מונה זילברשטיין

קורות חייה

מונה זילברשטיין נולדה בתל אביב בשנת 1948 כבת יחידה לרחל ומיכאל (מייק), פקיד במשרד האוצר. כאשר הייתה בת אחת-עשרה, הורשע אביה במעילה ונדון לשלוש שנות מאסר. את עובדת מאסרו הסתירה האם מבתה. זילברשטיין שוטטה תכופות ברחובות תל אביב ואמהּ ניסתה ללא הצלחה לשבור את מרדנותה בכך שהעבירה אותה לבית הספר של המיסיון ביפו.
החל מגיל 12, בעצת אמה, החלה לקחת תרופות כאשר תקפו אותה מצבי-רוח לא-מאוזנים. לימים סיפרה:
בגיל 12 החל מצב הרוח שלי להשתנות. אמי ראתה את זה, אבל מעולם לא דיברנו על כך. אם הייתי עצבנית במיוחד היא הייתה נותנת לי ליבריום, או אומרת לי: "קחי יין לבן, תשתי את זה מהר. זה ירגיע אותך".
מצאתי תרופה קלה, בעזרתה לא הייתי צריכה להתמודד עם רגשות. דרך תרופות כימיקליות מצאתי את הפתרון לכל דבר. איך להרגיש פחות ולחוות יותר.
בגיל 14 החלה לפקוד את קפה "כסית" ולמרות ההתנגדות של אמה, הפכה ללקוחה קבועה שם ונמנתה עם "חבורת לול" יחד עם אורי זוהר, אריק איינשטיין וצבי שיסל.

ב-1964, כשהייתה בת 16 בלבד, כתב חיים חפר על מונה בגרסה העברית לשיר, שבוצע מאוחר יותר על ידי שלישיית גשר הירקון, "אל תעברי לבד": 
"כל הגברים כולם יביטו בך במבט עורג. כל הגברים כולם יביטו בך במבט הורג. הקשיבי, מה יקרה אם אחד פתאום ישבור את לבך הרך, אל מיטתו לעד אותך יקשור, למה לך?"
תפקידה הקולנועי הראשון, בגיל 18, היה ככפילתה של סופיה לורן בסרטו של דניאל מאן "יהודית" (לסרט זה קדם תיעוד קצר שלה בת 16 בקפה רוול, בסרט "חור בלבנה", בבימויו של אורי זוהר). מאז עבדה בהפקות קולנוע ובמה נוספות. ב-1968 עזבה ללונדון בעקבות אהבתה למתופף האנגלי ג'ון בנקס מלהקת "המרסיביטס" (Merseybeats). כעבור שנתיים, עם חזרתם לארץ, המשיכה להשתתף בשורה ארוכה של הפקות קולנוע ישראליות ובינלאומיות.
זילברשטיין זכורה במיוחד בזכות השתתפותה בסרט "מציצים" בתפקיד דינה, לצד אורי זוהר, ואריק איינשטיין.
בין הסרטים בהם שיחקה: "שתי דפיקות לב" (שמואל אימברמן), "חגיגה לעיניים" (אסי דיין), "עזית הכלבה הצנחנית" (בועז דוידזון), "מבצע יונתן" (מנחם גולן), הגונב מגנב פטור (זאב רווח), "לא ביום ולא בלילה" (סטיב שטרן), "הבלש האמיץ שוורץ" (עמי ארצי), "כץ וקרסו" (מנחם גולן), "Carlos"  (האנס גייסנדרפר) ו"מבצע קהיר" (מנחם גולן).
ב-1973 נסעה לניו יורק ללמוד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. שם, כפי שסטרסברג עצמו סיפר, היא התבלטה ביכולתה הקומית הבימתית יוצאת הדופן. באותה תקופה שקעה זילברשטיין בסמים קשים ולא הספיקה לממש את כישרונה הייחודי שהועיד לה סטרסברג.
זילברשטיין התמכרה לסמים בתחילת שנות העשרה לחייה, התמכרות שהלכה והחריפה עד שנמצאה לא אחת מחוסרת הכרה, עברה אשפוזים ומעצרים, וניסיונות גמילה חוזרים ונשנים. צילומי הסרט "מבצע יונתן", בו השתתפה ב-1977, השתבשו בגלל היעדרויותיה ומעצריה ומאז כמעט ולא שיחקה יותר. בשנת 1974, החלה לחיות בזוגיות עם רמי שי ולאחר כמעט שנתיים וחצי, באוגוסט 1976, נישאו השניים. אך הנישואים הסתיימו כעבור חודשיים על רקע התמכרותה.
בשנת 1982, לאחר הצלחת הסרט הגרמני "אני, כריסטיאנה פ.", שעסק בהתמכרותה של נערה בברלין לסמים קשים, הוזמנה זילברשטיין לספר במוסדות נוער ובתי ספר על חייה כמכורה.
ב-1984, לאחר ניסיון גמילה מוצלח בארצות הברית, הביאה איתה לישראל את תוכנית שנים עשר הצעדים לגמילה מסמים שבוצעה בקבוצות התמיכה מכורים אנונימיים. תוך מספר חודשים גדלה פעילות התוכנית בכל רחבי הארץ ובבתי הסוהר בהיקף הולך וגדל, והתוכנית זקפה לזכותה סיפורי הצלחה רבים.
ב-1985, נקייה מהסם, הספיקה זילברשטיין לשחק בסרט הראשון מזה שנים והאחרון בחייה - "גוף זר" (רחל מיכאלי). ב-1988 מעדה שוב. חברותיה, מיקי בן-כנען ורחל מיכאלי, חיפשו אחריה ומצאו אותה בדירתה בערב פסח תשמ"ח, 31 במרץ 1988, ללא רוח חיים, עשרה ימים לאחר מותה. היא נמצאה במיטתה, כאשר מזרק וכפית בסמוך אליה וסיבת המוות נקבעה כמנת יתר של הרואין.
זילברשטיין נטמנה בבית עלמין הדרום.

לאחר מותה

בהשראת סיפור חייה ביים שמואל אימברמן את הסרט "מנת יתר" (בהפקתו של דורון ערן) בכיכובה של לימור גולדשטיין. 
המוזיקאי שמוליק קראוס הקליט לזכרה את השיר "מונה", שכתב שמוליק צ'יזיק, שיר שהופיע באלבומו "אחרי עשרים שנה" (1988).
עמותת "מכורים אנונימיים" התבססה וגדלה, וכבר ב-1997 אירחו חבריה בישראל את הכנס האירופי של "מכורים אנונימיים" במרכז הכנסים בחיפה. כיום כוללת התוכנית כ-300 קבוצות הנפגשות על בסיס שבועי בכל רחבי הארץ ביותר מ-30 יישובים.