google/wiki40b huggingface dataset:
מת'יו מורי

קורות חיים

מורי נולד בווירג'יניה שבארצות הברית. הוא היה חייל בצי ארצות הברית. לאחר שהקריירה שלו בתחום זה הופסקה בגיל 33 בעקבות פגיעה קשה בברך הימנית, החל ללמוד ניווט והיה הראשון שחקר ביסודיות את זרמי הים ורוחות הים. בשנת 1842 מונה למפקח הראשי של מצפה הכוכבים בצי האמריקני.

רוחות וזרמי הים

במסגרת משימותיו במצפה הכוכבים סרק מורי אלפי תרשימים ויומנים של קברניטי אוניות וספינות וקיבץ את המידע שעלה מהם. הוא העריך את כיווניהם ומהירותם של זרמי ים שונים על-פי רמת ההסטה של הספינות ממסלולן הקבוע. לאחר שנים רבות של מחקר, הוציא בשנת 1847 את מפת זרמי הים של האוקיינוס האטלנטי, שזכתה לאהדה רבה בקרב ימאים, מכיוון שבעצם פענחה את סוד האוקיינוסים, וקיצרה משמעותית את זמן ההפלגה. בשנת 1855 הוציא את הספר הראשון בעולם בנושא האוקיינוגרפיה, "גאוגרפיה פיזית של הים" (Physical Geography of the Sea), שכלל יותר מפות, ואף ביקש מימאים להשליך בקבוקים לים עם ציון המיקום של הספינה, כדי לעקוב אחר הזרמים ולעדכן את המפות.

מיפוי קרקעית הים

מורי ביצע בדיקות רבות כדי למדוד את העומק של קרקעית הים במקומות שונים. הוא שילשל מספינות המחקר שלו חבלים הקשורים למשקולות אל הקרקעית, מדד את עומק המים, ולאחר מכן פרסם את תוצאות המדידות במפות הבתימטריות (מפות קרקעית האוקיינוס) שלו. התוצאות החלו לשכנע אנשים שניתן להניח כבל טלגרף טראנס-אטלנטי, שיאפשר תקשורת בין היבשות אמריקה הצפונית ואירופה.
לארי בראון

קריירה כשחקן

בראון נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה יהודית. הוא שיחק בתפקיד הרכז בתיכון לונג ביץ'. לאחר מכן, שיחק תחת המאמנים האגדיים פרנק מקגווייר ודין סמית באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל במדליית זהב. בראון נחשב קטן מדי כדי לשחק ב-NBA ולכן התחיל את הקריירה המקצועית שלו עם אקרון ווינגפוטס בליגת ה-NABL, שם שיחק במשך שנתיים (1964-1965).
לאחר תקופה קצרה כעוזר מאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, הצטרף בראון לליגת ה-ABA ושם שיחק בקבוצות: ניו אורלינס (1967/68), אוקלנד אוקס (1968/69), וושינגטון קאפס (1969/70), וירג'יניה סקווירס (1970/71) ודנבר רוקטס (1971/72). בראון נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר הראשון של ה-ABA בשנת 1968 ונבחר לחמישייה השנייה של העונה באותה שנה. בראון הוביל את ה-ABA באסיסטים למשחק בשלוש עונותיו הראשונות, וסך הכל יש לו 2,509 אסיסטים בקריירה - מקום 7 ברשימת המוסרים ב-ABA, בנוסף הוא מחזיק בשיא האסיסטים למשחק בודד ב-ABA עם 23.

קריירה כמאמן

בראון החל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-1972 מונה למאמן קרוליינה קואגרס ליגת ה-ABA (זכה בתואר מאמן השנה של הליגה ב-1973). בהמשך אימן את נבחרות אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואת אוניברסיטת קנזס (זכה עמה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ב-1988 ונבחר למאמן השנה במכללות), את קבוצות ה-NBA דנוור נאגטס (זכה פעמיים בתואר מאמן השנה ב-ABA), סן אנטוניו ספרס, לוס אנג'לס קליפרס, אינדיאנה פייסרס, פילדלפיה 76' (הוביל את הקבוצה עד גמר ה-NBA ונבחר למאמן השנה ב-2001), דטרויט פיסטונס (זכה עמה באליפות ה-NBA ב-2004), ניו יורק ניקס ושארלוט בובקטס. כמו כן אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת אתונה (2004) שסיימה במקום השלישי בלבד. 
ב-2012 החל לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סאת'ורן מתודיסט מטקסס. תחת שרביטו הפכה הקבוצה לאבן שואבת לכישרונות מרחבי המדינה וזכתה להצלחה ב-2015 החליט ארגון ה-NCAA להשעות את בראון מתשעה משחקים, לפסול את אוניברסיטת סאת'ורן מתודיסט מהפלייאוף ב-2016 ולהעניש אותה בשלילת מלגות, כל זאת על רקע ממצאים של עבירה חוקי הארגון. ביולי 2016 התפטר מתפקידו לאחר שלוש עונות בהן השיג מאזן של 94–39.
רשומותיו של שליח הלשכה החשאית

תקציר עלילת הסדרה

עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של סוכני הלשכה החשאית הרוסית, בתקופת המאה ה-18. איוואן סאמויילוב הוא סרג'נט בגדוד הדרגונים של צבא האימפריה הרוסית שנשלח לשרת בלשכה החשאית, גוף הבילוש הפוליטי של הקיסרות. אליו מצטרף בהמשך סמיון פלאחוב, שלמען הצלת אהובתו יוצא למשלחת ימית בהוראת ראש הלשכה החשאית, אנדריי אושאקוב. במסעו בים הוא פוגש את הרופא האנגלי בן אנדרסון מזכיר השגרירות האנגלית הנרי אנורוויל שמצא את עצמו בכלא בלונדון ונשלח אל העולם החדש. הוא נאלץ להיאבק בשודדי ים, נופל לשבי האינדיאנים, להינצל מלהישלח לעבדות ואף מוצא אוצר.
בסדרה כמה קווי עלילה, המאחדים דמויות שונות והאירועים מתרחשים בכמה מקומות: בלונדון, ביבשת אמריקה, ברוסיה ובעיר פריפורט. בעונה השנייה מסופר אודות קצין ימי הנשלח על ידי פיוטר הגדול אל מדגסקר.

צילומים

פיתוח הסדרה החל כבר בשנת 2009 הצילומים נערכו בשטחי אחוזת קוסקובו ובכפר פודיאצ'בו שבפרברי מוסקבה, באחוזה מתקופת המאה ה-18. כל הסצנות הימיות נערכו בקרונשטאדט ובסביבתה.
סבסטיאן פיאנה

ילדות וצעירות

פיאנה נולד בשנת 1903 בשכונת אלמגרו של בואנוס איירס במשפחה של מהגרים איטלקים.
אביו, סבסטיאנו פיאנה, שהיגר לארגנטינה בגיל 8 מחבל פיימונטה, עבד כספר אך גם היה גם מוזיקאי חובב שניגן במנדולינה, גיטרה ופסנתר. הוא עודד את בנו לעסוק במוזיקה מילדות והביא לו כלי נגינה שונים במתנה. בגיל 10 למד פיאנה מוזיקה אצל אביו עצמו.
הוא למד גם במכון למוזיקה בשם אודיאון אצל מורה בשם ד'אגוסטינו. לקח שיעורי מוזיקה גם אצל הפסנתרן הווירטואוז ארנסטו דרנגוש (1925-1882) ואצל המלחין חואן פרנסיסקו חיאקובה (ג'אקובה) (1990-1907). בגיל 12 השתתף כבר כחבר בשלישייה של ילדים. פיאנה התחיל את הקריירה של מוזיקאי מקצוען בגיל 17 כשניגן ואלסים וקטעי אופרות בקולנוע שכונתי. הוא  התחיל להלחין ריקודי טנגו והקים הרכבים מוזיקליים שונים איתם ערך סיורי הופעות בארגנטינה ובחו"ל. הוא עבד בו זמנית גם כמורה למוזיקה. בשנת 1922 הופיע לראשונה בשידור רדיו.

המשך הקריירה המוזיקלית

כעבור ארבע שנים הכיר את הפזמונאי אומרו מאנסי (Homero Manzi) והתחילו לעבוד כצמד מלחין-פזמונאי למשך השנים הבאות.
בערך בשנת 1930 ביקשה רוסיטה קירוגה ממאנזי לכתוב לה מילונגה ומאנזי פנה לפיאנה בנוגע למוזיקה. פיאנה הלחין אז בתוך שעה את "המילונגה של 900". בסופו של דבר מאנזי כתב לה את המלים רק אחרי שלוש שנים נוספות. 
ב-1930 יחד עם חוסה גונסלס קסטיז'ו, אומרו מאנסי, פדרו מאפיה וקאטולו קאסטיז'ו הוביל פיאנה מגמה מוזיקלית האחראית לגישה בררנית ומתוחכמת יותר למוזיקת המילונגה. על מילותיו של מאנסי הלחין פיאנה מילונגות נוספות כמו "Ropa blanca" ("בגדים לבנים")
התווספו "Milonga de los fortines", Milonga de Juan Manuel","Milonga de Puente Alsina    
Milonga sentimental וכו'. על מילותיו של לאון בנארוס כתב את La Milonga de Arolas ואת El Parque de Artilleria .
ביצירותיו שאף פיאנה להחזיר למוזיקה את התפקיד הראשי לעומת המלים. הוא הלחין עוד ריקודי טנגו נחשבים כמו Silbando  (שורק) אותו יצר בשיתוף פעולה עם קאטולו קאסטיז'ו על מלים מאת חוסה גונסלס קאסטיז'ו (1925) וזכה לביצועו של קרלוס גרדל,  Tinta roja (דיו אדום) על מלים מאת קאטולו קאסטיז'ו (1941), El pescante, De barro (הדווית) על מלים של אומרו מאנסי (1934), "No aflojés" ("אל תרפה") ביחד עם פדרו מאפיה על טקסט מאת מריו בטיסטז'ה (1934), "El parque de artillería" (פארק התותחים), "Son cosas del ayer" (דברים של אתמול)  וכו'.
פיאנה לימד באקדמיה למוזיקה ע"ש מנואל דה פאייה. הוא המשיך להלחין וללמד עד יום מותו.
פיאנה נפטר בגיל 90 בשנת 1994 בעירו בואנוס איירס

יצירות

סבסטיאן פיאנה הלחין כ-500 יצירות, מהן 4 הוקלטו על ידי קרלוס גרדל.
יצחק טברסקי (סקווירא)

רבי יִצְחָק יְהוּדָה טְבֶרְסְקִי (תקע"ב, 1812 - י"ז בניסן תרמ"ה, 1885). בנו של רבי מרדכי טברסקי מטשרנוביל ומייסד חסידות סקווירא.

ביוגרפיה

נולד בשנת תקע"ב (1812) לרבי מרדכי טברסקי ולפייגא בתו של רבי דוד לייקס. נישא בזיווג ראשון לבתו של רבי דן יונגרלייב מראדוויל, ובזיווג שני לחיה מלכה בת רבי ישראל מרוז'ין ובשלישית נישא לחנה סימא בת רבי נפתלי צבי רבה של סקווירא ועבר להתגורר לידו. 
לאחר פטירת אביו בתקצ"ז (1897 בערך) החלו אחיו לשמש באדמו"רות, אך רבי יצחק נמנע מכך עד פטירת חמיו בשנת תר"ח, אז מונה למלא את מקומו כרב העיירה ורק אז החל לשמש באדמו"רות. 
בניגוד לאביו, היה רבי יצחק אדם שתקן ונמנע ממתן דרשות ציבוריות. לעומת זאת, בניגוד לנוהג החסידי, עסק רבי יצחק בלימוד פילוסופיה יהודית]. 
נפטר בי"ז בניסן תרמ"ה (1885). שלושה מבניו מילאו את מקומו באדמו"רות בסקווירא.
מנחם אלכסנברג

ביוגרפיה

אלכסנברג נולד והתחנך בניו יורק, שם עשה תואר בביולוגיה במכללת קווינס, בחינוך בישיבה יוניברסיטי, ודוקטורט בינתחומי באמנות, מדע ופסיכולוגיה באוניברסיטת ניו-יורק. הוא גר ברעננה שבישראל, עם אשתו, האמנית מרים בנג'מין. יש להם ארבעה ילדים.
יצירותיו כלולות באוספים של יותר מארבעים מוזיאונים ברחבי העולם, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, המוזיאון הגבוה לאמנות באטלנטה, מוזיאון בולטימור לאמנות, המוזיאון לאמנות בסינסינטי, המוזיאון לאמנות בדנבר, מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות בקנזס סיטי, מוזיאון פורטלנד לאמנות באורגון, סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, מומוק בווינה, מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, המוזיאון העירוני בעיר האג שבהולנד, המוזיאון היהודי בפראג, מוזיאון ישראל בירושלים ומוזיאון מאלמו לאמנות בשוודיה.
כמחנך בארצות הברית, שימש אלכסנברג כפרופסור לאומנות וחינוך באוניברסיטת קולומביה, ראש המחלקה לאמנות במכון פראט, עמית מחקר במרכז ללימודים חזותיים מתקדמים ב-MIT ודקאן לאמנות חזותית בבית הספר "העולם החדש" לאמנויות במיאמי. בישראל, הוא לימד באוניברסיטת תל אביב, בבצלאל, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל, והיה ראש בית הספר לאמנויות במכללת אמונה בירושלם. אלכסנברג כיהן גם כחבר מועצת קרן וולף. הוא מונה למועצה על ידי נשיא המדינה, בהמלצת שר החינוך (2002–2017).
י

עבודתו האמנותית

עבודותיו של אלכסנברג בוחנות את היחסים בין עולם המִרְשֶתֶ ורוחניות, אמנות פוסט-דיגיטלית ומודעות יהודית, אמנות השתתפותית והקהילה, ומערכות מרחב-זמן וטכנולוגיות אלקטרוניות. עבודתיו בבלוגים, פסלים סביבתיים, מיצבי מולטימדיה, אירועי אמנות בתקשורת, ותערוכות ציורים והדפסים נחזו על ידי מיליוני אנשים ברחבי העולם. מגזין האמנות ARTnews שבח את עבודתו בתערוכה "Lights OROT", בשיתוף עם אמן האמנות הקינטית והטכנולוגית אוטו פיֶן הגרמני: "נדיר למצוא תערוכה כה מְעָרֶבֶת ומאתגרת מבחינה אינטלקטואלית".

יוזמת "בית ספר חופשי ופתוח" בחיפה

ב-1971 יזם אלכסנברג פתיחת בית ספר "חופשי פתוח" בחיפה, על מנת לטפח מחשבה יצירתית אצל התלמידים, באופן שיישם קודם בתפקידו כמפקח אזורי של בתי ספר בלונג איילנד בארצות הברית.

מכללת רמת־הנגב בירוחם

ב-1977 התיישב אלכסנברג בירוחם, וייסד בה את מכללת רמת־הנגב.

מקורות

Ori Z. Soltis. Tradition and Transformation: Three Millennia of Jewish Art and Architecture. Canal Street Studios, 2016. ISBN 978-1530201273. Ori Z. Soltis. Fixing the World: Jewish American Painters in the Twentieth Century. Brandeis University Press, 2003. ISBN 1-58465-049-4.
Who's Who in American Art, 2016. ISBN 978-0-8379-6316-7.
אנדה עמיר-פינקרפלד

קורות חייה

אנדה פינקרפלד (Anda Pinkerfeld) נולדה בשנת 1902 בריישא (ז'שוב, רייכסהוף) שבגליציה למשפחה מתבוללת. אביה, יואל, היה אדריכל בממשלה האוסטרית ולרגל עבודתו נדד ממקום למקום. לבסוף נשתקעה המשפחה בלבוב והילדים למדו בבתי ספר נוצריים. במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית כקצין בצבא האוסטרי. בילדותה לא קיבלה חינוך יהודי. בגיל שבע כתבה את יצירתה הראשונה, תפילה למען שחרור פולין, בפולנית. בעקבות פוגרום בלבוב בסתיו 1918 עברה מגימנסיה פולנית לגימנסיה יהודית.
למדה מדעי הטבע באוניברסיטאות לבוב ולייפציג. בשנת 1920, בתקופת העלייה השלישית, עלתה לארץ ישראל יחד עם חבריה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", עבדה בייבוש ביצות בעמק, ולאחר שחלתה בקדחת שבה לבית הוריה בפולין לצורך החלמה. בעת שהותה שם פרסמה בפולנית את ספר שיריה הראשון: Pie'sni Zycia ("שירים על החיים"), ב-1921. בשנת 1923 חזרה בלוויית בעלה, אריה (קרמפנר) עמיר. הם התיישבו בקיבוץ קריית ענבים, שם נולדה ביתם, ציפור, וכעבור תקופה בתל אביב. בנם, עמוס עמיר, שירת שנים רבות בחיל האוויר והגיע לדרגת תא"ל. עד שנת 1929 עבדה בתל אביב כמיקרוביולוגית. 
כל השנים הוסיפה לכתוב שירים בפולנית עד שבעידודו של המשורר אורי צבי גרינברג החלה לכתוב שירים גם בעברית. בשנת 1928 פורסמו בעיתון דבר שיריה הראשונים בעברית עליהם חתמה בשם העט בת-חדוה. באותה תקופה החלה לכתוב סיפורת לילדים ולפרסם משיריה בעיתון "דבר" ו"דבר לילדים" (בחתימת "אנדה"). במהלך השנים התפרסמו כתביה, ובהם תרגומים לעשרות ספרים נודעים.
לאחר מלחמת העולם השנייה יצאה בשליחות הסוכנות היהודית למחנות הפליטים בגרמניה (1946–1947).
בינואר 1948, בתחילת מלחמת העצמאות, התנדבה אנדה עמיר-פינקרפלד לאסוף חומר כתוב על הנופלים, ולרכז את עזבונותיהם הספרותיים. עם הקמת משרד הביטחון העבירה את פעילותה לארכיון צה"ל, ובסוף 1949 הצטרפה למחלקה להנצחת החייל. הכרך הראשון של מפעל ההנצחה "יזכר" (1955) – כיום באתר האינטרנט "יזכור" של משרד הביטחון – והכרך הראשון של "גווילי אש" (1952), מבוססים ברובם על החומר שאספה. 
לאחר מכן המשיכה בפעילות חברתית בסיוע לסופרים ואמנים עולים ולתקופה עמדה בראש "בית מאניה ביאליק".
בדצמבר 1953 זכתה בפרס רופין, בשנת 1978 הוענק לה פרס ישראל לספרות ילדים.
אנדה עמיר-פינקרפלד נפטרה בשנת 1981 בתל אביב, ונקברה בבית עלמין הדרום בבת ים.
אחיה, יעקב פינקרפלד, היה אדריכל וחוקר בתי כנסת.
הוגו בקר (שחקן)

קריירה

הוגו בקר למד בקונסרבטוריון אמנות הדרמה שבצרפת, בחצר פלורנט, ומאוחר יותר גם באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
בקר היה אחד מהכישרונות הצעירים בפסטיבל קאן בשנת 2010, שבה גם הופיע לראשונה בטלוויזיה במגוון תפקידים. הוא שיחק דמות של פוליטיקאי צעיר ב"התקיפה" שביים. כמו כן, בשנת 2010 עשה בקר את הופעת הבכורה שלו בהוליווד, כשגילם את לואי גרימלדי בסדרה אחת שיודעת, ששודרה בערוץ The CW.
בשנת 2011 שיחק בקר את חוויאר בסרט האמריקאי עלמות במצוקה. הסרט חתם את פסטיבל הסרטים של ונציה ובהמשך ניצח בפסטיבל טורונטו.
בשנת 2012 כיכב בדמות אנטואן לווסיאר בסרט המוקומנטרי מסתורין העניין. בשנת 2013 גילם את איזק דרייפוס, כוכב פוטבול שמעורב בפרשת טרור, בשני פרקים בסדרה ששודרה בערוץ BBC3.
בשנת 2014 שיחק הוגו בקר בדמות רומן ב-6 פרקים של הסדרה שפים, ואשר על משחקו זה זכה בפרס אדמי בקטגוריית השחקן המבטיח הטוב ביותר. ב-2015 שיחק בסדרה שירות חשאי מאוד בדמות הראשית של אנדרה מרלו, צעיר המגויס לשירות החשאי של צרפת, ומשרת בו במהלך שנות ה-60.
ב-2016 החל לגלם את תפקידו של סיריל בלסן בדרמה הפוליטית ברון נואר. כמו כן, באותה שנה הוא כיכב בתפקיד הראשי בסדרת הפשע הספרדית חשדנות, שם הוא ביצע דמות של שוטר שמסתנן לבית חולים כדי למצוא נעדר.
ב-2019 שיחק בקר בסדרה אוסמוסיס המשודרת בנטפליקס.
מאז שנת 2014 הוגו בקר הוא אחד המפיקים ב"נובל דון הפקות".
פנינסולרים

באמריקה הספרדית הקולוניאלית היוו הפנינסולריים (בספרדית: Peninsulares) את הקטגוריה הגזעית-חברתית-תרבותית העליונה ביותר. אלו היו ספרדים ילידי המטרופולין האימפריאלי, קרי ספרד עצמה. לקבוצה זו השתייכו גם אירופאים אחרים שהיגרו לאמריקות.
שמה של הקבוצה מעיד על מוצאה (פנינסולה הוא חצי אי, קרי חצי האי האיברי). בתקופות מסוימות, כגון בראשית המאה ה-16 עם כיבושן של האמריקות ובראשית המאה ה-19, עת התחוללו מלחמות העצמאות ברחבי היבשת, כונתה קבוצה זו בשמות הגנאי "גותים" (godos) ו-"גצ'ופינס" (gachupines) (שיבוש של שפת הנאהואטל ל"זה המשפשף בנעליו").
קטגוריות אחרות בחברה הקולוניאלית היו הקריאולים (Criollos), ספרדים ילידי אמריקה, האינדיאנים (Indios) והשחורים (Negros). בנוסף, התקיימו קבוצות שונות של בני תערובת: מסטיסוס (Mestizos) נחשבו כבני תערובת ממוצא אינדיאני ואירופי; מולטים (Mulatos) נחשבו כבני תערובת ממוצא אפריקאי ואירופאי; וסמבוס (Zambos) נחשבו כבני תערובת ממוצא אינדיאני ואפריקאי.
הפנינסולריים החזיקו ברוב המשרות החשובות במנהל האימפריאלי, בצבא ובכנסייה. המתיחות בין הפנינסולרים לקריאולים תרמה לעוינות כלפי האימפריה הספרדית ערב מלחמות העצמאות ולנכונותה של האליטה הקריאולית להתנתק מהכתר הספרדי ולדרוש ממשל עצמי.
קרב בולימוב

הקרב

הארמייה התשיעית הגרמנית בראשות אוגוסט פון מקנזן תקפה את הארמייה השנייה של הצבא הרוסי, תחת גנרל סמירנוב, באזור הכפר הפולני בולימוב, הסמוך לקו הרכבת המחבר בין לודז' ווורשה, והעמקים ממערב לוורשה.
הקרב על בולימוב היה הניסיון הראשון שעשו הגרמנים בשימוש בקנה מידה גדול בגז רעיל. אולם שמונה-עשר אלף פגזי הגז, ששוגרו במסגרת ההרעשה הארטילרית המקדימה של החזית הרוסית, לא הוכיחו את עצמם, מכיוון שהגז המבוסס על ברום מסוג Xylyl bromide  (סוג של גז מדמיע), נישא עם הרוח חזרה לקווים הגרמניים . הגז גרם לנפגעים מעטים, אם בכלל, משום שמזג האוויר הקר גרם לו לקפוא, ובכך הפך אותו לבלתי יעיל.
כישלונה של מתקפת הגז גרם לפיקוד הגרמני לבטל את המשך המתקפה. הרוסים הגיבו בשליחת 11 דיוויזיות, בפיקוד וסילי גורקו למתקפת נגד. אש הארטילריה הגרמנית בלמה את מתקפת הנגד הרוסית, לאחר שהאחרונים ספגו כ-40,000 נפגעים.
הפיקוד הרוסי לא הבין את המשמעות של השימוש שעשו הגרמנים בגז רעיל, ולא ייחס לה חשיבות, בגלל כשלונה, ולכן לא טרח לדווח עליה לבעלות הברית המערביות של רוסיה (צרפת ובריטניה). השימוש הבא של הגרמנים בגז רעיל היה במסגרת קרב איפר השני באפריל 1915, במהלכו הביא השימוש בגז לתוצאות מרשימות הרבה יותר.
איילים (עמותה)

איילים - התיישבות סטודנטים ויזמים היא עמותה שהוקמה בשנת 2002 במטרה לעודד צעירים להתיישב בנגב ובגליל.

פעילות

עמותת איילים הוקמה בשנת 2002 על ידי 2 צעירים יוצאי צבא, מתן דהן ודני גליקסברג, במטרה לחזק את מפעל ההתיישבות והמעורבות החברתית בנגב ובגליל. יישום הרעיון מתבצע על ידי הקמת כפרי סטודנטים ויזמים אשר מהווים בסיסי יציאה למעורבות חברתית ולהתיישבות קבע. המטרה היא שכפרים אלה ייצרו בסיס להכרות עם האזור והפוטנציאל הטמון בו.
בתמורה למלגת לימודים ומגורים מוזלים בכפרים, עובד כל סטודנט כ-500 שעות שנתיות עם ילדים מעיירות הפיתוח ומשתתף בפרויקטים של העמותה, כגון – בניית בוסתנים, שיפוץ בתי ספר ומועדוניות.
נכון ל-2013, ישנם כ-650 סטודנטים ו-70 בשנת שירות, המאכלסים 14 כפרי סטודנטים ברחבי הנגב והגליל. הסטודנטים מתגוררים בכפרים: "עדיאל" באשלים, שיזף, דימונה כפרי, דימונה עירוני, אופקים, ירוחם, יכיני, באר שבע, נווה אור, מנחמיה, עכו העתיקה, כרמיאל וקריית שמונה. הסטודנטים מתנדבים עם למעלה מ-20,000 ילדים.
העמותה נתמכת על ידי גופים ממשלתיים ותורמים פרטיים מהארץ ומחו"ל, בראשם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, קרן מיראז', הסוכנות היהודית, קרן סקט"א רש"י, החטיבה להתיישבות וקרן היסוד.
העמותה זכתה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי לשנת 2007.
בדצמבר 2014 נחקרו יו"ר העמותה, מתן דהן, וסגנו, דני גליקסברג, במסגרת פרשת השחיתות בישראל ביתנו. בספטמבר 2016 הוחלט להזמינם לשימוע בגין עבירות שוחד והלבנת הון בשנים 2009-2014.
ביוני 2018 קבע השופט צבי גורפינקל בעניינו של מתן דהן כי "למרות הרשעתו של הנאשם, נראה כי אין במעשיו כדי לפסול אותו מלשמש חבר ועד בעמותת איילים. הנאשם פעל רבות למען קידום מטרות העמותה, ואין ספק כי המשך שירותו יוסיף ויקדם את המטרות הברוכות שלשמן הוקמה העמותה"
וטרלופליין

היסטוריה

כיכר וטרלו הוקמה בשנת 1882 בעקבות מילויין של התעלות לפרוזנחראכט (Leprozengracht) והוטחראכט (Houtgracht). בעת הקמת הכיכר הוחלט לקרוא לה על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.
הכיכר הפכה לכיכר שוק כאשר עיריית אמסטרדם הורתה לסוחרים היהודיים שפעלו קודם לכן ביודנבריסטראאט (Jodenbreestraat) וסינט אנטוניבריסטראאט להעביר את דוכניהם לכיכר. בעקבות הוראה זו הוקם בכיכר שוק, שהחל לפעול מדי יום (למעט ימי שבת) החל משנת 1893.
במהלך מלחמת העולם השנייה וגירוש הסוחרים היהודים שפעלו למחנות ריכוז, ובהמשך למחנות השמדה פסק השוק מלפעול.
לאחר מלחמת העולם השנייה נותר הרובע היהודי של העיר ריק מיהודים, ובכיכר החל לפעול שוק פשפשים מדי יום א'.
בשנת 2005 הציג המוזיאון להיסטוריה יהודית תערוכה של תצלומים וציורים של הכיכר והשוק שפעל בה, ובין היתר הוצגו ציורים של וולפגאנג סוצ'יטצקי, מקס ליברמן ואוסקר קוקושקה.
בכיכר ממוקמת תחנה של הרכבת התחתית של אמסטרדם, ובסמוך לכיכר ממוקמים מוזיאון בית רמברנדט, בית הכנסת הפורטוגזי, המוזיאון להיסטוריה יהודית וההרמיטז' אמסטרדם.
אילן וולקוב

ביוגרפיה

אביו, אלכסנדר וולקוב, היה פסנתרן קונצרטים וחבר האקדמיה למוזיקה. אמו, פרופסור שולמית וולקוב היא חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ופרופסור מן המניין בבית הספר להיסטוריה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
את הכשרתו הראשונית כמנצח קיבל מהמנצח מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. בגיל 19 מונה כמנצח צעיר בתזמורת הקאמרית Northern Sinfonia באנגליה, ולאחר מכן כמנצח הראשי של Young Sinfonia, תזמורת הנוער של ה-Northern Sinfonia. בשנת 1997 מונה וולקוב כמנצח ראשי של תזמורת הנוער הפילהרמונית של לונדון. בשנת 1999 מונה על ידי סייג'י אוזאווה (Seiji Ozawa), המנצח והמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, כעוזר מנצח בתזמורת זו. בינואר 2003 מונה כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, לאחר שכבר ניצח עליה שנים ספורות לפני כן. במינוי זה היה וולקוב לצעיר המנצחים שמונו אי פעם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בשנת 2004 נבחר וולקוב על ידי החברה הפילהרמונית המלכותית כמוזיקאי השנה, כהוקרה על פועלו במסגרת התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בספטמבר 2009 סיים וולקוב שתי קדנציות בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, ומונה כמנצח אורח ראשי לתקופה של 3 שנים נוספות.
במהלך הקריירה התמחה וולקוב בניצוח והקלטת יצירות אשר לא הוקלטו זה מכבר, או שלא הוקלטו מעולם, של מלחינים אשר נשכחו או לא זכו להכרה מספקת. הוא העיד על עצמו כנמשך במיוחד ליצירות שנכתבו "בין 1909 לשנות ה-20 של המאה הקודמת". הוא הקליט מספר אלבומים בלייבל היפריון (Hyperion). בין השנים 2011 - 2014 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד.
וולקוב הוא מיוזמי מועדון ההופעות לבונטין 7 ומופקד במסגרת זו על הזמנתם של מוזיקאים מחו"ל להופעות בישראל.
לוולקוב ובת זוגו, המוזיקאית מאיה דוניץ, בת אחת (נדיה) שנולדה באוגוסט 2007 בתל אביב.
מחלת מונדור

המחלה בשד

המחלה יכולה להופיע עד 1% מכלל המנותחות בשד בגלל גידול או ניתוח פלסטי. מופיעה התקשות רגישה במקצת בצורת חוט בשד המגיע עד החזה הקדמי. בתחילה המקום אדום ורגיש אולם לאחר מספר שבועות הפקקת עוברת התארגנות, הוריד נפתח ונשאר "מיתר" קשה ובלתי רגיש שנעלם לבסוף.

המחלה בבית השחי

מופיעה לאחר ניתוח בבלוטות לימפה בית השחי כמו כריתת הבלוטות או ביופסיה של בלוטת הזקיף במסגרת טיפול בסרטן השד. מופיע "מיתר" לאורך בית השחי. המצב הזה נקרא "תסמונת הקרום האקסילרי" (Axillary web syndrome).

המחלה בפין

בפין מופיעה התקשות בחלק הקדמי של הפין, לאורך הוריד הראשי. הווריד מתקשה בגלל פקקת דלקתית. יש כאבים קלים בעת מגע מיני. יש להבדיל מצב זה ממחלת פיירוני שהיא כרונית וקשה יותר לטפל בה.

מהלך וטיפול

המחלה היא שפירה. ההשערה היא שהמחלה נגרמת לאחר טראומה של הוורידים לאחר ניתוח או במקרה של הפין-לאחר מגע מיני סוער או אוננות גסה.  מבחינה פתולוגית יש בשלב ראשון דלקת של דופן הווריד, אחר כך נוצר קריש דם שעובר עם הזמן התארגנות ונסיגה עם פתיחת הווריד מחדש. התהליך כולו אורך משלושה שבועות עד ששה חודשים.
חימום מקומי וטיפול נוגד כאב עוזר. נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAID), מזרזים את תהליך ההחלמה. הדבר החשוב ביותר הוא לעודד את החולה בקשר למהלך השפיר של המחלה
רני כהנא

ביוגרפיה

בנערותו שיחק כהנא במדי קבוצת הנוער והבוגרים של הפועל חיפה, אך בשלב מסוים קיבל הצעה לאמן את קבוצת הנשים של המועדון בליגה הלאומית בנוסף להיותו מאמן נוער במועדון. ובעצת מאמנו דאז, מיכה שמבן הוא הבין שעדיף לו להתרכז באימון. כעבור 3 שנים חזר כהנא לאמן את קבוצת הבוגרים שבה שיחק והקבוצה עלתה שוב לליגת העל. ללא הפסד. לאחר מכן אימן כהנא את עפולה ואת הפועל גבת/יגור בליגה הראשונה, ובאביב 1976 היה למאמן הצעיר ביותר שזוכה בתואר בכדורסל הישראלי, כהנא הוליך את הקבוצה לזכייה בגביע המדינה. זאת הייתה הפעם הראשונה שקבוצה שאינה מכבי או הפועל תל אביב זוכה בתואר בכדורסל הישראלי.
כהנא אימן בין השאר את הפועל חיפה ומכבי חיפה, הפועל ירושלים, עירוני רמת גן, הפועל גלבוע/עפולה ועירוני נהריה.
בשנת 1987 מונה כעוזרו של צביקה שרף בנבחרת ישראל והיה שותף לאליפות אירופה שהתקיימה ביוון. כן אימן כהנא את נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה בשנת 1982. בבולגריה. ובמשך עשר עונות היה מאמן של נבחרת ישראל לסטודנטים. כולל בשתי אוניברסיאדות שפילד ובבפאלו ניו יורק שבה זכתה הקבוצה מקום הרביעי המכובד... ב-1996 פרש כהנא מאימון פעיל, עקב קבלת תפקיד בכיר בחברת החשמל, וכעבור 3 שנים מונה לתפקיד המנג'ר בהפועל חיפה-נשר. בעונת 04/2003 מונה כמנהל מקצועי בהפועל תל אביב, כשתחתיו מאמן אריק שיבק. על אף תקציב גדול שהעמיד הבעלים ולדימיר גוסינסקי, הקבוצה לא שיחקה היטב, ושיבק פוטר ותחתיו מונה ארז אדלשטיין. 
לקראת עונת 2003/04 כהנא ואדלשטיין, בנו קבוצה שהתחרתה בהצלחה עם מכבי תל אביב, והנחילה לה את התבוסה הגדולה ביותר עד אז בהיסטורית הדרבים - 25 הפרש. בין שאר כוכבי הקבוצה ההיא נמנו ליאור ליובין, מתן נאור, יניב גרין, דרור חג'ג' והזרים מייקל רייט, וירג'יניוס פרצ'קביציוס ויסמין הוקיץ'.
בקיץ 2005 קיבל כהנא הצעה לשמש כג'נרל מנג'ר של אלופת אוקראינה - בי.סי. קייב, שהבעלים שלה, שחקן העבר אלכסנדר (סשה) וולקוב, הוא חבר אישי של כהנא.
כהנא הגיע למועדון עם חוזה לשלוש עונות שבעונה הראשונה הקבוצה הגיעה לראשונה בתולדותיה לפיינל פור של היורו קאפ שנערך בקייב, אך נוצחה בחצי הגמר על ידי חובנטוד בדלונה שזכתה בגביע. כהנא החל בהכנות לעונה השנייה אך עזיבת הספונסר הראשי עקב בעיות פוליטיות פנימיות גרמה לזעזוע במועדון ולקיצוץ מסיבי שאילץ את כהנא לסיים עבודתו במועדון.
כיום כהנא לא עוסק בכדורסל.
מחוץ לכדורסל מילא כהנא במשך שנים תפקיד בכיר באגף משאבי אנוש של חברת החשמל.
כרמית לויטה

ביוגרפיה

לויטה נולדה בישראל לאורי ומקסין לויטה. גדלה בדרום אפריקה ובהמשך חזרה לרעננה. עם שיחרורה משירות סדיר בצה"ל, החלה לעבוד כשחקנית, עם הסוכנת פרי כפרי.] למדה בבית הספר למשחק של סטלה אדלר בניו יורק. במקביל ללימודיה עבדה על הפקות מקומיות וגם על הפקות בלוס אנג'לס, אליה עברה לאחר זמן. בשנים האחרונות, מתמקדת לויטה במשחק בתיאטרון, כשחקנית בהצגות אוף ברודוויי, בתסריטאות לקולנוע ובמשחק.