google/wiki40b huggingface dataset:
PAYDAY: The Heist

משחקיות

ב-Payday: The Heist, השחקנים יכולים להשתמש במגוון של כלי נשק למטרות שלמות (בדרך כלל סביב גנבת חפץ מסוים או כמות מסוימת של כסף). המשחק הוא מגוף-ראשון, אבל מציע כמה פיתולים על נוסחת FPS הסטנדרטית. כאשר השחקן הורג אזרחים השחקן "נענש" במשחק, ולשחקן יש אפשרות לקחת כמה אזרחים כבני ערובה.
המשחק מתמקד בארבעה שודדים (דאלאס, הוקסטון, צ'יינס ווולף) שהם צוות שודדים. השוד הראשון שלהם התקיים בבנק העולם הראשון, שבו הם נכנסו לשוד על ידי מסיכות של ליצנים שמסתירים את פניהם. לאחר השוד הראשון מופיע הודעה שבה כתוב שהם מסודרים לכל החיים, אך כדאי לשדוד עוד מקומות.

פיתוח

מכיוון שהחברה Valve השתתפה בפיתוח המשחק, המשחק מזכיר קצת באופיו את המשחק Left 4 Dead. הסיבות לאופי זה הן לדוגמה: כאשר השחקן מאבד את כל כמות החיים שלו הוא נופל את הרצפה ויש לו זמן מוגבל עד למוות אלא אם אחד מחברי הקבוצה יעזור לו לקום, השלבים בנויים על פי Left 4 Dead (כלומר בסגנון השלבים) רק שבמקום זומבים אלו אזרחים ומקומות כמו בנקים והסיבה האחרונה היא שאחד השלבים היו בבית החולים "Mercy" שהיה השלב הראשון ב-Left 4 Dead בשם "No Mercy".

מכירות

באוקטובר 2012 המשחק Payday: The Heist נמכר כבר כמעל ל-700,000 יחידות.
נבוביים

אנטומיה של הנבוביים

הם מתאפיינים בארגון רקמות פשוט, הכולל שתי שכבות של תאים בלבד, חיצונית ופנימית. בין שתי שכבות התאים שכבת מזוגליאה שהיא שכבת מקפא שאין בה תאים. אצל חלק מהנבוביים השכבה דקה ואצל אחרים היא עבה מאד. השכבה החיצונית קרויה אקטודרמה או אפידרמיס תפקידה בידוד הגוף, הגנה, השגת מזון, אוסמורגולציה, חילופי גזים וכדומה. לעומת זאת, השכבה הפנימית קרויה אנדודרמה או מעי וכוללת בעיקר תאים המתמחים באספקטים שונים של העיכול: בלוטות העיכול, ספיגת מזון וכו'.
הנבוביים הם בעלי סימטריה רדיאלית או כמעט רדיאלית. ישנו רק פתח אחד לכניסת מזון ולפליטת שאריות.
אחד המאפיינים של הנבוביים היא יכולת מסוימת של רגנרציה.
וילוובי שורטלנד

וילוובי שורטלנד (באנגלית: Willoughby Shortland;‏ 30 בספטמבר 1804 – 7 באוקטובר 1869) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומנהלן קולוניאלי. הוא היה המזכיר הקולוניאלי הראשון של ניו זילנד החל משנת 1841, לאחר שבינואר 1840 הוא הגיע לשם יחד עם סגן המושל, ויליאם הובסון. מאוחר יותר הוא היה המושל של האי נוויס ומושל טובגו.

ראשית חייו והקריירה בצי

וילוובי שורטלנד נולד בעיר פלימות' שבאנגליה כבנו של קפטן תומאס ג'ורג' שורטלנד. אחיו היו אדוארד שורטלנד, שהיה רופא, מנהלן וחוקר בניו זילנד ופיטר פרדריק שורטלנד. וילוובי שורטלנד התחנך באקדמיה הימית המלכותית וב-9 בינואר 1818 הוא נכנס לשירות בצי. לאחר שב-18 באוגוסט 1828 הוענקה לו דרגת לוטננט, הוא הוצב על סיפון אה"מ גלטאה (HMS Galatea) ובשנה שלאחר מכן על סיפון אה"מ ריינג'ר (HMS Ranger) בג'מייקה. ב-21 במרץ 1831 הוא קיבל את הפיקוד על אה"מ סקיפג'ק (HMS Skipjack), ספינת סקונר שהייתה מחומשת בחמישה תותחים ובה הוא המשיך לשרת באיי הודו המערבית עד יוני 1883.

ניו זילנד

ב-1839 התלווה שורטלנד לקפטן ויליאם הובסון, המושל הראשון של ניו זילנד, בדרכו למושבה, שעדיין לא סופחה על ידי בריטניה. שורטלנד מונה להיות המזכיר הקולוניאלי ושופט שלום של המושבה. בין התיקים המשפטיים הראשונים שם היה מקרה רצח של רועה צאן בריטי, פטריק רוני, על ידי בן שבט מאורי בשם קיהי שהוסגר לשלטונות על ידי בני שבטו. שורטלנד היה בעיצומה של בחינת המקרה המשפטי כנגד קיהי כאשר ב-20 באפריל 1840, הגיע הרטואה, ראש שבט מאורי בראש כוח לוחמים של כ-300 איש שהחל לבצע מחול האקה. שורטלנד, בהאמינו שכוונותיהם של הלוחמים עוינות, הזעיק סיוע צבאי. אדוארד מרש ויליאמס, שנכח במקום, שלט במאורית והכיר את מנהגי המאורים, הבין שכוונותיהם של הרטואה ושל לוחמיו אינן עוינות ושהם הגיעו כדי להביע באופן פומבי את שאט הנפש שלהם ממעשה הרצח. אדוארד ויליאמס שכנע את הרטואה ואת הלוחמים לעזוב את המקום והסביר להם שהזעקת הכוח החמוש נבעה מחוסר הכרות של שורטלנד עם המנהגים המאורים.
שורטלנד המשיך לפורט ניקולסון (ולינגטון) והמתיישבים שהתגוררו שם הכירו בריבונותה של המלכה ויקטוריה עליהם ובסמכותו של שורטלנד כשופט שלום. ב-5 במאי 1841 מונה שורטלנד להיות המזכיר הקולוניאלי הראשון של ניו זילנד.
לאחר מותו של הובסון ב-10 בספטמבר 1842 ועד להגעתו של המושל החדש, קפטן רוברט פיצרוי ב-31 בדצמבר 1843, ניהל שורטלנד את המושבה. במהלך תקופת כהונתו כמושל הזמני אירעה תקרית וואיראו, שהייתה למעשה טבח שאירע ב-17 ביוני 1843. בתכתובותיו לממשלת בריטניה הביע שורטלנד את חוסר שביעות רצונו מהתנהלותם של המתיישבים שהובילה לטבח. צעד זה גרם לאי פופולריות של שורטלנד וכאשר עלתה מועמדותו להיות המושל, נשלחה עצומה שבה הובעה התנגדות למינויו. ב-31 בדצמבר 1843 הודח שורטלנד מתפקידו כמזכיר הקולוניאלי על ידי פיצרוי.

נוויס וטובגו

ב-1845 מונה שורטלנד להיות המושל של האי נוויס שבאיי ליווארד. לאחר מכן, בשנים 1854 – 1856 הוא כיהן כמושל טובגו ועם סיום תפקידו הוא שב לאנגליה והתגורר באחוזתו שבמחוז דבון עד למותו.
הבונדסליגה האוסטרית

היסטוריה

החל בשנת 1890 התקיימו מועדוני כדורגל שונים באוסטריה, אך למרות שנעשו שני ניסיונות לא הצליחו ליצור ליגת כדורגל לאומית מסודרת עד לשנת 1911. הליגה נשלטה תחילה על ידי "הפדרציה הנמוכה של הכדורגל האוסטרי" ומאוחר יותר על ידי "האליפות האוסטרית הלאומית הנמוכה", אך רק בשנת 1936 יכלו קבוצות מכל רחבי הרפובליקה להשתתף בטורניר.
הליגה הפסיקה את פעילותה בשנת 1938 עם תחילת האנשלוס, והקבוצות האוסטריות הוכנסו ברובן לגאוליגה הגרמנית. קבוצת ראפיד וינה אף זכתה בגביע הגרמני בעונת 1938, וכן באליפות הגרמנית בעונת 1941. למרות זאת, אליפות הליגה האוסטרית נעשתה בצורת תחרות מחוזית של אוסטריה. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוצאו כל המועדונים האוסטרים מהליגה הגרמנית, ורק בשנת 1949 חודש מבנה הליגה באוסטריה.
ב-30 ביוני 1949 פרשו קבוצות הכדורגל של העיר וינה מהליגה והקימו ליגה עצמאית משלהן, דבר שהקשה על קיום הליגה האוסטרית הלאומית שכן המועדונים הטובים באוסטריה היו ברובם מווינה. מאז עברה הליגה שינויים שונים במבנה שלה ובארגון והוקמו גופים שונים ממה שהיו נהוגים לפני כן בארגון הליגה.
אנטולי בנישבסקי

קריירה

בנישבסקי התחיל את הקריירה שלו בנפטצ'י באקו אליה הצטרף בגיל 16 מקבוצת הנוער. בשנת 1966 פרץ לתודעה כאשר כבש 12 שערים בליגה והוליך את קבוצתו למקום השלישי שנחשב להישג השיא שלה בליגת העל הסובייטית ואף זומן לסגל נבחרת ברית המועצות לקראת מונדיאל 1966 בו הגיע עם הנבחרת למקום הרביעי. הוא השתתף עם הנבחרת גם ביורו 1968 ויורו 1972. בשנת 1978 פרש מכדורגל כאשר הוא העביר את כל הקריירה שלו בנפטצ'י בה כבש 136 שערים ב-288 משחקים. בשנת 1981 מונה למאמן נפטצ'י באקו בה אימן במשך שנתיים. הוא אימן בהמשך גם את: אוטומוביליסט מינגצ'ביר, הנבחרת הצעירה של בורקינה פאסו וקפאז.

מותו

בשנת 1987 קיבל התקף לב ראשון אותו שרד. כעבור ארבע שנים קיבל התקף לב שני שגרם לו לאיבוד זיכרון והרופאים אף אבחנו אצלו תרדמת סוכרתית. ב-10 בדצמבר 1997 קיבל התקף לב שלישית אותו לא שרד.
פורד נגד פרארי

עלילה

בשנת 1963, אנזו פרארי פונה אל חברת פורד מוטור באשר להשתלטות אפשרית של פרארי. השיחות מופסקות באופן חד צדדי על ידי פרארי כאשר אנזו מבין שהעסקה כוללת את רכישת סקודריה פרארי, תוכנית המירוצים של פרארי שזכתה במרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1958 ובכל שנה בין 1960 עד 1965. לה-מאן הוא מרוץ הסיבולת הפעיל הוותיק בעולם, שנערך מדי שנה מאז 1923. לאחר שנדחה, הנרי פורד השני הנחה את חטיבת המירוצים שלו לבנות מכונית שתביס את סקודריה פרארי.
הסרט מספר כיצד מעצב הרכב קרול שלבי ונהג מכוניות המירוץ קן מיילס מובילים צוות מהנדסים ומעצבים אמריקנים מפורד לבנות מכונית מרוץ שיכולה לנצח את פרארי האגדית. בסופו של דבר הם מייצרים את הפורד GT40 לקראת הופעתה במרוץ 24 שעות של לה מאן ב-1966.

הפקה

"לעיתים רחוקות הדמויות יכולות להתחרות במכוניות בסרטי מרוצים, אבל זה לא המקרה עם 'פורד נגד פרארי', זהו סיפור מלא חיים ומרגש בו הגברים שמאחורי הגלגלים, דינאמיים בדיוק כמו המכונות בהן הם נוהגים." - ביקורת מתוך The Hollywood Reporter – הוליווד ריפורטר.
הסרט המבוסס על היריבות בין פורד לפרארי על הדומיננטיות במירוץ הסיבולת של לה מאן שנמצא כבר זמן רב במחסני פוקס המאה ה-20 כפרויקט שתוכנן לצאת לפועל. בתחילה היה אמורים לככב בו טום קרוז ובראד פיט לפי תסריט מקורי של ג'ייסון קלר, אך הפרויקט נזנח לאחר שג'ז באטרוורת' וג'ון הנרי באטרוורת' גויסו לכתוב את התסריט עם ג'וזף קושינסקי כבמאי. ב-5 בפברואר 2018 הוכרז כי ג'יימס מנגולד יביים את הסרט על פי התסריט הקודם של ג'ייסון קלר, ג'אז באטרוורת' וג'ון-הנרי באטרוורת'. בהמשך קטרינה באלף, ג'ון ברנטל ונוח ג'ופה הצטרפו לצוות השחקנים לצד כריסטיאן בייל ומאט דיימון בתפקידים הראשיים. ביולי 2018 לוהק ג'ק מק'מאלן לסרט לגלם את אחד המכונאים הבריטיים המפתחים של מיילס, וגם טרייסי לטס הצטרף לשחק את הנרי פורד השני, יחד עם ג'ו ויליאמסון. באוגוסט 2018 לוהק ג'יי ג'יי פיילד בסרט לגלם את מהנדס הרכב רוי לון, ראש רכבי פורד המתקדמים באנגליה ויד-ימינו של הנרי פורד השני. המלחין מרקו בלטרמי אישר בראיון שהוא יכתוב את פסקול הסרט, לאחר שבלטרמי עבד בעבר עם מנגולד ב-3:10 ליומה, וולברין ולוגאן.
הצילומים החלו ב-30 ביולי 2018 ונמשכו 67 יום, והתקיימו בקליפורניה, ניו אורלינס, לואיזיאנה, אטלנטה, סוואנה וסטייטסבורו, ג'ורג'יה, כמו גם בלה מאן, שבצרפת.

הפצה

הקרנת הבכורה שלש הסרט התקיימה ב-30 באוגוסט 2019 במסגרת פסטיבל הסרטים של טליורייד. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר והיה סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שלש ימים מאוחר יותר. הסרט צפוי צאת לקרותסחריות ב-15 בנובמבר.
סלמאן רושדי

ביוגרפיה

רושדי נולד וגדל בבומביי (כיום מומבאי). אביו לא היה מרוצה מצורת הלימוד בהודו ושלח את רושדי בן ה-13 ללמוד באנגליה למרות התנגדות האם. בינואר 1961 החל ללמוד בבית הספר "ראגבי" וסיים בהצטיינות. ב-1965 לאחר המלחמה בין פקיסטן והודו על חבל קשמיר עברה משפחתו לגור בפקיסטן ורושדי חזר לבית הוריו. לאחר זמן קצר חזר שוב לאנגליה, לדבריו היה זה כי הרגיש לא שייך בפקיסטן. באנגליה, התקבל לקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' וסיים בהצטיינות בשנת 1969. באותה השנה הכיר את מי שהייתה אשתו הראשונה קלריסה לוארד. למרות המעמד הגבוה של לוארד, עבד רושדי במשרד פרסום ולטענתו שנא את עבודתו.
מצבם הכלכלי של הזוג הצעיר היה עגום והם נאלצו להשכיר חדר בדירתם. לחדר הצטרפו מי שעתידה להיות המו"לית של בלומסברי פרס, ליז קולדר. את ספרו הראשון, ספר פנטזיה בשם "גריימוס", סיים לכתוב בשנת 1975. הספר לא זכה באהדת המבקרים, שחלקם מחו על העדר הרלוונטיות שלו לעם הבריטי.
בשנת 1979 נולד בנו הבכור זאפאר. שנה לאחר-מכן כתב את הרומן "ילדי חצות" וזכה בפרס "בוקר" היוקרתי באנגליה, בהמשך אותה שנה התגרש רושדי מאשתו קלריסה.
סגנונו הנרטיבי, המשלב מיתוס ופנטזיה יחד עם החיים האמיתיים, תואר כקשור לז'אנר הריאליזם המאגי.
בשנת 1993 קיבל הספר את פרס "הבוקר של הבוקרים", לספר הטוב ביותר שזכה בפרס בעשרים וחמש השנים הראשונות לקיומו.
בספטמבר 1988 פרסם רושדי את ספרו "פסוקי השטן", שזכה בפרס "וויטברד". הספר עורר את זעמם של מוסלמים רבים בשל הדרך שבה מוצגת בו דמותו של הנביא מוחמד, ובפברואר 1989 נאסר לפרסום ולהפצה בכל מדינה מוסלמית. ב-14 בפברואר 1989, בעקבות פרסום הספר, הוציא מנהיג איראן, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, פתווה הקוראת לרצח רושדי. מאז חי רושדי במחתרת ומסתובב עם מאבטח צמוד.
בשנת 1995 זכה ספרו "האנחה האחרונה של המורי" בפרס וויטברד, וב-1996 זכה גם בפרס אריסטיון של האיחוד האירופי.
ב-6 באוקטובר 2006 הוכרז כי רושדי יצטרף למחלקה לספרות אנגלית של אוניברסיטת אמורי.
רושדי חבר באגודת הספרות המלכותית, ובעל עיטור מפקד מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
ביוני 2007 פרצה סערה בעולם המוסלמי בעקבות הענקת תואר האצולה הבריטי "סר" לרושדי. איראן ופקיסטן ייחסו את ההחלטה לגישה האנטי-אסלאמית של שלטונות בריטניה ובפרט של ראש הממשלה, טוני בלייר.
השנים הרבות במחתרת לא ריפו את ידיו מלהמשיך לעסוק בנושא, ובשנת 2015, הוא הוציא ספר חדש העוסק בדמויות מהאסלאם בשם: "שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות".

כחודש אחרי הוצאת הספר, הוא נאם בפתיחת יריד ספרים בפרנקפורט, ואמר שם, בין היתר: 
"כשאידאולוגיה מייעדת עצמה להפוך לדת, עוינות כלפי נשים ויהודים מטואטאת מתחת לשטיח במערב"
בשנת 2017 השתתף רושדי בעונה התשיעית של הסדרה תרגיע בתפקיד עצמו. בעונה זו לארי דייוויד נכשל בניסינו להעלות מחזמר-ביוגרפי אודות חייו של רושדי בשם "פתווה".
התמרה חושית

בפיזיולוגיה, התמרה חושית או טרנסדוקציה היא תהליך של הסבת גירוי חושי מצורה אחת לאחרת. תהליך התמרה זה מתרחש במערכת העצבים והוא אופייני לתאי חוש.
טרנסדוקציה במערכת העצבים מתייחסת לאירועים בהם גירוי מכני, פיסי וכו' נהפך לפוטנציאל פעולה, אשר בהמשך מועבר לכיוון מערכת העצבים המרכזית שבה הגירוי מעובד.
בתהליך ההתמרה החושית הופכים גירויים חושיים חיצוניים לאותות חשמליים בתוך התא. הגירויים הפיזיקליים (למשל פוטונים, לחץ פיזי, או מולקולה מסוימת) פוגעים בקולטני חישה, ובאמצעות תהליכים שונים גורמים לשינוי במתח החשמלי של ממברנת התא. האות החשמלי שנוצר בתא החוש מכונה פוטנציאל קולטן (Receptor Potential), והוא נושא בתוכו מידע על אופיו של הגירוי החושי. מידע זה מועבר הלאה דרך סינפסות לתאי עצב במערכת העצבים ההיקפית והמרכזית. 
תהליך זה נקרא התמרה חושית, כיוון שהאירועים החושיים מותמרים, כלומר "הופכים", לשינויים בפוטנציאל הממברנה של התא. ניתן לתאר את התהליך גם כהמרה של אנרגיה מצורה אחת לאחרת. בחוש השמיעה למשל, אנרגיה מכנית מתנודות של אוויר הנקלטות באוזן עוברת המרה לאנרגיה חשמלית ואנרגיה כימית המשמשות להעברת מידע בתוך מערכת העצבים.

התמרה חושית במערכת הראייה

במערכת החזותית התמרה היא אחת מן המערכות, השנייה בסדר הפעולה  (1. קליטה, 2. התמרה, 3. קידוד), שתפקידה להעביר את האנרגיה הפיזית לדפוסים אלקטרו-כימיים בעצבי החישה. תאי חישה הנקראים "מדוכים" ו"קנים" ברשתית מעבירים את האנרגיה הפיזית של אותות האור לדחפים חשמליים המגיעים למוח. גירוי האור גורם לשינוי הסתגלותי בחלבון רודופסין (אופסין מיוחד המצוי בקנים). השינוי ההסתגלותי גורם לתחילתה של סדרת אירועים מולקולאריים שסופה בהקטנת המדרון האלקטרוני סביב הפוטורצפטור. הירידה בשיפוע האלקטרו-כימי גורמת להקטנת האותות החשמליים הזורמים אל המוח. לכן, בדוגמה הזאת יותר אור פוגע בפוטורצפטור הגורם לטרנסדוקציה של אות לתוך פחות דחפים חשמליים, ובאופן אפקטיבי מועבר הגירוי אל המוח.
IMS/DB

IMS/DB הוא בסיס נתונים היררכי של חברת IBM. האותיות IMS הן ראשי תיבות של Information Management System. ניתן להשתמש ב IMS תחת מערכת הפעלה z/OS על מחשבי המיינפריים של החברה. בסיס הנתונים IMS פותח ב 1966 עבור תוכנית אפולו, תוכנית חלל של ארצות הברית. בסיס הנתונים שפותח עבור תוכנית אפולו נקרא  (Data Language Interface (DL/I. הוא היה בסיס נתונים עם פונקציונליות חלקית. ב DL/I השתמשו מאוחר יותר תחת מערכות הפעלה DOS/VSE, ששירתו ארגונים קטנים. IMS הוא בסיס נתונים בעל פונקציונליות מלאה, ששימש בעבר ומשמש גם היום ארגונים המשתמשים במערכות ההפעלה המיועדות למחשבי מיינפריים גדולים, כלומר: מערכות הפעלה MVS, OS/390 ו z/OS ומערכות הפעלה שקדמו להן. 

לאחר שחברת IBM פיתחה את בסיס הנתונים DB2, הוא נעשה בסיס הנתונים האסטרטגי של החברה. DB2 הוא בסיס נתונים יחסי. המודל של בסיסי נתונים יחסי הוא הנפוץ בשוק. החברה הודיעה על הפסקת פיתוחים חדשים ב IMS/DB והמשך תמיכה בתחזוקת בסיס הנתונים וביצוע הרחבות פונקציונליות הכרחיות. למרות זאת ארגונים רבים המשיכו וממשיכים להשתמש בבסיס הנתונים בכלל ביצועיו הטובים. הביצועים הטובים באו לידי ביטוי במערכות גדולות.
במקביל לפיתוח בסיס הנתונים פותח גם שרת יישומים שנקרא IMS/DC. השילוב בין שני המוצרים טוב, למרות זאת ארגונים רבים העדיפו להשתמש ב IMS/DB ביחד עם מוניטור הטרנזקציות CICS.

בישראל

פלח השוק של IMS/DB בישראל קטן יחסית לחלקו בעולם. בישראל נפוץ יותר מתחרהו בסיס הנתונים הרישתי Adabas של חברת Software AG.
תרומת הדשן

מקור המצווה

מקור המצווה בספר ויקרא, בתחילת פרשת צו:
צַו אֶת אַהֲרֹן וְאֶת בָּנָיו לֵאמֹר זֹאת תּוֹרַת הָעֹלָה, הִוא הָעֹלָה עַל מוֹקְדָה עַל הַמִּזְבֵּחַ כָּל הַלַּיְלָה עַד הַבֹּקֶר וְאֵשׁ הַמִּזְבֵּחַ תּוּקַד בּוֹ. וְלָבַשׁ הַכֹּהֵן מִדּוֹ בַד וּמִכְנְסֵי בַד יִלְבַּשׁ עַל בְּשָׂרוֹ,  וְהֵרִים אֶת הַדֶּשֶׁן אֲשֶׁר תֹּאכַל הָאֵשׁ אֶת הָעֹלָה עַל הַמִּזְבֵּחַ, וְשָׂמוֹ אֵצֶל הַמִּזְבֵּחַ. וּפָשַׁט אֶת בְּגָדָיו וְלָבַשׁ בְּגָדִים אֲחֵרִים, וְהוֹצִיא אֶת הַדֶּשֶׁן אֶל מִחוּץ לַמַּחֲנֶה אֶל מָקוֹם טָהוֹר
— ספר ויקרא, פרק ו', פסוקים ב'-ד'

פירוט המצווה

על הכהן ללבוש בגדי כהונה, שהם - לדעת חלק מן הראשונים - פחותים בחשיבותם מבגדי הכהונה הרגילים, ולדעת ראשונים אחרים בגדים רגילים. אחר כך עליו לקדש את ידיו ואת רגליו, ליטול מחתה מכסף הממוקמת בפינה המערבית של הכבש, לעלות בכבשׁ העולה אל המזבח, לחפור בעזרת המחתה בערימת האפר שהצטברה על המזבח כדי לקחת אפר נקי, לחתות אפר וגחלים אל תוך המחתה (בכמות של לפחות קומץ אחד), לרדת חזרה אל העזרה, לפנות שמאלה לכיוון מזרח העזרה, לפסוע כעשר אמות צפונה של הכבש ולרוקן את האפר שבמחתה על רצפת העזרה, במרחק שלושה טפחים מן הכבש ולקיים את מצוות התורה :"ושמו אצל המזבח".
לאחר תרומת הדשן, עולים הכוהנים האחרים אל המזבח, מסלקים למקום אחד את כל האפר והגחלים שהצטברו בעבודת הקרבנות של יום האתמול, ומתחילים לארגן את המזבח לעבודת היום החדש. כאשר הצטברה כמות גדולה של אפר על המזבח, היו מפנים אותה - לאחר תרומת הדשן - למקום מיוחד מחוץ למחנה.
לפי המדרש אחד הנסים שנעשו בבית המקדש היה שהאפר שהיו מרימים מן המזבח ושמים בבית הדשן, היה נבלע במקומו, ולא היה ניכר מבחוץ.
בימי חול היו מבצעים את תרומת הדשן סמוך לעלות השחר. בימי כיפורים היו עושים זאת מיד אחר חצות הלילה, ובשאר החגים היו עושים זאת לאחר שעבר השליש הראשון של הלילה.
יחיאל חורב

יחיאל חורב (זילברמן) (נולד ב-1944) היה משנה למנכ"ל משרד הביטחון וראש המלמ"ב עד יולי 2007.

ביוגרפיה

חורב נולד בשנת 1944 בתל אביב ובגיל צעיר עבר לקיבוץ חולתה. ב-1962 התגייס לחטיבת גולני, שם שירת בגדוד 12 (ברק) והשתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו במסגרת שירות המילואים בחיל השריון הגיע לדרגת רב-סרן. הוא השתתף, בסוף שנות השישים, במשלחת של צה"ל שאימנה את צבא קונגו. כששב בשנת 1969 גויס לתפקיד קצין ביטחון באחת היחידות של הוועדה לאנרגיה אטומית.

שירותו במשרד הביטחון

בשנת 1974 מונה חורב להיות האחראי על מחלקת האבטחה הפיזית ביחידת המלמ"ב והתקדם עד לתפקיד סגנו של ראש המלמ"ב חיים כרמון. בשנת 1984 יצא חורב ללימודים במכללה לביטחון לאומי למשך שנתיים. כששב ליחידה בשנת 1986 התפוצצה פרשת מרדכי ואנונו. כרמון היה באותו הזמן בחו"ל וחורב, כסגנו, מונה לעמוד בראש צוות בין-משרדי לטיפול בפרשה, בשיתוף נציגי השב"כ והמוסד. לאחר פרישתו של כרמון (שהפך למקס"מ: הממונה על קשרי חוץ, סיוע ביטחוני ומלמ"ב) באותה שנה, מונה חורב להיות ראש המלמ"ב.
בתפקידו כראש מלמ"ב נחשב חורב למחמיר ביותר. הוא היה האחראי לתנאי המאסר הקשים בהם הוחזק ואנונו ועל תנאי השחרור של מרקוס קלינגברג. הוא גם העביר את עמירם לוין מתפקיד בכיר במחלקה לנושאים מיוחדים ואבטחת מידע לאחר שלדעת חורב התרשל לוין במשימתו ולא צינזר כראוי את הפרוטוקולים שבית המשפט העליון התיר לפרסם ממשפטו של ואנונו. על חורב נמתחה גם ביקורת על האופן שבו טיפל בפרשת תא"ל יצחק יעקב. חורב גם מנע במשך מספר שנים את פרסום ספרו של אבנר כהן "ישראל והפצצה" ופורסם שאבנר כהן לא הגיע לישראל במשך אותן שנים כיוון שחשש ממעצר בידי חורב ואנשיו.
בשנת 2003 מונה חורב למשנה למנכ"ל משרד הביטחון, בנוסף לתפקידו כראש המלמ"ב. בשנת 2006 היה מעורב בפרשיה שבה שידרגה ישראל מזל"טים עבור סין, זאת אף על פי שהתחייבה בפני ארצות הברית שלא תעשה כן. הפרשה גרמה למשבר אמון בין המדינות וארצות הברית סירבה לשתף פעולה עם בכירי מערכת הביטחון המעורבים בה, בהם חורב. בשנת 2007 שימש כממלא מקום מנכ"ל משרד הביטחון, לאחר שהמנכ"ל הקודם גבי אשכנזי הפך לרמטכ"ל, ועד כניסתו של פנחס בוכריס לתפקיד המנכ"ל. ביולי של אותה שנה פרש חורב לגמלאות.
משמש יושב ראש הדירקטוריון של חברת בתי זיקוק צירון בע"מ המתמחה בהקמת בתי זיקוק באפריקה.
תיכון סוויט ואלי

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בחייהן של אליזבת וג'סיקה וייקפילד, שתי תאומות אשר לומדות בתיכון "סוויט וואלי" שבקליפורניה ובחבריהן. בעוד שאליזבת היא נערה ידידותית ובעלת אופי חם, אחותה התאומה ג'סיקה היא שחצנית, ערמומית, ותעשה הכל על מנת להשיג את מבוקשה.
הסכם נצוח פאשה

הסכם נָצוּח פאשה (בפרסית: عهدنامه نصوح پاشا; בטורקית: Nasuh Paşa Antlaşması) הוא הסכם שנחתם ב-20 בנובמבר 1612 בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הספווית לאחר סדרת קרבות ביניהן שנמשכו מ-1603.

הרקע להסכם

ב-1590, על פי הסכם איסטנבול, שנחתם בעקבות מלחמה ארוכה שהתרחשה בשנים 1577-1589 והסתיימה בתבוסה של הצד הפרסי, נאלץ עבאס שאה הראשון של פרס לוותר על צפון-מערב איראן ועבר הקווקז לטובת האימפריה העות'מאנית.
לאחר שפתר בעיות פנימיות, ציפה עבאס שאה הראשון להזדמנות להחזיר את השטחים שאבדו. ב-1593, כאשר הסולטאן הצעיר אהמט הראשון עלה לשלטון באימפריה העות'מאנית, הרחיב את המלחמה הארוכה עם האימפריה ההבסבורגית, ודיכא מרידות ג'לאלי באנטוליה. ב-1603 פתח השאה במלחמה נגד העות'מאנים. למרות שהעות'מאנים הצליחו להקים קו הגנה נגד כוחות הספווים, שניים מהסרדרים שלהם, צ'יגאלאזדה יוסוף סינאן פאשה וקויוצ'ו מוראט פאשה, מתו בנסיבות טבעיות במחנות החורף בדיארבקיר ב-1605 ו-1611. המצב של חוסר אנשים בניהול המערכה גרם לוזיר הגדול נצוח פאשה לחתום על ההסכם ב-1612.

תוצאות ההסכם

ההסכם היה ראשון בו האימפריה העות'מאנית ויתרה על שטחים שכבשה קודם לכן. לאימפריה הספווית ההסכם נתן יוקרה שבעקבותיה השאה לא הסכים לשלם מס. בנוסף שני נסיכים גרוזיניים לאחר תקיפה ורצח מושל קרבאך ביקשו מקלט אצל הסולטאן, ובעקבות האירועים, הקרבות בין הצדדים התחדשו ב-1615. ב-1616 כוחות האימפריה הספווית לאחר קרב גוקצ'ה כבשו את טביליסי.
אופטימיסט (מפרשית)

אופטימיסט (באנגלית: Optimist) היא מפרשית לשייט יחיד העשויה פיברגלאס או פלסטיק בדגמים בסיסיים יותר.

תיאור

ממדי הדגם קטנים יחסית, אורכה 2.35 מטר, רוחבה 1.20 מטר והיא שוקלת 35 קילוגרם. ממדיה הקומפקטיים תרמו להיותה הסירה הפופולרית ביותר לשם הכרת עולם השיט לילדים. כמו גם היא זכתה לפופולריות בשל היותר זולה יחסית, פשוטה וקלה לתפעול. לסירה הגה ידני וחרב נשלפת מה שמקנה לה גם ניידות. המפרש שבו משתמשים באופטימיסט הוא מפרש גף.
חלקים מסוימים בסירה נקראים בדרך כלל "אופטי". כינוי נוסף לסירה הוא IODA על-שם המחלקה העולמית אשר אחראית על סירת האופטימיסט – אגודת מפרשיות האופטימיסט העולמית (the international optimist dinghy association).
סירת האופטימיסט נפוצה בישראל במועדוני שיט שונים וכן נערכים בה תחרויות בינלאומיות. על שייט האופטימיסט להיות בגודל ובמשקל מסוים, הגבלה זו משתנה ממדינה למדינה.
פנחס קנטורוביץ

ביוגרפיה

פנחס בן אברהם לֶיְבּ קנטורוביץ נולד בסתיו 1866 בעיירה סְלונים שליד גרודנה, בפלך גרודנה של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנו של דיין משכיל. בגיל 4 התייתם מאביו. התחנך ברוז'ינוי, שם נישאה אמו בפעם השנייה.
למד ב"חדרים" וישיבות. ב-1886 הגיע לוורשה כמורה פרטי בביתו של זאב יעבץ, שביתו שימש בית ועד לסופרים עבריים כגון יוסף לייב זוסניץ, א"ש פרידברג, שפ"ר, חיים יחיאל בורנשטיין, פסח רודרמן ונחום סוקולוב. עם האחרון התיידד במיוחד, ומאוחר יותר הוציא לאור את כתביו היידיים.
כתב בעיקר מאמרי מדע פופולרי ב"הצפירה", "הצופה", "הזמן", "לוח אחיאסף", "עולם קטן", "הטבע והחיים", "הכוכב" (1924). היה כותב קבוע ב"יודישע פאָלקס-ציַיטונג" שבעריכת מרדכי ספקטור חיים דב הורביץ, וכן ביומון "דער טעלעגראף" של סוקולוב, ב"אידישעס וואָכענבלאט" של הלל צייטלין, וב"דאס יודישע ווארט".
קנטורוביץ היה בעל הוצאת ספרים, בית מסחר ספרים וספריית קריאה ברח' שְליסקָה (Śliska)‏ 35 בוורשה. הוא עצמו התגורר ברח' מַריאנסקה (Mariańska)‏ 2. הוא שימש כמו"ל של ספרים עבריים ויידיים שהוא עצמו חיבר, תרגם או עיבד: "תורת החימיא", "החימיא בחיי יום יום" מאת פרופ' לאסאר-קוהן, "הארץ", "די ערשטע ידיעות פון דער נאטור-לעהרע" ("די ערד" מאת  לוּנקֶביץ', "מאגנעטיזם, עלעקטריציטעט" על פי ניצ'אייב, "אנפאנג פון פיזיק" מאת סטניסלב קראמשטיק (Stanisław Kramsztyk); במקור הופיעו ככרכים נפרדים כסדרת "וויסענשאפטליכע פאָלקסביבליאטעק", 'הספרייה המדעית לעם'), "ווי אזוי ווערט מען ווידער יונג", "פרעמד-ווערטערבוך, פאָליטישע בראָשורן, "אויפן דעק" (בשפל) מאת מקסים גורקי, "מאָדערנער יודישער פאָלקסבריוונשטעלער" מאת ד"ר פ. בערלינער (1925, יידיש ופולנית).
בין הספרים שהופיעו בהוצאתו היו גם 34 מחזות, וכן סידורים, חומשים וספרי לימוד שפות (פולנית, עברית וכו').
אולם מכולם הצליח להתפרנס רק בקושי.
קנטורוביץ נפטר בדצמבר 1927 בתום מחלה קשה וממושכת, בגיל 62. נקבר בבית הקברות היהודי בעיר.
הותיר את אשתו רבקה, שני בנים נשואים, לאון ויֶז'י קנטורוביץ, ונכדים.
אוגר סיני

תיאור

אורכו של האוגר הסיני נע בין 82 עד 127 מ״מ (אורך הזנב 20-33 מ"מ) ושוקלים בלידתם כ-1.7 גרם, ובבגרותם שוקלים בין 35—40 גרם. הם חיים שנתיים עד שלוש שנים בממוצע. 
גופו  של האוגר הסיני, בהשוואה למיני האוגרים האחרים ״ארוך ודק״ וזנבו  ארוך יחסית לאוגרים אחרים. אשכיהם של הזכרים גדולים יחסית, ולכן בדרך כלל מגדלים כחיות מחמד רק את הנקבות והזכרים משמשים בעיקר לרבייה ומחקר.
הצבע של אוגרי הבר הוא חום עם פס שחור במורד עמוד השדרה, גוונים שחורים ואפורים ובטן לבנה. גוונים אלו, בשילוב עם המבנה הגמיש שלהם והזנב ארוך, גורמת להם להיראות "עכבריים" לעיניים מסוימות, ולמעשה, הם חברים בקבוצה שנקראות אוגרי עכברוש. חוץ מאוגרי הבר, זן נוסף הוא האוגר הלבן המנוקד הסיני, אשר לעיתים קרובות הוא אפרפר-לבן כולו, עם פס כהה בודד על הגב שלו.
מזגם יכול להיות די מרושע, אך טיפולם קל מאוד; אחת מהתכונות החביבות שלהם הן היצמדות לאצבע עם ארבע רגליהם כמו עכבר קציר על גבעול תירס. אוגרים סיניים יכולים להיות די עצבניים בצעירותם, וכשמתבגרים ונעשים יותר ממושמעים, הם יכולים להיות עדינים יותר עם אופי חברותי.
בעבר, האוגרים הסיניים היו חיות מעבדה נפוצה, עד שהוחלפו על ידי העכבר והחולדה הנפוצים אשר קלים יותר לשימור.

מוטציות צבע

רק שלוש מוטציות צבע ידועות נמצאות באוגרים סיניים, סוג רגיל / פראי, מכותם הדומיננטי ולבנים שחורים.  נורמלי ודומיננטי זמינים בסחר חיות המחמד ברחבי הממלכה המאוחדת (בריטניה), ואילו לבן שחור עיניים הוא נדיר מאוד, ורק מעטים מהם בבעלות מגדלים חובבים בבריטניה.
ג'ורג' בונהאם

סר סמיואל ג'ורג' בונהאם (באנגלית: Sir Samuel George Bonham; בסינית: 文咸 או 般咸; ‏7 בספטמבר 1803 - 8 באוקטובר 1863) היה מושלה השלישי של הונג קונג.

קורות חיים

בונהאם נולד בפברשאם שבקנט ב-7 בספטמבר 1803 והיה בנם של רב החובל ג'ורג' בונהאם (שעבד בחברת הודו המזרחית הבריטית) ושל איזבלה, רעייתו השנייה. אביו טבע עם ספינתו בשנת 1810 בהיותו בן 7.
בשנת 1837 מונה בונהאם לתפקיד מושל מושבת המיצרים (סינגפור והסביבה), תפקיד בו כיהן עד שנת 1843. לאחר תום כהונתו שירת בחברת הודו המזרחית וב-20 במרץ 1848 מונה לתפקיד המושל השלישי של הונג קונג, וכן לתפקיד נציג מוסמך של החברה - האחראי על הסחר עם סין.
בתקופת כהונתו כמושל הקפיד על תקציב מאוזן ועודד את שוק הנדל"ן בהונג קונג במטרה להגביר את הכנסות הממשל ממסים. במהלך כהונתו נאבק חיל הים המלכותי הבריטי על השליטה בים שסביב הונג קונג למול שודדי הים ששלטו אז באזור. בשנת 1850 קיבל את תואר אביר מסדר האמבט, ובשנת 1852 קיבל תואר ברונט.
בשנת 1846 נשא בונהאם לאישה את אלן אמיליה ברנארד, ונולד להם בן אחד - ג'ורג' פרנסיס בונהאם.
בונהאם פרש מתפקידו באפריל 1854.
רעייתו של בונהאם נפטרה בשנת 1859. בונהאם עצמו נפטר ב-8 באוקטובר 1863.
על שמו של בונהאם נקראים רחוב בונהאם בסינגפור, ומספר רחובות באי הונג קונג.