google/wiki40b huggingface dataset:
בר 51

עלילה

גיבורי הסרט הם תומאס ומריאנה, אח ואחות ממגדל העמק, המגיעים לתל אביב לאחר מות אמם הנוצריה. תומאס מאוהב במריאנה ומשום כך הם חריגים בחברה. תומאס מנסה להצליח בתל אביב כעובד בבית מלון, אך הוא מפוטר לאחר שנתפס גונב אוכל עבור אחותו. השניים מגיעים בלילם הראשון בעיר הגדולה למקלט מוזנח. בלילה כשתומאס מגיע אל התחנה המרכזית שמלאה בערפל, זנות והומוסקסואליות. שם הוא פוגש את אפולוניה גולדשטיין, חשפנית וזונה רומניה מבוגרת שמתאהבת בו ולוקחת אותו ואת מריאנה לדירתה שם היא חייה עם חברה לחיים, קארל, האמרגן והכוראוגרף שלה. לאחר מכן היא מסדרת להם עבודה בבר 51 בניהולה של לונה הפולנייה ובעלה הנכה מפולין. דרך הבר ואפולוניה הם מתוודעים אל עולם הלילה של תל אביב. בבר הם פוגשים את זארה (שרה) חשפנית ובעלה ניקולס, רקדן מוצלח בעברו שנפצע ונפל לשתייה. כמו כן עובד בבר, אחיה ההומוסקסואל ערן אורחנז (ישראל). האהבה הבלתי אפשרית ביניהם מסתיימת בניסיון אונס טראגי של מריאנה בידי תומאס. מריאנה הורגת את תומאס. הסרט מתאר דמויות שוליים שלא מוצאים את מקומם בחברה הישראלית בשל זרותם.

פרסים

הסרט זכה בפרס המסחר והתעשייה לשחקנית השנה (סמדר קילצ'ינסקי) ובפרס לצילום הטוב ביותר.
כריש לימוני

מאפיינים

הכרישה לימוני פעיל בלילות אז הוא יוצא לצוד דגים, דיונונים ויצורים ים שונים אחרים ואף דגי סחוס אחרים, אך אינו נוטה לתקוף אנשים. הוא קרובו לסוג של כריש לימוני חרמשי שהיה בעבר תת-מין שלו ומצוי לחופי אפריקה ואסיה.
אורכו של הכריש עד 2.4-3.1 מטר ומשקלו עד 90 ק"ג. עם זאת נמצאו כרישים באורך 3.43 מטר ובמשקל של 183 ק"ג.
כריש זה נפוץ בעיקר באזור האוקיינוס האטלנטי שבין חופי ניו ג'רזי לחופי ברזיל ובים הקריבי. הם נמצאים גם בחופי מערב אפריקה ובאוקיינוס השקט שליד קליפורניה. כמו מספר מיני כרישים הנקבה משריצה צאצאים חיים שגדלים בשוניות אלמוגים ובמנגרובים לאורך החוף.
הכריש ניצוד לשם שימוש בסנפיריו וכן למאכל והציד מצמצם את אוכלוסייתו.
רב אחא מדפתי

אי מינויו לראש הישיבה

אחרי פטירת רב אשי כיהנו שלושה אמוראים בתפקיד ראש ישיבת סורא, בזה אחר זה: רב יימר, רב אידי בר אבין השני ורב נחמן בר רב הונא. לאחר פטירת רב נחמן בר רב הונא, נועצו החכמים למנות ראש ישיבה במקומו.
בתלמוד מסופר, שמר בר רב אשי הסתובב בשוק העיר מחוזא, ושמע שוטה אחד שהיה צועק: ראש הישיבה שעתיד להתמנות במתא מחסיא חותם בשם טביומי (כלומר, הוא עצמו, מר רב בר אשי שהיה נוהג לחתום בשם זה). בשמעו זאת החליט להגיע אל הישיבה במתא מחסיא. בינתיים נמנו החכמים למנות את רב אחא מדפתי לראש הישיבה. כיוון ששמעו שמר בר רב אשי בדרכו אל הישיבה, שלחו אליו שני תלמידים לבקש את אישורו למינוי זה של רב אחא. מר בר רב אשי עיכב אצלו את זוג התלמידים, וחכמי הישיבה שלחו אליו זוג נוסף. הוא עיכב גם אותם, וכך עשה עד שהתקבצו אצלו עשרה תלמידים. פתח הוא ודרש, כפי הנוהג שדרשת "כלה" אינה נפתחת ללא עשרה. בכך התמנה הוא עצמו לראש הישיבה. רב אחא, בשמעו זאת, אמר: "כל המריעין לו (גורמים רע מן השמיים) - לא במהרה מיטיבין לו, וכל המיטיבין לו - לא במהרה מריעין לו". כלומר, מכיוון שהיטיבו עם מר בר רב אשי מן השמיים לא ירעו לו והוא לא יפסיד את ראשות הישיבה.

אחד הטעמים שניתנו בדבר, קושר את המעשה במקור אחר, שבו נאמר שחכם המתמנה לראש ישיבה - עם המינוי נמחלים כל עוונותיו. זו, אפוא, הסיבה שמר בר רב אשי התעניין במיוחד בתפקיד זה, וזו גם הסיבה לאכזבתו של רב אחא מדפתי.
ברטיל אולין

חייו האישיים

ברטיל אולין נולד בשנת 1899 ב-23 באפריל בעיירה קליפאן שבשוודיה.
אולין למד באוניברסיטת לונד ובאוניברסיטת סטוקהולם בהנחיית הכלכלן אלי הקשר. במהלך לימודיו פיתח עניין במסחר בין-לאומי והציג תזה על תיאורית המסחר ב-1922. אולין למד לתקופה באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת אוקספורד, שם הושפע על ידי פרנק טאוסיג וג'ון ויליאמס. ב-1924 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת סטוקהולם ושנה מאוחר יותר החל לעבוד כפרופסור באוניברסיטת קופנהגן. ב-1930 המשיך את עבודתו של אלי הקשר כפרופסור באוניברסיטת סטוקהולם. בתקופה זו, אולין נכנס למחלוקת עם ג'ון מיינרד קינס, שטען כי גרמניה צריכה לשלם שילומים לאחר מלחמת העולם הראשונה, בניגוד לאולין שראה שילומים אלו כקניית כוח בין-לאומית ולא יותר. ב-1936, קינס שינה את דעתו והסכים עם גישתו של אולין. המחלוקת תרמה בהמשך לפיתוח תאוריות מודרניות על שילומים בין-לאומיים חד צדדיים.
אולין כיהן כראש המפלגה הליברלית של שוודיה בין 1944 ל-1967. הוא היה חבר בריקסדאג בין 1938 ל-1970. כיהן כשר המסחר בממשלת שוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה (1944-1945) וכנשיא המועצה הנורדית בשנים 1959 ו-1964.
נפטר ב-3 באוגוסט 1979 בואלאדלן בשוודיה.

מחקריו

ב-1933, אולין פרסם עבודה בנושא מסחר בין-אזורי ובין-לאומי שזיכתה אותו במוניטין עולמי, בה הוא שילב גישות מתזת הדוקטורט שלו עם עבודה קודמת של אלי הקשר. כחבר בבית הספר לכלכלה של סטוקהולם, אולין גם פיתח דרך תאורטית לטפל במדיניות מאקרואקונומית מבסיס שנבנה על ידי קנוט ויקסל. מחקרו על החשיבות של ביקוש כולל הקדים מחקר מאוחר יותר על ידי קינס.

ספריו

מסחר בין-אזורי ובין-לאומי - ספר בהוצאת אוניברסיטת הרווארד המסביר על מודל הקשר-אולין, הספר פורסם ב-1933.
בעיית ייצוב התעסוקה- פורסם ב-1949. הספר מורכב מאוסף של הרצאות שאולין העביר, של עמותת יוליוס באר באוניברסיטת קולומביה, ושל צ'יצ'לה באוניברסיטת אוקספורד.
כמה חוסרים בתאוריות של קשרים כלכליים בינלאומיים
התהליך והשלבים של השפל הכלכלי העולמי - דיווח שנכתב על ידי אולין על השפל הכלכלי העולמי, שהוצג בפני חבר הלאומים בשנת 1931.
כמה הערות על תאוריית סטוקהולם על חסכון והשקעות

פרסים והוקרה

בשנת 1977 זכה בפרס נובל לכלכלה אותו חלק עם ג'יימס מיד, בזכות תרומה פורצת דרך של שניהם לתאוריה בנושא מסחר בינלאומי ומעבר הון בינלאומי.
AT&T

היסטוריה

שורשיה של AT&T (ראשי תיבות באנגלית: American Telephone & Telegraph - חברת הטלפון והטלגרף האמריקנית) בחברה Bell Telephone Company שהקים אלכסנדר גראהם בל בשנת 1877, לאחר שהמציא את הטלפון. אחת מחברות הבת של Bell הייתה AT&T, שנוסדה בשנת 1885. ב-1899 רכשה AT&T את חברת האם (מסיבות משפטיות) והפכה לחברה המרכזית.
עם השנים הפכה החברה למונופול בארצות הברית וקנדה, וכתוצאה מכך נחשבה במשך תקופה ארוכה לחברת הטלפוניה הגדולה בעולם. בשנת 1984 פרק הממשל את המונופול של AT&T באמצעות תביעת הגבלים עסקיים. החברה נדרשה להתנתק מחברות הבת האזוריות שלה ולהפוך אותן לחברות עצמאיות. חברות אלה כונו ה-Baby Bells. חברת האם עצמה המשיכה לספק שירותי תקשורת לשיחות בינלאומיות ובין-אזוריות. בתצורתה הנוכחית, AT&T נולדה מתוך Southwestern Bell שהייתה אחת מהחברות האלה. בשנת 2005 רכשה חברה זו את חברת האם לשעבר.
באוקטובר 2016 פורסם כי AT&T תרכוש את טיים וורנר תמורת סכום עתק של 85.4 מיליארד דולר, אולם על רכישה זו לעבור רגולציה שעלולה להימשך חודשים רבים, ועלולה אף להיחסם.
לאחר שנה וחצי, ב-13 ביוני 2018, נודע כי הרכישה של טיים וורנר אושרה.

בארצות הברית

AT&T היא הספקית הגדולה ביותר בארצות הברית לשירותי טלפוניה נייחת וניידת לעסקים ולאנשים פרטיים. רשת ה-3G שלה מספקת שירות למאות מיליוני אנשים. כמו כן, היא בעלת רשת גלובלית להעברת נתונים, המעבירה כ-33 פטה-בייט של נתונים ביום עסקים ממוצע]. AT&T מספקת בארצות הברית גם שירותי טלוויזיה בפס רחב בשם Uverse, ומפעילה רשת WiFi המונה יותר מ-32,000 נקודות הפרושות במסעדות, בתי מלון וחנויות.
AT&T היא החברה השלישית בגודלה בטקסס, (אחרי ExxonMobil ו-ConocoPhillips) והחברה הגדולה ביותר בין אלה שאינן עוסקות בנפט. נכון למאי 2013, AT&T היא החברה ה-21 בעולם על פי שווי השוק שלה, וה-13 בין אלה שאינן חברות נפט. החל משנת 2013, היא גם המפעיל הסלולרי ה-21 בגודלו בעולם, עם למעלה מ-107,900,000 לקוחות ניידים. בשנת 2013 עבדו בחברה למעלה מ-240,000 עובדים.

בישראל

AT&T פועלת בישראל בשלושה מישורים: פיתוח מוצרים, חדשנות ותקשורת בינלאומית.
היריבות בין דינמו קייב לבין שחטאר דונצק

רקע

היריבות בין הקבוצות גדלה מאוד מאז שנת 2000. אם בעבר היוותה דינמו קייב לקבוצה הדומיננטית בליגה האוקראינית ששלטה בה ללא עוררין ובשנת 1999 אף גברה על ריאל מדריד ברבע גמר ליגת האלופות, הרי שמאז שנת 2000 קייב לא הצליחה להציג כדורגל משכנע במפעלים האירופיים, בעוד שחטאר הופכת למועדון הכדורגל האוקראיני הראשון שזוכה בתואר אירופי (הליגה האירופית 2009), זאת מבלי להחשיב את התואר האירופי שדינמו קייב השיגה בתקופה הסובייטית, עם זכייתה בגביע המחזיקות.

תולדות המפגשים

דינמו קייב ושחטאר דונצק נפגשו לראשונה במסגרת ליגת העל הסובייטית בכדורגל, כששחטאר עוד נקראה סטאלינו. 
הקבוצות נפגשו לראשונה בשנת 1938, כשדינמו גברה על דונצק. באותה עת, דינמו הייתה הנציגה העיקרית מאוקראינה הסובייטית בליגת העל הסובייטית, בעוד דונצק התקשתה לשמור על מקומה בליגה. ברם לאורך כל השנים הקבוצה נחשבה למייצגת האזורים והמחוזות התעשייתים של אוקראינה וכאלטרנטיבה אפשרית לדינמו קייב, אך עדיין מפגשים ביניהן לא היו פופולריים כל כך בתקופה הסובייטית, ודאי לא בהשוואה ליריבות בין דינמו קייב לבין ספרטק מוסקבה. 
לאחר התפרקות ברית המועצות היריבות בין המועדונים גדלה והמועדונים חלקו ביניהם את אליפות ליגת העל האוקראינית בכדורגל והמשחקים ביניהן הפכו למתוחים ומושכים קהל רב למגרשי הכדורגל.
כל מפגש בין הקבוצות מעורר מתיחות בין אוהדי הקבוצות ואלימות אף גולשת למגרשים, כך למשל בגמר הגביע האוקראיני בכדורגל בשנת 2008. המשחק שנערך בחרקוב היה כה מתוח שהשופט נאלץ לשלוף 5 כרטיסים אדומים. אותו המשחק הסתיים בניצחון דונצק בתוצאה 2:0.
אחד המשחקים החשובים בין הקבוצות היה המשחק בשלב חצי גמר גביע אופ"א בעונת 2008/2009 כשהקבוצות נפגשו ביניהן ב-30 באפריל 2009 בקייב במשחק, שהסתיים בשוויון 1:1, אך ב-7 במאי דונצק אירחה את קייב וגברה עליה בתוצאה 1:2.
ב-28 באוקטובר 2009 הקבוצות נפגשו לראשונה במסגרת הגביע האוקראיני כשהן התמודדו בשלב רבע גמר הגביע כששחטאר גברה על דינמו במגרשה הבייתי — דונבאס ארנה.
ב-23 בספטמבר 2012 שוב נפגשו הקבוצות במסגרת הגביע, כששחטאר גוברת על יריבתה, במשחק שבעקבותיו פוטר מאמן דינמו ולאחריו מונה אולג בלוחין.
בעונת 2001/2002 בליגה האוקראינית דונצק גברה על יריבתה מבלי להבקיע אף שער, שני השערים הובקעו בשער עצמי של שחקני דינמו קייב.
בעונת 2016/17 המפגש בין הקבוצות שבר שיא שערים: במשחק שנערך ב-12 בדצמבר 2016 הובקעו 7 שערים במשחק שהסתיים בניצחון שחטאר בתוצאה 3:4.
בעונת 2019/2018 דינמו גברה על דונצק פעמיים, במשחק הסופרקאפ האוקראיני ובמשחק ליגה בתוצאות 1-0.
החזית הדרום-מערבית (האימפריה הרוסית)

היסטוריה

החזית הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ניקולאי איוואנוב. החזית פלשה לגליציה שהייתה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ונחלה ניצחון בקרב גליציה, שאיזן מעט את כישלונות החזית הצפון-מערבית בפלישה הכושלת לפרוסיה המזרחית. בהדרגה החלו הגרמנים להזרים גם כן כוחות אל גליציה, אולם הרוסים הביסו אותם בקרב על הוויסלה. מתקפה גרמנית נוספת לעבר ורשה בקרב  לודז' נסתיימה ללא הכרעה ברורה. הגרמנים לא הצליחו לכבוש את ורשה אבל מנעו את המשך המתקפה הרוסית לעבר שלזיה. ב-1 במאי 1915 פתחו הגרמנים והאוסטרו-הונגרים במתקפת גורליצה-טרנוב, שהסתיימה בתבוסה רוסית מכרעת. הגרמנים נכנסו לוורשה  ב-4 באוגוסט 1915. הרוסים הוכו מכה קשה על ידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים ששבו 250.000 חיילים רוסים. הסטאבקה הורה לחזית הדרום-מערבית לפתוח בנסיגה, שזכתה לכינוי "הנסיגה הגדולה", ובמסגרתה פינו הרוסים את שטחי פולין וגליציה. 
ב-29 במרץ 1916 קיבל אלכסיי ברוסילוב פיקוד על החזית, ופתח במה שנודע לימים כ"מתקפת ברוסילוב", שהייתה הצלחה מסחררת, אולם נבלמה בקרב קובל. החזית המשיכה להילחם בקרבות החזית המזרחית, ופורקה ב-1918 עם סיום המלחמה.
אמנות התחריט

היסטוריה

החל מראשית המאה ה-20 החל הרמן שטרוק להתפרסם כאמן תחריט בגרמניה. הוא הציג דרך קבע ב"זֵצֵסְיוֹן" בברלין ועבודותיו נרכשות ל"מוזיאון הברלינאי לתחריטי נחושת" (1901). בנוסף, הוא הופך לחבר ב-"חברה המלכותית של אמני התחריט וההדפס בלונדון" (1902) ופרסם שני קובצי הדפסים (1901, 1904). במקביל הוא החל להורות הדפס לאמנים שונים בסטודיו שלו. על תלמידיו בתקופה זו נמנו יעקב שטיינהרט ולודוויג מיידנר. באותה עת גם אמנים רבים נעזרו בידיעותיו של שטרוק בתחום זה ובהם מקס ליברמן, לסר אורי ואחרים.
ספרו של שטרוק "אמנות התחריט" בשנת 1908, שימש לאמנים רבים טקסט לימודי מעשי לטכניקות ההדפס השונות ובהן תחריט, הדפס אבן וחיתוך עץ. בנוסף, שימש הספר כאמצעי חשיפה לאמנות ההדפס, שהפך בתקופה זו למדיום פופולרי. לצד ההסבר הטכני כלל הספר שפע של רפרודוקציות, שהדגימו את שיטות ההדפס השוות. לצד אמנים קאנונים, כאנדראה מנטניה, רמברנט וגויה, שולבו בו אמנים מודרניים כאדוארד מאנה, ויסלר, יוסף ישראלס, לוביס קורינת ואחרים.
בנוסף לרפרודוקציות צורפו למהדורות השונות מספר עותקים של הדפסים, שהודפסו מן הגלופות המקוריות. אלו אפשרו לקורא מגע ישיר עם הדפס ועם מאפייניו. במהדורה הראשונה צורפו הדפסים מאת מקס ליברמן, נוף מאת אדוארד מונק, הדפס מאת אנראה זורן (Zorn) ופאול באום (Paul Baum). במהדורה השלישית (1920) צורפו לספר הדפסי האבן "דיוקן יהודי זקן מיפו" מאת שטרוק והדפס מאת מקס סלבוגות (Max Slevogt). בנוסף, צורפו עותקים של תחריטים מאת פאול באום, האנס מייד (Hans Meid), מקס ליברמן ואדוארד מונק. לעומת זאת, למהדורה של שנת 1923 צירף קסירר ארבעה הדפסים מקוריים ובהם הדפס-אבן של אוסקר קוקושקה, תצריב של מקס ליברמן, דיוקן של מארק שאגאל שיצר שטרוק וחיתוך-עץ מאת ארנסט ברלך.
הוצאתו לאור של הספר הייתה חלק מגל של פרסומים בנושא ההדפס האמנותי בגרמניה. לצדו ראו עוד ספרי הדרכה של וולטר זיגלר (Ziegler,‏ 1901), של מארק רוזנברג (Rosenberg, ‏ 1907) ושל פרסיג (Preisseg,‏ 1909). בעקבות הפופולריות של הספר, שנבעה מפנייתו לקהל האמנים ולציבור הרחב גם יחד, הודפס הספר בארבע מהדורות נוספות בין השנים 1912–1923, והוא ביסס את מעמדו של שטרוק כאמן מוביל בתחום ההדפס.
פאול קסירר (Paul Cassirer), המוציא לאור של הספר, היה אספן, סוחר אמנות ובעל גלריה, שהיה קשור אל חוגי האמנות האוונגרדית בגרמניה ובוינה. ייתכן כי משום כך הייתה הוצאתו לאור של ספר יקר כל כך להפקה מהלך טבעי בעבורו, בייחוד על רקע העובדה שהיה זה אחד מן הספרים הראשונים שהוציא, לאחר פירוק השותפות עם בן דודו ברונו קסירר בשנה זו.
סופי פאסקו

ביוגרפיה

פאסקו נולדה בעיר קרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. כשהייתה בת שנתיים נקטעה רגלה מתחת לברך בתאונת מכסחת דשא. היא החלה לשחות כשהייתה בת שמונה, ובגיל 11 החלה להתחרות בתחרויות בינלאומיות.

בייג'ינג 2008

כשהייתה בת 15 בלבד, נשלחה פאסקו כנציגה הצעירה ביותר במשלחת הניו זילנדית למשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בבייג'ינג, 2008. בתחרות השחייה ל-100 מטרים בסגנון פרפר סיימה פאסקו עם תוצאה של 1:10.53 דקות, שנייה רק לאנה אימס האמריקאית, והייתה לזוכת המדליה הפאראלימפית הצעירה ביותר בתולדות המדינה. במקצה ל-100 מטרים גב זכתה במדליית הזהב, במשותף עם הדרום אפריקאית שירין ספירו כשסיימו השתיים בתוצאה זהה ושיא עולם של 1:10.57 דקות.
פאסקו זכתה בשתי מדליות זהב פאראלימפיות נוספות, כשבמשחה ל-100 מטרים חזה ניצחה בתוצאה של 1:22.58 דקות, לפני שראי גאסון הספרדיה (1:24.51 דקות) ולואיס וילקינס הבריטית (1:26.10 דקות) ובמקצה ל-200 מטר בסגנון מעורב ניצחה כשעצרה את השעון על 2:35.21 דקות, לפני אלודי לוראדי הצרפתיה (2:39.28 דקות) וקטרזינה פאבליק (2:40.41 דקות)

לונדון 2012

באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה פאסקו במדליית הזהב במקצה ל-200 מטר מעורב אישי עם שיא עולם של 2:25.65 דקות, לפני הקנדית סאמר אשלי מורטימר שסיימה בתוצאה של 2:32.08 דקות והסינית מנג ג'אנג שזכתה בארד עם שיא אסייתי של 2:33.95 דקות. היא זכתה במדליית זהב נוספת במשחה ל-100 מטר פרפר עם שיא עולם של 1:04.43 דקות, לפני הפולניה] אוליביה יבלונסקה שסיימה עם שיא אירופאי של 1:08.55 דקות ולוראדי הצרפתיה שזכתה במדליית הארד עם 1:09.08 דקות, ובמשחה ל-100 מטר חופשי ניצחה עם שיא פאראלימפי של 1:00.89 דקות, לפני אלודי שקבעה שיא אירופאי של 1:01.09 דקות ומורטימר הקנדית שזכתה בארד עם 1:01.58 דקות.
פאסקו הוסיפה במשחקים שתי מדליות כסף. במשחה ל-50 מטרים חופשי זכתה פאסקו במדליית הכסף כשסיימה בתוצאה של 28.24 שניות אחרי מורטימר שקבעה שיא עולם של 28.10 שניות ולפני הצרפתייה אלודי לורנדי ששברה את השיא האירופאי והעמידה אותו על 28.67 שניות, ובמשחה ל-100 מטר גב הפסידה שנית למורטימר שניצחה עם שיא עולם של 1:05.90 דקות. פאסקו קבעה את השיא האוקיאני עם תוצאה של 1:06.69 דקות ולפני הדרום אפריקאית שירין ספירו שקבעה שיא אפריקאי של 1:09.02 דקות שהספיק לה רק למדליית הארד.
יישומי דף יחיד

יישומי דף יחיד הם יישומי רשת שמטרתם לתת חוויית משתמש יותר מהירה וזורמת ויותר, הדומה יותר לתוכנת מחשב רגילה (שאינה יישום רשת). ביישומים אלו, כל הקוד הדרוש – HTML,‏ CSS,‏ JS – מגיע אל הדפדפן בטעינת דף אחת, ומשאבים נוספים נטענים בצורה דינמית, בדרך כלל כתגובה לפעולות המשתמש. דף האינטרנט לא מבצע טעינה מחדש בשום שלב, אולם כתובת האינטרנט עשויה להשתנות מעט, על מנת לתת למשתמש הבנה יותר טובה של הניווט בדף.
אלישבע גולדשמידט

ביוגרפיה

אלישבע גולדשמידט נולדה בפרנקפורט שבגרמניה כאליזבת וקסלר, למשפחה יהודית אורתודוקסית. ב-1932 החלה ללמוד רפואה בגרמניה, אך נאלצה להפסיק את לימודיה עם עליית הנאצים לשלטון. היא עברה לאנגליה, שם החלה ללמוד זואולוגיה (בדגש על גנטיקה וציטולוגיה) וסיימה תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1935.
בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל בעקבות בעלה, יוסף גולדשמידט, שהיה פעיל ציוני, השתלב בתחום החינוך ולימים היה לחבר כנסת מטעם המפד"ל. לאחר שסיימה בשנת 1942 דוקטורט בזואולוגיה בהנחיית פרופ' גאורג האז, החלה לעסוק במחקר בתחומי הגנטיקה והציטולוגיה, וב-1949 מונתה למדריכה הראשונה בתחום באוניברסיטה העברית (ובישראל בכלל). מחקריה עסקו תחילה בבדיקות כרומוזומליות של פרוקי רגליים, בעיקר זבובי דרוזופילה, אך לאחר מכן התמקדה בגנטיקה של האדם וערכה מחקרים על הגנטיקה של יהודים בני עדות שונות ועל השפעתם של נישואי קרובים.
בשנים הבאות עסקה בפיתוח המחקר וההוראה בגנטיקה באוניברסיטה, תוך שהיא מועלית לדרגת מרצה (1954), פרופ' חבר (1957) ופרופ' (1967). במקביל למחקריה, הניחה את היסודות למרפאה הראשונה בישראל לייעוץ גנטי, בשיתוף עם בית החולים הדסה, וייצגה את ישראל במספר ארגונים בינלאומיים בתחום הגנטיקה.
בשנת 1958 הייתה שותפה למחאה נגד קיום כנס מדעי בגנטיקה בגרמניה, מחאה שהביאה להעברת הכנס להאג.
גולדשמידט הייתה אם לשניים: פרופ' אמריטוס למדעי הצמח, אליעזר גולדשמידט; ופרופ' אמריטה לפילוסופיה, ימימה בן-מנחם.
לאוניד סלוצקי

קריירה

תחילת קריירת הכדורגל של סלוצקי הייתה כשוער במועדוני כדורגל הסובייטים, בעיקר במועדוני עיר הולדתו וולגוגרד, בה גם החל את קריירת האימון שלו בשנת 1993, במועדון הכדורגל אולימפיה וולגוגרד, בהיותו בן 22. בשנת 1999 הקבוצה סיימה ראשונה באליפות מחוז דרום של הליגה החובבנית וזכתה בגביע הרוסי לקבוצות חובבניות והבטיחה העפלה לליגה הרוסית השנייה.
בעונת 2001 מונה למאמן קבוצת אוראלאן אליסטה, במקום סרגיי פאבלוב שפוטר, אולם זמן קצר לאחר מכן הקבוצה פורקה והוא מונה למאמן קבוצת הכדורגל מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל. בשנת 2007 סלוצקי החליף את ואלרי פטראקוב וכבר במשחק הבכורה מול ספרטק מוסקבה, קבוצתו ניצחה בתוצאה 1:3 והקבוצה הצליחה להעפיל לגמר הגביע הרוסי וסיימה במקום הרביעי בטבלה התוצאה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה.
בדצמבר 2007 הוא חתם על חוזה לאימון קבוצת קריליה סובייטוב סמרה. באותה עונה סיימה קריליה במקום הששי בטבלה, שהעניק לה אפשרות להתמודד במסגרות האירופיות.
באוקטובר 2009 הוא מונה למאמן קבוצת צסק"א מוסקבה, בעונת הבכורה שלו כמאמן צסק"א העפילה לשלב רבע גמר ליגת האלופות וסיימה חמישית בטבלת האליפות, אולם עונה לאחר מכן צסק"א סיימה כסגנית האלופה ושמרה על מקומה בראשות בטבלה עונה לאחר מכן, אף שסיימה במקום השלישי. במאי 2011 צסק"א זכתה בגביע הרוסי, בפעם הששית בתולדותיה, שהיה לתואר הראשון שסלוצקי זכה בו.
בעונת 2011/12 צסק"א סיימה במקום השלישי, במה שהסתמן כאכזבה, אך סלוצקי שמר על משרתו כמאמן הקבוצה, כאשר במסגרת ליגת האלופות, צסק"א העפילה לשמינית הגמר והודחה על ידי ריאל מדריד. לאוניד סלוצקי הודיע על התפטרותו, אך מנהלי הקבוצה לא קיבלו את התפטרותו ובמקום זאת הרחיבו את חוזה ההעסקה שלו.
בעונת 2013 צסק"א מוסקבה זכתה באליפות הליגה הרוסית, לראשונה מזה 7 שנים, ובאותה שנה זכתה גם בגביע הרוסי ובסופרקאפ הרוסי, כאשר בסוף העונה סלוצקי נבחר למאמן העונה. בעונת 2014 צסק"א שוב זכתה באליפות המדינה ובסופרקאפ הרוסי.
באוגוסט 2015, לאוניד סלוצקי מונה למאמן נבחרת רוסיה, לקראת יורו 2016, זאת במקביל להיותו מאמן צסק"א. עקב כישלון הנבחרת וחוסר יכולתה להעפיל משלב הבתים של טורניר הגמר, הודיע סלוצקי לאחר ההדחה על התפטרותו מתפקיד מאמן הנבחרת.
בדצמבר 2016 התפטר סלוצקי מאימון צסק"א מוסקבה בעקבות חוסר הצלחתה.
מיוני ועד דצמבר 2017 כיהן כמאמנה של האל סיטי האנגלית מליגת הצ'מפיונשיפ.
במרץ 2018 ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית הודיעה שסלוצקי יאמן את הקבוצה החל מעונת 2018-19

חייו האישיים

לאוניד סלוצקי נשוי לאירינה ולהם בן בשם דמיטרי.
ורה דוכס

ורה דוכס (בצ'כית: Vera Dukasova;‏ 1912–1948) אשה שהוצאה להורג בירושלים על ידי אנשי הלח"י בראשית מלחמת העצמאות.
הנריק הרינייבסקי

ביוגרפיה

הרינייבסקי נולד כבן לפטריוט פולני גולה במערב גאורגיה, בעיר כותאיסי, שהייתה באותם ימים חלק מהאימפריה הרוסית (פלך כותאיסי של מלכות המשנה של הקווקז). בין השנים 1895-1898 הוא למד אדריכלות בפירנצה וקארלסרוהה. בשנת 1898 הוא התיישב בטביליסי שם צייר ולימד. בתקופת העצמאות הקצרה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, בין השנים 1918-1921, הוא ניהל את בית הספר לאומנויות של טביליסי, ועזר להפיכתה לאקדמיה הגאורגית לאומנויות יפות. בשנת 1922 הוא מונה לפרופסור במוסד, ולאחר מכן בשנת 1927 הוא מונה לתפקיד סגן רקטור האקדמיה. 
באותם ימים היה הרינייבסקי מעורב בכל פרויקט תרבותי גדול; הוא היה חלק ממקימי מוזיאון ההיסטוריה של טביליסי והיה חבר בוועדה מיוחדת שפעלה להגן על המורשת התרבותית הגאורגית. הוא לימד פולקלור ואדריכלות כנסייתית והפיק אלבום של אקוורלים בשם "אדריכלות עתיקה של גאורגיה", וניתוח כולל של הלבוש המסורתי הגאורגי וספר לימוד על נקודות המבט החד ממדיות ותאוריות של הצללים. 
איוריו של הרינייבסקי הופיעו בקביעות בעיתונות הגאורגית ובמהדורות של סופרים גאורגים מובילים, במיוחד איליה צ'בצ'בדזה. הוא גם יצר את הקיר עם ציורי הדמויות הדתיות שבכנסיית כשוותי. הוא היה מעורב בפרויקט משותף של הקמת מבנה בנק האצולה הגאורגי (כיום משמש המבנה את ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה). הוא התנגד לתוכנית הרפורמות האידאולוגיות באקדמיה לאומנויות שקידמו השלטונות הסובייטים. בשנת 1937, בתקופת הטיהורים הגדולים, הוא נעצר והוצא להורג בירייה. הסטודיו של נהרס בידי אנשי הנ.ק.ו.ד., וחלק גדול מעבודתו אבד ללא תקנה.
פרל הארבור (סרט)

עלילה

רייף מק'קולי ודני ווקר, חברי ילדות, מגשימים את חלומם להיות טייסי קרב בחיל האוויר האמריקני. רייף פוגש את אוולין ג'ונסון, אחות יפהפייה המשרתת בחיל הרפואה.
בזמן שהמלחמה באירופה מתנהלת, צבא ארצות הברית אינו מתערב ישירות בקרבות. רייף מתנדב להצטרף ל"טייסת הנשרים", טייסת של חיל-האוויר הבריטי המאוישת על ידי טייסים אמריקנים ומסייעת למלחמה בגרמניה. דני מוצב בבסיס חיל האוויר בפרל הארבור, ליד המפרץ בו שוכן צי האוקיינוס השקט של חיל-הים האמריקני. אוולין, חברתו של רייף, מוצבת אף היא בפרל הארבור בבית החולים הצבאי שממוקם ליד המפרץ.
למרות שארצות הברית עדיין ממשיכה במדיניותה הבדלנית כלפי מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מתעקש לחולל מפנה ביחס הזה. לטענתו, היטלר לא יהסס להגיע לכל מקום, אפילו לארצות הברית, כך שלא ניתן להתעלם מאפשרות של מלחמה קרובה. ארצות הברית פותחת בסדרת סנקציות כלפי מדינות אימפריאליסטיות. בין היתר, היא מטילה אמברגו על משלוחי הנפט ליפן, על רקע כיבושיה של זו בסין ודרום מזרח אסיה.
מפקד הצי הקיסרי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, מעריך שכדי שיפן תוכל להשלים את מתקפתה נגד סין, היא תזדקק לפרק זמן של לפחות שנה שבו הצי האמריקני החזק באוקיינוס השקט יהיה מנוטרל. לפיכך הוא מחליט לצאת למתקפה על פרל הארבור. התוכנית יוצאת לדרך תחת פיקודו של אחד ממפקדי הצי, קפטן מינורו גנדה.
באירופה, מטוסו של רייף הופל בקרב עם מטוסים גרמנים. אוולין ודני מתאבלים על מותו ומתאהבים. לאחר שהקשר ביניהם הופך ידוע, מופיע פתאום רייף, שניצל בהתרסקות מטוסו לתוך הים. הקשר בין רייף ודני מתערער בגלל תחושתו של רייף שידידו בגד בו.
בבוקר 7 בדצמבר 1941, לאחר הטעיות מכוונות של ממשלת יפן מול ארצות הברית, מתחילים היפנים את המתקפה על פרל הארבור. מטוסי הצי הקיסרי היפני תוקפים את ספינות המלחמה בפצצות ובטילי טורפדו, ומפציצים את בסיסי חיל האוויר באי. רייף ודני מצליחים לאתר בסיס קטן שעוד לא הופצץ, וממריאים ממנו כדי להילחם במטוסים היפנים התוקפים. בינתיים, המתקפה היפנית בנמל נמשכת במלוא עוזה, ואוניית הקרב 'אריזונה' (USS Arizona) כבר טובעה. דני ורייף טסים לנמל ומפילים שם מטוסים רבים. כשההתקפה מסתיימת והם נוחתים, הם מגיעים לנמל כדי לסייע לכוחות ההצלה. בנמל הם צופים בזוועות והחורבן שהותירו אחריהם היפנים, ומזדעזעים עד עמקי נשמתם. גם אוולין עדה להתרחשויות, מתוקף תפקידה כאחות בביה"ח הצבאי אליו מובאים הפצועים וההרוגים.
לאחר המתקפה, בעוד ארצות הברית מלקקת את פצעיה, פונה הנשיא רוזוולט לקונגרס ומכריז מלחמה על יפן.
קולונל ג'יימס (ג'ימי) דוליטל אוסף טייסים אמריקנים, ביניהם גם רייף ודני, למשימה מיוחדת - הפצצת טוקיו. לפני שהם יוצאים למשימה נודע לרייף שאוולין בהריון, ושדני אינו יודע על כך. רייף מפציר בדני שלא יצא למשימה (הוא לא אומר לו למה), אך דני מתעקש לצאת. לאחר אימונים מפרכים יוצאים הטייסים יחד עם מפקדם, דוליטל, לכיוון יפן. בעקבות תקרית בלתי צפויה נאלצים הטייסים להמריא מנושאות המטוסים שלהם כשהם במרחק רב מהמתוכנן. ההפצצה על טוקיו אמנם בוצעה, אך למטוסים לא היה מספיק דלק כדי להגיע לסין הידידותית. איכשהו המטוסים הצליחו להגיע לסין, אך הם נחתו באזור שורץ חיילים יפנים. בהיתקלות עם החיילים היפנים נפצע דני אנושות. רייף מנסה להחזיקו בחיים ומספר לו שהוא עומד להפוך לאב. דני לא שורד את הפציעה ומת בעוד רייף בוכה על גופתו.
בסוף הסרט, אוולין, רייף ודני (בנם של אוולין ודני) מבקרים בקברו של דני.