כוח ענק

גילוי על ידי העולם המערבי

הדרקון התגלה באיי קומודו לראשונה על ידי שוֹלי פנינים. בשנת 1910 נמסר לקרל הנרי ואן סטיין ואן הנסברוק (Karel Henri van Steyn van Hensbroek), קצין הולנדי שהיה מוצב באי פלורס באינדונזיה, שישנם דינוזאורים בקומודו, ואן סטיין לא האמין לדברים, עד שבשנת 1911 נפל למים מטוסו של אחד מחלוצי התעופה ההולנדיים, סמוך לחוף של קומודו, והטייס שניצל סיפר בשובו אודות המפלצות שראה. ואן הנסברוק הפליג לאי, הרג דרקון קומדו, וחזר עם תמונה של הזוחל ועם עורו. בשנת 1912 נשלח פטר אואנס (Ouwens) ממוזיאון הטבע של בוגור (Bogor) שבג'אווה לאתר את החיה, ובשובו נשא עמו חמישה פרטים וכוח ענק זה הוצג לעולם. האוצרת של המוזיאון בבוגור זיהתה את הכוח הענק כלטאה שלא הייתה מוכרת עד אז. המוזיאון קיבל מואן סטיין ואן הנסברוק את עור הכוח הענק שנבדק.

גודל

אורך גופו 2.5–3 מטר ואורך הזנב יכול להגיע ל-1.5 מטר. משקלו המקסימלי הוא עד 166 ק"ג.
עד שנת 1937 קיבלו מדענים דיווחים אודות אורך כולל של 7 מטרים. כיום טוענים שדרקון קומודו הגדול ביותר שנמדד היה באורך 3.13 מטרים.
מקור אינדונזי מאוניברסיטת פאלמבאנג מייחס לואלטר אאופנברג   דיווח על דרקון קומודו באורך 3.5 מטרים ובמשקל 250 קילוגרמים.

מזון וציד

דרקון קומודו הוא טורף שאוכל כל בעל חיים בסביבתו כולל פגרים.
לרוב, הוא ניזון מחזירי בר, כבשים או איילי טימור ואף בני אדם. במקרים מסוימים הדרקון יכול להרוג גם חיות גדולות כגון תאו. הוא אף אוכל את בני מינו הצעירים והקטנים ממנו, ולכן נחשב לקניבל.
דרקון קומודו מסוגל לרוץ במהירות של יותר מ-20 קמ"ש לפרקי זמן קצרים, אך הוא אינו נוהג לרדוף אחרי טרפו. במקום זאת, אורב הדרקון לטרפו, שלרוב צעיר, פצוע או זקן, מתנפל עליו ונושך אותו. לרוב הנשיכה אינה הורגת, אלא אם כן פגע הדרקון בעורק ראשי של הקורבן או שבר את צווארו. למעשה, למרות ממדיו הגדולים, נחשבת נשיכתו של דרקון קומודו לחלשה אף יותר מזו של חתול בית. אך בהמשך מובא כי נמדדה עוצמת הנשיכה של כוח ענק והייתה 1.8 טון לסנטימטר במקור אחר נזכר השימוש שעושה הכוח הענק בשרירי צווארו לצורך טלטול ושיסוע הטרף. וגם במאמר בנשיונל ג'אוגרפיק נזכר הדבר:
היה נהוג לחשוב שדרקוני קומודו צדים את טרפם באמצעות נשיכתם והעברת בקטריה המזרזת את תהליך ההזדהמות של הפצע הנגרם כתוצאה מהנשיכה. מחקרים חדישים יותר הוכיחו כי תרכובת הרוק המצויה בפי הדרקון דומה מאוד לזו של אדם, ואיננה כוללת אף סוג של בקטריה רעילה. עם זאת, סריקות של גולגולות וראשים משומרים של דרקוני קומודו אישרו את קיומן של זוג בלוטות ארס בחלק האחורי של הלסת התחתונה המייצרות ארס הדומה לזה של הלודרמות שיוצא מהן בשעה שהדרקון נושך את טרפו ומפעיל עליהן לחץ.
גילוי הארס יוחס למדען הולנדי בשנת 2005. הארס מכיל רכיבים הגורמים דימומים ומונעים קרישת דם.

חיסון טבעי בדמו של הכוח הענק ושימושו

מדענים הצליחו לבודד מולקולה שקראוה בשם VK25 מדמו של כוח ענק. הוכח שהיא קוטלת חידקים. כלי טבעי זה משמש לכוח הענק להגנה מפני חיידקים השורצים בפגרים שהוא מרבה לזלול, ומן הסתם גם מהעובדה שכל הזוחלים נגועים בחיידק הסלמונלה אך הם נראים כמי שאינם סובלים ממנה. על בסיס המולקולה הצליחו מדענים לסנתז אנטיביוטיקה מלאכותית בשם DRGN-1.

זללנות

דרקון קומודו מוכר בתכונתו לאכול אוכל רב עד 80% ממשקל גופו. ישנו תיעוד לאכילת 47 קילוגרם בשר בארוחה אחת. דרקון קומודו מסוגל לבלוע 2.5 קילו בנגיסה אחת.

תקיפת בני אדם

מוכרות עדויות רבות לתקיפות של בני אדם. כמו כן, מוכרים שישה מקרים של טריפת אדם על ידי דרקוני קומודו: נער אינדונזי בן 14, בשנת 1956, תייר שווייצרי שהיה בן 79 בשנת 1974. ארבעת הקורבנות האחרים נהרגו בשנות ה-2000. רוב הקורבנות הידועים נהרגו באי קומודו, פרט לאחד שנהרג באי רינצ'ה.

התנהגות

הדרקון הוא בעל חיים יבשתי וממעט בשחייה. כאשר הוא שוחה רגליו צמודות לגופו והוא מתקדם בעזרת זנבו. ויכול לצלול לעומק של 4 עד 5 מטרים.
דרקוני קומודו תועדו רובצים גם במי ים כדי להתקרר. שיא החום היומי בקומודו הוא 45 מעלות על פני היבשה והרבה פחות במימי החופים. כמו כל לטאה, הוא בעל דם קר ולכן צריך להתחמם בשמש במשך שעתיים, לאחר מכן הוא יכול להיות בפעילות למשך שלוש שעות, ומכיוון שאינו יכול לשהות בטמפרטורה של מעל ל-42 מעלות, עליו לנוח בצל.
הכוח הענק מנצל את עין הקודקוד שלו כדי להבחין בין אור וצל. הדבר חשוב לו, משום שבשתי עיניו האחרות הוא מבחין רק בצבעים, כי בהן ישנו רק טיפוס אחד מבין 2 המצויים בעיני אדם: קנים ומדוכים. הבחנה בצבעים אינה אפשרית בלילה ללא אמצעים מלאכותיים. לכן הכוח הענק פעיל רק ביום וישן בלילה.
כתב ואלתר אאופנברג  בספרו שהכוח הענק מסוגל להבחין בבן אדם רק ממרחק 5–6 מטרים אבל קלאודיו צ'יופי טען שראייתו של הכוח הענק מצוינת הוא מבחין בטרפו ממרחק עד 300 מטר, והראיה שותפה במהלך הציד.
זנבו של הכוח הענק משמש לעיתים לאזון גופו כמשענת בשעת עמידה על שתי רגלים, ומשמש גם כמכשיר הצלפה אף על פי שהכוח הענק אינו מרבה להשתמש בו ככלי ציד, אלא יותר לסלוק מטרדים.

סקרנות

דרקוני הקומדו ידועים בסקרנותם. תועדו מספר מקרים בהם פרטים בטבע נעצו מבט לעבר טרף או איום למשך מספר דקות.
הדבר בולט על רקע העובדה שטווח שמיעת הצלילים שלהם קצר בהשוואה לבני אדם.

עוצמה מדודה

פרט שארכו היה 2.60 מטר ושקל 60 קילו, גורה לנשוך את קצהו של מוט שהיה מחובר למכשיר מדידה חשמלי. שיניו של הכוח הענק ננעצו באותו לוח בעצמה של 1.8 טון לכל סנטימטר רבוע.

בריחה המונית של דרקוני קומודו מפני אש

נזכר באחד המקורות שהעידו המקומיים בשנת 1984 על אודות 500 דרקוני קומודו שברחו מפני שרפה וחצו בשחיה את "סלאת לינתאה" (במאלאית: "מצר העלוקה") המפריד בין רינצ'ה לקומודו.

עלילות ניקול וילותו ודרקוני קומודו

מסוכנותם הידועה של הדרקונים לא הרתיעה מדענית צרפתיה בשם ניקול וילותו להתקרב אל דרקוני קומודו בטבע, להשקותם, להאכילם, לחבקם ולנשקם ולהוציא במלקחים מעורם את הקרציה האנדמית לקומודו המציקה להם. מעללי המדענית הונצחו לפחות בשני סרטים ובספר שהיא כתבה. הם חושפים צד סובלני של דרקוני קומודו בהתנהגותם כלפי בן אדם בודד, שככל הידוע לא נצפה במקרים אחרים בטבע.

רבייה

הכוח הענק, כמו רוב הזוחלים, מטיל ביצים מהן בוקעים הצאצאים. בהטלה מטילה נקבת הכוח הענק בין 7 ל-38 ביצים, המודגרות בקן חפור בחול כ-237 יום. אורך הצעירים בבקיעה הוא 25.3 - 55.5 סנטימטרים. דרקוני קומודו אינם דוגרים. הכוח הענק, כמו כמעט כל הזוחלים, אינו מפיק חום בתוך גופו. ולכן הנקבה אינה מסוגלת לחמם את הביצים, אלא היא חשה בלשונה מה החום הראוי של האדמה להדגרת הביצים. ישנו ויכוח בין תושבי האי קומודו לבין המדענים בעניין ההשגחה על הקן. תושבי קומודו טוענים שהנקבה משגיחה על הקן שלה. אבל תצפיות המדענים מוכיחות את ההפך.
גורי דרקון קומודו אינם רואים את הוריהם.
הכוח הענק הוא קניבל, שעשוי לאכול את בניו. האינסטינקט הטבוע בצעירים מיד לאחר בקיעתם הוא לטפס על העץ הסמוך לצורך הגנה. שם הם אוכלים חרקים ובוזזים קני צפורים, במשך 4 שנים ומגיעים לאורך 2 מטרים.
הכוח הענק ידוע כמין שהתרבה בשבי בגני חיות באינדונזיה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1992 פורסם בהרחבה על אודות 55 כוחים ענקיים שבקעו מביצים בסינסינטי, ארצות הברית וכי שרדו 52 מהם. בשנת 2006 דווח בבריטניה, בגן החיות של צ'סטר ובאינדונזיה על רביית בתולים אצל נקבה שלא הזדווגה עם זכר. גן החיות של דנבר, קולורדו, ארצות הברית דיוח שלוש פעמים על בקיעת דרקוני קומודו בתחומו. גם בגן החיות של ממפיס בקע דרקון קומודו. ב-20 במרץ 2013 דווח אתר העתון "קומפאס" כי בקעו מביציהם 28 דרקוני קומודו בגן החיות בסורביה, ואוכלוסיית דרקוני קומודו שם מונה 62 פרטים.

אריכות ימים

ידוע אודות דרקון קומודו שחי בשבי 31 שנה. אורך החיים בטבע לא ידוע ומוערך בכ-50 שנה. בפרסומים מדעיים שונים הועלו השערות לאורך חיים של 20, 30, 40 ו-100 שנה. המקומיים טוענים שדרקוני קומודו-חיים יותר מ-150 שנה.

הגנת דרקוני קומודו

החוק הראשון להגנת דרקוני קומודו מקורו בהוראה של סולטאן אבראהים מהעיר BIMA באי סומבאוא ממערב למצר SAPE, מיום 30 בדצמבר 1914: "סולטאן אבראהים מורה לכל החברה הנמצאת יחד עם קהילת קומודו לאפשר לחיה הנזכרת לחיות באופן חפשי ואוסר לצוד ומעל לכל להזיק לתחום המחיה וכל פעולה אשר תאים (על) התמשכות תחום המחיה קומודו"הסולטאן היה ואסאל של ההולנדים, ועל כן הותר לו להחזיק בתוארו כמנהיגם של תושבי השטח שהוא היום "כאבופאתן מנגאראי" שמשמעו: נפת מנגאראי, כאשר שמורת הטבע של קומודו היא חלק מן הנפה. הסולטאן העריך את חשיבות את התגלית שנתגלתה בתחום שלטונו בשנת 1912.
בשנת 1915 דרש גם פטר אנתוני אוונס מגלהו בשם המדע להגן על דרקוני קומודו.
בשנת 1938 ההולנדים אסרו לצוד את הכוח הענק. בשנת 1963 שמע אחמד סוקרנו שמספר דרקוני קומודו באי קומודו ירד עד ל-200 פרטים והתפנה מעסוקיו הבוערים וחוקק את החק הראשון שיזמה אינדונזיה העצמאית להגנת דרקוני קומודו. אחת הטענות עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 כי ניתן היה להוציא עד 5 דרקונים מן האי בשנה לעומת זאת ידוע שבשנת 1965 בקש דייוויד אטנבורו להוציא פרט ענק באורך של כ-4 מטרים מהאי קומודו והרשויות אסרו על הוצאתו מהאי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוחמרו חוקי המגן ונאסרה לחלוטין הוצאת דרקוני קומודו מהטבע. דרקוני קומודו החיים בשבי, לפחות אלה הידועים לרשויות, עברו במסחר בין גני חיות, ואחדים ניתנו על ידי נשיאי אינדונזיה לנשיאים אמריקניים והועברו לתוכניות רבייה בארצות הברית.
בשנת 1980 הועברו האנשים תושבי קומודו לפי חוק, להתגורר בכפר אחד, חרף פזורם קודם לכן בכל האי. שמורת הטבע קומודו קיבלה את גבולותיה הנוכחיים, ואינה כוללת אזורים באי פלורס שדרקוני קומודו שורצים בהם. אזורים אלה נמצאים בין היתר בשמורות טבע אחרות ויי וואול, וולו תאדו וריונג. ב-3 ביוני 1988 הכריז סוהרטו בביקורו באי קומודו: "קומודו כמו תכשיט עתיק ועושר הטבע האינדונזי חייב להמשיך עבור חשיבות האומה האנושית". הצהרתו זאת הפכה את דרקון קומודו לבעל החיים הלאומי של אינדונזיה, ונחרטה במלאית / אינדונזית על אבן שיש שחורה באי קומודו עם תאריך ההצהרה וחריטת חתימתו של סוהרטו.
בשנת 1995 נערך כנס מדעי בראשות ה"פרופסור לדרקוני קומודו" פותרא סאסתראואן (1942–2013) שהיה אז נשיא אוניברסיטת אודאיאנא באי באלי בו הובע חשש שאסון אקלימי בקומודו עלול להכחיד את הדרקונים בגלל שטח מחיתם הקטן ומספריהם המעטים. אחד הפתרונות היה הסתמכות על תוכניות רבייה בגני חיות. פתרון זה מבוצע בהצלחה באינדונזיה ומחוצה לה. 39 מוסדות מחזיקים דרקוני קומודו.
בשנת 1999 עודכנו חוקי המגן הנוגעים לדרקוני קומודו, כאחד מ-11 מיני בעלי חיים שפגיעה או מסחר בלתי חוקי בהם גורר קנסות של עד 250 מיליון רופיות אינדונזיות, משכורת של 12,500 ימי עבודה של פועל אינדונזי ממוצע.
בשנת 2002 דווח באתר מקומי באינטרנט שנורו למות 2 ציידים ששמותיהם פורסמו, הם העזו לצוד את אחד ממיני טרפו של דרקוני קומודו, אייל טימור, בויי וואול, ונורו לאחר שלא שעו לדרישת כוחות הביטחון לחדול מן הציד. ב-4 באוגוסט 2008 הודו הרשויות שדרקוני קומודו נכחדו מהאי פאדאר. סיבת ההכחדה יוחסה להעלמות הטרף מן האי כתוצאה מציד. ב-30 במאי 2016 דווח אתר העתון "JAKARTA POST" שישנם 5 דרקוני קומודו באי פאדאר, מתוך 5965 דרקוני קומודו בתוך הפארק הלאומי קומודו, ללא אזכור אוכלוסיית דרקוני קומודו באי פלורס ופרט את מספריהם ב-5 איים שבתוך הפארק הלאומי קומודו. אותם מספרים באשר לאוכלוסיית דרקוני קומודו ב-5 איים הופיעו במקור חדש יותר ב־14 במרץ 2018 ללא הסכום 5965.
בשנת 2009 במסגרת מחקר אודות מספרי דרקוני קומודו באי פלורס, הנתונים למעקב מתמיד, נטען שמספרם מדרדר בגלל העדר חיות המשמשות טרף לדרקוני קומודו.
החל מ-27 במרץ 2019 דווח בתקשורת האינדונזית על מעצרם של מבריחים שהודו בהברחת 41 דרקוני קומודו מהטבע אל מחוץ לאינדונזיה בעבור מחיר של 500 מיליון רופיות לאחד, במשך 4 השנים הקודמות. כתוצאה מניסיון ההברחה צפוי האי קומודו להסגר לתיירות במשך שנת 2020.

תוכניות שימור דרקוני קומודו בישראל

בשנת 2010 דווח על ניסיון להביא דרקון קומודו לישראל מבריטניה למטרות רבייה, אך הניסיון לא יצא לפועל. דרקון קומודו הראשון בישראל הגיע בספטמבר 2014 לספארי ברמת גן, זכר מפראג, צ'כיה. עם הבאת פרט זה הצטרפה ישראל למדינות המשתתפות בתוכנית השימור הבינלאומית של דרקוני קומודו. ב-2018 הובאו שתי נקבות נוספות. גרעין הרבייה בספארי יהיה גרעין הרבייה הראשון של דרקוני קומודו בישראל.

דרקוני קומודו כסמל

תבליטי דרקוני קומודו מוטבעים על שני מטבעות אינדונזיים, ומצוירים על שטר כסף של אינדונזיה. דרקוני קומודו מצוירים גם על בולים ומעטפות דואר של אינדונזיה ושל מדינות נוספות. סמל מחוז נוסא תנגגארא טימור מכיל ציור של דרקון קומודו. כרטיסי טלפון עם ציורי דרקון קומודו קיימים באינדונזיה ובמדינות נוספות.

דרקוני קומודו בבתים פרטיים

חרף החוקים המחמירים דווח בערוצי המדע בטלוויזיה ובאינטרנט אודות שני פרטים שהוחזקו בשבי אצל אנשים פרטיים. פרט אחד הוחזק באי האינדונזי סומבאוא בבית משפחה המייחסת לו כוחות מיסטיים, מאמונתה באנימיזם, ומזינה אותו בכמויות ניכרות של בשר וביצים. הפרט השני הוחזק בביתה של אשה בפיליפינים, וניזון מכמויות ניכרות של ביצים מקערה מעל שולחנה. פרט זה ניצל את יכולתו לעמוד על 2 רגליו האחוריות, דבר שמשמש לדרקון קומודו לעיתים גם כדי להשיג מזון בטבע.

בתרבות הפופולרית

לכבוד חגיגות השנה ה-37 לפארק הלאומי קומודו, ב-6 במרץ 2017, הוצג במנוע החיפוש גוגל דודל אשר הציג עובדות על דרקוני קומודו בצורת חידון מלווה באנימציה מתאימה.