google/wiki40b huggingface dataset:
איתי רוזנבאום

ביוגרפיה

איתי רוזנבאום נולד בשנת 1966 בירושלים. בילדותו התגורר מספר שנים בהונדורס ובבוליביה. למד בבית ספר תיכון בירושלים, ובזמן לימודיו הופיע וניגן עם הרכבי ג'אז רבים. בתקופה זו למד נגינת פסנתר ג'אז וקלאסי, תאוריית המוזיקה ופיתוח שמיעה.
בשנת 1988 היה חבר להקמת להקת "אטרף" עם רובנס, אהרוני בנארי וויקטור אזוס, עמם הופיע והקליט עד נסיעתו לבוסטון. בתקופה שקדמה למעבר הופיע עם הזמרת חדוה מלר ובהצגת תיאטרון החאן "ינתי פרזי", במוזיקה מאת אלון אולארצ'יק. בין השנים 1989–1992 חי בבוסטון שבארצות הברית, שם סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בעיבוד והלחנה.
בין השנים 1992–1994 ניגן בהפקות פופ עם מיקי גבריאלוב, גלי עטרי ובהופעות טלוויזיה עם דוד ד'אור ועוד, ולמד שנה לימודי אדריכלות בבצלאל. בשנים 1996–1999 ניהל והפיק את הרכב "אילנה אליה וג'באליו" שהתמחה בביצוע שירים כורדיים אותנטיים וחומר מוזיקלי נוסף מהמזרח התיכון. רוזנבאום הפיק להרכב זה תקליטור והופיע עמו בפסטיבלים באירופה.
ב-2000 הקים עם הגיטריסט אצ'ה בר את הרכב הג'אז "אנסמבל הצוללת הצהובה", המבצע את יצירותיו. ההרכב הקליט שני תקליטורים, הופיע בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת ב-2001, מופע מיוחד לפסטיבל הג'אז הבינלאומי הראשון בירושלים והופעות עם זמרת הג'אז שילה ג'ורדן, נגן הבס צ'אק איזראלס, יוני רכטר, שלמה גרוניך ואמנים ישראלים נוספים. החל ב-2008 מופיע ההרכב המורחב עם זמרת הלדינו אודליה דהאן ורביעיית כלי קשת בתוכנית יצירות ג'אז על נושאים משירי הלדינו המסורתיים. ב-2004 חזר ללמוד אצל בת-שבע רובינשטיין ואצל ארז רפופורט.
בין השנים 2007–2010 כהן רוזנבאום כראש מסלול יצירה במחלקה הרב-תחומית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, שם לימד פסנתר, קומפוזיציה ואלתור בין השנים 2005–2011. כמו כן לימד פסנתר ג'אז באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, וניהל את מגמת המוזיקה העל-אזורית בירושלים, הפועלת במרכז המוזיקה "הצוללת הצהובה".
יום מרטין לותר קינג

יום מרטין לותר קינג (באנגלית: Martin Luther King Day) הוא יום חג לאומי בארצות הברית, המציין את הולדתו של הכומר האפרו-אמריקאי מרטין לותר קינג ג'וניור. נחגג ביום שני השלישי בחודש ינואר, בסמוך ליום הולדתו האמיתי של קינג (15 בינואר). זהו אחד מארבעת החגים הפדרליים המציינים מאורע הקשור לאדם יחיד (שלושת האחרים הם חג המולד, יום קולומבוס ויום הולדתו של וושינגטון, שהפך דה פקטו ליום הנשיאים).
קינג היה הדובר הראשי של התנועה לזכויות האזרח, אשר מחתה נגד אפליה על רקע גזעי במשפט הפדרלי והמדינתי, ודגל במאבק בלתי אלים. נרצח בשנת 1968. המערכה למען הכרה בחג פדרלי לכבודו של קינג החלה זמן קצר לאחר הרצח. נציג מדינת מישיגן בבית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'ון קוניירס, הגיש הצעת חוק להכרה בחג לאומי, תוך הדגשת פעילותו של קינג למען ארגוני עובדים. מרכז קינג החל לגייס תמיכה ביוזמה בקרב הציבור בכללותו. במסגרת המערכה למען הכרה ביום חג מיוחד ביצע הזמר סטיבי וונדר בשנת 1980 את השיר Happy Birthday לכבודו של קינג ובשנת 1981 ארגן מסיבת עיתונאים גדולה לכבודו תחת הכותרת Rally for Peace. שישה מיליון חתימות נאספו על עצומה למען חקיקת חוק מתאים.
רונלד רייגן חתם על החוק שהכיר ביום חג זה ב-2 בנובמבר 1983, והוא נחוג לראשונה ב-20 בינואר 1986. תחילה, חלק מהמדינות הסתייגו מקיום החג לכבודו של קינג והשתמשו בכינויים אחרים או שילבו אותו בחגים אחרים. הפעם הראשונה שבה החג נחוג באופן רשמי בכל 50 המדינות הייתה בשנת 2000.
עציון פרסי

מאפיינים

העציון הוא שיח או עץ נמוך גובהו נע בין 1.5 מטר ל-5 מטר. נמצא לרוב באזוריים חוליים ולעיתים קרובות נערמות סביבו תלוליות חול, הוא יכול לשרוד גם כאשר חלקם העליון של שורשיו נחשף ולכן יכול לגדול באזורים של חולות נודדים ומוכי רוח. התפוצה של הפרקרק בישראל היא באזור בקעת ים המלח, הערבה ודרום הנגב. ענפיו הצעירים של הפרקרק צבעם ירוק והם מפורקים על ידי פרקים ברורים, בכל פרק יש שני עלים קשקשיים המייצגים שרידי עלים אשר התנוונו כדי להקטין התאדות. כאשר הענף מתעצה אי אפשר להבחין בפרקים.
הפריחה בסוף החורף עד האביב. הפרחים בעלי עלי עטיף ירוקים ואבקנים צהובים, והם דו מיניים. הפרות מבשילים בסוף הקיץ ועלי העטיף מצמיחים כנפיים על מנת שיוכלו הפירות להתפזר טוב יותר ברוח. על הפרקרק ניתן לראות עפצים שונים, בהתאם לסוג החרק העוקץ את העציון.
פרקרק פרסי הוא צמח מוגן בישראל.
ליגת העל הצרפתית בכדורגל

מבנה

בתום כל עונה, שתי הקבוצות הנמצאות בתחתית הטבלה יורדות לליגה השנייה (Ligue 2), ואילו שני המועדונים בראש טבלת הליגה השנייה עולים לליגת העל. לפני שנת 1995 שתי הקבוצות בראש טבלה הליגה השנייה ושתי הקבוצות מתחתית הליגה הראשונה היו מתחלפות, כמו כן, שלושת המועדונים בראש הליגה 1 מעפילים לליגת האלופות, כאשר שתי הקבוצות הראשונות מעפילות ישירות לשלב הבתים ואילו הקבוצה השלישית מעפילה לשלב המוקדמות השלישי. הקבוצה אשר סיימה במקום הרביעי וכן זוכת הגביע הצרפתי מגיעות לליגה האירופית. הקבוצות במקומות החמישי והשישי עשויות להעפיל גם הן לליגה האירופית, תלוי בהצלחתן בתחרויות הגביע השונות בצרפת.
שיטת הניקוד הבינלאומית של משחקי ליגה, לפיה מנצחת המשחק זוכה בשלוש נקודות, המפסידה לא זוכה באף נקודה והקבוצות המסיימות בתיקו זוכות בנקודה אחת כל אחת הונהגה בליגה הצרפתית בעונת 1994, לאחר שנוסתה פעם אחת בעונת 1988/1989. בין השנים 1973 ו-1976 פעל חוק ה"בונוס", על פיו קבוצה שמבקיעה מספר רב של שערים במשחק ומגיעה להפרש שערים ניכר מהקבוצה השנייה זוכה בנקודת בונוס למאזנה בטבלה. הרעיון נדחה לבסוף מכיוון שלא הוכח שהקבוצות משחקות באופן יותר התקפי בעקבות החוק.
קיי-19

עלילה

אלכסיי ווסטריקוב (בגילומו של האריסון פורד) הוא קצין בחיל הים הסובייטי שקיבל את הפיקוד על צוללת גרעינית חדישה, K-19, בעיצומה של המלחמה הקרה בשנת 1961. המפקד הקודם של הספינה, קפטן מיכאיל פוליינין (בגילומו של ליאם ניסן) מורד בדרגה אחרי שטען כי הצוללת אינה ראויה עדיין לצאת להפלגה וכי יש בה עדיין כשלים. בנוסף, הצוות של הצוללת מדוכא, מאמין שהספינה 'מקוללת', ומעניק לה את הכינוי 'המאלמנת' (זה מקור שם הסרט). לא פחות מעשרה מבוניה נהרגו בתאונות הקשורות לפזיזות שבה הצוללת נבנתה, אבל גם תאונות מצערות אחרות. הרופא של הספינה נדרס על ידי משאית בהכנות האחרונות להפלגה, והוא ההרוג ה-11.
חששות פוליינין מבוססים היטב. חלקים אינם מותקנים עדיין, ציוד חסר וקצין הכור הגרעיני מודח על שכרות. הלחץ הפוליטי גורם לשלטון למנות מיד את ווסטריקוב ולהפליג עם הצוות שלו למעמקי האוקיינוס האטלנטי ​​בכל מקרה, כדי לבחון שיגור טיל בליסטי בין-יבשתי שישמש אזהרה לארצות הברית, האויב הגדול של ברית המועצות. הרופא וקצין הכור המחליפים, שהובאו בדחיפות לצורך ההפלגה, הם מומחים הרבה פחות מקודמיהם בתפקידם, עובדה שתשפיע רבות על שיתרחש בהפלגה.
מבחן שיגור הטיל עובר בהצלחה, אבל דליפה הרסנית של מערכת הקירור בכור הגרעיני הצוללת מאיימת ליצור מספיק חום כדי לפוצץ את הכור הגרעיני של כלי השיט מה שעלול לגרום לפיצוץ גרעיני ולעורר מלחמת עולם שלישית.
ללא שום ברירה אחרת ובאמצעים דלים, מורה ווסטריקוב על המלחים לתקן את הנזק על אף התנגדותו של פוליינין והסכסוך בין השניים מסלים. חברי הצוות מצליחים לתקן את מערכת הקירור אך לא את הדליפה הרדיו-אקטיבית והצוות סובל מקרינה רדיואקטיבית. ווסטריקוב מחליט להתפנות למשחתת אמריקאית בסביבה, אבל צוללת רוסית מגיעה ברגע האחרון לחלץ אותם.
במהלך החקירה הרשמית של הממשל על אירועי הצוללת מחפים שני הקפטנים זה על זה ויוצאים זכאים.
בשנת 1989, בדיוק 28 שנים לאחר התאונה ואחרי שקיבלו הוראה לא להיפגש או לשוחח על האירועים נפגשים לראשונה ניצולי האירוע בבית הקברות שם קבורים חבריהם שלא שרדו את הקרינה בצוללת. ווסטריקוב מברך את המלחים ומודיע להם כי הוא ביקש לעלות את 28 המלחים שמתו מהקרינה לדרגת גיבורים,אך בקשתו נדחתה בגלל שהתקרית הייתה בתרגיל ולא במלחמה.

הפקה

כינוי הצוללת בסרט היה "הסוף ההוליוודי" אולם הוא היה בשימוש בסרט בלבד ולא במציאות. התאונה הגרעינית המתוארת בסרט העניקה את הכינוי הרשמי "הירושימה" לצוללת. מפיקי הסרט הודו לאחר מכן כי שם הסרט היה "אחת הטעויות הגדולות ביותר שלהם".
המפיקים עשו כמה מאמצים כי לעבוד עם הצוות המקורי של K-19, אך אלה הסתייגו מהגרסה הראשונה של התסריט שקיבלו לרשותם. לאור בקשתם שוּנָה במעט התסריט, כמה סצנות נחתכו ושמות אנשי הצוות הוחלפו לבקשת בני משפחותיהם.
ההבדל המשמעותי ביותר בין העלילה לבין אירועים היסטוריים היא הסצנה שבה זרק הקפטן כמעט כל כלי נשק קל של צוללות למים מתוך דאגה על האפשרות של מרד. בסרט עצמו כן מתואר ניסיון מרד.
הסרט צולם בקנדה, ברובו בטורונטו ובנובה סקוטיה.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי וזכה לציון של 60% מתוך 167 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
לי א-רן

ביוגרפיה

אחרי שהסבים שלה ערקו לדרום קוריאה, היא ומשפחתה נשלחו בצפון קוריאה למחנה עבודה, שם הייתה כלואה במשך שמונה שנים. בשנת 1997, היא ברחה לדרום קוריאה לאחר שקרוב משפחה אמריקאי פרסם ספר זכרונות, וטען כי אביה של לי היה מעורב בניסיונות להפיל את המשטר. היא ברחה עם הוריה, קרובי משפחה נוספים ובנה, שהיה אז בן ארבעה חודשים. בעלה לא הצטרף אליהם. המשפחה ברחה דרך סין ווייטנאם והגיעה לדרום קוריאה. בשנים הראשונות בדרום קוריאה עבדה בעבודות מזדמנות עד שיכלה לממן לעצמה לימודים.
ב-2005 לי יסדה תוכנית מלגות בינלאומית שמעניקה מלגות לסטודנטים מצפון קוריאה ללמוד אנגלית. ב-2008, היא הייתה לעריקה הראשונה מצפון קוריאה שהתמודדה על מושב באספה הלאומית. ב-2009, לי סיימה את לימודי הדוקטורט בנושא תזונה באוניברסיטת איווה לנשים (Ewha Womans University) בסיאול. היא העריקה הראשונה בעלת תואר דוקטור מצפון קוריאה. באותה השנה, היא ייסדה ארגון ללא מטרת רווח, Hana Defector Women's Organization שתומך בנשים מצפון קוריאה החיות בדרום קוריאה ומסייע להן בהכשרה מקצועית, טיפול בילדים, רכישת השכלה ומיצוי זכויות.
מאז משנת 2012 היא מנהלת מכון אוכל מסורתי צפון קוריאני, המעניק הכשרה מקצועית לעריקים מצפון קוריאה ומנסה לקרב את צפון ודרום קוריאה דרך תרבות המזון של פיונגיאנג. המכון גם מנהל מסעדה בה עובדות נשים מצפון קוריאה. באותה השנה, לי הובילה שביתת רעב בת 18 ימים מול השגרירות הסינית, כמחאה על החזרת פליטים מסין לצפון קוריאה.
יחסי צ'ילה–רואנדה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת רואנדה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. 
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות ברואנדה אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa). לעומת זאת, אזרחי רואנדה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
ננסי אודל

ביוגרפיה

אודל נולדה בעיר סאמטר  שבדרום קרוליינה ועברה כילדה למירטל ביץ'.
היא סיימה בהצטיינות תואר בשיווק באוניברסיטת קלמסון בשנת 1990. באוניברסיטה הייתה חברה באחווה "קפא קפא גמא".
ב-1987 נבחרה למיס דרום קרוליינה וייצגה את המדינה בתחרות מיס אמריקה לשנת 1988.
בתחילת הקריירה שלה כמגישה שימשה אודל ככתבת חדשות בתחנת טלוויזיה בעיר מירטל ביץ'.
ב-1996 החלה להנחות את תוכנית הבידור הידועה "Access Hollywood" ובמסגרת עבודתה סיקרה אירועים כמו טקס האוסקר וטקס פרסי האמי.
מ-2004 ועד 2006 הנחתה את טקס בחירת מיס ארצות הברית וב-2005 ו-2006 הנחתה את תחרות מיס תבל.
ב-2008 עקב כך שטקס גלובוס הזהב ה-65 בוטל בשל שביתת איגוד התסריטאים היא הגישה ספיישל טלוויזיוני בו הוצגו זוכי הפרס באותה שנה.
ב-2009 הגישה את השידורים של NBC לפני גלובוס הזהב.
היא הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "הצעקה 2" ובסרט "הצעקה 3" והופיעה בפרקים של מספר סדרות, בהן "מכושפות" ו"אלי מקביל".
משיכה מינית גנטית

משיכה מינית גנטית (GSA) היא משיכה מינית בין קרובי משפחה כמו אחים, אחים למחצה, הורים וצאצאים, וכן בני דודים שנפגשים לראשונה כבוגרים.
המונח נטבע בארצות הברית בשנות השמונים המאוחרות על ידי ברברה גוניו, המייסדת של "חיפוש האמת באימוץ", קבוצת תמיכה בשיקגו התומכת במאומצים ובני משפחתם החדשה.

גורמים

גורמים שונים עשויים לתרום להתפתחות GSA. מחקרים טוענים כי אנשים רואים בפנים הדומות לשלהם כפנים אטרקטיביות ואמינות יותר מהממוצע, ותורשה יוצרת דמיון פיזי מהותי בין בני משפחה קרובים, אף כי התורשתיות של התכונות הללו היא נושא לוויכוח בקהילה המדעית.
משיכה מינית גנטית נוטה להתרחש במקרים בהם קרובי משפחה נפגשים לראשונה כבוגרים, דבר הקורה בדרך כלל כתוצאה מאימוץ. בכמחצית ממקרים אלו מתפתחים רגשות עזים ופעמים קרובות גם יחסי מין. מקרה של קיום יחסי מין כאלו, הוא למעשה גילוי עריות.
GSA נדיר בין אנשים שגדלו יחד בילדותם המוקדמת (עד גיל 5-6), עקב אפקט הקרוי אפקט וסטרמרק לפיו שני אנשים הגרים בסמיכות במהלך השנים הראשונות של חייהם, אחד מהם או שניהם לא יחושו לרוב משיכה מינית זה כלפי זו.
וילהלם השני, מלך וירטמברג

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-25 בפברואר 1848 בעיר שטוטגרט שבממלכת וירטמברג, לפרידריך, נסיך וירטמברג ולקתרינה, נסיכת וירטמברג, בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר מותו של דודו קרל הראשון, מלך וירטמברג, עלה וילהלם לשלטון בממלכת וירטמברג. וילהלם היה מלך מאוד פופולרי, והיה מכונה "האדון המלך". וילהלם היה יוצא לטייל בפארקים בשטוטגרט לבד עם שני כלביו, ללא ליווי של שומרי ראש. כמו כן, וילהלם שהיה חובב יאכטות, טרח בהקמת מועדון היאכטות המלכותי של וירטמברג באגם קונסטנץ.
ב-23 ביולי 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבל וילהלם דרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918. לאחר התפטרותו התגורר וילהלם בבבנהאוזן, עד למותו ב-2 באוקטובר 1921.
ואזגן סרקיזיאן

חייו

ואזגן סרקיזיאן נולד בשנת 1959 בירוואן בירת ארמניה. בשנת 1988 היה ממארגני התנועה הלאומנית שתבעה למסור את חבל נגורנו קרבאך שבאזרבייג'ן, המאוכלס ברובו בארמנים, לארמניה.
בשנת 1991 לאחר התפרקות ברית המועצות ומתן עצמאות לארמניה נתמנה סרקיזיאן לשר ההגנה של ארמניה. הוא ניהל את הקרבות נגד אזרבייג'ן, בחבל המריבה, שהסתיימו בשנת 1994 בניצחון ארמני, בסיפוח שטחים לארמניה ובהכרזה על הפסקת אש.
למרות הניצחון תמך סרקיזיאן בהסדר שלום עם אזרבייג'ן שתהיה בו החזרת שטחים תמורת שלום של קבע. בכך עורר את שנאתם ואיבתם של חוגים לאומניים קיצוניים בארמניה. ביוני 1999 נתמנה סרקיזיאן לראש ממשלת ארמניה מטעם המפלגה הרפובליקנית של ארמניה. 
ב-27 באוקטובר 1999 התפרצה לאולם הפרלמנט של ארמניה בירוואן קבוצה של ששה לאומנים ארמניים חמושים, ממתנגדי שיחות השלום שיזם ראש הממשלה בקשר לעתידו של חבל המריבה ולשם השגת הסדר שלום של קבע עם אזרבייג'ן. הפריצה הייתה בעת שנערך דיון בפרלמנט. אנשי הקבוצה ירו לכל עבר. ראש הממשלה, יושב ראש הפרלמנט וששה אנשים אחרים מחברי הפרלמנט ועובדיו נהרגו בהתקפה. המתנקשים שבו ארבעים איש מחברי הפרלמנט ועובדיו והחזיקו בהם כבני ערובה, לפני שנכנעו לכוחות הביטחון, לאחר שהובטח להם כי יינתן להם לשדר את המסר שלהם לעם בארמניה באמצעות הטלוויזיה וכי יזכו למשפט הוגן.
לאחר רצח ראש הממשלה נתמנה אחיו ארם סרקיזיאן לראש ממשלת ארמניה. ששת המתנקשים וחבר נוסף מקבוצתם, שהמתין להם בעת ההתקפה, מחוץ לבניין הפרלמנט, במכונית ובה כלי נשק הועמדו לדין. בשנת 2003 נדונו כל השישה למאסרי עולם והחבר השביעי ל-14 שנות מאסר.
פול ון ביורן

חייו

ון ביורן נולד וגדל בנורפוק שבווירג'יניה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת במשמר החופים של ארצות הברית.
ון  ביורן למד בהרווארד קולג' , וסיים את לימודיו במכללה עם תואר ראשון בממשל ב-1948. לאחר מכן למד בבית הספר התאולוגי האפיסקופלי , וקיבל תואר ראשון בתאולוגיה "קדושה" (sacred theology) בשנת 1951. לאחר קבלת התואר הראשון הוא הוסמך ככומר אפיסקופלי בדיוקסיה של מסצ'וסטס. הוא קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה בשנת 1957 מאוניברסיטת בזל שבשווייץ, שם למד תחת קרל בארת. כפרופסור באוניברסיטת טמפל, הוא נחשב לאחד ממנהיגיה של האסכולה התאולוגית "מות האלוהים" 
, אף על פי שהוא עצמו דחה את השם הזה לתנועה כ"המצאה עיתונאית" וזיהה עצמו כמייצג "נצרות חילונית".
הוא מת ממחלת הסרטן ב-18 ביוני 1998, בגיל 74. ון ביורן היה נשוי להיסטוריונית האומנות אן הגופיאן (1927–2008; (Anne Hagopian)).
נפליגט

נפליגט (בהונגרית: Népliget, ידוע גם כ"פארק האנשים") הוא הפארק הגדול ביותר בבודפשט, הונגריה. הפארק, שתוכנן בשנת 1860, משתרע של פני שטח של 110 דונם בדרום-מזרח העיר, בין המחוז השמיני והמחוז התשיעי. 
בשנת 1936 התקיים בפארק גרנד פרי הונגריה. מרוצי מכוניות המשיכו להתקיים בפארק עד שהופסקו בשנת 1972. בפארק מצויים אנדרטאות ופסלים רבים, רובם הוצבו בפארק לציון מאה שנים לאיחוד הערים בודה, פשט ואובודה והפיכתם לעיר בודפשט בשנת 1873. בפארק ישנו פלנטריום שעל כיפתו מוקרנות הופעות לייזר בליווי מוזיקה.
בחלקו הדרומי של הפארק נמצאת תחנת האוטובוס נפליגט, המהווה מרכז לאוטובוסים בין מדינתיים רבים.
בבל הגדולה

בבל הגדולה או  זונת בבל היא דמות אלגורית מספר חזון יוחנן של הברית החדשה.
שמה המלא של הדמות הוא "בָּבֶל הַגְּדוֹלָה אֵם הַזֹּנוֹת וְתוֹעֲבוֹת הָאֲדָמָה" (ביוונית:
Βαβυλὼν ἡ μεγάλη, ἡ μήτηρ τῶν πορνῶν καὶ τῶν βδελυγμάτων τῆς γῆς).

תיאורה של בבל

בבל היא דמות המשויכת לאנטיכריסט (צורר המשיח) ולחיה. על פי המסופר בספר ההתגלות, בבל תופל על ידי החיה בעלת שבעת הראשים ועשר הקרניים.
בבל מתוארת בפרקים 17 ו-18 של ספר ההתגלות:
וַיָּבֹא אֶחָד מִן־שִׁבְעָה הַמַּלְאָכִים הַנֹּשְׂאִים שֶׁבַע הַקְּעָרוֹת וַיְדַבֵּר אֵלַי לֵאמֹר בֹּא וְאַרְאֲךָ אֶת־מִשְׁפַּט הַזּוֹנָה הַגְּדוֹלָה הַיֹּשֶׁבֶת עַל־מַיִם רַבִּים; אֲשֶׁר זָנוּ אַחֲרֶיהָ מַלְכֵי הָאֲדָמָה וַיִּשְׁכְּרוּ שֹׁכְנֵי תֵבֵל מִיֵּין תַּזְנוּתָהּ; וַיְּבִיאֵנִי בָרוּחַ הַמִּדְבָּרָה וָאֵרֶא וְהִנֵּה אִשָּׁה יֹשֶׁבֶת עַל־חַיָּה אֲדֻמָּה כַתּוֹלָע מְלֵאַת שְׁמוֹת גִּדּוּפִים וְלָהּ שִׁבְעָה רָאשִׁים וְעֶשֶׂר קְרָנָיִם; וְהָאִשָּׁה לְבוּשָׁהּ אַרְגָּמָן וְשָׁנִי וְהִיא מֻכְלָלָה בַּזָּהָב וְאֶבֶן־יְקָרָה וּפְנִינִים וּבְיָדָהּ כּוֹס זָהָב מְלֵאָה תוֹעֵבוֹת וְטֻמְאַת תַּזְנוּתָהּ; וְעַל־מִצְחָהּ כָּתוּב שֵׁם בְּדֶּרֶךְ סוֹד בָּבֶל הַגְּדוֹלָה אֵם הַזֹּנוֹת וְתוֹעֲבוֹת הָאֲדָמָה; וָאֵרֶא אֶת־הָאִשָּׁה שְׁכוּרָה מִדַּם הַקְּדֹשִׁים וּמִדַּם עֵדֵי יֵשׁוּעַ וָאֶשְׁתּוֹמֵם עַל־הַמַּרְאֶה שַׁמָּה גְדוֹלָה; וַיֹּאמֶר אֵלַי הַמַּלְאָךְ לָמָּה זֶּה הִשְׁתּוֹמַמְתָּ אֲנִי אַגִּיד לְךָ אֶת־סוֹד הָאִשָּׁה וְהַחַיָּה הַנֹּשֵׂאת אֹתָהּ בַּעֲלַת שִׁבְעַת הָרָאשִׁים וַעֲשֶׂרֶת הַקְּרָנָיִם; הַחַיָּה אֲשֶׁר רָאִיתָ הִיא הָיְתָה וְאֵינֶנָּה וְהִיא תַּעֲלֶה מִתְּהוֹם וְתֵרֵד לַאֲבַדּוֹן וְיֹשְׁבֵי הָאָרֶץ אֲשֶׁר שְׁמָם אֵינֶנּוּ נִכְתָּב בְּסֵפֶר הַחַיִּים מִיּוֹם הִוָּסֵד תֵּבֵל יִשְׁתּוֹמֲמוּ בִּרְאֹתָם אֶת־הַחַיָּה אֲשֶׁר הָיְתָה וְאֵינֶנָּה וְתָבוֹא;
— חזון יוחנן, פרק י"ז, פסוקים 1 - 8 בתרגום פרנץ דליטש
על פי המתואר, בבל לובשת בגדי ארגמן ושני, ומעוטרת בזהב, אבנים יקרות ופנינים. היא מחזיקה בידה גביע זהב המלא בחטאים ובזימה (יוחנן, י"ז, 4). על מצחה כתוב שמה המלא "בבל הגדולה, אם הזונות ותועבות האדמה" (שם, 5), והיא שיכורה מדם קדושים (שם, 6).

רומא

פרשנים רבים מפרשים את דמותה של בבל כדמותה של רומא. פרשנות זו מבוססת על האמור בפסוק 9:
שִׁבְעַת הָרָאשִׁים שִׁבְעַת הָרִים הֵמָּה אֲשֶׁר הָאִשָּׁה יֹשֶׁבֶת עֲלֵיהֶם
— תרגום פרנץ דליטש
ועל העובדה שהעיר רומא יושבת על שבע גבעות (יצויין כי בתנ"ך המלך ג'יימס הפסוק מתייחס ל"שבע גבעות" ולא ל"שבעת הרים"). פרשנות זו מתבססת גם על התיאורים המופיעים בהמשך, המתארים את בבל כמרכז עולם המסחר (פרק י"ח, פסוקים 3, 11 - 13), וכמשחיתת כל הארצות (י"ז 2; י"ח 3, י"ט 2).
כמו כן, באיגרת פטרוס הראשונה, פרק 5, פסוק י"ג. משמש המונח "בבל" לתיאור שמה של רומא.

הכנסייה הקתולית

במהלך הרפורמציה נעשה שימוש רב בכינוי זה על ידי כותבים פרוטסטנטית לתיאור הכנסייה הקתולית, ובהם מרטין לותר, ג'ון קלווין וג'ון נוקס. פרשנות זו מבססת את זיהוייה של הכנסייה הקתולית עם העיר רומא, מקום מושבה של הנהגת הכנסייה, ועם הלבוש של החשמנים הקתולים (הלבושים בגדי שני, ארגמן וזהב) אשר הפרוטסטנטים ביקרו.

ירושלים

ישנם תאולוגים המזהים את בבל עם העיר ירושלים, את שבע הגבעות – עם הרי ירושלים, ואת נפילתה בידי החיה – עם חורבנה בשנת 70 לספירה בידי רומא. פרשנות זו מתבססת על פסוקי התנ"ך המתארים את ירושלים כזונה (ישעיהו, א', כ"א; ירמיהו, ב', כ'; ירמיהו, ג', א'-י"א; יחזקאל, ט"ז).
הם (עיר מקראית)

הָם הייתה עיר מקראית בהרי הגלעד בעבר הירדן.
העיר נזכרת פעם יחידה בתנ"ך, כאחת מערי הרפאים בסיפור מסעו של כדרלעומר מלך עילם לארץ כנען: "וּבְאַרְבַּע עֶשְׂרֵה שָׁנָה בָּא כְדָרְלָעֹמֶר וְהַמְּלָכִים אֲשֶׁר אִתּוֹ, וַיַּכּוּ אֶת רְפָאִים בְּעַשְׁתְּרֹת קַרְנַיִם, וְאֶת הַזּוּזִים בְּהָם, וְאֵת הָאֵימִים בְּשָׁוֵה קִרְיָתָיִם".
אתר ח'רבת האם שבהרי הגלעד הצפוניים, כחמישה וחצי ק"מ דרומית מערבית לעיר אירביד, שבו אותרו שרידי ביצורים מתקופת הברונזה הוא מיקומה המשוער של הם המקראית.
יש חוקרים הסבורים כי העיר נזכרת כבר במקורות מצריים קדומים, כגון כתבי המארות מן המאה ה-19 לפני הספירה, אך אחרים מטילים בכך ספק.
עיר ששמה הום נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל של תחותמס השלישי אבל מסתבר שמקומה של זו בסביבות יקנעם .
במגילה החיצונית לבראשית (דף כא, שו' 29) המקבילה ל"הזוזים בהם" היא "זומזמיא די בעמן" (הזמזומים אשר בעמון).
פריאסלאב-חמלניצקי

היסטוריה

פריאסלאב-חמלניצקי מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של אוקראינה. היא נזכרת לראשונה בטקסט של חוזה רוס-ביזנטיון עם האימפריה הביזנטית (911) כפריאסלאב-רוסקי, כדי להבדיל אותה מפריאסלאבץ (Переяславец) בבולגריה. ולדימיר הראשון, נסיך קייב בנה בה ב- 992 את המבצר הגדול כדי להגן על הגבול הדרומי של רוס של קייב מפני פשיטות הנוודים מן הערבות של מה שהיום הוא דרום אוקראינה. העיר הייתה בירתה של נסיכות פריאסלאבל ממחצית המאה ה-11 עד החרבתה על ידי הטטרים ב- 1239 בזמן הפלישה המונגולית לרוס של קייב.

אוקראינה הקוזאקית

במחצית השנייה של המאה ה-16 נעשתה פריאסלאב לעיר של "הקוזאקים הרשומים" האוקראינים. בעיר זו קיים בוגדן חמלניצקי את מועצת פריאסלאב שבה הצביעו הקוזאקים האוקראינים בעד ברית צבאית עם נסיכות מוסקבה והסכים לקבל את חוזה פריאסלאב. החוזה הוביל להקמת ההאטמאניות הקוזאקית של אוקראינה של הגדה השמאלית (Левобережная Украина) תחת שלטון האימפריה הרוסית ולפריצת מלחמת רוסיה-פולין (1654–1667).

בזמן השלטון הסובייטי

עם תום מלחמת העולם השנייה השלטון הסובייטי שהיה להוט להאדיר את חוזה פריאסלאב כבסיס לכפיפותה של אוקראינה לרוסיה שינתה ב- 1943 את שם העיר מפריאסלאב לפריאסלאב-חמלניצקי כדי להדגיש את תפקידו של בוגדן חמלניצקי באותו אירוע. מאוחר יותר הוכרה העיר כמוזיאון ומרכז תיירות.
קרב טור

רקע

בשנת 732 הצליחו המוסלמים המורים מ אל-אנדלוס לחצות את הרי הפירנאים (הגבול הנוכחי של צרפת וספרד), התקדמו צפונה והגיעו עד אזור עמק הלואר בו עובר נהר הלואר, הנהר הארוך בצרפת. אף דוכס מקומי, אפילו לא אודו הגדול, דוכס אקיטן, שליט ריבוני בזמנו (אזור בדרום צרפת של ימינו), לא הצליח לבלום את התקדמותם. אודו נאלץ לקרוא לסיוע לקרל מרטל, דוכס הפרנקים והשליט בפועל של הממלכה הפרנקית. בתמורה אודו נאלץ לקבל את העליונות של הפרנקים על הדוכסות שלו.

הקרב

קרל, דוכס הפרנקים, יצא מול המוסלמים בראשות עבדול רחמן אל-ע'פיקי (عبد الرحمن الغافقي; תעתיק מדויק: עבד אלרחמן אלע'אפיקי), מושל אל-אנדלוס. הקרב עצמו נערך בין העיר טור לפואטייה (poitiers), אזור חיץ בין דוכסות אקיטן (אקוויטניה) לבין הממלכה הפרנקית.
במהלך הקרב מת אל ע'פיקי והמוסלמים נהדפו אחורה. בעיני העולם הנוצרי, קרל הפך לגיבור גדול, שהציל את המערב הנוצרי מהאסלאם. מאותה תקופה קיבל קרל את הכינוי "הפטיש" (מרטל), כמו לא מעט גיבורי מלחמה קדמונים (ראו ערך יהודה המכבי).

השפעת הקרב

קרב פואטייה היה למעשה שיא ההתקדמות של המוסלמים. החל מקרב זה, הם נהדפו לאחור והגיעו עד לאזור הפירנאים בדרום צרפת. בהמשך סולקו גם משם ונאלצו להסתפק בשליטה על חצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל של היום) עד המאה ה-15 אז הם סולקו סופית גם מספרד.
מייק פנינג

חבר פרלמנט

בבחירות הכלליות בבריטניה (2005) התמודד פנינג במושב שנשלט על ידי מפלגת הלייבור של המל המפסטד בניסיון  להביס את חבר הפרלמנט  טוני מקולטר. פנינג זכה ביתרון של 2001 קולות על  מקואלטר וזכה במושב (לאחר ספירה חוזרת חלקית) של 499 קולות. בחודש יולי 2007, פנינג קודם על ידי מנהיג המפלגה השמרנית דייוויד קמרון לתפקיד השר לבריאות הציבור בממשלת הצללים השמרנית.

שר המדינה

פנינג קצר את אחת ההצלחות הגדולות ביותר מבין חברי הפרלמנט בבחירות הכלליות 2010, כאשר הוא לקח 50% מקולות הבוחרים במחוז והשיג את המושב מושב ברוב של 13406. תוצאה זו דחקה את מועמד הלייבור למקום השלישי מאחורי המועמד הליברל-הדמוקרטי ריצ'רד גרייסון.
בעקבות הבחירות, ראש הממשלה, דייוויד קמרון, מינה אותו לשר המדינה לענייני תחבורה, כאשר כבישים ותחבורה נוספו לתחומי האחריות שלו.
בגילופי הגברי של 4 בספטמבר 2012, פנינג הועבר לתפקיד שר המדינה לענייני צפון אירלנד, הוא החזיק מעמד במשך קצת יותר משנה עד שקודם להיות שר המדינה לענייני אנשים עם מוגבלויות ב -7 באוקטובר 2013. לאחר מכן הוא קודם בפעם השנייה ב -15 ביולי 2014 לשמש כשר המדינה לענייני שיטור ושר המדינה לענייני משפטים של בריטניה, ובנוסף נעשה חבר במועצת המלכה.