google/wiki40b huggingface dataset:
שרה ודינגטון

שרה ודינגטון (באנגלית: Sarah Weddington, נולדה ב-5 בפברואר 1945) היא משפטנית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות יצוג "ג'יין רו" בדיונים בבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק רו נגד וייד שבו נקבע כי "כי כל חוק האוסר על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית", פסק דין שהיווה ציון דרך בהיסטוריה של ארצות הברית ונחשב לאחד מפסקי הדין החשובים של בית המשפט העליון.

ביוגרפיה

שרה רייגל (Ragle) נולדה ב-5 בפברואר 1945 באבילין, טקסס. הוריה לנה קתרינה והכומר המתודיסטי הרברט רייגל. בגיל 19 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מק-מורי  בעיר הולדתה. ב-1964 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 1967 סיימה את לימודי המשפטים וקיבלה תואר יוריס דוקטור . 
הייתה חברת בית הנבחרים של טקסס במשך 3 קדנציות.
שימשה כפרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין עד פרישתה ב-2012. 
בשנת 1968 נישאה לרון ודינגטון, ממנו התגרשה ב-1974.

רו נגד וייד

לאחר סיום לימודיה התקשתה ודינגטון למצוא משרה במשרד עורכי דין. במקום זה הצטרפה לקבוצה של תלמידי משפטים שניסתה לערער את החוקים שאסרו הפלות. 
כעבור 3 שנים, במרץ 1970, יזמה ודינגטון את הפרשה המשפטית שנקראה בהמשך "רו נגד וייד". היא הגישה לבית המשפט המחוזי תביעה בשם נורמה מקקורבי, אישה צעירה לא נשואה ובהריון, כנגד החוק של מדינת טקסס האוסר הפלות. התביעה טענה לבטלותו של החוק בשל היותו סותר את חוקת ארצות הברית ואת הזכויות המוגנות מכוחה במסגרת התיקון הראשון, התיקון הרביעי, התיקון החמישי, התיקון התשיעי והתיקון הארבעה עשר לחוקה.
בית המשפט המחוזי קיבל את התביעה ופסק שהחוק האוסר הפלות נוגד את החוקה. טקסס ערערה לבית המשפט העליון. 
ודינגטון הציגה את עמדתה בבית המשפטר העליון בישיבותיו ב-1971 ובסתיו 1972. 
ב-22 בינואר 1973 נתן בית המשפט העליון את פסק דינו. בדעת רוב של שבעה שופטים למול שניים הוחלט כי חוק מדינת טקסס, האוסר הפלות, בלתי חוקתי ובטל.
"ג'יין רו" היא נורמה מקקורבי, הפכה לאחר פסק הדין בעניינה למתנגדת להפלות ותומכת נלהבת של "התנועה למען החיים", בעקבות הפיכתה לאישה דתית. בנאום בפני עיתונים שנערך ב-18 בינואר 2003 אמרה מקקורבי שהיא נוצלה על ידי ודינגטון.
חבדד

חֶבֵּדֶדּ (בתעתיק לאנגלית: Khebeded או Hebeded) היה בן אצולה כנעני המוזכר בכתובות מצריות מהמאה ה-19 לפנה"ס כאחיו של נסיך רצ'נו (אחד משמותיה של ארץ ישראל בפי המצרים הקדומים).
חלק מהכתובות מימי אמנמחת השלישי (כיהן כפרעה במהלך השושלת ה-12) עוסקות בקשרים בין מצרים לאנשים ממוצא לבנטיני. הכתובות מתארות את הלבנטיניים כשותפים במשלחות כרייה מצריות לסיני. ישנן כתובות וציור שמתארים את ביקורו או השתתפותו של 'אחיו של נסיך רצ'נו, חבדד' במכרות המצריים. חבדד מגיע לסרביט אל-ח'אדם (אתר במערב חצי האי סיני ששימש את מצרים העתיקה גם כמכרה לאבן הטורקיז) רכוב על חמור שמובל על ידי אדם. לחבדד, חוץ משמו השמי, ישנם מאפיינים לבנטיניים בציור, כגון צבע עור צהוב, חצאית קצרה והוא נראה חמוש בגרזן עיניים. ישנן כתובות שמציינות שמות של פקידים שאחראים על הלבנטיניים. ישנו ציון של מספר הלבנטיניים ששותפים למשלחות, הנע בין 10 ל-20 כנעניים. בהשוואה לשאר האנשים ששותפים למשלחת זהו מספר קטן יחסית, ויכול להיות שהם שימשו כמדריכי שטח ומתווכים עם האוכלוסייה המקומית. ניתן ללמוד מהכתובות ומציורי הקיר כי בתקופתו של אמנמחת השלישי ובנו אמנמחת הרביעי היה שיתוף פעולה לבנטיני-מצרי בכרייה בסיני, שיתוף שהפיק רווחים לשני הצדדים.

מקורות

Goldwasser, Orly. 2013. "Out Of The Mists Of The Alphabet — Redrawing The “Brother Of The Ruler Of Retenu". Ägypten und Levante 22, 353–374.
רוברט גאנט

ביוגרפיה

גאנט התחיל לשחק בפרסומות טלוויזיה והצטרף לארגון השחקנים SAG בגיל 10 בפלורידה. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה ולמד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בזמן שהוא למד משפטים הוא מעולם לא ויתר על התשוקה האמיתית שלו, משחק, והופיעה בכמה הופעות תיאטרון. קריירת המשפטים שלו הייתה שהביאה אותו ללוס אנג'לס.
כשהוא התקבל לעבודה בחברת עורכי הדין הגדולה בעולם "Clifford Chance". השלוחה בלוס אנג'לס נסגרה תוך מספר חודשים ולכן גאנט החליט להקדיש את כל זמנו למשחק.
משנת 2001, גאנט הופיע בטלוויזיה בסדרת הדרמה "הכי גאים שיש" בתפקיד בן ברוקנר, התפקיד הידוע ביותר שלו עד כה. לפני "הכי גאים שיש" הוא הופיע בסדרה "פופולרי" של "NBC's" וב"קרוליין בעיר" של "NBC's". גאנט הופיע כשחקן אורח בסדרות שונות כמו "חברים", "הארון של וורוניקה", "מלרוז' פלייס", "אלן", "השגחה" ו"Becker". הוא הופיע גם בסרטים עצמאיים כמו "הקונצרט",Fits and Starts, "מריה וברוס" בכיכובים של ג'וליאנה מור ומתיו ברודריק.
ביוני 2004, גאנט ביחד עם חברו השחקן קדי הופמן (השחקן הראשי של המחזמר "המפיקים") צילמו את הסרט הקצר "Billy's Dad is a Fudgepacker", במחווה לסרטים החינוכיים של שנות ה-50.
ב2018 השתתף בתפיד משני בסדרה 13 סיבות למה.

פעילות

בשנת 2003, גאנט קיבל פרס מיוחד בנוגע לזכויות האדם במעמד היכל העיר ניו יורק. מקבלים אחרים היו שרון גלס וגייל הרולד, שחקנים נוספים מהסדרה "הכי גאים שיש" וגם רוב מרשל, שירלי מקליין וסטיב דלדרי, הבמאים של המחזמר "שיקגו".
בשנת 2003, גאנט יחד עם חברי קאסט נוספים של "הכי גאים שיש" התכבדו לקבל אות כבוד מטעם "The National Stonewall Democrats" על יצירה והצגה של משפחות גייז אוהבות ושמחות מכל הווריאציות.
במאי באותה השנה ה-"National Gay and Lesbian Task Force" (NGLTF)כיבד את גאנט בטקס השנתי שלהם בפרס המנהיגות בוושינגטון הבירה. בשנת 2006 העניק ארגון הלהט"ב "הקמפיין לזכויות אדם" לגאנט את פרס השוויון בארוחת הערב השנתית של הארגון.
הזמן של גאנט בהוליווד לא מוקדש כולו למשחק. בנוסף עם השותפים שלו צ'אד אלן וכריסטופר רקסטאר הם הקימו חברת הפקות לסרטים ולטלוויזיה בשם "Mythgarden". הם עובדים על מספר פרויקטים שלכולם יש התמקדות כלשהי בנושא הגייז והם מפתחים מספר פרויקטים לקולנוע ולטלוויזיה.
בזמן שגאנט תורם מזמנו למספר ארגונים פוליטיים וארגוני התנדבות, "נושא התורן" שלו הוא הזדקנותם של בני הקהילה הגאה. הוא תומך בארגונים כמו "SAGE" (שמעניק שירותי הגנה לאוכלוסיית הלהט"ב המבוגרת) וה-"GLEH" (בית אבות לאוכלוסיית להט"ב המבוגרת). הוא גם מפתח אתר שקשור כולו לאוכלוסיית להט"ב המבוגרת ובנושאים שקשורים ומשפיעים עליהם.
נכון לשנת 2007, גאנט מתגורר בלוס אנג'לס.
הספר השחור (קרפ)

הספר השחור (Cartea Neagră) עם תת-הכותרת "סבלותיהם של היהודים מרומניה 1940-1944" (Suferinţele Evreilor din România 1940-1944) נכתב ברומנית זמן קצר אחרי מלחמת העולם השנייה על ידי מתתיאס קרפ, ויצא לאור ברומניה.
הספר יצא לאור לראשונה בשנים 1947-1948 בהדרגה, בשלושה כרכים עם הקדמה שכתב הרב ד"ר אלכסנדר שפרן. לפי ראשית דבר, שכתב מתתיאס קרפ, הספר היה אמור להיות מורכב מארבעה כרכים, אך הוצאת הכרך הרביעי המתוכנן (Ardealul de Nord), על צפון טרנסילבניה, לא יצאה לפועל. הכרך הראשון (Legionarii şi rebeliunea) כולל סקירה כללית והתמקדות בתקופת שלטון הלגיונרים ובמרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט. הכרך השני (Guvernul Antonescu şi războiul) מתמקד בשלטונו של יון אנטונסקו ובפרעות יאשי. הכרך השלישי (Tragedia Transnistriană) דן בטרגדיה של טרנסניסטריה.
אברם בונאצ'יו, שהיה שר המשפטים של רומניה בעת הופעת הספר, כתב הקדמה עבור הספר, אבל ברגע האחרון, כשההדפסה כבר החלה, ביקש למשוך את השתתפותו בספר, לכן רק כמה עותקים יצאו לאור עם הקדמתו.
קרפ, שהיה מזכיר פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה בתקופת נשיאותו של וילהלם פילדרמן, התחיל לאסוף את החומר התיעודי עבור הספר כבר ביוני 1940 ועבר לארגון שיטתי באביב 1943. הספר מכיל מקורות רבים והפניות מדויקות למסמכים וחוקים מהתקופה. הוא אינו מתיימר להכיל את כל העוולות שנעשו ליהודים תחת השלטון הרומני, אבל זהו ללא ספק המחקר המקיף ביותר שנערך בשנים הראשונות שלאחר מלחמת העולם השנייה.
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, נעלמו עותקי הספר מהמדפים, לא יצאו מהדורות נוספות, למרות הביקוש, ומעט העותקים שנשמרו בספריות מרכזיות בודדות, נשמרו לקריאה בלבד במדורים מוגבלים, שלציבור הרחב לא הייתה גישה אליהם.
בשנת 1996, חמישים שנה לאחר המהדורה הראשונה, יצאה מהדורה שנייה בהוצאת דיוג'נה (Diogene) עם הקדמות של ראדו פלוריאן וגולדשטיין-גורן (משתתף במימון המהדורה) והערות של העורכת, ליאה בנימין. במהדורה זו יש בכרך הראשון 290 עמודי תוכן ו-15 עמודי תצלומים באיכות ירודה. בכרך השני יש 198 עמודי מלל ו-16 עמודי תצלומים באותה איכות ירודה. הכרך השלישי כולל 526 עמודי מלל ו-6 עמודי תצלומים מטושטשים. על העטיפה האחורית-חיצונית של הספרים מודפס תצלום מפרעות יאשי. ליאה בנימין התאימה את המהדורה למקורות ביבליוגרפיים עדכניים ובדקה את המסמכים. בכל בדיקותיה נמצאה רק טעות אחת, כאשר הצהרה של מיכאי אנטונסקו בממשלה יוחסה ליון אנטונסקו.
מרוץ החיים

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי טל שגב ויעקב למאי. (צמד דוסול). שירי האלבום נכתבו על ידי צ'ולי זכאי, יוסי בן דוד, הנרי ודו סול, הולחנו על ידי שי ראובני, חריסטוס דנטיס, משה פרץ, הנרי ודו סול והופקו על ידי ראובני, דו סול והנרי.
עוד לפני צאתו של האלבום נרשמו 25,000 עותקים שהוזמנו מראש. כעבור שבועיים וחצי מצאתו זכה האלבום למעמד פלטינה על סך מכירות של 40,000 עותקים.
אליעזר יודקובסקי

כתיבה רציונלית

בין 2006 ל־2009 יודקובסקי ורובין הנסון היו הכותבים העיקריים בבלוג Overcoming Bias‏, העוסק במדעי הקוגניציה והחברה אשר פעל בחסות המכון לעתיד האנושות. בפברואר 2009 ייסד יודקובסקי את הבלוג LessWrong‏, "בלוג קהילתי המוקדש לזיקוק האמנות של החשיבה הרציונלית".
יודקובסקי כתב גם מספר סיפורי מדע בדיוני. המצליח מבניהם, הפאנפיק הארי פוטר והשיטה הרציונלית משתמש בחלקים מעלילת ספרי הארי פוטר של ג'יי קיי רולינג, ומשתמש בהם להמחשת עקרונות הרציונליות וצורת חשיבה מדעית. הניו יורקר תיאר את ״הארי פוטר והשיטה רציונלית״ בתור כתיבה מחדשת של האפוס של רולינג "בניסיון להסביר את הקסם של הארי באמצעות השיטה המדעית".
מעל 300 פוסטים מאת יודקובסקי שפורסמו בבמות שונות נאספו על ידי המכון למחקר בינה מלאכותית ב־2015 וראו אור בתור ספר אלקטרוני שכותרתו ״רציונליות: מבינה מלאכותית ועד זומבים״ (באנגלית: Rationality: from AI to Zombies.‏ ספרו האחרון נקרא Inadequate Equilibria: Where and How Civilizations Get Stuck .

השקפות אישיות

יודקובסקי מזדהה בתור אתאיסט וליברטריאן. הוא תומך בקריוניקה וחתום על הצהרת מכון הקריוניקה.

משפחתו

אחיו הצעיר, יהודה נתן יודקובסקי, מת בשנת 2004 בהיותו בן תשע עשרה.
יודקובסקי קיים נישואים פתוחים עם בְּרִיֵין יודקובסקי מבית סטרול. הם נישאו בשנת 2013 והתגרשו ב־2018.
לינקולן (נברסקה)

היסטוריה

כפר בשם "לנקסטר" (באנגלית: Lancaster) נוסד במקום בו ממוקמת כיום מרכז העיר בשנת 1856. כפר זה הפך לבירת מחוז לנקסטר בשנת 1859. בעת הקמת טריטוריית נברסקה בשנת 1854, בירת הטריטורייה הייתה העיר אומהה, אולם מרבית תושבי הטריטורייה התגוררו דרומית לנהר פלאט בעוד שעיר הבירה הייתה צפונית לנהר. מאחר שרוב התושבים תמכו בהצטרפות למדינת קנזס, בית המחוקקים של הטריטורייה החליט להעביר את הבירה מערבה, ונבחר הכפר לנקסטר בשל קרבתו לביצות המלח שהיוו אז מקור תעסוקה חשוב.
זמן קצר מההחלטה להעביר את הבירה, נרצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ושם העיר שונה לשמו של הנשיא - צעד שנועד למעשה למנוע את מעבר הבירה לעיר זו בשל תמיכתם של מרבית תושבי הטריטוריה בקונפדרציית המדינות של אמריקה ולא במדינות האיחוד. לאחר סיום מלחמת האזרחים האמריקנית ועם הפיכת טריטוריית נברסקה למדינה, ב-1 במרץ 1867 נבחרה לינקולן כעיר בירתה.

שלטון מקומי

העיר לינקולן מנוהלת על ידי מועצת עיר בת שבעה חברים הנבחרים על בסיס אישי מבין תושבי העיר. בראש המועצה עומד ראש העיר. ארבעה מחברי המועצה נבחרי מכל אחד מארבעת רובעי העיר, ושלושת החברים האחרים נבחרים בבחירות כלל עירוניות.

גאוגרפיה

שטחה של העיר 195.2 קמ"ר מהם 193.3 קמ"ר שטחי יבשה, ו-1.9 קמ"ר שטחי מים (0.98%). העיר היא היחידה מבין ערי נברסקה שאינה ממוקמת בקרבת הנהר פלאט או הנהר מיזורי. העיר ממוקמת באזור של גבעות, בקרבת מישורי מלח שהיוו את הבסיס הכלכלי להקמת העיר. בעיר למעלה מ-100 פארקים וגנים ציבוריים. הגנים מקושרים בשבילי טבע שאורכם 159 קמ"ר.

תחבורה

העיר מקושרת לרשת מסילות הברזל של חברת אמטרק, ועוצרת בה הקליפורניה זפיר בדרכה מתחנת יוניון שבשיקגו לאמריוויל שבקליפורניה.
חברת סטארטראן מפעילה בעיר מערכת תחבורה ציבורית הכוללת 60 אוטובוסים ו-9 מיניבוסים.
שדה התעופה העיקרי של העיר הוא שדה התעופה לינקולן המקשר את העיר לנמל התעופה שיקגו או'הייר ולנמל התעופה הבינלאומי דנוור באמצעות קווים של חברת יונייטד איירליינס וכן לנמל התעופה הבינלאומי מיניאפוליס - סיינט פול באמצעות חברת נורת'ווסט איירליינס.

אתרים בעלי חשיבות

בעיר לינקולן ממוקם בניין הקפיטול של מדינת נברסקה, שתוכנן על ידי האדריכל ברטרם גודיו ונבנה בין השנים 1922–1932. מבנה זה הוא גורד שחקים שבראשו כיפה מוזהבת. בראש המגדל פסל שגובהו שישה מטרים המתאר חקלאי בשדה חיטה ותירס מעשה ידי הפסל לי לורי, המייצג את תושבי המדינה החקלאים.
בעיר פועלים מספר מוזיאונים ובהם מוזיאון הילדים של לינקולן, גן חיות לילדים, מוזיאון הטלפון של פרנק וודס, מוזיאון המהירות האמריקאי והמוזיאון להיסטוריה של נברסקה.

השכלה

בעיר פועלים סניף לינקולן של אוניברסיטת נברסקה, מכללת בריין למדעי הבריאות, מכללת וסליאן נברסקה, מכללת יוניון וכן סניפים של אוניברסיטת בלוויו, מכללת דואן, מכללת פרו המדינתית, והמכללה הקהילתית סאות' איסט.

ספורט

בלינקולן פועלת קבוצת הפוטבול האוניברסיטאית נברסקה קורנהסקרז. במסגרת אוניברסיטת נברסקה שבעיר פועלות 21 קבוצות ספורט של גברים ו-14 קבוצות ספורט של נשים החברות בליגות הלאומיות של ארצות הברית.
בעיר פועלת קבוצת ההוקי קרח ה-לינקולן סטארז ("כוכבי לינקולן") החברה בליגת הוקי הקרח האמריקאית הצעירה.
דרבי סטנצ'פילד

ביוגרפיה

דרבי נולדה בקודיאק, אלסקה. היא עברה לדאץ' הרבור באיים האלאוטיים. מאוחר יותר עברה למרסר איילנד, במדינת וושינגטון. היא למדה באוניברסיטת פוגט סאונד, וקיבלה תואר ראשון בתקשורת בשנת 1993.

קריירה

סטנצ'פילד החלה את הקריירה שלה בתיאטרון, ועשתה את הופעת הבכורה שלה בסדרת הדרמה של CBS האבחנה רצח, בשנת 2000. בהמשך היא הופיעה בכמה סדרות טלוויזיה, ביניהם אנג'ל, איך פגשתי את אמא, בונז ואחרות.
סטנצ'פלד לוהקה לסדרה יריחו, שם גילמה את דמותה של אפריל גרין. בסדרה זו היא שיחקה בין השנים 2006–2007. ב-2007 היא גילמה את דמותה של אמיליה ג'ופי באופרת הסבון היומית של רשת ABC, ג'נרל הוספיטל. מאוחר יותר היא לוהקה לדמותה של הלן בישופ בסדרת הטלוויזיה מד מן. משנת 2006 ועד לשנת 2012 היא גילמה את דמותה של שנון גיבס, אשתו הראשונה של מרק הרמון בסדרה של רשת CBS, NCIS. בקולנוע היא שיחקה בסרט "דמותו של דוריאן גריי" משנת 2005, וכן בסרט מלצרית משנת 2007. בנוסף, סטנצ'פילד הופיעה בכמה סרטים עצמאיים שונים.
במרץ 2011 לוהקה סטנצ'פילד לסדרה הפוליטית סקנדל של שונדה ריימס. לפני שלוהקה לסדרה זו היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה אחרת של ריימס, מרפאה פרטית. בסקנדל היא מגלמת את דמותה של אבי ווילן, חוקרת בחברה של הדמות הראשית בסקנדל, אוליביה פופ, ובהמשך מזכירת העיתונות בבית הלבן.
פסקל (מידה)

פסקל היא יחידת מידה סטנדרטית (שייכת ליחידות SI) למדידת מאמץ הנדסי ולחץ. סימולה .
פסקל אחד שווה לניוטון למטר רבוע. בניסוח מתמטי: . ההגדרה הבסיסית ביותר של פסקל, המבוססת על שבע היחידות הבסיסיות, היא: .
לרוב, המאמצים והלחצים הנמדדים הם בסדרי גודל של אלפי ומיליוני יחידות פסקל ולכן מרבים להשתמש ביחידות הנגזרות מיחידת הפסקל: הקילו-פסקל ו-המגה-פסקל המוגדרים כ-  ו- בהתאמה; ואף ב-ג'יגה-פסקל: .כמו לתיאור מודול האלסטיות של חומרים שונים.
מקרה פרטי כאשר הכח ניצב למישור החתך, המאמץ שווה    σ ביחידות של פסקל.
היחידה קרויה על שמו של המתמטיקאי הצרפתי בלז פסקל.
דיברגנץ

באנליזה וקטורית, הדיברגנץ או דיבירגנט (באנגלית: divergence) הוא אופרטור המופעל על שדה וקטורי. הדיברגנץ משייך לכל נקודה במרחב ערך מספרי המתאר את צפיפות המקורות של השדה הווקטורי שעליו הוא מופעל.

סימון

אם  פונקציה וקטורית שהדיברגנץ שלה הוא הפונקציה הסקלרית , מסמנים .
כאן הוא הגרדיאנט.
ניתן לראות מתוך ההגדרה כי הדיברגנץ הוא סקלר, מכיוון שמכפלה סקלרית של ווקטור () בווקטור       ( ) מחזירה סקלר.

אינטואיציה

הדיברגנץ מאפשר לכמת את צפיפות המקורות של שדה. באנלוגיה מתחום הנוזלים והזרימה, אם מחזיקים בתוך זורם שלד של קובייה (רק המקצועות, ללא הפאות), ומבקשים לדעת כמה מים נטו יוצאים או נכנסים לתוך הקובייה, מודדים כמה מים זורמים דרך כל פאה ובאיזה כיוון (מים שיוצאים החוצה נספרים בסימן חיובי ואילו מים שנכנסים לקובייה נספרים בסימן שלילי), אם בסך הכל יוצאים מים מהקובייה, ניתן לספור את השטף שנפלט ממנה, ואילו אם בסך הכל נכנסים מים לקובייה, ניתן לכמת את השטף שנבלע מתוכה (מנוקז דרכה).
כלומר, באמצעות מדידת השטף דרך שטח מסוים, יודעים כמה "ברזים" או "חורי ניקוז" יש בתוך הנפח הכלוא בתוכו. כדי לחשב את צפיפות ה"ברזים"/"חורי ניקוז", מחלקים בנפח הקובייה. הדיברגנץ מודד בדיוק את אותו דבר - את צפיפות ה"ברזים" או "חורי ניקוז" - בנקודה במרחב. כדי לחשב את הגודל הזה, "בונים" סביב הנקודה קובייה אינפיניטסימלית, ואז לוקחים את הגבול כאשר הנפח שלה שואף ל-0, ומקבלים את הדיברגנץ.
תופעה זו, שכמות המקורות בנפח נתון שווה לשטף הכולל היוצא (או הנכנס) מדפנות אותו הנפח, היא עובדה בעלת חשיבות רבה באנליזה וקטורית, ונקראת משפט הדיברגנץ (או משפט גאוס).
דייסיוויל

גאוגרפיה

דייסיוויל הוא פרוור קטן מצוי כ-7 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור בנוי בצורת מניפה (רבע עיגול) בין דרך בנרונג ודרך גרדנרס, כבישים המאונכים זה לזה. הפרוור כולל מגרש ספורט מעגלי בצומת הכבישים, וממנו נפרשים כחישורי מעגל רחובות דייסיוויל. הפרוור תחום בין הפרוורים קינגספורד מצפון, איסטלייקס ממערב, רנדוויק ומארוברה במזרח ופייג'ווד בדרום.

היסטוריה

דייסיוויל קראה על שם ג'ון רולנד דייסי, חבר פרלמנט שגר באזור בין השנים 1895 ו-1912. דייסי התעקש כי יש להקים באזור עיר גנים לפי המודל של לצ'וורת האנגלית. התוכנית יצאה לפועל לאחר מותו, כפרוור פועלים עם בתים בעלות נמוכה. הפרוור נבנה על אדמה בבעלות הכתר, על שטח שיועד למאגר מים.

תרבות

דייסיוויל בנוי כעיר גנים, ולמרות גודלו הקטן (כ-0.4 קמ"ר) הוא כולל מספר פארקים לשימוש הקהל. בפינת הרחובות גרדנרס ובנרונג מצוי מגרש הספורט דייסיוויל אובאל (שלאחרונה פורק), בו התקיימו משחקי קריקט. בפאתי המניפה מצויים שלושה גנים ציבוריים גדולים: פארק אצרולב, פארק דייוויד פיליפס ופארק רולנד. בלב הפרוור גן קטן הקרוי שמורת הייג.
צ'ארלס קלור

ביוגרפיה

נולד בלונדון למשפחת מהגרים יהודים ממזרח אירופה. אביו עלה לארץ ישראל ב-1927 והוא קבור בפתח תקווה.
בשנת 1951 רכש רשת של חנויות נעליים בהמשך רכש חנויות נעליים נוספות והקים חברת ההחזקות ציבורית לעסקיו בשם "סירס" (Sears plc). בשנת 1956 רכשה סירס את הזיכיון לשיווק מכוניות ווקסהול מוטורס בסקוטלנד.
בשנת 1965 רכשה "סירס" את רשת חנויות הכלבו "לואיס", שבבעלותה היה גם חנות הכלבו הגדולה ברחוב אוקספורד "סלפרידג'ס" (Selfridge). שנה אחר כך, הושק מותג אופנת הנשים "Miss Selfridge", שהפך לפופולרי. בבעלותו של קלור היו גם מספר רב של נכסי מקרקעין.
קלור הקים את הארגון הפילנתרופי "קרן קלור", שפועל גם בשנות האלפיים, ותורם רבות לאמנות, וליהודים בכל רחבי העולם.
ב-13 באפריל 1961 נכנס לשותפות עם איש העסקים אייזיק וולפסון וחברת האחים מאיר אשר פעלו יחדיו במסגרת חברת "וולפסון קלור מאיר בע"מ. החברה הייתה חברה בורסאית מהגדולות במשק הישראלי וגורם ובעל מניות מרכזי בהקמת מגדל שלום וחנות הכלבו "כלבו שלום" שפעלה בבניין, בנק ירושלים וקריית וולפסון בירושלים. כמו כן, מימנה החברה את הקמת בית עיריית תל אביב-יפו.
בין השנים 1980–1987 הוקמה מכספי קלור, בשיתוף ממשלת בריטניה, "גלריית קלור" שב"מוזיאון טייט בריטניה", בעלות כוללת של כשמונה מיליון ליש"ט. גלריה זו מכילה את האוסף הגדול ביותר בעולם של יצירותיו של הצייר הידוע ויליאם טרנר.
על שמו של קלור קרויים בין השאר פארק צ'ארלס קלור בתל אביב, בית החייל וכיכר החורבה בירושלים, גן המדע במכון ויצמן שברחובות, מעון לחולי סרטן בגבעתיים, בית ספר להפרעות בתקשורת של אוניברסיטת תל אביב בביה"ח תל השומר שברמת גן, מרכזים קהילתיים בחדרה ובעכו וכן "תצפית יער הגשם על שם קלור" בגן החיות של לונדון.
מאז מותו של קלור, מנהלת את קרן קלור בתו, דיים ויויאן דאפילד.
יעקב אייזנשר

יעקב אייזנשר (1896–1980) היה צייר ישראלי.

ביוגרפיה

יעקב אייזנשר נולד בשנת 1896 בצ'רנוביץ, בוקובינה,  אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, לישראל אייזנשר, ואוגוסטינה לבית קרבר. בנעוריו למד ב"בית הספר למקצועות האמנות" בווינה. 
בשנת 1914 גויס אייזנשר לצבא ונשלח לחזית הרוסית בגליציה. בשנת 1915 נשלח ללחום במורדות האלפים, שם נפל בשבי הצבא האיטלקי. עד לסוף מלחמת העולם הראשונה שהה אייזנשר במחנה שבויים במון-סני, שם הרבה לצייר. בתום המלחמה שב לצ'רנוביץ והתפרנס מצילום. באותה תקופה זו יצר ציור בשמן לצד חיתוכי עץ. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 היגר לפריז, צרפת. שם, נחשף לאמנות הקוביסטית. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בשנת 1952 החל ללמד אמנות ב"בצלאל". 
יצירתו המוקדמת של אייזנר נושאת אופי רישומי. הוא הרבה ליצור בטכניקה של חיתוך עץ דיוקנאות ותיאורי דמויות וטיפוסים בסגנון אקספרסיבי בהשפעת האקספרסיוניזם הגרמני. בשנות החמישים ואילך יצר ציורי שמן רבים ובהם תיאורי נוף ובתים בסגנון המושפע מן הקוביזם. בין יצירותיו הידועות קבוצת הציורים "שער" (1969) והציור "ליל כ"ט בנובמבר" מאוסף הכנסת.
אוסף מעיזבונו הכולל מכתבים ותצלומים נמצא באוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
זכי שלוש

נעוריו

שלוש נולד ביפו לאברהם חיים שלוש ושרינה לבית אלבז למשפחה בת שישה ילדים. סבו, אהרן שלוש, היה מראשי העדה הספרדית ביפו וממייסדי נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר). יוסף אליהו שלוש הוא דודו מצד אביו.
בבגרותו נשלח ללימודים גבוהים באירופה, שם למד בקולג' רולאן שבפריז ובפוליטכניון שבשווייץ. לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר הגבוה לעבודות ציבוריות בפריז, הוסמך כמהנדס-אדריכל.

פעילותו הציבורית

שלוש גם נכנס לפעילות ציבורית בעיריית תל אביב עם הצטרפותו לוועדת בניין העיר. הוא גם השתתף בייסודה של אגודת האינג'נירים והארכיטקטים בארץ ישראל, וכחבר הוועד המרכזי של האגודה, נשלח לייצגה בוועידות בינלאומיות - בפראג (1935), בפאריס (1937) ובשווייץ (1938). שלוש גם כיהן כיושב-ראש בית הדין האזורי לשכר דירה של וחבר בית הדין לערעורים בדבר החרמת דירות לחיילים משוחררים. כמו כן, היה פעיל בוועד העדה הספרדית בתל אביב והיה חבר במועדון רוטרי.

חייו האישיים

שלוש התגורר בבית משפחתו ברח' פינס 32 בתל אביב. בית זה הוא אחד משני בתים תאומים סמוכים (כתובתו של הבית הסמוך היא רח' פינס 30), שהוקמו על ידי משפחת שלוש. הבתים התאומים נבנו על ידי האחים יוסף אליהו שלוש ואברהם חיים שלוש מחומרי בניין שיוצרו במפעלם - מפעל האחים שלוש. כאמור, משפחת אברהם חיים שלוש השתכנה ברח' פינס 32, והבן זכי נותר בבית זה עד אחרית ימיו. הוא נפטר בא' בכסלו תשל"ד, 1973, בלי להשאיר צאצאים.
סאטיאגרהא

פרוש המונח

"סאטיא" היא מילה בסנסקריט שפרושה "אמת"; השורש "גרהא" פירושו "להחזיק" או "לאחוז". צירוף שתי המילים יכול להיות מובן כ"היאחזות או דבקות באמת". המונח הפך פופולרי בזמן פעילותה של התנועה לעצמאות הודו, והיא נמצאת בשימוש בשפות הודיות רבות, כולל בהינדי. 
גנדי תיאר את המונח בדרך הבאה:
פרושה השורשי הוא להאחז באמת, ומכאן כוח-אמת. קראתי לה גם כוח-האהבה או כוח-הנפש. ביישום של סאטיאגרהא, גיליתי בשלבים המוקדמים שהמרדף אחר האמת לא מאפשר את ההפעלה של אלימות כלפי היריב אלא שיש לגמול אותו מטעותו באמצעות סבלנות וסימפטיה. שכן מה שנראה כאמת לאחד עשוי להראות שגוי לאחר. וסבלנות פרושה סבל-עצמי. כך שפרוש הדוקרטינה הוא צידוק או הוכחת האמת, לא באמצעות מתן סבל ליריב, אלא על עצמך.
— "הצהרה לוועדת החקירה למהומות", 5 בינואר 1920.

השפעות מחוץ להודו

התאוריה של הסאטיאגרהא השפיעה על מרטין לותר קינג במהלך המאבקים שלו במסגרת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. הדלאי לאמה טנזין גיאטסו אימץ פילוסופיה זו במאבקו נגד השלטון הסיני בטיבט.
תנוחות מין

תנוחות מין הן תנוחות המשמשות בעת קיום יחסי מין. קיים מגוון גדול של תנוחות מין, אותן ניתן לחלק לשלוש קטגוריות עיקריות: תנוחות הכרוכות בחדירה (משגל נרתיקי או יחסי מין אנאליים), תנוחות שאינן כרוכות בחדירה (חיכוך של איברי המין) ותנוחות הכרוכות ביחסי מין אוראליים. הרמב"ם מציג חלוקה שונה: משגל נרתיקי (אותו הוא מכנה "ביאה כדרכה"), משגל אנאלי (אותו הוא מכנה "ביאה שלא כדרכה") ויתר התנוחות (אותן הוא מכנה "ביאה דרך איברים").
האישה באגם

עלילת הספר

עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה. כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת? בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
שריר הזרוע

תיאור

תחילתו של שריר הזרוע במחצית המרוחקת של הפן הקדמי של עצם הזרוע. חלקו המרוחק של השריר נאחז בזיז הַוָּוִי ובגבששת הגומד של עצם הגומד באזור המרפק.

עיצבוב

שריר הזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5,C6) דרך עצב השריר והעור (Nervus musculocutaneus).
צחי לב

ביוגרפיה

צחי לב נולד בטירת הכרמל. בגיל 4 החל להופיע באירועים יחד עם להקה מקומית. בשנת 1979, כשהיה בן 7 השתתף בפסטיבל שירי הילדים "פסטיזמר" יחד עם נירה רבינוביץ' בשיר "פאפא פופאי", שזכה במקום הראשון. בשנת 1979 הופיע בטלוויזיה החינוכית הישראלית בתוכנית "קישקשתא". מגיל 12 עד גיל 16 היה חבר בלהקת הנוער של טירת הכרמל "להקת הצברים".
בשנת 1990 התגייס לצה"ל ללהקת פיקוד דרום. לאחר שירותו הצבאי עבד בבית מלון באילת, כחלק מצוות הבידור.
בשנת 1998 התקבל למחזמר "ישראל חוגגת חמישים", בהשתתפות 50 זמרים, רקדנים ומוזיקאים מישראל, שהופיעו ב-11 ערים בגרמניה לכבוד שנת ה-50 למדינת ישראל.
לב המשיך ללמוד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, אותם סיים בהצטיינות.
הופיע בפרסומות בטלוויזיה, לגופים כגון "גולף אנד קו", "שטראוס גרופ", "נביעות", "מפעל הפיס" ועוד. 
לב מגלם את "הדודה נזימה", דמות המבוססת על סבתו, במופע יחיד הנערך באירועים פרטיים.
בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה הישראלית "שנות ה-80" גילם בתפקיד אורח את דמותו של "סיני", חתנו של פרוספר, המרבה לקלל בעיראקית יהודית. לב המשיך לגלם את התפקיד גם בעונות השלישית והרביעית.
בתיאטרון פרינג' הפיק והשתתף בהצגות "החדר" ו"החגיגה" של הרולד פינטר, בהצגה "אדמונד" של דייוויד מאמט. במסגרת לימודיו בסל"ה, השתתף בהצגה "הם יורים גם בסוסים", על פי ספרו של הוראס מקוי.
לב הוא בעל חברת הפקות אירועים למגזר העסקי.  הוא נשוי, ואב לשני בנים.
מטה-נט

מטה-נט (באנגלית: Metanet) היא רשת מחשבים ללא מיקום מרכזי, בדומה לפרי נט בכוונה אך לא בעיצוב.
מטה-נט מקשה על גילוי הזהויות של מקומות אחרים ברשת מה שמאפשר להם לארח תוכן ושרותי IPv4.