google/wiki40b huggingface dataset:
פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין

ביוגרפיה

פרנץ נולד ב-28 באוגוסט 1853 בטירת ליכטנשטיין, על יד וינה, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל. בין השנים 1894–1899, שימש פרנץ כשגריר האימפריה האוסטרו-הונגרית בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית.
בשנת 1929 מת אחיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ופרנץ עלה לשלטון במקומו. פרנץ המשיך במדיניות הכלכלית של אחיו, על אף שגם הוא לא התגורר בתחומי הנסיכות.
בשנת 1914, פגש פרנץ בקרן הסיוע לחיילים את אליזבת פון גוטמן, אולם אחיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין, לא אישר את מערכת היחסים הזו. לאחר עלותו לשלטון, התחתן פרנץ ב-22 ביולי 1929 עם אליזבת בווינה., אך לא נולדו להם ילדים.
בני הזוג היו הנסיך והנסיכה הראשונים של ליכטנשטיין שיצרו קשר ישיר עם הציבור על ידי ייצוג פעיל. כנסיכה הרבתה אליזבת להשתתף בטקסים רשמיים, ביקרה במוסדות ואת העניים, והפכה לפופולרית למדי. אליזבת ייסדה את הארגון ליכטנשטיין-יוגנד, ארגון לבני נוער שעדיין קיים. למרות זאת, היא זוהתה על ידי הנאצים המקומיים כחלק ממה שכונה על ידם 'הבעיה היהודית'. אף על פי שבליכטנשטיין לא הייתה מפלגה נאצית רשמית, תנועת אהדה לנאציזם התבשלה במשך שנים במפלגת האיחוד הלאומי בליכטנשטיין.
במרץ 1938, בסמוך לסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, ויתר פרנץ בן ה-84 על קבלת ההחלטות לטובת נכד אחותו פרנץ יוזף בן ה-31, וב-25 ביולי אותה שנה מת פרנץ בוואלטיצה, צ'כוסלובקיה, ונכד אחותו פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
איסאן

איסאן (באיסאן ובתאית: อีสาน) הוא האזור הצפון-מזרחי של תאילנד הכולל 20 מחוזות. אזור זה גובל בנהר המקונג בצפון ובמזרח (לאורך הגבול עם לאוס), בקמבודיה ובהרי פרצ'ינבורי בדרום ובצפון ובמרכז תאילנד במזרח.
על פי מדדים שמפרסמת ממשלת תאילנד זהו האזור העני ביותר והכי פחות מתויר במדינה, תושביו מתפרנסים בעיקר מחקלאות ושטחו 160,000 קמ"ר. מאזור זה באים רוב העובדים התאילנדים שמגיעים לעבוד בחקלאות בישראל.
השם "איסאן" נגזר מהשם "איסאנפורה", בירת ממלכת צ'נלה, ממלכה קמבודית קדומה. השפות המדוברות הן איסאן (ניב של שפת לאו שנכתב באותיות תאיות) ותאית.

דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נכון לשנת 2010, אוכלוסיית איסאן מונה כ-21,305,000 איש. ארבעים אחוזים מתושבי איסאן מתגוררים במחוזות אובון רטצ'תאני, אודון תאני, קוראט וקון קאן.
ארמון הדוג'ה

היסטוריה

בשנת 810, הדוג'ה אנג'לו Partecipazio עבר ממקום מושבו של הממשלה מהאי Malamocco לאזור ריאלטו של ימינו, בה הוחלט שארמון הדוכס (palatium duci) צריך להיות בנוי. עם זאת, אין עקבות משרידי הבניין מהמאה התשיעית, מכיוון שהארמון נהרס חלקית במאה העשירית כתוצאה משריפה.
המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1309–1424, ככל הנראה על פי תכנונו של פיליפו קאלנדארו, במקום בו עמד קודם לכן מרכז השלטון של העיר.
בשנת 1442 הקימו ג'ובאני וברטולומאו בון את השער הראשי של המבנה - ה"פורטה דלה קארטה". 
הארמון ניזוק בשריפה בשנת 1574. במהלך עבודות השיקום נבנה המבנה מחדש בסגנון גותי (בניגוד להצעתו של אנדראה פאלאדיו להקים את המבנה בסגנון רנסאנס). ואולם תוספות מאוחרות כגון גשר האנחות שנבנה במאה ה-16 נבנו בסגנון רנסאנס.
הקומה התחתונה של המבנה שימשה את משרדי העיר (כמו גם המבנים שסביב כיכר סן מרקו), בקומה השנייה של המבנה שכנו מגורי הדוכס, בתי המשפט ו"ספר הזהב" של העיר, בקומה השלישית של המבנה שכנו אולם האצילים, אולם הסנאט ואולם הפגישות הרשמי של הדוכס, וכן אולם העשרה (בית המשפט העליון של העיר).
כיום הבניין פתוח למבקרים.
דייוויד ואנטרפול

קריירת מכללות

ואנטרפול נולד בעיר דייטונה ביץ' שבפלורידה, ובין השנים 1991–1995 למד באוניברסיטת סנט בונבנטור אשר במדינת ניו יורק. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות, 5.6 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.

קריירת משחק

לאחר שלא נלקח על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 1995, שיחק ואנטרפול לתקופה קצרה בקבוצת נובה פלקנסטרו גוריציה מליגת המשנה האיטלקית, ולאחר מכן עבר לג'ילין נורת'רן טייגרס מהליגה הסינית. בין השנים 1999–2001 שיחק עבור יאקימה סאן קינגס מליגת ה-CBA האמריקאית.
במרץ 2001 חתם על חוזה בוושינגטון ויזארדס עד לסיום עונת 2000/2001, וב-22 משחקיו בקבוצה קלע 5.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת שיחק עבור קנזס סיטי נייטס מליגת ה-ABA החדשה.
בשנת 2002 חזר לאיטליה, כאשר הצטרף לאבלינו מליגת העל האיטלקית. בעונתו היחידה בקבוצה הוביל את קלעיה עם ממוצע של 17.8 נקודות למשחק.
לקראת עונת 2003/2004 חתם על חוזה במונטפסקי סיינה, עמה שיחק ביורוליג. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה האיטלקית הראשונה בתולדותיה, והצטיינה גם ביורוליג כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הפיינל פור. במשחק חצי הגמר לקע ואנטרפול 10 נקודות, וקבוצתו הפסידה מול סקיפר בולוניה בתוצאה 102–103. בסיום העונה נבחר ואנטרפול לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, לאחר שרשם ממוצעים של 13.8 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-2.4 חטיפות למשחק. בעונת 2004/2005 הודחה סיינה ברבע גמר הליגה האיטלקית, ובשלב "16 הגדולות" ביורוליג. לאורך שתי עונותיו בסיינה קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק בכל המסגרות.
בעונת 2005/2006 עבר לצסק"א מוסקבה, וסייע לה לזכות באליפות היורוליג החמישית בתולדותיה, והראשונה מזה 35 שנים. במשחק הגמר, בו גברה צסק"א על מכבי תל אביב בתוצאה 73–69, הצטיין ואנטרפול עם 16 נקודות. כמו כן זכתה הקבוצה באליפות הליגה הרוסית ובגביע הרוסי. בינואר 2007 נפצע ואנטרפול בגבו ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת 2006/2007, ובהיעדרו הפסידה צסק"א בגמר היורוליג, וזכתה שוב באליפות הרוסית ובגביע הרוסי. בקיץ 2007 פרש ממשחק בשל פציעתו, בגיל 34.

קריירת אימון

מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 2007 מונה ואנטרפול לעוזר מאמן בצסק"א מוסקבה, תחת אטורה מסינה, ונשאר בתפקיד זה כעוזרם של יבגני פשוטין, דושקו וויושביץ', דמיטרי שאקולין ויונאס קזלאוסקאס עד לסיום עונת 2011/2012. לאורך תקופתו כעוזר מאמן בצסק"א זכתה הקבוצה באליפות היורוליג (2008), בגביע הרוסי (2010) וב-5 אליפויות רצופות בליגה הרוסית.
באוגוסט 2012 מונה לעוזרו של טרי סטוטס, מאמן פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
ביוני 2019, לאחר 7 עונות בפורטלנד, עבר למינסוטה טימברוולבס כעוזרו של מאמן הקבוצה ראיין סונדרס.
ספאו (אמסטרדם)

ספאו (בהולנדית: Spui) הוא שמה של כיכר במרכז אמסטרדם שבהולנד. עד שנת 1420 היה אזור ספאו אגם שהיווה את הקצה הדרומי של העיר. בשנה זו הורחבה העיר עת נחפרה תעלת סינגל כחפיר המקיף את העיר. אגם ספאו מולא בשנת 1882 והפך לכיכר. בשנת 1996 שופצה הכיכר והפכה בעיקרה למדרחוב.
בכיכר נערך מדי יום שישי יריד ספרים, וסביבה חנויות ספרים רבות. מדי יום ראשון נערך בשוק יריד אמנים.

מבנים בעלי חשיבות

במרכז הכיכר ניצב הפסל "היקר הקטן" (בהולנדית: Het Lieverdje) המסמל את ילדי העיר אמסטרדם. כמו כן בסמוך לכיכר נמצאת חצר הבחיינהוף מימי הביניים וכן ממוקם בכיכר המאחדנהאוס (Maagdenhuis) - בניין הנהלת אוניברסיטת אמסטרדם. מעברה השני של תעלת סינחל ניצבת הכנסייה הלותרנית הישנה, שנבנתה בין השנים 1632–1633.
המטרה: שומר הראש

עלילה

איש השירות החשאי, מייק בנינג (ג'רארד באטלר) מצליח לחלץ את נשיא ארצות הברית, אלן טרמבול (מורגן פרימן) מניסיון התנקשות באמצעות כטב"מים בעת שיט בחופשה, אך עד מהרה באנינג עצמו הופך למטרה של ממשל ארצות הברית והשירותים החשאיים שלה, מה שמאלץ אותו לשתף פעולה עם אביו, עמו לא היה בקשר  שנים רבות, על מנת לטהר את שמו ולגלות מי עומד באמת מאחורי ניסיונות ההתנקשות בנשיא.

הפקה

זהו הסרט השלישי בסדרה והפקתו יצאה לדרך בשנת 2016 כאשר ג'רארד באטלר חזר לגלם את דמות סוכן השירות החשאי מייק באנינג והוא שיתף פעולה כמפיק להפקה. בינואר 2018 לוהקו שחקנים נוספים כדני יוסטון ומורגן פרימן שחזר לגלם את דמותו של אלן טרמבול, כעת נשיא ארצות הברית. במרץ אותה שנה החלו צילומי הסרט במדינת וירג'יניה. 
קדימון ראשון פורסם ב-16 במאי 2019.
לא כזר

עלילה

סטודנט הרפואה השאפתני וחסר הפרוטה, לוקאס מארש (רוברט מיצ'ם), מתחתן עם קריסטינה (אוליבייה דה הבילנד) המבוגרת ממנו, כדי שהיא תוכל לשלם את שכר הלימוד שלו. קריסטינה אוהבת את לוקאס, אך הוא אינו משיב לה אהבה; אהבתו היחידה היא עבודתו. לוקאס ניתק עצמו רגשית מסביבתו, כולל מחברו הטוב אלפרד בון (פרנק סינטרה) ואביו השיכור (לון צ'אני הבן). לוקאס משלים את חוק לימודיו ויוצא להתמחות כעוזרו של ד"ר ראנקלמן (צ'ארלס ביקפורד), המשמש כרופא של עיירה קטנה. לאחר זמן מה לוקאס נקשר ברומן עם הארייט לאנג העשירה (גלוריה גראהם). ידידו אלפרד, עתה רופא בעיר הגדולה, מנסה לעזור לו לשקם את נישואיו, אך לוקאס אינו מעוניין ואינו מרגיש עוד דבר ובעיקר אינו זקוק לאיש, מכיוון שהוא מחשיב עצמו כרופא הטוב ביותר החף מכל טעות. כאשר לוקאס נכשל במאמצי ההחייאה לד"ר ראנקלמן, לאחר ניתוח לב (לראשונה נעשה שימוש בלב אמיתי לצורך צילומי העיסוי), מבין הרופא הצעיר כי אינו חף מכל טעות. הוא משוטט בלא כיוון בעיירה, ולבסוף חוזר אל אשתו, נופל בזרועותיה ומתייפח לעזרה.
אימרה רובוז

מורשת

בתו ז'וז'י שהיגרה ללונדון בשנת 1947 בגיל שמונה, ייסדה פרס על שמו בשנת 1991 לזכר אביה, שמחולק כל שנה לאיש תיאטרון בדרך כלל.
ראמן פארימלה

קורות חיים

ראמן פארימלה נולדה בשנת במאדראס (כיום טאמיל נאדו) בדרום הודו. היא למדה בתיכון סרדה וידיילדה לבנות בהודו ולאחר מכן המשיכה את לימודיה בסטלה מאריס (1965), קולג' קתולי לנשים שנמצא בשאנגחאי, טאמיל נאדו, הודו. את התואר השני שלה, קיבלה מהאוניברסיטה של מאדראס בשנת 1970, ולאחר מכן את הדוקטורט שלה במתמטיקה בשנת 1976 מאוניברסיטת בומבי בהודו.
לאחר קבלת הדוקטורט, הצטרפה פארימלה לסגל ההוראה של טתה, מכון למחקר בתחומים מדעיים ומתמטיים בבומבי. היא נאלצה לעזוב את העבודה לאחר זמן קצר, כיוון שנישאה ועברה בעקבות עבודתו של בן זוגה לטנזניה, אך לאחר שהוצע לה לעשות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ציריך בשווייץ, עזב בן זוגה את עבודתו והם עברו לשם. לאחר פוסט הדוקטורט שבה פארימלה למשרתה כפרופסורית במכון טתה. בשנת 1987, קיבלה פארימלה את פרס באטינגר למחקר בתחומי המדע והטכנולוגיה על מחקריה שנעשו בתחום המתמטיקה האלגברית ותאוריית המספרים ובשנת 1994 היא הוזמנה לשאת נאום בקונגרס המתמטיקאים הבנילאומי שנערך בשנה זו בציריך.
כאות הערכה על מחקריה, היא קיבלה בשנת 1999 תואר "דוקטור של כבוד" מאוניברסיטת לואיזיאנה שבארצות הברית. בשנת 2005, הוענק לה פרס הtwas (the world academi of science), פרס שניתן למדענים ממדינות מתפתחות, אשר השיגיהם המדעיים תרמו לקידום המדע במדינות הללו. את הפרס היא קיבלה על מחקרה בנושא אנלוגיות ריבועיות, שנחשב למוביל לפיתוחים עוקבים בתחום. פארימלה היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה בנושאי הפיזיקה והמתמטיקה ב20 שנות קיומו. כיום היא פרופסורית מן המניין באוניברסיטה הפרטית אמורי לאומנויות ומדע באטלנטה, ג'ורג'יה, שם היא מלמדת קורסים בנושאי האלגברה בשדה הלא ממשי והגאומטריה .

מחקריה בתחומי האלגברה

בשלב מוקדם בקריירה האקדמאית שלה, הצליחה פארימלה הצליחה למצוא דוגמה לא טריויאלית לקבוצה ריבועית במישור נקודות, דבר שעד מערך המחקר הנ"ל לא היה נחשב לאפשרי. לאחר שהיא גילתה את הדוגמה הזו, היא השתמשה בה כדי להפריח ולאמת תאוריות מתמטיות שונות שקשורות לתחום האנלוגיות הריבועיות והתבניות הריבועיות. מחקריה בתחומים אלו הובילו אותה לחקור גם אלגברה גאומטרית של השדה הממשי ובשדה המרוכב (הלא ממשי), תאוריות בתחום הקוהומולוגיה והקשר ביניהם . מחקרה בתחום משוואות ריבועיות מדרגה נמוכה הוביל אותה לגילוי של הגדרה חדשה לדיסקרימננטיה של פולינום ריבועי. פולינום ריבועי זה, שניתן לפתור בעזרת נוסחאת השורשים, אינו משתנה תחת אינוולציה. כלומר, אינו משתנה תחת טרנספורמציה של משתנה אחד במשוואה, כיוון שזה משתנה חזרה למצב הקודם, וחוזר בפתרון לצורתו המקורית במשוואה ההתחלתית. גילוי של דיסקרימננטיה זו, הוביל לאפשרות ליישב ויכוחים שונים על שאלות שנוגעות לקבוצות אלגבריות ריבועיות. שאלות אלו היו קיימות עוד בשנות ה-30 של המאה ה-19 וגילוייה של פארימלה בתחום זה הובילו למחקר נוסף ומעמיק יותר שקשור לשאלות הללו ולפולינומים ריבועיים.
בנוסף למחקרים אלו, במחקריה בתחום הקהומולוגיה הצליחה פארימלה למצוא תשובה להשערתו השנייה של המתמטיקאי ז'אן-פייר סר. השערה זו שפותחה בשנת 1963 הייתה משוואה בנושא הגדרת סופיות של שדות מקומיים. עד מחקרה של פארימלה היה נהוג לחשוב, על סמך מחקרים קודמים, שהתשובה היא 8. לאחר שחקרה גם היא את אותה משוואה, היא מצאה כי התשובה היא בעצם 10 או פחות, כלומר השדה אינו סופי לגמרי.
גילוייה בתחומים אלו הובילו אותה לזכייה בפרס הTWAS למתמטיקה בשנת 2005.
אלכסיי סאבראשנקו

קריירת המועדונים

סאבראשנקו החל את הקריירה שלו בשנת 1995, בהיותו בן 17 בלבד, בקבוצת אולימפיאקוס מהליגה היוונית. בעונותיו הראשונות בקבוצה הוא מיעט לקבל דקות משחק, וכתוצאה מכך גם תפוקתו עבור הקבוצה הייתה דלה. בעונת 2000/2001 הושאל סאבראשנקו לקבוצת פריסטרי אתונה מליגת העל היוונית, וכשחזר לאולימפיאקוס בעונה שלאחר מכן, הפך לשחקן משמעותי בקבוצה וזכה עמה בגביע היווני ב-2002.
זמן קצר לאחר תחילת עונת 2002/2003, עבר סאבראשנקו לצסק"א מוסקבה מהליגה הרוסית. בעונתו הראשונה בצסק"א הוא שותף במספר מועט של משחקים, אך בעונות הבאות השתפר והפך לאחד משחקני הקבוצה הבולטים. עונת השיא שלו הייתה עונת 2006/2007, שבה הוא קלע 9.8 נקודות בממוצע למשחק בליגה וזכה בתואר ה-MVP של הגביע הרוסי.
סאבראשנקו היה שותף לזכייה בתארים רבים של צסק"א: שני גביעי היורוליג בשנים 2006 ו-2008, שש אליפויות רוסיה רצופות בשנים 2003-2008, ושלושה גביעים רוסיים בשנים 2005-2007. 
בראשית 2009 עבר סאבראשנקו בהשאלה לקבוצת ספרטק סנקט פטרבורג, ולבסוף, חתם בהמשך אותה שנה בדינמו מוסקבה. ב-2010 עבר לחימקי מוסקבה ושיחק בה במשך שתי עונות.
ב-2011 חתם באוניקס קאזאן.
ב-2012 חתם בלוקומוטיב קובאן לעונה, ובסיומה פרש מכדורסל.

נבחרת לאומית

סאבראשנקו שיחק לראשונה עבור נבחרת רוסיה באליפות אירופה בשנת 2001 וכעבור שנה השתתף באליפות העולם 2002, ומאז הוא שחקן קבוע בנבחרת הלאומית ואחד משחקניה המובילים. הישג השיא שלו עם הנבחרת היה זכייה במדליית הזהב באליפות אירופה 2007. הוא השתתף עם הנבחרת גם באליפויות אירופה של 2003 ו-2005, וכן בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008.
גבעת הברושים

גבעת הברושים, בשמה הערבי חירבת אום רוג'מן, נמצאת בעיר מודיעין, בין מכבים לרעות. את שמה קיבלה בגלל קבוצת הברושים הנמצאת על פסגת הגבעה ונראית למרחוק. בגבעה הוקם ב-2015 מצפור על שם אמנון ליפקין-שחק. הגבעה ושרידי הווילה הערבית בו הוכרזו כאתר לשימור על ידי המועצה לשימור אתרים.

הווילה

בגבעת הברושים נמצאים שרידי וילה ערבית מהמאה ה-19, שהייתה שייכת למשפחת חוסייני. הווילה שימשה את המשפחה כמעון נופש עד מלחמת העצמאות.
במבצע דני במלחמת העצמאות התחוללו קרבות על רכס אום רוג'מן. בהסכמי שביתת הנשק עם ירדן נקבע במקום קו הגבול הירדני והישראלי שביניהם נמצא שטח הפקר. רכס אום רוג'מן נשאר בשטח ההפקר כשהגבול הישראלי נושק לו ממערב.
מהווילה יצאו אנשי יחידה 101 של אריאל שרון לפעולות התגמול.
עד שנות ה-2000 עמדה בצד השמאלי של המבנה קשת לבנים ועליה מדרגות שהובילו לקומה השנייה של הווילה. עם השנים קרסו המדרגות והקשת, וכיום נותר רק חלק מהקומה הראשונה; המבנה גודר בגלל היותו מבנה מסוכן.

מצפור אמנון ליפקין שחק

ב-18 במרץ 2015 נחנך בגבעת הברושים מצפור על שם אמנון ליפקין שחק, הרמטכ"ל ה-15, שהיה תושב רעות הסמוכה. הטקס נערך במעמד שמעון פרס, משה יעלון, אפי שטנצלר, טלי ליפקין-שחק ועוד.
אזור גבעת הברושים וחירבת אום רוג'מן שימש בעבר כשטח אימונים צבאי ונקודת שליטה ותצפית הסמוכה לקו הגבול עד 1967. מהמקום יצאו מבצעים רבים של חטיבת הצנחנים בה שירת ליפקין שחק בכל דרגות הפיקוד.
המצפור בנוי בצורת אהל צבאי המצל על רחבה שבה שלטי הסבר על הסביבה ועל פועלו של ליפקין שחק. מהמקום יש תצפית על רכס הרי יהודה, מכבים, בית ליקיא, בית סירא ועמק איילון.
דרך הרכב למקום מתחילה ממעגל תנועה מול כביש הכניסה לרעות ועולה למצפור ולגבעת הברושים.
רזיאואן מירזוב

קריירה

רזיאואן נולד בעיירה בקסן שבקברדינו-בלקריה.
רזיאואן שיחק בבית הספר לכדורגל אלברוס מהעיר נלצ'יק ולאחר מכן נקלט בספרטק נלצ'יק. הוא שיחק בהרכב הקבוצה במשחק אחד, במסגרת הליגה הרוסית השנייה, במשחק נגד ספרטק קוסטרומה. זמן קצר לאחר מכן עבר לשורות זבזדה ריאזאן. חצי שנה לאחר מכן הצטרף לטורפדו מוסקבה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל הלאומית בספרטק נלצ'יק ב-22 באוגוסט 2012 במשחק נגד סק"א חברובסק. בעונת 2013/14 שיחק 6 משחקים והבקיע שער אחד. הוא הופיע במדי הקבוצה ב-9 באוגוסט 2014 במשחק נגד זניט סנקט פטרבורג.
ב-23 ביולי 2015 עבר לטרק גרוזני. הוא עלה במדי גרוזני ב-25 ביולי 2015 במשחק נגדקובאן (1:1), כשעלה בדקה ה-81.
ב-2017 הוחתם ברוסטוב וישר הושאל לשנה לטוסנו. ב-9 במאי 2018 הבקיע את שער הניצחון של טוסנו במשחק גמר הגביע הרוסי שבו הקבוצה זכתה, לאחר ניצחון 2:1 על אוונגרד קורסק. 
בקיץ 2018 הושאל לארסנל טולה. והיה מעורב בהעפלת הקבוצה לרבע גמר הגביע, אחרי שתרם לניצחון ארסנל על אחמט גרוזני במשחק שמינית הגמר כשהבקיע בדקה ה-70. ב-18 ביולי 2019 חתם בספרטק מוסקבה.
פיוטר נסטרוב

פיוטר ניקולייביץ' נסטרוב (27 בפברואר 1887, ניז'ני נובגורוד - 8 בספטמבר 1914, ז'ובקבה (לפי הלוח היוליאני, לפי הלוח הגרגוריאני 15 בפברואר 1887 - 26 באוגוסט 1914)) היה טייס רוסי, מתכנן מטוסים וחלוץ אווירובטיקה.

ביוגרפיה

נסטרוב נולד ב-15 בפברואר 1887 בניז'ני נובגורוד, למשפחת קצין בצבא הרוסי. באוגוסט 1904 עזב את בית הספר הצבאי בעירו והשתלם באקדמיה לארטילריה בסנט פטרבורג, הגיע לדרגת סגן משנה ושירת בולדיווסטוק. על פי החוקים דאז, קצין שנישא לפני גיל 28 היה חייב להפקיד 5,000 רובלים עבור משפחתו במקרה וימות בקרב. הקצינים היחידים שהחוק לא חל עליהם היו קצינים שהוצבו במזרח המדינה. נסטרוב, שלא הספיק לצבור הון, ביקש להיות מוצב במזרח ולקח את אשתו עמו לעיר. 
בשנת 1909 נחשף לעולם התעופה כאשר הוצב בתור צופה בכדור פורח. בשנת 1911 בנה את הדאון הראשון שלו ולמד לטוס. הוא סיים קורס טיס בבית ספר לטיס בסנט פטרבורג ב-11 באוקטובר 1912. זמן קצר לאחר מכן עבר את המבחנים הדרושים למעבר להפוך לטייס קרבי.

הישגים

נסטרוב האמין כי מטוס יכול לטוס בלולאה, תמרון שלא נעשה עד לזמנו. למרות ספקות מצד עמיתיו, הוא ביצע את התמרון לראשונה ב-9 בספטמבר 1913 (27 באוגוסט לפי לוח השנה שהיה נהוג אז ברוסיה) והפך לטייס הראשון בעולם שהטיס מטוס בלולאה. על התמרון המסוכן הוא נעצר למשך עשרה ימים בגין "סיכון נכסי הממשלה". הישג זה פרסם אותו בן לילה, ולאחר שאדולף פגו הצרפתי ביצע אף הוא את התמרון, עונשו בוטל. לאחר מכן הוא קודם להיות מוביל מבנה ואף עוטר במדליה. נסטרוב התאמן רבות כדי לשפר את יכולותיו באוויר, ביצע תמרונים חדים וטיסות ארוכות על מנת לשפר את יכולות האימון של טייס חיל האוויר הרוסי.
באותם ימים, המטוסים לא צוידו בכלי נשק, ונסטרוב נהפך לטייס הראשון שמפיל מטוס אויב ללא נשק. ב-25 באוגוסט 1914 הוא נגח את מטוסו במטוס אויב של חיל האוויר האוסטרי. הוא היה להוט להלום באויב בחוזקה, אך הנזק שגרם למטוס היריב היה זהה לנזק שספג מטוסו ובפועל שניהם התרסקו. בימיו, הטייסים לא נחגרו בתא הטייס, וכתוצאה נסטרוב נפל ממטוסו ומת ביום שלמחרת. שמה של העיר ז'ובקבה, שהייתה קרובה לאזור הקרב, שונה בשנת 1951 לשם נסטרוב לזכרו.

מורשת

נסטרוב נקבר בקייב, האימפריה הרוסית. שיטת הניגוח שלו אומצה על ידי טייסי חיל האוויר הרוסי במלחמת העולם השנייה בהצלחה, מבלי שספגו אבדות. לכבודו, ברית המועצות ייסדה את "גביע נסטרוב" שניתן לצוותי אווירובטיקה מצטיינים. הגביע נתרם לפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה בשנת 1962.
אסטרואיד "נסטרוב 3071" שהתגלה בשנת 1973 קרוי על שמו.
אוניברסיטת המדינה של אריזונה

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1885 כבית ספר להכשרת מורים לטריטוריית אריזונה בטמפי. מאוחר יותר שונה שם המוסד ל'מכללת המדינה של אריזונה'.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, בעקבות גידול משמעותי באוכלוסיית אריזונה ומטרופולין פיניקס בפרט, נוצר צורך בפתיחת אוניברסיטה. בשנת 1958 לאחר הצבעה במשרד המושל של אריזונה נתנה החלטה לתת למכללה מעמד של אוניברסיטה, וכך ב-5 בדצמבר 1958 הפכה 'מכללת המדינה של אריזונה' ל'אוניברסיטת המדינה של אריזונה'. 
עם השנים צמחה האוניברסיטה, נפתחו עוד ועוד קורסים וכמות הסטודנטים גדלה, מה שגרם לצורך לפתוח מספר קמפוסים נוספים.
בשנת 1984 נפתח "הקמפוס המערבי" בצפון מערב פיניקס. ב-1996 נפתח "הקמפוס הפוליטכני" במסה ובשנת 2006 נפתח "קמפוס המרכז" במרכז פיניקס. עדיין הקמפוס הראשי והמקורי בטמפי נשאר הקמפוס הגדול.

הנהלה

האוניברסיטה מנוהלת על ידי 'מועצת המנהלים של אריזונה' המונה 12 חברים. 8 מהם ממונים על ידי מושל אריזונה לכהונה בת שמונה שנים, שני סטודנטים ממונים לתקופה של שנתיים כאשר בשנה הראשונה הם חניכים ואין באפשרותם להצביע. שני הנותרים הם המושל ומפקח להוראה הראשי של המדינה.
'מועצת המנהלים של אריזונה' אחראית גם על שאר האוניברסיטאות של אריזונה, אוניברסיטת אריזונה בטוסון ואוניברסיטת צפון אריזונה בפלאגסטאף.
שכבת התעבורה

בקרת זרימה

פרוטוקולים של שכבת התעבורה מפקחים על זרימת הנתונים (Data stream) בין שני צמתים ברשת מחשבים. פיקוח זה מתבטא בשליטה על מהירות ההעברה (רוחב פס), המתבצע על ידי שימוש ב"חלונות" (Sliding window), כאשר גודל החלון קובע את כמות נתונים שמחשב המקור (SOURCE) יעביר למחשב היעד (DESTINATIONׂׂ), לפני שהם יתאמו מחדש פרטים שונים הנוגעים לאופן העברת הנתונים (ביניהם גם גודל החלון). ככל שהחלון גדול יותר, כך מהירות העברת הנתונים עולה. בדרך כלל, כאשר שני המחשבים פנויים, וקו התקשורת ביניהם אמין, החלון יהיה גדול למדי. לעומת זאת, אם אחד המחשבים עסוק, הוא יבקש להקטין את החלון ובכך להאט את קצב העברת הנתונים.

אמינות החיבור

קיימות שתי שיטות נפוצות לבדיקת אמינות החיבור - מספרים רציפים (sequencing numbers) ואישורים (acknowledgments) כאשר רוב הפרוטוקולים משתמשים בשילוב של שתיהן.
כאשר משתמשים במספרים רציפים, כל חבילות הנתונים (datagram) שנשלחות על ידי מחשב המקור ממוספרת בסדר עולה. כך יכול מחשב היעד לוודא שהגיעו אליו כל החבילות, ובאם חסרה אחת הוא יכול לבקש את המידע הספציפי.
אישורים משמשים את מחשב היעד להודיע למחשב המקור על החבילה האחרונה שהתקבלה, ולבקש את החבילה הבאה. מספר האישור יהיה המספר הרציף של החבילה הבאה שמחשב המקור צריך לשלוח (לדוגמה: אם נשלחו חבילות 1-10 מחשב היעד ישלח אישור עם המספר 11). גודל החלון קובע את מספר החבילות שאחריהן צריך להגיע אישור - ככל שמספר החלון נמוך יותר, כך כמות הנתונים שיש להעביר גדלה (מכיוון שצריך להעביר כמות גדולה יותר של נתוני בקרה).

פרוטוקולים של שכבת התעבורה

TCP, UDP, SPX, SCTP,
פרנה (מדינה)

היסטוריה

ההתיישבות האירופית בפרנה החלה במהלך המאה ה-16 והייתה בעיקר בחופי המדינה. בעבר הייתה פרנה חלק ממדינת סאו פאולו, אך הופרדה ממנה בשנת 1853, כעונש על תמיכתה המאוחרת בהתקוממות שאירעה ב-1842. בשנים שלאחר מכן התרחבה ההתיישבות בצפון המדינה.
האירופים מהווים כ-75 אחוז מהאוכלוסייה. קבוצות גדולות של ממהגרים אירופים החלו להגיע לפרנה בסוף המאה ה-19, לרוב מפורטוגל, פולין, איטליה, גרמניה ואוקראינה.
בתחילת המאה ה-20 קלטה פרנה מהגרים נוספים מיפן, לבנון וסוריה.

פיקוח חברתי

איכות החיים בפרנה היא מהגבוהות שבמדינות ברזיל (מדורגת רביעית על פי מדד הפיתוח האנושי). באופן יחסי לשאר מדינות ברזיל, אחוזי הפשיעה בפרנה נמוכים יותר. כמו כן, ניתנת תשומת לב מיוחדת לבריאות ולחינוך.
בשנת 2001, עם בחירתו של המושל  רוברטו רקיאאו, החלה פרנה בתוכנית חינוכית גדולה בשם "פרנה דיגיטל". במסגרת התוכנית, הוקמו כ-5,000 מעבדות מחשבים המתבססות על מערכת ההפעלה גנו/לינוקס, שמשמשות את כלל תלמידי המדינה.
רב אחא בר יעקב

חייו

רב אחא נהג הקפדה רבה בסדרי לימודיו, ומה שלא הספיק ללמוד ביום למד בלילה. בתלמוד מסופר על נס שקרה לו כששלח את בנו, רב יעקב, ללמוד אצל אביי. לאחר שהבן לא סיפק את רצון אביו, הלך רב אחא ללמוד במקומו. בעירו של אביי היה בית מדרש ששכן בו שד, שאם היו באים שני בני אדם - אפילו ביום - היה מזיקם שזה תמוהה מאוד מכיוון ששדים תוקפים רק בלילה ואינם תוקפים שני אנשים אלא יחידים כל שכן אם הם חכמים בתורה. כיוון שידע אביי שרב אחא מלומד בניסים, ציווה על תושבי המקום שלא יתנו לו אכסניא. רב אחא נאלץ לישון באותו בית מדרש. קם עליו המזיק ונדמה לו כנחש בעל שבעה ראשים, רב אחא התפלל, ועל כל כריעה שכרע בתפילתו נפל אחד מראשי המזיק.
רבו, רב הונא היה מאריך בדרשותיו ושיעוריו בתלמוד, ולכן רבים מתלמידיו התאפקו מלצאת לצרכיהם בשעת השיעור, ונעשו עקרים, ולא יכלו להוליד עוד. רב אחא בר יעקב, כמעט הגיע לידי עקרות, אלא שבעקבות רפואה שציווה לעשות לו, ניצל מעקרות, וקרא על עצמו " הַחָכְמָה תְּחַיֶּה בְעָלֶיהָ". 
בנו נקרא יעקב, ובן בתו נקרא יעקב. אחותו נישאה לרב איקא, ובנה היה רב אחא בריה דרב איקא. רב אחא בר יעקב נפטר בעקבות עין הרע שנתנו בו חביריו, על כך שבפעם הראשונה שכתב ספר תורה נזדמן לו "אורכו כהקיפו".
שרון פוליאקין

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
שרון פוליאקין נולדה בחיפה בשנת 1964 למירון ונירה פוליאקין. לשרון שלושה אחים. בשנת 1989 סיימה לימודים במחלקה לעיצוב גרפי ב"בצלאל". בין השנים 1987–2005 עבדה כדפסית-אמנית בסדנת ההדפס ירושלים ולצד עבודתה כאמנית שימשה גם כדפס-אמן עבור אמנים שונים. בין השאר יצרה הדפסים עבור משה גרשוני, שוש קורמוש, יחיאל שמי ורבים אחרים. בשנת 1998 שהתה באנגליה ולימדה הדפס במחלקה לאמנות של אוניברסיטת לנקסטר. בין השנים 2008–2012 הקימה וריכזה את מסלול לימודי ההדפס במחלקה הרב תחומית לאמנות בבית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב "שנקר".
החל משנת 2002 היא מלמדת ציור והדפס באוניברסיטת חיפה. בין השנים 2007–2012 כיהנה כראש החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. החל משנת 2013 ועד היום היא עומדת בראש בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת חיפה, הכולל את החוגים מוזיקה, תיאטרון ואמנות.
בקיץ 2006, בתקופת מלחמת לבנון השנייה, יצרה פוליאקין עבודות גדולות ממדים ובהן מוטיבים מציורי מלחמה שונים. יערה שחורי הגדירה את השימוש במוטיבים השונים בעבודות כיצירת "סדר במקום של אי סדר" העבודות הוצגו בשנת 2007 בתערוכה "באופן אישי" בגלריה בינט.
בשנת 2011, בעקבות זכיתה בפרס רפפורט לאמן בכיר, הציגה תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות. בתערוכה, הוצגו עבודות בפורמט גדול המציגות דימויים של רקפות ודימויים אחרים מן הצומח. האוצרת טלי תמיר כתבה כי "שדה בוּר", אחד הדימויים המרכזיים בתערוכה, יצר הקשרים בין עבודת האמן לבין פועלי הייצור בתקופת המהפכה התעשייתית ובין משטח הציור כ"חלקת אדמה בתולית" לבין אתוס העבודה בשדה.
מאז גירושיה, היא חיה עם בת זוגה בהרצליה.
פוליאקין מיוצגת על ידי גלריה גורדון.
אם למסורת ואם למקרא

אֵם למסורת ואֵם למקרא הן שתי צורות לימוד המופיעות בגמרא ללימוד המילים מתוך פסוקי התנ"ך.
אם למסורת היא דרך פרשנית הגורסת שניתן לדרוש את הפסוקים גם על פי מסורת הכתיב, בעוד המחזיקים בשיטת אם למקרא מפרשים ודורשים את הכתוב בהתבסס על מסורת הקריאה בלבד. שאלת אם למסורת או אם למקרא מצויה במחלוקת אצל תנאים, ובמקומות שונים מזהה התלמוד מחלוקות הלכתיות שונות ככאלו התלויות בשאלת אם למסורת ואם למקרא.

הופעותיה של המחלוקת

אחת הדוגמאות למחלוקת זו מצויה במסכת סנהדרין (דף ד: (עמוד ב)) שם מוצג הכתוב בשמות כג, יז: "שלש פעמים בשנה יראה כל זכורך"; המילה יראה ניתנת לקריאה בשני אופנים: 'יֵרָאה' דהיינו שהזכרים צריכים להיראות לפני הקב"ה, או 'יִרְאה', כלומר, שהזכרים צריכים לראות את המקדש. אם סוברים ש"יש אם למקרא", הרי שאופן הלימוד והדרש הוא לפי איך שנקראת המילה ולא איך שהיא כתובה, דהיינו שהציווי 'יראה'- משמעה חובה להיראות. אך אם סוברים ש"יש אם למסורת", מתייחסים אנו לכתיב, ולכן, כוונת המקרא ל"יראה" משמעה החובה לראות בעיניך. הנפקות הנדונה בסוגיה באשר לפרשנות פסוק זה נוגעת לחובותיו של עיוור באשר למצוות עליה לרגל.
פלן מורט

תיירות וספורט

ניתן להגיע אל הקרחון בגונדולה העולה מהעיירה קראנס-מונטנה, על הקרחון ישנם מסלולי סקי למרחקים הפתוחים בכל השנה.