google/wiki40b huggingface dataset:
מריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין

הבריחה מרוסיה

מריה הייתה בת שושלת רומנוב האחרונה שהצליחה להימלט ללא פגע מרוסיה לאחר תחילת המהפכה. היא בילתה את השנה הראשונה למהפכה באזור הקווקז שכן עדיין קיוותה כי בנה קיריל ירש את הכתר. עם התקרבם של הבולשביקים לאזור בשנת 1918 ברחה המשפחה באמצעות סירה בים השחור לעיר אנאפה ולאחר שנה וחצי, כאשר הצבא הלבן היה על סף תבוסה סופית, עזבו את האזור לתמיד ושטו לוונציה.
מריה המשיכה במסעה מוונציה דרך שווייץ לצרפת, שם החלה בריאותה להדרדר. היא נפטרה בעיירה קונטרסויל שבצפון-מזרח צרפת ב-6 בדצמבר 1920, בת 66, מוקפת על ידי משפחתה. בעזרתו של חבר המשפחה הוברח אוסף התכשיטים של מריה מחוץ לרוסיה וכיום אחד מנזריה נמצא בבעלותה של המלכה אליזבת השנייה.
אחוות הגולגולת והעצמות

אחוות הגולגולת והעצמות (באנגלית: Skull and Bones) היא אחוות סטודנטים במבנה של אגודת סתרים, המתקיימת מאז 1832 באוניברסיטת ייל. בין החברים בה בשנות לימודיהם ניתן למצוא נשיאים, שופטים עליונים, קציני צבא וראשי תעשייה המהווים את עמוד השדרה הפוליטי, החברתי והכלכלי של ארצות הברית.

רקע

האחווה הוקמה על ידי ויליאם הנטינגטון ראסל, שלמד בגרמניה בשנת 1831, הוא הושפע מהוגים גרמנים ובפרט ממאמרו של יוהאן גוטליב פיכטה "נאום אל העם הגרמני", בו טען שהצעירים צריכים לקחת את מושכות ההנהגה הכושלת (שהביאה ב-1806 את המפולת הצבאית מול צבאות נפוליאון בונפרטה). כמו כן הושפע ממנהגם של הסטודנטים הבוגרים באוניברסיטאות להתכנס באגודות סתרים, בעלות טקסים, סמלים ומטרות משותפות ותחושת אחווה בין החברים.
עם חזרתו של ראסל לייל הקים את אחוות הגולגולת והעצמות יחד עם אלפונסו טאפט, אביו של הנשיא ויליאם האוורד טאפט, שהיה גם הוא, בשעתו, חבר באחווה. הסיבה המיידית על רקעה התגבשה האחווה הייתה מחלוקת באשר לפרס אחוות ההצטיינות פי בטא קפא של אותה שנה, שתרמה לפרישת חברי סניף האחווה בייל שהקימו את "אחוות הגולגולת והעצמות".

שיטת קבלה

בכל אביב (בדרך כלל בחודש אפריל) מתקיים בקמפוס "Tap Day", בו נבחרים לאחווה 15 תלמידי שנה שלישית, שהצטיינו כמנהיגים חברתיים, בעלי הישגים ומקובלים על חבריהם. משנת 1991 נבחרות גם נשים לאחווה, שהייתה עד אז לגברים בלבד. הנבחרים נקראים "Bonesmen" ("אנשי-עצמות") והם ממשיכים להיקרא כך גם לאחר שבגרו.

"הקבר"

ב-1856 הוקם היכל לאחווה לצורך כינוס החברים ועריכת טקסים סמליים, הנשמרים בסוד. החזית נבנתה בסגנון נאו קלאסי דמוי-מקדש מצרי-הלניסטי. המבנה הורחב ב-1903 וב-1911 נוספו לו בגבו מגדלים בסגנון נאו גותי.

322

בסמל האחווה, מתחת לגולגולת ולעצמות כתוב המספר 322. הסיבה אינה ידועה בוודאות. גרסה אחת טוענת שהכוונה היא לשנת הייסוד 32' (1832) ולאחווה גרמנית כלשהי. גרסה אחרת מקשרת את המספר לשנת מותו של דמוסתנס (לפני הספירה).

כינויים

באופן מסורתי מקבלים החברים "כינויים מחתרתיים". למשל "בועז" הוא כינוי הניתן לקפטן פוטבול, "שטן גבוה" (Long Devil) הוא החבר הגבוה ביותר, כינויים נוספים הם "בעל", "אודין", ת'ור, מגוג, המלט, "הדוד רמוס" (כינוי גנאי לשחור במופע מינסטרל) וכדומה.

השפעה וחשיבות

מהתבוננות ברשימת החברים בלבד ניתן ללמוד על העוצמה הגלומה בהשתייכות מגיל צעיר לקבוצה מעין זו. הקשרים הבלתי-אמצעיים הנוצרים באחווה בין מדינאים, אנשי תעשייה וצבא לדורותיהם מהווים רקמה מאחדת ויוצרים אליטה מובהקת.
בין הבוגרים הבולטים של האחווה נמנים נשיאי ארצות הברית ויליאם האוורד טאפט, הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש (גם אביו, פרסקוט בוש, היה חבר באחווה) וג'ורג' ווקר בוש, מזכיר המדינה ג'ון קרי, המשורר ארצ'יבלד מקליש, אנשי התעשייה הנרי ג'ון היינץ; פרסי אייברי רוקפלר, מנכ"ל סטנדרד אויל וחברת הנשק רמינגטון; ראסל דוונפורט (Russell Davenport), סגן נשיא בית לחם סטיל ויוצר דירוג החברות של כתב העת Fortune; אלפרד גוון ואנדרבילט הראשון (Alfred Gwynne Vanderbilt I); "אבי ה-CIA" רוברט א. לווט ועוד.
בוגרי האחווה ממשיכים להיות חברים בארגון הבוגרים הנקרא "נאמנות ראסל" ("Russell Trust Association"). אגודת בוגרי האחווה מחזיקה באי פרטי בנהר סנט לורנס באפסטייט ניו יורק בשם "אי האיילות" (Deer Island).

בתרבות

בשנת 2000 הופק הסרט "גולגולות" המגולל את סיפורה של אחווה הדומה מאד במאפייניה ל"גולגולות ועצמות". בשנת 2006 גילם מאט דיימון את דמותו של אדוארד וילסון, חבר אחווה וסוכן CIA בסרט הרועה הטוב. מונטגומרי ברנז, בעל תחנת הכוח הגרעינית בסדרה משפחת סימפסון, הוא בוגר-כביכול של האחווה.
סופיה, נסיכת יוון ודנמרק

ביוגרפיה

הנסיכה סופיה נולדה ב-26 ביוני 1914 בקורפו שביוון. היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לצאר ניקולאי הראשון. דרך אמה, אליס, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של סופיה הוא הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבטן.
משפחתה של סופיה, יחד עם שאר משפחת המלוכה היוונית, נאלצה לעזוב את יוון לאחר מלחמות הבלקן. המשפחה התיישבה בצרפת, אולם בשל בריאותה הרופפת של הנסיכה אליס החלה המשפחה להתפזר באירופה: הנסיך פיליפ עבר לגור עם קרוביו באנגליה, בעוד אחיותיו נישאו לנסיכים גרמנים והתיישבו בגרמניה. אליס, שחוותה התמוטטות עצבים ואובחנה כסכיזופרנית, אושפזה בבית חולים בשווייץ ונשארה שם במשך רוב שנות השלושים.
כשאחיה פיליפ התחתן בשנת 1947 עם הנסיכה אליזבת, סופיה ואחיותיה לא הוזמנו לטקס משום שהיו נשואות כולן לנסיכים גרמניים, ודעת הקהל הבריטית באותה התקופה, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה מאוד אנטי-גרמנית.
הנסיכה סופיה מתה ב-3 בנובמבר 2001 במינכן, בגיל 87. היא קבורה לצד בעלה, שנפטר חמש שנים מאוחר יותר בשליירזה שבגרמניה.
ממון

ממון הוא מלאך או שד המתואר בכתבים נוצריים החל מהמאות הראשונות לספירה. ממון נקשר לרדיפת בצע וחמדנות, משבעת החטאים בנצרות אשר העונש עליהם הוא מיתה.

מקור

מבחינה אטימולוגית המילה "ממון" באה מהשפה הארמית ('ממונא'), ופירושה "עושר" או "הון אישי". באותה משמעות, הושאלה המילה גם לעברית וגם ליוונית (mammonas). 
בברית החדשה מופיעה קביעתו הרטורית הבאה של ישו:  "לא יוכל איש לעבד שני אדנים כי ישנא את-האחד ויאהב את האחר או ידבק באחד ויבזה את-האחר לא תוכלו עבוד את-האלהים ואת-הממון". (הבשורה על פי מתי, פרק ו' פסוק כד).  המונח הארמי מופיע כצורתו (Μαμωνᾶς) בתעתיק היווני של פסוק זה, ואפשר ומשום כך פורש הפסוק הזה בידי קוראים מאוחרים (שאינם דוברי ארמית או עברית) כאילו המדובר על ישות רוחנית המקבילה לישות האלוהית.

תכונות

ממון מזכיר בתיאורו את פלוטוס, אל העושר והכסף במיתולוגיה היוונית ואת האל הרומאי דיס-פאטר וייתכן שהוא מבוסס עליהם. חיזוק לסברה זו הוא תיאורו של פלוטוס בקומדיה האלוהית בה הוא מופיע כשד דמוי זאב - הזאבים היו מקושרים בימי הביניים לתאוות בצע. תומאס אקווינס תיאר בצורה מטאפורית את השד ממון כ"נישא מהגיהנום מעלה אל הארץ בבואו למלא את לב האדמה בתאוות בצע וחמדנות".
אלכסנדר רודצ'נקו

ביוגרפיה

רודצ'נקו למד אמנות בבית הספר בקאזאן בין השנים 1914-1910. לאחר מכן עזב למוסקבה, ושם למד גרפיקה בשנת 1915 והיה אסיסטנט של הפסל ולדימיר טאטלין. במוסקבה עזב במהרה את סגנון הציור הפוטוריסטי לטובת המופשט-גאומטרי. את ציוריו הגאומטריים צייר באמצעות סרגל ומחוגה. 
את עבודותיו הגאומטריות הראשונות הציג בתערוכה שארגן טאטלין במוסקבה ב-1916, ובשנת 1918 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוסקבה. דוגמה לאחד מציוריו הגאומטריים הוא הציור "אדום וצהוב". בהמשך שנה זו צייר את סדרת העבודות "שחור על שחור" (1918) כמענה לסדרה המפורסמת של קזימיר מלביץ', "לבן על לבן". בשנת 1919 החל ליצור עבודות קונסטרוקטיביסטיות תלת-ממדיות שנעשו בעץ, מתכת וחומרים שונים. בעבודות אלו עשה שימוש בצורות גאומטריות שיצרו קומפוזיציות דינמיות. לדוגמה, מבנה תלוי משנת 1920. 
בשנת 1921 הוא הציג טריפטיכון על בסיס 3 צבעי יסוד (צהוב, כחול ואדום) שלדבריו היווה את ״מות הציור״ מכיוון שבו מלאכת הציור מוצתה והגיעה למסקנה הלוגית שלה, ולכן לא נותר צורך לחקור את המדיום הזה. בין השאר, עבודה זו היוותה השראה לעבודה של היטו שטיירל ב-2007.
רודצ'נקו הוביל פלג מתוך התנועה הקונסטרוקטיביסטית שנקרא "קבוצת הפרודוקטיביסטים". קבוצה זו האמינה שיש לחזק את הקשר בין האמנות לתעשייה, וכן ליצור קשר טוב יותר עם אוכלוסיית הפועלים והצרכנים. לדוגמה, עיצוב פנים וריהוט למועדון עבור פועלים משנת 1925. רודצ'נקו דחה את האמנות היפה לטובת האמנות השימושית. הוא עזב את הציור לטובת צילום, יצירת פוסטרים, איור ספרים, טיפוגרפיה, עיצוב רהיטים ועיצוב תפאורות לקולנוע. 
הוא אייר את ספרי שיריו של ולדימיר מאיאקובסקי בין השנים 1929-1925 וגם את הירחון הקונסטרוקטיביסטי "קינו - פוט". הוא צילם בעבור עיתונים רבים, והיה אחד מראשוני היוצרים שעשה שימוש בפוטומונטז'. בעבודות אלו נמשך אל נושאי הספורט, הקרקס, תהלוכות חגיגיות ודרך החיים הסובייטית. כצלם ביצע ניסויים בתקריבים. רודצ'נקו ביים סרטים תיעודיים ויצר תפאורות רבות לסרטים ולהצגות, ביניהם ההצגה "חרק המיטה" (1929) (תמונות נוספות) בבימויו של גלבוב פנדלום. 
רודצ'נקו זכה בארבעה פרסים בתערוכת אמנות בפריז בשנת 1925, וזו הייתה הפעם היחידה שיצא מגבולות ברית המועצות. 
במשך חייו יזם בניית מוזיאונים במסגרת תפקידים ממשלתיים-תרבותיים, ולימד אמנות.
ז'ולודק

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1486 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1921 נכללה העיירה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי ז'ולודק

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציבורית יהודית וציונית תוססת. בעת הכיבוש הסובייטי בתחילת מלחמת העולם השנייה הולאמו עסקי יהודים בעיירה. 
ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הציתו חלקים גדולים ממנה. לאחר מכן, רצחו הגרמנים כמה עשרות יהודים מהעיירה, לאחר שהאשימו אותם במעשה השריפה. כעבור ימים אחדים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת מסירת רכוש וגיוס לעבודות כפייה, בהן נרצחו כמה עשרות עובדים.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן וצפוף שהוקם בה, אליו הועברו גם יהודי העיירה אורלה. מעת לעת רצחו הגרמנים קבוצות של עשרות יהודים בגטו.
ב-9 במאי 1942 נערכה בגטו אקציה, בה הובלו כ-1,000 עד 1,400 יהודים לבורות ירי מחוץ לעיירה, ונרצחו בהם. בד בבד ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים. כ-80 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו הועברו ב-21 במאי 1942 לגטו שצ'וצ'ין, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
כלוביס הרביעי

ביוגרפיה

כלוביס היה בנו הבכור של תאודריק השלישי ואשתו כלוטילדה. עם מות אביו ב-691, לאחר שבע עשרה שנות שלטון, הוא עלה לכס המלוכה כשהוא עודו ילד, כשהיה בערך בן עשר. כמו אביו וכמה מקודמיו, נעדר כלוביס כל סמכות ממשית ממילא: זה עשורים שכוחם של המלכים המרובינגיים היה סמלי בעיקרו, והם מלכו בתואר בלבד, בעוד שהכח האמיתי היה שייך למאיורדומוס שלהם. אי לכך, כונו השליטים המאוחרים בשושלת בשם מלכים עושי-כלום. תאודריק השלישי היה חלש גם ביחס לקודמיו, שכן תמך במאיורדומוס ברתר נגד המאיורדומוס פפין האמצעי. כשפפין ניצח בקרב טרטי ב-687, הוא נותר בעל הכח הבלתי מעורער בממלכה הפרנקית המאוחדת והחל לכנות את עצמו דוכס הפרנקים. פפין שלט למעשה במדינה בזמן מלכותו של כלוביס הצעיר.
הרשומות מספקות מידע מועט ביותר על חייו, ומזכירות רק שירש את אביו וממת ממחלה כעבור פחות מארבע שנים, בעודו בן ארבע עשרה או חמש עשרה.
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה

תולדות המקום

הקומפנדיו כולל את המבנים ואת החפצים שהיו שייכים לגריבלדי ולבני ביתו. החפצים נאספו והוצבו במקומם הנוכחי כשנפתח המוזיאון בשנת 1978. במקור, הבית הראשון שנבנה היה בעל שלושה חדרים. הוא מצוי עד היום בדרום החווה. הבית נבנה בעזרת בנו של ג'וזפה גריבלדי, מנוטי (Menotti), וחבר עוזריו. כאשר גדלו צורכי הבית, הביא גריבלדי מעיר הולדתו בית עשוי מעץ. מסביב לחווה הוא בנה גדר אבנים, להגנה מפני חיות הבר. לבסוף בנה את "הבית הלבן", הנראה מעבר לעץ שניטע לכבוד בתו, היום במרכז המתחם. הבית עצמו נבנה בפשטות ללא קישוטים.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג

ב-30 במאי 1626 התרחש הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג (בסינית: 王恭廠大爆炸), שבבייג'ינג, בסין, אשר גרם למותם של כ-20,000 אנשים.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג הוא אסון הפיצוץ הקטלני ביותר (בפער ניכר) בהיסטוריה.

הפיצוץ

הפיצוץ התרחש בבוקר ה-30 במאי 1626, ליד "וואנגונגצ'אנג מפעל לאבק שרפה". עדויות מדברות על קול רעם חזק שנשמע עד למרחק של 150 ק"מ מאזור מהמפעל. פסולת הועפה מהפיצוץ ונמצאה במרחקים עצומים (30 ק"מ) מהמוקד. דווח כי הקרבנות הופשטו מבגדיהם על ידי עצמת הפיצוץ, ובלט בהיעדרו נזק סטנדרטי מאש.
הקיסר, טיאנצ'י, היה תחת לחץ גדול של הציבור שהאמין כי הפיצוץ היה עונש משמיים. הנסיך הטוען לכתר שיאנצ'ונג, שהיה בן שנה, נספה אף הוא בפיצוץ.
נזאז

נזאז היא שכבה חרסיתית המצטברת בעומק של 1.5 - 2 מטר בקרקעות חוליות בעיקר באזור מישור החוף. הצטברות החרסית נגרמת בעקבות השקיה של שטחים חקלאיים במשך תקופה ארוכה (חקלאות אינטנסיבית) בשיפולי ההר וסחיפה של החרסית לאזור מישורי. גרגרי החרסית עשירים בתחמוצות ברזל ולאחר השקיעה במישור נוצרת שיכבה אטימה למים מתחת לפני האדמה.
שכבת הנזאז גורמת שלוליות בשטחים החקלאיים, לבעיות ניקוז ולשלוליות חורף.
ניקוד ארצישראלי-טברני

הניקוד הארצישראלי-טברני הוא שיטה גרפית לסימון ההגייה של טקסטים עבריים וארמיים בידי יהודי ארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה, במהלך ימי הביניים. 
שיטת ניקוד זו עושה שימוש בסימנים הגרפיים של שיטת הניקוד הטברנית כדי לשקף את ההגייה הארצישראלית (הדומה להגייה הספרדית), במקום את ההגייה הטברנית. לכן, אף על פי שהסימנים הגרפיים זהים, ההגייה המשתקפת מהם שונה מזו שבשיטה הטברנית.
השיטה שימשה לניקוד המקרא, המשנה והתרגומים הארמיים למקרא (תרגום אונקלוס לתורה, תרגום יונתן לנביאים ותרגום כתובים). שימוש נפוץ נוסף הוא בסידורי תפילה ובמחזורים אשכנזיים בימי הביניים המוקדמים.

תפוצתה של שיטת הניקוד

בימי הביניים שלטה בארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה (הן במערב והן במזרח)  ההגייה הארצישראלית. להגייה זו אמנם נוצרה שיטת ניקוד מיוחד (ניקוד ארצישראלי), אבל היא לא זכתה להתקבל, והשימוש בה כנראה מעולם לא חרג מעבר לגבולות ארץ ישראל. על כן כתבי יד של ספרות חז"ל ושל מחזורים וסידורים נוקדו – מי יותר ומי פחות – בשיטה הארצישראלית-טברנית. 
ואכן, שיטה זו הייתה שיטת הניקוד העיקרית לטקסטים לא מקראיים בימי הביניים. עם כתבי היד החשובים המנוקדים ניקוד ארצישראלי-טברני נמנים כתב יד פארמה למשנה (בתמונה) וכתב יד רויכלין לנביאים וכתובים, הכולל גם את תרגום יונתן ואת תרגום כתובים.
רק בימי הביניים המאוחרים החלה (בעיקר במזרח אירופה) מגמה של כפיית כללי הניקוד הטברני על טקסטים אלו, והשיטה הארצישראלית-טברנית הלכה ונזנחה.
אינגריד אוליבר

ביוגרפיה

אוליבר נולדה בלונדון. היא והשותפה שלה לורנה ווטסון הכירו בבית הספר לבנות "טיפין" בקינגסטון אפון תיימס. בספטמבר 2005 הופיעו השתיים בפעם הראשונה ביחד בתיאטרון קנל קפה  בלונדון. מאז הן השתתפו במופעים בפסטיבל הפרינג' באדינבורו בשנים 2006 וב-2007.
אוליבר הופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות בהן בסדרת הטלוויזיה "דוק מרטין" בכיכובו של מרטין קלונס, סדרת המערכונים "The Penny Dreadfuls Present... The Brothers Faversham" ברדיו, ובסדרת הרדיו "Another Case of Milton Jones". היא שיחקה בתפקיד נטלי בסדרה "פיפ שואו" בערוץ 4.
היא השתתפה בסרט "Angus, Thongs and Perfect Snogging" בתפקיד מיס סטאמפ, וב-2009 הופיעה בסיטקום "Plus One" של ערוץ 4.
ב-2010 שיחקה אוליבר בתפקיד מימי תרוקמורטן בסדרת הטלוויזיה "Material Girl" של BBC1 לצדן של לנורה קריצ'לו ודרבלה קירוואן.
ב-2012 הופיעה אוליבר יחד עם שותפתה למופעים קומיים בתוכנית "Let's Dance For Sport Relief", בריקוד בולרו המפורסם בביצועם של טורוויל ודין .
ב-2013 הופיעה בפרק הראשון בתוכנית הבישול "The Great Comic Relief Bake Off".
בנובמבר 2013 השתתפה אוליבר ב"יומו של הדוקטור", פרק הספיישל לציון 50 שנה לסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו", בתפקיד אוסגוד. היא לבשה את הצעיף הצבעוני שהיה אופייני לדמותו של הדוקטור הרביעי (טום בייקר). בנובמבר 2014 הופיעה שוב בתפקיד אוסגוד בפרקים האחרונים של הסדרה בעונה הראשונה של פיטר קפלדי כשהיא לבושה בדמות הדוקטור. כשהפעם היא מחקה את הדוקטור ה-11 (מאט סמית) בלבוש של חולצה ועניבת פרפר אדומה, וגם את הדוקטור ה-10 (דייוויד טננט) במכנסיים כחולות ונעלי אולסטאר אדומות. כשהן נתקלות בסייברמן מיסי מעלימה אותה.
בסתיו 2015 חזרה להופיע בתפקיד אוסגוד בסיפור בן שני חלקים בהשתתפות זייגונים. הפרקים בהם הופיעה היו "פלישת הזייגונים" ו"מהפך הזייגונים".
תמר אלאור

ביוגרפיה

אלאור נולדה בתל אביב, ליונה (אופטובסקי-דאום) ודוד פריימן. גדלה בעבר הירקון המזרחי של העיר ומתגוררת שם גם כיום. את לימודיה התיכוניים עשתה ב"תיכון חדש" בעיר. למדה באוניברסיטת תל אביב לשני התארים הראשונים וכתבה את עבודת הדוקטור שלה באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' דפנה יזרעאלי ופרופ' חיים חזן.
החל מ-1992 היא מלמדת במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית. שימשה בתפקידים שונים במחלקה זו ובפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה, והחל מ-2009 היא משמשת כחברה בוועד של הרשות לתלמידי מחקר של האוניברסיטה. מ-2008 מלמדת את קורס המבוא לאנתרופולוגיה באוניברסיטה, במקביל להוראה בקורסים לספרות ואנתרופולוגיה, מגדר ודת, קריאה בטקסטים תרבותיים קאנוניים בשיטת לימוד של "בית מדרש", וקורס מתקדם בשיטות מחקר איכותניות.
בין השנים 2004–2007 עמדה בראש מרכז לייפר לחקר המגדר, והייתה חברה בקבוצת מחקר על חינוך ודת במרכז סכוליון באוניברסיטה העברית. שהתה פעמיים כעמיתת מחקר במרכז לחקר היהדות באוניברסיטת פנסילבניה, CAJS, ושימשה כפרופסור אורחת במלגת גינור בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק.
במחצית שנות התשעים נמנתה על הצוות הרחב שהקים את מכללת עלמא לתרבות עברית.

תחומי מחקר

אלאור מתמקדת בחקר הצומת המחבר מגדר, תרבות וידע, ועסקה בעיקר בחקר נשים חרדיות ודתיות. עבודת הדוקטור שלה הייתה מחקר חלוצי בקרב נשים חרדיות. מאז פרסום העבודה כספר ב-1992, משמש מחקר זה כנקודת מוצא והתייחסות לחקר נשים בישראל, לחקר האוכלוסייה החרדית, ולעבודה אתנוגרפית השייכת לפרק "החדש" באנתרופולוגיה. הממצאים שנגעו למחקר זה נבדקו שוב באופנים שונים בשתי אוכלוסיות נוספות השייכות לחברה הדתית בישראל: הקהילה הציונית-דתית, והמזרחית ספרדית (כולל "מתחזקים" וחוזרים בתשובה); על מחקרים אלו הוציאה אלאור שני ספרים נוספים. באופן זה נוצר מעין מחקר השוואתי, הנדיר יחסית בעבודות אתנוגרפיות בנות זמננו.
על פי דרכה של אלאור, לימוד הפן האורייני בחיי נשים חרדיות, דתיות מודרניות, וחרדיות מזרחיות וחוזרות בתשובה, נוגע בקבוצות העיקריות הרוקמות את "המגזר הדתי" ומגיע אליהן דרך הפריזמה המגדרית. משם נפתחים חלונות אל כל ההקשרים המשמעותיים לחיי נשים ואנשים דתיים ומתקבלות תובנות סוציולוגיות הקשורות לפרמטרים כלכליים, פוליטיים, אתניים, משפחתיים ואחרים.
ב-2009–2010 כתבה מחקר קטן היקף על לימוד התניא בקרב נשים בחסידות חב"ד, ועל שאלות הנוגעות לגילוי וכיסוי גופן של נשים דתיות במרחב הציבורי בישראל בהשוואה לסוגיית הרעלה בצרפת, טורקיה, בלגיה ומרוקו.
החל משנת 2008 עוסקת אלאור במחקריה בחקר תרבות חומרית בישראל, ומתמקדת באובייקט "סנדל ישראלי". זהו מחקר מרובה אתרים וגישות, החובק עבודה ארכיונית, אתנוגרפיה, ארכאולוגיה, טכנולוגיה ומיתולוגיה.
פרסמה מאמרים רבים הנובעים מתחומי המחקר העיקריים שלה, וכן מאמרים בנושאים אחרים, כגון אמהות ישראלית, מתודולוגיה אנתרופולוגית, ספרות ואמנות פלסטית בהיבטים חברתיים, כתיבה מחקרית ועוד.
יצחק מייטליס

מחקר

מייטליס מחזיק בדעה לפיה יציאת מצרים היא אירוע היסטורי שאירע בשנת 1445 לפנה"ס בימי אמנחתופ השני, שהיה המלך השביעי של השושלת ה-18.
לתאריך זה הוא מגיע על ידי חישוב מהנאמר בימי הקמת מקדש שלמה: "וַיְהִי בִשְׁמוֹנִים שָׁנָה וְאַרְבַּע מֵאוֹת שָׁנָה לְצֵאת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם בַּשָּׁנָה הָרְבִיעִית בְּחֹדֶשׁ זִו הוּא הַחֹדֶשׁ הַשֵּׁנִי לִמְלֹךְ שְׁלֹמֹה עַל יִשְׂרָאֵל וַיִּבֶן הַבַּיִת לַ-ה'". הרי שבניין המקדש אירע כארבע מאות ושמונים שנה אחרי צאת בני ישראל ממצרים. התאריך המקובל במחקר להקמת מקדש שלמה הוא בשנת 965 לפנה"ס, ומכאן שיציאת מצרים אירעה בשנת 1445 לפנה"ס.
מייטליס טוען כי רק על פי תיארוך יציאת מצריים לשושלת ה-18 נוכל להבין את דברי משה במקרא לפיהם לא ייתכן לזבוח השה במצרים, כבקשת פרעה: "וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה, לֹא נָכוֹן לַעֲשׂוֹת כֵּן, כִּי תּוֹעֲבַת מִצְרַיִם, נִזְבַּח לַ-ה' אֱלֹהֵינוּ: הֵן נִזְבַּח אֶת-תּוֹעֲבַת מִצְרַיִם, לְעֵינֵיהֶם--וְלֹא יִסְקְלֻנוּ" (ספר שמות, פרק ח', פסוק כ"ב), וכן "כי תועבת מצריים כל רועה צאן" (ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק ל"ד).
השה היה האל המרכזי של מצריים רק בשושלת ה-18, ואילו בשושלות האחרות היו עשרות בעלי חיים שונים שהיו מקודשים למצרים.
הוא מוצא רמז ליציאת מצריים ובעיות בממלכה המצרית, מנסיגת הממלכה המצרית מאזורי הלחימה בצפון ארץ ישראל שאירעה בשנים 1444–1446. במסע הכיבוש השני של אמנחותפ שאירע בשנת 1446 לפנה"ס, הגיעו כוחות מצריים עד לצפון סוריה, ואילו במסע הכיבוש השלישי שאירע שנתיים לאחר מכן, הגיעו המצרים עד לכענן בלבד. הסיבה לנסיגה זו אינה ברורה במחקר ההיסטורי, וכך כותב נדב נאמן: "אם נזכור שמדובר בשליט המתמודד על הבכורה בסוריה, קשה למצוא הסבר מניח את הדעת לתיאור מפורט זה של מלחמות זוטא הנערכות באזורי השרון ועמק יזרעאל. אלא אם כן נניח שמצרים נחלה מפלה בשנה הקודמת, אין צורך לציין שכשלונות הן בבל ימצא בכתובות מלכותיות". יצחק מייטליס מציע שזו אירעה בעקבות בריחת עם ישראל, שאירעה בין שני המסעות, שהכריחה את מצרים להסיג כוחות צבא דרומה.
מייטליס מחזק את דבריו, שיציאת מצרים אירעה במאה ה-15 לפני הספירה, ולא במאה ה-14, מכך שנמצאה כתובת במקורות מצרים מהמאה ה-14 לפנה"ס המדברת על קיומו של גורם בשם 'אשר' שיושב בגליל.
על אף היותו תלמיד של ישראל פינקלשטיין, סובר מייטליס כי ממלכת ישראל המאוחדת אכן התקיימה, כפי שמתואר בתנ"ך.

פרסים

בשנת תשס"ה (2005) זכה מייטליס בפרס שרת החינוך ליוצרים בתחום התרבות היהודית, מנימוקי ועדת השופטים: "בדור של התמחות ושל בניית חומות בין תחומי ידע, גדל הצורך בחיבור בין התחומים שלא רק מקשר אלא מביא להפריה הדדית. זה נכון במיוחד בלימוד התנ"ך לצד המחקר הארכאולוגי. לכן יש חשיבות רבה לניסיון לקדם את לימוד המקרא מתוך זיקה לכלל התרבות היהודית ובו זמנית, גם להתייחס למחקר הארכאולוגי ולדון באופן מעמיק בממצאים הפיזיים שהתגלו ובפרשנותם. מעטים האנשים שיכולים לשלב ידע עמוק בתנ"ך ובפרשניו המסורתיים יחד עם הבנה "מבפנים" של המחקר הארכאולוגי בן זמננו. אחד המבטיחים שבהם הוא ד"ר יצחק מייטליס".
הפוליטיקאי

תקציר העלילה

הסדרה עתידה לספר את סיפורו של פייטון הובארט, תלמיד תיכון הלומד בתיכון המקומי בסנטה ברברה השלווה, השואף לעלות לגדולה פוליטית ולהיבחר ביום מן הימים לנשיאות ארצות הברית, ולהביא לאורך עונותיה את המרוצים הפוליטיים בהן דמותו מעורבת.
בעונה הראשונה, על מנת להגשים את חלומו, פייטון מוכרח להתחיל מהשלב הבסיסי ביותר ולעלות לצמרת הזירה הפוליטית הבוגדנית ביותר - הזירה הפוליטית התיכונית.

פיתוח

ב-5 בפברואר 2018 הוכרז כי "נטפליקס" הזמינה מההפקה שתי עונות. ההזמנה הגיעה לאחר מלחמת הצעות בה היו מעורבים "הולו ו"אמזון פריים וידאו". הסדרה נוצרה על ידי בראד פלצ'וק, איאן ברנן וראיין מרפי, שאף מפיקים אותה לצדו של בן פלאט. חברות הפקה המעורבות בהפקת הסדרה הן "Fox 21 Television Studios" ו-"Ryan Murphy Productions".

ליהוק

לצד ההכרזה על הפקת הסדרה, אושר שהשחקן בן פלאט יככב בתפקיד ראשי בסדרה וכי ברברה סטרייסנד וגווינת' פאלטרו מנהלות משא ומתן על תפקידים ראשיים בסדרה. ב-16 ביולי 2018 הוכרז שזואי דויטש, לוסי בוינטון, לורה דרייפוס ורנה ג'ונס לוהקו לצוות השחקנים הראשי. ב-11 באוקטובר 2018 דווח שהשחקן דילן מקדרמוט הצטרף לצוות השחקנים. ב-4 בנובמבר 2018, סטרייסנד חשפה במהלך ריאיון ל"הניו יורקר" שהיא בחרה לדחות את התפקיד שהוצע לה בסדרה על מנת להמשיך לעבוד על אלבומה החדש "Walls), ושג'סיקה לאנג לוהקה לתפקיד שיועד לה. ב-3 בדצמבר 2018, מקדרמוט הודיעה בראיון לרדיו "Sirius XM" שג'נוארי ג'ונס לוהקה לדמותה של אשתו בסדרה. במרץ 2019 הוכרז שבט מידלר וג'ודית לייט יככבו בסדרה.
טום וורנר

חייו

וורנר נולד למשפה יהודית בניו יורק יש לו אחות אחת ואח אחד. אחיו הוא פטר וורנר. בעל תואר ראשון מטעם אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1972 נישא לג'יל וורנר ולהם שלושה ילדים טד, אמנדה וקרולין. בשנת 2003 הזוג התגרש.
לוורנר בעלויות בכמה קבוצות ספורט הבולטות ביניהם הן סן דייגו פאדרס וליברפול.
ב-1 בדצמבר 2010 הודיעה רשמית קבוצת הכדורגל ליברפול שוורנר רכש את הקבוצה עבור סכום של 300 מיליון פאונד.