google/wiki40b huggingface dataset:
הכלכלה הישראלית בין מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים

הכלכלה הישראלית לפני מלחמת ששת הימים

אחרי צמיחה כלכלית מהירה מתחילת שנות החמישים עד למחצית הראשונה של שנות השישים, הכלכלה הישראלית נקלעה למשבר. הפסק הזרמת כספי השילומים מממשלת גרמניה גרם לגירעון גדול בתקציב המדינה, ולעליית האינפלציה לשיעור של 6% - 7% בין השנים 1965 ל-1966. ראש הממשלה, לוי אשכול, ושר האוצר, פנחס ספיר, ניסו לבלום את האינפלציה באמצעות הקטנת תקציב המדינה והעלאת מיסים. למרות הצלחת צעד זה בבלימת האינפלציה, באותן שנים הסתיימו פרויקטים גדולים של המדינה שדרשו עובדים רבים: הקמת נמל אשדוד, השלמת המוביל הארצי והרחבת מפעלי ים המלח. בעקבות הקטנת תקציב המדינה והקטנת הביקוש לעובדים, המשק הישראלי האט את פעולתו ונכנס למיתון עמוק. שיעור האבטלה עלה ל-10%, ולראשונה עלה מספר היורדים מהארץ על מספר העולים. המיתון הגיע לשיאו בתקופת ההמתנה: במהלך שלושת השבועות בין ה-15 במאי וה-5 ביוני, המדינה התכוננה למלחמה, והציבור נכנס לחרדה. המשק הישראלי הקפיא את פעולתו, מכיוון שרוב הגברים בגיל העבודה התגייס למילואים. התקופה הסתיימה עם פרוץ מלחמת ששת הימים, בה ניצח צבא ישראל את צבאות ערב תוך שישה ימים בלבד וכבש חבלי ארץ נרחבים מעבר לקו הירוק. עם סיום מלחמת ששת הימים, הסתיים באחת המיתון והחלה צמיחה וגאות כלכלית.

הצמיחה הכלכלית

לאחר הניצחון הגדול, הציבור היה מצוי באופוריה, וצפה עתיד חיובי. הרגשה חיובית זאת באה לידי ביטוי במשק הישראלי: הממשלה החליטה לפתח את "השטחים המוחזקים", ולשם כך הייתה זקוקה לעובדים רבים. העלייה מברית המועצות האיצה את הצמיחה הכלכלית, ובו בזמן מלחמת ההתשה הביאה לגידול בתקציב הביטחון. למרות הצמיחה המהירה של המשק, ושיעורי אינפלציה של 4% לקראת סוף שנות השישים, עתיד היה המצב להשתנות בתחילת שנות השבעים.

שנות השבעים

לקראת תחילת שנות השבעים, נמשכה הצמיחה המהירה במשק. אך בו בזמן, עם הגדלת הגירעון בתקציב המדינה, עלתה האינפלציה לרמה דו ספרתית, כשהיא הגיעה ל-10% בשנת 1970, ול-13% בשנת 1971. למרות זאת, הצמיחה הכלכלית המשיכה כקודם, כשרוב הגירעון ממומן מהגדלת המס ומהלוואות.
בשנות השבעים התפתח מנגנון "ביטוח ההצמדה". באמצעות מנגנון זה, נתנה הממשלה סובסידיה בגובה האינפלציה למוצרי יסוד. ביטוח ההצמדה גרם לתהליך שרשרת אינפלציוני. ברגע שעלו המחירים, הממשלה הייתה מחויבת להגדיל את הסובסידיות, מה שהגדיל את הגירעון בתקציב, הוסיף שהגביר את האינפלציוני, והוביל לעליית מחירים. בשנת 1972, ירדה האינפלציה לרמה של 12%.

סיום הגאות

הגאות הגיעה לסיומה עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים. המלחמה חייבה הגדלה נוספת בתקציב הביטחון. בו בזמן פרץ משבר האנרגיה, אשר הוביל לעליית מחירי הנפט. האינפלציה בשנת 1973 עלתה ל-20%, והמשיכה לגדול במשך השנים הבאות. תקציב הממשלה התנפח לממדים חסרי תקדים, והתוצר עלה רק ב-3%. החוב החיצוני הגיע ל-38% מהתמ"ג בשנת 1973.
רבים מצביעים על מדיניות כלכלית זאת כגורם חשוב להתגברות האינפלציה בישראל.
משרד הבנייה והתחזוקה

משרד הבנייה והתחזוקה היה ארגון של צי ארצות הברית שפעל בין השנים 1864 עד 1940. המשרד היה אחראי בין היתר על תכנון, בנייה, הסבה, רכישה, תחזוקה ותיקון של ספינות וכלי שיט אחרים של הצי. כמו כן, המשרד ניהל את המספנות, מתקני התיקונים, המעבדות  ותחנות חוף. 
ב-20 ביוני 1940, הקונגרס של ארצות הברית העביר חוק שאיחד את תפקידי המשרד עם אלו של משרד ההנדסה, ויצר את משרד הספינות.
צביקה צוק

ביוגרפיה

צביקה צוק (גורודצקי) הוא בנם של אורה ושמואל גורודצקי. נולד בשנת 1953 ברמת-גן ולמד בתיכון אוהל-שם. ב-1972 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בסיירת חרוב ולאחר מכן כקצין ידיעת הארץ בבית הספר לקצינים וכסגן ראש מדור ידיעת הארץ של צה"ל. זכה מקום ראשון בחידון צה"ל בידיעת הארץ בשנת 1973. סיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות בארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979 ואת לימודי התואר השני בארכאולוגיה בשנת 1985. את עבודת הדוקטור בארכאולוגיה סיים בשנת 2000 באוניברסיטת תל אביב, בנושא "מפעלי מים קדומים בארץ ישראל מהתקופה הנאוליתית ועד שלהי תקופת הברזל", בהנחיית פרופסור זאב הרצוג ודוקטור זאב משל.
בשנים 1984-1979 עבד בחברה להגנת הטבע, שם הקים את בית ספר שדה ירקון בפתח-תקווה, וכן במחלקת ייעוץ טיולים. בשנים 1995-1992 ניהל את המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"ם) בחברה להגנת הטבע. בשנים 1998-1995 עבד כמנהל מחלקת הדרכה ברשות הגנים הלאומיים. משנת 1998 מנהל את אגף ארכאולוגיה ברשות הטבע והגנים. במסגרת עבודה זו עוסק בהגנה ושימור של אתרי עתיקות בגנים לאומיים ושמורות טבע. וכן בהגשת אתרי מורשת עולמית להכרזה באונסקו. ביוזמתו הוכרזו עד כה 5 אתרי מורשת עולמית בישראל.
החל משנת 1975 חוקר את מערכת המים הקדומה של העיר ציפורי, המתוארכת לתקופות הרומית והביזנטית. במרכז המחקר חפירת מאגר המים הענק ששימש לוויסות המים לעיר. מאגר נוסף, המכונה מאגר הקשתות, עודנו בשלבי חפירה ומחקר.
בחפירה משותפת עם פרופסור אבי גופר במערת נחל קנה, בשנים 1988-1986 התגלו 8 מטילי זהב הנחשבים לזהב הקדום ביותר במזרח התיכון, המתוארכים לתקופה הכלקוליתית (לפני כ-6,000 שנה).
החל משנת 2010 חופר את מפעל המים של תל גזר בשיתוף עם משלחת מטעם הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של ניו-אורלינס, בניהולו של פרופסור ג'ים פרקר. המשלחת תיארכה את מאגר המים לתקופת הברונזה התיכונה 2 ב' ועד כה נחשב למפעל המים הכנעני הגדול בעולם.
חפירות עיקרות נוספות בהן השתתף וניהל היו באפולוניה, בקעת עובדה, תל גריסה, חורבת זיכרין, אמות המים ליריחו, אמת המים ללגיו, מנהרת הרצליה, אמות המים לסוסיתא, בורות המים בשבטה, מגדל צדק, התיאטרון באפק - אנטיפטריס, מערת החניון ביבנה ים ומאגר המים בבית שערים.
דוקטור צביקה צוק מדריך טיולים החל משנת 1974 והדריך עד כה אלפי ימי טיול בארץ וכמאה טיולים ברחבי העולם.
צביקה צוק נשוי לעמית ואב לבן אחד. מתגורר ברמת-גן.
יעקב וייס

ילדות

יעקב וייס, נולד ב-15 ביולי 1924, י"ג בתמוז תרפ"ד, בנוביזמקי (נובה-זמקי) שבצ'כוסלובקיה, בן ליוסף והלנה. בגיל עשר נשלח ללימודים בגימנסיה העברית במונקאץ'. באותה שנה גם הצטרף לבית"ר, שם עוצבה מחשבתו הלאומית. עדות לכך נתנה אחותו בספרה כי "..בגיל 11 שיחקו לעיתים הוא וחבריו ב"מלחמה" נגד הערבים. הם אף בנו אונייה קטנה לה קראו בית"ר, וגילפו מעץ חיילים עבריים וערבים.."].

פעילות ההצלה בשואה

ב-1943, לאחר מות אביו, נסע יעקב לבודפשט במטרה לעלות משם לארץ ישראל. בהונגריה פעל להצלת יהודים. הוא התחפש לקצין צבא הונגרי ולעיתים לקצין אס אס בשם ג'רג'י קוטיש, היה מגיע למשרדי רישום ממשלתיים, שם דרש תעודות לידה של אנשים שאת שמם המציא. את פעילותו ריכז בערים המופצצות שם היה בלבול ממשלתי רב. כשהיו עוזבים הפקידים את חדריהם כדי לחפש בארכיונים היה "מושך" טופסי תעודות לידה ודרכונים. את הטפסים היה ממלא בפרטים אישיים של יהודים, רושם אותם כנוצרים, וכך מחלצם מתחום הגטו. לאחר מכן היה הולך לגטאות, מצביע על יהודים שעמדו בהמון ודורש ממפקד המחנה לשחררם בשל היותם "נוצרים". נוסף לכך, יעקב יצר קשר עם מוסדות הצלב האדום ושגרירויות זרות ובעזרתם סיפק ניירות מזויפים ליהודים רבים. הוא הכין ניירות כאלה גם לאמו ולאחותו אך איחר את המועד שכן השתים כבר היו בדרכן למחנה ההשמדה אושוויץ. בפעמים אחרות, בעת התפרצות מגפת טיפוס הבטן בקרב היהודים, היה עובר במדי אס-אס בין המחנות ומחלק זריקות ליהודים. כך בגיל עשרים בלבד הציל מאות יהודים בגטאות דברצן, קושיצה, אגר, מישקולץ ועוד. 
מסופר עליו כי פעם בעלותו לרכבת החשמלית נפלה מתיקו חבילה של פספורטים. שוטר הגיע לעצור אותו ולחקור בעניין, אך וייס פקד עליו בקור רוח: "עזור לי מיד לאסוף את התעודות, עליי להספיק לחשמלית", והשוטר הנדהם ציית].

ארץ ישראל

בקיץ 1944 עבר לשווייץ במסגרת  רכבת קסטנר  של ועד ההצלה, והיה שם שמונה חודשים בקבוצת הכשרה חקלאית. במכתב לחבריו כתב כי הוא מעדיף להיות פועל כפיים בארץ ישראל מאשר סטודנט בנכר. ב-1945 עלה עם מספר מחבריו באוניית מעפילים לארץ ישראל. האונייה נתפסה, ונוסעיה נכלאו לזמן מה במחנה המעצר בעתלית, עד לשחרורם בכוח של 200 מהכלואים על ידי הפלמ"ח ב-9 באוקטובר 1945.

חייו בארץ ישראל

לאחר שחרורו עבר לנתניה וגר ברחוב העלייה, שם החל לעבוד למחייתו בעבודות כפיים וללמוד ליטוש יהלומים תוך שהוא מצטרף לאצ"ל, בנוסף על פעילותו בבית"ר. את זמנו לארגונים הציוניים הקדיש בערבים לאחר שעות העבודה.

הפעילות במחתרת באצ"ל

במסגרת פעילותו במחתרת האצ"ל, בה כונה "שמעון", השתתף בפעולות רבות - ביניהן שתי ההתקפות על מחנה הנופש הצבאי הבריטי בנתניה, פיצוץ הגשר בנתניה - בית-ליד, פגיעה במהלך הרכבות, וכן מיקוש כבישים בזמן שהבריטים הטילו מצב צבאי על היישוב היהודי. ב-4 במאי 1947 השתתף בפריצה לכלא עכו ובשחרור 27 הלוחמים הכלואים שם. בעמדת-חיפוי יחד עם אבשלום חביב ומאיר נקר, ובקרב שהתפתח אחר ביצוע הפעולה נתפסו השלושה. במבצע זה נתפסו עוד שני לוחמי אצ"ל נוספים, והחמישה הועמדו למשפט צבאי.
DLL hell

הביטוי DLL hell בלשון מדוברת, משמש לתיאור סיבוכים שנובעים משימוש בספריית קישור-דינמי (DLL) במערכות הפעלה חלונות של מיקרוסופט. למרות שהביטוי DLL hell ייחודי לחלונות, לעיתים משתמשים בו במקום הביטוי הכללי יותר Dependency hell, כנראה בגלל החריזה.
הסיבוך יכול לבוא לידי ביטוי בהודעות שמופיעות כאשר מנסים להפעיל תוכנה במחשב. לדוגמה: "A Required DLL File, xxxx, was not found" או "The procedure entry point xxxx couldn't be located in xxxx.DLL". לעיתים לא תופענה הודעות, אבל היישום יפעל באופן לא תקין.

תקלות DLL נפוצות

תקלות DLL hell מופיעות בדרך כלל לאחר התקנה או הסרה של תוכנות ממערכת ההפעלה. התקלות יכולות לנבוע מקונפליקט בין גרסאות של DLL, קושי למצוא את קובצי ה-DLL המתאימים, וריבוי עותקים של קובצי DLL.

גרסאות לא תואמות

גרסה מסוימת של ספריית קישור-דינמי יכולה להיות תואמת לתוכנית אחת ולא תואמת לתוכנית אחרת. מערכות ההפעלה חלונות פגיעות במיוחד לאי תאימות גרסאות בגלל הדגש על קישור דינמי בשפת C++‎ ואובייקטים של OLE. מחלקות בשפת C++‎ מייצאות שיטות רבות, ולכן שינוי יחיד במחלקה יכול לפגוע בתאימות עם תוכניות שנבנו מול גרסאות מוקדמות יותר. לדוגמה, תיקון "באג" בתוכנה אחת יכול להסיר מאפיין של תוכנה אחרת.
עד לגרסה XP, מערכת ההפעלה חלונות הייתה פגיעה לתקלות כאלה מכיוון שטבלת ה-COM הייתה משותפת לכל המשתמשים ולכל התהליכים. כלומר, אם תוכנית רצתה ליצור עותק של המחלקה היא נאלצה להשתמש ביישום הנוכחי של אותה מחלקה. כתוצאה מכך, אם תוכנה חדשה התקינה אובייקט COM חדש היא יכלה בלי כוונה לפגוע בתוכנות אחרות.
זוהר אביב

זוהר אביב (נולדה ב-1962) היא סופרת לילדים ונוער, כותבת לעיתוני ילדים ונוער, מלמדת דרמה וכתיבה יוצרת, מנחה קבוצות הורים, מאמנת אישית ומרצה בבתי-ספר יסודיים על יצירתה.

חייה

אביב למדה ספרות וחינוך באוניברסיטת תל אביב, הנחיית קבוצות הורים במכון אדלר, ומשחק בסמינר הקיבוצים.
אביב הוציאה עד היום לאור למעלה מ-70 ספרים פרי עטה, ביניהם 4 סדרות.  
זוהר נוהגת לשתף את המייל שלה בסוף כל ספר והקוראים יוצרים איתה קשר. 
זוהר כתבה במגזין ערוץ הילדים את הפינה "למשש ת'דופק" וכן בעתון 'ראש אחד' את הסיפור על הילד זבולון, שמפורסם כיום כספר אלקטרוני באתר מנדלי ספרים תחת השם- יומנו של חתיך. כמו כן במנדלי ספרים, ובעברית, אפשר למצוא ספרים אלקטרוניים רבים שלה כגון- בוחן פתע, מסע לא"י, עכשיו תורי לדבר ועוד.
הוציאה את ספרה הראשון בשנת 1990.
בשנת 2000 זכתה סדרת חבורת כוח המוח בפרס 'מצילה' בנושא מניעת אלימות מטעם המשטרה והמשרד לביטחון הפנים.
ב-2008 זכתה בפרס "חיים בדרך ארץ" על תרומתה בנושא הטמעת ערכי דרך ארץ בקרב הילדים ובני הנוער.
בשנת 2010 זכתה בתעודת הוקרה מטעם עיריית נתניה על הישגיה בתחום הקריאה, ספריה זכו לככב בראש רשימת הספרים הנקראים ביותר בספריות בישראל. זוהר מקיימת מפגשי סופר בלווי תיאטרון בובות, והפעלת הילדים, בבתי ספר ברחבי ישראל.
לויס וייז

שנים ראשונות ותחילת הקריירה

וייז נולדה בשם לויס וולגמות (Wohlgemuth) למשפחה ממוצא יהודי בקליבלנד שבאוהיו. בגיל 17 החלה לעבוד כעיתונאית עבור היומון The Cleveland News ו-Cleveland Press. בגיל 18 עבדה על כתבה עבור מגזין "לייף" עם הצלם אלפרד אייזנשטאדט. מאוחר יותר עבדה עבור "ווג" ו"קוסמופוליטן".

קריירה בפרסום

ממקום מושבה בקליבלנד הייתה שותפה להקמת סוכנות פרסום בשם Wyse Advertising; וייז חיברה סלוגן שהיה למוכר ביותר ברחבי ארצות הברית עבור חברה קטנה מאוהיו בשם "Smucker Co" וקמפיין הפרסום שיצרה עבורה וייז גרם לפרסום רב של סמאקרס. הסלוגן היה: "עם שם כמו סמאקרס, זה חייב להיות טוב". על המשפט הזה חזר ג'וני קרסון בתוכניתו The Tonight Show.
היא הייתה יועצת הפרסום האישית של קארל סטוקס אשר בזכות עבודתה נבחר לכהן כראש העיר של קליבלנד ב-1967. כמו כן, היא אחראית לשינוי שמה של רשת חנויות קטנה בשם Bed and Bath, לשם Bed, Bath & Beyond, אשר לאחר עשרות שנים קיימת כרשת בינלאומית של חנויות קמעונאיות למוצרים בייתיים, הפועלת ברחבי ארצות הברית, קנדה, פורטריקו ומקסיקו.
בשנת 1966 הקימה וייז הקימה חברת פרסום בניו יורק. היא עבדה עבור מגוון רחב של לקוחות על קמפיינים שונים, ביניהם אמריקן אקספרס ורבלון.

ספרים

ספרה הראשון של וייז היה "אני לא רוצה ללכת לישון – ספר לילדים", בהוצאת מקמילן בשנת 1963. היא כתבה באופן שוטף במשך שנים מספר, כולל ספרי שירה, שתוארו כ"שירה פרסומית או חוברות של כרטיסי ברכה כמתנה". אחד מן הכרכים "שירי אהבה עבור הנשואים מאוד" יצא לאור ב-1967, ומכר מעל 200,000 עותקים.
היא כתבה רומנים ספורים, ביניהם "מגע רוזמרין" (1974) ו"נשיקה בע"מ." (1977). במגזין "Good Housekeeping" פורסם מדי שבוע הטור שלה אשר עסק בחייה ובחיי משפחתה בשם "הדרך בה אנו נמצאים". היא כתבה על אהבה, משפחה, קריירה בעיות בספרה "מוזר, את לא נראית כמו סבתא" (1989).

חייה האישיים

מבעלה הראשון, מארק וייז, התגרשה ב-1980; לזוג שני ילדים, רוברט וייז וקתרין גולדמן. ב-1982 נישאה בשנית, למפיק התיאטרון לי גובר, אשר נפטר בשנת 1988.
ב-1990 נישאה להארווי מאירהוף (Meyerhoff), בנו של איש העסקים ג'וזף מאירהוף.
וייז נפטרה מסרטן בשנת 2007, בגיל 80.
היא השאירה אחריה בת נשואה, קת'רין גולדמן; בן חורג נשוי, זאב גלב, ושמונה נכדים. נקברה בבית הקהילה עמנואל של ניו יורק.
סופיה קופולה

ביוגרפיה

קופולה נולדה בניו יורק, ניו יורק לאלינור קופולה, יוצרת סרטים דוקומנטריים, ולבמאי פרנסיס פורד קופולה. קופולה היא דודניתם של השחקנים ג'ייסון שוורצמן וניקולס קייג' ואחותו של הבמאי רומן קופולה. דודתה של קופולה היא השחקנית טליה שייר וסביה וסבתה של קופולה מצד אביה הם איטליה קופולה והמוזיקאי קרמיין קופולה.

קריירה ויצירה

לקופולה הייתה קריירת משחק מצומצמת. בילדותה הופיעה בסרטים שונים של אביה ואחרים, בתור ניצבת-ילדה או תינוקת, הודות לייחוסה המשפחתי. בין היתר השתתפה בסרטים: "הסנדק 3" (1990) ו"מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום".
סרט הבכורה של קופולה כבמאית נקרא "חמש ילדות יפות" (1999), אשר בוסס על רומן מאת הסופר היווני-אמריקאי ג'פרי יוג'יניידס, עם תסריט אשר כתבה קופולה בעצמה. סרטה הבא, "אבודים בטוקיו" (2003), זכה להצלחה גדולה, כאשר זיכה את קופולה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, והיה מועמד לשלושה פרסים נוספים נוספים: השחקן הטוב ביותר (ביל מארי), הבימוי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר. 
מעט לפני עשיית הסרט נפרדה קופולה מבעלה, הבמאי ספייק ג'ונז. קופולה העידה שהסרט, המתאר סוף שבוע של בדידות וחיפוש עצמי בטוקיו, הוא אוטוביוגרפי בחלקו, ומתאר אירועים שחוותה הבמאית בסוף שבוע דומה עם בעלה לשעבר.
סרטה השלישי, "מארי אנטואנט", יצא בשנת 2006. כתחקיר עבור הסרט, ביקרה קופולה בארמון בוורסאי, ליד פריז. את תפקידה של מארי אנטואנט גילמה קירסטן דאנסט, ואת תפקיד לואי ה-16, בעלה של מארי אנטואנט, גילם בן דודה של קופולה, ג'ייסון שוורצמן. בסרט השתתפה גם השחקנית הישראלית שרה אדלר.
ב-2010 יצא סרטה הרביעי "אי שם" שזיכה אותה בפרס אריה הזהב, הפרס המשמעותי ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה. בכך היא הפכה להיות האישה האמריקאית הראשונה שזכתה בפרס זה.
ב-2013 יצא סרטה "בלינג רינג". ב-2015 ביימה וכתבה סרט לנטפליקס "מאריי כריסמס" בכיכובו של ביל מארי. ב-2017 יצא לאקרנים סרט הדרמה שכתבה וביימה "הפיתוי".

חיים אישיים

באוגוסט 2011 התחתנה באיטליה עם בן זוגה ואבי שתי בנותיה תומאס מארס. קופולה מתגוררת בפריז.
מעבר ריכטהופן

גילוי המעבר

המעבר התגלה וצולם לראשונה בשנת 1902, על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, שחקרה את האזור בפיקודו של אוטו נורדנשלד. 
נורדנשלד חשב כי מדובר בעמק. 
המעבר התגלה שנית ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1955, אשר גילה כי מדובר במעבר הרים.

מקור השם

נורדנשלד, אשר חשב שמדובר בעמק, קרא למעבר "עמק ריכטהופן" (בגרמנית: Richthofen Tal; בצרפתית: Vallée Richthofen) על שמו של הברון פרדיננד פון ריכטהופן, גאוגרף וגאולוג גרמני.

לקריאה נוספת

• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, Springfield, Virginia, Antarctica, P 109
סיי טוומבלי

חייו

טוומבלי נולד בעיר לקסינטון (Lexington) שבוירגיניה. הוא למד אמנות בבוסטון ובניו יורק, ובשנת 1952 עבר למכללת בלק מאונטן בצפון קרוליינה בה למד עם פראנץ קליין ורוברט מאת'רוול. בשנים אלה, הושפע מעבודותיו של פול קליי וממחוות מופשטות בציור. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 הכיר טומבלי את אמני הפופ ארט האמריקאים כדוגמת רוברט ראושנברג וג'ספר ג'ונס. עם הראשון יצא ב-1954 לאיטליה ולמרוקו, בעזרת מלגה, ומשנת 1957 עד למותו גר באזור נאפולי וברומא. להערכת המבקרים זכה ראשית באירופה, ומשנות השמונים לערך גם בארצות הברית.
טוומבלי התפרסם בזכות ציורי הענק האבסטרקטיים שלו, שכללו שימוש בצבעים נועזים, בגרפיטי ובאותיות. כמה יצירות מפורסמות משנות השישים מחקות כתיבה צפופה או קליגרפיה על לוח. מתוך מאמץ לצייר בחושניות רבה, במיעוט מלאכותיות ותכנון מראש, טוומבלי אימץ שיטות כגון ציור בחושך, ביד שמאל או בישיבה על כתפי אדם אחר. ציוריו קשורים בעיקר בנושאים מן התרבות הקלאסית והספרות.
עבודותיו נמצאות ומוצגות במוסדות אמנות רבים ויוקרתיים ברחבי העולם, כגון מוזיאון טייט מודרן בלונדון, הביאנלה של ונציה, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מוזיאון פילדלפיה לאמנות, אוסף מניל ביוסטון טקסס (בבניין המוקדש לו), מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון גוגנהיים בילבאו, מוזיאון הלובר בפריז ובתערוכה מוזיאלית באבו דאבי. בשנת 2010 הוזמן טוומבלי ליצור תקרה מצוירת עבור מוזיאון הלובר.
טוומבלי נפטר בשנת 2011 ברומא ממחלת הסרטן.
סולם כרומטי

סולם כְּרוֹמָטִי הוא סולם מוזיקלי שהמרווח בין כל שני צלילים סמוכים בו הוא של חצי טון, כלומר: סולם המשתמש בכל הצלילים הקיימים בטווח של אוקטבה (במוזיקה המערבית).
בסולם הכרומטי אין כמעט שימוש, כיוון שלסולם אין כל תכונה טונאלית (תחושה של יציבות), מלודית או הרמונית מיוחדת, והוא כולל את כל התווים האפשריים ולכן לא ניתן להגדיר בו דרגות או כל דבר הקשור בהן. הסגנון המוזיקלי היחיד בו משתמשים בסולם הדומה לסולם כרומטי הוא ג'אז, אך גם שם נדיר למצוא סולמות כרומטיים טהורים. כך נותר הסולם הכרומטי בעיקר בגדר נקודת התייחסות קיצונית ולא כסולם מוזיקלי פעיל.
המושג "כרומטי" יכול לשמש גם בהקשר לחריגות מוזיקליות מסולם מסוים, כלומר כאשר בקטע המנוגן בסולם מסוים מוכנסים לפתע צלילים שאינם שייכים לאותו סולם.
המלחין יוהאן סבסטיאן באך כתב יצירה המנוגנת בסולם זה: "הפנטזיה הכרומטית".

כלי כרומטי

כלי כרומטי הוא כלי נגינה שניתן לנגן עליו את הסולם הכרומטי. רוב כלי הנגינה הם כלים כרומטיים, וכאשר אומרים כלי לא- כרומטי, בדרך כלל מדובר בכלי הקשה, היות שכלי הקשה רבים אינם כרומטיים.כלי הקשה כרומטיים הם, בין השאר: קסילופון, מטלופון, מרימבה, ויברפון, גלוקנשפיל, תופי פלדה (Steel Drum). לעומתם, כלי הקשה שאינם כרומטיים: מערכת תופים סטנדרטית, משולש, טימפני, תופי בונגו, תופי קונגה, רעשנים, מקלות גשם, קסטנייטות, פעמונים ועוד.
רבים מכלי ההקשה שאינם כרומטיים, ניתנים לכיוון לגובה צליל מסוים, או שניתן לקנותם בגובה צליל מסוים, כיוון שלא ניתן לבצע עליהם את כל הסולם הכרומטי הם עדיין לא כלים כרומטיים.
הדיוויזיה ה-371 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-17 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ריכרד שטמפל. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בהמשך לחמה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-4 בקרב סטלינגרד במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

הקמה שנייה

ב-17 בפברואר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובאוקטובר אותה שנה נשלחה לצפון איטליה כחלק מהארמייה ה-14. בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה בקרואטיה, ובינואר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה, ובכלל זה במבצע דנייפר-קרפטי  כחלק מארמיות הפאנצר הרביעית והראשונה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחמה בשלזיה ובוהמיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה עד סוף המלחמה.
פאול האוסר

קריירה מוקדמת

האוסר נולד בברנדנבורג למשפחת בכירים בצבא הפרוסי; אביו קורט האוסר היה מיור בצבא הקיסרות הגרמנית. פאול נכנס לשורות הצבא בשנת 1892 ומאז ועד שנת 1896 היה צוער בבית הספר לקצינים בקוסלין, ומשנת 1896 למד באקדמיה הצבאית בברלין אותה סיים בהצלחה בשנת 1899. ב-20 במרץ 1899 הוענקה לו דרגת לוטננט וניתן לו הפיקוד על חטיבת חיל הרגלים 155. ב-1 באוקטובר 1903, מונה לשליש הגדוד השני של החטיבה, תפקיד אותו ביצע במשך חמש שנים עד ל-1 באוקטובר 1908. בשל כישוריו הצבאיים הוא נשלח לאקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין באוקטובר 1908, סיים את הכשרתו ב-21 ביולי 1911. משנת 1912 ואילך, כולל תקופת מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת בתפקידי המטה הכללי, בשנת 1927 הגיע לדרגת אוברסט.
האוסר התחתן עם אליזבת' גררד (נולדה בשנת 1891) ב-9 באוגוסט 1908, לזוג נולדה בת אחת בשם פרידה (ילידת 1909) שהיגרה לאוסטריה בשנת 1954 לאחר שנישאה לגוסטב אדולף ויימן (יליד 1906) קצין בכיר באס-אס אף הוא.

שנות השלושים

האוסר קודם בסולם הדרגות לדרגת גנרל מיור ב-1 בפברואר 1931. פרש מהרייכסווהר ב-31 בינואר 1932 בדרגת גנרל-לויטננט . כגמלאי, הוא הצטרף לתנועה הימנית "קסדת הפלדה", נהפך לראש סניף התנועה בברנדבורג-ברלין בשנת 1933. תוך זמן קצרה התנועה אוחדה עם האס-אה, ועם נפילתו, אוחדה עם ארגון האס-אס. בנובמבר 1934 הוא הועבר לשורות הSS-Verfügungstruppe ("הפלוגות המערכתיות" של האס-אס). בשנת 1935 קיבל דרגת מפקח על בתי ספר של האס אס, ובשנת 1936 הוענקה לו דרגת בריגדפיהרר באס-אס (מקביל לתת-אלוף).

מלחמת העולם השנייה

האוסר שירת במערכה על פולין בשנת 1939 כתצפיתן יחד עם כוחות מעורבים של האס אס והורמאכט. באוקטובר 1939 החטיבה שהאוסר עמד בראשה נהפכה לחטיבת חיל רגלים ממוכנת. הוא הוביל את החטיבה, ששמה שונה בהמשך לדיוויזיית אס אס דאס רייך, לאורך המערכה על צרפת בשנת 1940 ובשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה. על שירותו המבצעי ברוסיה,  האוסר עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל בשנת 1941 וצלב האבירים עם עלי אלון בשנת 1943 (בהמשך קיבל את הצלב עם עלי אלון וחרבות על פעולותיו בנורמנדי) נפצע קשה בקרב ואיבד את עינו. 
לאחר שהחלים מפציעתו הוא פיקד על דיוויזיות האס-אס החדשות שהוקמו, ובניגוד להוראות מפורשות מהיטלר הוא הוציא את כוחותיו מחרקוב על מנת להימנע מכיתור. אך בהמשך הצליח לכבוש את העיר מחדש במרץ 1943. הוא פיקד על קורפוס הפאנצר של האס אס שכלל את דיוויזיות האס-אס הראשונה, השנייה והשלישית במהלך קרב קורסק. אחרי קרב קורסק, צורפו לפיקודו גם דיוויזיות האס התשיעית והעשירית, והוא נשלח לאיטליה, ולאחר מכן לצרפת, שם פיקד עליהם בשלבים הראשונים של המערכה בנורמנדי. לאחר מותו של פרידריך דולמן (מפקד הארמייה השביעית), האוסר קיבל את תפקידו. 
במהלך הלחימה בקרב פאלז, האוסר נותר עם פקודיו עד לפציעתו (הוא נורה בלסת). בהמשך המלחמה קודם לדרגת אוברסט-גרופנפיהרר וגנרל-אוברסט (דרגה אחת מעבר לדרגת רב-אלוף) של הוואפן אס-אס באוגוסט 1944, ולבסוף קודם למפקד קבוצת ארמיות G מה-28 בינואר עד 3 באפריל 1945. 
בסיום המלחמה היה תחת פיקוד גנרלפלדמרשל אלברט קסלרינג. 
במשפטי נירנברג הגן בתקיפות על הוואפן אס-אס, והכחיש שלזרוע הצבאית הזו הייתה מעורבות כלשהי בפשעי מלחמה.
דוד מנובהרדוק

רבי דוד מנובהרדוק (ה'תקכ"ט, 1769 בערך - כ"ג בכסלו ה'תקצ"ז, 2 בדצמבר 1836) היה רב ליטאי מבחירי תלמידיו של רבי חיים מוולוז'ין, ורבה של נובהרדוק. נודע על שם ספרו "גליא מסכת".

ביוגרפיה

נולד ללאה ולרב משה מקלצק, למד אצל אביו, אצל רבי יום טוב ליפמן הלפרין ואצל רבי חיים מוולוז'ין. בגיל 14 נישא לבתו של הרב אלעזר, רבה של העיירה ברסטוויץ. לאחר נישואיו גר בבית סמוך לאביו בקלצק, ולמד תחת הדרכתו 11 שנים.
בהיותו בגיל 25 (ה'תקנ"ד, 1794) התקבל כרבה של נובהרדוק לאחר השתדלות אביו, והחזיק בכהונתו זו במשך 43 שנים עד פטירתו. היה אחד הבוררים בזבל"א בסכסוך שהתגלע בין האחים שפירא בעלי דפוס סלאוויטא ואנשי דפוס ראם על הדפסת ש"ס סלאוויטא.
התפרסם בחריפותו כבר בילדותו, וסביב דמותו נקשרו סיפורים עממיים שנמסרו מפה לפה בקרב יהודי ליטא.
רבי דוד נפטר בנובהרדוק בכ"ג בכסלו ה'תקצ"ז, 2 בדצמבר 1836, ונקבר בה. על מצבתו נכתב באקרוסטיכון של שמו ושם אביו:
דלפה עינינו מתוגה
וי זעקנו ונשאגה
דוה לבנו ונתמוגגה
באנו בשפל המדרגה
הדרתנו אבדנו בשגגה
רוממותנו אחור נסוגה
בושנו בעצבון ודאגה
מתקי חידושיו בהדרגה
שמענו בנפש ערגה
הלכה בשושנים סוגה

הלא הוא אדוננו מורנו ורבנו הרב הגאון המפורסם בכל קצוי ארץ, סיני ועוקר הרים, פאר הדור, מורנו דוד בה"ר משה, שפט את ישראל מ"ג שנה ונפטר יום ו', ערב שבת קודש, כ"ג כסלו תקצ"ז
בנו, הרב משה, היה רבה של קרליץ' ונפטר בשנת 1845 בהיותו בן שלושים שנה.
יון מגנוססון

חייו

יון מגנוססון נולד באחוזת מולי (Múli) שבדרום איסלנד למגנוס יונסון, שהיה כומר ולווילבורג זירגורדרדוטיר. ב-1881 הוא סיים את לימודיו, וב-1891 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קופנהגן.
בין השנים 1891 – 1896 כיהן כשופט שלום. בין השנים 1896 – 1904 שימש כמזכיר לענייני קרקעות, בין השנים 1904 – 1908 כשר המשפטים ובין השנים 1909 –1917 כפקיד העיר של רייקיאוויק. ב-4 בינואר 1917 נבחר לתפקיד ראש ממשלת איסלנד ובמקביל שימש גם כשר המשפטים, החינוך וענייני הכנסייה. ב-7 במרץ 1922 עלתה לשלטון ממשלתו של זיגרדור אגרז ממפלגת העצמאות וב-22 במרץ 1924 שב מגנוססון לתפקיד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1926.
החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה

החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה היא אגודה למחקר ולהפצת ידע מגוון על יהדות חצי האי האיברי, אשר הוקמה בשנת 2009. תחומי ההתעניינות החברה כוללים את יהדות ספרד עד לגירוש בשנת 1492 ויהדות פורטוגל, והפזורה הספרדית, בימי הביניים והעת החדשה. צאצאי מגורשי ספרד נפוצו לכל עבר, אל צפון אפריקה, אל מערב, מרכז ומזרח אירופה, אל האימפריה העות'מאנית וארץ ישראל ואל ארצות העולם החדש, בהם יבשת אמריקה, והקימו בהם קהילות חדשות והשפיעו רבות על מקומותיהם החדשים ועל הקהילות היהודיות הוותיקות.
החברה קשורה אל מכון בן צבי לחקר הקהילות היהודיות במרחב דובר הערבית.
עד פטירתו עמד בראשה פרופ' יום טוב עסיס מהאוניברסיטה העברית.
הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי

הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי (באנגלית: George IV State Diadem) הוא כתר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.

היסטוריה

הכתר יוצר בשנת 1820 על ידי חברת התכשיטנים רנדל וברידג' לטקס ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי.
בכתר שובצו 1,333 יהלומים במשקל של 325.75 קרט (65.15 גרם), ו-169 פנינים. עיטורי הכתר כוללים שושנים, קוץ ותלתן - סמלי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד.
בכתר נעשה שימוש במהלך תהלוכת ההכתרה של המלכה ויקטוריה ובתהלוכה ההכתרה של המלכה אליזבת השנייה. אליזבת השנייה השתמשה בו מספר פעמים במהלך טקס פתיחת הפרלמנט וכן צויירה כשבראשה כתר זה על ידי רפאל מקלוף - ציור המופיע על מטבעות מדינות חבר העמים הבריטי ובהן קנדה, אוסטרליה, ברמודה, הונג קונג, הונדורס הבריטית, טרינידד וטובגו, ברבדוס, אנגווילה, סאבא, סנט קיטס ונוויס, אנטיגואה, גוינה הבריטית, איי הבתולה הבריטיים, מאוריציוס, רודזיה הדרומית, קפריסין, פיג'י, בליז, הבהאמס, מלטה, וג'מייקה ועל בולי דואר של הממלכה המאוחדת.