google/wiki40b huggingface dataset:
אופיר טריינין

אופיר טריינין (נולד ב-29 בינואר 1974) הוא במאי קולנוע תיעודי ישראלי. זוכה דוקאביב 2010 ("גם כשעיני פקוחות") וזוכה דוקאביב 2018 ("משפחה בטרנס").

משפחתו וצעירותו

אופיר טריינין נולד לאילנה ורני טריינין, שכיהן כסגן ליושב-ראש הסוכנות היהודית וכראש מועצה אזורית יואב. אופיר גדל בקיבוץ בית ניר. סיים את לימודי הקולנוע בשנת 2002 במכללת ספיר. בהיותו סטודנט נבחר לבמאי second unit בסדרת הדרמה "המשאית" בבימוי של ערן ריקליס.

קריירה

עם תום לימודיו פנה טריינין לבימוי סרטי תעודה. סרטו הראשון היה "מישהי לאהוב" (2005), סרט קצר שנבחר לייצג את ישראל בפסטיבל זאגרב ברטרוספקטיבה ל-10 הסרטים הטובים ביותר בקולנוע התיעודי הישראלי בעשרים השנים האחרונות. סרטו הראשון באורך מלא "גם כשעיני פקוחות" (2010) תיעד את מסעו המוזיקלי-נפשי של היוצר גבריאל בלחסן. הסרט זכה במקום הראשון בפסטיבל דוקאביב 2010 ובפרס הביכורים ובפרס המוזיקה בתחרות של פורום היוצרים הדוקומנטרים. "גם כשעיני פקוחות" היה גם בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר. סרטו הבא "השבת שלי" (2015) היה ניסיוני באופיו ותיקשר עם עולם הניו מדיה. הסרט בתמיכת yes דוקו תיעד את המדינה דרך הפריזמה של השבת הישראלית באמצעות צילומי סמרטפון של הציבור.
סרט נוסף שטריינין ביים ב-2015 היה "אפולוניה". סרט זה היה סרטו האחרון של מיכה שגריר כמפיק. הסרט סיפר את סיפורו של ויקטור גרייבסקי שהביא לעולם את נאום חרושצ'וב ובהמשך את פועלו של גרייבסקי כסוכן של השב"כ שפעל מול הרוסים. הסרט השתתף בפסטיבל חיפה והוקרן במסגרת "הסיפור האמיתי" בערוץ הראשון.
בשנת 2017 ביים שני סרטים: "צבעים של שנאה" ו"ילדים של החיים". הסרט "צבעים של שנאה" מספר על הגזענות בכדורגל הישראלי ושודר ב"סיפור האמיתי", ערוץ 1. הסרט "ילדים של החיים", שנעשה במסגרת תוכנית התחקירים של "כאן" "זמן אמת", שודר במהלך 2017 בערוץ 1 וב- 2018 בערוץ 8. 
ב-2018 יצא סרטו "משפחה בטרנס" אשר מתעד משפחה מנהריה המתמודדת עם הפיכתו של אב המשפחה לאישה טרנסג'נדרית. "משפחה בטרנס" נבחר לסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב 2018. כתוצאה מזכייה זאת היה Qualified לאוסקר האמריקאי. בהמשך נרכש להפצה מסחרית בארצות הברית  על ידי חברת  Abramorama והוקרן ברחבי ארצות הברית.

הוראה

טריינין מרצה לווידאו תרפיה בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב.
מייסד ומרצה קורס חברתי בו משתפים פעולה סטודנטים ממכללת "מנשר" וחברי "עמיתים" (עמותה לנפגעי נפש) המשלב יצירה קולנועית משותפת.
מרצה לקולנוע דוקומנטרי במכללת "תורת החיים".
רבקה רובין

ביוגרפיה

רובין נולדה בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בירת בלארוס) למשפחת אמנים.
ב-1930 סיימה לימודי ספרות במכון הפדגוגי של מינסק, יותר מאוחר השלימה את לימודיה באקדמיה למדעים של בלארוס. ב-1931 החלה לפרסם ביקורות ספרותיות בכתב עת "שטערן" ויותר מאוחר ב"סאוועטיש היימלאנד" (שהייתה חברת מערכת שלו מראשיתו) ו"פאלקסשטימע". ב-1934 הצטרפה לאגודת הסופרים של ברית המועצות . ב-1934 עברה למוסקבה והחלה ללמד במחלקה ליידיש במכון הפדגוגי של מוסקבה .
באמצע שנות השלושים החלה לפרסם עבודות ביקורת על יצירותיהם של מספר סופרי יידיש. יחד עם נחום אויסלנדר, אהרן גורשטיין ויחזקאל דוברושין הייתה תרומה נכבדת לחקר הקלאסיקונים של ספרות יידיש. ב-1943 פרסמה ב-ניו יורק קובץ חיבורים בשם "יידישע פרויען" (נשים יהודיות). ב-1949 התפרסם בניו יורק קובץ חיבורים מאת סופרי יידיש סובייטים בשם "אויף נייע וועגן" (על דרכים חדשות), שבו תיארו את שנות מלחמת העולם השנייה, ורובין הייתה אחת ממחבריו.

משפחתה

הייתה נשואה לצייר היהודי-סובייטי מאיר אקסלרוד, אחיו של המשורר זליג אקסלרוד.
בתה ילנה אקסלרוד היא משוררת ומתרגמת ישראלית הכותבת ברוסית.
נכדה מיכאל יחילביץ הוא צייר ישראלי.
חג האוטיסטים הבינלאומי

האמונות של תומכי חג האוטיסטים

יוזמי חג האוטיסטים הבינלאומי מאמינים שאין מבנה מח מסוים שהוא אידיאלי, ולכן עדיף על פני מבני מח אחרים. הרעיון שיש מבנה מוח אידיאלי גורם להרבה פסיכיאטרים להניח שכל חריגה ממנו דורשת "מרפא" על מנת להתאים אותו למבנה המוח "הנוירוטיפיקלי". חלק מתומכי החג מאמינים שמחפשי המרפא לאוטיזם מבצעים סוג של טיהור אתני. כל התומכים מאמינים שהמינימום הנדרש הוא התחשבות גדולה יותר בחברי הקהילה האוטיסטית כבאינדיבידואלים ייחודיים.
אנשי תנועת הזכויות האוטיסטית מציינים שגם ההומוסקסואליות סווגה בעבר כמחלת נפש ונהגו לטפל בה באמצעות טיפול הורמונלי להפחתת היצר. סיווג זה הופסק רק בעקבות מחאות פוליטיות מצד הארגונים ההומוסקסואליים. 
אחת מצורות הבטוי המסורתיות של התנועה ההומוסקסואלית היא מצעד הגאווה. חג האוטיסטים הבינלאומי מקווה ליצור תהליך חינוך דומה, שמטרתו היא קידום זכויות האדם של האוטיסטים ומציאת מקום מתאים בחברה המודרנית עבור קולותיהם וכישוריהם הייחודיים.
Google AdSense

היסטוריה

השירות הושק במרץ 2003 ופומבית ביוני 2003.
באפריל 2003 רכשה גוגל את חברת אפלייד סמנטיקס (לשעבר אוינגו) תמורת 102 מיליון דולר. אוינגו הוקמה בשנת 1998 על ידי גלעד אלבז ואדם ויצמן ופיתחה אלגוריתם חיפוש על בסיס המשמעות של המילים. האלגוריתם עשה שימוש ב-WorldNet, פרויקט שהחל באוניברסיטת פרינסטון ב-1980. לאחר רכישת אפלייד סמנטיקס, כ-40 מעובדיה עברו לגוגל והמשיכו בפיתוח האלגוריתם ובפיתוח ה-AdSense.
ברבעון השלישי של 2012, הכנסות Google AdSense היו 3.13 מיליארד דולר. שהן כ-27% מהכנסות גוגל ברבעון הנ"ל.

הרווחים מהתוכנית

גוגל מתחלקת עם בעלי שטח הפרסום בתמורה שהיא מקבלת מהמפרסם. החלוקה היא ע"פ סוג שטח הפרסום.
במקרה של אתרי תוכן - 68% מהמחיר אותו משלם המפרסם מועבר לבעל האתר.
שלבי התהליך הם כדלקמן:
1. אחד מחברי רשת הפרסום "גוגל אָדְסֶנס"- מעלה סרטון פרסומי לאתר יוטיוב.
2. מעלה הסרטון משלם לגוגל, עבור הזכות לפרסם באתר יוטיוב.
3. לאחר זמן מה, מפיקה הפרסומת רווחים.
4. סך כל הרווחים שהופקו מהפרסומת- מתחלקים בין גוגל ובין המשתמש מעלה הסרטון, החבר, כאמור, ברשת הפרסום "גוגל אָדְסֶנס".
כדור משחק

כדור משחק משמש בעיקר בספורט ובמשחקים. כדורי משחק הם בקירוב בעלי הצורה הגאומטרית כדור, בדרך כלל, אולם הם יכולים להיות גם בצורות שונות, כגון צורת ביצה. טווח גודלם הוא רחב ביותר, מכדורי הגומי הקטנים שקוטרם בעל סנטימטרים ספורים, דרך הכדורסל ועד לכדורים בקוטר המגיע לכמטר, המשמשים לקפיצה ורכיבת ילדים על גביהם. במרבית המשחקים שבהם יש כדור, מהלך המשחק נקבע על פי המצבים של הכדור, אשר נבעט, נזרק וכדומה על ידי השחקנים שבמשחק.
בעת העתיקה, הכדור נמצא בשימוש על ידי היוונים, הרומאים, והמצרים הקדומים.
משחקי ספורט פופולריים שמשחקים בכדור הם גולף, טניס, כדור בסיס, כדורגל, כדוריד, כדורמים, כדורסל (כדור-סל עשוי מחומר פלסטי, מעור או מחומר דמוי עור), כדורעף, כדורשק, כדורשת, כדורת, סקווש, פוטבול אמריקאי, פוטבול אוסטרלי, פולו, קורפבול, קריקט, רוגבי.
כדור משחק משמש גם במשחקי פגיעה בכדור.
במשחקי ילדים רבים נעשה שימוש בכדורים המיועדים למטרות אחרות. כך למשל כדור טניס משמש בהקפות, הטלה ושבע אבנים. ניתן להעלות את רמתו של המשחק על ידי מעבר לכדור כבד או קטן יותר. למשל, כדור פגיעה הוא משחק הדורש קואורדינציה רבה, קשה יותר כאשר משחקים בו בכדור טניס, שהוא קטן, והוא משחק אלים יותר כאשר משחקים בו בכדורגל או כדורסל, שהם כבדים יותר מכדורעף.
אי-שוויון הממוצעים

הוכחתו של קושי

קושי הוכיח את האי-שוויון  בשיטה הנקראת לפעמים "אינדוקציה הפוכה": ראשית, הוא הראה שאם האי-שוויון מתקיים לסדרות בנות n מספרים, אז הוא מתקיים לסדרות בנות 2n מספרים - ולכן, באינדוקציה (רגילה), הוא מתקיים לסדרות בנות  מספרים, לכל m. בנוסף לזה, הראה קושי שאם האי-שוויון מתקיים לסדרות בגודל מסוים, אז הוא מתקיים לסדרות קטנות יותר. מכיוון שכל מספר קטן מאיזו-שהיא חזקה של 2, ההוכחה הושלמה.
הצעד הראשון: נניח שהאי-שוויון  מתקיים לכל  חיוביים.
אז
כאשר האי-שוויון הראשון נובע מן ההנחה שהאי-שוויון מתקיים לקבוצות בגודל n, והשני מן המקרה .
הצעד השני: נניח שהאי-שוויון מתקיים לקבוצות בגודל n; אם נתונים  כאשר , נסמן  ונקבל , ולכן .
את האי-שוויון  אפשר להוכיח בדרך דומה.
הפנון

תכונות

נוסחת המבנה הכימי של הפנון היא Hf,Zr)SiO₄). אף על פי שהקטיון העיקרי במינרל הוא בעיקר הפניום, כמעט תמיד נוכח בו בטבע גם זירקוניום, ולעיתים גם תוריום, אורניום או איטריום. הפנון יכול להכיל עד 45% זירקוניום במבנה. אחוז גבוה יותר של זירקוניום ישנה את שם המינרל לזירקון. הפנון טהור קיים רק מייצורו באופן מלאכותי במעבדה. ההפנון יוצר תמיסה מוצקה (שורה איזומורפית, כלומר תרכובות דומות בהרכבן) עם המינרל זירקון העשיר בזירקוניום (ZrSiO₄).
כמו שאר המינרלים בקבוצת הזירקון, ההפנון מתגבש במערכת הטטרגונלית (חבורת סימטריות מרחבית I4₁/amd). הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=6.57‏, c=5.96Å.
ההפנון מופיע בטבע בדרך כלל בגבישים פריזמתיים מפותחים למחצה קצרים המסתיימים בקצוות בצורת פירמידות, חתך הרוחב של הגביש מרובע ואורכו המקסימלי עד 1 ס"מ. כמו כן כמסה חסרת צורה, מוטמע כגרגירים חסרי צורה במסת אם ובצורת כליה. הקשיות של המינרל בינונית גבוהה, 7.5 בסולם מוס, הקשיות יורדת עד 6.5 ככל שיש יותר זיהומים בהפנון, והמשקל הסגולי הוא 6.97.
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. מקדם השבירה של ההפנון נע בין 1.93 ל-2.03. צבעם של גבישי ההפנון הוא בדרך כלל אדום-כתום, אבל גם צהוב, חום, ולעיתים רחוקות חסר צבע.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1974 בכמה מכרות במחוז אלטו ליגונה (Alto Ligonha) בפרובינציה זמבזיה (Zambézia) שבמוזמביק, והתפרסם לראשונה במאמר שכתבו נאבס, ונוניז (J. M. Correia Neves, J. E. Lopes Nunes) מהמעבדה למינרלוגיה באוניברסיטת לורנצו מארקש (כיום מפוטו) שבמוזמביק יחד עם שאמה (Th. G. Sahama), חוקר מהמכון לגאולוגיה באוניברסיטת הלסינקי שבהלסינקי פינלנד. שם המינרל משקף את תכולת ההפניום שבו מצד אחד (תחילת השם), ואת העובדה כי הוא שייך לקבוצת הזירקון (סיומת השם).

מקור ותפוצה

בזמבזיה (Zambézia) שבמוזמביק ההפנון נוצר בפגמטיטים של גרניט המכילים טנטלום. בהר הולנד (Mt. Holland) שבאוסטרליה המערבית ההפנון נוצר בפגמטיטים שעברו בליה. ההפנון משמש כבצר להפניום.
הפנון הוא מינרל נדיר מאוד, המקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא הפנון כוללים כמה מכרות במחוז אלטו ליגונה (Alto Ligonha ) בפרובינציה זמבזיה (Zambézia) שבמוזמביק (שם נתגלה המינרל); בביקיטה (Bikita ) שבזימבבווה; סמוך להר הולנד (Mt. Holland) שבמדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה; במקומות שונים בקנדה ובצפון קרולינה שבארצות הברית.
אנדריי קלראשו

ביוגרפיה

קלראשו נולד בשם ברנרד גרוֹפֶּר (Bernard Gropper) בבוטושאן שברומניה לזלמן ואתי גרופר. הוא גדל ביאשי עם שני אחיו בבית אמיד. האם נפטרה כשברנרד היה בן 8. אביו היה הבעלים של שתי תחנות דלק והיו לו מניות במפעל האריגה, וסיפר לילדיו שצבר שלושה מיליוני לאי.

תקופת השואה

בפרעות יאשי (1941) נספו אביו ואחיו. כמו יהודים אחרים ביאשי, גם בני משפחת גרופר נדרשו להתייצב במשטרה, שם ירו בהם (הוא נפגע ברגלו ובראשו, אך פגיעות לא חמורות) והניצולים רוכזו בתחנת הרכבת, והצטוו לשכב על גבם ולפתוח את הפה. מי שהיו לו שיני זהב, עקרו לו את השיניים בצבת ומי שהיו לו טבעות נלקחו ממנו ואם לא יצאו בקלות, חתכו את אצבעותיו. הוא הועמס לרכבת בהמות צפופה וסגורה יחד עם אביו, אחיו ורבים אחרים והם הוסעו לכיוון קלראש. בתוך הקרונות החלו הנוסעים למות מצפיפות יתר ומצמא. ברנרד שתה את השתן של אביו ושל אחיו ולאחר מכן התעלף. במעבר הרכבת דרך רומאן היא נעצרה שם וכעבור זמן מה חסידת אומות העולם, ויוריקה אגריצ'י, בעזרת מלכת רומניה, שהוזעקה על ידי אגריצ'י, אילצו את השלטונות לפתוח את קרונות הרכבת ולפנות מהם את המתים. בין הגוויות שפונו היה גם ברנרד גרופר, אך מישהו שם לב שהוא הזיז רגל וצעק זאת. הוא הוצא מבין הגופות, נשטף בזרנוק מים וויוריקה אגריצ'י הגישה לו תה חם. בהמשך אולצו הניצולים לחזור לקרונות והוסעו הלאה כמה ימים, ללא מזון וללא שתייה עד לקלראש. בקלראש פונו הגופות הנוספות, שהצטברו והניצולים נלקחו למחסן רטוב, שם שהו ללא בגדים. בהמשך נלקחו לבית הכנסת המקומי, שם נוקו והולבשו על ידי היהודים המקומיים, שגם טיפלו בברנרד ובפצעיו. הוא נשלח לעבודת כפייה מיולי עד סוף נובמבר 1941. לאחר מכן חזר לביתו ביאשי ומצא בית חצי הרוס, רכושו נשדד באופן יסודי (אפילו את הפסנתר הוציאו) ובו גרה אישה זרה. הוא נשאר לגור עם האישה הזרה עד סיום המלחמה, כשהוא מחפש את בני משפחתו, אך לא נותרה לו אפילו תמונה אחת שיוכל לחפש בעזרתה.

התקופה הקומוניסטית ברומניה

קלראשו התחיל לימודי רפואה, אך לאחר שנה עבר ללמוד באקדמיה לאמנות התיאטרון ביאשי ובבוקרשט והוסמך כבמאי. הוא שינה את שם משפחתו ל-Călăraşu (קלראשו), לזכר העובדה שהקהילה היהודית של העיר קלראש (Călăraşi) הצילה אותו מרכבת המוות כשעמד למות; השם הרומני גם סייע לביסוס מעמדו כבמאי. בשנות ה-50 וה-60 עבד כבמאי בתיאטרון ולאחר מכן בקולנוע וברדיו. בין סרטיו הפופולריים הייתה הקומדיה "הלו? זו טעות במספר!" (Alo? Ați greșit numărul!‎) משנת 1958. קיבל אותות הוקרה מממשלת רומניה על עבודתו. לימד בפקולטה לטלוויזיה ולקולנוע בבוקרשט.
גם בתקופת השלטון הקומוניסטי נעצר קלראשו, פעם ראשונה כשסירב להיות מלשין למען השלטונות ופעם שנייה לאחר שדחה את ניסיונה של בתו של השליט, גאורגה גאורגיו-דז', לככב בסרט בבימויו.

בישראל

בשנת 1965 עלה לישראל ולמד עברית באולפן עקיבא. לאחר חבלי קליטה החל את הקריירה שלו בארץ בבית צבי, שם ייסד את החוג לקולנוע וטלוויזיה, ביים בתיאטרון "אהל" ובהמשך ביים תסכיתים בגלי צה"ל. נמנה עם צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית, וכבמאי ברשות השידור, בטלוויזיה וברדיו, במשך כ-30 שנה ביים מאות תוכניות וכן מופעים רבים. בין השאר ביים הופעות של להקת "הגשש החיוור" בטלוויזיה, וכך התגלגל שמו לדמות הקבלן הרומני במערכון "המוסך" של להקה זו. היה שליח הטלוויזיה הישראלית ברומניה וערך סרטי תעודה על חיי היהודים שם.
בשנת 2011 קיבל פרס על מפעל חיים מארגון אמ"י.
התגורר בתל אביב. נפטר ב-2014, בגיל 92. הותיר את רעייתו אולגה (קוקה).
מנפים

המנפים (Menapii) היו שבט בלגי בצפון גאליה בתקופה הפרה-רומאית ובתקופת האימפריה הרומית.

אטימולוגיה

השבט מוזכר לעיתים קרובות כחולק מקור לשוני משותף עם השבט האירי העתיק פאר מאנאך (Fir Manach, שעל שמו נקרא המחוז הצפון אירי פרמנה). שני השמות באים ממקור פרוטו-קלטי; השורש מנה (או מנו) פירושו מחשבה או צעידה. אפשרות אחרת היא השורש מאן שפירושו להתנשא או להתעלות.

גאוגרפיה

הטריטוריה של השבט הגיעה בצפונה לנהר הריין ובמערבה לסכלדה. בצפון-מזרחה שכנה הדלתא של הריין, הסכלדה והמז. במונחים גאוגרפים מודרניים הטריטוריה נמצאה על חוף פלנדריה, במחוזות הבלגים מזרח פלנדריה ומערב פלנדריה. השטח גם השתרע עד לשטחי צרפת ולדרום הולנד. בתקופה הרומאית השבט נמצא היה בגאליה בלגיקה.
העיר הראשית (סיביטס) של השבט תחת שלטון האימפריה הרומית הייתה קאסל שבצפון צרפת המודרנית. עקב הארגון מחדש של גאליה אשר בוצע על ידי דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס הוחלפה קאסל בטורנה. שתי הערים מוקמו בצפון הרחוק של שטחי השבט, דבר אופייני גם לשבטים השכנים. הערים הראשיות לאו דווקא מוקמו במרכז הטריטוריה.
סטיבן ר. מקווין

ביוגרפיה

מקווין נולד לסטייסי וצ'אד מקווין, אביו היה מפיק במקצועו. סבו וסבתו מצד האב היו השחקן סטיב מקווין והשחקנית נילי אדמס . אחייניתה של אדמס היא איזבל פריסלר, אמו של הזמר אנריקה איגלסיאס, כך שמקווין ואיגלסיאס הם דודנים מדרגה שנייה.

קריירה

הופעת הבכורה של מקווין הייתה בשנת 2005 בסדרה של רשת CBS "על הסף". לאחר מכן ביצע מספר הופעות אורח בסדרות כמו מספ7ים, ללא עקבות ו-CSI: מיאמי. בנוסף ביצע תפקיד משנה בשבעה פרקים בעונה הראשונה של הסדרה אוורווד .
בפברואר 2009 לוהק מקווין לתפקיד ג'רמי גילברט בסדרת הערפדים של רשת The CW, יומני הערפד אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו השם. הסדרה היוותה את תפקיד הפריצה של מקווין.
ב-2010 שיחק מקווין בסרט האימה פיראנה 3D, הסרט זכה לביקורות מעורבות אך למרות זאת זכה לרווחים רבים ואף לסרט המשך. ב-2015 החל לשחק בסדרה כבאי שיקגו.
ברוך הגר (מקור ברוך)

קורות חייו

נולד לרב ישראל הגר בעל ה"אהבת ישראל" מויזניץ. נסמך לרבנות על ידי הרב מאיר אריק והרב אברהם מנחם מנדל שטיינברג. בשנת תרע"ד נישא להעני, בתו של האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח מבעלז ממנה נולד לו בן. לאחר תקופה התגרש ובשנת תרפ"ד נישא בשנית לצירל בת רבי אליעזר ניסן הורוביץ מדז'יקוב-צפת (נינו של רבי נפתלי מרופשיץ), אלמנת הרב מרדכי יהודה אדלר.
בתרפ"ג (1923) נתמנה לרב בפוליען (חבל מרמורש), ובתרפ"ח (1928) לרב בקוצמן. מתרצ"ו (1936) שימש כרב בסירט. הרב ברוך היה רבה האחרון של העיירה סירט בבוקובינה, קודם שגירשו את תושביה היהודים לאוקראינה, בימי השואה. הקים את ישיבת "בית ישראל ותמכין דאורייתא" שבה למדו כ-50 תלמידים והתקיימו בה גם קורסים ללימוד מקצועות שונים לצורכי פרנסה. פעילותו הציבורית החלה עוד ברומניה במסגרת אגודת ישראל, כאשר בין השאר נסע לבוקרשט לפני השואה בראשות משלחת, כדי לדבר על לב הממשל הרומני במטרה שיבוטל האיסור על סגירת חנויות בשבתות. נסיעה ארוכה זו באמצע החורף עלתה לו בבריאותו והשפיעה במיוחד על ריאותיו. בעקבות כך נהג לנסוע מדי קיץ לעיר הקיט דאבוס שבשווייץ.
באוגוסט 1947 (קבלת הפנים הייתה בשבת, י"ג באב תש"ז) עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. בתחילת שנות ה-50. הגה את הרעיון להקמת שכונה לחסידי סרט ויז'ניץ. בשנת 1952 החלו ההכנות להקמת השכונה. היה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
נפטר בב' בחשון תשכ"ד (1963) ונקבר באוהל אדמו"רי ויז'ניץ בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. על שמו נקרא רחוב מקור ברוך בחיפה.
הסופרליגה הרוסית בכדורסל

מבנה

הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הרוסית ומשחקים בה 32 קבוצות, שמחולקות ל-3 ליגות נפרדות: סופרליגה-1, סופרליגה-2 וסופרליגה-3. 
בליגה הסדירה הקבוצות משחקות אחת עם השנייה, משחק בית וחוץ. שמונה הקבוצות הטובות ביותר בסיום העונה הסדירה של סופרליגה-1 וסופרליגה-3 מעפילות לפלייאוף. בסופרליגה-2 מעפילות שתי הקבוצות הטובות ביותר.
אוגוסט: מחוז אוסייג' (סרט)

עלילה

שם הסרט מתייחס לזמן (אוגוסט) ולמקום (מחוז אוסייג') שבו מתרחשת העלילה. בברלי ווסטון (סם שפרד), אלכוהוליסט ומשורר, שוכר את שירותיה של אינדיאנית בשם ג'והנה (מיסטי אפהאם) בשביל בישול ובשביל לשמור על אשתו, ויולט (מריל סטריפ). ויולט היא אישה קשה המכורה לתרופות הרגעה, והיא סובלת מסרטן בפה. לאחר תחילת עבודתה של ג'והנה בברלי נעלם, וויולט מבקשת עזרה מאחותה ומבנותיה. אחותה, מאטי פיי (מרגו מרטינדייל), מגיעה עם בעלה, צ'ארלס אייקין (כריס קופר). בתה הצעירה והרווקה של ויולט, אייבי (ג'וליאן ניקולסון), היא היחידה שמתגוררת באזור. ברברה (ג'וליה רוברטס), האחות הבכורה שירשה את אופייה של אימה, מגיעה מקולורדו עם בעלה, ביל (יואן מקגרגור), ובתם המתבגרת, ג'ין (אביגייל ברסלין). ברברה וביל פרודים ללא ידיעת המשפחה, והם מחליטים לא לספר לאחרים בעת הביקור. לבסוף, מגיעה קארן (ג'ולייט לואיס) עם החבר החדש שלה, סטיב היידברכט (דרמוט מלרוני). סטיב הוא איש עסקים, וקרן מציגה אותו כארוסהּ.
לאחר חמישה ימים של היעדרות, השריף המקומי מודיעה למשפחה כי נמצאה גופתו של בברלי באגם. לאחר זיהוי הגופה מתרחשת ההלוויה. בנם הביישן והמגושם של מאטי פיי וצ'ארלס המכונה צ'ארלס הקטן (בנדיקט קמברבאץ') החמיץ את ההלוויה כי הוא פספס את הרכבת. צ'ארלס האב רוחש חיבה לבנו, ואילו מאטי פיי מזלזלת בו ומעליבה אותו בכל הזדמנות. אייבי מגלה לברברה שהיא וצ'ארלס מאוהבים ושהיא לא יכולה ללדת כי היא עברה כריתת רחם.
לאחר ההלוויה, המשפחה יושבת לסעודה משפחתית שבה ויולט פוגעת בכל הסובבים. לאחר שוויולט מקניטה את ברברה, האחרונה מתנפלת עליה ומחרימה את כל התרופות של אימה. מאוחר יותר ויולט מספרת לבנותיה שסבתם התעללה בה בילדותה. בלילה, סטיב מפתה את ג'ין, ושניים מעשנים יחדיו מריחואנה. ג'והנה תופסת את שניהם, והיא מתחילה להכות את סטיב. ברברה סוטרת לג'ין לאחר שהיא התחצפה לביל. ביל מחליט לעזוב עם ג'ין בבוקר, וברברה מבינה שהם כנראה הולכים להיפרד לצמיתות. קארן וסטיב עוזבים כבר במהלך הלילה.
למחרת, צ'ארלס הקטן מנגן ושר לאייבי שיר. כשמאטי פיי תופסת אותם, היא גוערת בצ'ארלס הקטן. צ'ארלס האב נוזף במאטי פיי, והוא מאיים עליה שהם יפרדו אם היא תמשיך בהתנהגות זו. מאטי פיי מגלה לברברה כי היא ניהלה רומן עם בברלי, ושלמעשה צ'ארלס הקטן הוא אחיה למחצה. ברברה מבטיחה למאטי פיי שהיא תנסה להפריד בין צ'ארלס הקטן לבין אייבי מבלי לספר להם את האמת.
מאוחר יותר אייבי מנסה לספר לויולט לגבי מערכת היחסים שלה ושל צ'ארלס הקטן. ויולט הנראית מסוממת חושפת בפני אייבי שהיא יודעת שצ'ארלס הוא אחיה למחצה. אייבי בורחת מהבית בזעם ובהבטחה לא לשוב לעולם. בבית ברברה מגלה שוויולט ידעה על מצבו של בברלי ושהיא לא עשתה דבר להצילו וזאת כדי לקבל את הכסף המשותף שלהם. ברברה מחליטה לעזוב את ויולט, והאחרונה נשארת לבד עם ג'והנה.

קבלה

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-9 בספטמבר 2013. הסרט יצא בתפוצה מוגבלת ב-27 בדצמבר באותה שנה, וב-10 בינואר 2014 הוא יצא ברחבי ארצות הברית. בשבוע הראשון לצאתו, הסרט הכניס כ-179,475 דולר בחמישה אולמות קולנוע בלבד. נכון ל-20 בפברואר 2014 הסרט הכניס 36,215,311 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות וחיוביות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לו ציון של 64% בהתבסס על 135 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לו ציון של 58 מתוך 100 על בסיס 45 ביקורות.
טוהו

חברת טוהו (東宝株式会社, ברומאג'י Tōhō Kabushiki-gaisha) היא אולפן קולנוע יפני. מרכזה נמצא בצ'ייודה, רובע של טוקיו. החברה ידועה במערב בעיקר בזכות הסרטים של אקירה קורוסאווה, ובזכות הסרטים של סטודיו ג'יבלי, שמופצים באמצעות טוהו. היצירה המפורסמת ביותר של האולפנים במערב היא גודזילה.

היסטוריה

טוהו הוקמה על ידי חברת הרכבות היפנית הפרטית האנקיו בשנת 1932, בשם "חברת התיאטרון טוקיו טאקאראזוקה" (東京宝塚劇場株式会社). החברה ניהלה רבים מתיאטרוני הקבוקי בטוקיו.
לאחר שייצאו בהצלחה מספר סרטים לארצות הברית במהלך שנות החמישים, פתחה החברה בית קולנוע בלוס אנג'לס, כדי להציג את סרטיה מבלי למכור אותם למפיץ אחר. בית הקולנוע היה ידוע כקולנוע טוהו מסוף שנות השישים עד שנות השבעים. 
לחברה היה קולנוע גם בסן פרנסיסקו, ובשנת 1963 היא פתחה בית קולנוע נוסף בניו יורק.

1930

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

1940

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

1970

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

1980

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אמיתי סנדי

ביוגרפיה

למד באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל במחלקה לתקשורת חזותית, וזכה בפרס על הישג יוצא דופן בתחום האיור על פרויקט הגמר שלו.
הוציא לאור וערך (יחד עם ירון ניסקי ואייל B) את "סטיות של פינגווינים", עיתון הקומיקס שהציג שילוב של הומור פרוע ברובד הגלוי וביקורת חברתית נוקבת ברובד הסמוי. פרסם טורי קומיקס בעיתונים. יוצר קומיקס בנושאים פוליטיים ואוטוביוגרפיים.
עובד במגוון גדול של סגנונות ומדיות, דיגיטליות וידניות. מאייר ומעצב ספרים, עיתונים, כרזות הופעות ומסיבות, אנימציית פלאש. 
מרצה לקומיקס במכללה האקדמית ספיר שבשדרות.
מוציא לאור את ספרי הוצאת הקומיקס דימונה, ספרי קומיקס המופצים בכל העולם באנגלית ובארץ בעברית. אמני ההוצאה הופיעו בפסטיבלים ברחבי אירופה וגם הופיעה בתערוכות משותפות בארץ ובחו"ל.
כמה מעבודותיו הופיעו בספרי אמנות העוסקים באמנות הכרזה, ביניהם הספר "Art of Rock", בהוצאת כרוניקל בוקס האמריקאית, ו"Illustration Now 2" בהוצאת טאשן הגרמנית.
בשנת 2006 ייסד עם חברו התסריטאי אייל זוסמן את התחרות הישראלית לקריקטורות אנטישמיות הפתוחה ליהודים בלבד כתשובה לתחרות קריקטורות אנטישמיות על השואה שנפתחה באיראן עקב פרשת קריקטורות מוחמד בדנמרק שיצאה מכלל שליטה. התחרות זכתה להד עולמי ולרשימת שופטים מכובדת, בהם ארט ספיגלמן, אמן קומיקס וקריקטוריסט יהודי אמריקאי, אשר זכה בפרס פוליצר על ספרו "עכבר - סיפורו של ניצול" בנושא השואה.

השקפה פוליטית

סנדי מרבה לפרוש את משנתו הפוליטית בבלוגו ובהזדמנויות אחרות. הוא מזוהה עם השמאל הפוליטי ומשתתף פעיל בהפגנות המתקיימות בבילעין ובשכונת שמעון הצדיק שבירושלים, במסגרת ארגון סולידריות שיח' ג'ראח. בינואר 2015 נמנה עם החותמים על קריאה להחרמת ישראל שנשלחה להנהלת פסטיבל הקומיקס באנגולם שבצרפת.
גד בן דרור

גד בן דרור (נולד ב-10 בספטמבר 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום יו"ר עמותת אדי המקדמת תרומת איברים בישראל.

ביוגרפיה

גד בן דרור הוא בנם של דבורה מכנס ושמואל בן דרור, שהיה הקפטן הראשון של נבחרת ישראל בכדורגל ואף כבש את השער הראשון בתולדותיה בשנת 1948. בן דרור סיים את לימודיו בתיכון אורט סינגאלובסקי בתל אביב בשנת 1979 לאחר שלמד הנדסה במסגרת לימודי כיתות יג'-יד'. בעל תעודת הנדסאי חשמל. בשנת 1979 התגייס לחיל האוויר כהנדסאי והוכר כספורטאי מצטיין. לבן דרור תואר בכלכלה.
בן דרור הגיע ממשפחה של כדורגלנים (שהבולטים שבהם: גד ועודד מכנס, ישראל בן דרור, אמנון בן דרור ואילן בן דרור). גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה וזכה במסגרת קבוצת הנוער בגביע המדינה לנוער, ובגיל 16 צורף לקבוצת הבוגרת של המועדון. בן דרור היה שחקן מכבי פתח תקווה בין השנים 1986–1976, ועלה עמה מהליגה השנייה לליגת העל. בן דרור שימש כקפטן קבוצת מכבי פתח תקווה כמעט לאורך כל הקריירה שלו, והחל לשמש בתפקיד זה עוד בטרם מלאו לו 20 שנים.
בשנים 1981–1978 הוא נמנה עם סגל נבחרת ישראל, ובמדיה הופיע ב-2 משחקים רשמיים. בין מאמניו ניתן למנות את: משה מאירי, נחום סטלמך, זאב זלצר ויוסף מרימוביץ'. בשנת 1986 פרש מכדורגל מקצועני עקב פציעות חוזרות כשבראשן פציעה ברצועה צולבת קדמית, וסיים קורס מאמנים במכון וינגייט בשנת 1990. בנוסף אימן קבוצות ילדים ונוער במכבי פתח תקווה וגם שימש כמאמן בליגה למקומות עבודה.
בן דרור היה ממקימי קבוצת הוותיקים של פתח תקווה, שזכתה בגביעים רבים ובאליפות ליגת הוותיקים, והייתה לאחת מהקבוצות הדומיננטיות בשנים 1995–2005 שבהן שימש כקפטן הקבוצה.
היה ממקימי היישוב ברקן בשומרון והתגורר ביישוב בין השנים 1981 - 1994. בשנת 1994 עבר לפתח תקווה. עם הפרישה מכדורגל החל לעבוד בחקלאות בברקן ובשטחי הגידול המשפחתיים בפתח תקווה. הקים חברות לבנייה והגנה על בתים כנגד רעידות אדמה. 
בן דרור ממלא בהתנדבות משנת 2004 את תפקיד יו"ר עמותת אדי לקידום השתלת איברים בישראל. העמותה הוקמה על ידי הוריו דבורה ושמואל, בשנת 1978 על שם אחיו אהוד שנפטר באותה שנה בעודו ממתין לתרומת כליה. בצוואתו ביקש אהוד לקדם את תרומת האיברים בארץ. כמו כן פעל לקידום חקיקת "חוק מוות מוחי-נשימתי, התשס"ח-2008" שמטרתו לאפשר ולעודד לאנשים מאמינים לתרום איברים, ובנוסף פעל לקידום "חוק השתלת איברים, התשס"ח-2008" שמטרתו לקדם את תרומת האיברים בקרב כלל האוכלוסייה. 
בן דרור תורם ומארגן מדי שנה מופע התרמה במסגרת העמותה, כשהתרומות משמשות למטרות הנצחת אנשים שנפטרו ובני משפחותיהם נתנו את הסכמתם לתרומת איברים. הוא ארגן וייסד בהתנדבות בשנים 2002-2005 דואתלון בפתח תקווה ע"ש אחיו אדורם בהשתתפות אלפי בוגרים ובני נוער. הדואתלון היה הראשון שהתקיים בעיר והיווה חלק מהליגה השנתית של הטריאתלון בארץ. 
בן דרור נשוי לאמירה, אב לשלושה בנים וסב לנכדים.