אלעזר פלקלס

ביוגרפיה

נולד בפראג לדוד, מצאצאי המהר"ל מפראג ורבי השיל מקראקא. בצעירותו למד שנתיים אצל רבי מאיר פישלס (מחבר ספר "הסברות מהר"ם בומסלא") ועשר שנים אצל רבי יחזקאל לנדא. נישא בגיל שבע עשרה לאסתר בונדי, בת למשפחה מיוחסת ועשירה. בספריו הרבה להדגיש את מסירותה הרבה לתורתו ולנידודיו. הוריו והורי אשתו שהיו עשירים סייעו בידו כלכלית וכך יכל להקדיש את זמנו ללימוד תורה. הצליח בלימודיו והתפרסם כחריף ובקי בכל מקצועות התורה, כדרשן משונן וכלוחם בעד התורה.
בשנת ה'תקל"ט (1778), התקבל לאב בית דין בעיר גוטיין במורביה שם הוערץ על קהילתו. לאחר כארבע שנים השתוקק להקים ישיבה ולהיות במקום בו ישנם רבנים וגדולי תורה עימם יוכל לפלפל בדברי תורה, לאחר התייעצות עם רבו, הרב יחזקאל לנדא, הוצע לו לכהן כדיין בבית דינו. ובשנת ה'תקמ"ג (1783) החל לשמש כדיין בפראג - עיר מולדתו. בשנת תקס"א עם פטירת רבי מיכאל בכרך - ראש הדיינים, קיבל הוא את ראשות בית הדין בו כיהן יחד עם בן רבו הרב שמואל לנדא. כמה מבתי המדרש בפראג הכתירו אותו כרבם  ובמשך השנים, חוג השפעתו גדל והגיע גם אל מחוץ לגבולות עירו. מנהיגותו התערערה בעקבות סכסוך קשה עם מנהיגי הקהילה בגלל הנהגתו התקיפה בכלל ובפרט התנגדותו העיקשת לשבתאים אותם הוא מכנה "כת הארורה, טמאי נפש מצורעי' וזבים, מאמיני פגר מובס שבתי צבי ראש כלב שבכלבים". בסתיו 1800 החליטו פרנסי פראג להפסיק להתעלם מהתמיכה שהעניקו רבים מעשירי עירם לחוה בת יעקב פרנק ולנדות אותם. נפתח עימות קשה, במהלכו אירעו התפרעויות והצדדים פרסמו מנשרים רבים זה נגד זה. בשיאו הושלך הרב פלקלס, שנשא סדרת דרשות חריפות נגד הסיעה, אל בית האסורים. כאשר נשאל אם מותר להתחתן עם בת של משפחת שבתאים, ענה שאם ברור הדבר שהם מכת זו, יש איסור מוחלט להתחבר למשפחה כזאת שהם "רשעים גמורים" - כלשונו, גם אם הבת צעירה ולא בחרה לילך בדרכי אביה.
למרות שסבל מאד מיריביו, העיד על עצמו כי לא הפסיק ללמוד יומם ולילה. במשך שנים המשיך להחליף מכתבי חידושי תורה עם רבו הנודע ביהודה בהכנעה והערצה רבה.‏
היה מיודד עם רבים מגדולי דורו ביניהם סבו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל "ערוך השלחן".
נפטר לאחר מחלה בכ' בניסן תקפ"ו ונקבר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב. בצוואתו ציווה לבניו: ״גדלו בניכם על הגמרא והפוסקים, ומנעו בניכם מן המקרא, והזהרו מאד שלא תלמדו את בניכם ספרים המלקטים [מ]ספרי תנ״ך״.

מתשובותיו

ר' פלקלס מתאמץ להוכיח כי רבי אלעזר הקליר הפייטן המפורסם הוא התנא רבי אלעזר בנו של רבי שמעון בר יוחאי.
התנגד לאמירת יהי רצון שאומרים לפני ברכת ארבעת המינים, ומביא שרבו - הרב יחזקאל לנדא סירב לתת את אתרוגו לברכה למי שרצה להגיד קודם לכן את ה"יהי רצון".

ביקורתו על ספר הזוהר וייחוסו לרשב"י

הרב פלקלס תקף את ייחוס ספר הזוהר לרשב"י, ואף תמך בגזירה המלכותית שאסרה ייבוא ספרי קבלה:
את זה כתבתי לדעת האיש ההוא שהספר הזוהר כלו קדוש אבל אני אומר הריני נשבע בתורת ה' שבספר הזוהר נמצאו כמה זיופים וקלקולים אשר הוסיפו ועלה אחת מתלמוד בבלי הויות דאביי ורבא קדוש יותר מכל ספר הזוהר הנה ... כי כל הדורות מראש לא זכרו מספר הזוהר מאומה לא בהקיץ ולא בחלום כי הנה אם אמת הדבר שהחבור הזה הוא מהתנא ר' שמעון בר יוחאי אשר ר' יהודה הנשיא קבל גם ממנו ... איך לא זכר את הספר הזה בחבורו ש"ס משניות או בשום מקום ... עד שזה קרו' לשלש מאות שנים ענו ואמרו שמצאוהו ואיזהו כנסייה אשר קבלוהו בכנופיה, כמו תלמוד בבלי וירושל' ...  ואין אני חלילה מטיל דופי ופגם בכבוד התנא אלדי ר' שמעון בר יוחאי כי הוא היה מחסידי עליון אלא אני אומר לאו גושפנקא דרשב"י ועזקתיה חתום עליה ומי שיש לו חצי דעת יגיד כן שהרי נזכרו בספר הזוהר כמה תנאים ואמוראי' שהיו אחר רשב"י שנים רבות במספר ... והנה מיום שנתחדש ספר הזוהר הרבה נכשלו על ידי כי כמה דברים סתומים וחתומים אשר המציאו האחרוני' להתעות בני אדם יושבי חשך השכל, צאו וראו כמה קלקולים רבים קלקלו מאמיני הכלב רע שבתי צבי שבור ואחוזת מרעהו ברכי משלוניקי, ויעקב פרנק שם רשעים ירקב, ותלו דבריהם בספר הזוהר ... באו ונחזיק טובה וחינות לשני מלכים גדולי' אדירי' אדוננו המשובח המנוח הקיסר יאזעף השני ואדוננו המהולל הקיסר פראנץ השני אשר צפו והביטו בחכמתם הנפלאה, רבות רעות ושבושי דעות תסתעפנה מחלומות והבלים המקובלים, והמה לנזקי בני האדם נזקי הגופות ונזקי הנפשות, ופקדו באזהרה גדולה שלא להביא ספרי קבלה בכל מדינות מלכותם
.

אמירת "קדיש" על ידי נשים

הרב פלקלס דן בנושא אמירת קדיש על ידי אישה, לאחר שהוא מביא את דברי החוות יאיר וכנסת יחזקאל שהתנגדו לאמירת קדיש על ידי אשה, מתלבט הוא בעניין; מצד אחד אמר המהר"ם מינץ שאמירת קדיש היא חלק ממצוות כיבוד אב ואם וגם בנות מצוות במצוה זו. מצד שני אמר רב שנשים זוכות בשכר בעד שלושה דברים: שמביאות את בניהן ללמוד מקרא בבית הכנסת, שמביאות את בעליהן ללמוד משנה בבית המדרש, ושממתינות לבעליהן לחזור מבית המדרש בעיר מרוחקת. ואם כן, אולי יכולות הן להסתפק בפעולות אלו. לבסוף מסיק שמותר לבנות לומר קדיש בחצר בית הכנסת אחרי אמירת ספר תהילים, וציין שכך היה המנהג בפראג. עם זאת התנגד לאמירת קדיש על ידי נשים בבית הכנסת עצמו.
כך התנגד לאלו שמביאים את בנותיהם הקטנות לעזרת הגברים בבית הכנסת, אך סבר שכאן טוב ומצווה שלא לומר דבר שאינו נשמע.