google/wiki40b huggingface dataset:
דמויות שחקן (מבוכים ודרקונים)

סוגי דמויות (מקצועות)

לכל דמות שחקן יש מקצוע. המקצוע, שנקרא לעיתים קרובות גם "סוג דמות", קובע במידה רבה את יכולותיה של הדמות, מהן הפעולות שהיא מסוגלת לבצע, מהן ההכשרות שקיבלה, איזה כשרונות מיוחדים יש לה ומה מידת התמחותה בלחימה בכלי נשק שונים. תכונות אלה עוזרות להרפתקן לשרוד בהרפתקה ולהצליח במשימתו.
לדוגמה: הלוחם מסתמך על שריונו הכבד, שליטתו בחרב והאימונים המפרכים שעבר במחנה הצבא כדי לשרוד במבוך עתיר - מפלצות. הקוסם מסתמך על שנים של לימודים ומחקר עמוק כדי להטיל את הלחש הנכון ברגע הנכון ובכך לחלץ את החבורה מצרה. הכוהן מרפא ומסתמך על כוחו של האל שלו.
קדמוני
דרואיד (Druid): מעין כוהן של כוחות הטבע, המבוסס על האמונה הקלטית. מסוגל להטיל לחשים השולטים במזג האוויר, בטבע וביסודות, ולהפוך עצמו לחיות שונות. יכולותיו של הדרואיד ניתנות לו מהטבע ולא מאל כלשהו, גם אם הוא סוגד לאל. הדרואיד ניחן בחכמת חיים יותר מאשר בכוח פיזי. דרואיד יכול להחזיק בחיות רבות אשר יסייעו לו במסעו. הדרואידים מקבלים משימה שנראית בלתי אפשרית בתחילת חייהם, ואם כאשר הם מזדקנים אינם משלימים אותה, עליהם לשמש מנחה ומנטור לדרואיד צעיר ולתת לו משימה משלו.
ברברי (Barbarian): לוחם בעל עוצמה וכוח גופני רב, המסוגל להיכנס להתקפי זעם מעוררי אימה. הברברי הוא לוחם חזק וקשוח במיוחד. כוחו הפיזי רב מאוד וכאשר הוא זועם מומלץ לשמור מרחק שכן הוא תוקף בחמת זעם ללא אבחנה בנשק הכבד (מאוד כבד) שלו. הברברי הוא סוג של איש קרבות: מדובר בלוחם גס ואכזרי, שמונע בעיקר על ידי כבוד וזעם. לחימתו נוטה להיות אגרסיבית ביותר. לעיתים קרובות נלחם הברברי תוך כדי שכרון קרב (Berserk) בו הוא מכה בטירוף ובעוצמה רבה, וללא פחד מוות. הברברי מבוסס על הברברים הסטריאוטיפים, עמי הערבות (כגון ההונים) ובמידה מסוימת גם על הויקינגים שהטילו את חיתם על אירופה, ובפרט על לוחמי הברסרקר הנורדים. הברברים באו מן הג'ונגלים הרחוקים או מערבות הקרח בצפון ואין להם כל רחמים כלפי הקורבנות שלהם.

ריבוי מקצועות

בעולמות מערכה מסוימים דמות שהתחילה במקצוע מסוים יכולה להחליט לעלות רמה במקצוע שונה, למשל בן אנוש נוכל ברמה 2 יכול להיות במקום זאת נוכל ברמה 1 ומכשף ברמה 1.

מקצועות יוקרה

מקצועות יוקרה הם מקצועות אשר נועדו לשפר את מיומנויות הדמות מעבר למה שהייתה מקבלת רק ממקצועות רגילים. ניתן לקחת מקצוע יוקרה (או אפילו מספר מקצועות יוקרה) בנוסף למקצוע/ות הבסיס (כלומר, מקצועות שאינם מקצועות יוקרה). למעשה, דמות אינה יכולה להיות רק בעלת מקצוע יוקרה וללא מקצוע בסיס, כיוון שישנן דרישות מקדימות לכל מקצוע יוקרה (כגון רמה מסוימת במיומנות, או רכישת כישרון ספציפי), וכדי לעמוד בדרישות אלו הדמות חייבת לצבור לפחות מספר רמות במקצוע בסיס.
מקצועות יוקרה הופיעו במהדורות 3 ו-5 של מבוכים ודרקונים.
דוגמה טובה למקצוע יוקרה היא ה-Animal Lord ממהדורה 3 של מבוכים ודרקונים: דרואיד או סייר שאוסף סביבו "עדר" של חיות מלוות.
שהינדא שחאדה

ביוגרפיה

שחאדה נולדה וגדלה בנצרת, ולמדה בתיכון אורית בעיר. אביה הוא איש רשות השידור, המפיק הוותיק, סלים שחאדה, ואחיה הוא בהא שחאדה, עורך וקריין חדשות ראשי ברדיו א-שמס.

קריירה

שחאדה עובדת ומדגמנת בחברת מיכל נגרין. בעבר היא השתתפה בתחרות יופי של המגזר הערבי, בה זכתה בסגנית ראשונה למלכת היופי של המגזר.
שחאדה החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה כמגישת כתבות בהוט צפון.
כיום שחאדה היא העורכת והמגישה של התוכנית "צעירים על הדרך" (בערבית:شباب عالطريق), אחת משלוש התוכניות בערבית שמשודרות כל יום שישי בצהריים בערוץ 2. במסגרת התוכנית יוצאת שחאדה למקומות שונים ברחבי הארץ ומראיינת צעירים ערבים מצליחים. התוכנית עלתה לאוויר בסוף שנת 2015 וזכתה לפרסום רב בעקבות האופן בו היא משלבת צעירים מהחברה הערבית בתוכן הטלוויזיוני.
מלחמת העולמות (תסכית)

גרסאות מחודשות

ב-12 בנובמבר 1944 שידרה תחנת רדיו בסנטיאגו, בירת צ'ילה, גרסה מקומית של התסכית. אתר הנחיתה נבחר להיות העיירה פואנטה אלטו (Puente Alto), במרחק כ-24 קילומטר מהבירה. בדומה לתסכית המקורי, מפיקי התסכית ויליאם סטיל (Steele) ועוזרו ראול זנטנו (Zenteno), השתמשו בפורמט של סדרת מבזקי חדשות. השידור התייחס לארגונים מוכרים כמו הצלב האדום, שחקנים חיקו קולות מוכרים. העיתון האמריקני ניוזוויק דיווח כי החשמלאי חוסה וייארואל (Villarroel), תושב ולפראיסו, פחד כל כך מהמתקפה עד שמת מהתקף לב. דווח שהמרכז העירוני בסנטיאגו הושמד, לצד מספר בסיסים צבאיים. השדרנים סיפרו על רחובות מלאים בפליטים, וכך גם במציאות. אלפי מאזינים מפוחדים נמלטו לרחובות בעוד שאחרים ביצרו את עצמם בבית. אף על פי שבמשך שבועות לפני כן מפיקי התוכנית פרסמו הודעות על כוונותיהם, ואף על פי שפעמיים במהלך השידור הובהר שמדובר בבדיה, גם במקרה הזה התפשטה פאניקה בקרב הצ'יליאנים. 
ב-12 בפברואר 1949 שידרה תחנת רדיו בקיטו, בירת אקוודור, גרסה ספרדית של התסכית. שירם של הצמד הפופולרי בניטס-ולנסיה (Benítez-Valencia) נקטע לדיווח שאנשי המאדים נחתו במרחק כ-32 קילומטר מהבירה והם מתקרבים אליה בצורת ענן ענק. בדומה לגרמניה בתסכית של 1938, רבים מהאקוודורים חשבו שמדובר בפרו השכנה שפלשה אליה עקב סכסוכי הגבולות שהיו בין השתיים באותן השנים. הפאניקה התפשטה בקיטו ובסביבותיה, ההמון יצא לרחובות והכנסיות פתחו את דלתותיהן לאוכלוסייה המבועתת. כאשר עובדי הרדיו הבינו את חומרת המצב, הם שידרו הבהרה והפצירו במאזינים להירגע. כשהובן לכל שמדובר בבדיה, הפאניקה הפכה למהומה. ההמון הזועם הצית את בניין הרדיו, וגרם למותם של בין 6 ל-20 אנשים.
ב-6 באוגוסט 2017 שודרו ברשת החברתית פייסבוק צילומים מזויפים של פלישת חייזרים על רקע אתרים מפורסמים בארצות הברית. בשידור עצמו היה לוגו של ערוץ החדשות CNN כדי לתת לכך יותר אמינות וצפו בו 9 מיליון בני אדם שחלקם נלחצו, לפי הדיווחים.

היסטוריוגרפיה

בן בלושטיין, במאמרו "רדיקליזם במסווה? פחד, תיאטרון ותסכית הרדיו 'מלחמת העולמות'", טוען כי תיאור רמת הפאניקה של הציבור בעיתונות ובמחקר הועצמה, והאירוע הוצג כמקרה של היסטריה המונית על ידי בעלי אינטרסים. הוא מציג דפוס חוזר במחקר של הסתמכות-יתר על דוגמאות פרטיות; התמקדות בפרט ולא במקרה הכללי. ולס ואנשי "תיאטרון מרקורי" שאפו להדגיש את הצלחתם האמנותית והמסחרית; העיתונות רצתה להבליט את כוחו המסוכן של הרדיו, בתור אמצעי תקשורת מתחרה; גורמים שמרנים ואנשי ממשל היו מעוניינים להראות את הסכנות שבשימוש הרדיקלי באמצעי התקשורת ההמוניים ולחזק את הצנזורה על הרדיו.
מיכאלה ברקו

חייה

מיכאלה ברקו נולדה בתל אביב, בתם היחידה של יהודית, אדריכלית, וארמנד, רוקח ויושב ראש איגוד הרוקחים לשעבר. היא התגלתה בגיל 13 על ידי הצלם מנחם עוז. בהיותה בת 15 עברה לגור בפריז לצורך קריירת הדוגמנות שלה. זכתה להצלחה בינלאומית כדוגמנית, מיוצגת על ידי סוכנות עלית. היא דגמנה על שערי המגזינים "ווג", "הארפרס בזאר", "קוסמופוליטן", "Elle", "סאנדיי טיימס", "ניו יורק וומן", "מדמוזאל" ו"גלאמור". ב-1990 היא הצטלמה לגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד. עשתה קמפיינים לחברות לוריאל", "ולנטינו", "רבלון", "רושא", "טיירי מוגלר" ו"רוק".
הופעתה הידועה ביותר על גבי מגזין היא על שער העיתון "ווג" של נובמבר 1988. בתמונת השער לבשה ברקו ז'קט מעוטר בתכשיטים של כריסטיאן לקרואה (Christian Lacroix) שעלותו 10,000 דולרים, וג'ינס דהוי. היה זה שער העיתון הראשון שערכה אנה וינטור לאחר שמונתה לעורכת של ה"ווג", ושער זה חולל מפנה בחזות העיתון, אחרי שהעורכת הקודמת, גרייס מיראבלה, הציגה תצלומי שער פורמליים וסולידיים יותר. הייתה זו גם הפעם הראשונה בה צולמה דוגמנית על שער ה"ווג" לבושה בג'ינס.
בשנת 1995 הנחתה יחד עם אקי אבני את תחרות הקדם אירוויזיון והגישה את התוכנית "בלה בלה" בשנת 1996.
עד סיום התוכנית ב-1998. -בעשור הראשון של המאה ה-21 שהתה עם משפחתה שלוש שנים בלוס אנג'לס. למדה לתואר שני בטיפול בדרמה; עבודת הגמר שלה עסקה ב"קבוצת דרמה-תרפיה ככלי לתמיכה בחוויית המעבר של דוגמניות לאמהות" (2007). ב-2012 שימשה כשופטת בטקס בחירת מלכת היופי. עובדת כיום (2013) כמטפלת בדרמה עם ילדים בבתי ספר בתל אביב. בנוסף היא מנחה סדנאות להעצמה נשית, מאמנת הוליסטית ( למדה אצל איציק ראצימור). מנהלת אתר המלצות בשם "מיכאלה מעבירה הלאה" ובו המלצות וטיפים ליומיום.
ברקו נשואה לאיש העסקים רון צוקרמן ולהם ארבעה ילדים.

משחק

כשחקנית, ב-1983 בהיותה בת 13, היא השתתפה כניצבת בסרט החמישי בסדרת סרטי אסקימו לימון - רומן זעיר. בשנת 1988, השתתפה בסרט המתיחות של יהודה ברקן מצלמה בלי בושה" כאחת המותחות. בשנת 1992 הופיעה ברקו בסרט האמריקאי "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה כאחת מנשותיו של דרקולה. היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה "תמונות יפואיות" בשנת 1996 ובשנת 2008 השתתפה בטלנובלה הישראלית "בובות" בתפקיד לאנה אהרונסון, אהובתו של אריק (דודו טופז).
יושירו מורי

ביוגרפיה

מורי נולד בעיר נומי שבמחוז אישיקאווה לזוג חקלאי אורז אמידים בעלי עבר בפוליטיקה, שכן אביו וסבו היו ראשי העיר של נֶאָגארי במחוז. אימו נפטרה בהיותו בן שבע.
הוא למד באוניברסיטת ואסדה בטוקיו, ושם הצטרף למועדון הרוגבי. לאחר מכן הצטרף לעיתון השמרני סנקיי שינבון. הוא עזב את העיתון ב-1962 והיה למזכיר הדיאט של יפן, וב-1969 נבחר לבית היועצים של יפן, שם כיהן במשך עשר כהונות רצופות. הוא היה מעורב בשערוריית Recruit בה נחשד שקיבל מניות של חברת Recruit לפני שיצאה להנפקה, ומכר אותן לאחר מכן תוך גריפת רווח של כמיליון דולר. הוא שימש שר החינוך בשנים 1983 ו-1984, שר הסחר בינלאומי והתעשייה ב-1992 ו-1993, ושר הבינוי ב-1995 ו-1996.

רוגבי יפני

מורי שיחק בקבוצת הרוגבי של אוניברסיטת וסדה. הוא הפך לנשיא איגוד הרוגבי היפני ביוני 2005, והדבר עורר תקוות במדינה לאירוח אליפות העולם לרוגבי ב-2011. לבסוף קיבלה ניו זילנד את האירוח ומורי טען שמדינות חבר העמים הבריטי דואגות רק לעצמן.

חיים אישיים

מורי נשוי לצ'יאקו, שלמדה איתו באוניברסיטת וסדה. לזוג בן ובת.
אלירן סיימון

קריירה

אלירן סיימון הוא בנו של גדעון סיימון, כדורגלן עבר ששיחק בהפועל כפר סבא. סיימון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. ב-5 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 למ.ס. אשדוד. לאחר שבעונת 2007/2008 ירדה כפר סבא לליגה הלאומית ועזבו אותה מספר שחקנים, הפך סיימון לשחקן הרכב במועדון. בקיץ 2012 חתם בהפועל ראשון לציון לעונה אחת בה כבש 2 שערים ב-21 הופעות.
בקיץ 2013 חזר לכפר סבא שירדה לליגה א'. סיימון היה שותף לחזרה של המועדון לליגה הלאומית ושנה לאחר מכן לליגת העל כאשר סיימון כבש את השער השני במשחק העלייה של הקבוצה בו ניצחה 1-3 את הפועל רמת-גן גבעתיים. במהלך משחק הליגה נגד הפועל תל אביב שנערך ב-19 במרץ 2016 נקלעה כפר סבא לפיגור 3-0 עוד לפני הירידה להפסקה, לכן מאמן הקבוצה שרון מימר החליט להחליף את סיימון כבר בדקה ה-34. סיימון שלא אהב את החילוף לא לחץ את ידו של מימר וניתק קשר עם אנשי המועדון. לאחר כשבוע סיימון התנצל, אך אנשי המועדון החליטו לשחרר אותו.
ב-19 ביוני 2016 סיימון חזר להפועל ראשון לציון כאשר חתם לעונה אחת.
ב-28 באוגוסט 2019 חזר להפועל כפר סבא, שעלתה בתום עונת 2018/2019 לליגת העל.
שומר ראש במבצע

עלילה

ביום הראשון של התיכון, ווייד (נייט הארטלי) וראיין (טרוי גנטיל) עדים להתקפה של שני בריונים, פילקינס (אלכס פרוסט) ורוני, שתוקפים את אמיט (דייוויד דורפמן) ודוחפים אותו לתוך הארונית שלו. וויד, מנסה למנוע מהשניים להמשיך לתקוף את אמיט ומתערב, אך בסופו של דבר פיליקנס ורוני עוברים לתקוף את ווייד וראיין. לאחר מכן, אמיט מתיידד עם ווייד, אך מתקשה להסתדר עם ראיין.
בעקבות כך, השלושה מפרסמים מודעה באינטרנט על כך שהם מחפשים שומר ראש, ולאחר שנפגשו עם כמה יוצאי צבא, ומאבטחים בכירים, הם בסופו של דבר בוחרים בדרילביט טיילור (אוון וילסון), היחיד שעמד בתקציב שלהם.
דרילביט מתיימר להיות מומחה לחימה מוסמך, אך בפועל מדובר בקבצן חסר בית שמתכנן לשדוד אותם ולהשתמש בכסף בקניית כרטיס טיסה לקנדה. דרילביט מנסה לגרום לבנים לא לחתור לאלימות ולנסות למצוא כמה תחומי עניין משותפים, ראיין מאתגר את פילקינס לקרב ראפ אך נסחף ומשפיל אותו, ובסופו של דבר ווייד חוטף אגרוף לאחר שהוא מתעמת עם פילקינס, תוך כדי שהוא מתנסה באחת הטקטיקות שדרילביט הציע לו. הבנים כועסים על כך שמה שדרילביט מלמד אותם לא מסייע להם באמת, לכן דרילביט מחליט לעבור להיות קרוב יותר אליהם ולהסתנן לבית הספר שלהם כמורה מחליף. בחדר מורים, הוא פוגש מורה בשם ליסה, והשניים מתחילים מערכת יחסים מינית.
בדרך לנסיעה בבית ספר, רוני ואמו מבחינים בדרילביט מתקלח על החוף ואמו מסבירה לו מי הוא באמת. רוני מספר את זה לפילקינס והאחרון מכה את דרילביט בבית ספר. מאוחר יותר, בביתו של וויד, חבריו ההומלסים של דרילביט שודדים את ביתו של וויד, ודרילביט נאלץ להתוודות על מי הוא באמת ומספר ששמו האמיתי הוא בוב. הבנים מפטרים את דרילביט. דרילביט מצליח להחזיר את הציוד הגנוב מאוחר יותר, לפני שאמא של ווייד ושאר המשפחה יחזרו. הבנים ופילקינס נמצאים בפגישה אצל מנהל בית הספר בנוכחות ההורים של שלושת הבנים, פילקינס מצליח להעמיד פנים והוא יוצא מזה ללא פגע או עונש. לאחר מכן, פיליקנס מעליב את ברוק, בחורה שוויד בקטע שלה, ובתגובה וויד מאתגר את פילקינס לקרב. אמיט, לא מסכים לעזור לראיין וווייד לאחר שהראשון מעליב אותו.
ווייד וראיין מתאמנים לקראת הקרב שלהם נגד פילקינס. הם מגיעים למסיבה בביתו ובהתחלה מפילים אותו, אך הוא מתגבר עליהם. הקרב, שהחל ברחבי הבית, התגלגל לתוך שטח החצר. אמיט חוזר במפתיע וכמעט ומצליח להכניע את דרילביט, אך רוני מתערב ומכניע אותו. דרילביט מופיע במפתיע ופילקינס מכה אותו, דרילביט מסרב להשיב כי הוא חושב שהוא קטין. אך אז מתברר שזה לא נכון, ודרילביט מכניע את פילקינס בקלות ובמהירות. פילקינס מתאושש מהמכות שחטף מדרילביט, וכשהוא מתעורר הוא משליך חרב סמוראי על ווייד וראיין, אך דרילביט תופס אותה אך מאבד חלק מהזרת שלו בעקבות כך.
פילקינס נשלח חזרה להוריו שגרים בהונג קונג. ווייד אוזר אומץ בשביל להזמין את ברוק לצאת איתו, וראיין מקבל את אמיט כידיד. דרילביט נשלח לכלא אך משוחרר אחרי שלושה שבועות, והוא מתאחד עם ליסה והבנים שוב.
בסצנה של לאחר הקרדיטים, שואל דרליביט (שכעת הוא אח בבית ספר) ילד עם אף מדמם אם הוא זקוק לשומר ראש.
היילה סטאין

ביוגרפיה

סטאין נולד באתיופיה וגדל באזור הררי בו היה נוהג לרוץ מדי יום לבית ספר שהיה מרוחק מביתו. עלה עם משפחתו ארצה במבצע שלמה ב-1991, התגורר בתחילה באתרי קליטה כגון אכסניה בטבריה ומתחם הקרוונים חצרות יסף. עבד בגינון ובעבודות מזדמנות אחרות ומאחר ולא הצליח למצוא בהן פרנסה יציבה החל משתתף בתחרויות ריצה למרחקים ארוכים. 
בתחילת דרכו המקצוענית לווה על ידי המאמן אנטוניו סנטורי, ולאחר מכן על ידי המאמן והתזונאי יאיר קרני. ב-1994 זכה לראשונה באליפות ישראל בריצה ל-10,000 מטרים, וב-1996 החל להקדיש את רוב זמנו למשטר אימונים קפדני. מאז שבר שיאים ישראלים רבים ונכון לאוגוסט 2014 מחזיק בשיאי ישראל בריצת 10 ק"מ כביש, ריצת שעה, 20 ק"מ, 25 ק"מ, 30 ק"מ, חצי מרתון ובריצת מרתון. את השיא בריצת המרתון שבר בתחרות בוונציה ב-26 באוקטובר 2003 כשקבע זמן של 2:14:21 (זמני הביניים היו: 5 ק"מ - 15:48, 10 ק"מ - 31:01, חצי מרתון - 1:05:36, 25 ק"מ - 1:17:57, 30 ק"מ - 1:34:39, 35 ק"מ - 1:50:13, 40 ק"מ - 2:06:19). 
האגודה המקצוענית הראשונה בה היה חבר הייתה הפועל סולם צור מהמועצה האזורית מטה אשר. מאוחר יותר עבר לאגודות מכבי תל אביב והצבי קריית גת, בה מתאמן בהדרכתו של המאמן יחיעם סקיטל. 
ב-2004 השתתף באולימפיאדת אתונה בתחרות ריצת המרתון, לאחר שנכנס לאצטדיון להקפת הסיום הוטעה על ידי שופטת וביצע סיבוב נוסף, לאחר ערעור שהוגש נקבע שסיים את הריצה במקום ה-20. באליפות העולם ביפן 2007, סיים במקום ה-19. 
ב-21 ביולי 2008, כשבועיים לפני פתיחת האולימפיאדה בבייג'ינג, נעצר סטאין באתיופיה, בה שהה במחנה אימונים בתנאי גובה, הוא שוחרר לאחר שלושה ימים בכלא.
באולימפיאדת בייג'ינג בתחרות ריצת המרתון, סיים במקום ה-69.
בשנת 2011 הופק הסרט התיעודי "סרט רץ" (בימוי: עומר פלד, הפקה: גידי אביבי) המלווה את סטאין, רץ המרתון האולימפי המבוגר בעולם, בשגרה המפרכת והמחייבת של אימונים לקראת אולימפיאדת לונדון 2012, בצל הקשיים הכלכליים של משפחתו בארץ ובאתיופיה.
סטאין נשוי ואב לשמונה ילדים, מתגורר בחדרה.
מסע בהרי ההארץ

מסע בהרי ההארץ (בגרמנית: Die Harzreise) הוא יומן מסע מאת המשורר הגרמני היינריך היינה.
היומן נכתב באביב 1824, ופורסם לראשונה בארבעה עשר המשכים במגזין "השותף" (Der Gesellschafter) על ידי פרידריך וילהלם גוביץ (Gubitz), בחודשים ינואר ופברואר 1826 ולאחר שעבר צנזורה חלקית. מאוחר יותר באותה שנה פורסם יומן המסע בחלקו הראשון של האוסף "תמונות ממסעות". לצורך כך ערך היינה מספר שינויים והתאמות, ובין היתר הוסיף את החלק המפורסם אודות גטינגן. היינה עצמו תיאר את עבודתו כפרגמנט ספרותי, כלומר סגנון כתיבה המאופיין ביחידות אוטונומיות קצרות מאוד.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה מפורסמת יצירה של היינה על ידי בית ההוצאה "הופמן וקמפה" (Hoffmann & Campe) מהמבורג, אשר לימים ישמש כמוציא לאור לכל יצירותיו של המשורר.

תוכן

ביצירתו מתאר היינה את מסעו בשנת 1820-1821 מגטינגן, שם התגורר בתקופת לימודיו כסטודנט באוניברסיטה, לאורכו ולרוחבו של רכס הרי ההארץ ובין היתר ההעפלה לפסגה הגבוהה בו, הר ברוקן, ועד לעיירה אילזנבורג (Ilsenburg). במהלך מסעו נפגש היינה עם תושבי המקום שחלקם מוכרים וחלקם אנונימים. הוא מתאר אותם בפרטנות ועורך השוואות בינם לבין דמויות היסטוריות ידועות ואחרות.
כך למשל, הוא נפגש בגטינגן עם רופא חבר האחווה היהודית בשם קרל מרקס, ודן עמו בענייני רפואה ובחיבורו של האחרון אודות "גטיגן מנקודת השקפה רפואית פיזית והיסטורית".
הטבע משמש גם הוא כנושא משמעותי ביומן המסע. היינה מפרט את כל אתרי המנוחה והלינה בהם ניתן לשהות לאורך המסלול, את מכרות רמלסברג, נהרות שחצה בדרכו ועוד.
בפרק היומן אודות גטינגן מתאר היינה דו-קרב לא חוקי בין סטודנטים. היינה עצמו נאלץ להפסיק את לימודיו באוניברסיטה לאחר דו-קרב שערך על רקע אנטישמי.
מסלול מסעו של היינה שארך כארבעה שבועות הפך למסלול תיירות מודרני שבו מטיילים יכולים לפקוד את האתרים המפורטים ביומן.

הערכה

היצירה מסע בהרי ההארץ נחשבת לעמוקה הרבה מעבר למצופה בדרך כלל מעבודתו המוקדמת של יוצר צעיר. היא מכילה בתוכה רבדים רבים של געגועים לרומנטיקה, אכזבה, אשליה ואירוניה, המשולבים ביצירה באופן טבעי וזורם.
גט מקושר

במשפט העברי גט מקושר הוא סוג של שטר, שנתקן על ידי חז"ל כדי לשמש כגט לכוהנים שרוצים לגרש את נשותיהם, אך כשר לשמש כשטר בכל סוגי השטרות.

מקור התקנה

תקנה זו תוקנה בעקבות מקום מסוים, בו התגוררו כוהנים רבים. ובטבעם היו קפדנים יותר מהמידה, ופעמים רבות, הם גירשו את נשותיהם בעקבות אירועים פעוטים שאינם מצדיקים גירושין. כשהתקררה דעתם וביקשו לחזור בהם, התברר כי אינם יכולים לעשות זאת, על פי ההלכה האוסרת לכוהן להתחתן עם גרושה, אפילו עם גרושתו.
כדי למנוע מצב שלילי זה בו אדם מגרש את אשתו בעקבות כעס רגעי ולא יכול להחזירה, תיקנו חז"ל שטר מיוחד, שזמן כתיבתו אורך זמן רב. סדר כתיבת השטר הוא כך: כותבים שורה, ומשאירים שורה ריקה, מקפלים את השורה הכתובה על השורה הריקה, ותופרים. כותבים עוד שורה, ומשאירים עוד שורה ריקה, מקפלים את השורה הכתובה על השורה הריקה, ותופרים שוב. כך כל שורה ושורה. עם זאת, רק ה"תורף" שהוא הזמן ופרטי השטר כתובים במקום הקשרים, אך ה"טופס" שהוא הנוסח האחיד של השטר כתוב בחלק השני שהל השטר שאינו מקשור ואינו חתום ותפור. 
למרות שסיבת התקנה קיימת רק בגיטין, חז"ל החילו דין זה בכל השטרות למיניהם, כדי שלא לחלק בין השטרות לגט שהוא גם הוא סוג של שטר, ומחשש שאם נפסול שטר כזה יבואו לפסול גם גט מקושר, במהלך השנים הפסיקו להשתמש בשטרות מקושרים, וישנה מחלוקת הלכתית אם כיום התקנה קיימת.

חתימת העדים

היכן חותמים העדים? בניגוד לשטר רגיל, בו חותמים העדים באותו צד בו כתוב השטר, בשטר מקושר נחלקו חכמי הגמרא בדין זה: רב הונא אמר שחתימת העדים היא מבחוץ, בין קשר לקשר. כלומר: לאחר שקיפלו את הכתב על המקום הריק, נראה כעת צידו החיצוני של השטר מבפנים, שהרי חלקו הראשון של השטר מקופל, ושם חותמים העדים. כך בכל קשר וקשר. גט, שבאחד מקשריו לא חתמו העדים, נקרא "גט קַרַח", והוא פסול.
החלק המקושר הוא רק החלק שבו כתובים פרטי השטר הנקרא "תורף", אבל חלקו השני הנקרא "טופס" ובו הנוסח החדגוני - אינו מקושר. 
הגמרא מעלה את החשש, שמכיוון שבשונה משטר רגיל, העדים לא חתומים בסוף השטר, קיים חשש שרמאי יוסיף פרטים נוספים לנוחיותו - בסוף השטר, שכן יש לו מקום לכתוב פרטים נוספים. בשל כך משיבה הגמרא, שבסיום נוסח השטר כתוב את המילים "שריר וקיים", המורים על כך שכאן מסתיים נוסח השטר, ומי שיוסיף מכאן והלאה מילים נוספות - אין הם מנוסח השטר עליו חתומים העדים. כדי שלא יוכל רמאי לכתוב על השטר הוספה ובסופו יכתוב שוב "שריר וקיים", תיקנו חז"ל ששטר שיש עליו פעמיים "שריר וקיים" נדע שהחלק השני שקר, כי על שטר אמיתי אין כותבים יותר מפעם אחת "שריר וקיים". כדי שלא ינסה למחוק את הראשון, תיקנו חז"ל ששטר בו יש חלק מחוק בסוף השטר, במקום שייתכן שהיה כתוב "שריר וקיים", פסול.

שיטת רב ירמיה בר אבא

לפי שיטת רב ירמיה בר אבא חותמים העדים אחורי הכתב וכנגד הכתב מבחוץ. הגמרא חשבה שכוונתו היא שהעדים חותמים כנגד הכתב ממש, כלומר באותו מקום עצמו שכתוב נוסח השטר, מצידו השני, אך זה לא ייתכן, שכן אז יהיה ניתן לזייף, שיוסיף בנוסח השטר, ומצידו השני יוסיף עד נוסף (לפי פירוש רבינו חננאל), או שלא יוסיף עוד עד, אבל יאמר: הארכתי את נוסח השטר, כדי להוסיף עדים מצידו השני, למרות שלא עלה הדבר בידי (שיטת רשב"ם). 
מסיבה זו עולה המסקנא שכוונת רב ירמיה בר אבא היא שהעדים חותמים דווקא מול החלל הריק, כך שלא יהיה ניתן להוסיף על השטר עוד, שאז יהיה הכתב מול העדים, וניכר יהיה כי השטר זוייף.
Tcl

תחביר

תוכנת TCL מורכבת מאוסף פקודות לביצוע. קריאה לפקודה היא רשימה של מילים המופרדת ברווחים. המילה הראשונה היא שם הפקודה ושאר המילים הם הארגומנטים לפקודה:
commandName argument1 argument2 ... argumentN
דוגמה מעשית לכתיבת "Hello World" על המסך באמצעות הפקודה puts.
puts "Hello, world!"
כעת, אם נרצה לחשב ביטוי מתמטי ולהוציא אותו למסך כפלט נכתוב:
puts [expr {5+6*10}]
הפקודה expr מחשבת ביטוי מתמטי שניתן לה כארגומנט. הקפנו אותה בסוגריים מרובעים כדי לקבל את הערך שהוחזר על ידה. כעת נראה דוגמה למשפט תנאי:
if {$a==0} {puts "a is zero"}
a הוא משתנה והוספנו לו את האופרטור $ כדי לקבל את ערכו. אם לא נוסיף לו $, a פשוט יחשב מחרוזת.

משתנים וטווח הכרה

כדי להשתמש במשתנים אנו זקוקים קודם כל לפקודה set כדי לשים ערכים לתוכם. כמו כן אין צורך להכריז עליהם או על סוגם בשום מקום. 
set a "hello"
המחרוזת "hello" תכנס למשתנה בשם a, וכדי לגשת אחר כך לערכו נוסיף $ לפניו.  
ב-Tcl כל המשתנים הם בעצם ייחוסים למידע האמיתי שנמצא בזיכרון. כאשר שמים ערך לתוך משתנה באמצעות set, הוא רק מקצה מיקום חדש בזיכרון והאוסף זבל מוחק לאחר מכן את הערך הקודם. בגישה רגילה למשתנים, ניתן לגשת אך ורק לאלו שנמצאים בטווח ההכרה (הסקופ) הנוכחי או בסקופ הגלובלי כמו ב-java או ב-C++, כל זה ע"פ שיטת הסקופ הסטטי. ב-TCL יש אפשרות לסקופ דינאמי: ניתן באמצעות הפקודה upvar ליצור ייחוס למשתנה הנמצא במקום כלשהו במחסנית הקריאות. לצורך זה יש לספק את שם המשתנה ואת הרמה בשרשרת הדינמית (במחסנית) בה הוא נמצא.

ניהול זיכרון

Tcl זקוקה לניהול זיכרון מפני שהיא תומכת ביצירת אובייקטים ומפני שהמשתנים הם בסך הכל ייחוסים. דוגמה לאובייקט היא רשימה שבתוכה מופיעה רשימה אחרת באמצעות ייחוס.
ל-Tcl יש אוסף זבל (Garbage Collector) הפועל בשיטת מניית התייחסויות.
השפה מתגברת על בעיית ההצבעה המעגלית (הטיפוסית לשיטה זו) בכך שכל הערכים בשפה אינם ברי שינוי (immutable).
נגיד ש-a מצביע ל-b. כעת נרצה לכוון את b ל-a, לא נוכל לעשות זאת משום שכשננסה לשנות את b, ייווצר מיקום חדש בזיכרון ש-b יצביע אליו. עכשיו, אף על פי ש-b מצביע על a, a מצביע למיקום אחר בזיכרון. כך לא ייווצרו הצבעות מעגליות.

הרחבות

ל-Tcl אינספור הרחבות שניתן להתקין, כל הרחבה כזאת מסודרת במה שנקרא packages. ה-Tcl/TK היא הרחבה שמאפשרת בניית GUI באופן פשוט מאוד. ל-TK בעצמה יש הרחבות שימושיות כגון וידג'טים מיוחדים או ספריות גרפיות. TK הותאמה גם לשפות תסריט אחרות כמו פייתון ו-Perl. הרחבת ה-Expect היא גם כן הרחבה נפוצה מאוד המאפשרת אוטומציה ובדיקה של תוכנות בסביבת UNIX. ספריית ה-TclLIB מאגדת בתוכה מספר עצום של סקריפטים המסייעים לעבודה עם Tcl.

גרסאות של המפרש

ה"מפרש" מופץ בקוד פתוח תחת רישיון מבוסס על BSD-licence. כמו כן ישנה גרסה מהודרת נפוצה של ActiveState.
עדה טל

עדה טל (26 באוקטובר 1921 - 1 במאי 2010) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
טל נולדה באוקראינה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1925. טל בוגרת בית הספר היסודי "בלפור" בתל אביב. טל הייתה חניכת תנועת הנוער המחנות העולים, אך בשל מחלה לא יצאה להגשמה חקלאית לאחר סיום לימודיה בתיכון. בהיותה בת 19, בשנת 1940, התגלתה על ידי איש "הבימה" צבי פרידלנד, התקבלה ל"הבימה" ובהדרכתו הפכה לשחקנית מן השורה. היא השתלמה בלימודי המשחק אצל רוברט דונט בבריטניה ובארצות הברית אצל לי שטרסברג.
בזמן מלחמת העצמאות הייתה חברה בצוות הווי ובידור ביחד עם השחקן אברהם ניניו, והופיעה בשירה ובמשחק מול חיילים באזורי הקרבות ובאזורי הספר.
קומתה הנמוכה וגיזרתה הנערית הביאו לכך ששיחקה במיוחד תפקידי נערות בתחילת הקריירה שלה, ואף מאוחר יותר. בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, שיחקה את אנה פרנק בת ה-13 במחזה "יומנה של אנה פרנק", כאשר זה הועלה בתיאטרון הבימה לראשונה בשנת 1957. זהו אחד מתפקידיה הזכורים ביותר.
טל הופיעה במשך 25 שנה יחד עם השחקן שמואל סגל כצמד קומי במחזות ובתסכיתים.
את עיקר תפקידיה עשתה במסגרת תיאטרון "הבימה", במשך כחמישים שנה הן לפני צאתה לגמלאות והן לאחר מכן, כאשר הייתה חלק מדור השחקנים שחוו את מלחמת העצמאות, ושיחקה בהצגות כ"בערבות הנגב". עם זאת שיחקה גם בתיאטרון הקאמרי בהצגה "בית ברנרדה אלבה".
בשנת 1981 יצאה לגמלאות, אבל המשיכה לשחק.
שיחקה בסרטו של חורחה גורביץ' (1997) "המקלחת" העוסק בהתמודדות עם ההזדקנות.
משחקה זיכה אותה בפרסים רבים כגון: פרס גנסין על משחקה ב"אנה פרנק" ב-1957, פרס אקו"ם (פרס אשמן) על איכות משחקה ב-1982 ופרס רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב על משחק לאורך 50 שנה ב"הבימה" ב-1996. בשנת 1998 זכתה בתואר "יקירת תל אביב". בנוסף, השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "פרפר נחמד".
בשנת 1996 הפסיקה להופיע בעקבות מחלת פרקינסון.
עדה טל נפטרה ב-1 במאי 2010.
ריכרד פון שוורין

קריירה מוקדמת

פון שוורין נולד ב-24 במאי 1892 בפיטשנדורפסוורדר, והיה אחיו של גרהרד פון שוורין. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון שוורין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1924 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת האופטמן. ב-1 במרץ 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-212.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה לחם פון שוורין עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-79, וב-26 בדצמבר 1941 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-14 בינואר 1942 מונה פון שוורין למפקד הדיוויזיה ה-79, ובקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ושרידיה נלקחו לשבי, אולם פון שוורין הוטס אל מחוץ לכיתור ב-9 בינואר.
ב-1 באפריל 1943 הקים פון שוורין את הדיוויזיה מחדש, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-189. ב-24 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-172, ובאפריל 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית התחלופה ה-617, עליה פיקד עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

ב-19 במרץ 1948 שוחרר פון שוורין מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בעיר דוברוק, עד למותו ב-23 ביולי 1951, והוא בן 59 שנים.