google/wiki40b huggingface dataset:
בקשה אחרונה

בקשה אחרונה הוא מנהג מקובל ברחבי העולם בו ניתנת לאדם שנידון לעונש מוות הזדמנות אחרונה לארוחה או מילוי רצונו לפני הוצאתו להורג. במדינות שונות נוהגים שונים באשר למנהג זה. בצרפת ההיסטורית לא ניתנה לנידון למוות ארוחה אלא "כוס קטנה של רום" בלבד, זאת מכיוון שעל גזר הדין נתבשר הנידון להורג בבוקר ההוצאה להורג, לרוב דקות אחדות בלבד לפני ביצוע ההרג טרם הספיק לאכול.
במדינות רבות, על האדם הזכות לבחור מה תהיה הארוחה האחרונה שלו.

מגבלות המנהג בארצות הברית

ברוב מדינות ארצות הברית מוגשת הארוחה יום או יומיים לפני ההוצאה להורג. לרוב, אלכוהול וטבק אינם נמנים עם הבקשות הניתנות. במדינות מסוימות ניצבות הגבלות חמורות. במדינת פלורידה עלות המנה האחרונה לא תעלה על 40 דולר ותירכש בחנות מקומית בלבד. מדינת אוקלהומה מגבילה את עלות המנה עוד יותר, ל-15 דולר. במדינת לואיזיאנה רווח המנהג שהסוהר הממונה על האסיר משתתף בסכום הארוחה או המנה, ואף באחת הפעמים שילם סוהר לאסיר על ארוחת לובסטר מלאה.
לעיתים, חולק האסיר את הארוחה שלו עם אסיר אחר (כפי שעשה פרנסיס קראולי עם ג'ון רסקו) או שחולק אותה עם אסירים נוספים (כבקשת ריימונד פרננדז )
בספטמבר 2011, ביטלה מדינת טקסס את מדיניות הארוחה האחרונה לנידונים למוות לאחר שהאסיר המורשע לורנס ראסל ברואר הציג את ארוחתו המבוקשת שכללה מספר רב של מנות אך לא אכל אף אחת מהן, באומרו שאינו רעב. מעשה זה עורר את זעמו של הסנאטור ג'ון ויטמייר ופעל לביטול הנוהג. מנהג הארוחה המבוקשת התפתח ככל הנראה בשנת 1924 בטקסס.
טוש

מַצְבֵּעַ (בלשון הדיבור: טוּשׁ, מגרמנית: Tusche - סוג דיו שחור שמקורו באסיה, או לוֹרְדּ) הוא עט עשוי גליל פלסטיק שבתוכו חומר ספוגי (לעיתים לֶבֶד) טבול בצבע.

סוגי דיו

טושים רגילים מיועדים לכתיבה על נייר ואינם מחיקים ממנו, אם כי הצבע עשוי לדהות עם הזמן. הם אינם מתאימים לכתיבה על חומרים חלקים מאוד כגון זכוכית וסוגי פלסטיק מסוימים, מכיוון שהדיו אינה נותרת על גבי המשטח. הם גם אינם מתאימים לכתיבה על עץ מכיוון שהדיו עלולה להיספג בצורה לא אחידה, וקשה ולעיתים בלתי אפשרי להסירה מהעץ. 
טושים מחיקים מכילים דיו שאינה נספגת במשטח הכתיבה הייעודי (לוח לבן או זכוכית), כדי לאפשר שימוש חוזר בו.
טושים תמידיים או טושים בלתי מחיקים מיועדים לסימון שדרוש כי ישרוד ולא ידהה או ימחק. למשל, לשרטוט שקפים ולסימון ציוד. 
טושים עם דיו בלתי נראה מיועדים לסימון רכוש יקר למקרה של גניבה. הדיו נראה רק באור אולטרה סגול כך שאינו מכתים את המוצר, אך ניתן לחשוף אותו לצורך זיהוי בעלות במקרה שהרכוש נגנב ואותר על ידי רשויות החוק.
אסביירג (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1924 לאחר מיזוג שתי קבוצות כדורגל מהעיר אסביירג ועד לעונת 1932/1933 שיחק בליגה השנייה בדנמרק. בעונה זו עלה מהליגה השנייה לליגת העל הדנית ושיחק בליגה הראשונה במשך 6 עונות רצופות. בסוף עונת 1937/1938 ירד מהליגה הראשונה לליגה השנייה בדנמרק. המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 1948/1949 שבסיומה עלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.
בשנת 1957 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת אורהוס גימנסטיקפורנינג. בשנת 1961 זכה באליפות הראשונה ובעונת 1961/1962 שיחק לראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה לאלופות. בשנת 1962 זכה באליפות השנייה והגיע בפעם השנייה לגמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת בולדקלובן 1909. בשנת 1963 זכה באליפות השלישית ובשנת 1964 זכה בפעם הראשונה בגביע הדני. בשנת 1965 זכה באליפות הרביעית. בשנת 1969 סיים במקום האחרון בליגה וירד לליגה השנייה. 
המועדון שיחק בליגה השנייה משנת 1969 ועד שנת 1975. בשנת 1975 חזר לשחק בליגה הראשונה. בשנת 1976 זכה בגביע הדני בפעם השנייה. בשנת 1978 הגיע לגמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת בולדקלובן פרם. בשנת 1979 זכה באליפות החמישית והאחרונה עד להיום. בשנת 1985 הגיע לגמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת לינגבי בולדקלוב. בשנת 1986 ירד לליגה השנייה.
בשנת 1999 עלה שוב מהליגה השנייה לליגה הראשונה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. אחרי עונה אחת בליגה השנייה חזר לליגה הראשונה.  בשנים 2006, 2008 הגיע לגמר הגביע הדני והפסיד לקבוצות ראנס וברונדבי בהתאמה. בשנת 2011 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת בליגה השנייה, המועדון עלה לליגה הראשונה ומעונת 2012/2013 המועדון משחק בליגת העל הדנית. בשנת 2013 זכה בגביע הדני בפעם השלישית.
אסף קדרון

ביוגרפיה

אסף קדרון נולד ליוסף ורחל קדרון בצפת. הוא למד בבית ספר האר"י בצפת ובישיבה תיכונית קריית נוער בירושלים. למד בישיבת תפארת צבי וישיבת קדומים. את שירותו הצבאי עשה בנצח יהודה. נשוי לנורית לבית פוקס.

מיצירותיו

בשנת 2007 הקים קדרון במרכז חוות גבעות עולם, גלעד זיכרון ליהושע בן נון, שבמרכזו רצפת פסיפס ועליה הכיתוב: "יהושע בן נון חזק ואמץ". היצירה בנויה משבעה מעגלים וסביבה נטועים שישים עצי זית המסמלים מאפיינים שונים בסיפור כיבוש יריחו על ידי יהושע.
בחוות גבעות עולם יצר קדרון גם את ארון הקודש ועמוד התפילה בבית הכנסת.
דגם של מזבח העולה שבנה קדרון ב-2009 מוצג בתצוגה הקבועה של מוזאון מכון המקדש בירושלים. האבנים נלקטו מאזור המזבח בהר עיבל שם בנה יהושע בן נון מזבח בעת כניסתו לארץ.
בשנת 2010 בנה את המצבה של הרב מרדכי אליהו. המצבה בנויה מאבנים שהובאו מארבע ערי הקודש.
בשנת 2011 התרחש רצח בני משפחת פוגל באיתמר. שנה לאחר הרצח נחנך לזכרם "משכן אהוד", בית הקבע של הישיבה הגבוהה באיתמר. את ארון הקודש והבימה בישיבה בנה אסף קדרון. ארון הקודש עשוי מאבני המקום והאדמה שבין האבנים נלקחה מגינת משפחת פוגל.
בשנת 2014 התרחש רצח שלושת הנערים בגוש עציון. כשנה לאחר מכן הקים קדרון אנדרטה לזכרם בעינות ענר שבגוש טלמונים, מקום מגוריו של גלעד שער.
בשנת 2016 הוצבו במערת המכפלה שתי מזוזות פרי עבודתו בפתחי אולמות אברהם ויעקב.
בשנת 2018 הוענקה חנוכיה פרי יצירתו לסגן נשיא ארצות הברית מייק פנס, במעמד סיום ביקורו בארץ הקודש למרגלות הכותל המערבי. החנוכיה עשויה מאבן אשר נלקטה מעמק מעלה לבונה, מקום זירת קרב הגבורה הראשון של יהודה המכבי וקומץ לוחמיו בליגיונות האימפריה היוונית.
בעקבות הכרזת ארצות הברית על העברת השגרירות לירושלים, והכרתה של ארצות הברית בירושלים כבירתה של מדינת ישראל, התבקש קדרון להכין יצירה בעלת משמעות שתביע את הכרת תודתה של מדינת ישראל לממשל האמריקאי. בתאריך 5 במרץ 2018 העניק ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את היצירה לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ההפגזה הכבדה המאוחרת

ההפגזה הכבדה המאוחרת (באנגלית: Late Heavy Bombardment) הוא אירוע שלפי ההשערות החל לפני כ-4.1 מיליארד שנים והסתיים לפני כ-3.8 מיליארד שנים בסוף תקופת האדן ותחילת תקופת ארכאיקון בכדור הארץ. במהלך פרק זמן זה, מספר רב של אסטרואידים התרסקו על כוכבי הלכת הקדומים במערכת השמש, כולל כוכב חמה, נוגה, כדור הארץ ומאדים.
ההפגזה הכבדה המאוחרת התרחשה לאחר שכדור הארץ ויתר כוכבי הלכת כבר נוצרו וצברו את רוב המסה שלהם, אך היא עדיין אירעה בשלב מוקדם יחסית בהיסטוריה של כדור הארץ.
עדויות לקיומו של אירוע "ההפגזה הכבדה המאוחרת" עולים מדגימות שנלקחו מהירח והובאו חזרה לכדור הארץ על ידי האסטרונאוטים של תוכנית אפולו. התיארוך האיזוטופי של סלעי הירח מעיד שרוב האסטרואידים שהתרסקו על הירח עשו זאת במרווח זמן צר למדי. לאורך השנים עלו השערות שונות שמנסות להסביר מה הסיבה לעלייה החדה בכמות האסטרואידים והשביטים שהיו קיימים במערכת השמש, אך אין הסכמה רחבה לגבי הסיבה האמיתית. לפי מודל ניס ‏ (Nice model), אשר פופולרי בקרב חוקרים פלנטריים, כוכבי הלכת הענקיים היו בתהליך של נדידה, ועל כן הם גרמו לפיזור של גופים בחגורת האסטרואידים או בחגורות קויפר אשר נכנסו למסלולים קיצוניים, כאשר חלק נכנס למסלול התנגשות עם כוכבי הלכת. חוקרים אחרים טוענים שהנתונים מהדגימות שנלקחו מסלעי הירח נלקחו מאותו האגן ולכן היו דגימות מתקופות סמוכות יחסית.
הילדגרד ארנולד

הילדגרד קנייס ארנולד (בגרמנית: Hildegard kniess Arnold;‏ 8 בפברואר 1915 - 2 במאי 1997) הייתה פסיכולוגית גרמנייה. הצילה במהלך מלחמת העולם השנייה 5 יהודים ממוות בידי הנאצים.

סיפור ההצלה

בשנים הראשונות של המלחמה, משפחת גולדשטיין (ההורים ארנסט והרטה ובתם אוולין שנולדה ב-1938), הצליחו להישאר בביתם בברלין. הם היו נתונים לכל ההגבלות האנטי היהודיות, וארנסט והרטה נאלצו לבצע עבודות כפייה. כאשר בתחילת 1943, אחרוני היהודים בברלין נעצרו וגורשו, החליטה המשפחה להסתתר. תחילה הם הסתתרו בעליית הגג של בית דירות שהיה בבעלות זוג יהודים קשישים, ארנסט ומרתה לואנט (Lewent). בני הזוג לואנט חששו מגילויים על ידי הנאצים, ולכן בנו מקום מסתור קטן בעליית הגג של הבניין, אליו הזמינו גם את משפחת גולדשטיין והעבירו את הבעלות על הבניין לחברם - עורך דין שאינו יהודי. לאחר כשישה שבועות, הגסטפו גילה את מקום המחבוא. בזמן שזוג הקשישים נעצרו, הם יצרו הסחה אשר אפשרה למשפחת גולדשטיין לברוח.
לאחר הבריחה, משפחת גולדשטיין נותרה ללא קורת גג. הם מצאו מקלט זמני אצל אחד מהלקוחות לשעבר של ארנסט, ולאחר מכן פנו להילדגרד קנייס (Hildegard Kniess) שהייתה חלק מרשת שעזרה ליהודים בזמן המלחמה. הילדגרד הייתה סטודנטית לפסיכולוגיה באוניברסיטה, תלמידה לשעבר של ד"ר אליזבת אבג, (הוכרה כחסידי אומות העולם ב-1967) שהודחה מהאוניברסיטה בשל עמדותיה האנטי נאציות.
למען הביטחון, המשפחה נפרדה. אוולין נשארה במשך זמן מה עם הילדגרד. לאחר זמן הוחלט כי אשה יחידה עם ילדה בת חמש בדירתה, עשויות למשוך יותר מדי תשומת לב וחשדנות. הוחלט לחפש עבורם מקום מסתור קבוע. אוולין נשלחה למזרח פרוסיה, שם הוסתרה על ידי אלפרד ופרידה בונק (Alfred and Frieda Bunke - הוכרו כחסידי אומות העולם בשנת 2009), ושם שהתה עד תום המלחמה.
הילדגרד מצאה מקומות מחבוא נפרדים עבור האמא והאבא. ארנסט גולדשטיין נתפס וגורש באוגוסט 1943 לאושוויץ, שם נספה. אשתו הצליחה להצטרף לבתה בפרוסיה.

הכרה ונצחה

הילדגרד קיבלה את התואר חסידת אומות עולם ב-18 בפברואר 2007.
במסמכי יד ושם שאינם פתוחים לציבור, מתועד שהילדגרד עזרה גם לסוזן דניאל ולליסולט פרלס.
דיו לאוקו

בכימיה, דיו לאוקו הוא דיו המורכב ממולקולות היכולות לעבור שינוי מבני, כאשר אחת הצורות המבניות בעלת צבע, והשנייה שקופה.
לדוגמה, צורת הספירו של אוקסזין היא דיו לאוקו חסר צבע. המערכת המצומדת של האוקסזין וחלק ארומטי אחר של המולקולה מופרדים על ידי פחמן ספירו בהיברידיזציית sp³. לאחר שהמולקולה עוברת פרוטונציה, הקרנה בקרינת על-סגול (ראו פוטוכרומיזם) או בדרך אחרת, הקשר בין פחמן הספירו לאוקסזין מופרע והטבעת נפתחת; פחמן הספירו עובר להיברידיזציית sp² ולגאומטריה מישורית; הקבוצה הארומטית מסתובבת, ואורביטלי ה-π מתיישרים עם שאר המולקולה, ונוצרת מערכת מצומדת בעלת יכולת לקלוט פוטונים באורכי גל של האור הנראה, ולכן החומר נראה צבעוני.
דוגמה אחרת היא הדיו Crystal violet lactone. בצורת הלקטון שלו הוא חסר צבע, או בעל צבע צהוב חלש, אך בתנאים חומציים המולקולה עוברת פרוטונציה, ומקבלת צבע סגול חזק. דוגמאות נוספות הן פנולפתלאין ותימולפתלאין, חומרים חסרי צבע בתנאים חומציים או נייטרליים, אך בעלי צבע ורוד וכחול (בהתאמה) בסביבה בסיסית. חומרים שונים משמשים כאינדיקטורים לקביעת חומציות תמיסות. כמו כן, קיימים חומרים המקבלים (או מאבדים) את צבעם בפוטנציאל חשמלי מסוים, ולכן יכולים לשמש כאינדיקטורים בתגובות חמצון חיזור.
דיו לאוקו הוא מרכיב חשוב בצבעים תרמוכימיים ונייר תרמי, חומרים פוטוכרומיים, ועוד.
גנץ (עיר)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

יהודי גנץ

יהודים ראשונים החלו להתיישב במקום בסוף המאה ה-18. רובם עסקו במסחר. במקום התפתחה קהילה ונבנה בית כנסת בשנת 1828 אשר נהרס ונבנה מחדש בשנת 1863. עוד היו בעיר חברה קדישא ובית ספר.
בשנת 1930 התגוררו במקום 229 יהודים. בשנת 1935 התארגן במקום סניף של "התאחדות ציוני הונגריה".
בשנת 1938 נעצרו 30 מיהודי העיר, ונכלאו במחנה הריכוז בנג'קניז'ה למשך שישה שבועות. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה בשנת 1942 גויסו צעירים יהודיים מהעיר לעבודות כפייה באוקראינה שם נספו רובם. ובאפריל 1944, אז מנתה הקהילה 171 יהודים, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נצטוו היהודים לענוד את הטלאי הצהוב והתרבו מעשי התקיפה של יהודים ברחובות בחסות השלטונות. בחג הפסח רוכזו כל היהודים בבית הספר הקתולי, דברי הערך שברשותם הוחרמו, והאמידים נחקרו ועונו באכזריות על מנת לגלות האם והיכן הטמינו דברי ערך נוספים. למקום הובאו גם יהודים תושבי הכפרים הסמוכים, וכעבור זמן קצר הוסעו כולם לבית החרושת ללבנים בקושיצה. במאי נשלחו כל יושבי המחנה למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה ושואת יהודי הונגריה, חזרו לעיירה 35 ניצולי השואה, ושיפצו את בניין בית הכנסת, ניקו את בית העלמין, וניסו לחדש את חיי הקהילה. הניסיון לא עלה יפה, והיהודים עזבו. מקצתם עקרו לערים גדולות, ומקצתם עלו לארץ ישראל. בשנת 1949 כבר לא ישב אף יהודי אחד בגנץ.
אברהם לייזרזון

ביוגרפיה

לייזרזון הוא דור שביעי בירושלים. אביו הרב שמחה בונם לייזרזון, מראשי ישיבת שפת אמת, נפטר בהיותו בן 30. לאחר פטירת אביו גדל לייזרזון אצל הרב שמחה בונים אלתר, לימים האדמו"ר מגור. אמו, רחל, היא בתו של חיים יהודה לייב אוירבך ואחותו של הרב שלמה זלמן אוירבך. למד בישיבת בית מאיר ובישיבת סלבודקה בבני ברק, והוסמך לרבנות. כמו כן הוא בעל תואר אקדמי. 
כיהן כדובר אגודת ישראל ושימש מטעמה חבר המועצה הדתית בירושלים, חבר מועצת העיר וסגן ראש העירייה. כמו כן כיהן בעבר כסמנכ"ל מרכז החינוך העצמאי.
לייזרזון נכנס לכנסת ה-14 ב-23 באוקטובר 1998, עקב רוטציה פנימית באגודת ישראל והתפטרותו מהכנסת של משה גפני, וכיהן בה עד לפיזורה ביוני 1999. בבחירות לכנסת ה-15 הוצב במקום ה-120 הסמלי ברשימה.
נבחר ליושב-ראש "החינוך העצמאי" - מערכת החינוך המרכזית של הציבור החרדי בארץ ישראל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ כנציג חסידות גור במקום התשיעי ברשימת יהדות התורה.
מתגורר בירושלים. בנו, הרב שמחה בונם, מוציא לאור את סדרת ספרי "שולחן שלמה", אוסף פסקי הלכות של הרב שלמה זלמן אוירבך.
תיאודור מיימן

קורות חיים

מיימן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. בצעירותו חסך כסף עבור לימודי השכלה גבוהה ועבד בתיקון מכשירים אלקטרוניים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון נרשם לאוניברסיטת קולורדו וקיבל ב-1949 תואר ראשון בפיזיקה להנדסה (Engineering physics). לאחר קבלת התואר עבר מיימן ללמוד באוניברסיטת סטנפורד בה למד לתואר שני בהנדסת חשמל (1951) ולדוקטורט בפיזיקה (1955). עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתחום הפיזיקה הניסויית, בהנחייתו של ויליס לם ובחנה את פיצול הקווים הספקטרליים באטומי הליום מעוררים.

לאחר סיום עבודת הדוקטורט ניגש מיימן לראשונה לחקר הלייזר. במהלך מחקרו המציא את לייזר האודם, קרן לייזר המבוססת על גבישי אודם מלאכותיים אשר אותם גידל ד"ר ראלף ל. הוצ'סטון. ההמצאה הוצגה לראשונה על ידי מיימן ב-16 במאי 1960 ב-HRL Laboratories שבמליבו, קליפורניה. 
המצאתו נחלה הצלחה רבה וגררה התלהבות רבה בעולם המדע. לאחר שהציג את קרן הלייזר הראשונה, פיתחו מדענים רבים קרני לייזר אחרות ואף הרחיבו את תורת הלייזר. 
לאחר שעזב את מעבדות יוז איירקראפט הצטרף מיימן למעבדות Quantatron שם היה אחראי על פעולות קרני לייזר. 
מיימן היה מועמד לקבלת פרס נובל פעמיים על המצאתו. במהלך עבודתו על הלייזר התקבל לאקדמיה הלאומית למדעים ולאקדמיה הלאומית להנדסה. ב-1966 קיבל את הפרס "Oliver E. Buckley Condensed Matter Prize". מיימן היה חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1984. בנוסף, קיבל מיימן את פרס יפן. אוניברסיטאות רבות העניקו למיימן תואר לשם כבוד, כשהאחרון שקיבל היה מטעם אוניברסיטת סיימון פרייזר שבוונקובר, קנדה, והוא ניתן לו ב-2002.
מיימן נפטר בשנת 2007 ממסטוציטוזה מערכתית (Systemic mastocytosis).
רקטה

רקטה היא עצם גלילי שנע באמצעות מנוע רקטי ובניגוד לטיל אין לו מערכת ניווט והנחיה. הרקטה משמשת בעיקר ככלי נשק הנורה לטווחים קצרים (250 מ' עד 50 ק"מ), והיא משוגרת ממשגר רקטות. באנגלית, נהוג להשתמש במילה "Rocket" על מנת לציין כל עצם שמונע בעזרת מנוע רקטי ומשגר לוויינים וחלליות בפרט, אבל בעברית שימוש זה לא מקובל.

היסטוריה

הרקטות הומצאו לראשונה לקראת סוף המאה ה-18 על ידי טיפו סולטן במלחמה נגד חברת הודו המזרחית הבריטית, בהמשך הבריטים חיקו את כלי הנשק והשתמשו בו במלחמות הנפוליאוניות.

מאפייני הרקטה

הן הרקטה והן הפגז נעים במסלולים בליסטיים, אך הרקטה נבדלת מפגז בכך שכוח הדחף פועל עליה במשך זמן-מה גם לאחר שיגורה, וזאת בזכות פעולת המנוע הרקטי. על פגז (קליע), לעומת זאת, פועל כוח רק כאשר הוא נמצא בקנה המשגר שלו (קנה תותח, קנה אקדח, וכדומה) והוא ממשיך לנוע רק בזכות המהירות הראשונית שהוקנתה לו.
בשימוש צבאי משוגרות רקטות ממשגר קרקעי או ממטוס, לעבר מטרה קרקעית. היעדר מנגנון הניווט גורם לכך שמסלול הרקטה נקבע לפי זוויות ההגבהה והצידוד של קנה המשגר בעת השיגור וכן על פי עוצמת המנוע. ישנם גורמים חיצוניים שעלולים אף הם להשפיע על המסלול, כגון מהירות וכיוון הרוח, לחץ אטמוספירי, טמפרטורה, לחות וכיוצא בזה. גורמים אלה מובאים בחשבון כאשר הרקטה משוגרת ממערכות מתקדמות. אולם, היעדר מנגנון ניווט והנחיה גורם לרמת דיוק נמוכה יחסית בפגיעה במטרה, ולכן נעשה שימוש ברקטות בדרך כלל נגד מטרות רבות בפריסה רחבה או מטרה גדולה למדי. דרך נוספת להתגבר על חוסר הדיוק הוא שיגור "מטח" רקטות - שיגור רקטות רבות בבת אחת לעבר המטרה.

יציבות הרקטה

תכונה נוספת המשפיעה על מעוף הרקטה היא יציבותה האווירודינמית. כנפונים, המכונים "כנפוני ייצוב", המקובעים לחלקה האחורי של הרקטה (לעיתים אף למרכזה) ומיועדים לייצב אותה במהלך מעופה.  ההיגיון מאחורי השימוש בכנפיים אחוריות הוא שהן מסיטות את המרכז האווירודינמי אל מאחורי מרכז הכובד, מה שמאפשר יציבות גבוהה יותר של המסלול.
עבור מעוף עצמים ניתן להגדיר את מרכז הכח האווירודינמי  (Aerodynamic centre) באופן המקביל להגדרת מרכז כובד, כנקודה בה שקול המומנטים האווירודינמיים יחסית אליה מתאפס. אם המרכז האווירודינמי היה ממוקם מקדימה למרכז הכובד, היו נוצרים מומנטים נוספים על הרקטה שהיו הופכים את מסלולה ללא רגולרי. להתמודדות עם תופעה זו גם ניתן לעשות שימוש במנגנון סחרור - מנגנון שגורם לרקטה להסתובב סביב צירה ולפתח מומנט התמד בציר הגלגול המגביר את יציבותה.
בטיל, תכונת היציבות פועלת כנגד יכולות תיקון מסלול, תמרון והתחמקות.
מלחמה כוללת

המאה ה-18 והמאה ה-19

עקרונות המלחמה הכוללת גובשו לראשונה בצורה מסודרת בעת המהפכה הצרפתית. הרפובליקה הצרפתית שזה אך קמה מצאה עצמה מאוימת על ידי קואליציה חזקה של מדינות אירופאיות. הפתרון היחיד בעיניי הממשל היעקוביני היה לרכז את כל משאבי המדינה למען מאמץ מלחמתי חסר תקדים. הממשל הוציא הוראה לגיוס חובה שקראה לכל הגברים הכשירים להתגייס לצבא. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית שנעשה שימוש בשיטת גיוס חובה להמונים. הממשל קרא גם לכל אזרחי צרפת שלא היה ביכולתם לשרת בצבא, נשים, ילדים וזקנים לתרום את חלקם למאמץ המלחמתי על ידי סיוע לוגיסטי וטיפול בפצועים. 
הצבא הצרפתי הובס בסופו של דבר בקרב ווטרלו אך המלחמות שינו ללא היכר את הצבאות האירופאים כאשר לראשונה גדל הכוח הצבאי הממוצע מכ-150 אלף איש לקרוב למיליון. דבר בולט נוסף שניכר במלחמה זו בניגוד למלחמות אחרות הייתה כמות האבידות העצומה שספגו שני הצדדים כאשר כמחצית מכל האבידות היו אזרחים. 
מרד טאיפינג שהתרחש בסין בין השנים 1850 ל-1864 הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית של סין בה נעשה שימוש בטקטיקות של מלחמה כוללת. בעת העימות ניסו שני הצדדים למנוע אחד מהשני השגת משאבים על ידי השמדת שדות חקלאים ומעשי טבח באוכלוסיות הערים שנכבשו. ההבחנה בין חייל לאזרח נעלמה כמעט לחלוטין כאשר כלל האוכלוסייה לקחה חלק במאמץ המלחמתי. עובדה זו הביאה את הצדדים הלוחמים לנהל מלחמה לא רק נגד צבא האויב אלא גם נגד האוכלוסייה האזרחית שתחת שלטונו. ההערכות לגבי מספר ההרוגים במלחמה זו נעים בין 20 ל-50 מיליון, לפי אומדן זה הייתה המלחמה עקובה מדם יותר ממלחמת העולם הראשונה וייתכן שאף יותר ממלחמת העולם השנייה.
רחוב בנק 40

רחוב בנק 40 (באנגלית: 40 Bank Street) הוא גורד שחקים המצוי ברציפי הרון באזור הדוקלנדס של רובע טאוור המלטס בלונדון שבאנגליה. גובהו של המבנה 153 מטרים, ובו 33 קומות. המבנה הושלם בשנת 2003 וכיום נמצא בשימוש משרד עורכי הדין סקאדן, ארפס, סלייט, מיג'ר ופלום (Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom) - אחד ממשרדי עורכי הדין הגדולים בעולם.
המבנה תוכנן על ידי משרדו של האדריכל הבריטי סזאר פלי.
רקוויאם (דבוז'אק)

הרקוויאם ברה מינור של דבוז'אק (אופוס 89), היא יצירה פרי עטו של המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה מיועדת לתזמורת מלאה, מקהלה ולארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן. הרקוויאם הולחן בשנת 1890.

חיבור היצירה

היצירה הוזמנה מדבוז'אק לפסטיבל המוזיקה בברמינגהם בשנת 1888, אולם בשל העובדה שדבוז'אק היה עסוק באותה עת ביצירות אחרות הוא כתב את הרקוויאם רק שנתיים מאוחר יותר. היצירה הועלתה על במה לראשונה ב-9 באוקטובר 1891 בברמינגהם, בניצוחו של המלחין עצמו. 
היצירה כבר בהלחנתה נועדה לאולמות הקונצרטים ולא לכנסיות, ואכן ממעטים להשמיע אותה במיסות בכנסיות, אך היא מושמעת רבות בקונצרטים קלאסיים.
ברט מקראקן

ביוגרפיה

מקראקן נולד באורם, יוטה, ארצות הברית וגדל כבן למשפחה מורמונית והיה חבר בקהילת הסטרייט אדג' עד גיל 15. יש לו שלוש אחיות: קייטי, מלאני ורייצ'ל, ואח אחד קטן: ג'וזף טיילור. לפני שנשר, למד בבית הספר Timpanogos יחד עם קווין אולמן (כיום גיטריסט דה יוזד). בגיל 12 הצטרף מקראקן ללהקה מקומית בשם "I'm With Stupid", שם ניגן בחצוצרה.
כנער מתבגר הוא נקלע לקונפליקטים עם הוריו, ובהמשך הדרך התנסה בסמים (בניגוד לערכיהם של המורמונים, ובפרט הסטרייט-אדג'רס) והתמכר אליהם באופן קשה. מקראקן נשר מבית הספר, נזרק מביתו ואף איבד את בתוליו בגיל 16, שוב בניגוד לערך המורמוני האוסר על קיום יחסי מין לפני החתונה. למשך כמה זמן הוא היה מחוסר בית עד שחסך מספיק כסף למצוא דירה משלו עם חברתו דאז, קייט. אחרי שהיחסים ביניהם התמוטטו, ההתמכרות לסמים נהייתה עמוקה יותר, עד שהחליט בדצמבר 2000 לחזור לבית הוריו.
בינואר 2001, כאשר הלהקה שנקראה אז "Dumb Luck" וכללה בה את קווין, ג'ף וברנדן, חיפשה סולן קווין זכר את מקראקן והוא הוזמן לאודישן. הלהקה השמיעה לו את המוזיקה שכתבה ללא מילים, והוא כתב את המילים למה שנהיה בסופו של דבר "Maybe Memories" וחזר ביום למחרת עם גרסה מוקלטת של השיר. הלהקה קיבלה אותו מיידית, ואז שינו את שם שמם ל"Used". הם בסוף גולו על ידי ג'ון פלדמן והוחתמו בחברת התקליטים Reprise, הם שינו את שמם ל"The Used" לאחר שגילו שישנה כבר להקה בשם "Used". ב-25 ביוני 2002 הם הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, שנקרא על שמם.
ההתמכרות לסמים והאלכוהול המשיכה לרדוף את מקראקן. הוא היה שותה באופן יומיומי. ב-27 במרץ 2003, במהלך הופעה, הוא התמוטט כתוצאה מהשתייה. אחרי שהוא הובל לבית החולים, הוא אובחן כחולה בדלקת לבלב חמורה. מצבו מנע ממנו לשתות אלכוהול למשך כמה חודשים. מקראקן הפסיק לצרוך סמים קשים בשנת 2005. באותה שנה, עבר מקראקן לגור בלוס אנג'לס.

יחסים עם מיי כמיקל רומנס

לאחר שיצאה להקת "דה יוזד" לסיבוב הופעות עם מיי כמיקל רומנס, התחברו שתי הלהקות והחלו לשתף פעולה לעיתים קרובות, שמקראקן אפילו הזכיר את שם הלהקה באחד משירי הלהקה - "Take It Away", בשורה "And I've lost all doubt in a chemical romance" ("ואיבדתי את כל הספק ברומן כימיקלי"). בתחילת 2005, הם הקליטו דואט יחד - קאבר לשיר "Under Pressure" (במקור של קווין ודייוויד בואי). הדואט הוקדש לשרה מיילר, חברה שגססה אז. כל הרווחים מהשיר נתרמו לנפגעי הצונאמי של 2004. מקראקן גם עשה קולות רקע בשיר של מיי כימיקל רומנס, "You Know What They Do to Guys Like Us In Prison" מהאלבום "Three Cheers For Sweet Revenge".
ראיי (סגנון מוזיקלי)

ראיי (Raï; ערבית: راي) הוא ז'אנר מוזיקלי שמקורו בעיר אוראן באלג'יריה, כיום הסגנון נפוץ ברחבי העולם ובמיוחד בצרפת ומדינות צפון אפריקה.
מקורה של המוזיקה הוא בשירי הבדואים בסביבות העיר אוראן באלג'יר. במחצית השנייה של המאה ה-20 שולבו אלמנטים מודרניים מהמוזיקה המערבית לתוך המוזיקה המסורתית על ידי אומנים צעירים ובכך נוצרה מוזיקת הראיי המודרנית כפי שהיא מוכרת כיום.
בהתחלת שנות השמונים הונהגו במוזיקת ראיי סינתסייזרים ותיבות מקצבים, השפעות מן הרוק, פאנק (Funk), רגאיי והדיסקו. במגמה זו הצטיינו הזמרים והמפיקים ראשיד באבא אחמד ואחיו, פתחי באבא אחמד.

אומנים בולטים

שב חאלד נחשב למוזיקאי המצליח ביותר בז'אנר. חאלד זכה להצלחה בינלאומית והיה הראשון לפרוץ עם מוזיקת ראיי את גבולות אלג'יריה. להיטיו הגדולים "c'est la vie" ו"Aïcha" זכו לגרסאות כיסוי בישראל על ידי זמרים ים-תיכוניים.
חשיבה המצאתית שיטתית

חשיבה המצאתית שיטתית כפי שהיא מוגדרת כיום, היא משנה סדורה והגיונית באמצעותה מוצאים פתרונות ייחודיים בעלי חן של פשטות והנחשבים לגאונות, עבור בעיות בכל תחום. בשונה מחשיבה יצירתית הפתוחה לכיוונים מגוונים ומעודדת מחשבה מבוזרת, הרי שחשיבה המצאתית מרכזת את האדם לכיוון הפתרון ההמצאתי וכפי שד"ר רוני הורביץ מגדירו: 
פשוט, זול, לא מתקלקל אף פעם ואפילו משתבח עם הזמן, וכולם רואים ושואלים את עצמם: איך לא חשבנו על זה קודם?
— רוני הורביץ מבוא לחשיבה המצאתית שיטתית, אקדמיה 1992, אקדמון, האוניברסיטה הפתוחה
 
מקור השיטה במתודולוגית "פתרון בעיות המצאתי" (המכונה "טריז", ראשי תיבות של פתרון בעיות המצאתי ברוסית), שפותחה על ידי גנריך אלטשולר בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, והמשכה בפיתוח צוות ישראלי בראשות רוני הורביץ, כיום ראש המחלקה להנדסת תעשייה וניהול במכללת עזריאלי וינקו גולדברג, אז מהמכון ללימודי ההנדסה באוניברסיטת תל אביב וכיום פרופסור במכון הבינתחומי. השיטה פותחה בשיתוף אסכולות - היחידה ללימודי חוץ של האוניברסיטה הפתוחה.
לפי השיטה, הפתרונות ההמצאתיים הם בעלי אופי אחיד המאופיין בפשטות, מיעוט חלקים, רוחב יריעה ועמידות בזמן, "חן" - או "אלגנטיות" של הפתרון, ובדרך כלל גם בהיותו פתרון המצריך מעט מאוד מאמץ וכסף להפקתו ויישומו. בעזרת השיטה, הפותר או המפתח מנתבים את עצמם אל הפתרונות ההמצאתיים דווקא.
מפתחי השיטה מדגישים את ההבדל בין חשיבה המצאתית - שמטרתה להביא לתוצאה פשוטה ויעילה, לעומת חשיבה יצירתית, שלעיתים מחפשת פתרונות מסובכים אך מעניינים.
לעיתים קרובות הפתרון ההמצאתי כולל את הבעיה או הגורם לבעיה עצמו כרכיב חשוב  בפתרון או כפתרון עצמו. כך למשל שלג הנערם סביב בסיס אנטנה יסייע לעמידותו בתנאי סערת שלגים, וחרב גלית שימשה ביד דוד כדי להכריעו.

תולדות השיטה

שיטת TRIZ נחשפה לציבור הישראלי בתחילת שנות ה-80 בספר וקורס של האוניברסיטה הפתוחה. המשך פיתוח השיטה בשנות ה-90 והוראתה נעשו בידי המהנדסים רוני הורביץ ופרופסור ינקו גולדברג במסגרת שיתוף פעולה של בית הספר להנדסה באוניברסיטת תל אביב עם אסכולות - בית הספר ללימודים רב תחומיים של האוניברסיטה הפתוחה. משרד החינוך ערך השתלמויות מורים בנושא השיטה, פותחו חומרי לימוד לגיל הרך על פיה, והורו אותה גם במערכת הביטחון. קרן פורד השקיעה בשיטה, ובמפעלי המכוניות של חברת פורד עסקו בלימוד והטמעת השיטה. בשנת 1996, בעקבות שיתוף פעולה עם חיים פרס מחברת הפרסום וינברג-סימבול-פרס, נפתחה חברה מסחרית המנחילה את השיטה בתעשייה בשם חברת SIT (ראשי התיבות באנגלית של השיטה) לפיתוח המצאתי שיטתי. את השיטה מלמד כיום (2015) פרופסור גולדברג במרכז הבינתחומי הרצליה. והיא מופצת בתוכניות הנחיה של רוני הורביץ, ובאתר המרשתת שלו 'התחל לחשוב', בו הורביץ מתאר את תולדות השיטה, וכן בהנחיית מוסמכי השיטה גידי גילדה ומשה תשובה.
משנת 2003 ובהנחיית הצוות המיסד פותחו גם משחקי מחשב (גרסה לילדים וגרסה לכל המשפחה) בשם "חשיבה המצאתית" בהוצאת המכון לטכנולוגיה חינוכית שעל יד האוניברסיטה הפתוחה, המשחקים נמכרו על ידי חברת קומפדיה.