google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב משה ספיר

הרב יעקב משה ספיר (ה'תרכ"ד – כ' באייר ה'תרצ"ד, 1934) היה רבה של העיר סאראטוב שברוסיה ובסוף ימיו מרבני פתח תקווה.

תולדותיו

נולד לרב יצחק ספיר, חסיד חב"ד. לפני הגיעו לגיל בר מצווה לקחו אביו לרבו בעל הצמח צדק מליובאוויטש. נישא ללאה, בת הרב אברהם יצחק שלוסברג (נפטרה: ד' בסיוון תש"א). התמנה לרבה של העיר סאראטוב, וכיהן בתפקידו במשך כשלושים וחמש שנה.  
בתקופת מלחמת רוסיה-יפן פעל לספק מזון כשר לחיילים היהודים ששירתו בצבא הרוסי  באזור עירו סאראטוב, ובעקבות זאת התבטא עליו מחותנו החפץ חיים: "מחלקך יהא חלקי". באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בנו, הרב ישראל אריה ספיר, פינה לכבודו את משרתו הרבנית בעיר והוא מילא את התפקיד עד פטירתו בשנת תרצ"ד. בתקופת רבנותו ייסד את מניין הוותיקין בבית הכנסת הגדול "בית יעקב" בעיר.
נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. על מצבתו נכתב המשפט שאמר עליו החפץ חיים: "מחלקך יהא חלקי".
דארוד

קריירה

הוא התחיל לעבוד בתחום המוזיקה בשנת 1995 ושחרר את סינגל הפלטינום Sandstorm בסוף 1999. אלבום הבכורה שלו "Before The Storm" יצא בשנת 2000 ומכר 800,000 עותקים ברחבי העולם. הוא זכה על אלבום זה בשלושה פרסי הגראמי הפיני של שנת 2000.
דארוד ייצג את פינלנד באירוויזיון 2019 יחד עם סבסטיאן ריימן. הליך הבחירה של השיר היה דומה להליך הבחירה של שרה אאלטו, שנה קודם לכן, בקדם Uuden Musiikin Kilpailu  פרטי עם שלושה שירים שמשוחררים שבוע אחרי שבוע ונתונים לבחירת השופטים והקהל הפיני המקומי (Televote).

חיים אישיים

דארוד נולד באזור כפרי הכלול מוניציפלית באאורה שבפינלנד. הוא גדל שם ובבגרותו עבר לטורקו. הוא נשוי למישל, אישה אמריקאית ולהם בן (יליד 2009) ובת (ילידת 2017). בין שנות האלפיים המאוחרות ל-2013 התגורר דארוד באטלנטה שבארצות הברית. ב-2013 עבר יחד עם משפחתו לסאלו  שבפינלנד.
קרן משפחת רודרמן

קרן משפחת רודרמן היא קרן פילנתרופית פרטית שהוקמה בשנת 2002 על ידי משפחת רודרמן. נשיא הקרן הוא ג'יי רודרמן, ומנכ"לית הקרן היא שירה רודרמן. משרדי הקרן בארצות הברית ממוקמים בבוסטון. בשנת 2011 הקרן פתחה משרדים בישראל, הנמצאים בעיר רחובות. לפי אתר האינטרנט של הקרן, היא פועלת בשני תחומים עיקריים: שילוב של אנשים עם מוגבלויות בכל תחומי החיים והחברה, וחיזוק הקשר של ישראל עם הקהילה היהודית בארצות הברית.

תחום השילוב

בין המיזמים שנתמכו על ידי הקרן בישראל: ישראל מעבר למוגבלויות, מיזם משותף של קרן משפחת רודרמן, ג'וינט ישראל וממשלת ישראל, מדד הנגישות העירוני שפותח יחד עם קרן אריסון, מיזם עסק שווה, שפותח יחד עם ג'וינט ישראל, משרד העבודה והרווחה ובית ההשקעות מיטב דש, ותוכניות בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן, מועצת המכינות הקדם צבאיות, בית איזי שפירא ונגישות ישראל. בארצות הברית הקרן פועלת בקרב הקהילה היהודית ובקרב ארגונים לא יהודיים כאחד. המיזמים שהקרן מעורבת בהם בארצות הברית כוללים הנגשה של מוסדות חינוך יהודים ובתי כנסת, עידוד עסקים בהוליווד לשילוב שחקנים עם מוגבלויות בתעשיית הבידור, שיתופי פעולה עם ליגת הבייסבול המקצועית, ועוד. הקרן גם יזמה והקימה את תנועת לינק20, תוכנית גלובלית לפיתוח מנהיגים עם וללא מוגבלות לקידום תחום השילוב. יחד עם הכנסת, התוכנית מאפשרת לאנשים עם מוגבלויות להתמחות בלשכות של חברי כנסת, היא מקיימת תוכנית הכשרה גלובלית בחסות המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ועוד.
הקרן תומכת במחקר ופרסומים שונים בתחום השילוב. בין היתר הקרן יזמה קובץ מאמרים על מעמדו של אדם עם מוגבלות במסורת ישראל יחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, ואת הספר לפרוץ את חומת הזכוכית יחד עם מכון פוירשטיין.
מדי שנה הקרן מעניקה פרסים לתוכניות ואנשים המעודדים שילוב של אנשים עם מוגבלויות או משפיעים על השיח הציבורי בתחום. בין הזוכים: פרויקט 'עוצמות' של אוניברסיטת בר-אילן, ארגון רבני בית הלל, השחקנית זוכת פרס האוסקר מרלי מטלין והשחיין האולימפי מייקל פלפס.

יחסי ישראל-יהדות ארצות הברית

הקרן פועלת בקרב מובילי דעה ומקבלי החלטות ישראלים על מנת לקדם ידע אודות הקהילה היהודית בארצות הברית ולעודד שיח מכובד בין הצדדים. בין המיזמים של הקרן ניתן למנות משלחות לימודיות של חברי כנסת ושל עיתונאים לארצות הברית, הקמתה של תוכנית רודרמן ללימודי יהדות ארצות הברית יחד עם אוניברסיטת חיפה, המסלול האקדמי היחיד בישראל שמוקדש ללימודים אודות יהדות ארצות הברית ויחסי הקהילה עם ישראל, קידום השדולה ליחסי ישראל-ארצות הברית בכנסת, ופעילויות בכנסת לציון חשיבות הקשר של ישראל עם הקהילה היהודית בארצות הברית.
הקרן תומכת במחקר ופרסומים שונים בתחום יחסי ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית. בין היתר פרסמה הקרן בשותפות עם המכון למחקרי ביטחון לאומי את הספר "יהודי ארצות הברית והביטחון הלאומי של ישראל", דו"ח אודות המאבק של יהדות ארצות הברית נגד תנועת החרם (BDS), וסדרת ניירות מחקר וספרים שפורסמו יחד עם אוניברסיטת חיפה, כולל מחקרים על הכוח היהודי בפוליטיקה האמריקאית, פמיניזם יהודי-אמריקאי, ועוד. בשנת 2019 ראשי הקרן, ג'יי ושירה, זכו בפרס מטעם הארכיון היהודי של ארצות הברית על פועלם לחיזוק הקשר של ישראל עם הקהילה היהודית בארצות הברית.
ישראל יצחק רייזמן

הרב ישראל יצחק הלוי רייזמן (א' באדר תרמ"ט, 1889 - ז' באדר תשכ"ט, 1969) היה דיין ומורה הוראה חסידי-ירושלמי, חבר בית הדין של העדה החרדית, וראב"ד קהילות החסידים בירושלים.
הוא היה חבר בהרכב בית הדין השני והדומיננטי מאד של העדה החרדית, משנת 1948 עד 1969, ביחד עם הרב פנחס עפשטיין והרב דוד ינגרייז.

ביוגרפיה

נולד בעיר העתיקה לר' נתנאל. אביו עלה לארץ ישראל מפראגא, פרבר של ורשה, ונסע לחצרותיהם של החידושי הרי"ם, רבי אברהם מטשכנוב ורבי ישעיה מושקט מפראגא. נישא לשרה חיה, בתו של רבי שלום לייב אייזנבך, מחבר ספר "באר יצחק".
היה תלמידם של רבי שניאור זלמן מלובלין, ה"תורת חסד", ורבי אברהם שמחה הורוביץ מבארנוב. היה חסידו של רבי דוד צבי שלמה בידרמן, הרבי מלעלוב. בהמשך היה מקורב לאדמו"רי גור, רבי אברהם מרדכי אלתר ובנו רבי ישראל. למד קבלה מרבי חיים שאול דוויק הכהן.
הרב יוסף חיים זוננפלד ביקשו לכהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית אך הוא סירב. בשנת תש"ב, נענה לבקשתו של הרב יוסף צבי דושינסקי והחל לכהן כדיין. בהמשך החל גם לכהן כראב"ד קהילות החסידים, על מקום הרב ישראל זאב מינצברג. 
מסר שיעורי תורה רבים במספר בתי כנסיות בירושלים. נודע בידיעותיו המופלגות, והתבלט בחזרותיו המרובות על הש"ס והשולחן ערוך. היה שותף להקמת ישיבת שפת אמת בירושלים. שימש גם כגבאי צדקה, ומצעירותו נהג לאסוף כסף לצורכי שבת לעניים.
בצוואתו ביקש לא לכתוב על מצבתו תוארי כבוד, ולא להספידו. נקבר בחלקת פולין בהר הזיתים.
בתו היחידה, גולדה לאה, נישאה לרבי שלום סאפרין, האדמו"ר מקומרנה. הוא חינך ולימד את הרב לייב מינצברג, שהיה שכנו והתייתם מאביו בילדותו.
ק.ק ספליט

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1946, זכתה חמש פעמים באליפות יוגוסלביה, ארבע פעמים בגביע יוגוסלביה, בשנת 1972 הפסידה הקבוצה בגמר גביע אירופה לאלופות לאיניס וארזה בגמר שנערך בתל אביב.
רגע השיא של הקבוצה היה בשנים 1989–1991 הקבוצה זכתה 3 פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות כאשר סגל הקבוצה התבסס בעיקר על שחקנים יוגוסלבים ולא אמריקנים בניגוד לקבוצות צמרת אחרות באירופה באותה התקופה. כמו כן באותה התקופה זכתה הקבוצה גם 4 פעמים ברציפות באליפות יוגוסלביה 1988–1991, ופעמיים ברציפות בגביע היוגוסלבי 1990-1991, כך שבשנים 1990-1991 זכתה הקבוצה בטריפל, אליפות וגביע יוגוסלבי וגביע אירופה לאלופות.
פירוקה של יוגוסלביה הביא לסיום תור הזהב של הקבוצה. היא אמנם נחשבת לקבוצת צמרת בקרואטיה, אך זכתה שם באליפות אחת בלבד 2003, כאשר הדומיננטיות שייכת כיום לציבונה זאגרב. בנוסף לכך ספליט גם ירדה מגדולתה בזירה האירופאית.

ההיכל הביתי

היכל הכדורסל שבו משתמשת הקבוצה הוא גריפ סנטר, שכולל שני אולמות בעלי קיבולת של 3,500 מקומות או 6,000 מקומות. ובמשחקים בינלאומיים גדולים, עוברת הקבוצה לארח בספלדיום ארנה המכיל 10,931 מקומות.
ערוץ MGM

ערוץ MGM בישראל

ערוץ MGM היה ערוץ סרטים אשר נכלל בחבילות הבסיס בשידורי הלוויין והכבלים הן ב-YES והן ב-HOT, אשר שידר במהלך 24 שעות ביממה, לא כלל פרסומות והציג סרטים באנגלית עם תרגום לעברית.
הערוץ החל בשידוריו בשנת 2000. לאחר מספר שנים הועלה בנוסף ערוץ MGM HD, אשר שידר במשך רוב שעות היממה סרטים מבית MGM באיכות HDTV, בהמשך לשידורי הערוץ המקורי בגרסת ה-SD.
בישראל זכיינית הערוץ היא חברת "טלעד", המפעילה גם את ערוץ ההיסטוריה, ביוגרפיה (בהמשך הוחלף שמו לערוץ "לייף טיים"), E!, שלושה ערוצים בינלאומיים ואת ערוץ SHE שנמצא בבעלותה.
במרץ 2016 הודיעו חברות הכבלים והלווין (יס והוט) כי ערוץ MGM ו-MGM HD צפויים לסיים את שידוריהם בסוף אותו חודש, ובמקומם עלה AMC.
טושימיצ'י אוקובו

ראשית חייו

אוקובו נולד בקגושימה, סצומה (כיום מחוז קגושימה), הבכור מבין חמשת ילדיו של לסמוראי מדרג נמוך ששירת את הדאימיו של ההאן. הוא למד בבית הספר ביחד עם טקמורי סאיגו, וב-1846 החל לעבוד בארכיון של ההאן.

סמוראי בסצומה

הדאימיו של סצומה, נאריאקירה שימאזו, זיהה את כישרונותיו של אוקובו ומינה אותו למנהל מערכת המס של ההאן ב-1858. לאחר מותו של שימאזו הצטרף אוקובו לתנועה להדחת שוגונות טוקוגאווה, אך בניגוד לרבים מסצומה, דווקא תמך בהתנגדות לשוגונות בלבד ולא היה תומך נלהב של השבת הריבונות לקיסר.
הפגזת קגושימה ב-1863 בעקבות תקרית נממוגי וניסיון ההפיכה של האן צ'ושו בקיוטו באותה שנה הביאו את אוקובו למסקנה שעל המחוזות השונים להתאחד כנגד השוגונות. לפיכך, ב-1866 הוא נפגש עם טקמורי סאיגו ועם טקיושי קידו מצ'ושו והקימו את ברית סאצ'ו, שמטרתה הייתה הדחת השוגונות.
פרדריק פון אוטר

חייו

אוטר נולד באחוזת פימסטרה שבחבל וסטרייטלנד כבן למשפחת אצולה עשירה. בגיל 17 הוא התקבל כלוטננט משנה לצי המלכותי השוודי, אך כל תקופת שירותו הוא לא קודם. בין השנים 1857 – 1861 הוא שירת בצי המלכותי הבריטי והשתתף במערכות כנגד שודדי ים בים סין הדרומי. ב-1868 הוא לקח חלק באחת ממשלחותיו של אדולף אריק נורדנשלד אל הקוטב הצפוני כמפקד ספינת המשלחת "סופיה". ב-1872 הוא קודם לדרגת קומנדר ומונה לתפקיד שלישו הצבאי של נסיך הכתר אוסקר, דוכס אסטריֶטלנד והמשיך לשמש בתפקיד זה גם לאחר שבהמשך אותה שנה עלה הנסיך לכס המלוכה כמלך אוסקר השני.
ב-1874 קודם אוטר לדרגת קפטן ומונה להיות שר הצי בממשלה במקומו של מייג'ור גנרל אברהם ליונהוביד. הוא שימש בתפקיד זה עד להתפטרות ממשלתו של לואיס ירד דה יר ב-1880, אז הוא מונה לתפקיד מנהל מספנת הצי בקרלסקרונה. ב-1884 הוא קודם לדרגת קומודור, ב-1892 לדרגת תת-אדמירל וב-1900 לדרגת אדמירל. במקביל הוא ייצג מחוז בלקינה בבית העליון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) בין השנים 1891 – 1899 ואת קרלסקרונה בבית התחתון בין השנים 1900 – 1902.
לאחר התפטרותו של אריק גוסטב בוסטרם ב-1900 מתפקידו כראש הממשלה, הוצע לאוטר התפקיד על ידי המלך והוא הרכיב ממשלה שכיהנה במשך שנתיים. כראש ממשלה נשא אוטר באחריות לתהליכי שינוי במערכת הצבאית ולביטולה הסופי של מערכת ההקצאה" (indelningsverket, לגיוס חיילים לצבא), שהונהגה על ידי המלך קרל האחד עשר יותר ממאתיים שנה קודם לכן. בהקשר לארגון מחדש של המערכת הצבאית הונהגה מערכת מיסוי פרוגרסיבי חדשה. לאחר סיום מושב הפרלמנט ביולי 1902 התפטר אוטר מתפקידו והוחלף בקודמו בתפקיד, בוסטורם. הסיבה העיקרית להתפטרותו הייתה כישלונו של הריקסדאג בהעברת הצעת החוק לזכויות ההצבעה. אוטר בילה את שנותיו האחרונות באחוזתו שליד קרלסקרונה.
בית לדרברג

על הבית

הסגנון העיצובי אקלקטי, ומשלב בין סגנונות אדריכליים של התקופה לבין אלמנטים המאפיינים בנייה מזרחית. המעקות מפורזלים כמנורה, ואת החלונות מעטרים עמודים קורינתיים. על החזיתות משובצים אריחי קרמיקה צבעוניים תוצרת בצלאל, שעיצב אברהם אייזנברג, בהזמנה מיוחדת של לדרברג. האריחים מציגים, על פי מיטב האתוס הארצישראלי, נופים מארץ ישראל וסיפורים מן התנ"ך, הכוללים ציורי קרמיקה המתארים את "הזורעים בדמעה", "קוצרים ברינה" ורועה צאן. בחזית הפונה לאלנבי – ציור העיר ירושלים, וכן ציון שם בעלי הבית (ראו גם: קרמיקה ישראלית#הקרמיקה של בצלאל).
הסמלים הללו יונקים ממגוון מקורות תרבותיים, ללא היגיון פנימי. לסגנון הבנייה הזה, עתיר המניירות, אין אמירה מגובשת, והוא הביע רעיונות שונים - מזרחיים, עבריים ועוד. היה בכך הד לזהות תרבותית של חברה מתהווה. אי סגנון זה מכונה "סגנון אקלקטי", אך הרומנטיקנים מעדיפים לכנותו "בתי החלומות".
בית לדרברג נבנה בשנת 1925 על ידי היבואן יצחק לדרברג כבית דירות להשכרה. הבניין מעוטר באריחי קרמיקה פרי יצירתו של זאב רבן. לדרברג עצמו גר עם משפחתו בשכונת רמת השרון (שכונת החשמל), השכונה הכי יוקרתית בתל אביב של תחילת שנות העשרים.
בזמן הבנייה, התעוררה שביתה של הפועלים נגד הקבלן, בטענה כי נוצלו יתר על המידה.
בית לדרברג נכלל ברשימת הבתים לשימור של תל אביב, ומטפל בו משרדו של האדריכל אדרעי.
כיום יש במקום מסעדה לארוחות בוקר.

יצחק לדרברג

יצחק לדרברג היה יבואן כלי בית ומטבח בסוק א-דיר ביפו, שחנותו נשדדה בידי ערבים בפרעות תרפ"ט.
צ'ה צ'ה צ'ה

צ'ה צ'ה צ'ה (בספרדית: chachachá) הוא ריקוד קובני במוצאו, שהתפתח מהממבו והרומבה.
בתחילה נקרא "טריפל ממבו", כלומר ממבו שהוסיפו לו שלושה צעדים. שלושת הצעדים כונו: "צ'ה צ'ה צ'ה", ומהווים סינקופה על הספירות 4 & 1. הריקוד מביע שמחה, שובבות ואלמנטים של חיזור הדדי. המוזיקה עשירה במקצבה וכלי ההקשה המרובים בולטים מאד. תנועות האגן הבולטות הן תוצאה ישירה של עבודת הרגליים. כאשר רוקדים צ'ה צ'ה, הרגליים נשארות קרובות ככל האפשר לקרקע כך שנראה שהן מחליקות עליה.

מקורות הצ'ה צ'ה

בשנות ה-40 המאוחרות של המאה הקודמת, הייתה העיר הוואנה בקובה אתר נופש פופולרי עבור תושבי צפון אמריקה. תזמורות מהמפורסמות באמריקה וכמו כן תזמורות מקומיות ניגנו בבתי הקזינו שבקובה. חלקן ניסו לשלב את סגנון הג'אז האמריקאי יחד עם קצב הרומבה הקובני. התוצאה הייתה סגנון מוזיקלי חדש בשם ממבו (Mambo).
בין צורותיו השונות של הממבו, הייתה אחת הנקראת צ'אצ' (chatch) אשר שילבה 3 חילופי משקלים מהירים ולאחריהם 2 צעדים איטיים. בתחילת שנות ה-50 של המאה העשרים, פותחה צורה זו של הממבו לריקוד המורכב מווריאציות פשוטות של צ'אצ'. ריקוד זה קיבל את השם צ'ה צ'ה (Cha Cha), אך מכיוון שבריקוד זה ישנם 3 חילופי משקלים בצעדי הבסיס של הריקוד, יש הנוהגים לקרוא לו צ'ה צ'ה צ'ה (Cha Cha Cha).

ההיסטוריה של הצ'ה צ'ה

כאשר הרקדן האנגלי מונסיור פייר (Monsieur Pierre) ביקר בקובה ב-1952, הוא שם לב שלפעמים הרומבה נרקדת עם ביטים נוספים. כאשר חזר לאנגליה, הוא החל ללמד צעדים אלה כריקוד נפרד. שם הריקוד נלקח ממקור השנוי במחלוקת. ייתכן ונלקח מהמלה הספרדית chacha שמשמעותה "מטפלת" או מהמלה chachar שמשמעותה ללעוס עלי קקאו או מהמלה char שמשמעותה "תה" אך האפשרות הסבירה ביותר היא הריקוד הקובני הקצבי Guaracha. אפשרות נוספת היא שמקור השם הוא מ-3 הצעדים המהירים בבסיס הריקוד.
בשנת 1954 תואר הריקוד כממבו בקצב הגווירו (Mambo with a guiro rhythm).
ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

ארנסט לודוויג נולד ב-7 באוקטובר 1672 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לברנהרד, נסיך סקסוניה-גותה, ולמריה הדוויג מהסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה.
לאחר מותו של סבו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו אביו ברנהרד ודודיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
בשנת 1706 מת אביו ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וארנסט לודוויג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאביו לא ציווה שהוא יירש לבדו, היו אמורים אחיו לרשת עמו את השלטון במשותף. אולם ארנסט לודוויג חתם על הסכם עם אחיו, ולפיו ויתרו אחיו על השלטון בעד לתמורה ממונית.
ב-24 בנובמבר 1724 מת ארנסט לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט לודוויג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן. לאחר מותו של ארנסט לודוויג מונה אחיו פרידריך וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן לעוצר הדוכסות, ולאחר מותם של בניו עלה הוא לשלטון.
גיל רוזנפלד

גיל (יעקב) רוזנפלד (נולד ב- 2 בינואר 1961) הוא פעיל זכויות אדם ומשורר ישראלי.

חייו ופעילותו הציבורית

את ילדותו בילה רוזנפלד בחיק משפחתו בהרצליה. הוא בנם של פזי ונחמה. בגיל 9 עבר עם הוריו ו-2 אחיותיו טל ומיכל, להתגורר בנתניה. כשהיה רוזנפלד בן 13 נולד אחיו למחצה (מאביו הביולוגי) דן רוזן ולאחר מספר שנים נולד מאותו אב ובת זוגו (הידועה בציבור חנה רוזן) אחיו למחצה השני גדי רוזן. רוזנפלד היה חניך בתנועות הנוער: "הצופים" ו-"מכבי צעיר". בצבא שירת בתפקיד סמל מבצעים, בחיל התותחנים. בזמן שרותו הצבאי חלה בהפרעה נפשית והוכר כנכה צה"ל. באותו הזמן החל גיל לכתוב שירים למגירה, אותם פרסם מאוחר יותר בספרו הראשון "לא כמו כל שם". בסוף שנות ה-80 ועד לאמצע שנות ה-90 של המאה הקודמת, בילה גיל שעות ארוכות בפאבים בנתניה ("הגן של אורי", "המוזה", "אורנוס" ועוד) וכתב שירים על מפיות נייר, שקובצו והתפרסמו יחדיו לבסוף בספרו השני: "האנשים הקטנים".
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, התגורר בעיר חדרה ושימש כפעיל ומידען מרכזיים בפורטל נכי צה"ל, אשר במסגרתו גם ניהל את הפורום "על כוס קפה".
בשנים האחרונות מתגורר רוזנפלד בכפר יונה בעבר עבד במועדון חצ"ב בכפר סבא (מועדון תעסוקתי חברתי לנכי צה"ל). כיום עובד ב- "סיפור חוזר" בנתניה.
וים רוסקה

קריירה

ההישג המשמעותי הראשון שלו הגיע באליפות אירופה משנת 1965 שם זכה במדליית כסף בקטגוריית המשקל הפתוח ובמדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 93 ק"ג. באליפות אירופה שנה אחר מכן, זכה רוסקה לראשונה במדליית הזהב לאחר שניצח בקרב הגמר את אלוף אירופה המכהן פרנאוז צ'יקווילדזה הגיאורגי. באליפות העולם בשנת 1967 שנערכה בסולט לייק סיטי, רוסקה התחרה בקטגוריית המשקל מעל 93 ק"ג וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את נובויוקי מאג'ימה היפני. באליפות העולם הבאה שנערכה בשנת 1969 במקסיקו סיטי הוא התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר בו הפסיד ליפני מסאטושי שינומאקי.
באליפות העולם בשנת 1971 שנערכה בלודוויגסהאפן זכה רוסקה שוב במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את ז'אן קלוד-ברונדני הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את אלפרד מאייר הגרמני וברבע את ניצח את וסילי יוסיק הסובייטי. בחצי הגמר הוא ניצח את היסקאזו איוואטה היפני ובגמר גבר על קלאוס גלאן הגרמני.
באולימפיאדת מינכן 1972 רוסקה התחרה בשתי קטגוריות משקל וזכה בשתי מדליות זהב מספר ימים לאחר הטבח ב-11 הספורטאים הישראלים. ב-31 באוגוסט הוא התחרה בקטגוריית המשקל מעל 93 ק"ג, בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר הוא ניצח את טיג'יני בן קאסו המרוקאי, ברבע הגמר ניצח את דאגלס נלסון האמריקאי ובחצי הגמר ניצח את מוטוקי נישימורה היפני. בגמר רוסקה גבר באיפון על קלאוס גלאן הגרמני לאחר תרגיל הראי-גושי מוצלח. ב-8 בספטמבר רוסקה התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח, בקרב הראשון הוא ניצח את אורליך פאלק השווייצרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את פרננדו גרסיה מהפיליפינים וברבע הגמר הפסיד לויטלי קוזנסטוב הסובייטי. רוסקה המשיך לקרבות בית הניחומים שם גבר על צ'יקאי אישי הברזילאי וקלאוס גלאן הגרמני. משם רוסקה הגיע לחצי הגמר וניצח באיפון את ז'אן קלוד-ברונדני הצרפתי. בגמר הוא ניצח את ויטלי קוזנסטוב לו הפסיד ברבע הגמר.

לאחר פרישתו

לאחר אולימפיאדת מינכן, רוסקה פרש ומונה למאמן הלאומי של נבחרת הולנד. מאוחר יותר החל להשתתף בתחרויות היאבקות ב-'New Japan Pro-Wrestling'  וב-WWE.
בשנת 2001 רוסקה עבר שבץ מוחי שהותיר אותו נכה פיזית באופן חלקי ופגע ביכולתו לדבר.
בשנת 2013 הוא נכנס להיכל התהילה של איגוד הג'ודו העולמי. רוסקה נפטר ב-14 בפברואר 2015 בגיל 74 והותיר אחריו שני ילדים וחמישה נכדים.
קו D של הרכבת התחתית של ניו יורק

מסלול הקו

הקו אשר הוא אחד הקווים הארוכים ביותר במערכת נוסע במסלול כמעט ישר מצפון הברונקס עד לדרום ברוקלין. הקו מתחיל את מסלולו בסמוך לפארק ואן קורטלנד שבצפון הברונקס במסלול משותף עם קו B. במנהטן הקו עובר במסלול משותף עם עוד קווים רבים נוספים אך בעוד הם עוצרים ברוב התחנות הוא מדלג על רוב התחנות ועוצר רק בעשר מתוך עשרים תחנות שעל פניהם הוא חולף. את מנהטן תחתית חוצה הקו באלכסון ונכנס לברוקלין דרך גשר מנהטן. גם במנהטן הקו הוא מהיר ונוסע במסלול משותף עם קווים נוספים. התחנה הסופית של הקו היא בקוני איילנד שבדרום מערב ברוקלין.
שם ומלכות

שם ומלכוּת הוא הכינוי הניתן לנוסח הפותח של רוב הברכות ביהדות. על מנת שברכה תחשב ברכה עליה לפתוח בהזכרת שמו של ה' - "בָּרוּך אַתָּה אֲדֹנָי, אֱלֹהֵינוּ" ובמלכותו - "מֶלֶךְ הָעוֹלָם". בשולחן ערוך נפסק על סמך דברי רב ורבי יוחנן במסכת ברכות: "כל ברכה שאין בה הזכרת שם ומלכות אינה ברכה". כלומר, אין מקיימים את חובת הברכה אם הנוסח אינו כולל את אמירת שם ה' והזכרת מלכותו. 
בספרים שונים ניתן למצוא את ראשי התיבות שו"מ ל-שם ומלכות.

טעמים לאמירת שם ומלכות

כתוב בספר "מלמד התלמידים  ליום מתן תורה" בטעם הדבר שברכה היא דוקא בהזכרת "שם ומלכות" (דף קי"ט ע"ב):"ואמרם ברוך אתה השם רוצים בו יכירו הכל ויודו שמך המורה על אמתת מציאותך ולזה אמרו כל ברכה שאין בה הזכרת השם אינה ברכה. וכן אמרם אלהינו מלך העולם רוצים בו שיודו הכל ויכירו שאתה בורא העולם ומנהיגו ומעמידו ושופטו ושאתה לבדך עשית... ולפיכך אמרו כל ברכה שאין בה מלכות שמים אינה ברכה לפי שהיא מלה מורה על הממשלה וההנהגה שהיא לו לבדו..."
טעם נוסף: "כיון שיש בזה העזה לפנות לקב"ה שהוא עליון נורא ונשגב אנו משתמשים בתואר מלך העולם, שמעיד כי ד' מתייחס לעולמו כמו מלך שרוצה בעבדיו ועי"כ אפשר לברך ולקרוא בשמו.

חריגים

לכלל זה קיימים כמה חריגים. ראשית, בברייתא מוזכר כי ברכה הסמוכה לחברתה לא פותחת בברוך דוגמאות לברכה כזו הן ברכות תפילת שמונה עשרה, ברכת אהבה רבה וברכת השכיבנו בברכות קריאת שמע. 
ברכות נוספות שבהם התקיים דיון בפוסקים לגבי חוסר אזכור שם ומלכות הן: ברכת אמת ויציב מברכות קריאת שמע, ברכת אלוהי נשמה, ברכת מעין שבע תפילת הדרך, נוסח ההבדלה "ברוך המבדיל בין קודש לחול" שנאמרת במוצאי שבת וברכת הזימון. 
לעיתים, כאשר קיים ספק האם יש חובה לברך ברכה כלשהי, העדיפו הפוסקים להכריע שלא לברך, ובמקום זה הציעו לומר את נוסח הברכה ללא שם ומלכות.
התפילה הקצרה "מודה אני..." שנאמרת בתחילת כל בוקר, אינה מכילה מילות שו"מ. הסיבה לכך, כיוון שנאמרת מיד עם היקיצה מן השינה, עוד בטרם ניטלו הידיים, שרק אז ניתן להגיד משהו שבקדושה.
הכנסת השביעית

הרכב קואליציוני

גולדה מאיר, שהייתה לראש הממשלה חודשים ספורים לפני הבחירות, עקב פטירתו של לוי אשכול, לא התקשתה להרכיב ממשלה. בדומה לממשלת אשכול, שמאז תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הייתה ממשלת אחדות לאומית, הקימה גם מאיר ממשלה רחבה. סיעות הקואליציה מנו 102 חברי כנסת, מסיעות המערך, גח"ל, מפד"ל, ליברלים עצמאיים, קידמה ופיתוח ושיתוף ואחווה. גח"ל, שבממשלות האחדות הקודמות כיהנו שריה רק כשרים בלי תיק, קיבלה הפעם אחריות על משרדים ביצועיים, אף שיושב ראש המפלגה, מנחם בגין, העדיף להישאר שר בלי תיק.
כשמונה חודשים לאחר שהוקמה הממשלה, פרשה ממנה גח"ל, ב-6 באוגוסט 1970, על רקע הסכמתה של מאיר לדון בתוכנית רוג'רס. הקואליציה נותרה רחבה, ומנתה 76 חברי כנסת.
בשל דחיית הבחירות לכנסת השמינית, כהונתה של ממשלת ישראל החמש עשרה נמשכה 4 שנים ו-3 חודשים, יותר מכל ממשלה אחרת.

שינויים בהרכבי הסיעות במהלך כהונתה של הכנסת

דוד בן-גוריון, שעמד בראש הרשימה הממלכתית, התפטר מהכנסת ביוני 1970, ופרש מהחיים הפוליטיים. בעקבות פרישתו, פרש מהסיעה חבר הכנסת מאיר אביזוהר, שגרס שללא בן-גוריון אין טעם בקיומה של המפלגה, והקים סיעת יחיד. ב-1973 הצטרף אביזוהר למערך.
אבנר חי שאקי הקים אף הוא סיעת יחיד, לאחר שפרש מהמפד"ל. בבחירות לכנסת השמינית עמד שאקי בראש התנועה לשוויון חברתי.
שלום כהן, מסיעת "העולם הזה - כוח חדש", החל לפעול רבות בסוגיות עדתיות, למורת רוחו של יושב ראש המפלגה, אורי אבנרי. בעקבות הקרע בין השניים, פרש כהן מהסיעה והקים אף הוא סיעת יחיד. בהמשך היה למזכ"ל הפנתרים השחורים.

אירועים מרכזיים

ב-28 ביולי 1970 מונה סיף א-דין א-זועבי לסגן יושב ראש הכנסת, והיה לחבר הכנסת הערבי-ישראלי הראשון שמכהן בתפקיד זה.
ב-5 באפריל 1972 נפטר יושב ראש הכנסת, ראובן ברקת. ב-9 במאי נבחר לתפקיד ישראל ישעיהו-שרעבי, שכיהן עד אז כיושב ראש ועדת הכנסת.
ב-10 באפריל 1973 בחרה הכנסת באפרים קציר לנשיא הרביעי של מדינת ישראל. קציר נתמך בידי 66 מחברי הכנסת, בעוד שבאפרים אלימלך אורבך תמכו 41 חברי כנסת. תשעה חברי כנסת נוספים שלשלו פתק לבן.
ב-25 באוקטובר 1973, יום לאחר שהושגה הפסקת האש בין ישראל לבין סוריה ומצרים, חוקקה הכנסת בהליך בזק חוק לדחיית הבחירות, שנועדו להתקיים חמישה ימים לאחר מכן. הבחירות נדחו בחודשיים.

חקיקה

מהלך כהונתה של הכנסת השביעית, אישרה הכנסת 319 חוקים, מהם 279 ביוזמה ממשלתית (87.5%) והיתר ביוזמה פרטית.

חוקי יסוד

במהלך כהונתה של הכנסת השביעית לא נחקקו חוקי יסוד חדשים, אך חוק יסוד: הממשלה תוקן, ונקבעה בו תקופת צינון של 100 ימים לשופטים, דיינים וקציני צבא בטרם ניתן יהיה למנותם לשרים.
שמריהו יוסף קרליץ (כולל חזון איש)

חייו

נולד בווילנה, בנם של הרב מאיר קרליץ ומרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה" מווילנה. למד בישיבת נובהרדוק בפינסק אצל הרב שמואל וינטרוב ודודו הרב יעקב ישראל קנייבסקי, בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ ובישיבת קלצק אצל הרב אהרן קוטלר. ערב מלחמת העולם השנייה עלה עם משפחתו לארץ ישראל. עם בואו נכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. 
בשנת תרצ"ו (1936) ייסד דודו, הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש"), כולל אברכים. הכולל, "עטרת יוסף", פעל תחילה בבני ברק וכעבור זמן הועתק לתל אביב. בשנות ה-40 נקרא הרב שמריהו יוסף קרליץ על ידי החזון איש לייסד מחדש את כולל האברכים בבני ברק, במקביל לפעילות כולל "עטרת יוסף" בתל אביב. הוא נענה לבקשה, ולשם כך נסע לארצות הברית ושהה שם במשך מספר שנים לצורך גיוס משאבים להקמת הכולל. כמו כן פעל לגיוס מימון לבניית דירות מגורים לאברכי הכולל, לימים שיכון חזון איש.
כששב הרב שמריהו יוסף קרליץ מארצות הברית פעל להקמת המבנה של הכולל. הוא עמד בראשו וניהל אותו במשך מספר שנים. הוא הוציא את הקובץ התורני "שימוש חכמים", שבו קובצו חידושי תורה של חברי הכולל. במקביל שימש כר"מ בישיבת תפארת ציון. 
בשנת תשי"ד (1953) נפטר החזון איש, ובעקבות זאת הוסב שם הכולל על שמו - "כולל חזון איש". שנה לאחר מכן נפטר אביו, הרב מאיר קרליץ. זמן קצר לאחר מכן החליט לפרוש מראשות הכולל. תחתיו התמנה הרב נחום מאיר קרליץ. 
בשנת תשט"ז (1956) יצא לשליחויות רבניות במספר מדינות, ובהן: ארצות הברית, קנדה, ונצואלה, ברזיל ובלגיה, שבה כיהן כרבה הראשי של בריסל. הוא כיהן בהן כרב בפרקי זמן שונים, ובסך הכול נמשכה תקופת רבנותו בחו"ל ארבעים וחמש שנה.
נפטר בארצות הברית בשנת תשס"א. ארונו הובא לישראל, והלווייתו יצאה מכולל חזון איש. נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.

משפחתו

בשנת תשי"ג (1953) נישא למאשה, בתו של הרב שמואל וינטרוב, רבו בישיבת נובהרדוק בפינסק, שנפטר תשע שנים לפני כן, בשנת תש"ב (1942). שנה לפני פטירתו עמד הרב וינטרוב בנשיאות כולל "עטרת יוסף" שייסד החזון איש ואשר הועבר לתל אביב. הרב קרליץ שימש גם כחבר הנהלת כולל "עטרת יוסף" בתל אביב.
בניו: הרבנים שמואל ואיסר קרליץ. בנו, מאיר, נפטר בצעירותו.
פיטר אייזנמן

קריירה

אייזנמן הוא בוגר תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת קורנל, בעל מאסטר באדריכלות מאוניברסיטת קולומביה ותואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'.
הופעתו המשמעותית הראשונה בעין הציבור הייתה כחלק מהחמישייה הניו-יורקית, אשר זכתה לתשומת לב רבה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ובלטה בסגנונה האדריכלי המודרניסטי הטהור.
עבודתם מן השנים הללו נחשבת לרוב כעיבוד מחודש לרעיונותיו של לה-קורבוזיה. במרוצת השנים, פנה כל חבר בחמישייה לדרכו הוא, כאשר אייזנמן משויך לאבות התנועה הדה-קונסטרוקטיביסטית באדריכלות.
בין יתר עבודותיו, אחראי אייזנמן על עיצוב האנדרטה בברלין לזכר קורבנות השואה, אשר הושלמה בשנת 2005.
בשנת 2010 זכה אייזנמן בפרס וולף בקטגוריית האדריכלות יחד עם האדריכל הבריטי דייוויד צ'יפרפילד.