גדי צדקה

גדי צדקה (נולד ב-6 במרץ 1966) הוא מחזאי, במאי ושחקן שומרוני ישראלי. מייסדו ומנהלו של "התיאטרון העברי".

ביוגרפיה

צדקה נולד בשכם (באותה עת, שכם הייתה שייכת לירדן) לפנינה והלל צדקה מהעדה השומרונית. אחרי מלחמת ששת הימים הוריו ניצלו את חוק השבות והתיישבו בחולון. ילדותו התחלקה לשתיים: בתקופת לימודיו ביסודי ובתיכון למד בבתי ספר כלליים, כמו יתר ילדי ישראל, ובחופשות נהגו לחזור לביתם בשכם. אמו הייתה מורה ועיצבה את תפישתו הציונית-ממלכתית של גדי. אביו היה מורה ומדריך לערבית ולימד אותו את תורת ישראל. גדי למד גם אצל סבו יפת, שהיה ראש הקהילה השומרונית בארץ ישראל.
בצה"ל בחר לשרת בקרבי מתוך כוונה להתערות בחברה הישראלית, בשונה מיתר בני העדה השומרונית. בתחילה שירת בחטיבת הצנחנים ואחר-כך כאיש מחשבים במכללה לפיקוד ומטה. בתום שירותו הצבאי עבד כמנהל שיווק בחברה. יום אחד הלך לשיעור פתוח בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים והחליט שהוא רוצה לעסוק בתיאטרון. הוא התפטר מעבודתו, נרשם לבית צבי, בו למד שנתיים (1993-1991), איתו במחזור למדו גם ליאור אשכנזי, נתי רביץ ויוסי מרשק.
בסוף שנה ב' התקבל לתפקיד רומיאו בהצגה "רומיאו ויוליה" באנסמבל עיתים של רינה ירושלמי, בו שיחק בשנים 1994-1993. בתפקיד יוליה שיחקה פנינה ברט, הם התאהבו, נישאו והקימו ביחד ב-1996 את התיאטרון העברי (בתחילה נקרא "תיאטרון הפקות"), אותו הם מנהלים עד היום. גדי הוא המנהל, מחזאי ובמאי הבית ולפעמים משחק ופנינה היא המנהלת האמנותית, שחקנית ולפעמים מביימת. 
במקביל לעבודתו בתיאטרון העברי הועסק צדקה כמחזאי, במאי ושחקן בתיאטראות השעה, "נאוה הפקות" ו"התיאטרון הארצי לנוער". בשנת 2011 שיחק בתיאטרון בית ליסין בתפקיד סטיבן בהצגה "אמא שלו", מאת המחזאי היהודי-קנדי איוואן פלאסי, בבימויו של רוני פינקוביץ', לצדה של אסי לוי.
הצגתו "הזקן והים" על פי המינגווי הועלתה ב-2014 בפסטיבל האנובר והוזמנה לפסטיבל קייב, ומוסקבה להופעות בקיץ 2014.
צדקה נשוי לפנינה ברט, הם הורים לשלושה ילדים ומתגוררים בבנימינה.

תמונות

תמונות מהצגות התיאטרון שכתב וביים צדקה

אודות הצגות נבחרות

רוב מחזותיו של התיאטרון העברי אותם כתב צדקה עוסקים בדמויות מן ההיסטוריה של עם ישראל מהעת העתיקה כמו אלכסנדר ינאי, שלומציון המלכה, רבי יוחנן וריש לקיש; או מהעת החדשה – רחל המשוררת ואלי כהן. בצד זאת הופקו בו קלאסיקות כמו "אנטיגונה" מאת סופוקלס, "איש חסיד היה" ו"ילדי הצל" מאת בן ציון תומר.
ילדי הצל (1997, 2003, מאת בן ציון תומר, בימוי גדי צדקה)
ביים בבמה ריקה, בלי כל חפצים.
איש חסיד היה (2001, מאת דן אלמגור, בימוי גדי צדקה)
צדקה ביים שתי גרסאות של המחזה – לילדים ולמבוגרים.
גטו (2005, מאת יהושע סובול, בימוי גדי צדקה)
צדקה ביים את המחזה סביב להקת שחקנים שעומדת בפני הוצאה להורג וכל המחזה מתרחש ברגע ההוצאה להורג, כשהטקסט המלווה את השחקנים הוא להיות או לא להיות של המלט. 
דע מאין באת (2008, גדי צדקה כתב וביים)
הצגה המבוססת על סיפור מקראי וכתובה בשפת המשנה ועוסקת ביחסים שבין אדם לחברו. העלילה מספרת את סיפורם של רבי יוחנן, ראש ישיבת טבריה וריש לקיש, שודד דרכים שרבי יוחנן החזיר בתשובה ונהפך לתלמידו.
מבחינת עיצוב הבמה – הקהל כולו נמצא בתוך מעגל של שיעור תורה, כשכולם ביחד לומדים את דף הגמרא של רבי יוחנן וריש לקיש.
שלומציון (2011, גדי צדקה כתב וביים)
המלך אלכסנדר ינאי, נינו של מתתיהו החשמונאי, מעוניין לצאת למלחמה; אולם אנשי הסנהדרין מסרבים לסייע לו לגייס את הכסף הדרוש למלחמה באמצעות הטלת מיסים נוספים. בתגובה לכך ינאי מחליט להוציא להורג את כל החכמים בעם ישראל. באמצעות קבוצה של שכירי חרב אדומים הוא אוסף את כל 800 החכמים וצולב אותם על גבעה בירושלים. למרבה המזל ינאי נהרג בקרב שאליו הוא יוצא ואשתו, שלומציון המלכה מקימה את בתי הספר הראשונים בעם ישראל. 
המחזה עלה בפסטיבל פותחים במה של תיאטרון בית ליסין, גדי צדקה גילם את דמותו של אלכסנדר ינאי ופנינה ברט-צדקה גילמה את דמותה של שלומציון.
קברט ז'בוטינסקי (2011, גדי צדקה כתב וביים)
המחזה מתרחש כולו כמונולוג בבית הקברות של בנימינה, בו הגננת מספרת את סיפור חייה על רקע טקס האשכבה שלה. זוהי הצגת יחיד בכיכובה של פנינה ברט-צדקה. הגננת, לאה ישורון, שומעת ברדיו שראש הממשלה אהוד אולמרט, שהיה תלמיד בגן הילדים שלה, מכריז על גיוס כללי ומתכוון לצאת למלחמה. לאה, מחליטה ללכת למשרד ראש הממשלה בירושלים ולבקש מ"אודי", כפי שהיא קוראת לו, לחזור בו. 
אנטיגונה (2012, מאת סופוקלס, גדי צדקה וביים)
מבוים כאופרת רוק. מוזיקה: ארז יולביץ. משתתפים: דינה בליי-שור, יורם יוספסברג, אולג רודובילסקי, אסף סולומון, אייל נחמיאס, פנינה ברט-צדקה, קובי ויטמן, איתמר חזי. 
התשמע קולי (2013, גדי צדקה כתב וביים)
אנה, נערה חירשת שלמדה כל חייה במוסדות לחירשים, מעוניינת ללמוד בבית ספר לאמנויות. אביה, חירש אף הוא, אינו נאות לאפשר לאנה לחתום על המסמכים שיאפשרו לה לעשות זאת, בטענה שעולם השומעים לא יקבל אותה אל חיקו. למרות התנגדות אביה, אנה נבחנת לבית הספר לאמנויות, מתקבלת אליו ומצליחה להשתלב בחברת הילדים. 
לרקוד עם אבא (2014, מאת איציק ויינגרטן, גדי צדקה וביים)
לזוג הורים נולד ילד מיוחד, אמו שחששה מקשיי גידולו בחרה לנטוש אותו ואביו בחר להמשיך ולגדל אותו. אביו הרקדן לקח אותו לסטודיו שלו, בו הנער צופה באביו רוקד. האב הכיר רקדנית ופיתח עימה מערכת יחסים ולפתע ריקודו של האב לא התקבל באהדה על ידי הצופים. האב נעצב והבן ניחם אותו, כתוצאה מכך עיצב האב את ריקודו מחדש ברוח בנו. כעבור זמן מה האב לוקה בהתקף לב והבן נותן לבדו בעולם.
צדקה עיבד את המונודרמה של איציק ויינגרטן לתיאטרון תנועה לשלושה שחקנים-רקדנים, המחזה מתרחש בסטודיו למחול. בהצגה משחקים עופר עמרם (שגם עיצב את הכוריאוגרפיה), צחי זאב לוק, שרה קרפ.
אול יו ניד איז רב (2016, מאת גדי צדקה וארז שלם, על פי דניאל גולדפרב)
קומדיה על רווק חרדי המתנחל בביתם של זוג תל אביבי ודורש מהם למצוא לו כלה.