עאדלה בייהם

עאדלה בייהם אלג'זאארי (בערבית: عادلة بيهم الجزائري; 1900-1975) הייתה מנהיגה ופמיניסטית סורית. היא נחשבת לאחת הנשים החלוציות הערביות בתחילת המאה העשרים.

ביוגרפיה

עאדלה בייהם אלג'זאארי (בערבית:عادلة بيهم الجزائري) נולדה בשנת 1900 בביירות. המקור של עאדלה בייהם הוא מהרי לבנון הגבוהים, היא הייתה הנכדה של הלוחם הנסיך עבד אלקאדר אלג'זארי  (عبد القادر الجزائري) מאבקה ומאמציה היו מרוכזים בדמשק העתיקה (دمشق القديمة) שנשאה את הלפיד או המנורה של המנהיג עבד אלקאדר אלג'זארי (القائد عبد القادر الجزائري) ואשר האיר במחשבותיו ובעוזו את הדרך למולדתה המשולשת: לבנון, סוריה (سوريا) ואלג'יריה.
היא רכשה השכלה במכון "אלדיאקוניז "(الدياكونيز) הגרמני למדה תאולוגיה בידיו של המלומד השייח עבדאללה אלבוסתאני العلامة الشيخ «عبد الله البستاني», המחבר של המילון המפורסם אלבוסתאן (قاموس البستان) דבר שהעניק לה שפה ערבית אותנטי, עאדלה התחתנה בהיותה בת 17 שנים.
עאדלה התיישבה בדמשק וילדה שני ילדים אמל וזין אלעאבדין (امل وزين العابدين), והליווי של בעלה שתמך בה הבטיח לה אווירה שעזרה לה להמשיך ללכת בדרך המאבק בכמה חזיתות. עם זאת, נישואיה לא מנעו ממנה מלהשתתף בהתנגדות לקולוניאליזם ויצאה בהפגנות נגד ההקולוניאליזם הצרפתי בשנת 1925, ותמכה באמצעות האגודות החשאיות את תנועת ההתנגדות בכל הצורות הזמינות, דבר שגרם לה להקים ועדה מיוחדת להגשת עזרה למשפחותיהם של המורדים.
עאדלה בייהם הפגינה יתרונות רבים: השכלה עמוקה, אהבת העם, שולטת במוזיקה, שולטת בשפות הערבית, הצרפתית, והגרמנית, מחשבה מסודרת, היגיון תקין, טיעונים משכנעים, ודוגמת על לנתינה והקרבה.

היסטורית המאבק שלה

היסטורית המאבק של עאדלה בייהם החלה בשלב מוקדם מאוד, כשבתור נערה בת שש עשרה שנים מיהרה להתנדב לשירות האנשים במצוקה ולהביא להם מזון, תרופות, ובגדים, ועסקה בקהילה, שנחלשה בעקבות הניוון והעריצות, וזאת דרך האגודות החשאיות הקוראות ללאומנות ערבית ועצמאות; התחושה הערבית הלאומנית של השחרור הייתה גישתה בחיים ובחשיבה מאז גיל צעיר, וזאת כתגובה אוטומטית לגורמים שפעלו באופן הדדי בתוך נפשה ואשר התרגשה מהם כפי שהתרגשה כל הסביבה שסבבה אותה והחברה שבה היא חיה.
עאדלה בייהם היא אחת מראשי התחייה הנשית הערבית הלוחמת ותוארה: כדוגמת על של האישה הלוחמת (المرأة المقاتلة) בעלת המחויבות הלאומנית והלאומית הברורה.. אישיות שנותנת אהבה ואוהבים אותה, הנדיבה בענווה, הקורנת עם ביטחון, והלהוטה לשרת את הקהילה שלה ואת מולדתה בלי חשבון .

פעילות חברתית ופוליטית

שאיפת עאדלה בייהם המרכזית הייתה לתת זכות הצבעה לנשים, נלחמה להשגת זכות הנשים לבחור ולהיבחר, וכאשר ניתן הצו שנותן את הזכות הזאת לנשים בבחירות הכלליות של העמותה המכוננת, זכות המותנית בהיות האישה עם תעודה של בית ספר יסודי ומעלה, יצאה עאדלה בייהם בראש עמותות הנשים בשכונותיה של דמשק וקראה לנשים לממש את זכותן להצביע, למרות שהייתה משוכנעת בזמנו כי זכות זו מופרת.
בשנת 1953, מייד כשניתנה הזכות לנשים להיבחר עאדלה התחילה לבקש מהנשים לממש את זכותן ובקרה את הסטודנטיות בקמפוס האוניברסיטה לאותה המטרה.
החל משנת 1920, עאדלה בייהם הקדישה את עצמה לדרוש עצמאות מלאה למדינות הערביות והשתתפה בהתנגדות, הסמויה והגלויה, והשתתפה בהפגנות הרועשות והחלה להבטיח טיפול ומזון ובגדים ללוחמים המורדים בשנת 1925 והשתתפה בהקמתה של הוועדה למתן עזרה למשפחות המורדים, והילדים של השהידים.
עאדלה בייהם אלג'זאירי קשורה עם כל מה שקרה למדינה בעקבות הקולוניאליזם העות'מאני ויזמה  עזרה עמותות שמטרתן ההגנה על הנוכחות הערבית ועצמאותו, וכתבה מאמרים בעיתון אלמופיד (المفيد) ועיתון הנער הערבי (الفتى العربي) וחתמה בחתימת הנערה הערבייה אסירת האסתאנה (الفتاة العربية نزيلة الاستانة).

עמותות שהיא ייסדה והייתה פעילה בהם

- בשנת 1915 היא והחברות שלה ייסדו עמותת בשם התעוררות הנערה הערביה (يقظة الفتاة العربية) שמטרתה לעורר את התודעה הלאומית של הנשים הערביות והנשים שנמנעו לרכוש השכלה וללמוד.
לאחר מכן השתתפה בהקמתה של עמותת הצדקה לנערות הערביות (الجمعية الخيرية للفتيات العربيات) שהיה לה מועדון ובית ספר משלה וחברות העמותה התנדבו ללמד בבית הספר, במועדון ובעמותה.
הדבר העצום שעשתה הוא ייסוד עמותת דאוחת אלאדב (دوحة الآدب) בשנת 1928. 
המטרה שלה בהקמת וייסוד אגודה דאוחת אלאדב (دوحة الأدب) היא החדרת האלמנט הנשי בתנועה הלאומית וזאת על ידי הקמת בית ספר לחינוך הנערות הערביות חינוך טוב וגידולם גידול לאומי מתקדם. 
לאחר מכן ייסדה את בית הספר דאוחת אלאדב (مدرسة دوحة الادب) שנתן תשומת לב מיוחדת לקונצרטים האנדלוסיים והציג הצגות במדינות ערב ובאפריקה ונתקבל ברוחב לב על ידי המנהיג גמאל עבד אל נאצר.
עאדלה בייהם הייתה משוכנעת כי הבורות והאנאלפביתיות הם שני אסונות, והאישה חייבת לחסל אותם והנערה חייבת להיות עם ערכי על של צדק, טוב, יופי, כך שבית הספר תואר בזו הלשון: 
המכון הלאומי קורא תיגר על המעצמה המנדטורית ומכוניה וההתנגדות לו המשיכה עד פינוי הצרפתים, מכון דאוחת אלאדב (معهد دوحة الادب) היה המכון הלאומי הראשון שלא בבעלות סמכות כלשהי ולא כת ולא משלחת זרה, הוא החל כמו ילד קטן, כבית ספר יסודי, עד מהרה הפך לחטיבת ביניים ולאחר מכן תיכון, והתרחב בהדרגה עד אשר חודשה בו מחלקה פנימית ומחלקה של האחים הערבים, והמשיך במשימת הצדקה במקום שיהיה להשקעה.
ההוראה בבית ספר הופקדה בידיהם של המורים הטובים ביותר, ותוכניות הלימוד בו כללו שיעורים בחינוך ובכללי ההתנהגות החברתיים, ובהתנהגות ובאמנויות המסורתיות.
- בשנת 1927 השתתפה בהקמת האגודה התעוררות האישה הסורית (يقظة المرأة الشامية) שמטרתה לעודד כוח נשי בעבודה באזורים הכפריים והחייאת עבודות היד הישנות ופיתוחם.

אירועים משמעותיים בחייה

בשנת 1934 פגשה עאדלה בייהם את המוזיקאי הסורי עומר אלבטש (عمر البطش) בחלב והזמינה אותו ללמד כמה מתלמידות בית ספר דוחת אלאדב (دوحة الادب) מחול.
בשנת 1938 פגשה את הגברת הודא שעראווי במהלך כנס בקהיר שבמרכזו היה נושא פלסטיני.
לאחר הפצצת הפרלמנט העמותות החלו לחלק מזון למשפחות של העובדים שפתחו בשביתה.
קמפיינים לתרומות כסף לאלג'יריה ולגיוס כספים לפלסטינים שבמצוקה ולפעול למען אספקת מגורים להם.
בשנת 1945 הייתה החוסה של חגיגת הפינוי של הצרפתים באצטדיון אוניברסיטת דמשק.
ביקור הסופר והוגה הדעות טה חוסיין, למכון דוחת אלאדב (دوحة الأدب) שהקימה עאדלה בייהם.
בשנת 1956 הנשיא גמאל עבד אלנאצר קיבל את פניה יחד עם קבוצה של נשים פעילות.

חברות דרכה בחיים

מחברותיה בדרכה בחיים של עאדלה בייהם הייתה בתה "אמל ג'זאירי הוואש" (امل جزائري هواش) שליוותה אותה בפעילויותיה ובקריירה והייתה העוזרת שלה בכל התחומים, והלוחמת נאזק אלעאבד (نازك العابد) שלחמה נגד הכיבוש העותמאני והמנדט הצרפתי, כמו גם מספר גדול של הנשים הלוחמות המוארות שבנו את הלבנות הראשונות של שחרור הנשים הסוריות, כגון: בדיעה אורפללי (بديعة اورفلي), ג'יהאן אלמוסלי (جيهان الموصلي), נהלה וספי אלג'אבי (نهلة وصفي الجابي), רימה קורד עלי אלעזמי (ريمة كرد علي العظمة), פלק דיאב (فلك دياب), סועאד חלבי (سعاد حلبي), נעמה דיאב (نعمة دياب), קמר קזעון שורא (قمر قزعون شورى), ג'יהאן דיאב (جيهان دياب), והסופרת אולפת עומר פאשה אלאדלבי (الاديبة الفت عمر باشا الادلبي).

כנסים

בשנת 1920 פגשה עאדלה בייהם בראש ועדה של נשים את משלחת קריין (بعثة كراين) שבקרה בארץ על מנת לעשות משאל והקשיבה לדרישות הוועדה שדיברה בכנות על העצמאות במדינות הערביות המאוחדות (في البلاد العربية الموحدة) והסירוב להגנה או לנאמנות או למנדט.
בשנת 1942 דנה עם חברות האיחוד של הנשים בסכנה הציונית ובעיותיה של האומה הערבית ושדרוג רמתה התרבותית וחברתית.
בשנת 1949 השתתפה עם הפדרציה של האיגודים של נשים בוועדה לזכויות הנשים של האו"ם.
בשנת 1956 מנתה כראש המשלחת של איחוד העמותות של הנשים שמטרתו לדון בזכויות הנשים במוסקבה.

פרסים

לרגל השנה הבינלאומית של האישה בשנת 1975 העניק הנשיא חאפז אל אסד לגברת עאדלה בייהם אלג'זאירי את עיטור הזכאות הסורי של דרגת ההצטיינות כאות הכרה למאמציה ובגלל פטירתה של בייהם נמסר העיטור לבתה אמל בטקס ההספד הגדול, שאורגן על ידי איחוד הנשים הסוריות (اتحاد النساء السوريات) באצטדיון של אוניברסיטת דמשק לרגל ארבעים יום למותה. וכדי להנציח את הגברת ציווה האדון הנשיא לקרוא בשה את בית ספר תיכון לבנות באזור אלמראבט (منطقة المرابط) בשכונת המהגרים (حي المهاجرين).