google/wiki40b huggingface dataset:
אל-מדינה

אל-מדינה בתולדות האסלאם

מוחמד, הנחשב באסלאם לגדול הנביאים, נולד בעיר מכה וגדל בה. בעיר מכה הוא גם החל לשאת את נבואותיו. נבואות אלה הן חלק מהקוראן ומכונות "הסורות של מכה". הטפותיו של מוחמד הביאו למתיחות רבה בינו לבין שליטי מכה, עד שנאלץ למצוא מקום מקלט לו ולחסידיו. 
כמקום מקלט בחר לו מוחמד את ית'ריב. זאת לאחר שבני שבט ח'זרג' מית'ריב הציעו לו לעבור ולהתגורר בשכנותם. הם האמינו כי מוחמד, מנהיג רוחני שבא מחוץ לעיר, עשוי לאחד את בני ית'ריב המסוכסכים ביניהם ולשמש להם מנהיג ובורר. בנוסף, הם שמעו מהיהודים שנביא עומד להופיע, וסברו שכדאי להקדים ולהתחבר עמו, לפני שיעשו זאת היהודים. 
מוחמד הגיע להסכם מחייב עם קבוצה גדולה וייצוגית יותר של בני שבטים מית'ריב שהכירו בנבואתו, נשבעו לו אמונים והתחייבו להגן עליו כאילו היה בן משפחתם.
ראשונים היו אלו חסידיו שהיגרו בקבוצות קטנות ממכה לית'ריב, ובשנת 622, הצטרף אליהם מוחמד. מסע זה מוצג במסורת האסלאמית כמסעו של מנהיג ומושיע למקום בו חיכו לו בכליון עיניים. מסע זה מכונה הג'רה, ולוח השנה המוסלמי קובע אותו כשנה הראשונה לספירה המוסלמית. העיר ית'ריב תיקרא לימים "מדינת אלנבי", כלומר "עיר הנביא", או בקיצור "מדינה" וזה מקור השם (הקידומת "אל" בשם "אל-מדינה", משמשת בערבית כמו ה' הידיעה בעברית). 
בית'רב היו למוחמד תומכים וחסידים שמכונים "אל-אנצאר", העוזרים, שהצטרפו לתומכיו שהיגרו איתו ממכה. יחדיו הפכו שתי קבוצות המאמינים לאמה, קהילה דתית-פוליטית אחת אשר נבדלת מן החברה האלילית ונלחמת בה כאיש אחד.
בעיר זו התבסס מוחמד, והחל לגבש את חוקי האסלאם. חוקים אלה נחשבים אף הם לנבואות, מהווים חלק מהקוראן ומכונים: "הסורות של אל-מדינה".
בית'רב ובסביבתה ישבו שלושה שבטי יהודים גדולים: בני נציר, בני קוריטה ובני קינוקע. היהודים עסקו בחקלאות, במלאכה, בצורפות ובהכנת כלי נשק. בני יתריב היו אלו שהשפיעו על אבו כרב אסעד מלך חמיר שצר על העיר יתריב להתגייר. יש הסבורים שחוקי האסלאם הראשונים הושפעו מדיני ההלכה היהודית שלמד מוחמד בית'רב. דוגמאות לכך הן קביעתו שיש לצום ביום העשירי של החודש הראשון בשנה המוסלמית, וכן ההנחיה לפנות בעת התפילה לכיוון ירושלים. בסופו של דבר הסתכסך מוחמד עם שבטי היהודים ואף נלחם בהם. לכללים שקבע בזמנו אין כיום מעמד מחייב באסלאם, והם הוחלפו עוד בימיו של מוחמד בחובת הצום במהלך שעות היום במשך חודש הרמדאן, ובהוראה לפנות לכיוון מכה בעת התפילה.
בעיר אל-מדינה נמצא עד היום מסגד המכונה "ד'וּ אל-קִבְּלַתַיְן", בעל שתי הקִבְּלוֹת. קִבְּלה היא הכיוון אליו מפנה המוסלמי את פניו בזמן התפילה, וזהו גם המקום שבו יש לבנות את ה"מִחְראבּ", גומחה בקיר המסגד שאליה פונים המתפללים. במסגד באל-מדינה יש שני מחראבים - האחד פונה אל מכה והאחר אל ירושלים.
מוחמד נקבר באל-מדינה, ובה נקברו גם שלושת הח'ליפים המוסלמים הראשונים. העלייה לרגל לאל-מדינה אינה חובה על המוסלמים, אולם מקובל לבקר בקברי הנביא והח'ליפים לאחר העלייה לרגל למכה ולהתפלל עליהם. מנהג זה אינו מקובל על השיעים: הללו רואים בח'ליף הרביעי, עלי אבן אבי טאלב את יורשו הלגיטימי היחיד של מוחמד, ומחשיבים פחות את קברו של מוחמד לעומת קברי עלי ובניו.

אתרים בעיר

בעיר מצויים שלושת המסגדים העתיקים בעולם: מסגד קובה (המסגד העתיק בעולם, הוקם על ידי מוחמד לאחר ההג'רה), מסגד הנביא, ומסגד אל-קיבלתיין (בעל שתי הקיבלות).
התכוונות (אלבום)

רקע

בשנת 1979 הייתה מאחורי רכטר עשייה מוזיקלית מכובדת, אך רובה לאחרים או לא בקדמת הבמה: קלידן בלהקת "כוורת", הלחנה, עיבוד והפקת אלבומים לזמרים אריק איינשטיין וגידי גוב ואלבום הילדים המצליח הכבש השישה עשר. כזמר הופיע מעט מאוד, אך לא כסולן: בהרכב 14 אוקטבות עם אבנר קנר ובמופע המשותף באופן קבוע וחד פעמי עם יהודית רביץ (שניהם יצאו באלבומים). רק כעת, בגיל 27, התפנה רכטר לאלבום סולו ראשון לעצמו.
שמו של האלבום, "התכוונות", הביע הצהרת כוונות על הרצון לעמוד מאחורי כל אמירה מוזיקלית וטקסטואלית שעולה בו. יוני רכטר אמר כי עשה את האלבום בראש ובראשונה עבור עצמו, להראות את ה"אני מאמין" שלו, ומתוך ידיעה שהשירים מורכבים ואינם בעלי פוטנציאל מסחרי, בפרט ששלושה מתוך עשרת השירים הם קטעים אינסטרומנטליים. האלבום אכן לא נמכר בהתחלה, אולם השיר "שוב היא כאן" זכה להצלחה גדולה עם השנים ורכטר מבצע אותו בכל הופעותיו עד היום. 
שיתוף הפעולה עם חברו לכיתה דן מינסטר, שהחל ב"דמעות של מלאכים", ממשיך גם כאן, והוא כתב מילים לשיר אחד. ב-1977 פנה עלי מוהר לרכטר כדי שילחין עבורו שירים למחזמר שכתב עם אורי קליין. המחזמר לא יצא לפועל אך שני שירים מתוכו – "שוב היא כאן" ו"זה כל מה שיש" נכנסו לאלבום. נוסף להם חיבר מוהר מילים לשני שירים נוספים באלבום; בסך הכול כתבו במשותף ארבעה שירים שסימנו את תחילתו של שיתוף פעולה אמנותי הדוק ורב שנים בין רכטר למוהר שנמשך עד לפטירתו של האחרון בשנת 2006. שני אלבומי הסולו הבאים של רכטר נושאים קרדיט משותף לו ולמוהר ובהם כתב מוהר מילים לכל השירים.
תווים (כולל אקורדים ועיבוד מלא לפסנתר) לשלושת השירים הראשונים ול"שוב היא כאן" כלולים בספר התווים הראשון של יוני רכטר "מנגינות".
סלומון בן שבת

הרב ד"ר סלומון (שלמה) בן שבת (בספרדית: Salomón Bensabat; ‏ 17 באוקטובר 1927-?) היה משפטן והיסטוריון יהודי-מרוקאי ששימש כיועץ לבית המשפט העליון של מרוקו ולאחר מכן כיהן בתור הרב הראשי של העיר ברצלונה שבספרד.

ביוגרפיה

סלומון בן שבת נולד בלראש שבמרוקו בשנת 1914. בילדותו למד בבתי ספר צרפתיים במרוקו והשלים את תעודת הבגרות הצרפתית (Baccalauréat). לאחר מכן החל בלימודיו בבית המדרש לרבנים בטנג'יר ובשנת 1930 השלים את לימודיו והוסמך כרב. הוא שלט היטב בשפות צרפתית, ספרדית, עברית, ערבית ואנגלית, ומשרותיו הראשונות היו בלימוד שפות. הוא החל ללמד ספרדית וצרפתית בבתי ספר שונים בצפון מרוקו, ובשנת 1936 נסע לספרד ושימש כמורה לצרפתית במדריד.
בתחילת שנות ה-40 הוא נסע ללימודי משפטים בגרנובל שבצרפת, ובשנת 1943 הוסמך כעורך דין. לאחר מכן שב למרוקו, ועסק בעריכת דין בתטואן. בשנת 1944 נבחר לנשיא קהילת יהודי לראש והחזיק בתפקיד שלוש שנים. הוא השלים תואר ראשון נוסף בלימודים ערביים בתטואן בשנת 1949. לאחר מכן נסע ללימודים בספרד ובשנת 1953 השלים תואר ד"ר למשפטים באוניברסיטת מדריד. לאחר השלמת לימודיו שב לתטואן לעבודתו כעורך דין, וכמו כן פתח את "מכון הרמב"ם" בתטואן, שעסק במחקר ספרותי של היהדות ובפרט של יהדות ספרד של ימי הביניים. כחלק מפעילות המרכז הוא פרסם מאמרים וספרונים קצרים בספרדית על חיי הרמב"ם, רבי יהודה הלוי, על ההיסטוריה ודרך ההתעצבות של התלמוד ועוד.
הוא היה אוהד לישראל, ובכמה מקרים עבד בשיתוף פעולה עם ה"מסגרת", השלוחה של המוסד שפעלה במרוקו. הוא פעל כדי לשחרר מהכלא שליחים מטעם ישראל שנכלאו על ידי הרשויות המרוקאיות, ופעל לשם שיחרורם של 250 יהודים שנכלאו בתטואן בגין כוונתם לעזוב לישראל.
במקביל, בשנות ה-50 הוא מונה לחבר "האספה הלאומית המייעצת" של מרוקו בתור מומחה לסוגיות יהודיות. כחלק מפעילותו זאת הוא הגיש ב-8 במאי 1955 מסמך שיועד למלך מרוקו, מוחמד החמישי, בעניין זכויותיהם של היהודים. בשנת 1960 השלים תואר נוסף במשפט בינלאומי ב"אקדמיית האג למשפט בינלאומי" (Académie de droit international de La Haye ). באותה שנה חזר למרוקו ומונה לאב בית הדין לערעורים ברבאט הבירה. בשנת 1963 מונה ליועץ (conseiller) לבית המשפט העליון של מרוקו. הוא כיהן לתקופה קצרה בלבד, ובנסיבות לא ידועות עזב לספרד לאחר פחות משנתיים במשרה.
הוא התיישב בברצלונה ושם קיבל בשנת 1965 את משרת הרב הראשי של העיר. הקהילה היהודית בספרד הייתה קהילה מתחדשת שצמחה מחדש מסוף המאה ה-19, לאחר מאות שנים שבהם נמנע קיום יהודי גלוי במדינה. כחלק מתפקידו הוא לקח חלק במספר אירועים סמליים, כך למשל בשנת 1969 הוא ערך במיורקה את מה שנחשב לטקס הבר מצווה הראשון בעיר מאז גירוש ספרד. בשנת 1972 הוא הוציא רישיון לעיסוק בעריכת דין בספרד והצטרף ללשכת עורכי הדין הספרדית, ונחשב ליהודי הראשון שעשה זאת בעת המודרנית.
עוד בשנותיו במרוקו הוא הוציא לאור בתטואן ספר סידור בתרגום לספרדית תחת השם Libro de rezos diarios: rito sefardíta ‏(1951), וכן הוציא לאור את ההגדה של פסח בתרגום לספרדית. הוא חיבר ופרסם מספר מאמרים בכתבי עת, בהם מאמר על ההיסטוריה של יהדות מרוקו (Los judios en marruecos‏, 1954).
לאורך חייו הוא זכה להכרה ולמספר פרסים, בהם אות "מסדר סן רימונדו" (Orden de San Raimundo de Peñafort) של ממשלת ספרד.
פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד

הפרשה

החומר שהוביל לפרשה התגלה בעקבות תחקיר שערכה העיתונאית הדס שטייף שקיבלה לידיה מכשיר טלפון סלולרי של נוה שנותר בכספת בבית גרושתו, מסרה אותו לאיש מקצוע לפריצה, ומצאה בו ראיות לכאורה לקבלת שוחד מיני בתמורה לקידום שופטים. הטלפון נמסר למשטרת ישראל בתמורה לחסינות מהעמדתה של שטייף לדין, והמשטרה פתחה בחקירה סמויה. הפרשה התפרסמה לראשונה בכלי התקשורת בישראל כשבתחילת חודש ינואר 2019 ביקש ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, ניצב משנה יואב תלם, מבית משפט השלום בנתניה צו איסור פרסום בעניין פרשה שאת פרטיה לא ניתן היה לחשוף.
ב-16 בינואר הפכה החקירה המשטרתית מסמויה לגלויה, והמשטרה עצרה לחקירה את עורך הדין אפי נוה, ראש לשכת עורכי הדין, בחשד לעבירות של קבלת שוחד וכן עבירות בנושא טוהר המידות ועבירות נוספות. באותו ערב הוסר חלקית צו איסור הפרסום ונחשף שמו של נוה כחשוד המרכזי בפרשה.
נוסף לנוה עוכבו לחקירה ביחידת להב 433 גם שופטת בית משפט השלום בנתניה, אתי כרייף, שעל פי החשד נבחרה לשופטת לאחר שקיימה יחסי מין עם נוה וכן עורכת דין שעל פי החשד קיימה יחסי מין עם נוה במטרה שיקדם את בעלה, שופט שלום, לשופט בית המשפט המחוזי. שמות שתיהן נאסרו בפרסום, ובמרץ 2019 הותר לפרסום שמה של כרייף.
ב-17 בינואר פורסם כי בנוסף לחשדות בנוגע למינוי וקידום שופטים, נחקרת גם האפשרות שנוה השתמש במעמדו על מנת לסייע למתמחות בהקשרים נוספים של תפקידו הנוגע גם לבחינה, הכשרה וקבלה למקצוע עריכת הדין.
בעקבות חשיפת הפרשה התפטר נוה מתפקידו כראש לשכת עורכי הדין.
בסיום החקירה הודיעה המשטרה כי לדעתה התגבשה תשתית ראייתית נגד אפי נווה ונגד השופטת אסתר כרייף לביצוע עבירות מתחום טוהר המידות.
ב-20 בינואר הגיש נוה תלונה במשטרה נגד שטייף על נטילת הטלפון ללא רשות ועל הפריצה אליו. בנוסף תבע נוה מגלי צה"ל ומשטייף פיצוי של 7 מיליון שקלים והשבת כל ההעתקים של החומרים שהיו במכשיר. במאי 2019 הגדיל נוה את סכום התביעה ב־141,000 ש"ח נוספים, בעקבות פרסומים של שטייף נגדו שבהם כינתה אותו – בין היתר – "תולעת אשפה".

תגובות

בעקבות הפרסומים פרסמו שרת המשפטים, איילת שקד, ונשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, הודעה משותפת ובה טענו כי הליך הבחירה בוועדה לבחירת שופטים היה מקצועי וקפדני, אך ציינו שעל מערכת אכיפת החוק להגיע לחקר האמת.
וילנא (גופן)

וילנא הוא גופן עברי. מקורו באותיות יצוקות שהופיעו בסידורים ובתלמוד בבלי שהודפסו בדפוס האלמנה והאחים ראם (רוֹם), שפעל בעיר וילנה בסוף המאה ה־18 עד תחילת המאה ה־20. האותיות נחקקו, נוצקו, ולוטשו במחלקה מיוחדת בבית ראם, והן נחשבו לאותיות חדשניות ומתקדמות לתקופתן. עם זאת, קשה לטעון כי עיצוב הגופן ייחודי. ייתכן כי מדובר בוואריאציה לאותיות מוקדמות יותר מבתי דפוס שנים, וטיפוסי אות דומים ניתן למצוא בספרי הוצאות שנות.
יש לגופן קשר חזק לאות ה"מרובעת" האשכנזית שרווחה בדפוס היהודי באירופה. הגופן מאופיין בקונטרסט חזק בין הקווים האופקיים לאנכיים, ובמבנה מרובע ומעוטר. אופי הגופן מתקשר לאות העברית האשכנזית בעלת הקונטרסט הגבוה בין הקווים האופקיים לבין הקווים האנכיים של הגופן. במגמה שהחלה במאה ה-18 נוצרו אותיות עבריות לדפוס בעלות קונטרסט גבוה בהשפעת האות האשכנזית והגופנים הלועזיים כגון בודוני ודידו.

וילנא ודרוגולין

בלבול רב חל בעקבות הדמיון בין שני הגופנים. בשנות השלושים, ד"ר משה שפיצר, שניהל את הוצאת שוקן, גילה בדפוס "דרוגולין" שבעיר לייפציג בגרמניה גופן עברי שעיצובו מבוסס על אותיות וילנא. שפיצר השתמש ושיפר את הגופן שנודע בשם "דרוגולין".

וילנא כגופן מחשב

כיום ניתן למצוא גרסאות ממוחשבות רבות לגופן וילנא. הנפוצה שבהם אצל המשתמש הביתי היא הגרסה שמגיעה כחלק מחבילת הגופנים ביחד עם תכנת אופיס תחת השם "Guttman Vilna" (בעיצובו של שמואל גוטמן בשנים 2000-1992), הכוללת שני משקלים - רגיל וכבד. לעומת זאת בספרים (בעיקר ספרי קודש) נפוצות יותר גרסאות אחרות, כגון הגרסה של חברת פלרון המשווקת על ידי חברת פונטייפ, או הגרסה של חברת פונטביט.
אקרנופלן

אקרנופלן (Ekranoplan, ברוסית: Экраноплан) שייך למשפחת כלי טיס המכונים באנגלית Ground Effect Vehicle (או GEV). זהו כלי טיס הדומה במראהו למטוס, אך פועל על טהרת אפקט הקרקע, תופעה המורגשת כאשר מנחיתים מטוס; מעט לפני הנגיעה בקרקע, קצב הירידה של המטוס מואט כשנוצרת מעין כרית אוויר בין המטוס לקרקע המקטינה את כוח הגרר הפועל בכיוון הפוך לכיוון הטיסה.

יתרונות וחסרונות

כלים העושים שימוש באפקט הקרקע לצורך פעולתם מגלמים בתוכם מספר יתרונות וחסרונות יחסית לכלי טיס מצד אחד וכלי שיט מצד שני.

מפלצת הים הכספי

במהלך המלחמה הקרה, אקרנופלנים נצפו במהלך השנים בים הכספי כשתארו אותם כעצמים ענקיים הנעים במהירות מעל פני המים. את השם "מפלצת הים הכספי" נתן איש מודיעין אמריקאי שהיה מבולבל לנוכח הצילום האווירי של כלי רכב ענק, הנראה כמו מטוס שקצצו את שתי כנפיו. לאחר תום המלחמה הקרה, "המפלצת" נחשפה כאחד ממספר עיצובים של אקרנופלנים של ברית המועצות שתוכננו לטוס מטרים ספורים מעל פני הים, ובכך לחסוך באנרגיה ולהישאר מתחת לראדאר האויב. 
אורכו של ה־KM, "מפלצת הים הכספי", היה 100 מטרים, הוא שקל 540 טון והיה יכול לטוס במהירות של 400 קמ"ש. לאחר שצבר מהירות, לאקרנופלן לא היה מגע עם פני המים, והוא יכול היה להמשיך בתנועה גם מעל קרח, שלג, או אדמה ישרה, ללא כל קושי.
כלי רכב אלה פותחו בעבר על ידי ברית המועצות לצורך תובלה צבאית מהירה מאוד (מספר מאות קילומטרים לשעה), ושירתו בעיקר לחופי הים הכספי והים השחור. האקרנופלן הגדול ביותר יכול היה לשנע מעל 100 טון של מטען. בשנת 1987 פותח דגם הנושא טילים נגד ספינות.
מעכה בת אבישלום

חייה

בספר מלכים א' ובדברי הימים ב' ישנם אזכורים שונים בקשר למעכה בת אבישלום. מצד אחד, במלכים פרק ט"ו נראה שמעכה הייתה אם אסא: "(ט) וּבִשְׁנַת עֶשְׂרִים לְיָרָבְעָם מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל מָלַךְ אָסָא מֶלֶךְ יְהוּדָה:(י) וְאַרְבָּעִים וְאַחַת שָׁנָה מָלַךְ בִּירוּשָׁלִָם וְשֵׁם אִמּוֹ מַעֲכָה בַּת אֲבִישָׁלוֹם: (יג) וְגַם אֶת־מַעֲכָה אִמּוֹ וַיְסִרֶהָ מִגְּבִירָה אֲשֶׁר־עָשְׂתָה מִפְלֶצֶת לָאֲשֵׁרָה וַיִּכְרֹת אָסָא אֶת־מִפְלַצְתָּהּ וַיִּשְׂרֹף בְּנַחַל קִדְרוֹן:". מצד שני, בדברי הימים ב פרק י"א נראה שמעכה הייתה אם אביה: "(כ) וְאַחֲרֶיהָ לָקַח אֶת־מַעֲכָה בַּת־אַבְשָׁלוֹם וַתֵּלֶד לוֹ אֶת־אֲבִיָּה וְאֶת־עַתַּי וְאֶת־זִיזָא וְאֶת־שְׁלֹמִית: (כא) וַיֶּאֱהַב רְחַבְעָם אֶת־מַעֲכָה בַת־אַבְשָׁלוֹם מִכָּל־נָשָׁיו וּפִילַגְשָׁיו כִּי נָשִׁים שְׁמוֹנֶה־עֶשְׂרֵה נָשָׂא וּפִילַגְשִׁים שִׁשִּׁים וַיּוֹלֶד עֶשְׂרִים וּשְׁמוֹנָה בָּנִים וְשִׁשִּׁים בָּנוֹת:". ומצד שלישי, בדברי הימים פרק י"ג נראה שמיכיהו בת אוריאל מן גבעה הייתה אם אביה: "(א) בִּשְׁנַת שְׁמוֹנֶה עֶשְׂרֵה לַמֶּלֶךְ יָרָבְעָם וַיִּמְלֹךְ אֲבִיָּה עַל־יְהוּדָה: (ב) שָׁלוֹשׁ שָׁנִים מָלַךְ בִּירוּשָׁלִַם וְשֵׁם אִמּוֹ מִיכָיָהוּ בַת־אוּרִיאֵל מִן־גִּבְעָה וּמִלְחָמָה הָיְתָה בֵּין אֲבִיָּה וּבֵין יָרָבְעָם:".

מפלצת לאשרה

בתנ"ך מבואר כי אסא מלך יהודה הסיר את אמו מעכה מכבודה וכן כרת את "מפלצתה". רש"י (דברי הימים ב טו טז) מצטט את מאמר רב יוסף כי מעכה עשתה "כמין זכרות" לפסל האשרה שבידה כדי למלאות תאוותה, והייתה נבעלת לו בכל יום.

שיטת הסוברים שמעכה בת אבישלום היא אשת אביה

ישנן שתי שיטות להסברת פסוקים אלה: שיטה אחת אומרת שמעכה היא אשת אביה (ואם אסא) והשיטה האחרת אומרת שמעכה היא אשת רחבעם (ואם אביה). 
בשיטה זו אוחזים רש"י, רבי אברהם בן הרמב"ם, מהרש"א והחיד"א. לפי שיטה זו, אשת רחבעם היא מיכיהו בת אוריאל ואשת אביה היא מעכה בת אבישלום. הסיבה שבחלק מהמקומות מוזכר ששם אשת רחבעם הוא מעכה בת אבישלום היא שמיכיהו נקראה על שם כלתה, אשת אביה שהייתה "אשת חיל גברתנית".

שיטת הסוברים שמעכה בת אבישלום היא אשת רחבעם

בשיטה זו אוחזים התרגום לדברי הימים, רד"ק, רלב"ג, אברבנאל, המצודות, מור וקציעה, הפלאה, רש"ש ומלבי"ם. לפי שיטה זו, מעכה בת אבישלום היא אשת רחבעם, והשם מיכיהו נוסף לה לאחר שנעשתה גבירה (שם עם סיומת יהו הוא שם מכובד לנשים בתקופת המקרא). שם אביה אבשלום הוסב ל"אוריאל מן הגבעה" כדי לא להזכיר את שם אבשלום. מעכה נקראה אם אסא כי היא גידלה אותו.
Trace Urban

מודל כלכלי

ההכנסות של הרשת מגיעות מתמלוגים המשולמים בידי מפיצי הערוצים השונים, פרסום ורישיונות מותג ותוכן.

שידור בישראל

בישראל משודר הערוץ בפלטפורמת הטלוויזיה של טריפל סי, Smart tv.
סטניסלב גובורוחין

תחילת דרכו

סטניסלב גובורוחין נולד בעיירה במחוז סברדלובסק למשפחת קוזאק. בשנת 1958 גובורוחין סיים לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קאזאן ועבד מספר שנים במקצוע שרכש. החל משנת 1959 הוא עבד כעיתונאי.

פעילות בתחום הקולנוע

בשנת 1967 גובורוחין סיים לימודים ב-VGIK והוסמך להיות במאי. את הסרטים הראשונים הוא ביים באולפנים שהיו ממוקמים באודסה. בשנת 1978 הוא כתב תסריט לסרט "פיראטים של המאה ה-20" שהקרנתו החלה בשנת 1979 ונחל הצלחה גדולה. בשנת 1979 גובורוחין ביים את סדרת הטלוויזיה בת 5 הפרקים "מקום המפגש אינו ניתן לשינוי" עם ולדימיר ויסוצקי באחד התפקידים הראשיים. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ומוקרנת עד היום בערוצי טלוויזיה רוסיים. בשנת 1987 גובורוחין עבר למוסקבה והחל לעבוד באולפני מוספילם.
בשנת 1990 גובורוחין צילם את הסרט התיעודי "אי אפשר לחיות כך" שזכה בפרס ניקה ברוסיה. בשנת 1992 הוא צילם סרט תיעודי נוסף, "רוסיה שאיבדנו", על השנים האחרונות של האימפריה הרוסית.
במחצית השנייה של שנות ה-90 גובורוחין חזר לביים סרטי קולנוע עלילתיים.
בשנת 1999 הוא כתב את התסריט וביים את הסרט "קלע מצטיין" (עם מיכאיל אוליינוב בתפקיד הראשי), העוסק בגיבור מלחמה זקן, שמתחיל מסע נקמה אישי נגד אלה שאנסו את נכדתו, לאחר שנוכח לדעת שאין מה לחכות לצדק שייעשה על ידי שלטונות החוק.

פעילות פוליטית

גובורוחין לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית. עם תחילת הפרסטרויקה הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של רוסיה. בשנת 1991 הוא נבחר לדומה ברשימת המפלגה. במחצית הראשונה של שנות ה-90 צילם גובורוחין מספר סרטים תיעודיים בהם ניתן לראות ביטוי לדעות האנטי-קומוניסטיות שלו. ברם, לאחר אירועי המשבר החוקתי ברוסיה, באוקטובר 1993, גובורוחין החליט לתמוך במפלגה הקומוניסטית ובמיוחד במנהיגה גנאדי זיוגנוב.
בשנת 1999 הוא נבחר לדומה ברשימת תנועת "אחדות" שבראשה עמד יבגני פרימקוב ויורי לוז'קוב. שיא הקריירה הפוליטית של גובורוחין היה במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2000 בהם גובורוחין היה מועמד אך זכה ב-0.44% מהקולות בלבד ולבסוף תמך בפוטין.
בשנת 2005 גובורוחין עזב את האופוזיציה לטובת הצטרפות למפלגת השלטון רוסיה המאוחדת. בשנת 2005 גובורוחין חתם על "מכתב ה-50" בו החותמים תמכו במשפט חודורקובסקי וטענו שאין בו גוון פוליטי. ברשימת מפלגת "רוסיה המאוחדת" גובורוחין נבחר לדומה בפעם נוספת. בשנת 2011 הוא תמך במועמדותו של ולדימיר פוטין למשרת הנשיאות ואף היה ראש מטה הבחירות. במהלך שנת 2012 גובורוחין מתח ביקורת על פעילות האופוזיציה שלא קיבלה את תוצאות הבחירות של פוטין לנשיא.

משפחתו

אביו, סרגיי גובורוחין, נעצר לראשונה כבר בשנת 1928, לכאורה באשמת התנגדות לפעילות השלטונות. לאחר שחרורו הוא לא חזר לאזור דון, עבר לאזור הרי אורל והתחתן. בשנת 1938 הוצא להורג.
זטאנה

ביוגרפיה בדיונית

זאטנה היא בתו של הקוסם ג'ון זטארה (שהופיע לראשונה בחוברת אקשן קומיקס מס' 1), וסינדלה, חברה בגזע המיסטי "הומו מאגי". היא צאצאיתו של האמן והקוסם לאונרדו דה וינצ'י וקשורה לאישים כנוסטרדמוס, ניקולא פלאמל ואלסנדרו קליוסטרו. היא מתלבשת בלבוש של אשליינית ומשתמשת ביכולות של משפחתה להטיל קסמים חזקים. כמו אביה, היא מבצעת את הקסמים בעזרת אמירת הקסם הרצוי במהופך. בתקופת העידן המודרני של הקומיקס, היא הייתה חברה בקבוצת גיבורי-העל ליגת הצדק. לאחר האתחול המחודש של חברת DC בספטמבר 2011, היא חברה בקבוצת ליגת הצדק האפל.
זטאנה הייתה אשליינית במה לפני שגילתה את יכולותיה המיסטיות בזמן שחקרה את היעלמותו של אביה. מסע חקירה זה, שיצא בשנת 1964, היה אחד מהקרוסאוברים הרציניים הראשונים שיצאו ובמהלכו היא פגשה דמויות כגון באטמן, גרין לנטרן, הוקמן והוקוומן, אטום והאיש המוארך.
זאטנה עזרה לליגת הצדק מספר פעמים לפני שנבחרה כחברה מן המניין בחוברת מספר #161. במהלך כהונתה בחבורה כוחה היה קטן. באותו הזמן היא יכלה לשלוט רק בארבעת האלמנטים - אש, מים, אוויר ואדמה. הגבלה זו פסקה בחוברת World's Finest Comics #227 (מרץ 1982).

משבר זהות

במיני סדרה "משבר זהות", שיצאה בשנת 2004 ונכתבה על ידי בראד מלצר, מתגלה שבזמן שזטאנה הייתה חברה בליגת הצדק, הנבל דוקטור לייט אנס באכזריות את סו דיבני, אשתו של האיש המוארך, חבר לשעבר בליגת הצדק וגיבור על. כאשר הוא נעצר, הוא מאיים לפגוע במשפחותיהם של חברי ליגת הצדק, אך זטאנה מסכימה למחוק מדוקטור לייט את זיכרונו (כשם שעשתה לאויבים רבים של ליגת הצדק). בכך זטאנה דאגה שדוקטור לייט לא יפגע עוד בגיבורים ומשפחותיהם. בזמן שזטאנה ניסתה לעשות זאת, היא בטעות פגמה גם ביכולת האינטלקטואלית של דוקטור לייט והנמיכה אותה לרמה שבה דוקטור לייט הפך לנבל "עלוב" בעיני הגיבורים. במהלך הקסם, באטמן, שלא נכח בחדר באותו מקרה, התגלה פתאום וניסה לעצור את החבורה. אחרי שהוא נעצר, זטאנה נאלצה למחוק ממנו את הזיכרון של מה שקרה.

שבעת חיילי הניצחון

ב-2005 יצאה לזטאנה מיני סדרה בעקבות אירוע "שבעת חיילי הניצחון", שנכתב על ידי גראנט מוריסון. באותה מיני סדרה, זאטנה מגלה שהתגובה של מאמציה במחיקות הזיכרון, וגם המוות הלא מכוון של מספר אנשים שנגרם מקסם שהיא הובילה ונכשלה בו, הייתה כל כך גדולה שהיא איבדה את הביטחון העצמי שלה ואת הכוחות שלה. עם עזרתה של השוליה החדשה שלה, מיסטי קילגור, והידיעה על הקרב האפוקליפטי המתקרב, היא מקבלת בחזרה את כוחותיה. ההופעות הממושכות שלה בסדרות די.סי. האחרות מצביעות על כך שכפי הנראה היא הולכת לשרוד את אירוע "שבעת החיילים".
אלמנך

אַלְמָנָךְ (אולי מערבית: المناخ. תעתיק מדויק: אלמנאח') או ספר שנה הוא כרונולוגיה או לוח שנה עם תוספת מידע בתחומים שונים. האלמנך מתאר בדרך כלל את המתרחש בתחום מסוים בתקופה קצובה וערוך בטבלאות. האלמנך כולל מראי מקומות, קטעי פרשנות וניתוחים סטטיסטיים בתחום אותו הוא סוקר בהרחבה. אלמנך יכול להכיל מידע אסטרונומי כמו זמני הזריחה והשקיעה של השמש או הירח, ליקוי חמה או ירח וכן זמני גאות ושפל, רשימות מסוגים שונים "קוי הזמן" בתחומים שונים ועוד.

אטימולוגיה

השימוש הראשון הידוע במילה אלמנך הוא בכתבי רוג'ר בייקון בלטינית, משנת 1267. מקור המילה אינו ברור. התחילית ״אל-״ נפוצה במילים שמקורן בשפה הערבית כמו אלגברה ואלכוהול, אך מילה זו לא קיימת בערבית הספרותית ואין הסבר אטימולוגי ברור שמקשר את המשמעות המקובלת למילה דומה בערבית.
קיימים הסברים משוערים למקור ערבי, אך גם השערות למקור ספרדי, יווני או למילה שהומצאה באירופה עם צלצול ערבי מכוון (בימי הביניים ערבית הייתה שפתם של מתמטיקאים ומדענים ידועים במערב).
טיפולוגיה (ארכאולוגיה)

טיפולוגיה היא שיטה מקובלת למיון, לסיווג ולתיארוך של ממצאים ארכאולוגיים, הן כאלו שהתגלו בחפירות מסודרות והן ממצאים ארכאולוגיים אקראיים. פירושו של המונח הוא תורת המיון על פי טיפוס הממצא ותיארוכו היחסי (מוקדם או מאוחר יותר מממצאים אחרים).
בשיטה זו מפרידים בשלב ראשון של המיון בין קבוצות ממצאים שונות על פי מכנה משותף רחב. לדוגמה, מפרידים בין קערות חרס וקנקני חרס, או בין קערות זכוכית וקערות חרס. לאחר מכן ניתן לחלק כל קבוצה לתת-קבוצות. לדוגמה, קערות קטנות, בינוניות, או גדולות. דוגמה אחרת הממחישה את האפשרויות הרבות למיון פרטני היא חלוקה של קערות בעלות בסיס (או ידית, או שפה) נמוך, גבוה, רחב, צר, וכדומה. דוגמה נוספת ונפוצה למיון חפצים היא על פי שימושם, לדוגמה, קערות לעיבוד מזון, קערות להכנת מזון, קערות להגשת סוגים שונים של מזון, וכך הלאה. באופן זה ניתן להגיע עד לאב הטיפוס של ממצא מסוים.  
התיארוך עצמו של הממצא הוא יחסי, בדרך כלל, ומתבצע על פי הנחות הגיוניות. כך, לדוגמה, ככל שהממצא מורכב ומשוכלל יותר, כך סביר להניח שמקורו בתקופה מאוחרת יותר, ומאידך, ככל שהממצא פשוט יותר ומורכב פחות, כך הוא מתוארך כקדום יותר.    
הטיפולוגיה בוצעה לראשונה באמצע המאה ה-19 על ידי הארכאולוג הדני כריסטיאן יורגנסן תומסן (Thomsen). כבר אז נקבעה אופציית ההפרדה בין האיסוף להפקת המידע, שכן תומסן עצמו לא עסק בחפירות ארכאולוגיות, אלא בסידורם ומיונם במוזיאון בקופנהגן. בהיותו נומיסמט (חוקר מטבעות) בעל תפיסה נומיסמטית-כרונולוגית, השליך את תפיסתו זו על הממצאים: ראשית השתמשו באבן, אחריה בברונזה, אחר כך בברזל, וכן הלאה. הבסיס לפעולתו היא ההנחה שדברים מתפתחים בדרך אבולוציונית, מהפשוט למורכב.
קיים תיארוך ישיר (של החפץ עצמו) ותיארוך עקיף (על פי השלכה מחפץ שכבר תוארך). בנוסף, קיים תיארוך יחסי (הקובע מוקדם ומאוחר בקבוצה של חפצים) ותיארוך מוחלט (הקובע את תיארוכו המדויק והמוחלט של הממצא).
קביעת מוקדם ומאוחר על פי הטיפולוגיה, במנותק מן הסטרטיגרפיה נקראת גם סריאציה. בבסיסה עומדת ההנחה שחפצים הקרובים זה לזה בזמן יהיו גם דומים בצורתם (מכוניות, לדוגמה), שכן בפרקי זמן קצרים ההשתנות הטיפולוגית נמוכה; ממצאים הדומים ביותר זה לזה יהיו גם הקרובים ביותר בזמן.
מפלגת העבודה הדמוקרטית (ברזיל)

היסטוריה

המפלגה הייתה באופן היסטורי חלק ממפלגת העבודה הברזילאית שהוקמה על ידי הנשיא ז'טוליו ורגאס בשנת 1945. מנהיגה ההיסטורי של המפלגה, לאונל בריזולה, היה שייך להנהגת מפלגת העבודה, והיה גיסו ושותפו הפוליטי הבכיר של הנשיא ז'ואו גולאר ששלט בברזיל בין 1962 ל-1964. כיום המדובר במפלגות נפרדות, כאשר "מפלגת העבודה" היא מפלגת מרכז קטנה, בעוד שמפלגת העבודה הדמוקרטית היא מפלגת שמאל בינונית.
המפלגה מאורגנת לפי מחוזות ולפי רשויות מקומיות, אך היא משתפת פעולה עם תנועות חברתיות לאומיות, כתנועת השחורים, ארגוני נשים עובדות, איגודי עובדים, ארגון הנוער הסוציאליסטי, וארגוני הסוציאליסטים הירוקים. במרכז הארצי ישנם 250 חברים, והועד הפועל של המפלגה מורכב מ-21 חברים.
המפלגה זכתה להישגה הטוב ביותר בבחירות לנשיאות, כאשר מועמדה ההיסטורי, לאונל בריזולה, השיג 17% מן הקולות בבחירות הדמוקרטיות הישירות הראשונות לנשיאות ברזיל בשנת 1989. בריזולה נכשל בניסיונו לעלות לסיבוב השני בבחירות, כאשר מועמד מפלגת הפועלים לואיס אינסיו דה סילבה קיבל תוצאה העולה בחצי אחוז על התוצאה שהשיג. דה סילבה הפסיד בבחירות אלו לפרננדו קולור דה מלו בסיבוב השני.
בבחירות האחרונות לקונגרס שנערכו באוקטובר 2002 זכתה המפלגה ב-21 מתוך 513 המושבים בבית הנבחרים, וב-5 מתוך 81 המושבים בסנאט. המפלגה שייכת לאופוזיציה כנגד משטרו של הנשיא אינסיו דה סילבה.
בבחירות האחרונות לרשויות המקומיות בברזיל, שנערכו באוקטובר 2004 זכתה המפלגה להישגים נאים, ולחמישה וחצי מיליוני קולות.
במשבר הפוליטי שפרץ בפרלמנט הברזילאי במהלך נשיאותו של דה סילבה, עברו רבים מתומכי מפלגת הפועלים למפלגת העבודה הדמוקרטית, שנתפסת כנקייה מן השחיתות שדבקה במפלגת הפועלים.