google/wiki40b huggingface dataset:
אלכס קאפי

חייו ועבודתו

קאפי נולד בצרפת לאב צרפתי ולאם שווייצרית. את חמש שנותיו הראשונות בילה בפריז בבית סביו שהיה איש משטרה. ב-1996 עבר עם אמו לעיירה אולטן שבקנטון זולותורן שבשווייץ. למד בבזל היסטוריה, פילוסופיה ואתנולוגיה. עבד כעיתונאי בין השנים 1986 ל-1995 בכמה עיתונים שווייצריים ולאחר מכן במשך ארבע שנים כעורך בסוכנות הידיעות הלאומית של שווייץ, בברן. כיום עובד כסופר עצמאי ומתגורר בעיירת ילדותו אולטן. נשוי ואב לארבעה ילדים. מאז נובמבר 2009 מכהן כנשיא המפלגה הסוציאליסטית המקומית. 
יצירותיו תורגמו לאנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגזית, הולנדית, נורווגית, יוונית, בולגרית, טורקית, עברית, סלובנית, יפנית וקוריאנית. זכה במספר פרסים ספרותיים בשווייץ.
אופנה במדינות המערב בעשור השני של המאה ה-20

האופנה במדינות המערב בעשור השני של המאה ה-20 הייתה מגוונת במיוחד ואקזוטית במחצית הראשונה של העשור, בניגוד לפרקטיות הקודרת של בגדים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.

השפעת מלחמת העולם הראשונה

השינויים בעיצובים של שמלות במהלך מלחמת העולם הראשונה נבעו יותר מצורך ממשי מאשר עיצובים של מעצבי אופנה. ככל שנכנסו יותר ויותר נשים לכוח העבודה, הן דרשו בגדים המתאימים יותר לפעילויות בהם הן עסקו. נשים החלו להתלבש באופן פחות ראוותני כתוצאה ממחסור במשאבים שהלכו בעיקר למאמץ המלחמתי.

תסרוקות וכובעים

כובעים גדולים עם שוליים רחבוים וכובעים רחבים עם שוליים שפנו פנימה היו אופנתיים מאוד בשנים הראשונות של העשור, אך בהדרגה הכובעים הפכו קטנים יותר עם שוליים שטוחים. שיער קצר החל להיות פופולרי באופנה של פריז לקראת סוף העשור. התספורת הקצרה הפכה פופולרית בסוף העשור בעולם המערבי בעיקר משום שלשחקנית הקולנוע האילם איירין קאסל הייתה את התספורת. .

המחוך

לאחר שנשים החלו להיות לקחת יותר חלק בריקודים ובספורט, הם החלו להסיר את המחוכים במסיבות כדי לנוע בחופשיות רבה יותר. בתגובה יצרני המחוכים החלו במהלך העשור לשווק את מחוך הריקודים, אשר היה קל יותר וגמיש יותר.
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור

אופנת גברים בעשור השני של המאה ה-20

באופן כללי, סגנונות האופנה של בגדי גברים לא השתנו רבות מן העשור הקודם. השיער היה בדרך כלל קצר. הקצוות של השפמים הארוכים היו מגולגלים מעט לעיתים קרובות. יותר ויותר גברים הפסיקו לגדל זקנים ושפים ובחרו במראה מגולח ונקי יותר.

אביזרים נלווים

כובעי צילינדר ממשי המשיכו להיות פופולריים בקרב אנשים מהמעמד הגבוה בעולם המערבי. כובעי קש שטוחים וכובעים פדורה היו פופולרים יותר מבעבר. אנשים מכל המעמדות, במיוחד מהמעמד הבינוני והעובד, לבשו לעיתים קרובות כובע קסקט. 
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
מועצה אזורית גיזו

מועצה אזורית גיזו הייתה מועצה אזורית שהתקיימה באזור פרוזדור ירושלים. הוקמה באפריל 1954 ואוחדה בשנת 1964 אל מועצה אזורית מטה יהודה.
שטח המועצה ביום הקמתה היה 77 אלף דונם. שם המועצה נלקח מספר דברי הימים א', פרק י"א: "גבורי החילים... בני השם הגזוני".
המועצה כללה את הקיבוצים הראל ונחשון ואת המושבים בקוע, טל שחר, תעוז וצלפון.
המועצה התאחדה בשנת 1964 ביחד עם מועצה אזורית אבן העזר, מועצה אזורית הרי יהודה ומועצה אזורית האלה ליצירת מועצה אזורית מטה יהודה.
בראש המועצה עמדו צבי דקל (1954-1956), איציק קול, יוסף יוצ'ניק ויואב תיבון. קול שימש כראש המועצה כנראה עד שנת 1960 - זו השנה שבה הוא עזב את הקיבוץ שבתחומי המועצה.
קן (עיר)

מהעת העתיקה עד לסוף ימי הביניים

ההיסטוריה של ההתיישבות באזור מתחילה כבר בסוף תקופת הברזל, וקיימות עדויות להתיישבות הן על גדות הנהר אורן והן על הגבעות שבעיר.
בין המאה הראשונה לשלישית לספירה, היה במקום כפר במקום בו היום נמצא מנזר הגברים שבצמוד לו עברה דרך רומית. הכפר היה ללא מעמד פוליטי, כל הסמכויות היו בעיר Aregenua (שנקראת היום וויו-לה-רומין) בירת אזור וידוקאסס שבגאליה לוגדנסיס. רק בעקבות נדידת העמים החל האזור להתפתח מבחינה מסחרית. בסוף המאה השלישית, גרמה עליית פני הים באזור תעלת למאנש להצפות, ותושבי הכפר עברו לגור באזורים גבוהים יותר מצפון.
במאה השביעית הגיעו לאזור מיסיונרים שנעו בדרכים הרומיות העתיקות, הביאו לאזור את הנצרות הקתולית, והחלו לבנות את המקום. רק הפלישה הוויקינגית לאזור הפסיקה את התהליך העיור.

גאוגרפיה

כמו כל החלק המזרחי של נורמנדי תחתית, העיר קן שוכנת באגן הפריזאי. העיר נבנתה בעמק שנמצא בין נהר האורן ובין יובלו של האורן, נהר האודון.
Christian Broadcasting Network

רקע

הרשת נוסדה בשנת 1960 בפורטסמות' שבווירג'יניה על ידי פאט רוברטסון. בסוף שנת 1961 הרשת החלה לשדר תוכן דת, במימון תרומות של יחידים וכנסיות מקומיות. אחד מעמודי התווך של החברה הוא התוכנית "מועדון ה-700", ששמו מתייחס לגיוס התרומות מ-700 צופים, שהיו מוכנים לתת 10 דולר בחודש כדי שהרשת תתקיים. התוכנית הפכה פוליטית יותר ויותר בסוף שנות ה-70, על ידי הוספת קטעים חדשותיים.
CBN משמשת כיום בעיקר כחברת הפקה של "מועדון ה-700" וארבע תוכניות נוספות: "מועדון ה-700 האינטראקטיבי", "חדשות העולם הנוצרי", "CBN NewsWatch" ו-"Brody File", תוכנית לניתוח החדשות בהנחיית העיתונאי דייוויד ברודי. CBN ואוניברסיטת ריג'נט הפיקו במשותף את הסרט "First Landing".
חלק מתוכניות הרשת משודרות גם בסקיי אנג'ל, Trinity Broadcasting Network, Cornerstone Television, LeSEA, TCT, וערוץ המזרח התיכון (שנוסד תחת בעלות CBN עד שנמכר בראשית שנות ה-2000 ל-LeSEA).
קהילת תאומי האלון

קהילת תאומי האלון (באנגלית: Twin Oaks Community) הוא כפר אקולוגי וקהילה רצונית בה חיים כמאה אנשים, בשטח של 450 אקרים בו. הקהילה היא חלק מהתאחדות הקהילות השוויונית. מאז היווסדה ב-1967, קהילת תאומי האלון היא בין הקהילות הרצוניות החילוניות ארוכות החיים בצפון אמריקה. הערכים הבסיסים של הקהילה הם שיתוף, שוויון, אי-אלימות, קיימות וחלוקת הכנסה.
קהילת תאומי האלון עזרה לייסד מספר קהילות נוספות, ביניהן קהילת הבלוט.

חיים בקהילה

כל חבר בקהילה מצופה להגיע למכסה של לפחות 42 שעות עבודה בשבוע. משך זמן עבודה זה הוא המעט ביותר שנראה מקובל בקהילה, ורוב החברים בקהילה עובדים בפועל הרבה מעבר למספר שעות זה.
כל עבודה שנעשית בידי חברים הקהילה מקבלת הכרה שווה. למעשה, כמעט כל דבר שיש צורך לבצע אותו בקהילה נחשב כעבודה, כולל עבודות "מסורתיות" כדוגמת עבודה משרדית, תחזוקה וחקלאות; למרות זאת, גם עבודות פחות "מסורתיות", כדוגמת טיפול בילדים, בישול, ניקיון והכנה של מסיבות בקהילה מקבלות הכרה זהה כעבודה בקהילה. כתוצאה משיטה זאת, האנשים בקהילה לרוב מרגישים שיש להם זמן חופשי רב יותר מאשר כשעבדו בעבודות רגילות. בהתבסס על עבודה בהתאם למינימום המצופה, כל חבר זכאי לארבעה שבועות חופשה בשנה. עבודה נוספת מעבר למצופה, מזכה חברים בקהילה בזמן חופשה נוסף.
לחברים בקהילה ניתנת האפשרות לעבוד מחוץ לקהילה, ובמקרה כזה, הכסף הולך לקהילה עצמה, וחלקו הולך לחסכונות של העובד.
כל החברים בקהילה נהנים מטיפול רפואי, דנטלי ואופטי, ומקבלים משכורת חודשית.
אף על פי שצפייה בשידורי הטלוויזיה אסורה בקהילה, בקהילה יש גישה לאינטרנט ומחשבים והחברים בקהילה יכולים לצפות בסרטים ותוכניות טלוויזיה. חברים בקהילה נפגשים לעיתים קרובות לפעילויות פנאי כגון ריקוד, מדיטציה, מפגשי ספרות, המחזת מחזות זמר ומשחק במשחקי לוח.
לכל חבר בקהילה יש חדר מגורים משלו, בו יש חדר שינה, ושאר המרחבים הם ציבוריים ומשותפים לכולם. בקהילה חברים אנשים בעלי אמונות דתיות מגוונות, הכוללות את הנצרות, אתאיזם, בודהיזם ודתות פגניות. בקהילה ישנן חתונות פגאניות, חגיגה של ימי השוויון, ארוחות חג ההודיה וחגיגה ב-16 ביוני את הקמת הקהילה.

אקולוגיה

קהילת תאומי האלון שואפת להיות מודל להתנהלות אקולוגית נכונה. חבר טיפוסי בקהילת תאומי האלון צורך פחות משאבים מאמריקאי ממוצע, בעיקר בעקבות שיתוף המשאבים של החברים בקהילה. כל המשאבים בקהילה משותפים לכולם, מלבד החפצים האישיים של כל אדם. לדוגמה, לקהילה ישנם 17 כלי רכב משותפים ו"ספריית לבוש".
סיימון גאהארי

קריירה

בקיץ 1991, עבד גאהארי במחלקת הפיתוח של חברת הרמקולים  Bowers & Wilkins בסטיינינג. הוא גילה שרמקולים עגולים ומכותרים מפיקים צליל איכותי יותר מהרמקולים המעוצבים בצורה הרגילה, כאחד מחלוצי העיצוב החדש הוא שילב בעיצוביו חומרים מקוריים כמו פיברגלס. 
זמן קצר לאחר מכן, הקים גאהארי בשיתוף עם חברו לורנס דיקי חברת-רמקולים משלהם בשם Blueroom Loudspeakers. ה"מיניפוד" שעיצב גאהארי, זכה בפרס ה-EISA הראשון שלהם, דבר זה גרם לצמיחה משמעותית בהכרת החברה כמותג בינלאומי. 
ב-1994 הוא הקים מותג הקלטה עצמאי בשם Blue Room Released אשר לימים יחשב כמותג המשמעותי ביותר בעולם הטראנס הפסיכדלי. מותג זה יפעל בשיתוף עם הרכבים ואמנים כמו Etnica,The Infinity Project, Juno Reactor וTotal Eclipse. ב-1999 עזב גאהארי את Blue Room Released והחל לעבוד על פרויקט חדש בשם "Sifi", ב-2002 הפרויקט מומש והחברה Sifi הוקמה, כחברת עיצוב ופיתוח כללי.
אורי פרנד

קורות חיים

אורי פרנד היה בן יחיד לחוה וד"ר יעקב פרנד. למד בבית הספר אחד העם ובתיכון עירוני א בתל אביב. גויס לצה"ל ב-1954 במסגרת העתודה האקדמית אך במהלך הטירונות שוחרר בגלל סיבות רפואיות. החל ללמוד רפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1960. בתקופת מלחמת סיני התנדב לשרת בצבא, אף על פי שהיה פטור, ופעל במסגרת חיל הרפואה בעזה.
ב-1960 נישא לחברתו לספסל הלימודים, מירה, (קרדיולוגית ילדים) ונולדו להם בן ובת. ב-1962, לאחר השתדלויות רבות, ניאות צה"ל לגייסו. הוא שירת שנתיים כקצין רפואה של גדוד חה"ן 601.

מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים שימש ד"ר פרנד מפקד תאג"ד של גדוד 66 בחטיבה 55. תחנת האיסוף בפיקודו קלטה וטיפלה ביותר מ-100 נפגעים מהקרב על גבעת התחמושת. הוא טיפל בנפגעים תחת אש והצליח לדלג את התאג"ד תחת אש לפי התפתחות הקרב. כאשר חדרו הצנחנים לעיר העתיקה התנדב תחת אש לסייע ליולדת מקומית, שלאחר מעשה שהתברר שהיא יהודיה שהתאסלמה. הוא כונה על ידי החיילים: "רופא הצנחנים" ו"הדוקטור מגבעת התחמושת". על תפקודו במלחמה זו קיבל צל"ש ממפקד החטיבה, מוטה גור.
באפריל 1973 עוטר בעיטור המופת על תפקודו זה בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
עבד בבית החולים תל השומר. ב-1969 יצא להשתלמות בארצות הברית במחלות ריאה. ב-1971 התמנה לסמנכ"ל משרד הבריאות.

מלחמת יום הכיפורים

ד"ר פרנד יצא מרצונו לשרות מילואים במלחמת יום הכיפורים למרות בריאותו הלקויה. הוא פיקד על הפלוגה הכירורגית של גר"פ (גדוד רפואה) 283 באוגדה 162.
ב-19 באוקטובר 1973 צלח עם אנשיו את תעלת סואץ והצטרף לבית החולים הצבאי בפאיד. בית החולים מוקם בהאנגרים של שדה התעופה פאיד שננטש על ידי הצבא המצרי.
ב-24 באוקטובר 1973 נקרא ד"ר פרנד וצוותו לטפל בנפגעים הרבים מקרב העיר סואץ. לאחר טיפול פונו הפצועים על מסוק יסעור. המסוק נורה מהקרקע, נפגע והתרסק בקרבת הקילומטר ה-101 בכביש סואץ-קהיר. 24 לוחמים - צוות אוויר, פצועים וצוות רפואי בפיקודו של ד"ר פרנד, נהרגו.
בית החולים בפאיד בו נערכו הדרכות והשתלמויות לצוותים הרפואיים נקרא עד לפינויו: "בית הספר לרפואה גושן על שם אורי פרנד". לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן.
ד"ר פרנד נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק.
הגדרת דף

תיאור

סדרת ההדפסים "הגדרת דף" נוצרה בשנת 1978 בסדנת ההדפס ירושלים בטכניקה של דפוס בלט ובמהדורה בת 15 עותקים. זה הוא הדפס מופשט, המאזכר את יצירתו הפיסולית של האמן בשנים אלו. בסדרה זו הטביע האמן פלטת מתכת חתוכה לשתיים על גיליון הנייר ויצר פס בצבע שחור. "שבירתו" של הפס יצרה קומפוזיציה דינאמית שביקשה לבחון את גבולות משטח הנייר. מרדכי עומר טען כי בחינת יחסים אלו ביקשה "לחדד את המודעות למעמדה האונטולוגי הסבוך של עבודת האמנות וליחסיה עם הצופה".
ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר

רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר (ה'תרי"ג, 1853 - כ"ט בטבת ה'תר"ע, 1910) היה האדמו"ר השני בשושלת חסידות אלכסנדר, הוא כיהן כאדמו"ר בין השנים תרנ"ד - תר"ע (1894-1909). נחשב בזמנו לאחד מגדולי אדמו"רי פולין, ומספר חסידיו נאמד באלפים.

ביוגרפיה

נולד בעיירה מאקובה שבפולין לרבי יחיאל דנציגר, ממלא מקומו של רבי דב בריש מביאלה שהיה ממלא מקומם של רבי מנחם מנדל מוורקא ורבי יצחק מוורקא.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרנ"ד (1894), הוכתר על ידי החסידים לאדמו"ר. 
לא היו לו ילדים. מסופר שהיה נוסע לרבי יעקב אריה מרדזימין שיברכו לילדים, עד שפעם אחת אמר רבי יעקב אריה לחסידיו: מה רוצה בנו של הרב מגריצא (רבי יחיאל מילא את מקום אביו רבי שרגא פייבל מגריצא), הלא הוא נשמת האור החיים הקדוש (שלא היו לו ילדים) וכיצד יהיו לו ילדים.
רבי ירחמיאל ישראל יצחק נפטר בשנת תר"ע ללא בנים. נקבר בעיירה אלכסנדר שבפולין לצד אביו רבי יחיאל.
לאחר פטירתו הוכתר אחיו רבי שמואל צבי דנציגר כאדמו"ר השלישי בשושלת חסידות אלכסנדר, והוא הקים על שמו של אחיו את רשת הישיבות "בית ישראל" בפולין שבהן למדו אלפי תלמידים. חלק מהחסידים עברו לבנו של רבי דב בריש מביאלה (שכיהן לפני רבי יחיאל דנציגר), רבי אהרן צבי לנדא, ולאחר פטירתו פנו לרבי אלימלך מנחם מנדל לנדא, אבי חסידות סטריקוב.

ישמח ישראל

ספרו על התורה ומועדים "ישמח ישראל" נחשב כספר יסוד בתורת החסידות, ובפרט בחסידות אלכסנדר. מצד אחד מובאת בו עמקות ביסודות החסידות ומבוסס על אדני תורת הקבלה, מהם מאמרים מכתב ידו של האדמו"ר הכתובים בדרך כלל בקיצור, ומהם מאמרים שנכתבו על ידי הרב מנשה פריימן שהיה מאוחר יותר ממנהלי ישיבת בית ישראל, ומצד שני הוא נכתב בשפה פשוטה ומותאמת להמון העם, ויש בו גם מאמרים רבים של חיזוק ומבוססים על מדרשי חז"ל, והם המאמרים שנאמרו בליל שבת. 
עם זאת הוא שונה מספרי בית פשיסחה בכך שהוא מתמקד בחסידות מעשית ולא בחסידות עיונית, בשל כך, רבים ממנהיגי החסידות בדורות הקודמים כמו גם בדורות האחרונים, הורו לחסידיהם ללמוד בספר זה, בין המנהיגים הבולטים שהורו לחסידיהם ללמוד בספר זה היו אדמור"י בעלזא לדורותיהם. כך מסופר כי רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מויז'ניץ, התבטא כי אינו מסוגל להיכנס לשבת בלא לימוד בספר זה.
הספר "ישמח ישראל" נדפס כשנה לאחר פטירתו על ידי אחיו בעל ה"תפארת שמואל", כאשר לצורך הדפסת הספר הקים מעריצו אליעזר גוטשטאדט לראשונה בית דפוס עברי בלודז'.
נספח לספר ומאוחר יותר הודפס בסופו נקרא בשם 'מאורן של ישראל' נכתב על ידי הרב יהודה משה טיברג האדמו"ר החמישי בשושלת החסידות, והם מאמרים ששמע בעצמו מפי האדמו"ר.
בשנת תשמ"ג יצא הספר אורות הישמח ישראל - הספר 'ישמח ישראל', מסודר לפי נושאים, על ידי משה חיים טיברג, תל אביב.
מארק וורנר

ביוגרפיה

וורנר נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה, למרג'ורי ורוברט וורנר. הוא גדל באילינוי, ולאחר מכן בקונטיקט, שם הוא סיים את לימודיו בתיכון. בשנת 1977 קיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. למחייתו עבד עת לימודיו בקונגרס, כששימש כעוזר לסנאטור היהודי הדמוקרטי מקונטיקט, אברהם ריביקוף. לאחר מכן המשיך את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים, כאשר קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת הרווארד ב-1980. על אף השכלתו בנושא, וורנר מעולם לא עסק בתחום המשפטי לאחר לימודיו.
לאחר מכן עבד אצל סנאטור נוסף מקונטיקט, דמוקרט גם כן, כריס דוד. הוא ניצל את הידע שלו ברקע המשפטי והמדיניות הפדרלית של טלקומוניקציה (טכנולוגיה לתקשורת אלקטרונית למרחקים) לשם עבודה כסוכן העוסק בקנייה ומכירה של רישיונות זכיונים לטלפונים סלולרים, ומכך הרוויח הון משמעותי. הוא גם ייסד וניהל את חברת "Columbia Capital", פירמת קרן הון סיכון, וכיוצא מכך השקיע במספר חברות טכנולוגיות. לוורנר הון מוערך של 200 מיליון דולר $, מה שהופך אותו לאדם העשיר ביותר המכהן בסנאט. בשנת 1996 רץ לקמפיין לסנאט מול הסנאטור הרפובליקני המכהן, ג'ון וורנר (אין ביניהם קשר משפחתי), אך הפסיד בתום בחירות צמודות.
בשנת 2001 החליט להתמודד על משרת מושל וירג'יניה, כאשר הציג עצמו כדמוקרט מתון, והביס בבחירות הכלליות את יריבו הרפובליקני, מארק ארלי. איתו נבחר יחד סגנו ומי שעתיד לכהן כמושל המדינה אחריו, טים קיין. בזמן כהונתו כמושל, וורנר היה לאחד הפוליטיקאים הפופולרים ביותר בארצות הברית, הואיל וזכה בסקרים לאחוזי תמיכה עצומים במדינתו, באזור 74 אחוזי אישור, ואחדים אף הראו על 80%.
וורנר היה מועמד מוביל להתמודד למשרת הנשיא בבחירות לנשיאות בשנת 2008, אך לבסוף ויתר על התמודדותו, מכיוון שלא רצה להפריע לחיי משפחתו. הוא גם נחשב למועמד פוטנציאלי למשרת סגן הנשיא, אך לבסוף יצא מהמירוץ לטובת הצעה להתמודדות מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט, כאשר הכריז כי יתמודד למשרת הסנאטור בספטמבר 2007.
בבחירות לסנאט בשנת 2008 התמודד מול ג'ים גילמור, מושל וירג'יניה לשעבר, וניצח ברוב גדול של 65% מקולות הבוחרים. הוא נבחר לכהונה שנייה בבחירות בשנת 2014, לאחר קרב צמוד עם יריבו הרפובליקני, אד גילספי.
יעקב אילני

יעקב אילני (פיגנבאום) (21 ביוני 1907 – 2 באפריל 2010) היה מחלוצי חקר התזונה בישראל, מומחה לביוכימיה ולביוטכנולוגיה של המזונות, חוקר, יועץ ומורה, שמילא תפקידים רבים ושונים במוסדות מחקר והוראה ובארגוני מזון ישראליים ובין-לאומיים.

ביוגרפיה

נולד בעיר יאשי שברומניה, למשפחה מסורתית. קיבל חינוך מסורתי וכללי ובהמשך למד באוניברסיטת יאשי.
היה פעיל בהנהלת המכבי הצעיר ובאגודת הסטודנטים "חשמונאי".
בשנת 1930 עלה לארץ ישראל והמשיך בלימודיו במחלקה למדעי הטבע באוניברסיטה העברית בהר הצופים. התפרנס משטיפת כלים במעבדות האוניברסיטה. היה באחד המחזורים הראשונים של מקבלי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בהר הצופים. והראשון בארץ שקיבל דוקטורט בביוכימיה.] היה יועץ מדעי וטכני לתעשיות המזון בממשלת המנדט בארץ ישראל. לאחר קום מדינת ישראל ניהל את מחלקת התעשייה באגף הפיקוח על המזון שבמשרד המסחר והתעשייה.
בשנות החמישים התמנה למומחה ויועץ של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם.
פרסם עבודות מחקר רבות בתחום החלבונים, האנזימים, התזונה והרפואה בעיתונות המקצועית בארצות הברית, צרפת וישראל. 
כן הוענק לו תואר איש השנה מטעם מועדון רוטרי על מפעל חייו לחקר המזון.
נפטר ב-2 באפריל 2010. היה נשוי לאורה לבית ברזילי (אייזנשטט) ואב לבת (ניצה אילני-לוי).
ואסקו דה גאמה

ראשית חייו

דה גאמה נולד למשפחה מיוחסת בעיר סינש, בדרום פורטוגל. אביו אשטבאו היה מושל העיר, אמו הייתה ממוצא בריטי, ושניהם היו מקורבים לבית המלוכה. בבגרותו התמחה בספנות, ועסק בעיקר בהגנה ימית על תחנות המסחר של פורטוגל במערב יבשת אפריקה. אביו נבחר להוביל משלחת לגילוי נתיב סחר ימי מפורטוגל ליבשת אסיה, ובעקבות מותו ביולי 1497, בנו ואסקו מונה כמחליפו.

המסע הראשון

צי המסע הראשון הפליג מנמל ליסבון ב-8 ביולי 1497, וכלל ארבע ספינות. אחיו הגדול של ואסקו, פאולו דה גאמה, פיקד על אחת מהן. במשלחת השתתף גם בארתולומיאו דיאס, אשר תשע שנים קודם לכן גילה את כף התקווה הטובה תוך ניסיונו הקודם להגיע לחופי הודו בשליחות מלך פורטוגל.
הצי יצא מפורטוגל דרומה באוקיינוס האטלנטי, לאורך חופה המערבי של אפריקה. באמצע חודש דצמבר הקיף הצי את כף התקווה הטובה שבקצה הדרומי של יבשת אפריקה, הגיע לאוקיינוס ההודי, והמשיך צפון-מזרחה לאורך חופה המזרחי של אפריקה. בחודש ינואר הגיע לחוף מוזמביק במזרח אפריקה. דה גאמה התחזה למוסלמי ונפגש עם סולטאן מוזמביק, אך גורש לאחר שהתגלה כנוצרי, ולא הגיש מנחה מספקת עבור הסולטאן. בשעה שהפליג מהנמל, הורה על ירי תותחים לעבר החוף.
מול חופי קניה הצי תקף ושדד ספינות סוחר ערביות, והיה לצוות האירופי הראשון שביקר בנמל מומבסה, עד שאולץ לעזוב. בנמל מלינדי הצפוני יותר התקבל בברכה, נפגש עם סוחרים הודים ושכר נווט הודי, שסייע לו להגיע לדרום הודו.
דה גאמה הגיע לעיר הנמל ההודית קליקוט ב-20 במאי 1498, חתם על חוזה מסחר עם השליט המקומי וייסד נציגות פורטוגלית במקום. הוא נאלץ לעזוב בחשאי, אחרי שסירב להשאיר סחורות כעירבון לשליט המקומי.
ביולי 1499 דה גאמה הגיע לאיים האזוריים, שם מת אחיו פאולו ממחלה. בספטמבר הגיע לפורטוגל, וזכה לכבוד רב. המלך מנואל הראשון מינה אותו ל"אדמירל האוקיינוס ההודי" והעניק לו תואר אצולה של רוזן.

המסע השני

צי המסע השני כלל עשרים ספינות מלחמה והפליג ב-12 בפברואר 1502, במטרה להגן על תחנות המסחר של פורטוגל באפריקה ובאסיה, שהותקפו על ידי תושבים מקומיים. במהלך המסע תקף ושדד ספינות סוחר ערביות, הביס צי שמנה עשרים ותשע ספינות הודיות, וכבש את עיר הנמל קליקוט. במקרה אחר השתלט על ספינה אזרחית שהובילה נוסעים ממכה, נעל את 380 הנוסעים בבטנה והעלה אותה באש. עם שובו לפורטוגל קיבל מהמלך תואר אצולה נוסף.

המסע השלישי

בשנת 1524 נשלח שוב להודו, במטרה להחליף את דוארטה דה מנזש, מנהל הנציגות הפורטוגלית כמושל הודו הפורטוגזית. בחודש דצמבר הגיע לקליקוט, ומת זמן קצר לאחר הגעתו כנראה כתוצאה ממחלת המלריה, בה נדבק לאחר הגעתו. הוא נקבר בכנסייה בעיר קוצ'י שבדרום הודו, ושרידיו נקברו מחדש בפורטוגל בשנת 1539. 
בנו השני (מתוך שבעה ילדים), אשטבאו דה גאמה, שירת כמפקד בכיר בצי הפורטוגלי, והיה מושל הודו הפורטוגזית בשנים 1540–1542.
קאראטפה

קאראטפה (בטורקית: Karatepe, שמשמעותו "גבעה שחורה") הוא אתר ארכאולוגי ומצודה חתית. המקום משמש מוזיאון פתוח השוכן בדרום אנטוליה בהרי הטאורוס בנפת אוסמנייה . האתר נמצא 23 ק"מ מהעיר קארידי , והוא שוכן על גדתו המערבית של נהר ג'ייהאן, בתחום הפארק הלאומי קאראטפה-אסלאנטאש  שהוכרז ב-1958.

היסטוריה

באתר שכנה עיר עתיקה בקיליקיה, אשר שלטה על מעבר ההרים מאזור מזרח אנטוליה לכיוון מזרח, למישור צפון סוריה. המצודה הפכה למרכז חשוב בתקופת הממלכות הנאו-חיתיות לאחר קריסת האימפריה החתית בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס.
באתר נמצאו שרידים שכללו שני שערים מונומנטליים: שער צפוני ושער דרומי. על גבי השערים נמצאו תבליטים המתארים סצנות ציד וסירה עם משוטים. נמצאו גם פסלים, ספינקסי אריות משני צדי השערים ולוחות היסטוריים.

ארכאולוגיה

האתר התגלה ב-1946 ולאחר הגילוי התקיימו חפירות ארכאולוגיות בין השנים 1946–1952, על ידי משלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת איסטנבול בראשותו של הארכאולוג הגרמני הלמוט תאודור בוסרט והארכאולוגים הטורקים האלט צ'מבל  ובהדיר אלקים (Bahadır Alkım). בחפירות התגלו שרידי עיר מוקפת חומה שנבנתה על ידי המלך אזתיוודה. באתר התגלו שני שערים מונומנטלים, שער צפוני ושער דרומי, וכתובות רבות - מקום שהיה מקום כינוס ואספה בעת העתיקה. השערים בעיר כללו חדר גדול מרכזי (אטריום), ושני תאי צד. עבודת השימור של האתר ארכה שנים רבות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה חפירה מחודשת באתר בראשותה של הארכאולוגית האלט צ'מבל. החפירה התמקדה במבנה הארמון.
השערת החוקרים לגבי תקופת המלוכה של המלך אזתיוודה נעה בין תחילת המאה ה-8 לפנה"ס לתחילת המאה ה-7 לפנה"ס.
הממצאים שנמצאו באתר הושארו בו ומוצגים במוזיאון הפתוח.

הנצחה

במשלחת המחקר למאדים של הרובר אופורטוניטי, ניתן השם "קאראטפה" לאתר יעד הכניסה למכתש אנדיורנס, שמטרתו הייתה לסרוק את שכבות הסלע של המכתש.
יצחק סמואל (פרופסור)

יצחק סמואל הוא פרופסור אמריטוס ישראלי; במעמד מומחה ומרצה בתחום הסוציולוגיה הארגונית. באמצע העשור השני של המאה ה-21, מכהן כדיקן הפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה. קודם לכן, כיהן כסגן-נשיא וכראש בית הספר לניהול במכללה האקדמית גליל מערבי.

קורות חייו ופועלו

יצחק סמואל רכש את השכלתו האקדמית בסוציולוגיה, בפסיכולוגיה חברתית, במדע המדינה ובמדעי הניהול באוניברסיטה העברית בירושלים, בטכניון בחיפה ובאוניברסיטת מישיגן בארצות הברית. השתלם באוניברסיטאות סטנפורד וברקלי בקליפורניה, באוניברסיטה של שיקגו, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בארצות הברית, באוניברסיטת קרלטון בקנדה ובאוניברסיטה הטכנולוגית של סידני באוסטרליה. 
לימד באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת חיפה, בטכניון ובמכללות הביטחוניות.
בין השנים 1979–1994 עבד ברפא"ל (רשות פיתוח אמצעי לחימה), שבה מילא תפקידים שונים, ובהם כממונה על פיתוח משאבי אנוש, על פיתוח הארגון ועל פיתוח מנהלים.
סמואל כיהן כראש תוכנית ההתמחות בסוציולוגיה ארגונית-יישומית וכראש התוכנית בפיתוח ארגוני-מערכתי במסגרת לימודי התואר השני בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה, וכן כראש החוג. שימש כנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית. היה יו"ר המועצה הציבורית המכוננת של חוק היועצים הארגוניים בישראל; יועץ אקדמי של החטיבה למנהל עסקים וניהול כללי ביחידה ללימודי חוץ של אוניברסיטת חיפה ויועץ מדעי של הירחון "משאבי אנוש". היה חבר הוועדה הבינלאומית להערכת לימודי הסוציולוגיה בישראל מטעם המועצה להשכלה גבוהה.
ריי טורו

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
טורו נולד בקרני שבניו ג'רזי. החל ללמוד לנגן בגיטרה בשנתו השנייה בתיכון. הוא סיפר שהוריו לא הרשו לו לצאת לשחק בחוץ מפני שסברו שהפארקים המקומיים מסוכנים עבורו - דבר שהביא אותו לבלות את רוב זמנו בנגינה בבית.
שנים אחדות לאחר שסיים את לימודיו פגש טורו את ג'רארד ויי ואת אחיו מייקי ויי בעזרת חבר משותף של ג'רארד מבית הספר לאמנות.
ב-11 בספטמבר 2001, בעקבות הפיגוע בבנייני התאומים, הקימו החברים את "מיי כימיקל רומנס".

פרויקטים צדדיים

לאחר פירוק הלהקה הוציא טורו סינגל בשם "Isn't it someting?" בו הוא שר.
H1N1

השפעת הרוסית

בשנים 1978-1977 התפרצה השפעת הרוסית אשר נוצרה מתת-זן מסוים של נגיף ה-H1N1 שהדביק בעיקר ילדים ובוגרים עד גיל 23 בגלל זן קודם שהתפרץ בשנים 1947-1957 מה שהקנה לאוכלוסייה המבוגרת חסינות מפני ההתפרצות המאוחרת. לשפעת זו הומצא חיסון.
רוטב חמוץ-מתוק

המטבח הסיני

מקורו של רוטב מודרני זה ברוטב מהמטבח הסיני אשר הכיל שילוב של חומץ אורז עדין, רוטב סויה עם סוכר או דבש. לעיתים הרוטב כולל גם זנגוויל כתוש. רוטב זה שימש במטבח הסיני כמטבל עבור מאכלי דגים או בשר (ולא כרוטב המשמש בבישול עצמו). רוטב זה השתנה בהתאם לסוג השימוש, כך שלחסילון הוכן הרוטב עם פלפל צ'ילי ורוטב סויה, ולבשר אווז הרוטב כלל גם שום. 
הרוטב נפוץ בעיקר במטבח הקנטונזי בו משמש הרוטב לתיבול חזיר חמוץ מתוק, מנה המסמלת את המטבח, והפכה פופולרית ביותר במסעדות סיניות במערב.

השפעות על המטבח המערבי

הרוטב החמוץ מתוק המקובל במטבח המערבי מקורו ברוטב מהמטבח הקנטונזי. מסעדות סיניות במערב, אשר לרוב הגישו אוכל במטבח זה, עשו שימוש ברוטב לתיבול מאכל בשר עוף או בשר חזיר. בהמשך נוספו לתבשילים המסורתיים מרכיבים כגון רסק עגבניות (בעיקר קטשופ) ואננס ומאכלים מערביים שבושלו בניסיון להידמות לאוכל סיני מסורתי עשוי שימוש ברוטב זה ובשני מרכיבים אלה. בנוסף הרוטב שימש לתיבול מאכלים מטוגנים כגון אגרולים (והוא מוגש לצידם בשקיות קטנות). תיבול זה הפך פופולרי והחל להופיע גם במסעדות אמריקאיות לצד מתבלים אחרים.
עם הגידול בפופולריות הרוטב ובתפוצתו במערב החל שיווק של רוטב מוכן.
שבוע האפרטהייד הישראלי

שבוע האפרטהייד הישראלי הוא אירוע שנתי הנערך על ידי קמפיין BDS שבו מתקיימות במשך שבוע סדרה של הרצאות ועצרות שנערכות לגינוי ישראל ומדיניותה בסכסוך הישראלי-פלסטיני. האירוע מתקיים או בחודש פברואר או במרץ. לדברי BDS, מטרת האירוע הוא "להביא לתודעת הציבור את טבעה של ישראל כמערכת שלטון אפרטהייד, ולקיים חרם וסנקציות כחלק מפעולות תנועת BDS ההולכת וגוברת". הארגון החל את פעילותו בטורונטו בשנת 2005, ועד לשנת 2010 האירוע מצוין בכ-55 ערים ברחבי בעולם, בין השאר בקנדה, בריטניה, ארצות הברית, דרום אפריקה, מקסיקו, אוסטרליה, נורווגיה, יהודה ושומרון ועוד.
האירוע עצמו כולל הרצאות ומיצגים המבוססים על תעמולה פלסטינית ובהם מוצגת ישראל כמדינת אפרטהייד המפירה באופן שיטתי את זכויות האדם של הפלסטינים.
ראשי הארגון טוענים כי לאירוע יש "תפקיד חשוב בהעלאת המודעות על הציונות והמאבק לשחרור פלסטין והדמיון שלו עם מאבק ריבונות הילידים בצפון אמריקה וכן עם התנועה נגד אפרטהייד בדרום אפריקה". קמפיין החרם ומשיכת ההשקעות הבינלאומי שפרסמו, צבר תאוצה על ידי יותר מ-170 קבוצות פלסטיניות שקראו לחרם, הימנעות השקעות וסנקציות על ישראל. לדברי הארגון, הקמפיין אף עורר תשומת לב רבה במדינות כמו דרום אפריקה, בריטניה, קנדה וארצות הברית.
ב-2017 ביטלו שתי אוניברסיטאות בריטיות את "שבוע האפרטהייד הישראלי" בקמפוס שלהם בעקבות פעילות הסברה ישראלית והגדרתה של ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי לאנטישמיות שכוללת את האנטישמיות החדשה.
איוורדון-לה-בן

היסטוריה

בתקופה הרומית העיר נקראה בשם אבורודונום (Eburodunum) או אברדונום (Ebredunum).

גאוגרפיה

העיר שוכנת על גדות אגם נשאטל למרגלות הרי היורה.