google/wiki40b huggingface dataset:
איזידור אשהיים

ביוגרפיה

אשהיים נולד ב-1891 בעיירה מרגונין (Margonin) שבפרובינציית פוזן, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית (כיום בפולין), וגדל בעיר ברסלאו.
בין השנים 1919–1923 למד באקדמיה לאמנות בברסלאו (Staatliche Akademie für Kunst und Kunstgewerbe Breslau) והיה תלמידם של אוטו מילר (Mueller) ופרידריק פאוטש (Fryderyk Pautsch). מ-1925 היה חבר באגודת אמנים בשלזיה. הוא הרבה ליצור ברוח האקספרסיוניזם הגרמני והציג את עבודותיו בגלריות בברסלאו ובברלין.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נאסר עליו לצייר ולהציג את עבודתו, והוא החל לעבוד כמורה בבית ספר יהודי. ב-1940 הצליח להימלט בעור שיניו ועלה לארץ ישראל בהעפלה בלתי-לגלית, נתפס בידי הבריטים ונכלא במחנה המעצר בעתלית למשך שבעה חודשים. ב-1945 החל לעבוד כמורה לרישום בבצלאל, וב-1946 נשא לאישה את מרגוט לנגה, אף היא אמנית ילידת גרמניה ובוגרת האקדמיה לאמנות בברסלאו. בני הזוג התגוררו בירושלים, ומרגוט סייעה לכלכלת המשפחה בעבודה בחנות פרחים ברחוב המלך ג'ורג'.
ב-1960 מונה אשהיים כמנהל בצלאל, תפקיד שמילא עד 1961. הוא המשיך ללמד במוסד עד 1964, והיה מורם של רבים ובולטים באמני ישראל. הוא נפטר ב-1968 ונקבר בהר המנוחות.

עבודתו

מרבית יצירותיו המוקדמות של אשהיים נשארו בגרמניה ואבדו. המסורת האקספרסיוניסטית שהביא עמו מגרמניה לארץ ישראל דגלה בשימוש בטבע כהשראה וכנקודת מוצא להבעה רגשית של האמן, ומנקודת מוצא זו ביקש להמריא כדי למזג את האוניברסלי עם התרבות המקומית הישראלית של אמצע המאה ה-20. בישראל השתייך ל"אסכולה הירושלמית", וסגנונו, שכונה "אקספרסיוניזם מתון", או לירי, התאפיין ב"הבעתיות ללא עיוות". עבודותיו עסקו במקרים רבים בנשים הוזות או אפופות סוד, וכן בנופים שצוירו בהשראת התבוננותו בטבע, אולם בדגש על רגש והבעה. בציוריו יצר אווירה באמצעות צבעוניות קודרת, שלא הייתה אופיינית לאור הארץ-ישראלי.
סיליוס איטליקוס

טיבריוס קאטיוס אסקוניוס סיליוס איטליקוס (בלטינית: Tiberius Catius Asconius Silius Italicus; ‏23 לערך - 103 לערך) היה קונסול, נואם, ומשורר רומאי. יצירתו היחידה ששרדה לימינו היא ה-"פוניקה" (Punica), פואמה היסטורית ב-17 ספרים (פרקים), שנושאה הוא המלחמה הפונית השנייה וגיבוריה הם המצביאים חניבעל ברקה וסקיפיו אפריקנוס.

ביוגרפיה

רוב ידיעותינו על איטליקוס מקורן בכתביו של פליניוס הצעיר. ההשערה היא שנולד בין השנים 23 ו-35 לספירה. מקום לידתו אינו וודאי. הוא נודע כנואם מוכשר והיה מקורב לקיסר נירון. שימש כקונסול בשנה בה נירון מת, ומאוחר יותר היה מיודד עם הקיסר ויטליוס. הוא נודע כאדם ישר ודואג לזולת. איטליקוס פרש מהחיים הפוליטיים וחי חיים שקטים באחוזתו. את זמנו בילה בכתיבת שירים ואיסוף ספרים ופסלים. הוא הרעיב עצמו למוות לאחר שהתגלתה בגופו מחלה חשוכת מרפא.
מבין יצירותיו שרדה בשלמותה אחת בלבד ה-"פוניקה", פואמה אפית בת למעלה מ-12,000 שורות, הארוכה ביותר בשפה הלטינית שנשתמרה לנו מן העת העתיקה, ונושאה הוא המלחמה הפונית השנייה. ה'פוניקה' כתובה בסגנון המזכיר מאוד את סגנונו של ורגיליוס, דבר המסתדר עם דברי פליניוס לפיהם איטליקוס העריץ את ורגיליוס והתייחס אל קברו כאל מקדש.
פופקורן קרמל

פופקורן קרמל הוא ממתק אמריקאי עשוי פופקורן המצופה בסוכר או בדבשה המבוססת על קרמל. בדרך כלל תמיסת הסוכר או הסירופ מחוממים עד שהם משחימים ומתעבים, כך שהם הופכים לקרמל. קרמל חם זה מעורבב לאחר מכן עם פופקורן קלוי ומונח להיתקררות. לפעמים משתמשים במדחום מיוחד להכנת ממתקים, מכיוון שהכנת הקרמל דורשת זמן ומיומנות כדי לא לשרוף את הסוכר. התהליך יוצר חטיף מתוק. בגרסאות מסוימות, לאחר ציפוי בשוקולד, מוכנס הפופקורן לתנור כדי להפוך את הממתק לפריך. תערובות של פופקורן קרמל לפעמים מכילות אגוזים, כגון בוטנים, אגוזי פקאן, שקדים, או אגוזי קשיו.

היסטוריה

התאריך שבו שולבו פופקורן וקרמל הוא כנראה לקראת סוף המאה התשע עשרה, כשפופקורן עם דבשה הוצג בתערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893 על ידי קרקר ג'ק. 

סוגים אחרים של פופקורן בטעם מתוק

סוגים מסוימים של פופקורן מצופים בסוכר לבן, ומועדפים על פופקורן הקרמל המסורתי בשל טעמם הקל. לפעמים מוסיפים חומרי טעם וריח טבעיים או מלאכותיים לסירופ החם של הפופקורן, כגון: תות, אבטיח, קוקוס, תפוח ירוק, שוקולד או אוכמניות. אך לעיתים קרובות טעמים אלו קיימים רק בחנויות ממתקים המתמחות בפופקורן.
רב ייבא סבא

רב ייבא סבא היה אמורא בדור השלישי והרביעי לאמוראי בבל.

חייו

רב ייבא מוזכר כמשמשו של רב, וכמשמשם של תלמידיו. 
מסופר, כי רב ברונא ורב חננאל ישבו יחד ואכלו סעודת מצווה, ורב ייבא סבא שימשם. כאשר סיימו לאכול החליטו כי הגיעה הזמן לברך ברכת המזון ובכך לסיים את הסעודה, ולאחר מכן ביקשו מרב ייבא ששימשם להביא לפניהם משקה לשתייה ולקינוח הסעודה. רב ייבא הזכיר להם את מאמרו של רב, שאמר שכאשר אדם מחליט לברך ברכת המזון נחשב הדבר כהחלטה לסיים את הסעודה וכהסחת הדעת מאכילת ושתיית המשקים והמאכלים, ואם ברצונם לחזור ולהמשיך את הסעודה שוב עליהם לברך על כל משקה או מאכל בסעודה ברכה ראשונה, שכן מעתה והלאה אין הם נחשבים כמאכלים שאוכלים אותם כחלק מהסעודה שאין צורך לברך לפניהם (כי הם נפטרים בברכת "המוציא"). 
במקום אחר מובא כי שאל שאלה את רב נחמן, ובמקום אחר מובא כי הוא היה גם תלמידו של רב חסדא.
הוא למד אצל רב הונא ונחשב מגדולי תלמידיו. על כך מסופר כי כאשר רב אויא סבא שאל את רב הונא שאלה הלכתית מסוימת, השיב לו רב הונא: "עורבא פרח". לפי הסבר רש"י, רבה בר רב הונא העביר נושא במתכוון, על ידי האמירה: עורבא פרח, כלומר ראה את העורב הפורח מעלינו. לפי פירושו של רבינו חננאל, דבריו "עורבא פרח" מכוונים כלפי דבריו של אותו אמורא, שדעתו היא דעתם של ילדים המשחקים בציפורים ועורבים. לאחר שרבה בנו של רב הונא, שאל אותו לפשר הדבר, שהרי רב הונא היה מכבד את רב אויא סבא באופן מיוחד בהצביעו על גדלותו המיוחדת בתורה, הבהיר לו רב הונא כי אי ההגיון אינו בשאלה עצמה, אלא בתזמון שבו היא נשאלה, שכן השאלה הייתה קשה מאוד לעיון, והיא נשאלה בזמן שרב הונא היה עייף וחלש ולא יכול היה להשיב עליה כראוי. סיפור דומה מובא גם במסכת חולין. לפי גרסת הדקדוקי סופרים וכמסקנת הרב אהרון הימן, מדובר בטעות דפוס והמעשה היה עם רב ייבא סבא שהיה מגדולי הדור בדורו של רב הונא.
ישראל הרצברג העלה את האפשרות (כהשערה בלבד) שנקבר במערת רב אדא סבא במירון ליד קבר הרשב"י.

התנא רב ייבא סבא

בספר הזוהר מתואר רב ייבא סבא כסוחר ישמעאלי (טייעא) הנושא סחורה על חמורו ונראה בתחילה כעם-הארץ, אך מתגלה כמקובל גדול הדורש בענייני תורת הנפש. ללא ספק מדובר בחכם אחר, מתקופת התנאים, שבוודאי לא היה תלמידם של רב נחמן ורב חסדא. חכם זה מכונה גם "סבא דמשפטים", על שם מקום הופעתו בזוהר.
מכיוון שלפי דעת רוב החוקרים ספר הזוהר נכתב רק בסוף המאה ה-13, וחכם זה מופיע בזוהר בלבד, סבורים החוקרים שהוא דמות דמיונית, חבר בחוג החכמים שסביב ר' שמעון בר יוחאי. 
לפי רבי חיים ויטאל נקבר קרוב למירון במקום שנמצא כיום בתוך יער בעש"ט
עודד ברזילי

ביוגרפיה

ברזילי נולד בכפר גלעדי. הוא גויס לצה"ל עם בני כיתתו מבית הספר החקלאי כדורי, כדי לשרת במלחמת העצמאות, לפני שהם השלימו את חוק לימודיהם. הוא נלחם, נפצע ועבר תהליך שיקום כנכה צה"ל. לאחר השיקום הוא עבר השלמת הכשרה חקלאית והצטרף לקיבוץ רביבים. שם הכיר אישה והתחתן.
בקיבוץ עסק בחקלאות ובבנייה. הוא שימש גם כגזבר הקיבוץ ושימש שנתיים כראש המועצה, המכילה את הקיבוץ. כשהגיע לגיל ארבעים, התקבל לטכניון בחיפה, ללימודי הנדסה אזרחית. במהלך לימודיו הוא פגש את משפחתו, שנשארה בנגב, בסופי השבוע ובחגים.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד כמהנדס עצמאי בתחום המועצה האזורית רמת הנגב, עד שמונה למהנדס המועצה. המינוי נעשה בידי שמואל ריפמן, ראש המועצה דאז. תקופתו של ריפמן הייתה תקופה של פיתוח רב וברזילי, כמהנדס המועצה, קיבל החלטות חשובות רבות בתחומו וסייע מאוד לפיתוח. ברזילי היה אחראי לתכנון המשך בניית היישובים הקיימים, היישובים החדשים והתשתיות. לאחר פרישתו מהתפקיד, הוא נשאר עובד של מחלקת ההנדסה של המועצה.
אברהם זיגמן

ביוגרפיה

אברהם זיגמן גדל בשכונת רמות רמז בחיפה כבן להורים ניצולי שואה, למד בבית הספר הבונים ובתיכון חוגים בחיפה. כבר בילדותו הפגין כישרונות מוזיקליים. בנעוריו הרבה להשתתף בפעילות תנועת הנוער השומר הצעיר בשכונת מגוריו, ולהשתתף בפעילויות מוזיקליות.
טרם גיוסו לצה"ל הצטרף לגרעין נח"ל אשר פעל בנחשון. בנחשון הכיר לראשונה את מירה מאיר. שיתוף הפעולה בין השניים הוליד את השירים: "גשם ראשון", "נחל נערן" אשר הלחין זיגמן למילותיה של מאיר, וכן את השיר "מה עושים דגים בגשם" שהיווה חלק מתקליט ילדים אותו כתבה מאיר וביצעו דליה פרידלנד ואלי גורנשטיין.
בשנת 1968 התגייס לצה"ל שם שירת בלהקת פיקוד מרכז. בשנת 1970 פגש זיגמן את שייקה אופיר אשר סיפר לו כי בנו אלעד משרת על גדת הירדן הדבר היווה השראה לשיר "אלעד ירד אל הירדן" שכתב והלחין, ואשר בוצע על ידי להקת פיקוד דרום וכן על ידי דודו זכאי. במהלך כתיבת השיר יצר זיגמן קשר עם נעמי שמר. עם שחרורו מצה"ל החל בהליך חזרה בתשובה והצטרף לתנועת חב"ד.
בשנת תש"ל 1970 הצטרף זיגמן למערכת קול ישראל ומאז שימש עורך תוכניות מוזיקה עבור רשת ב' ורשת ג'. בקול ישראל פגש במשורר והפזמונאי דודו ברק ואף הלחין את שירו "דרך ארץ השקד". בין השנים 2001–2003 ערך והגיש את תוכנית הרדיו השבועית "הלהקות חוזרות" אשר הציגה לראשונה הקלטות נדירות ובלעדיות מארכיוני קול ישראל של הלהקות הצבאיות וצוותי ההווי מאז קום המדינה ועד תום עידן הלהקות הצבאיות, התוכנית שודרה מדי יום ד' ברשת ג'. משנת 2003 החל בעריכת ובהגשת התוכנית "עוד חוזר הניגון" שבמסגרתה הציג לראשונה הקלטות נדירות של שירים עבריים מארכיון קול ישראל, ואירח באולפן ובטלפון אמנים רבים. במסגרת התוכנית הפגיש לראשונה לאחר שנות נתק רבות את שלישיית שריד, ואף הביא לאיחודם בשידור, דבר שהוביל למסע הופעות של השלישייה ברחבי הארץ. בין האמנים שהתארחו באולפן התוכנית: נורית הירש, הפרברים, חנן יובל, ששי קשת, דודו זכאי, ואמנים רבים נוספים. התוכנית משודרת מדי יום ד' בשעות הערב ברשת ג'. זיגמן יצא לגמלאות בסוף דצמבר 2012.
בשנת 2009 ראה אור "מדרש נעמי", ספרו הראשון של זיגמן, העוסק בשירי נעמי שמר ומציג את הקשרם למקרא, לתנ"ך ולמקורות היהודיים. הספר מלווה באיורים של הציירת רות צרפתי, ויצא לאור בהוצאת יד יצחק בן צבי ובברכת משפחתה של שמר. הספר זכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2010 פורסם ספרו השני "קו לקו". הספר שמלווה באיוריו של מישל קישקה הוא ספר ילדים וראה לאור בהוצאת הפועלים.
בשנת 2011 הוציא לאור זיגמן לרדיו את השיר "מקומות רגעים אנשים" בביצוע דודו זכאי.

משפחתו

זיגמן חסיד חב"ד, נשוי למרים (לבית זוננפלד) ומתגורר בירושלים. להם תשעה ילדים, בנו נועם זיגמן, הוא  עיתונאי, שדרן ברדיו קול ברמה ועורך אתר האינטרנט "לדעת". בתו תמר זיגמן, בעלת תואר דוקטור למוזיקה מהמחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית, שאת עבודת הדוקטורט כתבה בנושא "ישראקלאסי": קלאסיקה ישראלית וישראליות בנוסח קלאסי בשיריה של נעמי שמר".
אברוצו

רעידות אדמה

ב-6 באפריל 2009 התרחשה במחוז רעידת אדמה חזקה שמרכזה קרוב ללאקווילה, בעוצמה של 6.3 בסולם ריכטר. רעידת האדמה גרמה למותם של מעל 225 איש, ולוותה ברעשי משנה חזקים.
סמית' וסון 40

סמית' וסון 40 (40S&W) הוא דגם של כדור אקדח מן הנפוצים בעולם. 
בשנת 1986 באירועי מיאמי, נרצחו שני סוכנים על ידי שני שודדים, כאשר אחד הסוכנים ירה בשודד כדור 9x19 מילימטר פרבלום שחדר לחזהו דרך המרפק ונעצר שלושה סנטימטר ליד לבו. בעקבות אירועים אלו, החלה הסוכנות הפדרלית בארצות הברית בתחקיר מעמיק בנושא תחמושת שבסופו הוחלט על מעבר לקליבר חדש וחזק יותר - כדור ה-10 מ"מ שפותח רק שנים מעטות קודם לכן. הכדור הקשה היה ארוך מדי (25 מילימטר) והצריך אקדחים גדולים בסגנון ה-45ACP, ובנוסף הרתע היה חזק מאוד. בתגובה הורידה הסוכנות הפדרלית את כמות אבק השרפה. באוקטובר  1990 הציגה חברת סמית' וסון את ה-S&W 40, שבו על אף התרמיל הקצר יותר יש די מקום לכמות אבק השריפה הנותר. סמית' וסון 40 הוא בעל קוטר זהה אך אורכו הוא 22 מילימטר. הכדור מפתח כ-40% יותר כוח לעומת 9 מ"מ והקוטר גדול ב-30% לעומת כדור בקוטר 9 מילימטר.
יתרונו העיקרי של הכדור הוא משקלו הכבד המאפשר פגיעה קשה יותר. חסרונו העיקרי הוא שבגלל הקוטר הגדול יותר מופחתת כמות הכדורים הנישאים במחסנית לעומת ה-9 מ"מ. בשנת 1997 החליטה גם הסוכנות לחזור לעשרה מילימטר וכיום הוא נמצא בשימוש בין היתר ב-D.E.A., במשמר החופים ובמשטרת לוס אנג'לס. מעבר לזה נמצא הקליבר בשימוש במשטרות רבות באוסטרליה, קנדה, ברזיל ואפילו ירדן ביחידת משטרה מיוחדת בלוחמה בטרור בתת-מקלע של הקלר וקוך UMP. 
בישראל הקליבר הזה לא נמצא בשימוש.
רונלד קולמן

קורות חייו

קולמן נולד בריצ'מונד שבמחוז סארי באנגליה. הוא היה הילד הרביעי של צ'ארלס קולמן ואשתו מרג'ורי ריד פרייזר. הוא התחנך בפנימייה בליטלהמפטון, שם גילה שהוא אוהב לשחק על אף ביישנותו. הוא תכנן ללמוד הנדסה באוניברסיטת קיימברידג', אבל זה נמנע ממנו בגלל קשיים כלכליים עקב מותו הפתאומי של אביו מדלקת ריאות בשנת 1907.
בשנים 1908 ו-1909 הפך קולמן לשחקן חובב ידוע למדי באגודת התיאטרון של וסט מידלסקס. הופעתו המקצועית הראשונה על במת התיאטרון הייתה בשנת 1914.

מלחמת העולם הראשונה

כשעבד בחברת הספנות הבריטית בסיטי של לונדון הצטרף קולמן ב-1909 לרגימנט "לונדון הסקוטית"  כחייל בצבא הבריטי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ובספטמבר 1914 חצה את תעלת למאנש לצרפת להשתתף בלחימה בחזית המערבית. ב-31 באוקטובר 1914 נפצע קולמן מרסיס בקרסול בקרב איפר הראשון. הפציעה גרמה לו לצליעה אותה ניסה להסתיר במשך כל הקריירה שלו. כתוצאה מכך שוחרר מהצבא מטעמי בריאות בשנת 1915. שחקנים הוליוודיים נוספים כמו קלוד ריינס, הרברט מרשל , סדריק הרדיק  ובזיל רת'בון  שירתו אף הם ברגימנט לונדון הסקוטית במהלך המלחמה.

חיים אישיים

קולמן היה נשוי מ-1920 ל-1934 לתלמה ריי, ומ-1938 עד למותו לבניטה יום .
רונלד קולמן נפטר ב-19 במאי 1958 בגיל 67 ממחלת ריאות חסימתית כרונית. הוא נקבר בבית הקברות של סנטה ברברה. הייתה לו בת אחת ג'ולייט בניטה קולמן שנולדה ב-1944.
ב-1975 פרסמה בתו ג'ולייט בניטה את הביוגרפיה שלו "Ronald Colman: A Very Private Person".

פרסים

קולמן היה מועמד שלוש פעמים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. בטקס השלישי של פרסי האוסקר היה מועמד עבור שני סרטים "בולדוג דראמונד" ו-"Condemned". ב-1942 היה מועמד לפרס על הסרט "קציר הגורל". ב-1947 זכה בפרס על הופעתו בסרט "חיים כפולים". בסרט הוא שיחק בדמות אנתוני ג'ון שחקן שמגלם את אותלו ומתחיל להזדהות עם הדמות. עוד זכה קולמן בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על הופעתו ב"חיים כפולים". ב-2002 נמכר פסלון האוסקר של קולמן במכירה פומבית בכריסטי'ס עבור 174,500 דולר.
קולמן קיבל את פרס ג'ורג' איסטמן מטעם "בית ג'ורג' איסטמן" על תרומתו הייחודית לאמנות הקולנוע.
לקולמן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד שבלוס אנג'לס האחד על הופעותיו בקולנוע והשני על הופעותיו בטלוויזיה.
Beady Eye

הקמת הלהקה

ב-28 באוגוסט 2009, להקת אואזיס אמורה הייתה להופיע בפריז, צרפת. דקות לפני ההופעה, עזב נואל את המקום לאחר ריב עם אחיו הצעיר, ליאם. כתוצאה מכך הלהקה ביטלה את הופעתה, ואת שלוש ההופעות הבאות שהיו מתוכננות לה. מאוחר יותר באותו יום, פרסם נואל את ההודעה הבאה באתר הלהקה:
זה בא עם צער מסוים ועם הקלה עצומה לבשר לכם שאני עוזב את אואזיס הערב. אנשים יכולים לכתוב ולהגיד מה שירצו, אבל אני פשוט לא יכול לעבוד עם ליאם יום אחד נוסף.
מעריצי הלהקה עוד קיוו שנואל יחזור בו, מאחר שריבים בין האחים היו עניין שכיח בלהקה, אך הודעה זו סימנה למעשה את פירוקה של אואזיס ואת הקמתה של Beady Eye על ידי חבריה הלהקה הנותרים ובראשם ליאם.
חברי הלהקה התלבטו רבות בקשר לשמה של הלהקה החדשה, כשלבסוף הגה ליאם את השם Beady Eye שהיה מקובל על שאר החברים. מיד לאחר בחירת שמה, הלהקה הקימה אתר אינטרנט ובו תמונה של חברי הלהקה בזמן עבודתם על חומרים לאלבום.

Different Gear, Still Speeding

להקת Beady Eye התחילה לעבוד רשמית על האלבום בנובמבר 2009, וב-15 בינואר 2010 פרסמה הלהקה את שירה הראשון, Bring The Light, אשר נכתב בשיתוף כל חברי הלהקה ושוחרר להורדה בחינם.
לאחר מכן, חשפה הלהקה את שם האלבום החדש - Different Gear, Still Speeding ("הילוך אחר, עדיין מאיצה"), המרמז על עזיבתו של נואל את הלהקה. והודיעה שישוחרר ב-28 בפברואר. לפני הוצאת האלבום לאור, הלהקה הוציאה עוד שני סינגלים - Four Letter Word, שיצא כקידום לאלבום, ו-The Roller, שבמקור היה אמור להיות באלבום "Heathen Chemistry" של אואזיס אך לא נכלל בו בסוף. הסינגל, שייצא באופן רשמי ב-11 בינואר, כבר הועלה לYouTube על ידי ערוץ הלהקה ב-6 בינואר, ווידאו קליפ לשיר הועלה 4 ימים לאחר מכן. ב-3 במרץ 2011 קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה בגלאזגו, סקוטלנד.
גיא בכור

ביוגרפיה

בכור נולד בגבעתיים. בשנים 1980–1984 שירת בכור ככתב לעניינים ערביים בגלי צה"ל והיה ממייסדי העיתון חדשות. לאחר מכן למד משפטים והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, וערך במקביל את עיתון הסטודנטים של הפקולטה למשפטים. בשנים 1988–1989 התמחה בפרקליטות המדינה, ובשנים 1991–1998 שימש פרשן לענייני ערבים בעיתון "הארץ".
ב-1999 קיבל את התואר השלישי מאוניברסיטת תל אביב, בהתמחות במשפט האזרחי של מצרים. בשנת 2009 שימש חוקר אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1998–2012 שימש בכור כראש חטיבת לימודי המזרח התיכון בבית הספר לאודר לממשל, אסטרטגיה ודיפלומטיה של המרכז הבינתחומי הרצליה.

קריירה עיתונאית

לאחר לימודיו החל בקריירת כתיבה ופרשנות לענייני המזרח התיכון בכלי תקשורת שונים בארץ ובעולם. משנת 2006 מנהל בכור בלוג הנושא את השם Gplanet, הכולל פרשנות וחדשות מתחומי המזרח התיכון, האקטואליה הישראלית, כלכלה ועוד. לבכור יש פינה קבועה העוסקת בעולם המוסלמי בתוכנית "העולם הבוקר" בערוץ רשת 13.

עמדותיו

בשנת 2004 קרא גיא בכור למפלגת העבודה לחבור לממשלת שרון מתוך מטרה לפעול יחדיו להתנתקות מן השטחים וסבר שזוהי הזדמנות היסטורית שראוי שלא תוחמץ. שנים לאחר מכן סבר שההתנתקות הייתה הרת אסון: "המתנחלים בגוש קטיף היו שכפ״ץ של ישראל, ולתושבי עוטף עזה אין זכות לבכות על השריפות אצלם היום, כי הם היו בעד ההתנתקות".
לקראת המשט לעזה בשנת 2010 ארגן גיא בכור משט-נגד, בו הציגו ספינות ישראליות כרזות המדגישות את האסלאמיזציה של טורקיה תחת רג'פ טאיפ ארדואן. בכור ייסד מסע הסברה ישראלי בפייסבוק בשם "הממתק היומי שלי מישראל".
הוא קורא לקו קשוח מול מדינות ערב ומול הארגונים הפלסטיניים. בין היתר הוא תוקף את תהליך אוסלו ורואה בהסכמי אוסלו חלק מאחיזת עיניים מתעתעת לגבי שלום עם הערבים. לדעתו עמדה זו שקרית ומוצגת לציבור הרוצה בה כסוג של משיחיות שקר חילונית.
על פי פרשנותו של גיא בכור, המזרח התיכון משוסע באופן חסר תקנה לעדות, אמונות ושבטים המתעבים זה את זה מאות שנים ויותר. כל הסדר פוליטי במזרח התיכון שאיננו מתחשב בחלוקה העדתית או באינטרסים היבשים הוא הסדר רופף שיתפרק במוקדם או במאוחר. בהתאם לפרשנות זו מטיף ד"ר בכור להימנע ממעורבות במהפכות ובמלחמות האזרחים המתרחשות בעולם הערבי
.
ב-2014 קרא בכור להקים גדר בגבול ירדן, לאור ההתפתחויות במלחמת האזרחים בעיראק, וזאת לאחר שב-2007 היה מראשוני הקוראים להקמת הגדר בגבול מצרים.

חיים אישיים

בכור נשוי ואב לשלושה.
ערב אל-ע'וארנה

ערב אל-ע'וארנה (בערבית: عرب الغوارنة) הוא שבט בדווי שנדד בארץ ישראל מהמאה ה-19, בעיקר באזורי ביצות. כיום מרוכזים מרבית אנשי השבט בכפר ג'סר א-זרקא שבמישור חוף הכרמל ובכפר ואדי אל-חמאם בבקעת כנרות.
השם אל-ע'וארנה נגזר מהמילה ע'ור (غور) שפרושה בערבית שקע או עמק, והוא ניתן לשבט משום ששהה באזור הע'ור בבקעת הירדן. מוצאו של השבט אינו ברור, אך ידוע כי לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי איברהים פאשה ב-1832 התקבצו בו חיילים ועריקים מצריים, עבדים נמלטים ומשפחות שברחו מכפריהן בעקבות סכסוכים פנימיים או מחשש מפני נקמת דם. בשל היותם נרדפים על ידי החוק ומנודים מהחברה הערבית, נדחקו מהאזורים המיושבים ובחרו לחיות באזורי ביצות ומים על אף שאינם נוחים לעיבוד חקלאי ובהם התיישבו.
מוצאם של רבים מהע'וארנה ממצרים או מצאצאי עבדים בא לביטוי בשמות הנפוצים "אל-מצרי" ו"אל-עביד".
אזורי הנדידה שלהם השתרעו מצפון הארץ עד לאזורי המלחות בדרום ים המלח, וריכוזי ההתיישבות שלהם היו בקעת בית שאן, ביצות כבארה במישור חוף הכרמל, ובעיקר עמק החולה, שם עסקו בגידול צאן ותאויים (ג'מוס), בדיג ובקליעת מחצלאות מקנים וגומא. חלקם הועסקו כאריסים בחקלאות בקרקעות שבבעלות משפחות עשירות מסוריה ולבנון.
ישוביהם היו כפרים קטנים של אוהלים וסוכות גומא, ולעיתים היו נוטשים אותם כאשר הצטבר סביבם לכלוך רב, ומקימים אותם מחדש במרחק כמה מאות מטרים. 
הע'וארנה שישבו בביצות כבארה פונו משם כאשר חברת פיק"א רכשה את שטח הביצות לצורך ייבושו, ב-1924. כפיצוי על כך, קיבלו את רכס הכורכר שמדרום לשפך נחל תנינים והקימו עליו את הכפר ג'סר א-זרקא.
בעמק החולה המשיכו הע'וארנה לשבת עד מלחמת העצמאות. בעקבות המלחמה נמלטו חלקם לסוריה ולבנון, ואחרים פונו ויושבו מחדש בכפר חמאם שהוקם בעבורם לרגלי הר ארבל.
ליאו מק'קרן

ביוגרפיה

מק'קרן נולד בשם רג'ינלד מק'קרן בסידני שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בנם של ורה ונורמן וולטון מק'קרן. בגיל 15 עבר תאונה שבה איבד את עינו השמאלית. בתחילה עבד כשוליה של מהנדס ואחר כך כאמן. בתקופת מלחמת העולם השנייה שרת בצבא האוסטרלי. בזמן שירותו החל להופיע על הבמה בסידני.
מק'קרן היגר לאנגליה בעקבות אהובתו השחקנית ג'יין הולנד, הם התחתנו בשנת 1946. למרות הקשיים שנתקל בהם בגלל עין הזכוכית שלו ומבטאו האוסטרלי הוא החל במהרה להופיע בקביעות בתיאטרון "אולד ויק" שבלונדון, וב"שייקספיר ממוריאל ת'יאטר" (כיום הרויאל שייקספיר קומפני) בסטרטפורד על האייבון. ב-1949 שיחק בתפקיד פורסטר במחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא". תפקידו הידוע ביותר במחזה שייקספירי הוא יאגו לצידו של אנתוני קווייל באותלו משנת 1952. ב-1960 הופיע מק'קרן בווסט אנד בתפקיד "איש ההמון" במחזה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט. בהפקה של המחזה בברודוויי הוא גילם את דמותו של תומאס קרומוול האיש שתובע את סר תומאס מור. תפקיד זה הוא ביצע גם בעיבוד הקולנוע של המחזה משנת 1966. עוד בלט בתיאטרון בתפקיד סאטל במחזה "האלכימאי" מאת בן ג'ונסון.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1952 בסרט "רצח בקתדרלה". הופעות בולטות נוספת שלו היו בסרטם של הביטלס "Help!" ‏(1965), בתפקיד תומאס קרומוול בסרט זוכה האוסקר "אדם לכל עת" (1966), "בתו של ריאן" (1970), "אות משמיים" (1976) ו"אהובת הקצין הצרפתי" (1981). ב-1987 זכה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע כשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "Travelling North". ב-1987 כיכב בסרט "מונסיניור קיחוטה" בתפקיד סנצ'ו סנקס לצידו של אלק גינס שגילם את האב קיחוטה. 
בסדרת הטלוויזיה הקלאסית "האסיר" היה מק'קרן אחד השחקנים שגילמו את דמותו של "מספר 2", הוא גילם דמות זאת יותר מפעם אחת, בתחילה בפרק "צלצול פעמוני הביג-בן" ואחר כך בשני הפרקים האחרונים של הסדרה. 
ב-1975 הופיע לראשונה בתפקיד שהפך לדמות הידועה ביותר שלו, הוראס רמפול, שאותה גילם בסדרה "רמפול" ב-44 פרקים במשך שבע עונות עד לשנת 1992. המחזאי ג'ון מורטימר יצר את הדמות עבור השחקן אליסטר סים, אך שינה את דעתו כשראה את מק'קרן מגלם את הדמות. מורטימר נהג לומר "מק'קרן לא רק שיחק את רמפול, הוא הוסיף לדמות, האיר אותה והפיח בה חיים". מק'קרן נהנה מהתפקיד אך היה מודאג מכך שחייו הופכים להיות שלובים בדמותו של רמפול. בעונות האחרונות של הסדרה הצטרפה לצוות השחקנים בסדרה בתו אביגיל מק'קרן בתפקיד ליז פרוברט.
ב-1983 קיבל מק'קרן תואר קצין מסדר אוסטרליה על תרומתו לאומנות הבמה. ב-1987 החל להופיע במסע הפרסום של חברת ההשקעות סמית' בארני כשהוא מחליף את השחקן ג'ון האוסמן. בנוסף לכך מחלקת הפרסום של החברה שנתה את פורמט הפרסומות ששודרו החל מספטמבר 1987. הקהל לא אהב את הפרסומות החדשות והעדיף את הפרסומות עם ג'ון האוסמן, ב-1989 החליפה סמית' בארני את מסע הפרסום והשתמשה בקולו של השחקן האמריקאי ג'ורג' סי סקוט. 
מק'קרן אמר לבתו אביגיל שהוא סובל מפחד במה והיה לו קשה יותר להתמודד אתה ככל שהזדקן. הוא גם חשש שדמותו לא תמצא חן בעיני קהל הצופים. תפקידו האחרון היה בשנת 1999 בסרט "Molokai: The Story Of Father Damien" ועל הבמה בשנת 2000. הוא סבל מסוכרת ומבעיות בריאותיות נוספות. ב-2002 עבר לגור במוסד סיעודי קרוב לעיר באת' בסומרסט. שבועות אחדים אחר כך הוא נפטר בגיל 82. 
בעשור האחרון לחייו כיכב בסדרה של פרסומות ששודרה בבריטניה עבור לוידס בנק, בהם גילם דמות הדומה מאד לרמפול.
גב ההר

הביטוי גב ההר במשמעותו המקורית מתייחס לאזור ההררי ממזרח לקו פרשת המים הארצי בישראל, עד לבקעת הירדן.
כיום המונח מתייחס בעיקר לאזור הרי השומרון המזרחי.

יישובים פלסטיניים

בגב ההר מספר עיירות וכפרים פלסטיניים. בהם חיים כמה עשרות אלפי תושבים.
העיירות שמספר תושביהן עולה על 4,000 תושבים הן: עקרבה, חווארה, ביתא ועוורתא.
כפרים באזור כוללים בין השאר את עסירה אל-קבלייה, עינאבוס, עוריף, בורין, עזמוט, סלים, ודיר אל חטב.

יישובים יהודיים

בגב ההר ארבעה יישובים יהודיים: איתמר, אלון מורה, הר ברכה, יצהר ובנוסף חוות גבעות עולם.
כמו כן קיימים בגב ההר מאחזים רבים, בהם: חוות סקאלי, מצפה יוסף, גבעת להבה ומצפה יצהר.
כ-1000 משפחות גרות בגב ההר בארבעת היישובים היהודיים (נכון ל-2010). מקובל להתייחס ליישובים אלו כהתנחלויות אידאולוגיות והן מהוות חלק מ"הגרעין הקשה" של תנועת ההתנחלות. באזור גם מספר מאחזים והרחבות של התנחלויות.
בית טיודור

בתרבות

משנת 2007 עד שנת 2010 שודרה סדרת טלוויזיה בשם שושלת טיודור, העוסקת בחייו של הנרי השמיני וחלק משושלת טיודור. הסדרה הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב.
האולימפיאדה הבינלאומית במדעי המחשב

היסטוריה

האולימפיאדה הראשונה התקיימה השנת 1989 בבולגריה והשתתפו בה נבחרות מ-13 מדינות. ישראל הצטרפה בשנת 1996. כיום משתתפות נבחרות מכ-80 מדינות.
וילהלם לייבל

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לייבל נולד בקלן. אביו היה מנהל מקהלת הקתדרלה.  עד היותו לאמן, עבד לייבל כשוליית מסגר. בשנת 1861 עבר הכשרה אמנותית אצל הצייר הרמן בקר. בשנת 1864 עבר ללמוד במינכן. בשנת 1869 נסע לפריז ופגש את אדואר מאנה, אך נאלץ לחזור לגרמניה בשנת 1870 בשל מלחמת צרפת-פרוסיה. בשנת 1873 עזב את מינכן לאזור הכפרי של בוואריה.
נורית (יישוב)

היסטוריה

נורית הוקמה ביוני-יולי 1950 ככפר עבודה על ידי עולים מתימן. הוא קיבל את שמו בהשראת שמו של הכפר הערבי נוריס ששכן בבקעה הסמוכה ונכבש ב-29 במאי 1948. תושבי המושב נטשוהו בהדרגה לאחר כ-9 שנים של התיישבות במקום, פרט לתושבת אחת, נדרה "הסבתא של הגדנ"ע", שהמשיכה לגור במקום גם כשהפך לבסיס גדנ"ע ונשארה בו עד סוף שנות ה-90.
ביוני 1958 עלה למקום גרעין ההקמה של רם און, להתיישבות זמנית עד הקמת יישובם הקבוע. ב-1962 הפך המקום לבסיס גדנ"ע. הבסיס ננטש בשנת 1994 ובמקום נותרו רק נדרה וכן טפת נבו ומשפחתה בחוות בודדים הצמודה לגדר הבסיס הנטוש. 
בשנת 2010 יזמה המועצה האזורית גלבוע, בראשות דני עטר, הקמת יישוב קהילתי ואקולוגי על חורבות בסיס הגדנ"ע.
את היישוב מקימות המועצה האזורית גלבוע בעזרתה של החטיבה להתיישבות.
היישוב נבנה מחדש כ"ישוב אקולוגי". נכון לאוקטובר 2018 מתגוררות ביישוב כ-60 משפחות ועוד כ-15 בונות את בתיהן. שלב א' של נורית החדשה כולל כ-125 שטחים, ביניהם שטחים עם צימרים לאירוח.
שלב ב' של היישוב, נמצא בהליכי תכנון מתקדמים.
בסוף 2015 הוקם ועד חדש בשיתוף עם מועצה אזורית גלבוע ונציגי מתיישבים כדי לנהל את ענייני האגודה השיתופית.
תקומה (סדרת טלוויזיה)

דיון ציבורי

הסדרה זכתה לרייטינג גבוה, אך עוררה דיון ציבורי ומספר מחלוקות בעת שידורה, וספגה ביקורת, בעיקר מקרב חוגי הימין, בטענה שהיא איננה מאוזנת. נושא הסדרה אף עלה לדיון בכנסת במרץ 1998, בעקבות בקשתו של חבר הכנסת חנן פורת אשר טען כי "מה שיש בסדרה הזאת איננו תקומה, אלא תקומה וחורבנה".
במיוחד עורר מחלוקת הפרק החמישה עשר "בנתיב הטרור - בילאדי בילאדי", אשר סיפר על תולדות הקמת ארגוני הטרור הערבים. הטענות העיקריות קבלו על כך שהפרק הציג בעיקר את הנרטיב הערבי לסכסוך. יוצרי הסדרה טענו שלא ניתן להפריד את סיפור ארגוני הטרור מסיפור מדינת ישראל וכי ראוי שהדורות הבאים ילמדו על מעשי האיוולת של ארגונים אלו.