ספינאמיד

שימושים רפואיים

ספינאמיד משמש לטיפול במחלת פרקינסון אידיופתית, כטיפול מוסף עבור אנשים הנוטלים מנה קבועה של לבודופה (Levodopa – L-Dopa) בלבד או בשילוב עם תרופות אחרות למחלת פרקינסון, לסיוע במצבי "קיפאון" כאשר לבודופה מפסיקה לפעול.

היסטוריה ואישור התרופה

התרכובת התגלתה במקור ב-Farmitalia-Carlo Erba, אשר נרכשה על ידי פרמסיה בשנת 1993. בשנת 1995, פרמסיה התמזגה עם אפג'ון. ספינאמיד נחשף לראשונה בשנת 1998‏. במסגרת ארגון מחדש משמעותי באותה שנה, הועברו כל הזכויות עבור ספינאמיד, לחברה חדשה בשם "ניורון פרמסוטיקלס" (Newron Pharmaceuticals), אשר פיתחה את התרופה, עד שזו נמכרה ל- Merck KGaA מקבוצת מרק בשנת 2006.
בשנת 2007, החל ניסוי קליני שלב III, שתוכנן להתנהל עד 2011‏. אולם באוקטובר 2011, קבוצת מרק הודיעה כי כל הזכויות לפיתוח התרכובת יחזרו לחברת ניורון, משום שחברת מרק רצתה לתת עדיפות לפרויקטים אחרים וכי היא הנמיכה את הערכותיה לגבי פוטנציאל השוק של ספינאמיד.
מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA), סירב לקבל את הבקשה לאישור של ניורון שהוגשה בתחילת שנת 2014, בשל סיבות טכניות. ניורון הגישה את הבקשה מחדש בדצמבר 2014‏. באביב 2015, סוכנות התרופות האירופית (EMA) אישרה את התרופה. ספינאמיד היא התרופה הראשונה כנגד מחלת פרקינסון, שזכתה לאישור, מזה עשר שנים. ספינאמיד אושרה על ידי ה- FDA בארצות הברית במרץ 2017‏ עבור אנשים עם פרקינסון הנוטלים לבודופה\קרבידופה (levodopa/carbidopa), במהלך אפיזודות "קיפאון".
התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.

התוויות נגד

ספינאמיד הוא בעל התוויות נגד באנשים עם מחלת כבד חמורה, עם לבקנות, רטיניטיס פיגמנטוזה, נוירופתיה סוכרתית חמורה, אובאיטיס ומחלות אחרות של הרשתית. שילוב עם מעכבים אחרים של מונואמין אוקסידז (MAO) ופטידין מהוה אף הוא התווית נגד.
ספינאמיד אינו בטוח לנטילה על ידי נשים בהיריון. התרופה מופרשת בחלב אם וההשפעות על תינוקות אינן ידועות.

תופעות לוואי

תופעות לוואי נפוצות במהלך הניסויים הקליניים (יותר מאשר ב-1% מהאנשים) כללו: בחילה, סחרחורת, עייפות, נדודי שינה, תת-לחץ דם תנוחתי  וכאבי ראש. לא נמצא הבדל משמעותי לגבי ההיקרות של השפעות אלה, בין ספינאמיד לבין אינבו.
בניסויים בחולדות (אך לא בקופים), ניצפו רטינופתיות‏.

מינון יתר

השפעות צפויות של מינון יתר הן יתר לחץ דם, תת-לחץ דם תנוחתי, הזיות, אי-שקט פסיכומוטורי, בחילה, הקאות ודיסקינזיה. בניסויים, אדם יחיד נחשד כי קיבל מינון יתר על פני חודש; התסמינים היו: בלבול, נמנום ומידריאזיס (אישונים מורחבים) ואלה נעלמו לחלוטין לאחר הפסקת השימוש בתרופה. אין בנמצא תרופת נגד (אנטידוט).

פעילות גומלין

כמעכב של MAO, ספינאמיד יכול לגרום, באופן תאורטי, למשברים של יתר לחץ דם, תסמונת סרוטונין ותופעות לוואי חמורות אחרות, בשילוב עם מעכבי MAO אחרים או עם תרופות הידועות כמגיבות עם מעכבי MAO, כגון פטידין, דקסטרומורפן , מעכבי ספיגה-מחדש סלקטיביים של סרוטונין (SSRIs), מעכבי ספיגה-מחדש של סרוטונין-נור-אדרנלין (SNRIs), תרופות נוגדות-דיכאון טריציקליות ונוגדי דיכאון טטרציקליים . אינטראקציה עם טיראמין, חומר שנמצא במזונות שונים, צפויה מאותה סיבה, אך חומר זה לא נכלל במחקרים.
ספינאמיד לא צריך להינתן עם אופיואידים; התגלו מספר תגובות קטלניות.
אינטראקציה תאורטית נוספת היא עם תרופות עם זיקה לנשא (חלבון) ABCG2 (הידוע גם בשם BCRP), כגון פיתבסטטין, מטוטרקסט, ציפרופלוקסצין, פרבסטטין ודיקלופנק; מחקר עם דיקלופנק לא הראה רלוונטיות קלינית. מחקר שבחן אינטראקציות אפשריות עם מעכבי אמידז  הוא חלק מתוכנית הפיתוח שלאחר אישור התרופה. לא נמצאו אינטראקציות רלוונטיות, הקשורות לאנזימי ציטוכרום P450 ‏(CYP) בכבד, אף על פי שמסלול השבתה (אינאקטיבציה) אחד של ספינאמיד מסתמן כמתווך על ידי CYP3A4‏.

מנגנוני פעולה

כמו תרופות קודמות כנגד מחלת פרקינסון, סלג'ילין ורסג'ילין, ספינאמיד הוא מעכב סלקטיבי של מונואמין אוקסידז B‏, המפחית פירוק של דופמין; בניגוד לשתי התרופות האחרות, פעולתו הפיכה. ספינאמיד גם מעכב שחרור גלוטמט, דופמין וסרוטונין. ספינאמיד נקשר גם לקולטני סיגמא, עם ערכי IC₅₀‏, עבור עיכוב קישור, של 19 ננומולר (nM) עבור σ1‏ ו-nM‏ 1,590 עבור σ2‏. בנוסף, ספינאמיד חוסם תעלות נתרן ותעלות סידן, אך, הרלוונטיות של חסימה זו, לגבי פעילותו האנטי-פרקינסונית, אינה ידועה.

פרמקוקינטיקה

ספינמאיד נספג במהירות וכמעט לחלוטין מן המעיים ומגיע לריכוזים הגבוהים ביותר בפלזמה לאחר 1.8 עד 2.8 שעות. אין מטבוליזם רלוונטי של מעבר ראשון בכבד (first-pass metabolism); הזמינות הביולוגית הכוללת היא 95%. החומר נקשר לחלבוני פלזמה ברמה של 88-90%‏.
החילוף החומרים אינו מובן היטב. השלב העיקרי מתווך על ידי אמידזות אשר לא זוהו, ומייצרות חומצת ספינאמיד (NW-1153). מטבוליטים רלוונטיים אחרים הם O-Debenzylated safinamide‏ (NW-1199)‏. ה- amine N-dealkylated אשר עובר חימצון לאחר מכן, לחומצה קרבוקסילית (NW-1689), ולגלוקורוניד שלו. בבדיקות עם מיקרוזומים של תאי כבד, נראה כי דה-אלקילציה מתווכת על ידי CYP3A4, אבל נראה כי אנזימי CYP אחרים, מעורבים גם כן. חומצת ספינאמיד נקשרת לנשא אניונים אורגניים 3‏ (OAT3), אך כנראה, ללא רלוונטיות קלינית. ספינאמיד עצמו נקשר אל ABCG2. לא נמצאו זיקות לנשאים נוספים, בניסויים מוקדמים.
Safinamide מסולק בעיקר (> 90%) בצורה של המטבוליטים שלו, דרך הכליה, עם זמן מחצית חיים של אלימינציה של 20 עד 30 שעות. רק 1.5% מופרשים בצואה.

מחקר

שימושים פוטנציאליים נוספים, עשויים להיות עבור תסמונת הרגליים העצבניות (restless legs syndrome - RLS) ועבור אפילפסיה (כפיון). שימושים אלה נבחנו במהלך ניסויים קליניים שלב II, בשנת 2008‏, אך התוצאות אינן זמינות.