google/wiki40b huggingface dataset:
לארי קלארק

חייו

קלארק למד צילום מאמו, שהייתה צלמת תינוקות. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לאמנות לייטון שבמילווקי, גויס לצבא ארצות הברית, ונשלח לווייטנאם. לאחר שובו, פרסם ב-1971 את ספר הצילומים "טולסה", שבו תיעד בתמונות שחור-לבן את חבריו הצעירים משתמשים בסמים. ב-1983 שב לעסוק בנושא זה, כאשר פרסם את ספר הצילומים "Teenage Lust", שהיה מעין אוטוביוגרפיה, שהובעה באמצעות צילום אחרים. הספר כלל תמונות משפחתיות, לצד צילומים של נוער משתמש בסמים ומקיים יחסי מין וכן צילומים של זונות ממין זכר בכיכר טיימס. 
בראשית שנות ה-90 פגש את הסופר הרמוני קורין, עמו כתב את התסריט לסרטו הראשון, Kids, שיצא לאקרנים בשנת 1995. מאז ממשיך קלארק לעסוק בקולנוע, ובין היתר ביים את הסרטים "ילד רע" (Bully) ב-2001 ו"קן פארק" ב-2002.

סרטיו והביקורת עליהם

בסרטיו של קלארק סצינות מפורשות של שימוש בסמים ויחסי מין בין בני נוער. ב-Kids הוצגו (באמצעות שחקנים מבוגרים יותר) ילדים בני 12 שותים משקאות אלכוהוליים וצורכים סמים. הצנזורה האמריקנית אסרה על הצפייה בו לילדים מתחת לגיל 17 בשל "מין מופקר, שפה גרפית, שימוש בסמים ואלימות". ב"קן פארק" הוצגו סצינות מפורשות של יחסי מין ושל חניקה עצמית לשם סיפוק מיני, ובשל כך הוא מעולם לא הופץ באופן מסחרי בארצות הברית.
באוסטרליה, ההחלטה שלא לאשר את הקרנת "קן פארק" גררה מחאה ציבורית, לרבות מספר ניסיונות להקרנות מחאה. המאבק בהחלטה תרם ליחסי הציבור שלו, ויש הסבורים כי יותר אנשים צפו בו באמצעות שיתוף קבצים באינטרנט, מאשר היו צופים בו בבתי הקולנוע. 
כמה ממבקרי הקולנוע טוענים שאין בסצינות הפרובוקטיביות שבסרטיו של קלארק ערך אומנותי, וכי סרטים אלה הם פורנוגרפיית ילדים. לעומתם, בספרו של העיתונאי פיטר ביסקינד, "Down and Dirty Pictures", מצוטטים הבמאים מרטין סקורסזה וגאס ואן סנט כטוענים שקלארק מהווה מקור השראה עבורם.
רשימת סרטים
מגנוס השני, מלך שוודיה

ביוגרפיה

אמו, אינגריד, הייתה נכדתו של אינגה הזקן. אביו היה אציל דני בשם הנריק סקודלור, שהיה בן בלתי חוקי של סוון השני, מלך דנמרק. הוא נשא לאישה את בריגיטה, בתו של האראלד הרביעי, מלך נורווגיה.
מגנוס, שהיה טוען לכתר ויריב של אריק התשיעי, מלך שוודיה (לימים "אריק הקדוש"), ארב לזה האחרון כאשר הוא יצא מכנסייה ליד אופסלה ב-18 במאי 1160 והרג אותו. מגנוס מלך על כמעט כל שטחה של שוודיה עד ששנה מאוחר יותר הוא הוצא להורג על ידי אנשיו של יריבו, קרל סברקרסון, שהיה שליט יטאלנד. לאחר נפילתו של מגנוס מלך קרל סברקרסון כקרל השביעי.
Armitage

היסטוריה

Armitage, נכתבה בשפת Java, על ידי רפאל מודג'(Raphael Mudge), במטרה לספק הסבר ראוי על יכולותיה של Metasploit ובנוסף להרחבת הידע בנושא ההאקינג. תחילה היה לכלי הגנתי בלבד, אך בהמשך הורחב והותאם לבודקי חדירה (Penetration Testers) בתחומים נוספים. 
באמצעות Armitage ניתן לבצע סריקת פגיעויות, ליצור קבצים זדוניים, לקבל הסברים על פגיעויות שונות ולהשתמש בתכונות המתקדמות של Meterpreter.
הגרסה האחרונה, הוצאה לאור ב-21 בנובמבר 2013 (גרסה 1.48).
מרוץ חימוש

מרוץ חימוש הוא מצב שבו שתי מדינות (או יותר) מגדילות בהתמדה את עוצמתן הצבאית, כשכל מדינה מנסה להגיע לעוצמה גדולה משל אויבתה.

עצירתו של מרוץ חימוש

עצירתו של מרוץ חימוש מצריכה בניית אמון בין הצדדים למרוץ, וזה צעד שלא קל לעשותו. להמחשת קושי זה משמשת דילמת האסיר. לכל מדינה יש שתי אפשרויות: להגדיל את תקציב הביטחון שלה או להגיע להסכם עם יריבתה לפירוק החימוש. בכל מדינה מקנן החשש שיריבתה תפר את ההסכם, ולכן כל אחת מהן נוטה לכיוון של מרוץ חימוש. כל מדינה נראית כפועלת באופן רציונלי, אך התוצאה היא בלתי רציונלית בעליל.
לשם הפסקתו של מרוץ החימוש הגרעיני, התקיימו בין ארצות הברית לברית המועצות שיחות שמטרתן צמצום מאגר הטילים והנשק הגרעיני של כל אחת משתי המעצמות, שהסתיימו בחתימת הסכם START.
דרך שונה לסיומו של מרוץ חימוש הוא הגעה למצב שבו אחת מהמשתתפות במרוץ אינה מסוגלת יותר להעמיד משאבים להמשך המרוץ, ולכן נאלצת להפסיקו. יש המייחסים תוצאה זו ליוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים"), שהביאה לקריסתה של ברית המועצות.

משמעות מושאלת

בהשאלה החל המושג לשמש לתיאור תחרות שבה אין גבול מוחלט, וכל מתחרה מנסה לשפר את מקומו היחסי. דוגמה לכך היא הביטוי מרוץ חימוש ביולוגי שבא לתאר אבולוציה שבה בעלי החיים משפרים את כישוריהם כדי לזכות בעדיפות על יריביהם.
E75 (מקדוניה הצפונית)

E75 (מקדונית: Автопат E75) הוא הכביש המהיר הגדול ביותר במקדוניה הצפונית. אורכו של הכביש הוא כ-170 קילומטרים.
מאפייני התחבורה של מקדוניה דומים לאלה של יוגוסלביה לשעבר. לאורך הכביש יש עמדות גבייה (מקדונית: patarini) והמהירות המותרת היא 120 קמ"ש. שולי הכביש צבועים בצהוב והרקע של שלטי הדרך הוא ירוק, מאפיין המצוי גם בשווייץ, איטליה, דנמרק, שוודיה, יוון וליטא. E75, בדומה לכבישים מהירים אחרים במקדוניה, מצוי במצב תחזוקתי פחות טוב לעומת כבישים רגילים.

כללי

E75 הוא חלק מהדרך האירופית E75, המתחילה ליד העיר וארדו במחוז פינמארק שבנורווגיה. המדינות הבאות שהכביש עובר דרכן הן פינלנד, פולין, צ'כיה, סלובקיה והונגריה. לאחר מכן E75 חוצה את סרביה, ובגבול הסרבי-מקדוני הוא מתחבר ישירות לקטע המקדוני של הכביש. נקודת החיבור בין הקטעים היא מעבר הגבול טאבאנובצ'ה השוכן על הגבול הסרבי. הקטע המקדוני של הכביש חוצה את סקופיה וולס, ובהמשך מתחבר ליד גוואגלייה עם הכביש בוגורודיצה-אבז'וני, המחבר את מקדוניה עם יוון. רוב הכביש נבנה בזמן שמקדוניה הייתה חלק מיוגוסלביה, אם כי הוא הושלם רק בשנת 2004 לרגל אולימפיאדת אתונה.
הכביש מתפצל במרחק של כ-30 ק"מ מנמל התעופה סקופיה לכיוון העיר ולס, וכך נוצרים שני כבישים שהמרחק ביניהם הוא מספר קילומטרים. הכביש הצפוני הוא הכביש שבו משתמשים רוב הנהגים בעוד שהכביש הדרומי הארוך יותר, שהשוליים שלו לא בנויים היטב, משמש ככביש חד סטרי. נכון ל-2007 אין תוכניות לפתח את הנתיב הצפוני ולהפוך אותו לשני כבישים נפרדים ובכך לשפר את מערכת הכבישים.
E75 עובר בחלקים העיקריים של מקדוניה והוא מהווה את עורק התחבורה הראשי במדינה.
אריה פיאלקוב

תולדות חייו

אריה פיאלקוב נולד בויסוצק שתחום רוסיה (כיום בתחום אוקראינה) בזמן הילדות הייתה העיירה בפולין. בצעירותו היה חבר בתנועת נוער ציונית, תחילה בקדימה ולאחר מכן בהחלוץ הצעיר. בגיל 18 יצא להכשרה בפלוגה של קלוסובה - בעיירה יאנוב על יד פינסק. בשנת 1934 עלה לארץ והצטרף לקיבוץ יגור, בשנת 1936 הצטרף לפלוגת הים של הקיבוץ המאוחד שחנתה בקריית חיים, לימים קיבוץ אפק. בשנת 1938 גויס לשליחות התנועה בפולין, בשנת 1939 השתתף בקונגרס הציוני העולמי ה-21 בז'נבה מטעם תנועת החלוץ הצעיר. לאחר מכן נסע לפולין לארגן עליית יהודים לארץ ישראל. בזמן כיבוש פולין על ידי גרמניה ברח לארץ ישראל דרך רומניה, אודסה, ויוון.
לאחר מלחמת העצמאות צורף למזכירות הקיבוץ המאוחד, בשנת 1953 צורף למערכת בקיבוץ, השבועון של הקיבוץ המאוחד. לאחר מכן צורף להוצאת הספרים של הקיבוץ המאוחד וערך את דברי ומאמרי יצחק טבנקין בשבע כרכים בשם מאמרים, בנוסף כתב ספר על יצחק טבנקין: יצחק טבנקין - פרקי חיים, האיש ופעלו, חברים ותלמידים מספרים בשנת 1982, בשנת 1985 הוציא ספר לכבוד 50 שנה לקיבוץ אפק.

משפחתו

אריה פיאלקוב היה נשוי לשרה סגל-פיאלקוב, שעבדה איתו בהוצאת הקיבוץ המאוחד, הם חיו בקיבוץ אפק. שם גם נולד בשנת 1949 בנם הבכור יהושע פיאלקוב, קצין שלישות ראשי בחטיבת גולני בדרגת רב-סרן (נפטר בשנת 1993), בשנת 1956 נולד בנם השני צביקה פיאלקוב, כיום מרצה בטכניון.
אריה פיאלקוב נפטר בגיל 85 ב-9 במרץ 1997 ל' באדר א' תשנ"ז והובא לקבורה בקיבוץ אפק.
קרול ינקו

קרול ינקו (ברומנית: Carol Iancu; נולד ב-1946 בחרלאו, רומניה) הוא היסטוריון יהודי צרפתי יליד רומניה. התפרסם במיוחד תודות לתרומותיו בתחום תולדות היהודים  והיחסים הבינלאומים.

קורות חיים

נולד בעיירה חרלאו בחבל מולדובה ברומניה, למשפחה יהודית.
סביו משני הצדדים - של אביו, יצחק ינקו, ושל אמו, קלרה מוסקוביץ', נפלו כחיילים בצבא הרומני במלחמת העולם הראשונה בקרבות להגנת רומניה מפני הצבא הגרמני הפולש. קרול ינקו למד בבית הספר ובתיכון בעיר הולדתו (חוץ מתקופה קצרה בתיכון בעיר אלבה יוליה בטרנסילבניה, אחרי שבהתחלה לא התקבל בתיכון בחרלאו בגלל בקשת הוריו להעלות לישראל) ועבר את בחינות הבגרות בתיכון "קוסטקה נגרוצי" ביאשי.
 

בשנת 1963 המשפחה עזבה את רומניה.
קרול ינקו סיים בהצטיינות  תואר  שני באוניברסיטה העברית בירושלים.
המשיך לאחר מכן לימודי דוקטורט  בספרות ובמדעי רוח  באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס בצרפת.
הוא מכהן כעת  כפרופסור להיסטוריה בת זמננו באוניברסיטת ע"ש פול ואלרי בעיר מונפלייה. כמו כן הוא מנהל את המרכז ללימודים ומחקר  יהודים  במונפלייה. קרול ינקו  הוא יושב ראש אגודת הידידים של "ז'יל איזאק" ויושב ראש שותף של הברית להבנה יהודית - נוצרית - (Entente judéo-chrétienne). 
אשתו, דניאל ינקו-אגוּ, מנהלת מחקרים בCNRS (המרכז הלאומי ל מחקר מדעי)
היא מומחית בתולדות דרום צרפת. בנם, מיכאל ינקו מנהל את המרכז היהודי "משה בן מימון" (Maïmonide) במונפלייה, ומרצה באוניברסיטת קלוז'. בתו שרה היא צ'לנית בצרפת.
פרנסואה-נואל באבף

ביוגרפיה

באבף נולד בשנת 1760 בפרוכיית סנט-מיקז (סן קנטן) כבנם של קלוד באבף, פקיד בחוות החקלאיות של המלך, ושל מרי קתרין אנשרל.
הוא עבד כפועל בבניית תעלת פיקרדיה. בגיל 17 נכנס כחניך אצל נוטריון "פאודיסט" בפליקסקור. בעבודה זו התמחה באבף במשפט הפאודלי. ב-1781 בגיל 21 התחיל לעבוד בזכות עצמו ברואה, במחוז סום כמודד וכמנהל ספרי נכסים של אחוזות. (commissaire à terrier)
ב-13 בנובמר 1782  בגיל 22 התחתן באבף בדאמרי, סום, עם מארי אן ויקטואר לאנגלה (1840-1757), משרתת לשעבר, בת של סוחר כלי בית ועבודה מאמיין  
בהשפעת ספריו של ז'אן-ז'אק רוסו, תוך התבוננות בתנאי החיים הקשים של רוב האוכלוסייה, פיתח באבף תאוריות לטובת השוויון ושיתוף האדמות. ב-1788 הוא התחיל לערוך את "רישום הקרקעות התמידי" שהוצא לאור ב-1789. כמו כן תמך באבף בביטול העבדות.

חייו הפרטיים

באבף נישא ב-1782 למארי אן ויטואר לסית לאנגלה (1840-1757). לזוג נולדו 5 ילדים:
קתרין-אדלאיד-סופי שמתה בגיל 4, אמיל או רובר באבף (יליד 1785), קתרין אדלאיד-סופי II שמתה בגיל 7 ב-1795, ז'אן-בטיסט-קלוד, מכונה קאמי באבף (1815-1790) שאושפז כ"משוגע" בגיל 18 והתאבד בגיל 25 על ידי קפיצה מדירתו ומקום עבודתו בקומה ד של בניין, בו עבד אצל תכשיטן, קאיוס גרקכוס (1814-1797), שנהרג על ידי כדור תועה בעת המלחמה בפולשים לצרפת ב-1814,

מורשתו

באבף יצר דוקטרינה פוליטית - ה"באבוביזם" שנתנה השראה למהפכני שנות ה-1830 ושל שנות ה-1840 שנקראו "נאו-באבוביסטים" שנאבקו בצרפת ובבלגיה למען השוויון והתוו אידאולוגיה טרום-סוציאליסטית אוטופיתפרידריך אנגלס וקרל מרקס ראו בבאבף מבשר של הקומוניזם וב"קנוניית השווים" את ההתארגנות הקומוניסטית הפעילה הראשונה.
רוזה לוקסמבורג ראתה בוחלוץ ההתקוממויות המהפכניות של הפרולטריון
ההיסטוריון אלבר מטייה גינה את התנהגותו של באבף בזמן נפילתו של רובספייר אך ראה בו ממשיך דרכו של רובספייר. ז'ורז' לפוור, ויקטור דאליו ואחרים העריכו את מקוריותה של ההגות הקומוניסטית של באבף.
Workgroup

Workgroup (מילולית מאנגלית: קבוצת עבודה) הוא המונח בו משתמשות חברת מיקרוסופט, חברות מחשבים אחרות ובעקבותיהן הקהל הרחב, לתיאור רשת מחשבים בטכנולוגיית עמית לעמית (P2P). מערכת ההפעלה של מיקרוסופט למשל מאפשרת הרשאת גישה לקבצים, מדפסות, חיבורי אינטרנט ומשאבים משותפים אחרים לכל אחד מחברי קבוצת העבודה.
בתחילת שנות ה-90 הוציאה מיקרוסופט גרסאות Microsoft Windows מסדרת Microsoft Windows 3.x שנקראו Windows for Workgroups על מנת להדגיש את תכונת שיתוף המשאבים לקבוצות עבודה שנכללו בהן.
בין יתרונות המערכת: נוחות השימוש, העובדה שכל המחשבים החברים ברשת הם "עמיתים" ואין לאף מחשב שליטה על מחשב אחר ברשת.
עלו מספר חסרונות כמו חוסר האפשרות להגן באמצעות סיסמה, הגבלה בכמות המחשבים שיכולים להות חברים באותה רשת והעובדה שכל המחשבים חייבים להיות על אותה רשת.
נישואים באמצעות שליח

נישואים באמצעות שליח הוא טקס נישואים שבו לפחות אחד מבני הזוג אינו נוכח, ואת מקומו או מקומה ממלאים שליחים. נישואים כאלה מתרחשים כאשר אחד מבני הזוג נעדר מסיבות שאינן תלויות בו כגון שירות צבאי, מאסר או גלות או כאשר נישואין בין שני בני זוג אלה אסורים מבחינה חוקית בטריטוריה בה אחד מהם או שניהם נמצאים.

היסטוריה

נישואים באמצעות שליח היו נפוצים בקרב האצולה הגבוהה ובתי המלוכה של אירופה החל מימי הביניים, כאשר אצילים נישאו בנישואים פוליטיים עם בעלי ברית מארצות מרוחקות, וביקשו לממש את חוזה הנישואים בהקדם אפשרי מבלי להגיע פיזית אל ארצה של הכלה. אמצעי התחבורה לא היו נוחים ובטוחים מספיק עבור תנועה בלתי הכרחית של מלך או אציל בכיר ולעיתים הייתה אף שכנה בהיעדרותו מנחלתו בשל מרד העלול לפרוץ בהיעדרו. המנהג הפך לסמל סטטוס של אצולה גבוהה גם כאשר לא היה נחוץ למעשה, וכאשר בני הזוג נפגשו זמן קצר יחסית לאחר קיום הטקס. נישואים באמצעות שליח היו נוהג מקובל שגווע רק במחצית השנייה של המאה ה-19. נפוליאון בונפרטה נישא ב-1811 באמצעות שליח למארי לואיז, דוכסית פארמה (הטקס נערך ב-11 במרץ והשניים נפגשו ב-27 במרץ).
ב-10 באוגוסט 2003 נשא הקוסמונאוט יורי מלנצ'נקו , ששהה אותה עת בתחנת החלל הבינלאומית, את יקטרינה דמיטרובה באמצעות שליח.

בארצות הברית

המדינות טקסס, קולורדו, קליפורניה ומונטנה הן המדינות היחידות בארצות הברית המתירות לקיים נישואים באמצעות שליח, כאשר רק מונטנה מאפשרת ששני בני הזוג לא יהיו נוכחים בטקס (ובלבד שאחד מהם הוא תושב המדינה או משרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית). לרוב מדובר בנישואים כאשר אחד מבני הזוג משרת בצבא, או חתונות של מהגרים. 
בראשית המאה ה-20 התקיים מנהג במסגרתו שלחו גברים מקליפורניה והוואי תמונות שלהם ליפן, על מנת להתחתן באמצעות שליח עם כלות מיועדות, ששלחו אף הן את תמונותיהן לארצות הברית. הדבר אפשר לאשת האיש ("Picture Bride") להגר לארצות הברית כאשה הנשואה לאזרח אמריקאי.
חידת כדור במבוך

חידת כדור במבוך הוא סוג של משחק זריזות, בו יש לתמרן מבוך (או לבירינת) או כדור אחד או יותר כך שהכדור או הכדורים יגיעו למטרה מסוימת. משחקים מעין אלו היו נפוצים מאז שצ'ארלס מרטין קרנדל המציא את המשחק חזירים בתלתן בשנות ה-80 של המאה ה-19, ורשם על כך פטנט בשנת 1889.
בכמה גרסאות, יש לבירינת עץ שמוטה לצדדים בעזרת שתי ידיות, ועל הכדור לעבור דרך כמה מכשולים וחורים. בחלק מהגרסאות יש מגנט המשפיע על תנועת הכדור. פרפלקסוס הוא דוגמה לחידת כדור במבוך תלת ממדית. עם עידן המחשבים, מספר גדול של גרסאות וירטואליות החלו להופיע.
ישראליטול רומן

ישראליטול רומן (ברומנית: Israelitul Român, ובמקור Israelitulŭ românŭ; בצרפתית: L'Israélite Roumain) היה כתב העת (שבועון) היהודי הראשון שיצא לאור במרחב הרומני. השבועון יצא בקביעות במשך חצי שנה, ב-24 גיליונות, במחצית השנייה של שנת 1857. הופיע בשפות רומנית וצרפתית.

הרקע להופעת השבועון

עד להופעת השבועון "ישראליטול רומן", נהגו האינטלקטואלים היהודים הרומנים לקרוא את כתב העת היהודי-גרמני Allgemeine Zeitung des Judentums ('העיתון הכללי של יהדות גרמניה'). כתב עת זה, בניהולו של ד"ר לודוויג פיליפסון, תמך בתביעות יהדות רומניה (אז עדיין מחולקת לנסיכויות הרומניות) לאמנציפציה. בעיתון זה כונו יהודי הנסיכויות הרומניות בשם "הישראליטים [=היהודים] של ארצות הדנובה", ומכאן נגזר שם השבועון.
בתקופה זו התכנסו בשתי הנסיכויות הרומניות, נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה, אסיפות מכוננות אד הוק, שהיו אמורות להשתתף בקביעת העתיד האוטונומי של הנסיכויות, עתיד שאמור היה להיקבע בשיחות ועידת השלום בפריז. בשיחות אלה דנו גם בעתיד האוכלוסייה היהודית של הנסיכויות הרומניות, אוכלוסייה חסרת אזרחות מקומית.
העיתון נועד לדבר אל היהודים ואל הרומנים כאחד, לשכנע את הרומנים להעניק שוויון זכויות ליהודים ברוח התקופה החדשה ולדרבן את היהודים לאמץ רעיונות מתקדמים המשרתים את ארצם ומחבבים אותם על סובביהם בני דתות אחרות, ולפעול בצורה הרמונית להכנסת רפורמות במנהגיהם וברעיונותיהם, מבלי לפגוע בעיקרי דתם.

הפקת השבועון ועריכתו

הגיליון הראשון של השבועון ראה אור ב-3 באפריל 1857, ביוזמתו ובהכוונתו האידאולוגית של המשכיל היהודי יוליו באראש ושני חבריו, י. ל. ויינברג וארון אשר, ובעריכתו של הפובליציסט והמהפכן ארמן לוי. יוליו באראש היה הכותב הפורה ביותר של העיתון, ותרומתו זו גרמה למנהיגים יהודים מחוץ לרומניה לכנותו "מנדלסון של רומניה". לצד באראש ושני חבריו היו כותבים נוספים דוגמת סמואל הילל ונפתלי פופר. העיתון היה בעל השקפה תואמת לחכמת ישראל והציג תביעות למודרניזציה יהודית ברוח היהדות המערב-אירופאית, לצד תמיכה בשאיפות הרומניות לאיחוד נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה. כתב העת יצא לאור בבוקרשט, במהדורה דו-לשונית, רומנית וצרפתית.
השבועון זכה להדים עם הופעתו, שצוינה בעיתונות היהודית בגרמניה ובצרפת. מכתבי עידוד של אישים רומנים, כמו הפוליטיקאי רוסטי והשחקן מאטיי מילו התקבלו ופורסמו בכתב העת.
המממן העיקרי של השבועון היה הבנקאי אברהם חלפון (בנו של סולומון חלפון). מספר המנויים היה מועט, ובתום חצי שנה החליטו לסגור אותו, כי לא נשא את הוצאותיו. במכתב הפרידה מקוראיו כתב יוליו באראש שמרבית המינויים היו לחצי שנה בלבד, לכן החליטו לסגור אותו כעבור חצי שנה ולהשיב את מחצית התשלום למי שעשה מינוי לשנה שלמה.
הגיליון האחרון, מס' 24, יצא לאור ב-2 באוקטובר 1857.

השבועון המחודש

ב-7 באוגוסט 1868 התחדשה הופעת השבועון בעריכתו של ארמן לוי. השבועון המחודש יצא למערכה על נושאים כמו: התביעה למתן אזרחות ליהודים הרומנים, גירוש היהודים מכפרי רומניה, הפרעות בהן נהרס בית הכנסת קורל של בוקרשט ועוד. 
ארמן לוי עמד בראש מערכה נגד כוחות חזקים ממנו בהרבה, וכשהתייאש והפסיק את פעילותו, נסגר גם השבועון.
בנימין חמווי

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת 1860 (ה'תר"ך) לרב משה חמווי, שהיה ממנהיגי העדה המערבית בעיר, בן למשפחה שמוצאה בחלב שבסוריה. בילדותו התחנך בתלמוד תורה ובישיבה בעיר, וידידיו מתקופה זו היו הרבנים חיים משה אלישר, דוד פאפו, יצחק אשכנזי, יעקב מאיר ואליהו משה פאניז'יל.
בשנת 1878 (ה'תרל"ח) יצא לשליחות כשד"ר מטעם כוללות הספרדים בירושלים לערי טורקיה. כשהגיע ללאריסה שביוון (שהייתה אז בשליטת טורקיה), נעתר לבקשת ראשי הקהילה היהודית לכהן כרב ומורה צדק למשך כשנתיים, ולאחר שסיים את כהונתו חזר לירושלים, שם שימש בסוף תקופת כהונת הראשון לציון הרב אברהם אשכנזי כפקיד כוללות הספרדים בירושלים.
בשנת 1883 (ה'תרמ"ג) יצא שוב לשליחות כשד"ר מטעם רבני ירושלים. כשהגיע לבלגרד שבסרביה ב-1884, נעתר לבקשת מנהיגי הקהילה היהודית לכהן אצלם כרב וכמורה הוראה. לאחר מספר חודשים עזב את תפקידו בשל סכסוך שאליו נקלע עם ראשי הקהילה. לאחר כשנתיים חזר לירושלים, ומשם עבר להתגורר בקסטוריה שביוון (שהייתה אז בשליטת טורקיה), שם נבחר לשמש כרב במשך כשלוש שנים.
בשנת 1889 (ה'תרמ"ט) חזר לירושלים, ובעקבות מחלת העצבים ממנה סבל, עבר להתגורר בחיפה בעצת רופאיו. בחיפה עסק לפרנסתו במכירת קרקעות שרכש, וכחלפן כספים כשותף עם יעקב טיאט.
בחיפה סייע רבות לרבני העיר, ונחשב ליד ימינם של הרב אברהם כלפון והרב מסעוד התשואל. בחודש פברואר 1914 נמנה עם מקבלי פניו של אדמונד רוטשילד בחיפה כנציג הקהילה היהודית בעיר.
על השפעתו הרבה בקרב הקהילה היהודית בחיפה, כתב משה דוד גאון: "בימיו לא העיז איש מעדת היהודים בחיפה לחלל את השבת או לפרוץ פרצה כל שהיא במסגרת הדת והמוסר". 
הלך לעולמו ב-25 בפברואר 1925 (כ"ח בשבט ה'תרפ"ה), ונקבר בבית העלמין היהודי הישן של חיפה.
נישא למרים מזל, בנו היה הרב משה חמווי, ובתו לאה נישאה לרב יעקב חי זריהן.
משפט וילסון

משפט וילסון הוא משפט בתורת המספרים, הקובע שאם p מספר ראשוני, אז p מחלק את  (ראו עצרת למשמעות הסימון "!"). המשפט נקרא על-שם ג'ון וילסון, אף על פי שלגראנז' היה הראשון להוכיח את המשפט, בשנת 1773. 
הכיוון ההפוך למשפט נכון גם הוא, משום שאם p שונה​ מ-4 ואינו ראשוני אז הוא מחלק את .

היסטוריה

הראשון שגילה את המשפט היה ככל הנראה המתמטיקאי ההודי Bhāskara I, מאוחר יותר המשפט הוסבר על ידי המדען הערבי איבן אל-היית'ם שחי בתקופת ימי הביניים, בערך בשנת 1000 לספירה. המשפט קרוי על שמו של וילסון, מתמטיקאי אנגלי וסטודנט של אדוארד וארינג, שהזכיר את המשפט במאה ה־18. וארינג הכריז על המשפט בשנת 1770 אף על פי שגם הוא וגם וילסון לא יכלו להוכיח אותו, ולגראנז', ב־1773, היה הראשון שסיפק לו הוכחה. ישנן ראיות שלייבניץ היה מודע לכך כתשעים שנה קודם לכן, אך מעולם לא פרסם זאת.

הוכחה

נניח ש־p ראשוני. לכל  קיים b יחיד באותו טווח, המקיים  (זהו ההפכי של a בחבורת אוילר ). אם a הפוך לעצמו אז , ולכן המספרים היחידים ההפוכים לעצמם הם 1 ו- p-1. מכאן שבמכפלה , כל המספרים פרט ל-1 ו- p-1 מסודרים בזוגות שמכפלתם מודולו p היא 1, ולכן המכפלה כולה שקולה מודולו p ל־. 
אותה הוכחה מתאימה לתוצאה כללית יותר: מכפלת כל האיברים בחבורה אבלית סופית שווה למכפלת האיברים מסדר 2 בחבורה.

יישומים

אם p ראשוני אי-זוגי, אז , ולפי משפט וילסון . לכן, אם , הערך  מהווה שורש ריבועי של 1-. (מאידך, אם  אז 1- אינו שארית ריבועית).

המשפט ההפוך

נוכיח גרסה חזקה של המשפט ההפוך של משפט וילסון. במקרה n=4,  אינו מתחלק ב-4. נראה כי אם  מספר פריק, אז n מחלק את . נבחר מחלק אמיתי של n, . אם a השורש הריבועי של n, אז  (כי ), ומכאן ש-. מכיוון שהן a והן 2a קטנים מ־n הם כלולים במכפלה , ובפרט מכפלה זו מתחלקת במכפלתם , ולכן n מחלק את . אם a אינו שורש של n, אז הוא שונה מ-, ולכן מכפלתם, n, מחלקת את .
נאווין צ'אודרי

ביוגרפיה

צ'אודרי נולד וגדל בבריסטול שבאנגליה. ב-1994 סיים את הלימודים באימפריאל קולג' עם תואר בביוכימיה.
בגיל 16 שיחק צ'אודרי בהופעת בכורה בסרט "מאדאם סוזאצקה" בכיכובן של שאבנה אזמי ושירלי מקליין.
תפקידו הגדול הבא היה בדמות המורה קורט מק'קנה בסדרה הקומית "מורים" בשנים 2001 עד 2003. צ'אודרי מוכר גם מהופעתו בתפקיד השוטר סנג'אי סינג בסדרה המשטרתית "דיאל ופסקו". עוד הופיע בפרק בסדרה "השופט ג'ון דיד".
צ'אודרי שיחק בפרק "Breaking Glass" בעונה השלישית של הסדרה "להעיר את המתים" לצדם של טרוור איב וסו ג'ונסטון. ב-2004 שיחק בתפקיד ראף בסדרת הדרמה "NY-LON" של ערוץ 4.
ב-30 באוקטובר 2005 הופיע צ'אודרי על במת תיאטרון אולד ויק בלונדון במחזה "Night Sky" לצדם של כריסטופר אקלסטון, ברונו לנגלי, דייוויד וורנר, ספרון בורוז ודויד בדיאל. ב-2005 שיחק בתפקיד אורח בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", לצדו של כריסטופר אקלסטון שגילם אז את הדוקטור. ב-2006 הופיע צ'אודרי בסדרת הדרמה "Sinchronicity" בתפקיד מאני.
ב-2009 השתתף צ'אודרי בשני פרקים בסדרה "Free Agents" של ערוץ 4, ובסרט "Skellig". ב-2010 כיכב בתפקיד דני בפיילוט "Reunited" של ה-BBC.
צ'אודרי היה המפיק של סרט קצר זוכה פרסים בשם "This Bastard Business", ושל מחזה קצר בשם "Mashed".
ב-2015 שיחק צ'אודרי בתפקיד אנוואר בסדרת הדרמה "דוקטור פוסטר". ב-2016 גילם את סוני דסאי בפרק הראשון בעונה ה-18 של הסדרה "רציחות במידסומר".
ב-2017 גילם צ'אודרי את נודין צ'אוודרי בסרט הקולנוע "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי".
אות מאבשלום

עלילה

גרפולוגית צעירה בשם אלמה באך מתחקה אחר גבר שכתב ידו נשלח אליה לניתוח. על פי כתב ידו, מגלה אלמה תכונות אופי כגון חריפות שכל, רוחב אופקים ואומץ. היא מגלה אדם יצרי בעל דמיון מפותח, שפה נדירה ורגישות של אמן, גבר הממגנט אליו אנשים אך גם יודע להתבודד ולשמור סוד, ובעיקר אדם המסוגל לאהוב בעוצמות אדירות ומוכן להקריב למען אהבתו– אהבתו לאדמה, אהבתו לאישה– ולשלם על כך את המחיר עד תום. היא נחושה בדעתה לפגוש אותו פנים מול פנים.
הספר מתנהל למעשה בשני מישורי זמן מקבילים. האחד, המתרחש במדינת ישראל בת ימינו, מספר את המסע שאותו עוברת אלמה כדי לגלות את אותו גבר. השני מתאר את סיפור חייו של אבשלום פיינברג, ממייסדי ומנהיגי מחתרת ניל"י.בספר מתואר שיפוץ בית פיינברג בצורה מוחשית.
חומרים ממריצים

חומרים ממריצים (באנגלית: Stimulants, לפעמים Psychostimulants, או Psychotonics, או בשפת הרחוב "Uppers") הוא מונח-על המציין את אותם החומרים - לרבות תרופות וסמים - המגבירים את פעילות מערכת העצבים המרכזית, מגבירים תוך זמן קצר את המרץ, המוטיבציה, את מיקוד הקשב ואת הערנות ולעיתים מרוממים את מצב הרוח ומדכאים את התיאבון. כמו כן הם מגבירים, במידה פחותה יותר, פעילויות פיזיולוגיות נוספות של הגוף. לרבים מהם ויש פעילות סימפתומימטית. חומרים אלה נפוצים בעולם בטבע וכן כחומרים סינתטיים, כתרופות מרשם או ללא מרשם וכסמים, לרבות סמי רחוב וכאלה הרשומים ברשימת הסמים המסוכנים מקבוצת האמפטמינים והקוקאין. החומרים הממריצים הנפוצים ביותר הם הניקוטין, האמפטמינים, הקוקאין והקפאין.
בשנת 2013 החומרים הממריצים שנרשמו הכי הרבה על ידי רופאים היו החומרים הסינתטיים ליסדקסאמפטמין, מתילפנידאט ואמפטמין. יש מעריכים כי אחוז האוכלוסייה שהשתמשה ללא בקורת, בצורה מוגזמת ("שימוש לרעה" - abuse) בחומרים ממריצים אמפטאמיניים (כמו אמפטאמין, מתאמפטמין, MDMA וכו' נע בין 0.8-% 2.1.
לצורך רפואי בפסיכיאטריה ונוירולוגיה משתמשים בחומרים מקבוצת האמפטמינים בעיקר בטיפול בהפרעת קשב וריכוז, נרקולפסיה וכ"אוגמנטציה" בצירוף לתרופות נוגדות דיכאון במקרים עמידים לטיפול הרגיל, כמו כן במצבים אחרי חבלה בראש או אפאתיה אחרי מקרי שבץ, במקרים של קהיון אפאתי, וכו'. בענפי רפואה אחרים משתמשים בכמה חומרים ממריצים, למשל, בדלקות אף (פסאודואפדרין), כתרופות להפרעות בסימפונות (תאופילין) ובהרדמה מקומית. (נגזרות קוקאין).