google/wiki40b huggingface dataset:
ורה רובין

קורות חייה

ורה רובין נולדה בפילדלפיה ב-23 ביולי 1928, למשפחה יהודית. אביה פיליפ קופר, יליד וילנה, היה מהנדס חשמל. אמה רוזה אפלבאום, ילידת בסרביה, עבדה בחברת הטלפון בל. בגיל צעיר עברה עם משפחתה לוושינגטון. כבר בילדותה התעניינה באסטרונומיה. אביה עודד אותה בכך, לקח אותה למפגשי אסטרונומים חובבים ועזר לה לבנות את הטלסקופ הראשון שלה, כשהייתה בת 14. 
בגיל 20 נישאה לרוברט רובין, כימאי פיזיקלי, שאותו הכירה במהלך לימודיהם באוניברסיטת קורנל. לזוג בת ושלושה בנים, וארבעתם הם בעלי תואר דוקטור למדעים.
ב-25 בדצמבר 2016 נפטרה רובין.

השכלה ומסלול מדעי

ורה קיבלה תואר ראשון בקולג' ואסאר בשנת 1948.
היא רצתה ללמוד אסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון, אולם נשים לא יכלו ללמוד במסלול זה עד לשנת 1975. על כן למדה לתואר שני במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קורנל, את התואר השלימה ב-1951. בין מוריה היו ריצ'רד פיינמן והאנס בתה.
את הדוקטורט קיבלה בשנת 1954 מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, המנחה שלה בדוקטורט היה ג'ורג' גאמוב. עם תום לימודיה הועסקה כעוזרת מחקר באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1962 קודמה שם לדרגת פרופסור חבר. החל מ-1965 קיבלה גם מינוי כאסטרונומית במכון קרנגי למדע בוושינגטון. שם היא הגיעה למעמד של חוקר בכיר (Senior Fellow). בשנת 1965 גם זכתה להיות האישה הראשונה שהורשתה להשתמש בטלסקופים של מצפה הכוכבים פאלומר.
רובין הייתה שותפה בכתיבת למעלה מ-110 מאמרים מדעיים.

המאבק המגדרי

רובין גילתה כבר בשלב מוקדם בחייה את האפליה המגדרית במערכת המדעית. היא ניסתה להתקבל ללימודי התואר השני באסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון אלא שהם לא קיבלו נשים באותן השנים. ניסיון מוקדם זה הביא אותה למאמץ מתמשך להשגת שוויון לנשים במדעי הטבע. במיוחד בתחום שלה, האסטרונומיה. היא נאבקה לשיתוף יותר נשים במחקר האקדמי, לצירוף יותר נשים לאקדמיה הלאומית למדעים ולוועדות שיפוט אקדמיות.

פעילותה המדעית

רובין נודעה במחקריה על דינמיקת גז וכוכבים בגלקסיות, מחקרים שהייתה להם תרומה משמעותית בגילוי מרכיבים בלתי ידועים של היקום ובמיוחד החומר אפל. 
עוד במהלך לימודיה לתואר השני הייתה מהראשונים לגילוי הסטיות מקבוע האבל של הגלקסיות. היא העלתה השערה, שהייתה שנויה במחלוקת בזמנה, שהגלקסיות מסתובבות סביב גורם לא ידוע, זאת בנוסף לתנועתן "החוצה" על פי תאוריית המפץ הגדול. 
הדוקטורט שלה היה מהעבודות הראשונות על קיום צבירי גלקסיות, תאוריה שהפכה למקובלת רק שני עשורים מאוחר יותר. מחקריה הראשונים, לאחר סיום הלימודים, עסקו בעקומות סיבוב של גלקסיות (rotation curves of galaxies). היא גלתה את אי ההתאמה בתנועה הזוויתית של הגלקסיות בין הערכים המחושבים לפי התאוריה לבין הערכים הנצפים. המהירות הזוויתית של הסיבוב, כפי שנצפתה על ידה, הייתה צריכה להביא ל"העפה" החוצה של חלקי הגלקסיה החיצוניים. רובין ראתה בכך הוכחה נסיונית לקיום החומר האפל.
אנדריי דינקו

אנדריי דינקו (Андрэй Дынько; נולד ב-1974) הוא עיתונאי בלארוסי, עורך העיתון היומי הוותיק "נאשה ניבה" (Naša Niva) ומעורכי המגזין Arche. 
הוא נחשב לאחד מהמבקרים הקולניים כנגד שלטונו הדיקטטורי של נשיא בלרוסיה, אלכסנדר לוקשנקו. הוא נעצר במהלך הבחירות של שנת 2006 ובילה כעשרה ימים במעצר.
דוברבה זאגרב

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1976 והשתתפה בליגה הקרואטית הראשונה בשנים 1986-1989, שהייתה באותה עת ליגה של ליגת העל היוגוסלבית. בעונת 1993/94 החלה להשתתף בליגת העל הקרואטית. 
בעונת 1999/00 תחת השם "בנסטון", הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף על האליפות והפסידה לציבונה זאגרב. בתחילת עונת 2000/01, נחתם הסכם חסות עם חברת "דונה". בעונת 2005/06 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, אך חזרה לאחר עונה אחת.
ההשתתפות הראשונה של הקבוצה במסגרת אירופאית הייתה בגביע קוראץ' בעונת 1996/97 במשחק מול מכבי ראשון לציון. הקבוצה המשיכה להשתתף ברציפות בגביע קוראץ' עד שנת 2002.
הקבוצה מארחת באולם הספורט בשכונת דוברבה, המכיל 1800 מקומות.
ענבייה

עִנְבייה (uvea; ולפי המונח האנטומי: גְּלִימַת גַּלְגַּל הָעַיִן הַמְּצֻנֶּרֶת, TA: tunica vasculosa bulbi), שנקראה בעבר גְּלִימַת הָעַיִן הָאֶמְצָעִית (tunica media oculi), היא הגלימה האמצעית מבין שלוש הגלימות המרכיבות את העין האנושית. כאשר שכבה זו מוצאת מעין אנושית בנתיחה שלאחר המוות היא כהה ודומה בגודלה לענב וייתכן שזהו המקור לשמה.
אידה נודאק

ביוגרפיה

נולדה כאידה טאק. קיבלה את התואר דוקטור לפיזיקה בשנת 1921 מהאוניברסיטה הטכנולוגית של ברלין .
חזתה את המהפכה המדעית של 1938–1939 כאשר פרסמה כבר בשנת 1934 את השערתה לפיה "ייתכן שבעת הפגזת יסודות כבדים בנייטרונים, יסודות אלו מתפרקים למספר רכיבים גדולים, שהם בוודאי איזוטופים של יסודות מוכרים, אבל לא שכנים (בטבלה המחזורית) של היסודות שהופגזו", אלא שהשערה זו לא זכתה לתשומת לב מספקת. האפשרות כי גרעיני אטומים כבדים יתפרקו ליסודות קלים יותר נחשבה לתאוריה בלתי-קבילה לחלוטין.
רות בקי-קולודני

ביוגרפיה

רות בקי נולדה בחיפה למשפחת חלוצים ציונית. בת למלכה לבית פיש ולמשה קולודני. סבה מצד אביה הוגלה לסיביר בימי הצאר האחרון, וסבה מצד אמה היה בעל טחנת קמח בכפר הורודץ (בוויקיפדיה האוקראינית) – הטחנה הראשונה בסביבה שפעלה בקיטור. אחי אביה שמריהו קולודני היה מראשוני הכשרת "קלוסובה", ואחי אמה, ברל פיש, שימש בקלוסובה ראש צוות עבודת מחצבות ונספה שם. אח אחר של אמה, לייב פיש, היה ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר המחוז קובל, ואף נשלח מטעם התנועה הציונית לייצג את פלך ווהלין בטקס הקמת האוניברסיטה העברית בהר הצופים ב-1925.
הוריה עלו ארצה ב-1936 ועבדו תחילה בקטיף הדרים בחוות קלמניה ליד צופית, זאת למרות שאמה קבלה תואר מבית הספר הלאומי הגבוה למהנדסים בקן (ENSICAEN) שבצרפת כמהנדס כימאי (1933). לאחר מות אביה בהיותה בת שנתיים וחצי, שימשה אמה מחנכת ומורה לכימיה וטבע. תחילה לימדה במשק הפועלות בשכונת בורוכוב ולאחר מכן, בימי מלחמת העצמאות ולאחריה - בחולדה. בימי מלחמת העצמאות הקיבוץ שימש בסיס ליציאת שיירות לירושלים והופגז לא מעט, ואז פונו כל הנשים והילדים לתל אביב. במהלך השנים העמידה אמה מלכה קולודני אלפי תלמידים ברחבי הארץ ונחשבת לאחת המורים הראשונים בישראל (רישיון הוראה מטעם משרד החינוך מס' 22).
סיימה בית ספר עממי בנווה שאנן, (1954) ו"תיכון חדש" שברחוב שבתאי לוי בחיפה (1957). בזמן לימודיה בבית הספר היסודי כתבה רשימות קצרות במדור "קוראינו כותבים", ב"דבר לילדים", ואף התכתבה מעל דפי העיתון עם אליעזר שמאלי על אהבת הטבע והארץ.
בשנות נעוריה הייתה פעילה בתנועות נוער, שבאותן שנים הדריכו להגשמה, צניעות ואהבת הארץ בסיסמה "עלה נעלה ויכול נוכל". בכל חופשת לימודים השתתפה במחנות עבודה בקיבוצים שחינכו לחריצות, עבודת שדה ואהבת הארץ. ב-1956, בתקופת קליטת העליות הגדולות והקמת עיירות הפיתוח, זכתה במקום ראשון בתחרות חיבורים ארצית מטעם "רוטרי" בנושא קליטת עלייה, עבור החיבור "גשר" שבו כתבה כי בני הנוער חייבים להוות את הגשר לקליטת העולים.
בצבא שירתה כחיילת בפיקוד צפון (1957–1959). לאחר מכן למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות עברית ואנגלית, וסיימה לימודי מוסמך ותעודת הוראה ב-1965. תוך כדי הלימודים עברה קורס "עורכי תוכניות רדיו" והחלה לעבוד ב"קול ישראל".
בשנים 1965–2005 הייתה שדרנית תוכניות תעודה ב"קול ישראל". תוך כדי עבודתה כמנהלת "מרכז ההדרכה" של רשות השידור, ולאחר שנוכחה בחשיבות התיעוד בעל פה כמקור להכרת השינויים הדרמטיים והדינמיים של עם ישראל משואה לתקומה – החלה לכתוב רומנים היסטוריים וביוגרפיות. רוב ספריה עוסקים בביטוי ההגשמה הציונית בצורה חווייתית-סיפורית המיועדת להנחיל את הסיפור הציוני גם לדור הצעיר.
מ-2005 לאחר צאתה לגמלאות מתנדבת בקליטת עולים מאתיופיה במרכז הקליטה "מבשרת ציון", ומקיימת קשר פרטני עם תלמידים המתקשים בלימודים ועם בני משפחותיהם.
פרלאן מנדי

קריירה

מנדי נולד במולאן-אן-איוולין שבצרפת, להורים ממוצא סנגלי. בגיל 15 מנדי הושב על כיסא גלגלים ונאמר לו כי לא יוכל לשחק כדורגל אי פעם בעתיד.]
בעונת 17–2016 שיחק מנדי בקבוצת לה הבר מהליגה השנייה, וערך 35 הופעות. ב-19 באוגוסט 2016 כבש מנדי את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 1–3 לטרואה במסגרת הליגה השנייה.
מנדי חתם באולימפיק ליון אשר שיחקה בליגה הראשונה, וב-29 ביוני 2017 הוא חתם על חוזה לחמש שנים בעבור חמישה מיליון יורו. מנדי כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-15 בספטמבר במשחק מול קן במסגרת הליגה.
ב-19 ביוני 2019, חתם מנדי בריאל מדריד על חוזה לשש שנים.

נבחרת צרפת

בנובמבר 2018, מנדי זומן לבחרת צרפת וערך את הופעתו הראשונה ב-20 בנובמבר 2018, כאשר נכנס כמחליף במסגרת משחק ידידות מול נבחרת הולנד.
בית פין

תולדותיו

הקרקע שעליה נבנה הבית נרכשה על ידי הקונסול הבריטי ג'יימס פין ורעייתו בשנת 1852. הסכום ששולם עבורה 250 ליש"ט, הועבר בתשלומים במשך 5 שנים. 
בשטח שבו נבנה הבית נמצא קולומבריום מהתקופה הרומית, מספר גתות עתיקות חצובות בסלע, ובורות מים, שנחצבו על ידי פועלים יהודים אנשי היישוב הישן. גרייבסקי כתב בספרו כי על הבורות נחקקו כתובות מיוחדות, כגון: "אסוף את העם ואתן להם מים". מעל משקוף הכניסה חקוקות היו המילים: "יראת אלהים מועלת (מועילה) לכל, בשנת 1852", ועל השנייה: "תן לנו היום לחם חוקנו, בשנת 1855"; ובשער של הבית היו חקוקות המילים: "כרם אברהם אבינו בשנת התרי"ב 1852", המנציחה את תאריך רכישת הקרקע. 
הבית נבנה על ידי כחמישים פועלים יהודים בשנת 1855, כחלק ממפעל התיישבות שיזם פין בשנות החמישים של המאה ה-19, מפעל שיהא, במילותיו, "מושבת החרושת להעסקתם של בני ירושלים". פין ורעייתו הקימו חווה חקלאית שנקראה "כרם אברהם" על שם אברהם אבינו, ובמרכזה בית מידות, שקומתיו השתיים נבנו בהדרגה. סביב הבית זרעו מיני תבואות ונטעו עצי פרי; ובהם זית וגפן, ומהם הצליחו הפועלים לייצר מעט שמן ויין. 
בשנותיו הראשונות, שימש הבית כמעון קיץ למשפחת פין, ולאחר פטירת ג'יימס, כבית מגורים לרעייתו.
בתקופת המנדט הבריטי שימש הבית כבית סוהר לצעירים שנתפסו או הורשעו בפשיעה.

לאחר 1948

לאחר הקמת המדינה היה הבית אכסניה ליחידות צה"ל: משמר הגבול והגדנ"ע, כסניף של מתחם המחנה הצבאי שנלר הסמוך. 
המבנה הוכרז על ידי עיריית ירושלים כאתר לשימור.
בשנת 1980 מכר מינהל מקרקעי ישראל את הבית, שהיה בניהולו, למרכז מוסדות קרלין סטולין של חסידי קרלין. הקונים דאגו לשמר את רוב הבית וסביבתו בהתאם לאופי האדריכלי ההיסטורי, ועל פי הנחיות רשות העתיקות ועיריית ירושלים; והוסיפו ובנו בניינים סביבו. במקום ישנה מעין גלריית תמונות על האתר וכן מספר פריטים בעלי עניין היסטורי המוצגים במקום.
במתחם הבית שוכנת קריית חינוך גדולה, הכוללת שני מוסדות לבנות, ובהם כ-1,000 תלמידות. האחד, "בית ברכה", בית חינוך לבנות של קהילת חסידי קרלין-סטולין. נוסד בשנת 1961 כמסגרת חינוכית ייחודית בהתאם למורשת החסידות. במסגרתו פועלים מעונות יום, גני ילדים, בית ספר יסודי ועל-יסודי. השפה המדוברת היא יידיש, אולם שפת ההוראה היא עברית. 
השני, "בת ציון" נועד לקליטה וחינוך בנות עולות ממדינות חבר העמים. בית ספר הוא על-יסודי, במתכונת של ממלכתי דתי ובתנאי פנימייה באיכות גבוהה. נוסד בשנת 1996 על ידי מרכז מוסדות קרלין-סטולין, כהמשך למסגרות החינוך לנוער היהודי שהוקמו על ידם במדינות חבר העמים, מיד לאחר ה"פרסטרויקה", בשנת 1989.
עובדיה יעבץ

תולדותיו

נולד בצעדה לשושלת רבנים. סבו, הרב עובדיה יעבץ, היה אב בית הדין של צפון תימן ונודע כתלמיד חכם וכבקי בקבלה וברפואה טבעית. 
בהיותו בן פחות מעשרים הוסמך לרבנות על ידי סבו. לאחר מות סבו (בשנת 1941), כיהן תחתיו ברבנות בנו הרב יעקב, אביו של הרב עובדיה. זמן קצר לאחר מכן חלה הרב יעקב ונפטר. הרב עובדיה התמנה תחתיו לרבה של צעדה וסביבותיה. כמנהג רבני תימן, שימש גם שוחט, מוהל, סופר סת"ם ומלמד. שלט בכתיבה וקריאת ערבית על בורייה ושלט בקוראן. באמצעות זאת יצר קשרים עם רבים מראשי השלטון באזור. הוא ניצל קשרים אלו לטובת הקהילה היהודית, ורבים פנו אליו כדי שייצג אותם בפני השלטונות. 
בשנת 1949, סמוך למבצע על כנפי נשרים, נרתם הרב יעבץ לעודד יהודים מצעדה וסביבותיה למכור את רכושם ולעלות לארץ ישראל. הוא שיגר מכתבים ליהודי הכפרים והרצה בצעדה ובסביבותיה בעניין. הרב יעבץ יצא בראש קבוצת עולים גדולה למסע אל מחנה העולים "גאולה" שבעיר עדן. לאחר שהות של מספר חודשים שם עלה לישראל והתיישב במחנה העולים בראש העין, שם כיהן כראש המועצה הדתית. 
בשנת 1959 התבקש על ידי הסוכנות היהודית לצאת לתימן כדי להשפיע על היהודים הנותרים שם לעלות לארץ. הוא יצא לתימן דרך ג'יבוטי ושב עם קבוצת עולים גדולה. עמד בקשר עם יהודי צפון תימן באמצעות מכתבים ומשלוח ספרים, עד שעלו כולם, בתחילת שנות התשעים. לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר הקשר הפך לקשה יותר, המשיך הרב יעבץ לשמור עליו באמצעות סוכני המוסד וסייענים מקומיים, והעביר ספרים ומכתבים ליהודים שנותרו שם. 
בשנת 1960 התמנה לרבה של קריית עקרון, וכיהן בתפקיד זה למעלה מחמישים שנה, עד לפטירתו. 
הרב יעבץ הרבה לנאום ולהרצות בקרב בני העדה התימנית בישראל. עמד בקשר עם חוקרי יהדות תימן, בהם פרופסור יהודה רצהבי ופרופסור אהרון גימאני, וסיפק מידע למחקריהם. 
לפני שהתמנה לתפקידו היה מזוהה עם מפלגת הפועל המזרחי. פעל למען הציונות הדתית בהרצאות ובכתב. היה ידוע כציוני נלהב. פעל במתינות ובדרכי שלום, ולאור זאת נמנע מליזום עימות כדי לסגור את מתחם "עקרון אלפיים" בשבת, והעדיף לנסות לשכנע בעלי עסקים בשיחות אישיות להימנע מלפתוח את העסקים בשבת.
רחוב בקריית עקרון נקרא על שמו.
חור בלבנה

עלילה

צלניק מגיע למדבר על רפסודה רעועה ובלב הישימון מקים דוכן קיוסק למכירת לימונדה, מולו מקים מזרחי, שהופיע משום מקום, גם הוא קיוסק, והשניים מתקיימים ממכירה זה לזה. תופעות מתמשכות של פאטה מורגנה וכישלונם של הדוכנים מוביל אותם להקמת עיר סרטים דמיונית בלב השממה.
צלניק ומזרחי מתחילים לצלם פרודיות אודות ז'אנרים בקולנוע הישראלי והבינלאומי דאז, בכיכוב שלל דמויות פרי דמיונו של צלניק. ככל שעובר הזמן חוסר הסדר בעיר מסלים ויותר ויותר דמויות אבסורדיות מצטרפות (הפסיכואנליסט והמנחה להומור) אל הסט. הדמויות מתחילות לחיות על פי חוקים שלהן עצמן והן משתלטות על עולמו של צלניק: הן רוצחות את חברו הדמיוני, מזרחי (שמהקבר מפציר בצלניק לנהוג בשיטתיות ובסדר), הן מחליפות את תפאורת הקרטון בעיר ענק (שהיא פרודיה ישירה על מפעל ההתיישבות הציוני), הן מעבירות שיעורים אבסורדים למשחק ולבסוף, כשהגבול בין מציאות לדמיון מתפוגג, הן רוצחות את צלניק.
באחד החלקים הלא שגרתיים בסרט, משולבים קטעי ראיונות עם נשים שנבחרו באקראי במקומות ציבוריים. הנשים נשאלות האם הן רוצות להופיע בסרט ומשיבות בחיוב. בהמשך הסרט רואים את המרואיינות מציגות במבחני בד (חלקן מפגינות חוסר כישרון ברור במשחק) ולקראת סוף הסרט, כל המרואיינות משחקות בסצנת השיחה עם המומחה לפסיכואנליזה המגולם בידי דן בן אמוץ. המראיין והבוחן במבחני הבד הוא אורי זוהר, שחדל במשך קטע הסרט הזה, לשחק את צלניק ומשחק את עצמו.

הפקה

אורי זוהר צפה בסרטו של הבמאי הנסיוני האמריקאי אדולפאס מקאס , "הללויה לגבעות"  שיצא לאור ב-1963 והושפע ממנו עמוקות. הוא החליט ליצור סרט אוונגרדי שבו ימוצה הרעיון ש"באמנות לתכנים אין חשיבות: ההתרחשות היא הקובעת". הוא יצר סרט חסר תסריט שבו הרעיונות להתרחשויות בסרט משמשים כמוטיב המרכזי. הוא אסף את חבריו לתחום הבידור והאמנות שנהגו לפקוד את בתי הקפה בדיזנגוף, כגון "כסית", וירד איתם לאזור אילת למשך 40 ימי צילומים. לטענתו, כולם עבדו בהתנדבות ואיש מהמשתתפים לא קיבל שכר על השתתפותו בסרט.

פרשנות

הסרט מבטא בבסיסו את הקמת מדינת ישראל בלב המדבר, קיבוץ הגלויות והחזון הציוני. הסרט מגולל את סיפור הקמת תעשיית הקולנוע הישראלית תוך הבעת ביקורת על המיתוסים של החברה הציונית ושל תעשיית הקולנוע שלה. לדוגמה, ההיסטוריה האישית של הגיבורים, צלניק ומזרחי שמקימים חברת סרטים, מוצגת באופן בו נהוג היה להציג את ההיסטוריה של הישראלים השונים בסרטים כמו "גבעה 24 אינה עונה" – סיפור העלייה של האשכנזי מוצג ואילו בן עדות המזרח צץ בארץ בלי שום הסבר. הערבים מוצגים כ"רעים" וכשנכנעים לדרישתם להיות מוצגים כ"טובים", מאפשרים להם לעבד אדמות ולשיר שירים ציוניים. באמצע עבודתם, מפתיעה אותם חוליית מחבלים ומאיימת עליהם בחושבה שהם יהודים, אך ברגע שהם מבינים את הטעות - הם מתחבקים.
הסרט מבקר את הנושאים בהם עוסקת תעשיית הקולנוע הישראלית, שחלקם זרים לחלוטין לישראלים – מזרחי וצלניק מצלמים בישראל, למרבה הגיחוך, סרטי המערב הפרוע. הסרט מבקר גם את הפשטנות שבה ענף הקולנוע מאמץ את השערות הפסיכואנליזה. בסרט, הרוצח מהמערב הפרוע מאשים את אביו בנטיות הרצחניות שלו, כיוון שאביו הוא קצב. דן בן אמוץ שמגלם את דמות "המומחה לפסיכואנליזה" מציג מומחה בעל התנהגות חזירית ואנוכית שמקשיב רק לעצמו.
בקרב מבקרי הקולנוע והפרשנים נהוג להתייחס לסרט כאל מבשר תקופת הרגישות החדשה שחוללה מהפכה ביחסו של הקולנוע הישראלי למיתוסים ציוניים ולסרטי הבורקס שנתפסו כעממיים מדי.
הסרט גם מהווה פרודיה על ז'אנרים מפורסמים בקולנוע העולמי, כמו סרטי גנגסטרים ומערבונים.
גליסנדו

גליסנדו (מאיטלקית Glissando, ברבים: גליסנדי, בעבר גם גליש), במוזיקה, הוא גלישה מהירה בין רצף של גובהי צלילים עוקבים, למעלה או למטה. ניתן לדמות מעבר זה כמגלשה חלקה, בניגוד להשמעת הצלילים אחד אחרי השני כמין מדרגות או שלבים בסולם.
הגליס נתפס כאלמנט עממי במוזיקה, וככזה הוא מרבה להופיע במוזיקה עממית, בג'אז מוזיקת כלייזמרים, ועוד.
כלי הנגינה מתחלקים לכלים בהם ניתן להשמיע צלילים בגבהים מסוימים שכוונו מראש כמו פסנתר או חליל, ולכלי נגינה בהם הנגן קובע את הגובה המדויק בעת הנגינה כמו כלי קשת או טרומבון. בנוסף, בכלים רבים שהצלילים בהם מוגדרים, ניתן לשחק מעט עם הגובה לכאן או לכאן (לדוגמה, בחליל - בעזרת השפתיים או האויר).

כלים בעלי צלילים מוגדרים מראש

בכלים אלו, לא שומעים את כל הגבהים שבין התו ההתחלתי והסופי, אלא רק את גובהי התווים שקיימים בכלי ולכן הגליס שמתקבל  אינו רציף. בכלי מקלדת משיגים את אפקט הגלישה על ידי החלקת האצבעות על הקלידים. בדרך כלל נוהגים להחליק את האגודל או את האצבעות רק על הקלידים הלבנים. שיטה נוספת לגליסנדו בכלי מקלדת היא על ידי החלקת פרק כף-היד, אך זו נפוצה בעיקר באורגנים חשמליים, כמו אורגן האמונד.

כלים בהם גובה הצליל מוגדר תוך כדי נגינה

בכל כלי הקשת, הנגן קובע בעזרת מיקום אצבעות שמאל את גובה הצליל. בעזרת הזזת האצבע לאורך מיתר תוך כדי הפקת צליל, ניתן לקבל גליסנדו רציף. כמו כן בטרומבון ניתן להחליק את הסלייד תוך כדי נשיפה רציפה וכך להפיק גליסנדים רציפים. כלים נוספים בהם ניתן לבצע גליסנדו הם הקול האנושי, שריקה, כלים בהם נעשה שימוש בקשת חשמלית, משרוקיות סלייד, חצוצרה, טרמין, כלים חשמליים בהם יש גלגלת או ידית שינוי גובה (pitch bend), סוגים מסוימים של תופים וכלי הקשה וכן סינתיסייזרים.

כלים בעלי גובה צליל מוגדר כמעט

כלים כמו חליל, חצוצרה וגיטרה בהם גובה הצליל מוגדר אך הנגן, בעזרת מניפולציות עם השפתיים, עוצמת האוויר או אצבעות שמאל בגיטרה, יכול לשלוט מעט לכאן או לכאן בגובה הצליל. בכלים אלו ניתן ליצור גליסנדו רציף של מרווח קטן, אך ניתן ליצור גליסנדו מסולם תווים במהירות גבוהה מה שנותן אפקט גליס אך הוא לא רציף בדומה לשאר הכלים שבהם גובהי הצלילים מוגדרים מראש.

כלי נשיפה מעץ בעלי חורים חלולים

כלים אלה יוצאים מן הכלל היות שלמרות שצליליהם מוגדרים מראש, ניתן לפתוח את הנקבים בגלישה איטית הצידה ובעזרת טכניקת נשיפה מיוחדת ליצור גליס רציף ארוך. הדוגמה המובהקת היא הפתיחה ליצירה רפסודיה בכחול לקלרינט מאת גרשווין.

גליסנדו הרמוני

כמשתמע משמו, זהו גליסנדו שמבוצע באופן הרמוני, כלומר שניים או יותר גליסנדי המבוצעים במקביל, בגובה שונה (לכל אורך הגליסנדו או בחלק ממנו). ניתן לעשות זאת בכמה כלים או קולות הנשמעים במקביל, או בכלים המאפשרים זאת (בעיקר כלים הרמוניים. המרווח (מוזיקה) בין הגליסנדי נשמר לרוב קבוע לאורך הגלישה, אך לעיתים הוא משתנה, לעיתים גליסנדו אחד או יותר עוצרים או הופכים כיוון בעוד אחר/ים ממשיך/ים. בכלי מקלדת ניתן לעשות גליסנדו הרמוני ביד אחת, עם שתי (או יותר) אצבעות. דוגמה לכך היא גליסנדו כפול של אוקטבה, שיכול להתבצע על ידי שמירת מרווח קבוע של אוקטבה בין האגודל והזרת בזמן הגלישה. שמירת המרחק המדויק דורשת מאמץ די רב, והתאמנות יתר ללא תשומת לב יכולה להוביל לפציעות שטחיות, חבורות, ואף לקרע בשרירים. לכן גליסנדי כאלה נדירים ביותר, והכללתם בנגינה נעשית בעיקר כדי להקשות על ביצוע היצירה.
המילה גליסנדו משמשת כהוראת נגינה בדפי תווים, ולרוב מקוצרת כך: Gliss. מקור המילה, כמו רוב הנחיות הביצוע במוזיקה, הוא מאיטלקית, במקרה זה מהמילה "Glissare", שמשמעותה להחליק או לגלוש, והיא שאולה מן המילה הצרפתית "Glisser", בעלת אותה המשמעות.
גילי בר-הלל

קורות חייה

גילי בר-הלל היא בתה של מיה בר-הלל, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ונכדתו של הפילוסוף יהושע בר-הלל. בילדותה נסעה פעמים אחדות עם אמה לאוניברסיטאות בארצות הברית, ושם רכשה שליטה באנגלית (השפה הראשונה שבה דיברה היא עברית, אך לקרוא אנגלית ידעה עוד לפני שידעה לקרוא עברית). את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם הייתה בין היתר אחראית על כתיבת פינות לשישים שניות.
בר-הלל למדה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת הרווארד, וקיבלה תואר ראשון בכתיבה דרמטית ודרמטורגיה. לימודי התרגום שלה מסתכמים בקורס אחד באוניברסיטת הרווארד שעסק בתאוריות של תרגום. כסטודנטית לתיאטרון ביימה חמש הצגות במסגרת סטודנטיאלית בהרווארד, והצגה אחת בפסטיבל עכו, לפי המחזה "היום של הכלבים" מאת אלון חילו, מחבר הרומן ההיסטורי "מות הנזיר".
בר-הלל הייתה עורכת ספרי הילדים בהוצאת "כתר", ובמסגרת זו טיפלה בהוצאתם לאור של ספרים כגון "חיי קסם", "אנגוס, חוטיני ונשיקות חזיתיות", "מי מבין את בטסי" ועוד. עבדה כמתרגמת בעיתון "הארץ" וכעורכת סדרת ספרי הנוער "גרף צעיר" בהוצאת גרף.
בר-הלל היא חובבת של סדרת ספרי "הקוסם מארץ עוץ". מגיל תשע היא אוספת ספרים הקשורים לספרו של ל. פרנק באום, ויש לה יותר ממאתיים ספרים באוסף. תרגומה לספר זה יצא לאור בתחילת 2006.
את קבלת המשימה של תרגום ספרי הארי פוטר לעברית תיארה: "פשוט הייתי בזמן הנכון במקום הנכון. יהודה מלצר, מו"ל ספרי עליית הגג, הציע לי לתרגם את הספר הראשון. הוא פנה אלי משום שידע שאני אוהבת ספרי קוסמים, ואני בדיוק חיפשתי עבודה".
בשנת 2013 הקימה את הוצאת עוץ, המוציאה לאור ספרי ילדים קלאסיים וספרי פנטזיה אנגלית.
בר-הלל נשואה ואם לשלושה ילדים.
ויליאם צ'יימברס

סר ויליאם צ'יימברס (באנגלית: William Chambers‏; 27 באוקטובר 1723 - 17 בפברואר 1796) היה אדריכל סקוטי.

ביוגרפיה

צ'יימברס נולד בגטבורג שבשוודיה, היכן שאביו עבד כסוחר. בין 1740 ל-1749 הוא הועסק על ידי חברת הודו המזרחית השוודית, וערך מספר מסעות לסין שבמהלכם למד אדריכלות סינית וקישוט.
לאחר שחזר לאירופה הוא למד אדריכלות בפריז עם ז'אק-פרנסואה בלונדל, ובמשך חמש שנים התגורר באיטליה. ב-1755 הוא חזר לאנגליה והקים משרד אדריכלים בלונדון. בהמלצתו של הרוזן הרביעי מבאט הוא מונה למורה לאדריכלות של הנסיך מוויילס, לימים ג'ורג' השלישי, וביחד עם רוברט אדאם היה לאדריכל האישי של המלך. הוא עבד עבור הנסיכה אוגוסטה והקים מבני גן אחדים בקיו, וב-1757 פרסם ספר על עיצובים סיניים שהשפיע על טעמם של אנשים באותה תקופה. הוא המשיך לפתח את עיסוקיו בתחום הסיני עם פרסומה של "Dissertation on Oriental Gardening" (דיסרטציה על גינון אוריינטלי) ב-1772, שבה הרחיב על רעיונות אותה תקופה שעסקו בסגנון הנטורליסטי של הגינון בסין.
ב-1759 הוא פרסם את הספר "Treatise on Civil Architecture", והשפיע באמצעותו על אנשי ענף הבנייה; ספר זה הודפס במספר מהדורות, ופורסם גם ב-1826. השפעתו התבטאה גם באמצעות שורה של אדריכלים צעירים שהתחנכו במשרד שלו, בהם תומאס הארדוויק הבן (1752–1825) שסייע לו לבנות את בית סומרסט וחיבר עליו ביוגרפיה.
צ'יימברס היה יריבו העיקרי של אדאם בנאו-קלאסיציזם הבריטי. הוא היה יותר בינלאומי בנקודת המבט שלו (האבירות שלו הייתה במקור תואר שוודי) והוא הושפע על ידי הנאו-קלאסיציזם האירופי (עליו השפיע בחזרה) במהלך עבודתו עבור לקוחות בריטיים. ביקור שני בפריז ב-1774 הדגיש את הגישה הצרפתית בעבודתו ואת העירוב השמרני בין הגישות הנאו-קלאסיציסטיות והפלדיאניות.
ב-1766 הוא התמנה לחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
הוא מת בלונדון ב-1796, ונקבר בפינת המשוררים שבמנזר וסטמינסטר.
קייל קוזמה

נעורים ומכללות

קוזמה נולד וגדל בעיר פלינט שבמישיגן. בשנת 2013 החל ללמוד באוניברסיטת יוטה, אך בשנתו הראשונה לא הורשה לשחק בנבחרת הכדורסל שלה בעקבות רישומו המאוחר ללימודים. בעונת 2014/2015 מיעט לקבל דקות משחק וקלע 3.3 נקודות בממוצע למשחק בלבד, וקבוצתו העפילה לשלב שמינית הגמר (Sweet Sixteen) של טורניר אליפות המכללות לראשונה מזה 10 שנים, בהובלתו של הרכז דלון רייט.
בעונה העוקבת הפך לשחקן חמישייה קבוע, ובעונת 2016/2017, לאחר עזיבתו של הסנטר יאקוב פולטל ל-NBA, רשם עונת פריצה עם ממוצעים של 16.2 נקודות, 9.3 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק, ונבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-12‏ (First-team All-Pac-12).

קריירה ב-NBA

בדראפט ה-NBA לשנת 2017 נבחר קוזמה בבחירה ה-27 על ידי ברוקלין נטס, אשר שלחה אותו בערב הדראפט ללוס אנג'לס לייקרס, יחד עם ברוק לופז, בתמורה לדיאנג'לו ראסל וטימופיי מוזגוב. לאחר שהציג יכולת גבוהה בליגת הקיץ 2017, נכנס קוזמה לרוטציית הקבוצה כבר בתחילת עונת הרוקי שלו, כמחליפם מהספסל של לארי נאנס וברנדון אינגרם בעמדות הפורוורד. באופן מפתיע – בהתחשב במיקום הנמוך בו נבחר בדראפט – הפך קוזמה במהרה לאחד השחקנים המצטיינים בלייקרס, ואף זכה בפרס רוקי החודש באזור המערבי לאוקטובר/נובמבר בהם רשם ממוצעים של 16.7 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק. לאורך עונת הרוקי שלו העמיד קוזמה ממוצעים של 16.1 נקודות, 2.1 שלשות ו-6.3 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
ב-9 בינואר 2019 קלע קוזמה שיא קריירה של 41 נקודות בניצחון קבוצתו מול דטרויט פיסטונס. במשחק הכוכבים העולים של עונת 2019 זכה קוזמה בפרס ה-MVP, לאחר שקלע 35 נקודות.
מקור מתח

מקור מתח הוא התקן או מערכת אשר מייצרת כוח אלקטרו-מניע (כא"מ) בין הדקיו או מקבל מתח משני ממקור כא"מ עיקרי. מקור מתח עיקרי אינו זקוק לאספקת חשמל חיצונית על מנת לתפקד, בעוד שמקורות מתח "משניים" זקוקים למקור חיצוני המספק את האנרגיה החשמלית. כך למשל, ספק חשמלי זקוק לחיבור לרשת החשמל כדי לפעול, בעוד שתחנת כוח מייצרת חשמל בעצמה ואינה תלויה באספקת חשמל חיצונית. גם מקורות משניים, למרות שאינם באמת מקור ראשוני של חשמל, בכל זאת נקראים "מקורות" במונחי אלקטרוניקה.

מקורות מתח אידיאליים

מקור מתח אידיאלי הוא רכיב תאורטי במעגלים חשמליים אשר מייצר מתח חשמלי קבוע בין הדקיו, ללא כל תלות בזרם החשמלי שהוא יוצר. כאשר הוא מחובר למעגל פתוח (נתק) הוא מספק אפס זרם ואפס הספק. ככל שההתנגדות של העומס שואפת ל־0 (קצר) הזרם וההספק שואפים לאינסוף. מקור כזה קיים רק במודלים מתמטיים של מעגלים. העכבה הפנימית של התקן זה שווה לאפס, בעוד שבפועל למקור מתח אמיתי יש התנגדות פנימית.