק. 
בשנותיו האחרונות תמך בהתלהבות ביישוב ארץ ישראל וברעיון הציוני. הוא חתם על כרוז למען "מחלקת החרדים של קק"ל. 
בנו היה הרב אהרן הלוי פיצ'ניק - היה רב דתי-לאומי. נולד בי"ב בניסן תרס"ד.

בימי השואה

בזמן השלטון הקומוניסטי זכה להערכה רבה, ואף בזמן השלטון הנאצי לא פגעו בו במשך זמן ניכר. אף שיכול היה לברוח בזמן זה, לא רצה לעזוב את קהילתו. נוצרים רבים שהעריצוהו הציעו לו לעזור לו לברוח, אך הרבי סירב לעזוב את עדתו. בליל י"ד באלול תש"ב גילה לו אוקראיני אחד כי מתוכנן טבח ביהודים ורצה להצילו, אך שוב התנגד הרבי והעדיף להישאר, אך הפיץ את הדברים בין שאר היהודים ואמר שעליהם לברוח מהגטו ולהצטרף לפרטיזנים. 
לפנות בוקר הוצאו יהודי סארני לשדה פתוח סמוך לעיירה, ולשם הובאו יהודים נוספים מיישובים בסביבה. בהמשך הבוקר אסף ר' נחום יהושע את הרבנים שהיו במקום, והרבנים ובתוכם הרבי התעטפו בטלית ולבשו קיטל ויחד עם 16,000 היהודים שהיו במקום קראו בקול את הווידוי. היהודים ובהם הרבי ורוב משפחתו נרצחו ביריות לתוך ארבעה בורות גדולים שהוכרחו לכרות על ידי הנאצים ולאחר שחויבו להתפשט. הרבי נכנס לבור כשהוא לבוש ציצית שכיסתה את רוב גופו וחבוש כיפה. בתו של האדמו"ר מברזנה-דומברוביץ אמרה בקבר הפתוח לפני היריות: "כשם שהשמש אינה יכולה לכבות – כך לא ישקע ויאבד עמנו, ואתם הגרמנים תשלמו בעד כל מעלליכם."
פאם גריר

ביוגרפיה

גריר נולדה בווינסטון סיילם שבצפון קרוליינה, למשפחה ממוצא אפרו-אמריקאי, היספני, ומזרח אסייתי. בתם של גוואנדלין סילביה, אחות וקלארנס ראנסום גריר שהיה טכנאי מטוסים בחיל האוויר האמריקאי.
לצורך עבודתו הצבאית של אביה משפחתה נאלצה לעבור למספר שנים לאנגליה ולבסוף השתקעה בדנוור.
בהיותה ילדה עברה גריר אונס טראומתי על ידי שני אנשים בבית דודתה.
בדנבר הופיעה גריר על מספר בימות תיאטרון והשתתפה במספר תחרויות יופי, חסכה כסף על מנת ללמוד ב"מכללת המטרופולין" שבעיר.
אחותה של גריר נפטרה ממחלת הסרטן ואחיה התאבד בשל מצבה הבריאותי הקשה של אמה.
גריר עצמה אובחנה כחולת סרטן בהיותה בת 40.
גריר ניהלה מערכות יחסים עם כוכב ה-NBA כרים עבדול-ג'באר, ריצ'רד פריור ופרדי פרינז והייתה מאורסת במשך שנה למפיק המוזיקלי קווין אוונס.

קולנוע

גריר עברה להוליווד והחלה להופיע בסרטי כותלי הכלא הארוטיים "נשים באזיקים" בתור האסירה הנמלטת לי דניאלס, "בית כלא לנשים", "בית הבובות הגדול" ו"כלוב הציפורים הגדול".
גריר הופיעה בתפקיד ראשי לראשונה בסרט ניצול, "קופי" בתור הגיבורה הראשית היוצאת לנקום באנשי העולם התחתון שסיממו והרגו את אחותה.
גריר הייתה כוכבת האקשן האפרו אמריקאית הראשונה בהוליווד.
גריר הפכה לאייקון עבור הקהילה האפרו אמריקאית של שנות ה-70 בעיקר בזכות הופעתה הבלתי נשכחת בתור האלמנה פוקסי בראון המחפשת נקמה על מות בעלה הסוכן הסמוי שנרצח בגטו שחור.
הסרט "פוקסי בראון" זכה לביקורות שליליות, אולם גריר זכתה למעמד של כוכבת פעולה והייתה לאחת מפורצות הדרך המשמעותיות ביותר לנשים בז'אנר משחק זה.
גריר הופיעה לצידו של פול ניומן בדרמה המשטרתית "רובע ברונקס" ולצד סטיבן סיגל בסרט הפעולה "ניקו" בתור שותפתו הבלשית דולורס ג'קסון.
גריר שיחקה בקומדיות הבדיוניות "מסע הכזבים של ביל וטד" את גברת וורדור המלהקת למשחק "קרב הלהקות" ו"הפלישה ממאדים" בתור לואיס אשתו לשעבר של המתאגרף ביירון ויליאמס.
גריר שנבחנה אצל קוונטין טרנטינו לתפקיד משני בסרט "ספרות זולה" קיבלה את התפקיד הראשי בסרט הפשע שלו "ג'קי בראון".
בסרט הופיעה גריר בדמות הדיילת המורשעת ג'קי בראון שעובדת עם הסוכן ששיחרר אותה בערבות מקס צ'רי (רוברט פורסטר) .
התפקיד בסרט היה מחווה להופעותייה בשנות ה-70 והיה המוערך בקריירה של גריר עם מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך .
השתתפה לאחר מכן בסרטי האימה "נקמתו של בונס" בתור פרל אהובתו של ג'יימי בונס (סנופ דוג), "רוחות רפאים של מארס" בתור מפקדת כוח החלל ממשלתי הלנה בארדוק ובפלופ הקולנועי "פלוטו נאש - האיש על הירח" בכיכובו של אדי מרפי.

טלוויזיה

השתתפה בתפקיד משנה בסדרה "מיאמי וייס" בתור שוטרת משטרת ניו יורק ואלרי גורדון המנהלת יחסים עם הבלש ממחלקת מיאמי ריקו טאבס.
זכתה להערכה עבור הופעותייה בסדרות "לינצ'ס" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד" בה הופיעה בשתי הופעות אורח בתור עוזרת תובע ארצות הברית קלאודיה ויליאמס.
גריר התפרסמה בשש עונות סדרת הדרמה "ישנן בנות" בתור קיט אחותה של בט פורטר.
ב-2010 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "סמולוויל" בתור ד"ר אמנדה וולר, מנהלת ארגון ה"שחמט".
Journal of Israeli History

Journal of Israeli History (אנגלית: כתב העת להיסטוריה של ישראל) הוא כתב עת העוסק בהיסטוריה של ישראל המודרנית ושל התנועה הציונית, היוצא לאור משנת 1980 בהוצאת ראוטלדג' (Routledge) והמכון לחקר הציונות וישראל באוניברסיטת תל אביב. תחילה נקרא כתב העת "Zionism", אחר כך שונה שמו ל-"Studies in Zionism", וב-1994 קיבל את שמו הנוכחי.
בכתב העת מתפרסמים מאמרים מקוריים של חוקרים בתחומי ההיסטוריה ומדעי החברה, מדעי היהדות ומזרחנות.
עורכת כתב העת היא ההיסטוריונית אניטה שפירא, עורכת המשנה היא פיליפה שמרת. חברי המערכת הם: פרופ' דן לאור, פרופ' מנחם מאוטנר, פרופ' יוסף מאלי, פרופ' אשר ססר ופרופ' שלום רצבי.
אוסטרולנקה

תולדות היישוב

הידיעות הראשונות על אוסטרולנקה הן מן המאה ה-14. היישוב היה אז בבעלותם של נסיכי מזוביה. בשנת 1373 העניק הנסיך ז'יימוביט השלישי לאוסטרולנקה מעמד של עיר. בשנת 1564 נשרפה העיר כליל, ושוקמה לאחר מכן בפקודת הנסיך יאנוש מאזובייצקי. לאחר חלוקת פולין בשנת 1772 נפלה העיר בחלקה של רוסיה, ונותרה כך עד מלחמת העולם הראשונה. גורם מרכזי בהתפתחות העיר היה גדודי הצבא הרוסי שחנו בה בקביעות, וכן תחנת הרכבת שבקרבתה. בהיותה סמוכה לגבול פרוסיה המזרחית, שימשה העיר כתחנת ביניים מסחרית בדרכי הובלת סחורות וייצואן. נהר נרב, העובר דרך העיר, שימש להשטת רפסודות טעונות עצים לדנציג.
בעת מלחמת העולם הראשונה ניזוקה העיר בשל קרבתה לחזית, ובעיקר נפגעה כתוצאה מפגיעות הארטילריה ומן הדליקות שפרצו בה. בשנת 1915 נכבשה העיר בידי יחידות הצבא הגרמני, ואלה החזיקו בה עד נסיגתן בשנת 1918. באוגוסט 1920 התנהל בה קרב במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית.

בשואה

טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-4,300 יהודים, כשליש מסך תושביה. יחידות הצבא הגרמני נכנסו לעיר ב-10 בספטמבר 1939. מחשש לרדיפות, יצאו יהודים את העיר קודם הכיבוש. עם כניסת הגרמנים לעיר, החלו במעשי התעללות בתושביה היהודים, וציוו על יהודי העיר לנקות את הרחובות ואת בתי השימוש הציבוריים בה. בסוף ספטמבר העלו הגרמנים את בית הכנסת הגדול בעיר באש.
בראשית אוקטובר 1939, ביום שמחת תורה ת"ש, פרסמו השלטונות הגרמניים צו לפיו על היהודים לעזוב את העיר תוך 24 שעות. חלק גדול מיהודי העיר גורש מזרחה, לעבר השטח הסובייטי, ועד אביב 1941 התגוררו יהודי העיר בסלונים, בבריסק, בביאליסטוק, בלומז'ה, בשצ'וצ'ין ובערים אחרות. בין המגורשים היה רבה האחרון של קהילת העיר, הרב יצחק בורשטיין. גורלם של יהודי העיר היה כגורל יהודי הערים שבהן ישבו, ורובם המוחלט נספה בשואה, בין אם באתרי רצח מקומיים, ובין אם בגירושים לטרבלינקה ולאוושויץ.
סוכנות החלל האיראנית

סוכנות החלל האיראנית (בפרסית: سازمان فضایی ایران, סָאזְמָאנֶ-ה פַזָאאִיֶ-ה איראן) היא הגוף באיראן המתאם והמבצע את הפרויקטים השונים של המדינה בתחום החלל. הסוכנות כפופה למועצת החלל של איראן שמתווה את מדיניות איראן בתחום החלל; בראשה עומד נשיא איראן.