google/wiki40b huggingface dataset:
אופציה אסייתית

אופציות אסייתיות או אופציות ממוצע הן אופציות אקזוטיות תלויות מסלול, אשר מניבות תגמול בתלות בממוצע המחירים של נכס הבסיס, במשך חייה של האופציה.
ככל הנראה השימוש באופציות האסייתיות החל בטוקיו בשנת 1987, כאשר בנקים יפנים החלו להנפיקן על בסיס חוזים עתידיים של נפט גולמי, ומכאן גם נובע שמן. בדרך כלל כלל אופציות אלו מוצעות כחלק ממוצרים המשלבים מספר סוגי נכסים והן נסחרות על פי רוב מעבר לדלפק (Over-the-counter) ולכן אין בנמצא נתונים מסודרים על היקפי המסחר בהן. 
התגמול עבור אופציית רכש (Call) אסייתית סטנדרטית הוא ההפרש בין מחיר המימוש של האופציה לממוצע המחירים של נכס הבסיס לאורך חיי האופציה. הממוצע בו משתמשים לצורך חישוב התגמול בגין האופציה עשוי להיות ממוצע אריתמטי או ממוצע גאומטרי. כמו כן המדגם ממנו נגזר הממוצע עשוי להיות רציף או בדיד. 
לאופציות אסייתיות מספר מאפיינים אשר עשויים להעניק יתרונות למשקיעים בהם: הן רגישות פחות לתנודתיות של השוק וסטיית התקן שלהן קטנה יותר ולכן הן גם בדרך כלל פחות יקרות מאופציות ונילה מקבילות; כמו כן, סטיית התקן של אופציות אסייתיות קטנה עם הזמן מכיוון שחלק מהממוצע כבר ידוע. הן פחות נתונות למניפולציות בתאריך המימוש (דוגמת בקדייטינג, שימוש במידע פנימי וכו') ובכך יש יתרון משמעותי לכותב האופציה; ויתרונן החשוב ביותר – הן מתאימות לצורכיהם של בתי עסק אשר סוחרים באופן רציף בנכס הבסיס, אשר מעוניינים לגדר את הסיכון שבמסחר זה. כך למשל, חברת תעופה הרוכשת דלק באופן רציף על פני השנה כולה, תוכל לגדר עצמה מפני תנודתיות במחירי הדלק על ידי שימוש באופציה אסייתית על מחיר הדלק.  לכן הן מתאימות למשקיעים המנסים לגדר תזרימי מזומנים תקופתיים. 
סוג פחות נפוץ של אופציות אסייתיות, המכונות אופציות אסייתיות צפות (Floating Asian), הן אופציות בעלות מחיר מימוש השווה לממוצע מחיר נכס הבסיס. אופציות רכש מסוג זה מניבות תגמול השווה ל- {max{0,SAve-K ואופציות מכר מסוג זה מניבות תגמול השווה ל- {max{0,SAve-ST. אופציות כאלו משמשות לגידור של הסיכון שבמסחר תדיר בנכס הבסיס לאורך זמן מפני מצבים בהם המחיר הסופי של הנכס  גדול או קטן יותר מהמחיר הממוצע שלו על פני התקופה הנתונה.
ויין דייר

ביוגרפיה

ויין דייר, יליד דטרויט, עבד בתור יועץ חינוכי בתיכון ואחר כך כמרצה לחינוך באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק. הוא פיתח קריירה אקדמית, ומאמריו פורסמו בכתבי עת. בשנת 1976 החליט להעלות על הכתב כמה מהתאוריות שפיתח על טבע האדם בספרו "אזורי המשגה שלך", שהפך לרב-מכר. אחר כך כתב ספרים רבים נוספים שזכו להצלחה ברחבי העולם.
בהגותו שילב דייר יסודות מן התרבות המערבית, בעיקר – את הגותו של הפסיכולוג אברהם מאסלו, יחד עם פילוסופיה של המזרח הרחוק, בעיקר – רעיונות מן הטאואיזם ומעולם המחשבה ההודית.
בשנת 2011 זכה הסרט שהופק על ידי אולפני פיקסאר "יום ולילה" ("Day & Night"), המבוסס על רעיונות מתורתו, בפרס אוסקר לסרט המצויר הקצר הטוב ביותר.
בשנת 2015 נפטר, בגיל 75.
ורדניס

כלכלה וגאוגרפיה

כלכלת העיר, שספגה פגיעה קשה בעקבות מלחמת נגורנו-קרבאך, מבוססת בעיקר על תעשייה קלה, חקלאות ומכרות. בין השאר נכרים במכרה הנמצא כ-20 ק"מ מהעיר זהב, נחושת, פלוטוניום ואף אבני חן.
העיר הממוקמת בגובה רב, משופעת בגשמים, ונהר מסריק (Masrik) עובר בצפון העיר. הטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 6- צלזיוס, ובמרבית הימים הטמפרטורה היא מתחת לאפס. הטמפרטורה המינימלית בקיץ היא 16 מעלות והמקסימלית 35 מעלות.
הגשר (אשר)

תיאור היצירה

היצירה היא אחת מיצירותיו המוקדמות של האמן, ומתארת, בדומה ליצירות אחרות מאותה תקופה, תיאורי נוף מציאותיים לכאורה מאזור איטליה בה התגורר האמן. יצירה זו דומה במאפיינים רבים להדפס קסטרוולווה. גם ביצירה זו ניתן לראות עיר איטלקית הנראית כעיר האופיינית לאזור אברוצי והניצבת בראש מצוק. גשר מקשר בין העיר למצוק שמולה. במרכז התמונה עיר נוספת. הצמחים והמסלע בתיאור אופייניים לציורים אחרים של אשר מאותה תקופה. הציור מהווה למעשה הדגמה של שימוש בפרספקטיבות שונות - האחת אל תוך המצוק משמשת להציג את עומקו של הבקע בין שני המצוקים, והשנייה - במעלה התמונה - מציגה מרחק. במהלך עבודותיו פתח אשר שיטות של ציור בפרספקטיבות שונות על מנת ליצור אשליות של עומק, ויצירה מוקדמת זו מהווה את אחד הניסויים הראשונים שלו בעניין זה. אלמנט סוריאליסטי המופיע ביצירה הוא העובדה שעיר אחת אפלה בעוד שהשנייה מוארת - אלמנט זה מופיע בציורים מאוחרים אחרים של אשר בהם חלק מהתמונה מצוי בלילה בעוד חלק אחר נמצא ביום, והשניים מוצגים זה לצד זה בו זמנית.
ציקלון בה

ציקלון בי (בגרמנית: Zyklon B או Uragan D 2, נהגה גם: ציקלון בֶּה) הוא שמו המסחרי של חומר שנועד במקורו להשמדת מזיקים, והנאצים עשו בו שימוש נרחב לרצח יהודים ואחרים, בעיקר במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ובמידה פחותה בהרבה במחנות אחרים כגון מיידנק. 
החומר היה עשוי כדוריות של חומר נקבובי: דיאטומיט או סיבי עץ (pulp) שהיו ספוגים במימן ציאנידי (HCN), וברגע שהוצא מאריזתו האטומה ובא במגע עם אוויר, התאדה ממנו גז החנק מימן ציאנידי. 
את הציקלון בה פיתח בשנות ה-20 פריץ הבר, כימאי גרמני נודע ממוצא יהודי (חתן פרס נובל לכימיה). בתחילת 1934 אילצו אותו הנאצים לעזוב את גרמניה, עקב יהדותו. קדם לציקלון בה החומר ציקלון אה, שנועד אף הוא להשמדת מזיקים, אך ייצורו נאסר באמנת ורסאי, לאחר שהתברר שניתן להשתמש בו לייצור גז רעיל לשימוש כנשק כימי לפגיעה בבני אדם. בגרסתו המקורית כלל ציקלון בה גם חומר בעל ריח או מגע מיוחדים, שנועד להתריע על החשיפה לגז, אך הנאצים הזמינו אצל היצרנים, "אי גה פארבן", גרסה שממנה הוצא חומר זה. לאחר המלחמה הועמדו לדין שניים ממנהלי המפעל שייצר את ציקלון בה, בפני בית דין צבאי בריטי, והוצאו להורג על חלקם בתהליך ההשמדה.
תחילה שימש ציקלון בה במחנות הריכוז להשמדת כינים, כדרך למניעת התפשטותה של מחלת הטיפוס. בספטמבר 1941 החלו ניסויים במחנה ההשמדה אושוויץ, בשימוש בחומר לרצח בני אדם.
פסקל אקרמן

רד - נט (2013 - 2016)

אקרמן החל את דרכו בקבוצת הפיתוח הגרמנית, קבוצת רד נט רוס. הוא סיים רביעי באליפות גרמניה עד גיל 23 בשנת 2014, ובשנת 2015, סיים שמיני באליפות אירופה עד גיל 23. ב-2016, הוא סיים שישי במרוץ גנט - וולגם לצעירים, וניצח את החלק השני של הקטע השלישי והקטע רביעי בטור של ברלין. הוא ניצח את אליפות גרמניה עד גיל 23, וסיים רביעי באליפות גרמניה. הוא סיים שלישי במרוץ ספארקסן מונסטרלנד ג'ירו, וזכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 23, לאחר שהפסיד בספרינט לכריסטופר האלבורסן הנורווגי.

2017

אקרמן הצטרף לקבוצת בורה האנסגרוא הגרמנית, שבה נמצאים רוכבים בכירים כמו רפא מייקה ופטר סאגאן. הוא סיים חמישי במרוץ שלדפרייס, וסיים רביעי באליפות אירופה באופני כביש, לאחר אלכסנדר קריסטוף המנצח.

2018: אלוף גרמניה, ניצחון בקלאסיקת בריסל

אקרמן סיים שלישי בקלאסיקת האנדזמה, וסיים שני במרוץ דרידאסה דה פאנה ובמרוץ שלדפרייס. הוא ניצח את הקטע החמישי ב-טור דה רומנדי, ואת הקטע השני ב-דופינה ליברה. ב-1 ביולי, הוא הפך לאלוף גרמניה לאחר שהקדים את ג'ון דגנקולב ואת מקס וואלשייד בספרינט. בנוסף לכך, הוא ניצח את מרוץ פרודאנטיאל רייד לונדון, לאחר שהקדים את אליה ויויאני ואת ג'יאקומו ניצולו. הוא ניצח את שני הקטעים הראשונים בטור של פולין, וסיים שני בקטגוריית המאיצים. הוא ניצח את קלאסיקת בריסל, ואת גרנד פרי דה פורמייה. אקרמן סיים שני בקטגוריית המאיצים בטור של גואנשי, וניצח את הקטע השני.

2019: ניצחון בקטגוריית המאיצים בג'ירו ד'איטליה

אקרמן ניצח את קלאסיקה דה אלמריה, ואת דירוג המאיצים בוואלטה או אלגראבה. הוא סיים שני במרוץ נוקר - קורס, וניצח את קלאסיקת ברדנה. הוא גבר על ג'ון דגנקולב ועל אלכסנדר קריסטוף, ובכך ניצח את מרוץ אסקבורן-פרנקפורט. ב-11 במאי, אקרמן זינק לגרנד טור הראשון בחייו ורשם מרוץ מוצלח מאוד. הוא ניצח את הקטע השני לאחר שהקדים את אליה ויויאני ואת קיילב יואן, ואת הקטע החמישי לאחר שהקדים את פרננדו גאבייריה ואת ארנו דמאר. בקטע ה-10, אקרמן היה מעורב בתאונה ובשל כך, ארנו דמאר שניצח את הקטע, צימק את הפער ממנו בקטגוריית המאיצים לנקודה בלבד (דמאר עם 154 ואקרמן עם 155), למחרת, דמאר סיים שני אחרי קיילב יואן, בעוד אקרמן רק שלישי, זה הספיק לדמאר לתפוס את המקום הראשון בקטגוריית המאיצים ולהדיח את אקרמן ממנו. בסופו של דבר, אקרמן תפס את ההובלה מחדש לאחר שבקטע ה-18 סיים שני, בעוד דמאר רק שמיני. אקרמן שמר על ההובלה למשך כל שאר המרוץ, והפך לגרמני הראשון שמנצח את קטגוריית המאיצים (נקרא גם צ'יקלמינו) בג'ירו ד'איטליה, עם 226 נקודות. הוא הוסיף לעצמו ניצחון בקטע הראשון של סלובניה, אך לא הצליח להגן על תוארו כאלוף גרמניה, לאחר שלא סיים את המרוץ. הוא ניצח את הקטע הראשון והשלישי בטור של פולין, וזכה במדליית הארד באליפות אירופה. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של גרמניה. אקרמן סיים שני בקלאסיקת בריסל אחרי קיילב יואן, ניצח את גרנד פרי דה פורמייה בפעם השנייה ברציפות לאחר שהקדים יספר פיליפסן, סיים שני בקלאסיקת פרימוס, וניצח את מרוץ חוייסקה פייל.
שחר אלדר

ביוגרפיה

שרת בפרקליטות הצבאית. בשנת 1996 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיים את שרותו הצבאי והחל לעסוק בפרקטיקה עצמאית בעריכת דין, עם התמחות במשפט פלילי ועבירות צווארון לבן. בשנת 1999 קיבל תואר "מוסמך במשפטים" מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 קיבל תואר "דוקטור למשפטים" באוניברסיטת בר-אילן.

פעילות משפטית

אלדר שימש יועץ לצה"ל לענייני חקיקה פלילית וביטחונית. בעקבות התזה שכתב על ארגוני פשע, ייצג את אסי אבוטבול בערעור לבית המשפט העליון על הגדרתו של אבוטבול כראש ארגון פשע. ב-2001 ייצג את הנדלמן נגד מדינת ישראל (פסק דין הנדלמן), והיה הראשון והיחיד עד כה שהצליח לבטל אישום פלילי, בתהליך משפטי-חוקתי שהביא לביטול הסעיף בחוק שעליו התבסס כתב האישום (כלומר "תקיפה עקיפה" כלפי החוק). ב-2008 ייצג את מדינת ישראל בפני בית המשפט הגבוה בדנמרק. 
כיום משמש ראש המחלקה הפלילית במשרד ברץ הורן ושות', ומלווה משפטי של הוועדה לבדיקת מצבם של חולי נפש ניצולי השואה בראשותו של השופט (בדימ') פרופ' יעקב בזק.

פעילות אקדמית

ב-2003 מונה למרצה בכיר בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו בדיני עונשין, עבירות צווארון לבן, דיני ראיות ואתיקה מקצועית של עורכי דין. ב-2015 מונה לפרופסור חבר. במקביל הוא מרצה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, באוניברסיטה העברית ומרצה על משפט פלילי בהשתלמויות שופטים, עוזרים משפטיים ועורכי-דין. בנוסף אלדר חוקר אורח, בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קיימברידג' (מ-2012), חבר בפורום המרצים לאתיקה מקצועית וחוקר אורח במכון השווייצרי למשפט השוואתי. 
אלדר יסד ומארגן הכנס השנתי "פלילים בתאגידים" של הקריה האקדמית אונו ועורך כתב העת המשפטי "תאגידים", כותב בבטאון לשכת עורכי הדין "עורך הדין - כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל" ובכתב העת של האוניברסיטה העברית "משפטים".
יסעורון ירוק

פיתוח ונתונים טכניים

"יסעורון ירוק" פותח בהתבסס על מסוק מאויש קטן ממדים. הוא מסוגל לשאת בין 100-180 ק"ג, טס במשך שעתיים רצופות ובמהירות של עד 120 קמ"ש. 
הוא מונע על ידי בנזין 95 אוקטן רגיל.
מעבר ליכולת להימנע מסיכון חיי אדם, מחירו נמוך משמעותית ממחיר של מסוק תובלה מאויש.
שמואל חיימוביץ' (ספורטאי)

ביוגרפיה

חיימוביץ' נולד בכפר טורץ שבמחוז סאטו מארה שבצפון טרנסילבניה ברומניה, ובשנת 1963 עלה לישראל עם משפחתו. בגיל 6 החל להתנייד בכסא גלגלים בעקבות תאונת דרכים. בשנת 1965 הוא החל לעסוק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים של איל"ן. לאורך השנים אומן על ידי אברהם ברונר, ומשנת 1970 החל להתאמן בלחיצת משקולות בשכיבה.
אחרי סיום לימודי אדריכלות ותכנון ערים בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון, החל חיימוביץ' לעסוק במקצוע. בשנים 1979 – 1983 עבד כשכיר ולאחר מכן כבעל משרד עצמאי ברמת השרון, במסגרתו הוא עסק בתכנון וייעוץ אדריכלי בהתמחות בנושא נגישות לאנשים בעלי מוגבלויות בסביבה הבנויה. פעילותו בתחום הנגישות התקיימה בייעוץ, בין היתר כיועץ נגישות לעיריית תל אביב, בחקיקה, בהוראה ובתקינה. בשנת 1994 מונה לחבר ועדת המומחים של מכון התקנים הישראלי לתקן נגישות 11706, בראשה עמד משנת 2001 ועד לפטירתו. כמו כן היה חיימוביץ' נציג מכון התקנים בקבוצת העבודה להכנת תקן הנגישות של ארגון התקינה הבינלאומי.
בשנת 2001 מונה לממונה נגישות ארצי בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות שהוקמה בשנת 2000 במשרד המשפטים. במסגרת תפקידו הוא פועל למען קידום חקיקה וחקיקת משנה, פיתוח תורת הנגישות באמצעות פרשנות וקביעת נורמות, ייעוץ למשרדי ממשלה ורשויות מקומיות וקידום המודעות הציבורית לנגישות באמצעות כנסים מקצועיים והרצאות. בשנת 2009 כיהן חיימוביץ' כנציב שוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלויות (בפועל) .
לצד פעילותו המקצועית, חיימוביץ' המשיך לאורך השנים לעסוק בספורט והגיע להישגים בינלאומיים בתחום לחיצת משקולות. תחרות לחיצת המשקולות האולימפית מבוצעת כך שהספורטאי שכוב על ספת הרמה ומוט המשקולת מורם על ידו עד ליישור ידיו. חיימוביץ' השתתף בשש אולימפיאדות נכים וזכה במדליות זהב וארד, כמו גם קביעת שיא אולימפי ושיאי עולם.
חיימוביץ' אב לארבעה ילדים והתגורר באלקנה.
קאלין (זקרפטיה)

רבניה של קאלין

בראשית המאה היה השוחט והדיין בקאלין רבי מרדכי צבי סג"ל אדלר. אחריו ישב כמה שנים ר' מנחם מרגליות שנולד בקאלין בשנת תרל"ה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נבחר ר' מנחם מרגליות לרבה של הארינטש (הורינצ'ובו (אוק')) משם גורש לאושוויץ ונרצח. קאלין השתייכה לרבנות וילחוביץ (וילחיבצי) שם כיהן כרב חיים מאיר הגר לימים האדמו"ר מויז'ניץ.

סופה של הקהילה

עם חזרת השטח שהיה בשליטת צ'כוסלובקיה להונגריה הפאשיסטית, החלו השלטונות ההונגרים ברדיפת יהודי המקום. ביולי 1941 גורשו מחצית מיהודי המקום לפולין, מהם שרדו רק חמשה יהודים. באפריל 1944 עם התחלת שואת יהודי הונגריה גורשו יהודי המקום לגטו מטסלקה ומשם לאושוויץ, שם נספו רובם.
לאחר השואה לא נותרו יהודים בקאלין. בית הקברות העתיק, שראשיתו בימי ייסודה של הקהילה, הוזנח וכוסה צמחייה. בשנת 2012 שוקם בית הקברות בידי אגודת אהלי צדיקים.
מפרץ ג'קסון

מפרץ ג'קסון הוא מפרץ באוסטרליה, המכיל את מפרץ סידני. הוא ידוע בשל יופיו, ובייחוד כמיקומם של בית האופרה של סידני וגשר נמל סידני.

היסטוריה

האזור סביב מפרץ ג'קסון היה מיושב בתקופת עידן התגליות והקולוניאליזם על ידי ארבעה שבטי אבוריג'ינים עיקריים. המפרץ התגלה לראשונה לאירופאים בשנת 1770, על ידי חוקר הארצות הנודע, קפטן ג'יימס קוק, על אף שהוא לא נכנס לתוכו. קוק אמר כי "נראה שיש מעגן טוב" במפרץ, וקרא לו על שם סיר ג'ורג' ג'קסון, שהיה השופט המלכותי של הצי באותה תקופה. קפטן ארתור פיליפ ייסד את המושבה הראשונה באוסטרליה במפרץ ג'קסון ב-1788, שנהפכה מאוחר יותר לעיר סידני. במכתב הראשון ששיגר מהמושבה לאנגליה כתב פיליפ: "היה לנו סיפוק במציאתו של הנמל הטוב בעולם, בו אלפי משטים יכולים לנוע בביטחון המושלם ביותר...".

גאוגרפיה

מפרץ ג'קסון הוא עמק נהר שהתייבש. אורכו הוא 19 ק"מ, ושטחו עומד על 55 קמ"ר. נפחו הוא 562,000 מגה ליטר, והיקפו הוא 317 ק"מ. בתוך מפרץ ג'קסון שוכנות שלוש לשונות ים בעלי כניסה אחת משותפת- המפרץ הצפוני, המפרץ המרכזי ומפרץ סידני, שמהווה למעשה את המפרץ הדרומי מבין השלושה. הקטן מבין השלושה הוא המפרץ הצפוני, ואינו חודר לתוך היבשת, בניגוד לשני המפרצים האחרים. המפרץ המרכזי נמתח לכיוון צפון-מערב, ואילו השלוחה הארוכה ביותר היא מפרץ סידני, שחודרת מערבה ליבשת עד לנהרות המזינים אותה- הפראמטה וליין קוב. גשר נמל סידני נמתח מעל למפרץ ג'קסון, ומנהרה עוברת מתחת למפרץ, בסמוך לגשר. בנוסף לגשר השוכן במפרץ מתוכנן לקום אף גשר שלישי במקום, עליו יבנו פסי רכבת.
מפרץ סידני שוקק חיים. המפרצים בגדה הדרומית גדולים ומעוגלים, ושם ממוקם מרכז העסקים של סידני. לעומת זאת, המפרצים בגדה הצפונית קטנים בדרך כלל, ואזור זה משמש בעיקר למגורים.
ישנם מספר איים במפרץ ג'קסון, כאשר חלקם חוברו במרוצת השנים לחוף.

מפרץ סידני כיחידת מידה

בשל חשיבותו הרבה של מפרץ סידני באוסטרליה, הוא משמש כיחידת מידה לנפח של גופי מים. למשל, על האגם המלאכותי השני בגודלו באוסטרליה, אגם ארגייל נאמר כי גודלו הוא פי 18 ממפרץ סידני, וכך נהוג לתאר את רובי גופי המים ביבשת.
בית עברה

בתנ"ך

בית עברה, מלשון מעברות (הירדן), שוכנת בסמוך למקום בו לפי המסורת חצו שבטי ישראל את הירדן בדרכם לארץ ישראל.  המקום נזכר בשמו לראשונה בספר שופטים:
"וּמַלְאָכִים שָׁלַח גִּדְעוֹן בְּכָל-הַר אֶפְרַיִם לֵאמֹר, רְדוּ לִקְרַאת מִדְיָן וְלִכְדוּ לָהֶם אֶת-הַמַּיִם, עַד בֵּית בָּרָה, וְאֶת-הַיַּרְדֵּן; וַיִּצָּעֵק כָּל-אִישׁ אֶפְרַיִם, וַיִּלְכְּדוּ אֶת-הַמַּיִם, עַד בֵּית בָּרָה, וְאֶת-הַיַּרְדֵּן"
— ספר שופטים, פרק ז', פסוק כ"ד
בגלל האנלוגיה הקיימת בנצרות בין אליהו ליוחנן המטביל, רבים מזהים את בית עברה עם המקום ליד הירדן בו עלה אליהו לשמים:
"וַחֲמִשִּׁים אִישׁ מִבְּנֵי הַנְּבִיאִים, הָלְכוּ, וַיַּעַמְדוּ מִנֶּגֶד, מֵרָחוֹק; וּשְׁנֵיהֶם, עָמְדוּ עַל-הַיַּרְדֵּן. וַיִּקַּח אֵלִיָּהוּ אֶת-אַדַּרְתּוֹ וַיִּגְלֹם וַיַּכֶּה אֶת-הַמַּיִם, וַיֵּחָצוּ הֵנָּה וָהֵנָּה; וַיַּעַבְרוּ שְׁנֵיהֶם, בֶּחָרָבָה... וַיְהִי, הֵמָּה הֹלְכִים הָלוֹךְ וְדַבֵּר, וְהִנֵּה רֶכֶב-אֵשׁ וְסוּסֵי אֵשׁ, וַיַּפְרִדוּ בֵּין שְׁנֵיהֶם; וַיַּעַל, אֵלִיָּהוּ, בַּסְעָרָה, הַשָּׁמָיִם."
— ספר מלכים ב', פרק ב', פסוקים ז'-ח', פסוק י"א

המחקר וזיהוי המקום

מיקומו המדויק של המקום בו הטביל יוחנן המטביל את מאמיניו ואת ישו היה נושא למחקר ממושך. לפי המסתבר מהבשורה על-פי מתי, המקום אכן שכן ליד יריחו, אך בבשורה על פי יוחנן נטען כי היה זה במרחק הליכה בן יום בלבד מקנה שבגליל ויומיים עד שלושה מירושלים:
"וגם יוחנן היה טבל בעינון קרוב לשלם".
— הבשורה על פי יוחנן ג', 23
דבר זה ממקם את מקום הטבילה צפונה משם, אולי בסמוך לתל שלם, הנמצא מדרום לטירת צבי. עולה רגל אלמוני מהמאה ה-4 ואדם בשם טודיוס מהמאה ה-6 ציינו כי מקום הטבילה ההיסטורי שוכן במרחק חמישה מילין צפונית מים המלח, וכי מזרחית לו שוכן התל ממנו עלה אליהו לשמים. טודיוס הנ"ל הוסיף ותיאר את אמצעי ההגנה שנבנה במטרה להגן על הכנסייה הביזנטית מפני שטפון  בתקופת הקיסר אנסטסיוס הראשון (491-518. שני הצליינים תיארו מוט נושא צלב שניצב באמצע הנהר במטרה לסמן את מקום טבילתו של ישו. נוסע שלישי, אנטונינוס מפיאצ'נצה, כתב בשנת 570 כי מקום הטבילה ההיסטורי נמצא מול כנסיית יוחנן המטביל (בקאסר אל-יהוד שעל הגדה המערבית של הנהר).
בשנת 1899 התגלו ממצאים ארכאולוגיים ראשונים ליד הגדה המזרחית של הנהר, אך רק לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994 ופינוי שדות המוקשים בסמוך לגבול, נחשפו שרידיהן של כנסיות, מערות ומספר בריכות טבילה. לאחר ויכוחים ממושכים קיבלו חוקרים רבים את הסברה כי בית עברה היא אכן המקום בו נטבל ישו, והאפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר במקום במרץ 2000 וערך בו מיסה תחת כיפת השמיים. אחת הכנסיות העתיקות במקום הוקדשה לו לאחר מכן.
קו טלפון אדום

קו טלפון אדום הוא קו תקשורת להעברת שיחת טלפון אוטומטית אל יעד שהוגדר מראש ללא צורך בפעולה נוספת מצד המשתמש מלבד הרמת השפופרת. דוגמה לכך הוא טלפון המחייג אוטומטית לשירותי-חירום בהרמת השפופרת. כיוון שלא נדרשת פעולה נוספת על ידי המשתמש, מכשיר קו אדום אינו כולל חוגה או לוח מקשים.

קו אדום למקרי חירום

קו אדום במשמעות המקורית אינו מאפשר הוצאת שיחות אלא ליעדים שנקבעו מראש. עם זאת, בשימוש מושאל מתייחס המושג למוקדי שירות שניתן להתקשר אליהם על ידי מספר טלפון ייעודי. בפרט הכוונה למוקדי חירום המאוישים 24 שעות ביממה כגון מוקד החירום של המשטרה או קוי חירום למניעת התאבדויות. 

ארצות הברית - הממלכה המאוחדת

במהלך מלחמת העולם השנייה התקיים קו אדום בין רחוב דאונינג 10 והבונקר בחדרי המלחמה של הקבינט לבין הבית הלבן בוושינגטון. בין 1943-1946 אובטח קו זה על ידי מכונת הצפנת הקול הראשונה שכונתה SIGSALY. 

ברית המועצות - הרפובליקה העממית של סין

קו אדום בין מוסקבה לבייג'ינג היה בשימוש במהלך עימות הגבולות בין המדינות ב-1969, אולם הסינים סירבו למגעי השלום של הרוסים וגדעו את קו התקשורת. לאחר שהושג פיוס בין האויבות לשעבר, הקו הוחייה ב-1996 .

ברית המועצות - צרפת

במהלך ביקורו של שארל דה גול בברית המועצות ב-1966 הוא הכריז על ייסוד קו אדום בין מוסקבה לפריז. הקו שודרג מטלפקס למכונת פקס מהירה ב-1989.

ברית המועצות - הממלכה המאוחדת

קו אדום בין לונדון למוסקבה נוסד בעקבות אמנת-ידידות בין המדינות ב-1992. שדרוג לקו זה הוכרז בעת ביקורו של  מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים ויליאם הייג במוסקבה ב-2011.

הודו - פקיסטן

ב-באוגוסט 2005 הסכימו הודו ופקיסטן לייסד קו אדום בין משרדי החוץ של איסלאמבאד וניו דלהי על מנת למנוע אי-הבנות שעלולות להוביל למלחמה גרעינית.

ארצות הברית - סין 

ארצות הברית וסין הקימו קו אדום הגנתי ב-2008 אך כמעט לא נעשה בו שימוש במקרי חירום.

סין - הודו

סין והודו הודיעו על הקמת קו אדום בין משרדי החוץ של מדינותיהם תוך הדגשת מחויבותם לחיזוק הקשרים ו"בניית אמון הדדי". נכון לאוגוסט 2015 הקו עדיין לא היה מבצעי

סין - יפן

בפברואר 2013 מחלוקת איי סנקאקו עוררה מחדש את הכוונה לייסד קו אדום, הנושא הוסכם אך עקב התגברות המתיחות לא יצא אל הפועל.

קוריאה הדרומית - קוריאה הצפונית

הקו האדום בין סיאול לפיונגיאנג הוקם ב-18 באוגוסט 1972 ותוחזק על ידי הצלב האדום. קוריאה הצפונית ביטלה את הקו ב-11 במרץ 2013, כחלק מהמתיחות הגואה בחצי האי של קוריאה. קוריאה הצפונית פתחה את הקו מחדש ב-7 ביוני 2013 
.

ארצות הברית - הודו

באוגוסט 2015 החל לפעול קו אדום בין וושינגטון לניו דלהי. ההחלטה להקמת הקו התקבלה בעת ביקורו של ברק אובמה בהודו בינואר 2015. זהו הקו הראשון בין ראש ממשלת הודו לראש מדינה(הקווים האדומים האחרים של הודו הם בין משרדי חוץ).
פאבל גרודינין

ביוגרפיה

הוא נולד ב-1960 במוסקבה. הוא רוסי במוצאו וסבו היה יהודי.
ב-1961 המשפחה עברה לעבוד במחוז לנינסקי. לאחר שסיים את בית הספר ב-1977 הוא התקבל לאוניברסיטה הממלכתית להנדסה חקלאית במוסקבה וסיים לימודיו ב-1982 אוניברסיטת בתור מהנדס מכונות. לאחר לימודיו הוא החל לעבוד ב"סובחוז על שם לנין", שבו רבים מבני משפחתו כבר היו מועסקים. משנת 1982 ועד 1989 הוא עבד שם כמנהל העבודה המכנית, משנת 1990 עד 1995 כיהן כסגן מנהל. 
ב-1995 הוא התמנה למנכ"ל כאשר הסובחוז הוקם מחדש תחת בעלות פרטית בשם חברת המניות הסגורה "הסובחוז על שם לנין" והוא גם מחזיק במרבית המניות.
מאז 1997, הוא נבחר שלוש פעמים כחבר הדומה המחוזית של מוסקבה בה עבד עד 2011. בשנת 2001 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית למינהל ציבורי, שכפופה לנשיא הפדרציה הרוסית, התמחה בתחום המשפט.
משנת 2001 ועד 2011 כיהן כחבר הדומה המחוזית של מוסקבה. עד 2010 היה חבר במפלגת רוסיה המאוחדת וב-2011 נתמך אומנם על ידי המפלגה הקומוניסטית, אך לא הצטרף כחבר מפלגה.

חייו האישיים

גרודינין גרוש ויש לו שני בנים מבוגרים.
אנמיה אפלסטית

תסמינים

המחסור בשלושת הגורמים העיקריים של רכיבי הדם בא לידי ביטוי באנמיה (חסר דם) ונטייה לדימום (תרומבוציטופניה). חסר הדם נובע מחוסר בתאי הדם האדומים האחראים על העברת החמצן מהריאות לגוף ופחמן דו-חמצני מהגוף לריאות. הנטייה לדימום באה כתוצאה מחוסר בטסיות הדם האחראיות על הקרישה. חוסר בתאי דם לבנים (לימפופניה, ניוטרופניה, מונוציטופניה), יגרום לפגיעה במערכת החיסונית ולנטיה לזיהומים, גם אופורטוניסטיים.

סיכונים

אנמיה אפלסטית נרכשת שהיא תוצאה של נטילת תרופות מסוימות, תרופות כימותרפיות, אנטיביוטיקה כלורמפניקול, קרינה מזיקה או שתיית חומר רעיל, בדרך-כלל נרפאת מעצמה. בניגוד לכך, אנמיה אפלסטית ראשונית, היא מחלה מסוכנת ביותר, אשר מחצית מן החולים בה מתים מזיהומים או מחיידקים בתוך פחות משנה.

אבחון

לרוב אבחון האנמיה נערך כאשר החולים מגיעים למיון במצב רעוע, המתבטא לעיתים בעייפות בלתי נגמרת, בחיוורון ולעיתים בדימום שלא נפסק או בקושי חמור בנשימה. במקרים חמורים, החולים מגיעים למיון עקב זיהום. קרוב לחצי מחולים אלה ייתקלו בקושי רב להגיע לריפוי. את האנמיה אפשר לגלות בבדיקת דם פשוטה, אך כדי לבחון את המחלה יש צורך בביופסיה של מח העצם כדי לראות שאכן יש קושי בייצור התאים.

טיפול

כאשר ידוע הגורם לאנמיה האפלסטית והיא ניתנת לטיפול, אזי ניתן לרפאה על ידי מנות דם, מנות טסיות וממריצי ייצור נויטרופילים. אומנם נדיר, אך אפשרי כי אנמיה אפלסטית שהיא קבועה תירפא מעצמה. מחלות חום שמאחוריהן מסתתר חיידק שמצריך טיפול אנטיביוטי, דימום קל עד קשה שמצריך עירוי טסיות דם ובעיות נוספות עלולות להביא לאשפוז חולי אנמיה אפלסטית בבית החולים. כדי לטפל במחלה נעזרים בממריצי מח עצם או נוגדנים מיוחדים (ATG). אם המחלה אינה ניתנת לריפוי, השתלת מח עצם היא המוצא האחרון של החולה.
רוני ארזי

ביוגרפיה

נולד וגדל בבת ים. לאביו נסים ארזי, כיום חבר ועדה של משרד הפנים. בעבר כיהן כמנכ"ל החברה לפיתוח הרובע היהודי ואיש ציבור בבת ים. ולאמו רותי ארזי גננת במקצועה.
אחותו דקלה נהרגה בתאונת דרכים לפני כשני עשורים בדרכה עם בעלה לביתה בהר ברכה.
למד בישיבה התיכונית אדרת בבת ים והיה מדריך בבני עקיבא.
למד בישיבת ההסדר הר ברכה בראשות הרב אליעזר מלמד. בסוף שיעור א' התחתן עם מיכל, במקור מאשקלון. מעצבת גרפית ובעלים משותף של 'משרוקית דיגיטל'.
שירת בגלי צה"ל, תחילה כפקיד רס"ר, אך אחרי חצי שנה כבר החל להפיק את התוכנית הפופולרית 'המילה האחרונה'.
אחרי שנתיים שירות בגל"צ שימש ככתב צבאי וככתב לענייני התיישבות בחינמון 'ישראלי' (שקדם ל'ישראל היום'). כמה חודשים אחר כך החל את עבודתו ברדיו קול חי כעורך וכקריין חדשות.
בהמשך מונה למנהל מחלקת החדשות בתחנה.  אחרי שלוש שנים החל לכתוב במקביל גם בעיתון 'בשבע והיה לעורך אקטואליה'.
אחרי שנה וחצי ב'בשבע' התמנה לדובר מועצת יש"ע. ממקימי ישראל שלי שם בעיקר היה מאחורי הקלעים, מנסח טקסטים ויוצר.
אחרי שנתיים, כשנפתלי בנט עזב את מועצת יש"ע, החל לעבוד כעצמאי. ניהל את הדיגיטל של ארגון הרבנים בית הלל, של נפתלי בנט בפריימריז של הבית היהודי ושל מועצת יש"ע. 
בעלים ומנכ"ל של משרד הפרסום 'משרוקית דיגיטל'.
בבחירות 2015 ניהל את מטה הדיגיטל בקמפיין הבחירות של הבית היהודי.
תושב העיר מודיעין ואב לארבעה.
דטאנט

דטאנט (דֵטַנְט, Détente מצרפתית) הוא תהליך של הפסקת מתיחות בין מדינות. בהיסטוריה המודרנית, "הדטאנט" הוא תהליך הפשרת היחסים בין הגוש המערבי לגוש המזרחי והיחלשותה של המלחמה הקרה. תהליך זה החל בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ונמשך עד תחילת שנות ה-80 של אותה המאה. לאחר מכן באה תקופה שנקראה "המלחמה הקרה השנייה". 
תקופת הדטאנט מאופיינת בין השאר בסחר גובר בין הגוש הקומוניסטי בראשות ברית המועצות לארצות הברית ומערב אירופה, בסובלנות ובניסיונות להימנע ממלחמה גרעינית. עם זאת, לדטאנט היו למעשה מעט מאוד ביטויים על פני השטח. מרוץ החימוש המשיך על אף הסכמי סאל"ט שנחתמו, וברית המועצות וארצות הברית עדיין המשיכו במגמות ההתרחבות שלהן.
בין אדריכלי הדטאנט היו ליאוניד ברז'נייב, מנהיג ברית המועצות, וריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית.
הממשלה האיראנית הגולה

הממשלה האיראנית הגולה, נקראת רשמית: המועצה הלאומית של איראן (National Council of Iran; בפרסית: شورای ملی ایران) היא הממשלה הגולה של איראן, בראשותו של רזא כורש עלי פהלווי. המועצה כוללת איחוד של כ-40 מפלגות ועמותות, ומטרתה הפלת משטר האייתולות באיראן והחלפתה בהשבת כס המלוכה לשושלת פהלווי. המועצה הפכה לקבוצת האופוזיציה האיראנית הקולנית ביותר.
המועצה הוקמה בשנת 2013 על ידי רזא פהלווי. לאחר שהמועצה הוקמה נשלחה האמנה דרך האינטרנט ויותר מ-20,000 איש חתמו עליה, כשחצי מהם חיים באיראן. בעקבות הפצת האמנה הקהילה הערבית באיראן מחתה על הגדרת הזכויות האתניות וזכויות המיעוטים, שלפי האמנה היו שונים מאלו של חוקת הרפובליקה האסלאמית.