google/wiki40b huggingface dataset:
גוטליב שומאכר

ביוגרפיה

שומאכר נולד בארצות הברית להורים ממוצא גרמני. אביו יעקב שומאכר הצטרף לטמפלרים ובשנת 1869 היגר עם משפחתו לארץ ישראל והיה מבוני מושבת הטמפלרים בחיפה. גוטליב גדל שם, ובבגרותו נשלח לשטוטגרט בגרמניה שם למד ארכיטקטורה והנדסה. לאחר סיום לימודיו חזר לארץ.
שומאכר תיכנן בתים רבים, ביניהם מבנה היקב בראשון לציון, בית החולים של המסיון בצפת ואכסניה גדולה לצליינים בנצרת. שומאכר עבד בשירות השלטון העות'מאני בתכנון תוואי המסילה דמשק - חיפה של מסילת הרכבת החיג'אזית. בנוסף שימש גם כמהנדס העיר עכו. מחבר המפה Karte des Ostjordanlandes ("מפת מזרח הירדן").
בשנת 1872 התמנה יעקוב שומאכר לתפקיד סגן הקונסול של ארצות הברית בחיפה ובצפון הארץ, וביתו הפך לבניין הקונסוליה של ארצות הברית. התפקיד עבר, לאחר מותו בשנת 1891, לבנו גוטליב שומאכר, והבית נשאר בניין הקונסוליה עד שנת 1904.

פעילות ארכאולוגית

בשנת 1885, לורנס אוליפנט שלח את שומאכר, שהיה חבר באגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל, לערוך סקר בגולן לשם בניית קו הרכבת שאותה רצתה משפחת סורסוק לסלול בגולן. במסגרת הסקר נסקרו גם אתרים ארכאולוגיים, הוא היה הראשון שערך סקר מדעי מקיף באזור זה. בין היתר סקר לראשונה את חורבת א-רפיד בשנת 1890.
שומאכר חפר בין השנים 1905-1903. בתל מגידו הוא היה הראשון שחפר בתל זה. עד היום קרויה התעלה שחפר בתל "תעלת שומאכר", הוא חפר גם בלגיו, שם איתר מצודה צבאית קטנה בראש שלוחה מעל לכפר, מצפון לנחל קיני, בשטח מורם מסביבתו בשיפולים הצפון-מזרחים של גבעת אל-מאנאך. שומאכר היה אחראי בין השאר על שרטוט תוואי רכבת העמק ותכנון העיר חיפה.
נקבר בבית-הקברות של הטמפלרים בחיפה. על המצבה ציטוט בגרמנית מהברית החדשה "נאמן זה הקורא אתכם" (האיגרת ה-1 אל התסלוניקים ה, 24).
בתו של גוטליב, נלי, נולדה במושבה הגרמנית בשנת 1896 והתגוררה בחיפה עד מותה בגיל 96. היא כתבה את הספר "גשם משמים בהירים" המהווה מקור היסטורי לתולדות המושבה הגרמנית ותולדות חיפה. הספר תורגם לעברית.
קנטרה

היסטוריה

בעת מלחמת העולם הראשונה התרחשו מספר קרבות שנועדו להקנות שליטה על התעלה. בין השנים 1916–1920 היוותה העיר את הבסיס המרכזי ליחידות חיל הפרשים האוסטרליות, ולצורך כך הוקם בעיר מרכז רפואי. באותה העת, נהנתה העיר משיגשוג מעצם העובדה שהקנתה שירותים שונים ליחידות הרבות שפקדו את המקום. במקביל בשנת 1916 חוברה העיר אל מסילת רכבת, שהגיעה מארץ ישראל דרך סיני.
מחוץ לעיר מצוי בית קברות צבאי של כוחות הברית וכן אנדרטה. בית הקברות הוקם בפברואר 1916 והיה בשימוש עד לשנת 1920. לאחר המלחמה, הוכפל שטח בית הקברות בעקבות קבורה מחודשת של חללי המלחמה במטרה לרכז את חללי קרבות המדבר, ובעיקר חללי קרבות אל עריש רפיח ורומני. בית הקברות מכיל 1562 קברים, וכן 110 קברים ממלחמת העולם השנייה. בבית הקברות מצויים גם 341 קברים של חללים מאומות אחרות.
אנדרטת קנטרה מנציחה את זכרם של 16 חיילים ניו זילנדים שנפלו בקרבות מלחמת העולם הראשונה ושמקום קבורתם לא נודע.
במפקד שנערך בסיני ב-1937 נמנו בעיר 1,927 תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בחצי האי סיני באותה עת, אחרי אל-עריש.
במלחמת העולם השנייה הצבא הבריטי הפעיל בקנטרה בית חולים צבאי שבראשו עמד הד"ר רפאל גז'בין.
בעת מלחמת ששת הימים בשנת 1967, עברה העיר לידי ישראל, ובשנת 1973 בעת מלחמת יום כיפור שבה העיר לידי הצבא המצרי, אשר החזיק בה עד להפסקת האש, ובשנת 1974 שבה העיר לשליטה מצרית מלאה.
ג'ון מאייל

תולדות חייו

נולד בכפר בצ'שייר, בריטניה לא רחוק ממנצ'סטר, אביו היה נגן ג'אז. כבר מגיל צעיר נמשך מאייל למוזיקת ג'אז ובלוז מאוסף התקליטים של אביו ובפרט לגיטריסטים אדי לאנג ולדבלי ונגני פסנתר בסגנון בוגי ווגי. בגיל 18 התגייס לחיל ההנדסה המלכותי ושירת שלוש שנים בקוריאה. בשנת 1962 חבר לאלכסיס קורנר וניגן עמו במועדון מרקי ובהיותו בן 31 (ב-1964) ייסד את לקהתו, ה-John Mayall's Bluesbreakers, הלהקה ליוותה בין היתר אמני בלוז מארצות הברית בהופעותיהם בבריטניה, בהם ג'ון לי הוקר, טי-בון ווקר וסוני בוי וויליאמסון. באפריל 1965 פרש אריק קלפטון מלהקת היארדבירדס ומאייל צירף את הגיטריסט בן ה-20 ללהקתו. קלפטון פרש פחות משנה לאחר מכן, יחד עם נגן הבס של הלהקה, ג'ק ברוס, על מנת להקים את להקת קרים, אך לא לפני שהקליט את התקליט John Mayall's Bluesbreakers featuring Eric Clapton שהיה לרב מכר ושאתר Allmusic הכתיר כ"תקליט הבלוז הבריטי הטוב ביותר". לאחר מכן ניגנו בגיטרה מובילה בהרכב, פיטר גרין (1966–1967; פרש עם נגני הלהקה ג'ון מקווי ומיק פליטווד ללהקת פליטווד מק) ומיק טיילור (1967–1969; פרש ללהקת האבנים המתגלגלות). אתר Allmusic מציין שנגנים צעירים ומוכשרים אלה האפילו על כשרונו הבינוני יחסית של מאייל עצמו, אך שהוא היה זה שגילה אותם והעניק להם תנאים ליצירה והקלטה.
לאחר שהכריז מאייל על פירוק הלהקה במאי 1969 הקליט תקליט בעל צליל שונה, אקוסטי, ללא גיטרה חשמלית דומיננטית וללא מתופף בשם The Turning Point. בתקליט ניגן מאייל בגיטרת פנדר טלקסטר, מפוחית פה ומגוון כלי הקשה ויחד עמו ניגנו ג'וני מרק בגיטרה אקוסטית, ג'וני אלמונד בסקסופונים וחלילים ונגן הבס סטיב תומפסון, שאף חיבר חלק מהלחנים והעניק לתקליט גוון ג'אזי. התקליט, שהוקלט בהופעה חיה והופק על ידי מאייל עצמו, זכה להערכה ודורג כאחד מתקליטיו הטובים ביותר. לאור הצלחת האלבום בחוף המערבי של ארצות הברית יצא מאייל למשך מספר שנים לארצות הברית.
ב-1982 קיבץ מחדש את ה-Bluesbreakers לסיבוב הופעות בו צולם הסרט התיעודי Blues Alive בהשתתפות ג'ון מקווי, מיק טיילור ועם אורחים כאלברט קינג, באדי גאי ואטה ג'יימס. ב-1984 הקים הרכב חדש וצעיר של ה-Bluesbreakers בלוס אנג'לס. במהלך השנים הופיעה הלהקה עם חברים רבים מן העבר של ה-Bluesbreakers ומוזיקאי בלוז אורחים בהם ג'ון לי הוקר, בילי גיבונס מלהקת זי זי טופ, בילי פרסטון, גארי מור וג'ף הילי. הופעה גדולה של ההרכב ביום הולדתו ה-70 של מאייל שהתקיימה בליברפול ב-2003 עם נגנים אורחים רבים מחבריו ובני טיפוחיו צולמה ונמכרה כצדקה עבור UNICEF.
ב-2001 יסד את חברת התקליטים שלו, Private Stash Records. בשנת 2005 העניקה לו אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית.
הלשכה הלאומית למלחמה בשחיתות (קזחסטן)

היסטוריה

ב-6 באוגוסט 2014, על פי צו של נשיא קזחסטן הוקמה הסוכנות לשירות המדינה ומאבק בשחיתות. במקונה בוטלה הסוכנות למאבק בפשיעה כלכלית ובשחיתות.
ב-11 בדצמבר 2015 הוקם המשרד הממשלתי לשירות אזרחי, בתור הגוף המוסמך בתחום שירות המדינה ומניעת שחיתות עם העברת תפקידים וסמכויות לניהול נכסיה וענייניה של הסוכנות לשירות אזרחי ומאבק בשחיתות שפורקה. בהמשך, הסוכנות שינתה את שמה ל"הלשכה הלאומית למלחמה בשחיתות".
ב-13 בספטמבר 2016 משרד השירות האזרחי עבר ארגון מחדש והפך לסוכנות לשירות אזרחי ומאבק בשחיתות.
לואי ארמנד השני, נסיך קונטי

ביוגרפיה

לואי ארמנד נולד ב-10 בנובמבר 1695 בארמון ורסאי, לפרנסואה לואי, נסיך קונטי ולמארי תרז דה בורבון, בתם של אנרי ז'ול, נסיך קונדה ואנה הנרייטה מבוואריה, ועם לידתו קיבל את התואר רוזן לה מרשה. הטבלתו נערכה בשנת 1704, בהשתתפות מרי ממודנה, אלמנתו של ג'יימס השני, מלך אנגליה. לואי ארמנד תואר כגיבן ומכוער. בשנת 1709 מת אביו, ולואי ארמנד ירש את רכושו הרב ואת תאריו.
ב-9 ביולי 1713 התחתן לואי ארמנד עם לואיז אליזבת דה בורבון, בתם של לואי, נסיך קונדה ולואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון, ובאותו יום אף נערכה חתונת אחותו מארי אן דה בורבון עם לואי אנרי, דוכס בורבון. לשניים נולדו 5 ילדים, אולם הם בגדו אחד בשני, ואף התגוררו בבתים נפרדים. בשנת 1716 חלה לואי ארמנד באבעבועות שחורות, אולם אשתו טיפלה בו במסירות עד להחלמתו. כתוצאה מכך אף היא נדבקה במחלה, אולם גם היא הבריאה בסופו של דבר.
לואי ארמנד זכה ליחס גדול מלואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולאחר מכן מהעוצר, פיליפ השני, דוכס אורליאן. לואי ארמנד היה תומך נלהב בתוכניות הפיננסיות של ג'ון לו, ובאמצעותו הוא הרוויח סכומי כסף גדולים. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הוא לחם תחת פיקודו של מרשל וילאר, אולם לא התבלט כקצין טוב במיוחד. ב-4 במאי 1727 מת לואי ארמנד, ובנו לואי פרנסואה, נסיך קונטי ירש את תאריו.
וול-E

עלילה

בתחילת המאה ה-22, מנהל תאגיד גדול בשם Buy n Large ‏(B&L) את החיים בכדור הארץ. התאגיד מהווה בו-זמנית גוף שלטוני וכלכלי.
הפסולת הרבה שנערמה על פני כדור הארץ וזיהום הקרקע והאוויר אינם מאפשרים עוד חיים על פני הכוכב, כל תושביו נטשו אותו ושוהים על ספינות חלל. אחת מהן היא ה"אקסיום".
מספר רב של רובוטים מדגם "וול-E" נותרו על כדור הארץ במטרה לנקותו. לאחר השלמת מלאכת הניקיון ולאחר שיתאפשרו שוב חיים על הכוכב, תוך כ-5 שנים, מיועדים בני האדם לשוב לכדור הארץ. הוחלט כי הסימן המבשר אפשרות לחיים חדשים על פני כדור הארץ, יהיה גדילה של צמחים באופן ספונטני באדמה. למעשה, שובם של בני האדם לכדור הארץ מתמהמה מכיוון שבמשך 700 שנה לא אותר אף צמח על פני האדמה.
מכל הרובוטים שהושארו על כדור הארץ נותר, בשנת 2800 לערך, רק אחד תקין. רובוט זה פיתח אישיות במהלך השנים. וול-E גם פיתח תחביבים כגון צפייה בקלטות מחזות זמר ואיסוף זבל שמוצא חן בעיניו. הוול-E שנותר עדיין ממשיך במשימתו לאסוף זבל, לדחוס אותו לקוביות ולסדרו בערימות אשר במהלך השנים נעשות דומות לגורדי שחקים. וול-E ממשיך את עבודתו הסיזיפית, כשלפתע נוחתת חללית בקרבתו, וממנה יוצאת הרובוטית אִיב (משמעות השם באנגלית: "חוה").
איב נשלחה על ידי ה"אקסיום" כדי לחפש צמח באדמת כדור הארץ. מציאתו תאפשר ל"אקסיום" לסיים את משימתה ולשוב לכדור הארץ. איב מתגלה כרובוטית משוכללת וקשוחה, אולם לאחר מאמצים רבים מצידו של וול-E היא מתחילה לנהל עמו אינטראקציה. כשוול-E מראה לאיב צמח שמצא בין ערימות הזבל, היא לוקחת אותו לחיקה, מפסיקה לפתע כל פעילות ומתחילה לאותת לספינת האם שלה. לאחר זמן מה נוחתת חללית בקרבת מקום ואוספת את איב. וול-E מצליח לעלות על החללית, ונוסע יחד איתה לחללית האם, ה"אקסיום".
כשוול-E ואיב מגיעים לספינה, מתברר לצופים כי במהלך 700 שנה בחלל, בני האדם בחללית התנוונו גופנית, השמינו ואינם מסוגלים לנוע באופן עצמאי. מכונות עושות עבורם כל פעולה והם עוסקים רוב הזמן בצרכנות ובשיחות וידאו.
כשבטנה של איב נפתחת לעיני קפטן הספינה ועוזרו הרובוטי "אוטו", הם רואים שהצמח שנשאה איתה מכדור הארץ נעלם.
לאחר הרפתקאות מרובות בספינת החלל, מתגלה כי אחד הרובוטים גנב את הצמח. לאחר שוול-E ואיב מוצאים מחדש את הצמח ומציגים אותו לקפטן, אוטו מראה לו הודעה שנשלחה מכדור הארץ, מצוות חילוץ שחזר אליו כחמש שנים לאחר עזיבתו, הקוראת לבטל את המשימה ולהישאר בחלל בשל גזים רעילים שהצטברו באטמוספירה. הקפטן סבור בניגוד לדעתו של הרובוט כי על בני האדם לשוב לכדור הארץ וליישב אותו, שכן הצמח מעיד על שובם של החיים לארץ. לאחר מאבק שנערך בין קפטן הספינה לבין אוטו, הספינה מצליחה לחזור לכדור הארץ כדי להקים שם חיים חדשים.
יון פוסה

קורות חייו

יון פוסה נולד בהייגסון שבחופה המערבי של נורווגיה.
בשנת 1983 הוציא את ספרו הראשון, "Raudt, svart" ("אדום, שחור"). לאחר מכן כתב כ-15 ספרים עד למחזה הראשון שלו,"Og aldri skal vi skiljast" (לא ניפרד לעולם), שהצגת הבכורה שלו התקיימה ב-1994. בגין מחזה אחר, 
"Nokon kjem til å komme" (מישהו בדרך הנה) זכה בשנת 1996 בפרס איבסן.
יון פוסה מתגורר בעיר ברגן, אולם בשנת 2011 הציעה לו הממשלה הנורווגית לגור בבניין "גרוטן" ("המערה") במרכז העיר אוסלו, ששימש בעבר למגורים לאנשי רוח חשובים כמו המשורר הנריק ורגלנד, המלחין כריסטיאן סינדינג, המשורר ארנולף אוורלנד והמלחין ארנה נודרהיים.
כתבי יון פוסה תורגמו למעל ארבעים שפות.
סליפר

הקמה

הלהקה קמה בשנת 1993 בלונדון, בריטניה, והונהגה על ידי הסולנית לואיז וונר. יחד עם הלהקה אלסטיקה שבראשה עמדה הסולנית ג'סטין פרישמן, סליפר הייתה אחת מלהקות הבריטפופ הבודדות שהונהגו על ידי נשים.
סליפר הייתה להקת בריטפופ במלוא מובן המילה. שירי  הלהקה, שנכתבו על ידי לואיז וונר, תיארו את חייהם של צעירים בריטים בשנות התשעים, ועשו זאת תוך שימוש באייקונים ובמושגים בריטים. הלהקה הוציאה מספר אלבומים וסינגלים שזכו לאהדת הביקורות ולהצלחה בקרב קהל שוחרי המוזיקה, ואף הצליחו להגיע למקומות גבוהים במצעד המכירות הבריטי. בין שיריה המפורסמים והמצליחים ניתן למנות את הסינגל Inbetweener, שבוידאו קליפ שלו הופיע שדרן הטלוויזיה הבריטי דייל וינטון, וכן את גרסת הכיסוי לשיר Atomic של הלהקה האמריקאית בלונדי. שיר זה היה לחלק מהפסקול של הסרט המצליח "טריינספוטינג".
אולם, כשאר להקות הבריטפופ, סליפר לא זכתה להצלחה ניכרת מחוץ לגבולות בריטניה, ובסופו של דבר התפרקה בסוף שנות ה-90, עם שוך ההתלהבות הכללית מזרם הבריטפופ. וונר פנתה לקריירה כסופרת והוציאה עד כה (נכון ל-2006) שלושה ספרים.
יעקב הכהן מנהר פקוד

יעקב הכהן מנהר פקוד (או יעקב הכהן גאון) היה מראשוני הגאונים וראש ישיבת סורא שבבבל בשלהי שלטון האימפריה הסאסנית.

תיארוך

לפי נוסחת רוב כתבי היד של אגרת רב שרירא גאון, כיהן רב יעקב הכהן גאון כראש ישיבת סורא הייתה במשך שמונה עשרה שנה.  קיים חילוקי דעות אודות שנת התחלת כהונתו של רב יעקב גאון, יש כותבים שהתחיל בשנת ד'תע"ב וכיהן עד פטירתו בשנת ד'ת"צ, ויש דוחים שנת התחלת פעילתו כגאון סורא משנת ד'תע"ה עד ד'תצ"ג
What a Wonderful World

היסטוריה

השיר, אשר נכתב במיוחד עבור ארמסטרונג – בעת תקופה טעונה מבחינה גזעית ופוליטית בארצות הברית (ראו התנועה לזכויות האזרח ומלחמת וייטנאם) – נכתב בנימה של תקווה והאופטימיות ומספר על יפיו של העולם, על רגעי האושר בחיי היומיום, ובעל טון אופטימי בכל הקשור לעתיד.
בתחילתו, נחל השיר כישלון בארצות הברית, כאשר לאחר השקתו מכר בסביבות 1000 עותקים בלבד, וזאת בשל כך שלארי ניוטון, המנהל של חברת התקליטים ABC Records, לא אהב את השיר וסירב לקדם אותו. אף על פי כן, בהמשך שהשיר הפך ללהיט גדול בבריטניה, והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והיה לסינגל הנמכר ביותר בבריטניה במהלך שנת 1968. 
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה הסינגל בבריטניה, הפיקה ABC records לבסוף את אלבום האולפן What a Wonderful World.
בסוף שנות ה-80 זכה השיר להצלחה בינלאומית מחודשת לאחר שבשנת 1988, ההקלטה המקורית בביצועו של לואי ארמסטרונג שולבה בסרט האמריקני בכיכובו של רובין ווילאמס "בוקר טוב וייטנאם", ובעקבות כך הגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים האמריקני במהלך פברואר 1988.

גרסאות כיסוי

לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו הפליימינג ליפס, איווה קסידי, רוד סטיוארט, סטיבי וונדר, סלין דיון, קין, טוני בנט, ניק קייב, ישראל קמקוויוואולה, ג'ואי ראמון, קני ג'י, קליף ריצ'רד, דיאנה רוס, ווילי נלסון וקולדפליי.
מאור כהן ועלי מוהר כתבו גרסה עברית לשיר, בשם "אחלה עולם". גרסה זו התפרסמה בביצועם של כהן וגידי גוב, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "לילה גוב".

אזכורים בתרבות

לאורך השנים השיר נכלל בסרטים שונים, בהם "בוקר טוב וייטנאם" (1987), "12 קופים" (1995), "לפגוש את ג'ו בלאק" (1998), "באולינג לקולומביין" (2002), "מדגסקר" (2005), "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו" (2008) ו"מוצאים את דורי" (2016). כמו כן השיר שימש בתור נעימת הנושא של העונה הראשונה של הסיטקום האמריקני הפופולרי "אריזה משפחתית".
יוענה ז'בוטינסקי

יוענה ז'בוטינסקי (1884 – 22 בדצמבר 1949) הייתה אגרונומית, אשתו של זאב ז'בוטינסקי ואמו של ערי ז'בוטינסקי.

ביוגרפיה

נולדה בשם אנה (יוענה) מַרקובנה גאלפרין (הלפרין) ב-1884 בעיר אודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). למדה חקלאות והוסמכה כאגרונומית.
בגיל 11 פגשה לראשונה בזאב ז'בוטינסקי, שהיה בן 15, במפגש מכרים משותפים. ב-1907 נישאו, וב-26 בדצמבר 1910 נולד בנם היחיד, ערי. בעלה זאב הרבה להיעדר מביתו במסעות רבים בעקבות עיסוקיו הפוליטיים והמדיניים, והמשפחה התיישבה במקומות שונים בעולם, בהם ירושלים (1928), פריז וניו יורק.
ז'בוטינסקי נפטרה ב-1949 בניו יורק ממיחוש בלבה, בגיל 65. נקברה לצד בעלה בקבר זמני.
ב-15 במרץ 1964 התיר ראש הממשלה לוי אשכול להעלות את עצמות בני הזוג ז'בוטינסקי למנוחת עולם במדינת ישראל, על פי בקשתו האחרונה של ז'בוטינסקי מ-1935 להעלות את עצמותיו לארץ ישראל רק בפקודה של ממשלה עברית. ביולי 1964 נפתח קברו של ז'בוטינסקי בלונג איילנד, וארונותיהם של בני הזוג הועלו לישראל ונקברו זה לצד זה ב-9 ביולי בחלקת משפחת ז'בוטינסקי, סמוך לחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים, קרוב לקברו של בנימין זאב הרצל.
שמה העברי הייחודי "יוענה" נגזר מהביטוי "ה' ענה"; בחלק מהמקרים נכתב שמה יוהנה. על שמה נקרא כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי.
ויליאם זיגלר

ויליאם זיגלר (באנגלית: William Ziegler;‏ 1 בספטמבר 1843 - 25 במאי 1905) היה תעשיין אמריקאי שנמנה עם מקימי חברת אבקת האפייה המלכותית (Royal Baking Powder Company). לבסוף נקלע לעימות משפטי עם שותפיו לעסק. מלבד זאת, עסק בארגון משלחות לחקר האזור הארקטי ובהשטת יאכטות.

ביוגרפיה

זיגלר נולד בביבר קאונטי, פנסילבניה, להורים ממוצא גרמני. אביו, פרנסיס זיגלר, נפטר בילדותו, ב-1846, ואמו ארנסטין זיגלר התחתנה ב-1848 עם קונרד ברנדט. בעקבות כך העתיקה המשפחה את מגוריה למוסקטין, איווה, שם הייתה לאביו החורג חווה. זיגלר רכש את חינוכו בבתי הספר הציבוריים באזור, והיה לשוליית דפס במשרד של עיתון מקומי. לאחר מכן היה לקופאי בבית מרקחת, ולמד טלגרפיה וכימיה. ב-1862 נרשם ללימודים במכללת איסטמן לעסקים בניו יורק. לאחר שהשלים את לימודיו החל לעבוד בחברת תרופות וכימיקלים סיטונאית, שבה עבד משנת 1863 עד 1868. באותה תקופה גם למד קורס במכללה לרוקחות.

חברת אבקת האפייה המלכותית

ב-1870 הקים יחד עם ג'וזף כריסטופל הוגלנד וג'ון ה. סיל את חברת הכימיקלים המלכותית, שהפכה לאחר מכן לחברת אבקת האפייה המלכותית. ב-1888 מכר את מניותיו בחברה בעבור 4 מיליון דולר. בכסף שקיבל במכירה זו קנה לאחר מכן את חברת אבקת האפייה פרייס משיקגו ואת חברת הכימיקלים טרטר מג'רזי סיטי, ניו ג'רזי.

פרשיות משפטיות

זיגלר זכור בתור התובע, במשפט שבו ניסה למנוע את הוצאתה לפעול של עסקה, בין חברת המים של לונג איילנד לבין עיריית ברוקלין. במשפט זה, שבו ייצג את האינטרסים של משלם המיסים, זכה לתמיכה ציבורית רחבה. גזר הדין צידד בעמדתו של זיגלר, וחסך למעלה ממיליון דולר וחצי לתושבי העיר. במשפט נוסף שיזם, שסב גם הוא סביב ענייני מס, תבע מחברת מסילות רכבת מברוקלין לשלם קרוב לחצי מיליון דולר מיסים לעיריית ברוקלין. במשפט ידוע נוסף, שאותו יזם כבעל מניות מיעוט בחברת מסילות רכבת משיקגו, מנע נזקים של כמיליון דולר, וקבע תקדים משפטי חשוב.

האשמה במתן שוחד

בינואר 1902 הוגשו נגד זיגלר אישומים במתן שוחד, במסגרת פרשה הנוגעת לתחום אבקת האפייה, פרשה שהתעוררה בבית המחוקקים של מיזורי. המושל אודייל דחה את בקשתו של המושל דוקרי להעמיד את זיגלר לדין, והוא מעולם לא נשפט בגין האשמות אלו. זיגלר טען שהוא יכול היה להוכיח קיומו של אליבי, וכן טען שבולדווין עמד מאחורי העניין, ושהגה האשמה כוזבת.

שיט ביאכטות

במשך תקופה מסוימת החזיק זיגלר ביאכטה חד-תורנית בשם "ת'יסטל" (Thistle), שעמה התחרה בגביע הקייזר (Kaiser's Cup) לשיט לאורך האוקיינוס האטלנטי. ביאכטה זו ערך מסעות שיט, ובאחד ממסעות אלו לדרום, באפריל 1895, דווח כי הוא מת בטביעה. שלושה ימים לאחר דיווח זה צץ והופיע שוב. בעיתוני התקופה נכתב כי גיסו, ג'ון ג. דמורסט, מת מרוב צער על מותו.

חיים אישיים

באוגוסט 1886, בגיל 43, נישא זיגלר לגב' א. מ. גמבל מניו יורק. הוא שימש דירקטור בבנק הלאומי אירווינג, והיה חבר במועדונים הבאים: מועדון הדאון-טאון של ניו יורק, מועדון יוניון ליג של ברוקלין, הניו יורק, לרצ'מונט, מועדון היאכטות האטלנטי, מועדון יוניון ליג של שיקגו, אגודת ידידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, החברה הגאוגרפית האמריקאית, המועדון הארקטי של ניו יורק ומועדון הציד והדיג צ'אוגנווגה של קוויבק. בנוסף היה חבר באגודת הבונים החופשיים ובפרט בזרם מסדר אבירי היכל שלמה של הבונים החופשיים.
פרי וטקינס

ביוגרפיה

וטקינס נולד במדינת מיזורי בארצות הברית ב-20 באוגוסט 1948. במהלך בחינות הקבלה לצבא כשנשאל בידי גורמים צבאיים לנטייתו המינית, הצהיר וטקינס שהוא הומוסקסואל. הדבר לא מנע את גיוסו והוא גויס לצבא ארצות הברית ב-1968. על מנת להפריך את הרעיון לפיו על חיילים הומוסקסואלים לחוש איומים מפני עמיתיהם לצבא, וטקינס הצהיר שכולם בבסיס ידעו שהוא הומוסקסואל. הוא נהג להתלבש בלבוש דראג תחת השם סימון. במקום להעניש אותו, בחר הצבא לפרסם את היותו לבוש כדראג. 
בעת גיוסו של ווטקינס, הוא אמר במפורש לרופא שבדק אותו כי הוא הומו, והדבר תועד. למרות זאת, הרופא בזמן הגיוס רשם כי הוא "כשיר לגיוס צבאי". תיעוד זה שימש אותו בהמשך בתביעתו, שהצליחה זמן רב, להישאר בשירות צבאי. 
ווטקינס שירת בהתחלה כעוזרו של הכומר (תפקיד המקביל למש"ק דת בצה"ל). לאחר זמן קצר הודח מתפקיד זה מאחר שהיה הומו, אך לא שוחרר משירות צבאי אלא הוכשר לתפקיד פקידותי בתחום כוח אדם (מקביל לתחום "שלישות"). הוא עבר השפלות רבות על רקע נטייתו המינית אך לא התפטר. ניסיונות להדיח את וטקינס לצמיתות נעשו מספר פעמים, והוא קרא תיגר על מדיניות הצבא כלפי ההומוסקסואלים כאשר הגיש תביעה בבית המשפט לערעורים. בית המשפט הורה לגייסו מחדש בשנת 1989, ובית המשפט העליון סירב לדון בערעור. בית המשפט לערעורים לא קבע כי מדיניות הצבא איננה חוקתית, אך ציין כי אין באפשרות הצבא להדיח את וטקינס שכן נטייתו המינית הייתה ידועה כאשר התגייס.
בתחילת שנות התשעים במהלך נשיאות ביל קלינטון, הפכה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" לחוק פדרלי האוסר על שירות צבאי של הומוסקסואלים מוצהרים. לפי ספרו של קית' בויקין, "One More River to Cross", ווטקינס הרגיש נבגד בכך שמנהיגים הפועלים למען זכויות להט"ב בארצות הברית לא ביקשו את עזרתו במלחמה נגד האפליה בצבא. 
וטקינס נפטר ב-17 במרץ 1996 בביתו שבטקומה, וושינגטון מסיבוכים הקשורים למחלת האיידס. חייו והשקפותיו מונצחים בספרו של בויקין האמור לעיל, בספר "Conduct Unbecoming" של רנדי שילטס ובספר "My Country, My Right to Serve" של מרי אן האמפריי. אוניברסיטת בית הספר למשפטים במישיגן מעניקה מענק מחקר הקרוי על שמו.
מושב המחוז

מושב המחוז (באנגלית: county seat) הוא המרכז המנהלי, מושב הממשלה, או עיר הבירה של מחוז (county) או קהילה אזרחית (parish). המונח משמש את ארצות הברית, קנדה, רומניה, סין וטאיוואן. בבריטניה ואירלנד קיימות ערי מחוז שיש להן פונקציה דומה.

בארצות הברית

בארצות הברית, מחוזות הן חלוקה פוליטית פנימית של המדינה. בהתאם לחוקי המדינה הספציפית, מחוזות עשויים לספק שירותים מסוימים לציבור, להטיל מיסים ולנהל ולאכוף חוקים ותקנות מטעם המדינה. במדינות רבות, פונקציות ושירותים ממשלתיים מסוימים (כמו רשות המיסוי) מבוזרים אף מעבר לרמת מחוזית על ידי חלוקה פנימית של מחוזות לפי ערים (city), עיירות (town), עיריות מאוחדות וכדומה. העיר בה יושבת הרשות המחוזית נחשבת כמושב המחוז. מושב המחוז הוא בדרך כלל גם מקום מושבם של הרשות המחוקקות, בית המשפט המחוזי, מטה השריף, היכל הרשומות, בית הכלא ומתקן הכליאה המחוזיים. עם זאת, חלק מהם עשויים להיות ממוקמים בחלקים אחרים של המחוז, בייחוד אם הוא גדול מבחינה גאוגרפית.
חוק ניירות ערך

חוק ניירות ערך, תשכ"ח-1968 עוסק בהסדרת שוק ניירות הערך בישראל. החוק אושר בכנסת באוגוסט 1968, ומרבית חלקיו נכנסו לתוקף ב-1 ביולי 1969. מאז אישורו תוקן החוק 59 פעמים.
סיון שיקנאג'י

ביוגרפיה

שיקנאג'י נולדה וגדלה באילת, התגוררה באנגליה, וכשחזרה לישראל, למדה לימודי תואר ראשון ותעודת הוראה עם התמחות בספרות באוניברסיטה פתוחה. במקביל למדה במסלול כתיבה במנשר לאמנות בתל אביב. שיקנאג'י נשואה ואם לשתי בנות. בשנים האחרונות היא מתגוררת ברמת גן.
בין השנים 2010–2015 כתבה ופרסמה במגוון מגזינים, כתבי עת ועיתונים ביניהם: הארץ, ynet, טיים אאוט תל אביב, הצריף, מיתוס ועוד. בשנת 2013 נפטרה אימה בעקבות סיבוך בניתוח לב וכעבור שנתיים הוציאה שיקנאג'י ספר שירים שעוסק בתהליך השיקום הכושל של האם, בהתמודדות עם המוות, היתמות ובלידת בתה הבכורה. כתב היד זכה בציון לשבח בתחרות השירה ע"ש פסח מילין ושיקנאג'י זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם. את הספר ערך המשורר והמתרגם ערן צלגוב והוא ראה אור בהוצאת פרדס.
מנימוקי השופטות: “מחזור שירים הנוגע באומץ, ברגישות ובדיוק נוקב בפרידה מהאם על ערש דווי. שירתה של סיון שיקנאג’י נוגעת בממדי זמן רבים: ממוקמת בהווה של המחלה והמוות, נעה אל העבר והילדות ואל שאלת האימהות שלה ואל העתיד. היכולת להעמיד מחזור שירים שלם הנסב כולו סביב נושא אחד מצטרפת לכמה מן הקבצים היותר חזקים של משוררים בוגרים בנושא שירת האבל מחד ובשירה אל האם מאידך.”
בשנים האחרונות קוראת שיקנאג'י משיריה בחלק מערבי ערס פואטיקה. החל משנת 2015 היא משמשת כמרצה במכללת מנשר לאמנות בקורסים מעשיים של שירה ופרוזה.
בשנת 2018 זכתה במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצרצר עם סיפורה "אנרגיה קינטית", מבין 1,885 טקסטים שנשלחו. התחרות נערכה על ידי EACWP - European Association of Creative Writing Programmes, והפרס הוענק לה בבריסל.
הליום-3

הליום-3 (³He) הוא איזוטופ יציב של הליום המורכב מ-2 פרוטונים ונייטרון אחד, הליום-3 ומימן-1 (¹H) הם שני האיזוטופים היציבים היחידים המכילים יותר פרוטונים מנייטרונים.

שכיחות

האיזוטופ הליום-3 נדיר בכדור הארץ ושכיחותו 0.000137% מההליום. ברגולית הירח הליום-3 שמקורו ברוח השמש שכיח יותר וריכוזו בדוגמאות קרקע שהובאו מהירח נע בין 1 ל15 חלקים למיליארד (ppb) כאשר הריכוזים הגבוהים ביותר נמצאו בים השלווה - 15 חלקים למיליארד בדוגמאות שהובאו במשימת אפולו 11 ו-8 חלקים למיליארד בדוגמאות של אפולו 17 ולונה 16במכתשים בקטבי הירח הריכוז המשוער הוא של 50 חלקים למיליארד. הגשושית גלילאו מדדה באטמוספירה של כוכב הלכת צדק שכיחות יחסית דומה לזה שבירח - יחס ³He:⁴He של 1:10,000 הגבוה בערך פי 100 מהיחס בין האיזוטופים בכדור הארץ. משערים שיחס זה משקף את הרכב ההליום בערפילית השמש הקדמונית ואילו היחס בכדור הארץ הוא תוצאת יצירת הליום-4 מהתפרקויות אלפא של אורניום ותוריום. ההליום-3 שבמעטפת כדור הארץ נלכד במהלך היווצרות כדור הארץ והכמות הכוללת מוערכת ב 0.1-1 מיליון טון, בנוסף כ-37,000 טון של הליום 3 נמצאים באטמוספירה. נוסף לחומר שקיים בכדור הארץ מהיוצרותו נוצר האיזוטופ מפגיעת קרינה קוסמית ומפירוק בטא של טריטיום.

היתוך גרעיני

הליום-3 נחשב כמקור אפשרי לייצור אנרגיה נקיה באמצעות היתוך גרעיני. בניגוד לתגובות גרעיניות אחרות בהן נפלטים נייטרונים הנבלעים על ידי חומרים אחרים בכור ויצרים פסולת רדיואקטיבית הרי שבתגובת ההיתוך עם דיאוטריום (D) 
 
או בתגובה בין שני אטומים של הליום-3 
 
לא נפלטים נייטרונים והתהליך עשוי להיות, לכן, ידידותי ובטוח יותר משיטות אחרות להפקת אנרגיה גרעינית
פחמן-12

היסטוריה

לפני 1959, הארגונים IUPAP ו-IUPAC נטו להשתמש בחמצן כדי להגדיר את המול. בעוד כימאים הגדירו את המול כמספר האטומים של חמצן אשר מסתם היא 16 גרם, פיזיקאים השתמשו בהגדרה דומה אך עם האיזוטופ חמצן-16 בלבד. שני הארגונים הסכימו ב-1959-1960 להגדיר את המול כ"כמות החומר במערכת שמכילה מספר חלקיקים (אטומים או מולקולות) השווה למספר האטומים ב-0.012 קילוגרם של פחמן-12.
הגדרה זו התקבלה על ידי ה-CIPM ב-1967. ב-1971, הגדרה זו התקבלה על ידי ה-CGPM הארבע עשרה.
ב-1980, הבהירו ה-CIPM את ההגדרה שלעיל, תוך שהגדירו כי היא נוגעת לאטומי פחמן-12 פזורים במצב היסוד (ground state) שלהם, להבדיל ממצב מעורר.