google/wiki40b huggingface dataset:
E=mc²

משמעות הנוסחה

משמעות הנוסחה היא שלגוף המצוי במנוחה במערכת ייחוס מסוימת יש עדיין אנרגיה, בצורת מסה, זאת בניגוד להנחה במכניקה ניוטונית שבה גוף במנוחה הוא נטול אנרגיה לחלוטין. מסיבה זו קוראים לעיתים קרובות למסה "אנרגיית המנוחה" של הגוף. ניתן לראות את ה־E בנוסחה כסך האנרגיה של הגוף, ששווה למסה רק כשהגוף נמצא במנוחה. כאשר הגוף בתנועה, ה־E הופך למסה ועוד האנרגיה הקינטית.
ניתן לתאר זאת גם מהכיוון ההפוך. לדוגמה, על אף שלפוטון אין כלל מסת מנוחה, לענן של פוטונים הנע בריק יש מסה אפקטיבית M, מסת המערכת, בשל האנרגיה הקינטית שלהם.

השלכות

בהקשר של תורת היחסות הפרטית, משתמע מהנוסחה שהאנרגיה והמסה הן שקולות, ומסת מנוחה היא צורה של אנרגיה. באופן שימושי הובילה הנוסחה לפיתוח פצצת האטום וליישומים נוספים. המשוואה הזאת ניפצה לחלוטין את כל התפיסה של פיזיקאים בנוגע למסה, כי בעצם כאשר אומרים אנרגיה מתכוונים למסת מנוחה, שאומר שמסה אינה דבר קבוע, היא משתנה בהתאם למהירות. זוהי אחת המשוואות הנודעות ביותר - אפילו למי שאינו יודע בדיוק מה משמעותה.

ישימות הנוסחה

את המשוואה E=mc² ניתן להחיל על כל העצמים בעלי מסה, שכן היא קובעת שמסה היא אנרגיה. ישימות הנוסחה לעצמים נעים תלויה בהגדרת המסה בה נעשה שימוש במשוואה.
בפיזיקה המודרנית המסה היא אינווריאנטית  בעוד שאנרגיה אינה כזו. לכן, בדרך כלל, משוואה זו מיושמת על עצם שאינו נע מנקודת הייחוס של הצופה. מנקודת המבט של נקודת ייחוס אחרת, העצם עשוי להיות בתנועה, ולכן המשוואה אינה ישימה לנקודת ייחוס שנייה זו.

איינשטיין והמאמר של 1905

אלברט איינשטיין לא ניסח בדיוק משוואה זו במאמר שלו מ־1905 "Ist die Trägheit eines Körpers von seinem Energieinhalt abhängig?" ("האם ההתמדה של גוף תלויה בתכולת האנרגיה שלו") שהודפס ב"שנתון הפיזיקה" (Annalen der Physik), ב־27 בספטמבר, אחד מהמאמרים הידועים כיום כמאמרי שנת הפלאות שלו.
מה שכתוב במאמר הוא זה: "אם גוף משחרר אנרגיה L בצורת קרינה, קטנה מסתו ב־L/c²", קרינה היא במקרה זה אנרגיה קינטית, והמסה היא מושג המסה כפי שהיה בשימוש באותה תקופה, מה שקרוי כיום מסת מנוחה או מסה אינווריאנטית, לפי ההקשר.
רק ההפרש בין המסה שלפני פליטת האנרגיה למסה שלאחריה שווה ל־L/c², לא כל המסה של העצם. באותה תקופה הייתה קביעה זו השערה תאורטית שלא הוכחה בניסויים.

תרומות של אחרים

איינשטיין לא היה היחיד שקשר אנרגיה למסה, אבל היה הראשון שהציג זאת כחלק מתאוריה רחבה ויותר מכך, הסיק את הנוסחה מתוך ההנחות של תאוריה זו.
לדברי אומברטו ברטוצ'י (היסטוריון של המתמטיקה מאוניברסיטת פרוג'ה), הודפסה הנוסחה שנתיים קודם לכן בידי אולינטו דה פרטו, תעשיין מויצ'נצה, איטליה, אם כי מרבית ההיסטוריונים אינם מקבלים טענה זו או מייחסים לה חשיבות. אפילו אם דה פרטו היה הראשון להציג את הנוסחה, היה זה איינשטיין שקישר אותה עם תורת היחסות.
מקצרה

מַקְצֵרָה היא כלי חקלאי לחיתוך ואיסוף יבול בעונת הקציר. בעבר הקציר בוצע באופן ידני, על ידי קוצרים.

קציר ידני

קציר ידני מבוצע באמצעים שונים, כולל מריטת הגרגרים שבאלומות הדגן ביד, חיתוך הגבעולים תבואה עם מגל, או חיתוכם בחרמש. הקציר הידני בדרך כלל נבדל מפעולת הכיסוח, אשר עושה שימוש בכלים דומים, מתייחס לחיתוך דשא לחציר, ולא לקטיף יבול.
גבעולי התבואה שנקצרים נאספים לצרורות שזורים בחוט או בקש. מספר צרורות מושענים אחד את השני כשאלומותיהם מעל הקרקע להתייבש, ויוצרים כּוֹבָעָה. לאחר שהתייבשו, הצרורות נאספים מהשדה ונערמים, ומכוסים בסכך או ברזנט כדי להגן עליהם ממשקעים.
איסוף תבואה שנותרה בשדה לאחר הקציר נקראת לקט, והוא נעשה באופן מסורתי ביד, או על ידי בעלי חיים כמו תרנגולות או חזירים על השדה.
קציר ידני נדיר מאוד כיום במדינות מתועשות, אך עדיין מהווה שיטה מקובלת באזורים בהם קיימת גישה מוגבלת למיכון חקלאי (כגון על טרסות צרות) או שזמינותו של המיכון מוגבלת.
דמות של שלד עם חרמש היא האנשה מוכרת של מלאך המוות בהרבה תרבויות ומסורות מערביות. מטאפורה זו מתייחסת לעובדה שהמוות קוצר את החיים, כמו שאיכר קוצר את יבולו.

קציר מכני

מקצרה מכנית, או קוצרת, היא מכשיר חצי אוטומטי שקוצר יבול. מקצרות מכניות הן חלק חשוב מהמיכון החקלאי, ורכיב מרכזי בשיפור ביעילות החקלאית. 

היסטוריה מוקדמת

הדעה הרווחת היא שרומאים או גאלים לפניהם, המציאו מקצרה מכנית פשוטה שהפרידה את האלומות מהקש מהגבעולים ונדחפה על ידי שוורים. מכשור זה אבד בתהום הנשיה בימי הביניים, במהלכה חזרו הקוצרים להשתמש בחרמשים ומגלים לאיסוף יבולים.
תומאס דובס (שחקן) מבירמינגהם המציא מקצרה מרכנית בשנת 1814, אשר הורכבה ממסור או מגל מעגלי, אליו נמשכו דגנים באמצעות זוג גלגלים.
פטריק בל מסקוטלנד יצר מקצרה שהשתמשה בסליל מסתובב, גלגל מסתובב, סכין חיתוך ומסוע בד ב-1828. מקצרה זו הייתה בשימוש ברחבי המחוז וייתכן שאפילו יוצאה, אולם לא נרשם עליה פטנט. אחת מהמקצרות של בל נשמרת במוזיאון הלאומי של חיי הכפר בסקוטלנד.

מקצרות מכניות בשלהי המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20

אחרי שהמקצרות הראשונות פותחו ונרשם עליהן פטנט, מקצרות במאפיינים שונים במקצת אחרים הופצו ברחבי העולם על ידי מספר יצרנים. אלוף Reapers (המשולב) והמכסחים, המיוצר על ידי קבוצת ריבית האלוף (אלוף מכונת חברה, מאוחר יותר וורדר, בושנל וGlessner, שקוע בIHC 1902) בספרינגפילד, אוהיו במחצית השנייה של המאה ה -19, היו מוצלחים ביותר ב 1880 בארצות הברית. [10] ספרינגפילד עדיין מכונה "אלוף העיר".
החל משנת 1872 הומצאה מקצרה בשם "מקצרה כורכת" (Reaper-binder), שקצרה את היבול וקשרה אותו לאלומות לאחר מכן. עד 1896, היו בארצות הברית 400,000 מקצרות ששימשו לקציר תבואה ובננות. אלה הוחלפו משלהי המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 במקצרות גְּדוּדִית (Windrower / Swather) שאוספת את התבואה שנקצרה בתלוליות לצד המקצרה. אלה משמשות עד היום לצד הקומביין, שנכנס לשימוש רחב, ומשלב את משימות הקצירה, הדישה וניפוי התבואה.
סאאב 93

סאאב 93 (93 Saab) היא  מכונית משפחתית קטנה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב בין השנים 1955–1960. ה"סאאב 93" יוצאה ל- ארצות הברית. יוצרו 52,731 יחידות.
גרסת הספורט של "סאאב 93" הייתה קרויה סאאב GT750. 
את דגם הסאאב 93 החליף דגם ה-סאאב 95. בשנת 1960 יוצרו 2 הדגמים בעת ובעונה אחת.

היסטוריה חברת סאאב

סאאב (Saab) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
פינקרטון

סוכנות הבילוש הלאומית פינקרטון (Pinkerton National Detective Agency) הייתה חברת החקירות הפרטיות הגדולה והוותיקה בארצות הברית. אנשיה נודעו לעיתים בכינוי "הפינקרטונים".
הסוכנות נוסדה בשיקגו בשנת 1850 על ידי אלן פינקרטון, לימים ראש השירות החשאי של הנשיא אברהם לינקולן בעת מלחמת האזרחים האמריקאית. סוכני החברה עסקו בנוסף לחקירות פרטיות גם בשמירה, באבטחה ובעבודות בקבלנות עבור הצבא.
כשהיו בשיאם, היו ה"פינקרטונים" סוכנות אכיפת החוק הגדולה בעולם. בסוף המאה ה-19 נודעו אנשי הסוכנות בהשתתפותם בשבירת שביתות, שמירה על שובתים והרחקת מנהיגי עובדים ממקומות תעסוקה, זאת בשירות מעבידים ובעלי מפעלים שונים. הידועה בשביתות אלו הייתה "שביתת הומסטיד" ב-1892, בה המאבק בין סוכני החברה לבין השובתים הביא למותם של מספר אנשים בקרב שני הצדדים. בשל פעולות אלו זכו אנשי הסוכנות ליחס של שנאה מצידם של פעילי האיגודים המקצועיים האמריקאים המוקדמים, שראו בהם אויבים.
ביולי 2003 נרכשה החברה על ידי חברת האבטחה השוודית "Securitas AB", לצורך יצירת "Securitas Security Services USA", אחת מחברות האבטחה הגדולות בעולם.
אחד מספרי שרלוק הולמס,"עמק הפחד", עוסק בסוכן החברה שנשלח להשיב את הסדר לעיירה שנשלטת על ידי איגוד רב עוצמה.
בסדרת הדרמה "דדווד", מבית HBO, המבוססת בחלקה על דמויות היסטוריות, ישנה התייחסות לסוכנות פינקרטון החל מהעונה הראשונה, ובעונה השלישית אף לוקחות חלק בהתרחשויות דמויות של סוכני החברה.
טמפרטורת מעבר זכוכיתי

טמפרטורת מעבר זכוכיתי (Tg) היא טמפרטורה בה מוצק אמורפי (לדוגמה, זכוכית או פולימר אמורפי) עובר ממצב מוצק למצב רך בו הוא ניתן לעיבוד: מתיחה אלסטית או פלסטית ללא שבר. מתחת לטמפרטורה זו החומר נוקשה (דמוי זכוכית), ואילו מעל לטמפרטורה זו החומר מתאפיין ברכות. עבור פולימרים, טמפרטורת המעבר מתייחסת לכושר התנועה והפיתול של האזורים האמורפיים בפולימר. ברוב המקרים המעבר הזכוכיתי רלוונטי לזכוכית ופולימרים, אולם תחת תנאים מתאימים ניתן לייצר מבנה זכוכיתי גם בחומרים אחרים, כמו מתכות, ובמקרה זה גם להם תהיה טמפרטורת מעבר זכוכיתי.
מעבר זכוכיתי הוא מעבר פאזה מסדר שני. מעבר מסדר ראשון הוא מעבר ממוצק (גבישי) לנוזל - התכה, ממוצק לגז - המראה או מנוזל לגז - אידוי (וגם מעברים בין צורות גיבוש שונות במוצק). במעבר מסדר ראשון ניתן להבחין באי רציפות של פונקציית קיבול החום כפונקציה של הטמפרטורה: כשמתיכים קרח, למשל, ב-0°C נצפה קיבול חום "אינסופי" תערובת המים-קרח בולעת חום בלי לעלות בטמפרטורה (זהו החום הכמוס, שייצרך כל עוד לא הושלמה הפשרת הקרח). במעבר זכוכיתי אין "חום כמוס" - אין אי רציפות בקיבול החום ביחס לטמפרטורה. אי הרציפות היא בנגזרת הראשונה של קיבול החום. בטמפרטורה זו יש מספיק אנרגיה לשרשראות להתגבר על כוחות משיכה בין שרשראות (קשרים לא קוולנטים, כמו קשרי ואן דר ואלס) כך ששרשרת פולימרית (או שרשרת של טטראדרות סיליקטיות בזכוכית) יכולה "לזרום" או לנוע ביחס לשרשראות השכנות וכך מתאפשר עיבוד של החומר. למשל: כדי לנפח זכוכית  יש לחמם אותה מעל ל-Tg וכאשר היא מתקררת המבנה החדש נשמר.
הגורמים המשפיעים על טמפרטורת המעבר הזכוכיתית הם אותם הגורמים המשפיעים על גבישיות הפולימר (קשרים בין-מולקולריים, קבוצות קשיחות לאורך השרשרת וקבוצות צדדיות). עם זאת, ישנם מספר פולימרים בהם יש לבדוק את מאפייני הפולימר בצורה דקדקנית, כמו פוליסטירן ופוליאתילן גבה צפיפות.

פוליסטירן

לפוליסטירן קבוצה צדדית נפחית המונעת פיתול, וגורמת לשרשראות להיות ישרות יותר. הקבוצה הצדדית נפחית, ולכן מונעת את התקרבות השרשראות (ראו אפקט סטרי). מכיוון שהשרשראות רחוקות, הפולימר מתאפיין באמורפיות. הציפייה היא שפולימר אמורפי יהיה עם טמפרטורת מעבר זכוכיתית נמוכה. במקרה זה הטמפרטורה גבוהה (כ-80°C), מכיוון שכושר התנועה והפיתול באזורים האמורפיים מוגבל מאוד.

פוליאתילן גבה צפיפות

פוליאתילן, שמתקבל בפילמור על ידי סיפוח בנוכחות זרזי ציגלר-נטה , ומתאפיין בגבישיות רבה (כתוצאה מתנאי הפילמור: טמפרטורה ולחץ נמוכים ושימוש בזרזים). למרות הגבישיות הרבה, במקרה זה הטמפרטורה תהיה נמוכה, מכיוון שבאותם אזורים אמורפיים מעטים שיש לו, כושר התנועה והפיתול בהם הוא מיידי.
יואנה ינדז'ייצ'יק

אגרוף תאילנדי וקיקבוקס

ינדז'ייצ'יק התחרתה באגרוף תאילנדי במשך עשר שנים, במסגרתן ניצחה ב-70 קרבות, כולל ששה קרבות על תואר אלופת העולם וארבעה קרבות על תואר אלופת אירופה. בנוסף, התחרתה בענף הקיקבוקס בו השיגה תוצאת קרבות של 27 ניצחונות מול 2 הפסדים בקיקבוקס מקצועני, ו-37 ניצחונות מול 3 הפסדים בקיקבוקס חובבני.

אמנויות לחימה משולבות

ינדז'ייצ'יק החלה את קריירת ה-MMA המקצועית שלה בשנת 2012. ביולי 2014 חתמה על חוזה עם ארגון ה-UFC. במרץ 2015 התמודדה בקרב מול קרלה אספרזה  על תואר אליפות העולם במשקל קש במסגרת אירועי UFC 185  וניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב השני. בכך הפכה לאלופה הפולנייה הראשונה של ה-UFC (בקטגוריית גברים ונשים) וכן לאישה האירופאית האלופה הראשונה ב-UFC. ביוני 2015, הגנה לראשונה על תואר האליפות בקרב מול ג'סיקה פנה כאשר ניצחה אותה בנוק-אאוט טכני. בנובמבר 2015, הגנה בשנית על תואר האליפות בקרב מול ולרי לטורנו כאשר ניצחה אותה על פי החלטת שופטים. 
בשנת 2016 לוהקה לתפקיד המנטורית מול קלאודיה גדליה  בתוכנית המציאות 'הלוחם האולטימטיבי 23' . בקרב בין השתיים על תואר האליפות, שנערך ב-8 ביולי 2016, ניצחה ינדז'ייצ'יק בהחלטת שופטים. באירוע UFC 211 , שנערך במאי 2017 בטקסס, גברה ינדז'ייצ'יק על הטוענת לכתר ג'סיקה אנדרז'  בהחלטת שופטים. ב-4 בנובמבר 2017, באירוע UFC 217 , נלחמה נגד רוז נמיונס והפסידה את תואר האליפות בסיבוב הראשון בנוקאאוט טכני. הפסד זה היה ההפסד הראשון בקריירה של ינדז'ייצ'יק, לאחר מאזן תוצאות של 14 ניצחונות ואפס הפסדים. ב-7 באפריל 2018, במסגרת אירוע UFC 223 , נלחמה בקרב חוזר (rematch) נגד רוז נמיונס והפסידה בהחלטת שופטים אחידה. ב-28 ביולי 2018, נלחמה נגד טשה טורס  וניצחה בהחלטת שופטים אחידה. ב-8 בדצמבר 2018 נלחמה נגד ולנטינה שבצ'נקו בקרב אליפות בקטגוריית משקל זבוב, והפסידה בהחלטת שופטים אחידה.
ג'ון בירד (שחקן)

קורות חיים

ג'ון בירד נולד בבולוול שבנוטינגהאם. הוא למד בבית הספר High Pavement Grammar School בנוטינגהאם. כשלמד בקינגס קולג' שבקיימברידג' הכיר בירד את ג'ון פורצ'ן.
בירד התפרסם בתקופת שגשוג הסאטירות בטלוויזיה בשנות השישים של המאה העשרים. הוא הופיע בקומדיה "That Was The Week That Was" שנקשרה בשמו. נד שרין הועיד אותו לתפקיד של דייוויד פרוסט, אבל לבסוף הופיע בתפקיד אחר. עוד הופיע בתוכניות טלוויזיה כגון "Not So Much a Programme, More a Way of Life, If It Moves File It, Dangerous Brothers, A Very Peculiar Practice, וב-My Father Knew Lloyd George, ו-The Secret Policeman's Other Ball.
בירד שיחק גם בתפקידים קומיים בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע כגון "A Dandy in Aspic" (מ-1968), "30 Is a Dangerous Age", "סינתיה" (1968), "This, That and the Other" (מ-1969), "Take A Girl Like You" (מ-1970), "ג'ברווקי" (1977), "תמיסת שבעת האחוזים" (1976), ו-"Yellow Pages" (מ-1988). בשנות השבעים של המאה העשרים, כשאידי אמין היה בשיא פרסומו, כיכב בירד בהקלטות של "אוסף השידורים של אידי אמין" המבוססים על הטורים שפרסם אלן קורן בשבועון פאנץ'.
ב-1975 לוהק בירד לתפקיד מר רמברנדט שתואר כ"בנו של ואן גוך, וגם מהגר לא חוקי [פקיסטני]", בסיטקום "The Melting Pot". את הסיטקום כתבו ספייק מיליגן וניל שאנד, אבל הוא בוטל אחרי שידור של פרק אחד בלבד. בירד, בפנים מושחרות, גילם ראש שבט אפריקאי בפרסומת עבור סיגריות Benson & Hedges.
ב-1979 שיחק בירד בתפקיד ריימונד, בחור לחוץ ומגמגם, במחזה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. הוא גילם את מנהל התיאטרון המלכותי הלאומי בפרק בקומדיית המצבים של ה-BBC "כן, אדוני ראש הממשלה" ששודרה ב-1988. בשנים 1989 ו-1990 הופיע לצדה של האנה גורדון ב-16 פרקים של הסיטקום "Joint Account".
מ-1981 עד 1984 הופיע בירד בתפקיד מר המפרי אטקינס אביה של מרמלדה אטקינס (בגילומה של שארלוט קולמן) בתוכניות הילדים של טלוויזיית ת'יימז. בדמות זו התחבב על דור חדש של צופים צעירים.
ב-1984 שיחק בירד בתפקיד ג'ק אורמנד, בוס של כנופיה, בפרק העשירי של הסדרה "Travelling Man". מ-1990 עד 1992 כיכב ב-18 פרקים של הסדרה הבלשית "El C.I.D" המתרחשת בספרד. בסדרה כיכבו לצדו אלפרד מולינה בשתי העונות הראשונות, ואמנדה רדמן בעונה השלישית. ב-1993 כיכב בירד בתפקיד פרופ' פלאם בעונה הרביעית של הסדרה "Cluedo", וגילם דמות של עורך עיתון בדרמה הפוליטית "שלום אדוני המלך".
בירד כיכב בתפקיד הבריסטר ג'ון פולר-קארפ בסיטקום "Chambers" גם ברדיו וגם בטלוויזיה. עוד כיכב בסדרה "יחצנים מסוכנים" לצדו של סטיבן פריי. בירד כיכב בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות, בהן בפרק "The Three Gamblers" של הסדרה "ג'ונתן קריק" בתפקיד מפקח משטרה.
בבריטניה מוכר בירד בעיקר על עבודתו עם ג'ון פורצ'ן ורורי ברמנר בתוכנית "Bremner, Bird and Fortune" שזכתה בפרסים אחדים. בסדרת המערכונים "The Long Johns" עם ג'ון פורצ'ן, אחד מהם ראיין את השני בדמות של אישיות בכירה, פוליטיקאי, איש עסקים או יועץ, שנקרא תמיד ג'ורג' פאר. באחד המערכונים האלה "The Last Laugh" ששודר ב-14 באוקטובר 2007, הם קיבלו קרדיט על כך שהיו הראשונים לחזות את חומרת המשבר הכלכלי העולמי (2008).
טומיסלב ניקוליץ'

בתקופת יוגוסלביה

במשך שנים רבות היה ניקוליץ' חבר במפלגה הרדיקלית הסרבית (SRS), ושימש כחבר פרלמנט מטעמה.
ניקוליץ' כיהן כסגן ראש ממשלת סרביה בשנים 1998–1999, בהן הייתה סרביה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, וכסגן ראש ממשלת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (ממשלת קואליציה) בשנים 1999–2000.
בשנת 2000 התמודד בבחירות לנשיאות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה והגיע למקום השלישי.
בפברואר 2003 הסגיר עצמו מנהיג המפלגה הרדיקלית, ווייסלב ששל, לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, נוכח האשמתו בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות במהלך מלחמות יוגוסלביה. עקב כך מונה טומיסלב ניקוליץ' לסגן מנהיג המפלגה הרדיקלית ולמנהיגהּ בפועל.
באותה שנה אף התמודד על נשיאות סרביה וזכה במספר הקולות הגדול ביותר, אך תוצאות הבחירות לא היו תקפות עקב השתתפות מועטה של בעלי זכות בחירה. בשנת 2004 התמודד שוב, השיג כ-30% מהקולות בסיבוב הראשון וכ-45% בסיבוב השני, וכך הפסיד לבוריס טאדיץ'.

בסרביה העצמאית

לזמן קצר בשנת 2007 שימש ניקוליץ' כנשיא האספה הלאומית של סרביה (יו"ר הפרלמנט).
בשנת 2008 התגלעה מחלוקת בין ניקוליץ' למנהיג המפלגה הרדיקלית ווייסלב ששל (שעדיין היה עצור בהאג לצורך משפטו) ולבכירים אחרים, עקב תמיכת ניקוליץ' בהצטרפות סרביה לאיחוד האירופי. כתוצאה מכך פרש ניקוליץ' מהמפלגה הרדיקלית והקים את המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית, אליה הצטרפו כמה חברים מן המפלגה הרדיקלית.
בשנה זו התמודד על נשיאות סרביה, הפעם כמדינה עצמאית (עקב פרישת מונטנגרו מהאיחוד עם סרביה בשנת 2006), והפסיד לבוריס טאדיץ' (שכעת היה הנשיא המכהן).
ב-6 במאי 2012 התמודד ניקוליץ' שוב על נשיאות סרביה והעפיל לסיבוב השני. בסיבוב זה, שהתקיים ב-20 במאי 2012 ניצח ניקוליץ' את טאדיץ' (שהתפטר חודש קודם לכן מן הנשיאות מטעמים טקטיים). ניקוליץ' נכנס לתפקידו ב-31 במאי 2012, והוא הנשיא השני של סרביה מאז הפכה למדינה עצמאית.
הוא צפוי לסיים את כהונתו ב-30 במאי 2017 כשבמקומו ייכנס לתפקיד הנשיא הנבחר אלכסנדר ווצ'יץ'.
אוריאל לביא

הרב אוריאל לביא (נולד ב-25 במרץ 1957) הוא אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים, לשעבר אב"ד הרבני בצפת.

ביוגרפיה

נולד ב-1957. למד בישיבת שעלבים. למד במשך עשור בכולל פסגות ובמשך כשנתיים במכון אריאל.
ב-5 בדצמבר 1990 התמנה לדיין ושימש דיין בבית הדין הרבני בטבריה ובחיפה.
ב-2 ביולי 2000 התמנה לאב"ד בבית הדין הרבני הרבני בצפת. כיום משמש אב בית הדין הרבני בירושלים.
בנו, הרב ידידיה, הוא מרבני מכון פועה.

היתר עגונה על ידי זיכוי גט

מוכר בעיקר בשל פסק הדין התקדימי שלו, יחד עם הרב חיים בזק והרב יוסף יגודה, שהתיר עגונה שבעלה שכב שבע שנים ללא הכרה וללא שינוי במצבו במצב 'צמח', באמצעות "זיכוי גט", שעוקף את התנאי ההכרחי בכל גט והוא ששני בני הזוג ירצו בפירוק הנישואים ביניהם מתוך מודעות ומרצונם. במקרה הזה, בית הדין שם עצמו כשליח מטעם הבעל, שאינו מודע לנעשה סביבו, והתיר לאשה להינשא לאחר, הכל בהסכמת בני משפחת הבעל. בפסק הדין מובאת הסכמת הרב זלמן נחמיה גולדברג: "אחר שקראתי מה שכתב והאריך הגאון ר' אוריאל לביא ודבריו נכונים מאוד ואני מצטרף לדעתו להתיר במקרה המיוחד שלפנינו. זלמן נחמיה גולדברג". אמנם לאחר מכן סייג הרב גולדברג את דבריו, וחתם על מכתב לפיו הדברים נאמרו לפלפול בלבד, ולא היה לעשות מעשה על פיהם. רבים מהרבנים, בעיקר מהציבור החרדי, יצאו נגד פסק הדין, ובעקבות זאת גורמים חרדים מעכבים את הרצון למנותו כדיין בבית הדין הרבני הגדול. בית הדין הרבני הגדול תיכנן להתכנס על מנת להפוך את פסק הדין ולפסול את הגט, אך בג"ץ אסר עליהם לעשות כן ומנע אותם מכך.
ג'ורג' אקרלוף

קורות חיים

ג'ורג' אקרלוף נולד ב-17 ביוני 1940 לאב שוודי ואם יהודיה אמריקאית. סבו ואבי סבו מצד האמא היו יוצאי אוניברסיטת ברקלי.
את התואר הראשון שלו קיבל אקרלוף מאוניברסיטת ייל ב-1962. תואר הדוקטור הוענק לו מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1966. לאחר מכן הוא הרצה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
אשתו היא ג'נט ילן, פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת ברקלי ולשעבר יו"ר הבנק הפדרלי ויו"ר הבנק הפדרלי בסן פרנסיסקו, וכן הייתה חברה בוועד היועצים הכלכלי של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון.

עבודתו

עבודתו הידועה ביותר של אקרלוף, שפורסמה ברבעון "Quarterly Journal of Economics" בשנת 1970 "שוק הלימונים: איכות ומנגנון השוק", הדגימה כיצד מידע א-סימטרי בשוק יכול להביא לבחירה השלילית (Adverse Selection) שנגרמת מכשל השוק. "הלימונים" הם כינוי בשוק המכוניות המשומשות למכוניות פגומות. בעיית המידע כאן היא שכאשר אדם קונה מכונית משומשת, אין הוא יודע בוודאות מתקבלת על הדעת מהו מצבה. בעלי "לימונים" יהיו מוכנים להיפטר ממכוניותיהם, גם כאשר מחירי המשומשות נמוכים יחסית. בעלי מכוניות תקינות יחכו למחירים טובים יותר בשוק המשומשות. לפיכך, ככל שמחירי המשומשות נמוכים יותר, כן גדלה ההסתברות שקונה המכונית ירכוש "לימון". המאמר, שכיום הוא בין המצוטטים ביותר, נדחה בשלושת כתבי העת הראשונים אליהם נשלח לפרסום, בתואנה שהוא טריוויאלי מדי או שגוי בהכרח.
בשנות ה-90 רעיונותיו של אקרלוף עמדו במרכז הוויכוח הציבורי בנושא חוקיותן של הפלות.
ארמיית אוויר

ארמיית אוויר היא יחידה צבאית גדולה בחילות אוויר המאחדת מספר גדודים, טייסות ודיוויזיות אוויריות. חילות האוויריים שהשתמשו ביחידות כאלה היו חיל האוויר הסובייטי וחיל האוויר הקיסרי היפני. כיום רק חיל האוויר הרוסי שומר על ארמיות אוויר שהוא ירש מקודמו הסובייטי.
שחר ליפשיץ

ביוגרפיה

פרופ' שחר ליפשיץ הוא בוגר ישיבת ההסדר הר עציון. בוגר תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה במשרד עורכי דין רוזנצוייג, שפרן, גרא ובבית המשפט. עשה מסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת בר-אילן. שימש במשך כשנתיים כחוקר באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר ע"ש קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי וחוקר בכיר במרכז הרב-תחומי לחקר המשפטים של בית הספר. כן שימש כפרופ' אורח ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר למשפטים ע"ש קרדוזו.
תחומי מחקריו של שחר ליפשיץ הם דיני משפחה, דיני חוזים ומשפט עברי. הוא מנסה לשלב בין דיני משפחה אזרחיים לבין האורתודוקסיה הדתית. הצעות חוק בדיני משפחה התבססו על מחקריו. אהרון ברק התבטא כי ליפשיץ יצר תחום מחקר משפטי חדש וכי הוא כותב מחדש את דיני המשפחה במדינת ישראל. ליפשיץ ניסח את הצעת החוק בנושא ברית הזוגיות במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. כמו כן, היה שותף לוועדה שחוקקה את הצעת החוק לחלוקת חסכון פנסיוני בין בני זוג ואף ניסח את הדו"ח של הוועדה. נוסף על כך, ליפשיץ ליווה את הכנת תיקון 2 לחוק יחסי ממון, שאפשר חלוקת רכוש בין בני זוג גם ללא גירושים דתיים. ליפשיץ היה ממייסדי האגודה הישראלית למשפט פרטי ואף שימש כנשיא האגודה. זאת ועוד, ליפשיץ הוא המייסד של "הפורום לשיתוף פעולה בין בית המשפט העליון לאקדמיה המשפטית בישראל" ושימש ביחד עם נשיאי בית המשפט העליון דורית ביניש ואשר גרוניס כיו"ר משותף של הפורום.
ליפשיץ זכה במספר פרסים ומלגות ובהם: מלגת פולברייט, מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים ופרס בהט לספר עיון מצטיין מטעם אוניברסיטת חיפה על ספרו "הידועים בציבור בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה" וכן מלגת גרוז לחוקר במשפט עברי מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה. עוד זכה ליפשיץ בפרס המרצה המצטיין באוניברסיטת בר אילן. 
מאמריו בתחום דיני המשפחה, החוזים והירושה צוטטו מאות פעמים בפסיקות בתי המשפט.
בשנים 2012-2017 כיהן ליפשיץ כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כדקאן, הוא ניסח את חזונה של הפקולטה כפקולטה פלורליסטית המשלבת מצוינות אוניברסלית עם מחויבות לחברה ולמשפט הישראלי. בשנת 2017 הוחלף בתפקידו על ידי פרופ' אורן פרז. 
בשנת 2015 הקים ליפשיץ את המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן וכיום משמש כיו"ר המרכז. המרכז משמש מוקד אקדמי לעיסוק בשאלות התיאורטיות, הנורמטיביות והמוכוונות-מדיניות הנובעות מהצימוד החוקתי בהגדרה המקובלת לזהותה של ישראל "כמדינה יהודית ודמוקרטית". המרכז הינו בית גידול לחשיבה רעננה על עיצוב החברה והמשפט בישראל בדרך המשלבת ערכים יהודיים ודמוקרטיים, על מגוון המשמעויות של מושגים טעונים אלה. המרכז פועל בשלושה אפיקי פעולה מרכזיים: תחום מחקרי, תחום ציבורי ותחום חינוכי.
ליפשיץ היה ממייסדיי הקונגרס הישראלי ליהדות ודמוקרטיה שהוקם בשנת 2018 על-ידי אנשי עסקים ואקדמיה במטרה לשנות את תרבות השיח בחברה הישראלית בסוגיות קונפליקט בענייני יהדות ודמוקרטיה, באמצעות שיטות העבודה המיטביות והחדשניות של גישור ובניית הסכמות. הקונגרס פועל ליצירת שיח רחב, המאפשר לקולות השונים בחברה הישראלית להשתתף ולהשפיע. מטרותיו של הקונגרס הן הבניית הסכמות בסוגיות בוערות בחברה הישראלית ובפרט בענייני דת ומדינה, חיבור הציבור הרחב לשיח ולהסכמות, שינוי תרבות השיח ויצירת נורמות ודפוסים של שיח שיתופי והצגת ההסכמות לפני מקבלי ההחלטות במדינה ויצירת מוטיבציה לאימוצן. במרץ 2019 החל מיזם הקונגרס לפעול במסגרת המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר אילן. 
שחר ליפשיץ נשוי לענת ולהם ארבעה ילדים, הם מתגוררים בגבעת שמואל.
רוזי המסמררת

רוזי המְסַמְרֶרֶת (או רוזי הממסמרת, באנגלית: Rosie the Riveter) היא אייקון תרבותי פמיניסטי אמריקאי מתקופת מלחמת העולם השנייה. היא מייצגת את הנשים שתרמו למאמץ המלחמה כפועלות בתעשיית הנשק, בתפקידים שנחשבו עד אז לגבריים.

רקע

מלחמת העולם השנייה הביאה לגיוסם של גברים רבים, ומצד שני חייבה הרחבה של תעשיית הנשק בהיקף חסר תקדים. נוצר ביקוש גדול לעובדים, והמוני נשים הצטרפו לראשונה אל מעגל העבודה. בינואר 1942 העריכו המעבידים כי 29% מן התפקידים ניתנים לביצוע בידי נשים; עד יולי 1942 השתנתה ההערכה ל־85%. בין 1940 ל־1944 גדל מספר הנשים בשוק העבודה ב־57%, והגיע ל־20 מיליון. חלקן השתלבו בתפקידים שעד אז נחשבו לגבריים, כמו רָתַכוֹת או מסמררות. כדי לעודד עבודת נשים, ובפרט בתעשייה הכבדה, יזם הממשל הפדרלי מסע תעמולה. הוא כוון בעיקר אל עקרות הבית, מתוך ציפיה שאחרי המלחמה יחזרו לחייהן הקודמים, וכן אל בני זוגן, כדי למנוע התנגדות ליציאתן לעבודה.

השיר

דמותה של רוזי המסמררת הופיעה לראשונה בשיר משנת 1942, מאת רוד אוונס וג'ון ג'יקוב לב, אשר זכה לביצועים רבים והפך ללהיט. השיר מתחיל במילים:
All the day long,

Whether rain or shine

She’s part of the assembly line.

She’s making history,

Working for victory
Rosie the Riveter
ההשראה לכתיבת השיר הייתה דמותה של רוזלינד ל. וולטר, בת למשפחה עשירה שעבדה במשמרות לילה במפעל לייצור מטוסים.

הכרזה "We Can Do It!"

המאייר ג' הוורד מילר צייר ב־1942 את הכרזה "We Can Do It!" (מילולית: "אנחנו יכולות לעשות את זה!") עבור חברת וסטינגהאוס. הכרזה מבוססת על תצלום שהופיעה בו ג'רלדין הוף דויל, בת 17, שעבדה כפועלת במשך שבועיים בלבד. הכרזה קושרה לדמותה של רוזי המסמררת החל משנות ה־70.

שער ה"סאטרדיי איבנינג פוסט"

נורמן רוקוול צייר את דמותה של רוזי לשער השבועון סאטרדיי איבנינג פוסט מה־29 במאי 1943. הדוגמניות לציור (שמן על בד, 132X101.5 ס"מ) היו מרי דויל קיפי ושירלי קרפ דיק, והוא מבוסס על ציור הנביא ישעיהו של מיכלאנג'לו בואונרוטי בקפלה הסיסטינית בקריית הוותיקן. רוזי נראית בציור בשעת הפסקה, כשהיא אוכלת כריך. אקדח המסמרות מונח על ברכיה, ורגלה דורכת על הספר "מיין קאמפף" מאת אדולף היטלר.

הסרט

השחקן הקנדי וולטר פידג'ן הפיק ב־1944 סרט תעמולה למכירת אגרות חוב, שצולם בחלקו במפעל לייצור מפציצים במדינת מישיגן. פידג'ן פגש במפעל את המסמררת רוז ויל מונרו, ילידת 1920, והיא הופיעה בסרטו בתפקיד רוזי המסמררת.

מחוות והשפעות מאוחרות

במשך השנים הפכו דמותה של רוזי, והכרזה "We Can Do It!", לסמל של העצמה נשית. מחוות לכרזה הופיעו בווידאו קליפים לשירים של הזמרות פינק וכריסטינה אגילרה, ועל שער המגזין Wired באפריל 2011.
ציור קיר של הציירת ג'ודי טיילור, העוסק בתולדות יחסי העבודה במדינת מיין, הוצב ב־2008 בבניין מחלקת העבודה של המדינה. אורכו כ־11 מטר, ואחד מחלקיו מציג פועלות מספנה מתקופת מלחמת העולם השנייה. אחת מהן נושאת אקדח מסמרות, מחוה לרוזי המסמררת. באפריל 2011 הוסר הציור בהוראתו של מושל מיין החדש, פול לה-פייג', איש תנועת מסיבת התה, בטענה שהוא חד-צדדי ומציג את נקודת ראותם של האיגודים המקצועיים.