google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי הוותיקן–מונקו

היסטוריה

מונקו היא מדינה המורכבת ברובה מתושבים זרים מרחבי אירופה אשר רובם מאמינים קתולים. גם התושבים הראשונים במונקו היו מאמינים בנצרות קתולית ומשום כך נוצרה ידידות בין הכס הקדוש לבין הנסיכות החל מהקמתה ב-1297. חוק מס' 9 בחוקה המונגאסקית אשר נכתב ב-17 בדצמבר 1962 וחודש ב-2002, קובע כי הנצרות הקתולית היא הדת הרשמית של המדינה העצמאית, אשר היא מונרכיה חוקתית הנשלטת בידי בית גרימלדי. מונקו ייסדה נציגות דיפלומטית בוותיקן ב-1915.
הכס הקדוש האמין את הנונציו היושב בפריז, בירת צרפת, על מונקו בשנת 2006.
הגשה

הגשה היא אחת מהפעולות המתבצעות בקורבן מנחה, כהכנה לקמיצה. נוטלים את קורבן המנחה, לאחר שהונח בכלי השרת, ומגישים אותו בנגיעה לקרן דרומית מערבית של המזבח החיצון. פעולה זו מתבצעת בכל המנחות הנקמצות ונקרבות על גבי המזבח, חוץ ממנחת כהנים ומנחת כהן משיח שאינן נקמצות ואינן מוקרבות על הזבח.
בניגוד לשחיטת הקרבן שהיא פעולה טכנית ונעשית גם על ידי אדם "זר" (יהודי שאינו כהן), ההגשה נחשבת לעבודה ונעשית רק על ידי הכהן. פעולה זו היא "כעין הקרבה" לעניין איסור הכנסת חולין בעזרה.
יש שפירשו, שההגשה נחשבת לחלק מפעולת הקמיצה ולכן היא צריכה להעשות על ידי כהן. לפי דעת ההלכות גדולות ההגשה היא מצווה בפני עצמה, ומברכים עליה. והרמב"ם. חולק וסובר שאין ראוי למנות כל אחת מהעבודות למצווה בפני עצמה, וכתב המשנה למלך. שלפי דעתו אין לברך על כל אחת מהעבודות.
נוצת מצנפת

נוצת מצנפת (באנגלית: Hackle) היא נוצה המשמשת לקישוט של כובע, לרוב במסגרת צבאית.
שימוש בנוצות מצנפת נפוץ בצבאות השייכים לבריטניה או לחבר העמים הבריטי, בעיקר אלו בעלי זיקה לסקוטלנד או צפון אירלנד בנוסף ליחידות פוסילירים. הנוצות מגיעות בצבעים שונים, לרוב לבן, אדום או כחול. בין הצבאות בעולם אשר בהם ניתן למצוא את נוצת המצנפת הם הצבא הבריטי, הקנדי, ההודי, דרום אפריקני, הניו זילנדי, הפקיסטני ועוד.
טריאנגולציה (גאומטריה)

במתמטיקה, טריאנגולציה היא חלוקה של משטח למשולשים (הנקראת גם שילוש), או - בהכללה - חלוקה של עצם גאומטרי מממד כלשהו לסימפלקסים. לחלוקות אלה חשיבות מרכזית בתרגום של בעיות מגאומטריה לקומבינטוריקה ובחזרה.

טריאנגולציה של מצולע

טריאנגולציה של מצולע היא חלוקה של פנימו למשולשים באמצעות אלכסונים. לכל מצולע קיימת טריאנגולציה. נוכיח זאת באינדוקציה על n:
ל-n=3 המצולע הוא משולש ומהווה הטריאנגולציה היחידה של עצמו. נניח שהטענה נכונה לכל מצולע בעל פחות מ-n צלעות ונוכיח כי היא נכונה למצולע עם n צלעות (וכן 3<n). נחפש אלכסון שעובר כולו בתוך המצולע. נבחר קודקוד B של המצולע שנמצא על שפת הקמור שלו. יהיו A ו-C הקודקודים הסמוכים ל-B ‏(AB ו-BC הם צלעות במצולע). אם AC עובר בתוך המצולע הוא האלכסון הרצוי. אחרת, יש קודקודים של המצולע שנמצאים בתוך המשולש ABC. מבין קודקודים אלו נבחר את הקודקוד D שהוא הרחוק ביותר מהישר AC. האלכסון BD חייב לעבור בתוך המצולע. האלכסון שמצאנו מחלק את המצולע לשני מצולעים מסדר נמוך יותר, להם ניתן לבצע טרינגולאציה לפי הנחת האינדוקציה. יחד הם נותנים טריאנגולציה של המצולע הגדול כולו. באינדוקציה דומה ניתן להוכיח שבכל טריאנגולציה יש n-2 משולשים.
כאשר מדובר במצולע קמור מסדר n, מספר הטריאנגולציות האפשריות הוא מספר קטלן ה-n-2.

טריאנגולציה של משטחים

בטריאנגולציה של משטחים משתמשים הן בטופולוגיה והן בגרפיקה ממוחשבת.

משטחים טופולוגיים

בטופולוגיה השימוש המרכזי של טריאנגולציה הוא בשביל להגדיר אינווריאנטים טופולוגיים (כגון הומולוגיה של מרחב טופולוגי ומאפיין אוילר), ומבנים על יריעות (כגון אוריינטציה). בדרך כלל, אנו מחלקים משטחים טופולוגים למשולשים במובן הטופולוגי של המילה, זאת אומרת שהצלעות והמשולשים עצמם עקומים ומכופפים.
ידוע שמטריאנגולציה מסוימת של משטח אפשר לעבור לכל טריאנגולציה אחרת של אותו משטח, עם אותן נקודות קצה, באמצעות סדרה של צעדי פכנר (Pachner moves), שבהם עוברים בין שתי הטריאנגולציות השונות של מרובע קמור.
לכל יריעה טופולוגית קומפקטית ממימד 1, 2 או 3 יש טריאנגולציה סופית; לעומת זאת, במימד 4 או יותר יש יריעות טופולוגיות שלא ניתן לבצע להן טריאנגולציה, והחל מממד 5 יש גם יריעות חלקות כאלה. מסיבה זאת, בטופולגיה מודרנית הטריאנגולציה הפכה פחות שימושית ומשמשת בעיקר להמחשת רעיון מסוים ודוגמאות.

טריאנגולציה בגרפיקה ממוחשבת

בגרפיקה ממוחשבת משתמשים בטריאנגולציה לצורך הצגת משטחים. כאן הצלעות והמשולשים בדרך כלל ישרים ומשוריים, ולכן רק מקרבים את המשטח. ככול שהמשולשים קטנים יותר כך הקירוב טוב יותר.
שמואל אהרון שזורי

תולדות חייו

שזורי נולד בירושלים לרב בן ציון ושרה ובר, בן למשפחת רבנים מפורסמת שעל ראשיה נמנים הרב ברוך תאומים-פרנקל, רבי שמואל שמלקה הורוביץ, רבי יואל סירקיש, המגלה עמוקות ועוד. אבי אביו היה רבי מרדכי אליעזר ובר, תלמידו המובהק של האדמו"ר רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
בשנת תרס"ד (1904) נישא לעלקה שרה בת הרב משה ישראל ברינשטיין, מצאצאי אבות החסידות בפולין רבי דוד מלעלוב ורבי יעקב יצחק רבינוביץ ("היהודי הקדוש" מפשיסחה), ומצד אמה מצאצאי רבי אהרן הגדול מקרלין.
את תורתו קנה שזורי בישיבת אור חדש, אשר יסדו תלמידיו של רבי ישראל מסלנט בחצר שטרויס שבשכונת מוסררה. בראשות הישיבה עמד הרב יונה ראם שממנו קנה את דרך הלימוד הישיבתית שהייתה מקובלת בישיבות שבליטא ואף הספיד אותו לאחר פטירתו.
היה במשך שנים רבות מזכירו האישי ואיש אמונו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
משעמד על דעתו דבק בהתבטלות מוחלטת באדמו"רי לעלוב בירושלים והיה איש אמונם. לאחר פטירת האדמו"ר רבי שמעון נתן נטע בידרמן, דבק הרב שזורי בבנו רבי משה מרדכי מלעלוב. 
מעמדו של שזורי בין החסידים ביסס את מעמדו של רבי משה מרדכי כממשיך השושלת, לאחר ששזורי הטיל את כל כובד משקלו ויוקרתו האישית ועמד לצדו בקיבוץ העדה והנהגתה.

פעילות ציבורית

הופעתו-האריסטוקרטית, פיקחותו והשפות הרבות ששלט בהן, הביאו אותו לשמש בתקופה המנדטורית בתפקידים קונסולריים בנציגויות הזרות בארץ. את מעמדו זה ניצל לטובת בני היישוב היהודי בארץ.
בין השנים תרע"ה-תרע"ט (1915–1919) שימש כמזכיר ומנהל כולל גליציה בירושלים. השתתף בפעילות צבורית בין מייסדי הסתדרות "ירושלים", ונבחר כציר לאספת-הנבחרים הראשונה.
בשנות תרע"ט-תרפ"א (1919-1921) היה מזכיר הרבנות המקומית בירושלים.
בעת יסודה של הרבנות הראשית לישראל על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בשנת תרפ"א (1921), עמד שזורי לימינו והיה לאחד ממעצבי דמותה של הרבנות. הוא שימש כמזכירה הראשון במשך שנים ארוכות, מאז יסודה ועד שנת תש"ה (1945). כחלק מתפקידו ברבנות, הופקדה בידו גם ההחלטה למי תמליץ הרבנות הראשית להעניק בקשה לסרטיפיקט לארץ. 
משנת תש"ה ואילך שימש כמזכיר ראשי של בית הדין הרבני הגדול.

פעילות ספרותית-תורנית

בשנים תרע"א-תרע"ה (1911–1915) הוציא את העיתון "מוריה" והשתתף בו כחבר המערכת. 
פרסם מאמרים בעתונים בעברית ובגרמנית בשאלות דתיות-ציבוריות, חידושי תורה בכתבי עת תורניים. בשנים תר"ץ-תרצ"ה (1930–1935) ערך והוציא את הירחון התורני "קול תורה", שנודע בתקופתו כבימה מרכזית לפרסום חידושיהם של חכמי התורה. במפעלו זה כלל גם את יצירתו שלו – חיבורו "אשישות" על סוגיות התלמוד.
היה גם העורך של עיתון הרבנות הראשית 'קול יעקב'.
לאחר קום המדינה בתשרי תש"ט החליף את שמו לשם עברי - שזורי.
זכה לאות יקיר ירושלים לשנת תשל"ד - 1974.
בתו פרידא גיטל נישאה בשנת תרפ"ט ליהודה זונדל הגר, מי שכיהן אחר כך כאדמו"ר מסאווראן. נכדו (חתן חתנו) הוא הרב שמואל אלעזר היילפרין.
ניב חורש

ניב חורש (נולד בשנת 1971) הוא חוקר ישראלי המתמחה בחקר כלכלת סין, בדגש על שוקי הון בעבר ובהווה, ממשל תאגידי והשקעות זרות. לאחר מסלול אקדמי בסידני שנמשך חמש שנים (מרצה, מרצה בכיר, ופרופ' חבר), מונה חורש באוגוסט 2014 למשרת פרופסור מן המניין בבית-הספר ללימודי סין המודרנית באוניברסיטת נוטינגהאם בבריטניה. במקביל, כיהן חורש כראש המכון לחקר מדיניות סינית עכשווית בנוטינגהאם, ומתוקף תפקידו ייעץ לגופי ממשל בריטיים שונים בנושאי יחב"ל וכלכלה. החל מספטמבר 2016, משמש חורש כפרופסור אורח בבית הספר לממשל ויחסי-חוץ באוניברסיטת דרהאם בבריטניה.

ביוגרפיה

חורש גדל בבת-ים ועשה את תאריו האקדמיים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. במהלך לימודיו גר ועבד שלוש שנים בבייג'ינג כמנהל פיתוח עסקי בסקטור הפרטי. כמו כן שירת חורש בעבר כפקיד ציבור במשרד ההגירה האוסטרלי בבירה קנברה.
ניב חורש הוא אב ל-2 ילדים.
דייוויד שווימר

ביוגרפיה

שווימר נולד בקווינס שבניו יורק וגדל בלוס אנג'לס. הוא למד בתיכון "בוורלי הילס", ומורה שם עודד אותו להצטרף לתוכנית לימודי משחק בקיץ באוניברסיטת נורת'ווסטרן. לאחר שהוקסם מהחוויה, עשה את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה, וסיים תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1988. ייסד, יחד עם שבעה בוגרים נוספים של נורת'ווסטרן, את קבוצת התיאטרון Looking glass בשיקגו.

קריירה

פריצת הדרך הגדולה של שווימר התרחשה לאחר שנבחר לגלם את דמותו של "רוס גלר" בקומדיית המצבים המצליחה "חברים". על תפקידו היה מועמד לפרס אמי לשנת 1995. שווימר שיחק בכל עשר עונות הסדרה (1994–2004), ואף ביים עשרה פרקים ממנה.
פרט למשחקו ב"חברים", השתתף שווימר גם במספר סרטי קולנוע, כגון: "על חברים ולוויה אחת" (1996), "שישה ימים שבעה לילות" (1998), "נשיקה בין חברים" (1998), "מדגסקר" (2005), "לרוץ בשבילה (2007) ו"מדגסקר 2" (2008). בנוסף, הופיע במספר תוכניות טלוויזיה אחרות, ביניהן "שנות הקסם", "פרקליטי אל איי", "רוק 30" ו"אחים לנשק".
ב-1998 ביים שווימר את סרטו הראשון, סרט הטלוויזיה "מאז שנפרדנו" (בו גם שיחק), וב-2007 ביים שווימר את סרט הקולנוע "Run, Fat Boy, Run".
באוקטובר 2008, שווימר שימש לראשונה כבמאי בהצגה "Fault Lines" בתיאטרון צ'רי לין בניו יורק.
באוגוסט 2009, שיחק שווימר בתפקיד אורח בעונה השישית של הסדרה "הפמליה" בתפקיד עצמו.
ב-2010 ביים את הסרט "אמון", אשר זכה לביקורות חיוביות. בשנת 2012 שיחק ב־4 פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. בהמשך כיכב שוב בסרט האנימציה "מדגסקר 3".
ב-2016 גילם את דמותו של עורך הדין רוברט קרדשיאן בסדרה "אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון".

חיים אישיים

בתחילת שנות ה-2000 יצא שווימר עם הזמרת האוסטרלית נטלי אימברוליה ועם השחקנית הישראלית מילי אביטל. ביוני 2010 נישא שווימר בחשאי לחברתו מאז 2007, הצלמת הבריטית-יהודייה זואי באקמן. במאי 2011 נולדה לזוג בת בכורה. אולם ב-2017 הודיעו על פרידתם.
הנס קרוך

הנס קרוך (בגרמנית: Hans Kroch, שם מלא: הנס מאיר צבי קרוך; 3 במרץ 1887, לייפציג – 7 בפברואר 1970, ירושלים) היה בנקאי יהודי-גרמני ניצול השואה. הקים את מלון הולילנד בשכונת בית וגן בירושלים ויזם את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני.

קורות חיים

למד בגימנסיית המלך אלברט בלייפציג. בשנת 1922 הצטרף לבנק "קרוך" שנוסד בשנת 1877 על ידי אביו מרטין סמואל קרוך (1853–1926), ותוך זמן קצר הפך שותף ומנהל הבנק.
בשנת 1923 ייסד את חברת הירידים והתערוכות של לייפציג. יזם את הקמתו של גורד השחקים הגבוה ביותר בגרמניה בשעתו, בכיכר המרכזית של לייפציג, אַוּגוסטוס-פלאץ (Augustusplatz). הבניין תוכנן על ידי האדריכל בסטלמאייר ונחנך ב-1928. הבניין שמש כמשכנו הקבוע של בנק קרוך והיה ידוע כ-"הבית הגבוה של קרוך" (Krochhochhaus). יזם ומימן בשנים 1929–1930 דיור חברתי קהילתי בסגנון באוהאוס בשכונת גוהליס (Gohlis), בלייפציג, וידועה כ"התיישבות קרוך"- Krochsiedlung.
בשנת 2012 הנציחה העיר לייפציג את זכרו של הנס קרוך, וקראה על שמו בית ספר יסודי בשכונת גוהליס.
קורות משפחת קרוך מתוארות בספר Kroch: Der Name bleibt (מילולית: "קרוך: השם נשאר") שיצא (בגרמנית) בשנת 2018.

תחת גרמניה הנאצית

בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, התפרסם בעיתון "לייפציגר טאגסצייטונג" (Leipziger Tageszeitung) שיר שטנה אנטישמי בשם "Der Judenturm" ("המגדל של היהודי") שהכפיש את הנס קרוך.
ב-27 באוקטובר 1938 החל הגסטפו בגירוש יהודים בעלי אזרחות פולנית מתחומי הרייך לפולין. הנס קרוך ואשתו אלה קרוך הקימו עבורם קרן עזרה שפעלה בחסות השגרירות הפולנית.
לאחר הפוגרום ב"ליל הבדולח", ב-10 בנובמבר 1938, נעצר קרוך במחנה הריכוז בוכנוואלד, ומשם הועבר למחנה בזקסנהאוזן. הוא שוחרר לאחר שנאלץ לוותר, בשם כל בני המשפחה, על רכושו ועסקיו כולל בנק קרוך. בעקבות חוקי האריזציה סיפח בנק התעשייה והמסחר את בנק קרוך.
הנס קרוך, בנו ושלוש בנותיו מצאו מקלט זמני באמסטרדם, ולאחר כיבוש הולנד היגרו לארגנטינה. אשתו, אלה קרוך, לבית ברוך (נולדה ב-16 ביולי 1896 בקרלסרוהה), נשארה בליפציג, כדי להסתיר את הבריחה של בעלה וילדיה. ב-21 במרץ 1940 נעצרה במהלך ניסיון בריחה להולנד להצטרף למשפחתה, גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק ב-10 במאי 1940 ונרצחה שנתיים לאחר מכן ב-12 במאי 1942 במרכז האותנסיה של ברנבורג.

ישראל

בעקבות נפילת בנו, יעקב קרוך, במלחמת העצמאות בקרב על ניצנים בנגב, עלו קרוך ובנותיו לישראל בשנת 1953. הוא הקים את מלון הולילנד ("ארץ הצבי") בשכונת בית וגן בירושלים בשנת 1959. הוא יזם את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני עם בית המקדש של הורודוס, שנבנה תחת הפיקוח הארכאולוגי של פרופסור מיכאל אבי-יונה. המודל היה עד שנת 2006 במתחם מלון הולילנד ולאחר הריסת המלון עבר למשכנו בקמפוס של מוזיאון ישראל בירושלים.
הנס קרוך נפטר בירושלים בשנת 1970 ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בנה של בתו אלזה, הוא הלל צ'רני.
סו גרפטון

קורות חיים

גרפטון נולדה בלואיוויל, קנטקי. אביה היה הסופר קורנליוס וורן גרפטון. בצעירותה עבדה גרפטון כפקידת קבלה, קופאית ומזכירה רפואית בבתי חולים בסנטה ברברה וסנטה מוניקה שבקליפורניה. היא החלה לכתוב בגיל 18 וסיימה את ספרה הראשון בגיל 19.
גרפטון הייתה נשואה בשלישית לסטיבן המפרי, והם גידלו שלושה ילדים מנישואיה הקודמים של גרפטון. שמה של אחת מנכדותיה הוא קינסי, שם דמות מפורסמת מספריה הפופולריים של גרפטון.
גרפטון ובעלה התגוררו לסירוגין בסנטה ברברה, קליפורניה ולואיוויל, קנטקי, בהתאם לזמני עבודתו של המפרי כמרצה באוניברסיטאות בשתי הערים.
ספריה של גרפטון תורגמו ל-26 שפות ופורסמו ב-28 מדינות.
מושבת נטאל

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פביליון ד'ארסנל

היסטוריה

בניין המוזיאון נבנה בשנת 1879 על ידי לורן לואי בורניש שהיה סוחר עצים וצייר, בסמוך למנזר סלסטין. 
בשנת 1988 הפך למרכז של תערוכות ותיעוד בנושאים הקשורים לתכנון עירוני והאדריכלות של פריז. כיום הפעילות במוזיאון כוללת גם ספרייה העוסקת בחייהם היומיים של תושבי פריז וסימפוזיונים פתוחים לציבור בנושאי התכנון העירוני של פריז בשיתוף עם אנשים הנוגעים בדבר. 
בתצוגת תערוכת הקבע של המוזיאון בשטח של 800 מטר מרובע ישנה תצוגה המראה את התפתחות העיר והאדריכלות של פריז משנת הקמתה ועד היום. בנוסף ישנם עוד שלושה חללים המשמשים לתערוכות מתחלפות בנושאי הדיור, ותכנון העיר על ידי הברון אוסמן ופרויקטים מתוכננים. בנוסף חלל נוסף מוקדש לכל האדריכלות הצרפתית.
Ab urbe condita

Ab urbe condita הוא ביטוי לטיני שמשמעותו היא "לייסודה של העיר" (רומא), אירוע המיוחס באופן מסורתי לשנת 753 לפנה"ס. מספר היסטוריונים רומיים עשו שימוש בביטוי כשיטת תיארוך לתולדות העיר, אולם השימוש בשיטה לא היה גורף. שיטות תיארוך נפוצות יותר ציינו את שמותיהם של שני הקונסולים שכיהנו באותה שנה (לאחר סיום תקופת המלוכה וייסודה של הרפובליקה הרומית) או את שנת שלטונו של הקיסר.
התאריך המקובל להיווסדה של רומא, 21 באפריל 753 לפנה"ס, חושב בידי וארו, שקבע כי השנה הראשונה בה כיהנו קונסולים (שכהונתם שימשה לתיארוך כאמור) הייתה שנת "245 להיווסדה של העיר". בכך קיבל וארו את חישוביו של דיוניסיוס מהליקרנסוס שקבע כי המלוכה הרומית נמשכה 244 שנים מייסוד העיר. על אף שאין תימוכין מדעיים לתיקוף זה, ואף הוצעו תיארוכים שונים, התקבע תיארוכו של וארו כמקובל.

ציון היווסדותה של רומא

החל מימיו של הקיסר קלאודיוס (מלך 41–54) ואילך, חישוביו של וארו את קורות הימים קנו להם אחיזה והתבססו על פני חישוביהם של אחרים בני זמנו. ציון היווסדה של רומא הפך לכלי תעמולה אימפריאלי חשוב החל מחגיגות הפאר שערך קלאודיוס בשנת 48 לרגל 800 שנה להיווסדה. חגיגות דומות ערכו הקיסרים אדריאנוס ואנטונינוס פיוס בשנים 121 ו-147-148 בהתאמה. בשנת 248 ערך פיליפוס הערבי את משחקי המאה לחגיגות שנת האלף של רומא.
לאחר התנצרותה של האימפריה הרומית, ובמיוחד לאחר ימיו של קרל הגדול, התבססה ספירת הנוצרים כמערכת התיארוך המועדפת.
בורג' אל-פיסליה

היסטוריה ומבנה

בניית המבנה הושלמה ב-14 במאי 2000. גובהו 267 מטר, הוא כולל 44 קומות, והוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי פוסטר ושות' ומשרד המהנדסים בורו האפולד.
עיצובו של המבנה מבוסס על צורתו של עט כדורי. במפלס הקרקע, ישנו מרכז קניות בן שלוש קומות.
ארבע הקורות שבפינות המבנה מצטרפות בחלק העליון לכדי כדור זהב, שבתוכו מסעדה. מתחת לכדור נקודת תצפית על סביבתו ועל העיר ריאד. בין השאר ניתן לראות ממנו גורד שחקים נוסף, בורג' ממלכה. זה הוא חלק מקומפלקס פייסליה, אשר מורכב מבית מלון, המגדל, ושני בניינים אחרים. המגדל כולל מספר מסעדות כמו 11a ו-The Globe, וכולל גם מרכז כנסים ודירות יוקרה.
קאוויום

שינוי שם

ב-17 ביוני 2011 שינתה החברה את שמה מ-Cavium Networks, Inc ל- Cavium, Inc.

רכישה

בנובמבר 2017, דירקטוריון מועצת המנהלים של קאוויום הסכים לרכישת החברה על ידי קבוצת מארוול טכנולוגיה עבור 6 מיליארד דולר במזומן ומניות. המיזוג הסתיים ביולי 2018.
נדיה די צ'לו

קריירה

די צ'לו נולדה כנדיה מריאל די צ'לו ב-20 בינואר 1989 במקסיקו סיטי, מקסיקו. ב-1993 כאשר הייתה בת 4, היא עברה עם משפחתה לבואנוס איירס, ארגנטינה. היא גילתה עניין רב במשחק כבר בגיל צעיר מאוד. 
בשנת 1996, עשתה מבחן בד להפקה של Telefe וקיבלה את התפקיד של נדיה בסדרה "קטנטנות". בשנת 1999, בעונה החמישית של קטנטנות שונה שם הדמות של נדיה למריה פרננדז. היא גילמה את דמותה של מריה גם ב-"קטנטנות: הסרט", שהיה הופעת הבכורה שלה בקולנוע.
בשנת 2002, די צ'לו השתתפה בסדרה "המורדים", בתפקיד פלור פרננדז אחותה הקטנה של לונה פרננדז (ג'ורג'ינה מוז'ו) למספר קטן של פרקים. בחנוכה באותה שנה ביקרה יחד עם חברה ל"קטנטנות", סבסטיאן פרנסיני, בישראל, כדי להשתתף במחזמר הישראלי המבוסס על הסרט של הסדרה. 
בשנת 2003 קיבלה את תפקידה של נדיה בסדרה "פינת אור", המהווה מעין ספין-אוף של קטנטנות. 
בשנת 2006 הופיעה בתור סילבנה בטלנובלה "מקלט לחמישה" בה השתתפו גם שחקנים רבים מהמורדים.

חיים פרטיים

די צ'לו נולדה במקסיקו סיטי, אבל משפחתה עברה לבואנוס איירס כאשר הייתה בת 4 בלבד. היא אוהדת של קבוצת הכדורגל, בוקה ג'וניורס. היא גם ציינה את "צעצוע של סיפור" כסרט האהוב עליה, ארון קרטר כאליל שלה, ושאקירה כזמרת המועדפת עליה. 
בשנת 2002, די צ'לו ביקרה בישראל יחד עם סבסטיאן פרנצ'יני והשתתפה במחזמר הישראלי של קטנטנות. ביקרה בישראל בשנת 2004 בשנית על מנת להשתתף בהופעה עם שאר שחקני הסדרה "פינת אור".  
לה ולבן זוגה בן ובת.
כד בורגזה

כד בורגזה הוא כד מיוון העתיקה העשוי שיש לבן, שפוסל במחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס ככד שנועד לעטר גן או מבנה. הכד התגלה בוילה לודוויסי, שניצבת במקום בו עמדו בעת העתיקה גני סאלוסטיוס.

תיאור הכד

גובהו של הכד 1.72 מטרים וקוטרו 1.35 מטרים. בצידו החיצוני של הכד מצוים תגליפים רבים המתארים בכחנליה - תהלוכה דתית לכבוד האל היווני דיוניסוס, אולם הסאטירים שעל הכד שונים מהתיאורים המקובלים בעת העתיקה - אין להם רגלי עז. לפי אחת הסברות מתוארת על הכד הצלתו של סילנוס על ידי האל אפולון.

גילוי הכד

הכד התגלה בגני סאלוסטיוס בשנת 1566 ונרכשו על ידי משפחת בורגזה. נפוליאון בונפרטה קנה את הכד בשנת 1808 מאחי אשתו קמילו פיליפו לודוויצ'ו בורגזה ומאז שנת 1808 מוצג הכד במוזיאון הלובר.
הכד, שהפך לסמל היצירה הקלאסית, הפך למודל לחיקוי, והעתקים רבים שלו נוצרו במהלך השנים שלאחר הצגתו, שלושה מהם הוצבו בארמון ורסיי, שנים נוספים עשוים שיש ניצבים באולם יוטון שבנורפוק והעתק עשוי ברונזה ניצב בפארק אוסטרלי במידלסקס. העתק מוקטן של הכד, עשוי כסף יוצר על ידי פול סטור וניתן במתנה למלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת. העתקים מוקטנים רבים של הכד נוצרו משיש, ברונזה או פורצלן ונמכרו ברחבי אירופה.
קלמן אהרון ברתיני

קלמן אהרון בֶּרְתִינִי (או כפי שנהג לחתום: ק. א. ברתיני) (כ' בתמוז תרס"ג, 15 ביולי 1903, בריצ'יבה, בסרביה, האימפריה הרוסית – 1995, ישראל) היה משורר עברי, סופר לילדים, עורך, מילונאי ומתרגם.

ביוגרפיה

אהרן ברתיני (גולרגנט) נולד בשנת 1903 בחבל בסרביה בעיירה בריצ'יבה (בריצ'בו) שבקרבת העיר סורוקי בבסרביה, אז באימפריה הרוסית (כיום חלק ממולדובה).
למד בחדר בעיירת מולדתו ובגימנסיה עברית בבלצ'י, והשלים לימודים גבוהים במדעי היהדות באוניברסיטת קארל בפראג (1923–1925) והסורבון בפריז (1925–1927). משנת 1927 ועד 1940 לימד בבתי ספר עבריים של רשת "תרבות" בבסרביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לסיביר, שרד וחזר עם משפחתו הקטנה כפליטים, דרך אוסטריה, איטליה וצרפת. עלה לארץ עם משפחתו בשנת 1947.
שירתו התפתחה משירה מליצית בנוסח הידוע, עד לשירה אישית מודרנית. שירתו מתייחסת אל הגיל המבוגר והזקנה, נושאים שמעט מאוד משוררים עבריים מודרניים התייחסו אליהם. שיריו גם השתנו עם השינויים בטעם ובפואטיקה העברית.
ברתיני כתב סיפורים לילדים ושירים, עיבד לנוער ספרים מהקלאסיקה, תרגם עשרות ספרים ממיטב ספרות העולם והיידיש, ועוד.
ב-1977 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
קלמן אהרון ברתיני הוא אביו של המנצח גארי ברתיני.
זירוקס

פעילות בישראל

בשנת 2000 פתחה החברה סניף בישראל, עד אז נמכרו מוצריה בישראל באמצעות חברת אלדף, שהייתה בבעלות פועלים השקעות, ונרכשה על ידי חברת זירוקס העולמית. בשנת 2001 החלה לשווק בעולם את המדפסות של חברת סאיטקס הישראלית. 
בשנת 2006 רכשה את החברה הישראלית XMPie תמורת 54 מיליון דולר. חברה  המפתחת מוצרי תוכנה המאפשרים לחברות שיווק, מעצבים גרפיים ויצרניות מדפסות להפיק תוכן אישי בהתאם לפרופיל המשתמש.
Holding Out for a Hero

רקע וכתיבה

את השיר כתב והפיק ג'ים סטיינמן ביחד עם דין פיצ'פורד. בשיר הוחלט כי טיילר לא תקח חלק בהפקה או בכתיבה.
ג'ים סטיינמן גויס לעבוד על הפסקול Footeloose, שיצא עבור הסרט פוטלוס, ב-1984. סטיינמן הציע את שמה של טיילר כאשר הוא חיפש זמר שיקליט את השיר. טיילר הקליטה את השיר באולפני פאראמונט, ובשיר נעשה שימוש נרחב במגוון סרטים וסדרות שונות.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר, הופק על ידי ג'פרי אבלסון, והיה בבימויו של דאג דאודלה, ועם עזרה של קית' וויליאמס. הקליפ יצא כקליפ השני מתוך הפסקול, כשלפניו יצא הקליפ ל-"Let's Hear It For The Boy".
הקליפ מתחיל עם בוני טיילר, כשהיא בורחת מבית בוער; הקליפ מתמקד בעיקר בקרבת הבית הבוער על קצה הגרנד קניון - וברקע יש יריות ומלאכים השרים את השיר. הבוקרים הרעים לבושים בשחור, ובידיהם יש שוטים שאיתם הם מאיימים על טיילר.
לאחר מכן, מגיח ה-"גיבור", עליו שרה טיילר. הוא מציל אותה מכנופיית הבוקרים שבאו לחטוף אותה. הגיבור לבוש בבגדים לבנים, וכשהוא מציל את טיילר, הוא רודף אחרי הבוקרים ויורה בהם אך אלו בורחים.
קלאופטרה הרביעית

ביוגרפיה

קלאופטרה הרביעית הייתה בתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית. היא הייתה אחותם של תלמי התשיעי, תלמי העשירי, קלאופטרה סלנה הראשונה וטריפאינה. היא נישאה בשנת 118/119 לאחיה תלמי התשיעי עוד בהיותו נסיך. ייתכן והיא הייתה אמם של תלמי השנים עשר ותלמי מלך קפריסין למרות שחלק גדול מהחוקרים משערים שאמם הייתה פילגש מצרית ממוצא לא ידוע. 
לאחר מותו של תלמי השמיני, בחרה אשתו קלאופטרה השלישית את בנה תלמי העשירי כמלך שותף, אבל העם באלכסנדריה העדיף את אחיו הבכור תלמי התשיעי שהיה מושל קפריסין. ובשנת 116 לפנה"ס הגיע יחד עם אשתו קלאופטרה הרביעית לאלכסנדריה כדי למלוך עם אמו ואשתו במשותף. קלאופטרה השלישית מצאה שצמד האחים הם כוח חזק ורצתה להחליש את שליטתם, לכן אילצה בשנת 115 לפנה"ס את תלמי השמיני להתגרש ממנה, תלמי שהיה קשור אליה לא יכול היה להתנגד לה. במקומה היא השיאה לתלמי התשיעי את אחותה הצעירה קלאופטרה סלנה. 
קלאופטרה הרביעית ברחה לקפריסין שבאותה עת שלט בה אחיה תלמי אלכסנדר (תלמי העשירי), שם השתמשה באמצעיה הכספיים לגייס צבא. היא ניסתה להינשא לאחיה אבל הוא סרב. יחד עם הכוח הצבאי שגייסה עברה לסוריה והציעה את שירותיה לאנטיוכוס התשיעי שהיה גם בן דודה. הוא היה בנה של קלאופטרה תאה אחותה הגדולה של אמה קלאופטרה השלישית. אנטיוכוס התשיעי היה במאבק שהחל בשנת 116 לפנה"ס עם אחיו למחצה אנטיוכוס השמיני, שהיה נשוי לטריפאינה אחותה, על השליטה בסוריה. היא נישאה בשנת 114 לפנה"ס לאנטיוכוס התשיעי ובכך חיזקה את כוחו והפכה להיות אשתו הראשונה. במסגרת מאבק זה שהחל בשנת 116 לפנה"ס רדף אנטיוכוס התשיעי אחר אחיו שניסה לרצוח אותו, והבריח אותו בשנת 113 לפנה"ס מאנטיוכיה. בשנת 112 לפנה"ס צר אנטיוכוס השמיני על אנטיוכיה וכבש אותה. באותה עת שהתה קלאופטרה הרביעית בעיר. היא נמלטה למקדש דפנה שבפאתי אנטיוכיה כדי לקבל מקלט ונצמדה למזבח. טריפאינה החליטה שיש להרוג את אחותה, ועל אף התנגדות בעלה שביקש מאשתו לשקול את קשר הדם שלהם ואת קדושת המקדש, היא שלחה חיילים שיהרגו את אחותה במקדש. החיילים חתכו את ידיה, והיא מתה תוך שהיא מקללת את אחותה. בהמשך בשנת 111 לפנה"ס, לאחר שאנטיוכוס התשיעי כבש מחדש את אנטיוכיה הוא עינה את טריפאינה והרג אותה כנקמה על מעשיה. 
ייתכן והיא הייתה אמו של אנטיוכוס העשירי.
ורחובינה

יהודים

יהודים ישבו ביישוב מסוף המאה ה-19, עת הותר ליהודי גליציה להתגורר בכפרים. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, אך זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, נמלטו ממנה יהודים רבים, רובם לעיירה בוקובינה ונותרו בה כ-500 יהודים. בדצמבר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו כפרי שהוקם לידה, ובד בבד, רכושם נשדד בידי האוקראינים המקומיים. ב-19 בחודש נרצחו כל יהודי גטו זה בידי גרמנים ואוקראינים בבורות ירי שכרו היהודים בעצמם, תוך התעללות מיוחדת בנשים טרם הרצח. לאחר מכן ערכו האוקראינים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה, ורצחו אותם בנשק קר.
אבא חלקיה

אַבָּא חִלְקִיָּה היה חסיד ידוע, נכדו של חוני המעגל, שחי בסוף תקופת בית שני (בערך בזמן תחילת הספירה). בתלמוד הוא מוזכר כבעל הקפדה מיוחדת בהנהגותיו – "פועל צדק" כגון אבא חלקיה.
כמו סבו המפורסם, שחג עיגול והתפלל לגשמים, כך גם אבא חלקיה היה ידוע בכוח תפילתו, ופעם אחת כשהייתה שנת בצורת, שלחו אליו החכמים שני תלמידים שיבקשו ממנו להתפלל על הגשמים.
התלמידים מצאו אותו בזמן עבודתו כשכיר בשדה, ולכן הוא לא התייחס אליהם עד גמר מלאכתו, אז עשו דרכם יחד לביתו בעוד הם רואים אצלו כמה הנהגות משונות. אבא חלקיה, שהבין מעצמו את מטרת בואם של השניים, לא הסכים בענוותנותו לשמוע מה רצונם ממנו, ומיד בבואו לבית עלה עם אשתו לעליית הגג שם הם התפללו ונענו מיד – ענני גשם הופיעו מהכיוון שאליו התפללה אשתו, וגשם החל לרדת. אבא חלקיה חזר לאורחיו ובהיתממות שאלם לרצונם. התלמידים לא נפלו בפח והבינו שבזכותו ירד הגשם. הם שאלוהו על הנהגותיו המשונות שראו בדרך, וכן לסיבה שהגשם הגיע מהכיוון אליו פנתה אשתו ולא הוא. אבא חלקיה השיב להם על כל שאלותיהם, והסביר כי הסיבה שהיא נענתה קודם היא משום שזכותה גדולה בכך שהיא נותנת לעניים המתדפקים בדלת אוכל מוכן, בעוד הוא רק נותן להם כסף, ועליהם לטרוח כדי לקנות את האוכל.
הרמח"ל מביא במסילת ישרים את התנהגותו של אבא חלקיה, שלא התבטל מהעבודה שנשכר אליה, כמופת להימנעות מגזל: 
וכבר פטרו את הפועלים העושים אצל בעל הבית מברכת המוציא... קל וחמר בן בנו של קל וחמר לדברי הרשות, שכל שכיר יום אסור בהן שלא לבטל ממלאכתו של בעל הבית ואם עבר הרי זה גזלן. הנה אבא חלקיה אפילו שלום לא השיב לתלמידי חכמים שנתנו לו שלום שלא לבטל ממלאכת רעהו.
— מסילת ישרים, פרק י"א