google/wiki40b huggingface dataset:
אוטופיה (סדרת טלוויזיה בריטית)

רקע

הסדרה עוקבת אחרי קבוצה קטנה של אנשים המגלים עניין בכתב יד של מהדורת המשך לרומן גרפי שנקרא "ניסויי אוטופיה" שעל פי השמועות חזה את האסונות הגרועים ביותר במאה האחרונה. החלק הראשון של הרומן נוצר כביכול על ידי חולה נפש שהתאבד, ועל כן הסיכוי למצוא את מהדורת ההמשך קוסם להם. מיד לאחר הפגישה (שאחד מהם לא הגיע אליה) פוקדים את בני החבורה אסונות והם הופכים לנרדפים על ידי רשויות החוק ורשת צללים שרוצים להשיג את כתב היד ולהשתיקם לצמיתות.

תקציר העלילה

בקי - סטודנטית לרפואה, איאן - יועץ טכנולוגי, וילסון - האקר גאון, גרנט - תלמיד יסודי וביג'אן, מחליטים להיפגש בפאב כדי לבחון כתב יד שביג'אן השיג שאמור להיות מהדורת ההמשך לרומן הגרפי "ניסויי אוטופיה" אותו הם מעריצים, ושנכתב על ידי פיליפ קארוול. ביג'אן אינו מגיע לפגישה, אך השאר מתוודעים זה לזה. ביג'אן רכש את כתב היד מחנות קומיקס שבעליו נרצחים בעורמה ואכזריות על ידי שני מתנקשים מיומנים, לא לפני שהם מוסרים את זהותו של האדם שרכש את כתב היד. הרוצחים מתחקים אחרי ביג'אן ומשליכים אותו ממרפסת ביתו כדי לדמות התאבדות, אך גרנט שהחליט לא לחכות שביג'אן יצור איתם קשר והלך לביתו, היה עד לרצח ואף הצליח לקחת מן המתנקשים את כתב היד. המתנקשים לא בוחלים בשום אמצעי, רוצחים, מענים, מתחזים, הורסים חיים וטופלים האשמות שווא כדי להשיג את כתב היד. החבורה מקבלת עזרה מג'סיקה הייד - ביתו של קארוול, אותה מחפשים המתנקשים. ג'סיקה נרדפה כל חייה על ידי רשת הצללים והיא מומחית בהעלמות, הטעיה, כלי נשק וקרב פנים אל פנים. במשרד הבריאות מתכננים הפצה של חיסון ל"שפעת הרוסית" שהכתה בחלקים קטנים ומבודדים של בריטניה וגבתה כמה עשרות הרוגים. בני החבורה מבינים כי משרד הבריאות מנסה להפיץ את החיסון באמתלת שווא וכי "השפעת הרוסית" אינה קיימת ומנסים למצוא את הקשר אל כתב היד של קארוול.

המשך הסדרה לאחר עונה 2

עונה 2 נגמרה באופן פתוח ומלכתחילה תוכננה להוות בנייה לעונה שלישית אשר עמדה להתמקד במרדף של "הרשת" (המנוהלת כרגע על ידי וילסון; מר ראביט החדש.) אחר פתרון אלטרנטיבי לתוכנית המקורית של יאנוס, ולחזרתו של ארבי למשחק, אך ערוץ 4 אשר הפיק את הסדרה החליט לבטל את הזמנת העונה השלישית למרות מחאת המעריצים.
בתחילת 2015 היו שמועות על כך שרשת הכבלים המצליחה HBO תרכוש את הזכויות לרימייק אמריקאי לסדרה, ואף תיצור המשך לעונות נוספות יחד עם הכותב המקורי של הסדרה, אך לאחר חצי שנה החליטו לבטל את הפרויקט עקב שיקולי תקציב.
כיכר האוניברסיטה

כיכר האוניברסיטה (ברומנית: Piaţa Universităţii) היא כיכר מרכזית בבוקרשט, בירת רומניה. הכיכר היא קילומטר אפס של בוקרשט והייתה מוקד של הפגנות בתקופה שלאחר המהפכה הרומנית.
בכיכר האוניברסיטה שוכנים מבנים של אוניברסיטת בוקרשט, התיאטרון הלאומי על שם יון לוקה קאראג'יאלה ובית המלון אינטרקונטיננטל
חצי מרתון ולנסיה

היסטוריה

האירוע התקיים לראשונה בשנת 19911 כריצת 20 ק"מ והמשייך להתקיים בממסגרת זאת עד לשנת 2005. החל משנת 2006 הוגדל המרחק לחצי מרתון. השינוי הוביל לעלייה גדולה במספר המתחרים ובאיכות התוצאות. בשנת 2013 סיימו את הריצה מספר שיא של 9328 מתוך כ-10,300 שהחלו אותה.
בשנת 2017 קבעה הרצה הקנייתית ג'וסלין ג'פקוסגיי שיא עולם לנשים כשקבעה זמן של 1:04:51 שעות. בשנת 2018 קבע הרץ הקנייתי אברהם קיפטום בריצה שיא עולם חדש, 58:18 דקות. שנה לאחר מכן נשבר השיא בחצי מרתון קופנהגן על ידי ג'פרי קומווארור, שהוריד 17 שניות מהשיא הקודם.
אדולף ספרנג

חייו

לאחר שהשלים את לימודיו במדעי הטבע באוניברסיטת לייפציג, הוא קיבל את תואר הדוקטורט ב-1876 על עבודתו שנשאה את השם "מחקרים ניסויים על חיכוך הידראולי בתמיסות מלח". לאחר מכן הפנה את תשומת לבו למטאורולוגיה כאשר מורו, הפיזיקאי G. Wiedemann, המליץ על צירופו למצפה הימי החדש שהוקם בהמבורג, אשר מנהליו חיפשו עובדים מוכשרים חדשים. שם, במחלקה של מטאורולוגיה סינופטית, ספרנג פצח בשיתוף פעולה עם ולדימיר קפן (המפתח של שיטת קפן לסיווג אקלים) ומטאורולוגים נוספים החל מאוגוסט 1876 עד האביב של 1886. עם הבנייה של מכשירי המדידה והתיעוד המטאורולוגיים החדשניים שלו ופרסום ספרו מ-1885 על מטאורולוגיה ספרנג זכה להכרה רבה מצד הממסד המדעי. מ-1892 עד מותו עמד בראש המצפה המטאורולוגי - מגנטי שבפוטסדאם.

עבודתו

ספרנג כתב מגוון חיבורים מדעיים במגוון כתבי עת. ביניהם ישנם דיווחים על תצפיות של מזג האוויר ותיאורים מפורטים של הבנייה של ציוד מדעי. בעל חשיבות מיוחדת הוא פרסומו ב-1885 על מטאורולוגיה "Lehrbuch der Meteorologie" - העבודה השלמה הראשונה על מטאורולוגיה דינמית - שבו הוא מתאר את תחום המטאורולוגיה כמדע שבוחן תהליכים אטמוספיריים תוך התבססות על גישה מכניסטית-פיזיקלית. בכך גישתו זו, הקרובה לגישה המודרנית, הייתה שונה מגישתן של עבודות קודמות, שהייתה לגמרי תיאורית וללא בסיס מדעי מוצק. בספרו זה ספרנג הציג בשיטתיות רעיונות מטאורולוגיים עדכניים, תוך פופולריזציה של התאוריות של ויליאם פרל, גולדברג , מון ואחרים. בעשותו זאת הוא שילב בין רעיונותיו שלו לרעיונותיהם של חוקרים אלו, וספרו הכיל דיונים והשוואות מפורטות בין המודלים המטאורולוגיים השונים של דינמיקת האטמוספירה. משום כך ספרו זה הפך לאחד הטקסטים המרכזיים ללימוד מטאורולוגיה בכמה העשורים שלאחר פרסומו.
רבות מהתוצאות שהופיעו בספרו מ-1885 כבר הופיעו בפרסומים קודמים שלו. למשל, לפני כן הוא חקר את הקשר בין עוצמת הרוח לגרדיאנט הברומטרי (1876,1879) ואת השפעת החיכוך עם הקרקע על תנועת האוויר (1880). הוא היה בין הראשונים ליישם באופן שיטתי את עובדת היות כדור הארץ מערכת ייחוס מסתובבת לצורך הסברת תופעות מטאורולוגיות, ושילב את המושגים של "אפקט קוריוליס" ו"מעגל אינרציאלי" במחקרו. דרך העקמומיות של המסלול האינרציאלי של חלקיק ביחס למשטחים מסתובבים, הוא גזר את ההשפעה של הכוח המטה של סיבוב כדור הארץ (כוח קוריוליס) על הסירקולציה האטמוספירית (1884, 1881). במסגרת זו סיפק את ההסבר הראשון לתופעה הידועה כיום בשם "סחיפת בטא", הנוגעת לנטייתן של מערכות רוח סיבוביות (למשל, סופות טרופיות) לנדוד מערבה וצפונה. "משפט ספרנג" על השפעת השמש על כיוון הרוח סיפק הסבר למחזור היומי של הרוח (1881,1884).
ספרנג היה גם חלוץ בפיתוח מכשירי מדידה מטאורולוגיים. הוא תרם, בין היתר, לבניית ברוגרף, מד רוח מכני, תרמומטר, ראי עננים, מד גשם מכויל ומכונות עננים פוטוגרמטריות. נוסחת הפסיכרומטריה שלו משמשת בסיס לתכנון פסיכרומטרים. הוא אף בנה מכשירים חדשניים שהמירו את תהליך המדידה לפולסים חשמליים, זאת כדי להשיג תיעוד אוטומטי (תיעוד מרחוק) של הרוחות וכמויות המשקעים.
אטום אגויאן

השנים הראשונות

אגויאן נולד בשנת 1960 לזוג הארמני-מצרי ג'וזף ושושן יגויאן בקהיר. הוריו קראו לו אטום כדי לציין את השלמת בנייתו של הכור הגרעיני הראשון של מצרים. ב-1962 הוריו עזבו את מצרים, עברו לגור בוויקטוריה, קנדה, ושינו את שם משפחתם לאגויאן. אגויאן ואחותו, איב, כיום פסנתרנית, גדלו בקולומביה הבריטית.
כילד, ניסיונו של אגויאן להיטמע בחברה הקנדית ועימותיו עם אביו גרמו לו לדחות את התרבות הארמנית של משפחתו. עם זאת, שנים לאחר מכן, בזמן לימודיו באוניברסיטת טורונטו, הוא החל ללמוד על ההיסטוריה הארמנית. כנער, הוא החל להתעניין בקריאת וכתיבת מחזות. בין המחזאים שהשפיעו עליו היו סמואל בקט והרולד פינטר. הוא סיים את לימודיו האקדמיים בטריניטי קולג', אחת השלוחות של אוניברסיטת טורונטו. בטריניטי קולג' פגש את הרולד נהבידיאן, שהיה הכומר האנגליקני של הקולג'. נהבידיאן היה אף הוא קנדי ממוצא ארמני, ובמספר ראיונות שנתן אגויאן הוא ציין אותו כמי שהכיר לו את השפה וההיסטוריה של מורשתו האתנית.

קריירה

אגויאן החל את דרכו המקצועית ביצירת סרטים קצרים. בין השנים 1979–1985 כתב וביים חמישה סרטים כאלה, כשאת שני הראשונים אף צילם בעצמו. את סרט הקולנוע הראשון שלו, "Next of Kin" כתב וביים ב-1984. במהלך שנות השמונים ביים מספר פרקים בסדרות הטלוויזיה "אלפרד היצ'קוק מגיש", "אזור הדמדומים" ו-"יום שישי ה-13".
סרטיו הראשונים התבססו על חומר מקורי שכתב בעצמו. ב-1993 יצא הסרט "Calendar", סרטו היחיד שבו גם השתתף כשחקן וגילם את התפקיד הראשי. ב-1994 כתב וביים את "אקזוטיקה", סרטו הראשון שזכה להכרה עולמית. כוכבת הסרט, מיה קירשנר, זכתה על הופעתה בו ב"פרס המבקרים" בפסטיבל קאן.
ב-1997 כתב אגויאן לראשונה תסריט לסרט שלא התבסס על חומר מקורי שלו, אלא על רומן משנת 1991 של הסופר האמריקאי ראסל בנקס. הסרט, "המתיקות שאחרי", נחשב לסרטו הידוע והמצליח ביותר, וזיכה אותו בשתי מועמדויות לפרס האוסקר - על הבימוי ועל התסריט.
ב-2002 יצא סרטו "אררט". הסרט לא זכה להצלחה מסחרית, אך עורר תהודה רבה. היה זה סרט הקולנוע השני בסך הכל, והראשון בשפה האנגלית, שעסק ישירות ברצח העם הארמני. הסרט זכה בחמישה פרסי ג'יני (הפרס הקנדי המקביל לפרס האוסקר), בראשם הפרס לסרט הטוב ביותר.
ב-2005 ביים את הסרט "כשהאמת משקרת", שאת תסריטו כתב בהתבסס על רומן של רופרט הולמס. הסרט, בכיכובם של קווין בייקון וקולין פירת', נכשל מבחינה מסחרית וגרף הכנסות של כ-3.5 מיליון דולר בלבד.
אגויאן נוהג לכתוב את התסריטים של כל סרטיו, ובחלק מהם הוא גם שותף בהפקה. הוא נחשב כיום לאחד מהיוצרים המובילים והמוערכים של הקולנוע העצמאי. סרטיו עוסקים לעיתים קרובות בנושאים של ניכור ובדידות. מבחינה סגנונית, סרטיו מורכבים לרוב ממבנה עלילתי בלתי רציף, שבו חלק מהאירועים מוצגים מחוץ להקשרם.
ב-2004 אגויאן פתח את ה"קאמרה בר", בית קולנוע-לאונג' ובו 50 מושבים בטורונטו.
החל מספטמבר 2006 הוא משמש כמרצה אורח בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת טורונטו.
ב-2007 הוציא את "סנדרה היקרה", ספר אומנותי פרי עטו, שאת ההשראה לו קיבל מסרטו של לוקינו ויסקונטי מ-1965, "סנדרה של אלף התענוגות".
במאי 2008 הוענק לו בתל אביב פרס דן דוד, על תרומתו להשתקפות העבר ביצירות ההווה.
בשנת 2019 עלתה בהאופרה הישראלית האופרה "כך עושות כולן" בבימויו.

חייו האישיים

אגויאן נשוי לארסיני קאנג'יאן, שחקנית קנדית ממוצא ארמני, המופיעה ברבים מסרטיו. יש להם ילד בשם ארשיל, הקרוי על שמו של הצייר האמריקאי ממוצא ארמני ארשיל גורקי. המשפחה מתגוררת בטורונטו.
ב-1999 קיבל אגויאן את אות מסדר קנדה, אות הכבוד הגבוה ביותר הניתן בקנדה.
דייוויד לין

חייו

דייוויד לין נולד בשטחה המוניציפלי של העיר לונדון, להורים שהשתייכו לאגודת הידידים. לתעשיית הקולנוע נכנס לין מהתחתית. החל מעבודה זוטרה כעוזר במה ומשם המשיך כעורך סרטוני החדשות, עד אשר הגיע לעריכת סרטי קולנוע (1930).
הוא ערך 25 סרטים בטרם ביים את סרטו הראשון, "בו אנו משרתים" (In Which We Serve), ביחד עם נואל קווארד. היה זה סרט מלחמתי על מלחמת העולם השנייה שקיבל מועמדות לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. שנתיים אחר כך ביים סאגה קולנועית בשם "הגזע המאושר" שהתבססה על מחזה של נואל קווארד, וכמו סרטו הראשון, גם סרט זה עסק במלחמת העולם השנייה. בהמשך ביים עוד שני סרטים על פי מחזות של נואל קווארד, וכמו כן שני סרטים על פי ספריו של צ'ארלס דיקנס, "תקוות גדולות" ו" אוליבר טוויסט", אשר זכו להצלחה רבה. על סרטו הרביעי "פגישה מקרית" ("Brief Encounter") משנת 1945, קיבל מועמדות ראשונה, מתוך שבע, לפרס האוסקר על בימוי. 
בשנת 1955 ביים את הדרמה הרומנטית "ימי קיץ" בכיכובה של קתרין הפבורן, שצולם כולו בוונציה. הסרט, שזכה להצלחה קופתית רבה, הביא את לין לביים סרטים שוברי קופות ורבי תקציב. כששלושת הסרטים שביים מאז, "הגשר על הנהר קוואי", "לורנס איש ערב" ו"ד"ר ז'יוואגו" זיכו אותו בשני פרסי אוסקר ושלל פרסים אחרים, וכמו כן זכו להצלחה חובקת עולם. לאחר מכן ביים את הדרמה בתו של ריאן, שעסקה במלחמת העולם הראשונה ומאז לא ביים אף סרט קולנוע במשך 14 שנים, עד שב-1984 יצא לאקרנים שירת הברבור שלו, "המעבר להודו", על פי ספרו של א.מ. פורסטר, במין ניסיון לשחזר את ימיו הגדולים בסוף שנות החמישים וראשית שנות השישים. הביקורות התלהבו, והסרט גרף 11 מועמדויות לאוסקר, אולם לא זכה בקטגוריות החשובות. באותה שנה קיבל את תואר האבירות ממלכת בריטניה. הוא החל לעבוד על עיבוד קולנועי לספרו של ג'וזף קונרד, "נוסטרומו", אולם מחלת הסרטן הכריעה אותו והוא נפטר בגיל 83. "נוסטרומו" הפכה לבסוף למיני סדרה של ה-BBC.
צוות הווי פיקוד ההדרכה

התוכנית הראשונה

הצוות הוקם ב-1972 על ידי יוני נמרי. נמרי קיבץ אנשים שניסו ולא הצליחו להתקבל ללהקות הגדולות בצבא. כ-15 חברי הרכב (בהם מולי הירשברג, אבנר קנר ורותי נבון) הגיעו להקים את הצוות שנמרי היה הסולן שלו, וגם שימש כמפקד הלהקה.
התוכנית הראשונה נקראה "שמח בלב". הצוות החל להופיע עם התוכנית כבר באותה שנה, וגם להקליט כמה שירים על גבי תקליט חצי, שחצי אחד תפס שירים של הצוות, והחצי השני תפס שירים של צוות הווי סדנאי השריון. בין השירים המצליחים הופיע "כל מה שרציתי" (יוסי בכר/אלדד שרים) ששר סולו נמרי. השיר התפרסם מאוד והגיע באותה שנה למקום ה-17 במצעד הפזמונים, לצידו הופיעו עוד ארבעה שירים בתקליט ששייכים לצוות פיקוד ההדרכה. באותה תוכנית גם הוקלט השיר "חייל באפור" (דודו ברק/אפי נצר - סולו: יוני נמרי) על גבי תקליט שדרים במקביל לתקליט שהצוות הפיק, והצליח לא פחות.
הצוות הפסיק את פעילות התוכנית עם הופעות מרשימות וטובות, לאחר שגם זכה לכינוי "להקת הקצב הראשונה בישראל".
יגאל קמחי

יגאל קמחי (17 בינואר 1915 - 30 בספטמבר 1993) היה סופר עברי, מתרגם ועורך.

ביוגרפיה

יגאל קמחי, בנו היחיד של הסופר דב קמחי ואשתו רינה, נולד בירושלים. לאחר סיום לימודיו יצא ללונדון ולמד שם עיתונאות. ידיעת האנגלית שלו הביאה אותו לכהן כמתרגם בכיר במזכירות הראשית של ממשלת המנדט הבריטי. הוא שימש בתפקידו זה בין השנים 1942-1936.
בשנת 1942 התגייס יגאל קמחי לצבא הבריטי ושירת בחיל האוויר במזרח התיכון ואחר כך גם באיטליה. לימים פרסם סיפורים קצרים ראשונים, מהווי היהודים הארצישראלים בצבא הבריטי. בגמר מלחמת העולם השנייה התגייס קמחי לארגון ההגנה, ועם פרוץ מלחמת העצמאות שירת בצה"ל.
בדצמבר 1948 מונה למזכירו הפרטי של הנשיא הראשון, חיים ויצמן, ושוחרר מצה"ל. הוא כיהן בתפקיד עד מאי 1951, אז מונה לסגן מנהל של לשכת נשיא המדינה. מיד לאחר פטירתו של ויצמן פרסם ספר זכרונות על חוויותיו עם הנשיא שחלקים ממנו פורסמו בעיתונות. כשפרש מהשירות הציבורי עבר יגאל קמחי לעסקים פרטיים.
קמחי החל לפרסם סיפורים קצרים, ארצישראלים, כבר בסוף שנות השלושים, וחבר לקבוצת הסופרים הצעירים, ילידי הארץ ברובם, שלימים כונו "דור הפלמ"ח". בשנת 1944 הוציא את ספרו הראשון, "אוהלים", בו כינס את סיפוריו המוקדמים. כסופר לא התבלט קמחי בין סופרי דור הפלמ"ח. אבל הוא התפרסם כמתרגם מאנגלית של כמה מהספרים החשובים של התקופה.
יזהר כהן (מאייר)

ביוגרפיה

כהן שירת בצה"ל כגרפיקאי בעיתון "במחנה" ומאוחר יותר למד באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים ובבית הספר לאמנות "סן מרטין" בלונדון. הוא החל את דרכו המקצועית כמאייר כתבות במגזין הצרפתי L'Express. מאז הוא עוסק באיור כתבות בעיתונים רבים ברחבי העולם, בהם "לה מונד" הצרפתי, "הגרדיאן" הבריטי, "טיים מגזין" האמריקאי ועוד. כהן עוסק גם באיור עבור משרדי פרסום באירופה, וכן צייר עשרה בולים עבור הדואר המלכותי הבריטי. מדי שנה מתפרסם ביפן לוח שנה הנושא איורים פרי עטו. בישראל מוכר כהן כמאייר הקבוע של טורו השבועי של יאיר לפיד במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות. בשנת 2008 פרסם ספר ילדים ללימוד בסיסי של השפה האנגלית, המלווה באיורים המסבירים את פירושי המילים.
כהן נשוי לנועה, בתו של האמן הישראלי דני קרוון, ואב לבת. מאז סיום לימודיו בישראל התגורר כמעט ברציפות בחו"ל, בעיקר באנגליה ובצרפת.
ספקטרום השמש

עקרונות יסוד

קרינה רציפה מהשמש
גוף חם פולט קרינה אלקטרומגנטית בכל ארכי הגל, כל אורך גל מסמל קו צבע מסוים וספציפי בספקטרום ואנרגיה שמתאימה לאורך הגל.
תהליך הפליטה של כל אורכי הגל  בספקטרום השמש מתרחש הודות לטמפרטורות העצומות השוררות עלייה, השמש היא כוכב מטיפוס G לפי הסיווג ספקטרלי. כוכבים בקבוצה זו הם בעלי טמפרטורות של כ-6000⁰K ויש בספקטרום שלהם קווי מימן חלשים (בהתאם להרכבם הכימי). כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה, השמש מתנהגת כמו גוף שחור ופולטת קרינה הקרויה קרינת גוף שחור, קרינה אשר תלויה אך ורק בטמפרטורת הכוכב. קרינת הגוף השחור מגיעה מן השמש מכיוון שבטמפרטורה גבוהה כל כך האטומים של היסודות השונים בשמש מצויים במצב המעורער (כלומר מעל מצב היסוד n=1), ולכן מתרחשת תופעת פליטה של פוטונים בכל אורכי הגל. ואלה נפלטים בקרינה באופן רציף, מה שאמור ליצור לכאורה ספקטרום רציף המכיל את כל הצבעים הנראים.
אולם על כדור הארץ וגם מחוצה לו אין רואים ספקטרום רציף לגמרי של השמש, כאשר מתבוננים בו דרך מנסרות שונות. אם מביטים היטב על רצף הצבעים ניתן להבחין בקיומם של פסים כהים, הם קווי פראונהופר.
קווי פראונהופר (על שם הפיזיקאי יוזף פראונהופר) המופיעים כאשר מעבירים אלומת אור מהשמש דרך מנסרה, מאפיינים בעצם את היסודות בעלי הסבירות הגבוהה ביותר להיות הנפוצים על פני חמה. קווים אלה מופיעים עקב תהליכי בליעה בכרומוספירה של השמש.
הבליעה של האור
כאשר יסודות נמצאים במצב היסוד שלהם, בו האנרגיה של אלקטרונים היא הנמוכה ביותר, הרי שיכולה להתרחש תופעת הבליעה באטום. במהלך תופעה זו אלקטרון בולע פוטון בעל אורך גל מדויק שמתאים לאותו הפרש אנרגיה שדרוש למעבר בין המסלול הראשון (רמת היסוד, n=1) למסלול "מותר" אחר, גבוה יותר (המהווה מצב מעורר, כלומר בעל אנרגיה גבוהה). תנאים מתאימים לכך נמצאים במעטפת השמש, הכרומוספירה עם הצפיפות הגבוהה והטמפרטורה היחסית קרה לשמש עצמה. לכן גם ניתן להבחין באותם קווי פראונהופר המופיעים על פני הספקטרום המתקבל מהשמש. אותם קווים מציינים את אורכי הגל והאנרגיה של הפוטונים השונים שנבלעו על ידי היסודות הנפוצים במעטפת, לפיהם ניתן לבדוק על ידי השוואה לספקטרום פליטה של יסודות שונים, אילו יסודות מצויים על פני השמש (לכל יסוד מבנה רמות אנרגיה אלקטרוניות אופייני לו, וההפרש בין רמות המעבר מתאים לאורך גל הפוטון המתאים הנפלט.
לדוגמה: כאשר לפוטונים הנפלטים מהשמש אורך גל המתאים למעבר אלקטרון של יסוד כלשהו המצוי בכרומוספירה לרמת אנרגיה גבוהה יותר, הם ייבלעו במעברם דרכה החוצה. אמנם, לאחר מכן אטומים מעוררים אלה יפלטו פוטונים באותו אורך-גל בדעיכתם חזרה לרמות נמוכות יותר, אבל מאחר שכיווני פליטה זו אקראיים, הרי שהם יגיעו לעין הצופה על כדור הארץ, דרך אמצעים אופטיים המשמשים לכך, בעוצמה חלשה בהרבה, יחסית לפליטה ללא בליעה בכרומוספירה, עובדה היוצרת הבדלי עוצמה משמעותיים בין אורכי-הגל בספקטרום השמש, כאשר החלשים ביותר בהם, הנראים שחורים, נקראים קווי פראונהופר.
אווסטית

גנאלוגיה

אווסטית, המזוהה עם צפון־מזרח איראן ועם הפרסית העתיקה, השייכת לדרום־מערב, יחד עם לשון הג'אתה או האווסטית העתיקה (שפתם של הג'אתות, המזמורים של זרתוסטרה – האלף השני לפני הספירה) הן השפות היחידות (מתוך ככל הנראה מבחר רחב) שהשאירו עקבות כתובים; הם יחד מרכיבים את מה שנקרא השפות האיראניות העתיקות. משפחת השפות האיראניות העתיקות היא ענף של משפחת השפות ההודו־איראניות, שהיא בעצמה ענף של משפחת השפות ההודו־אירופיות.
את השפות האיראניות מסווגים באופן מסורתי כ״מזרחיות״ או ״מערביות״, ובמסגרת זו האווסטית מסווגת כשפה איראנית מזרחית. עם זאת, הבחנה זו היא בעלת משמעות מוגבלת עבור האווסטה, משום שההתפתחויות הלשוניות שאחר כך מבחינות בין השפות האיראניות המזרחיות לבין השפות האיראניות המערביות עוד לא קרו. האווסטית לא מראה אף סימן טיפוסי של השפות האיראניות ה (דרום־)מערביות שכבר ניתן למצוא בפרסית העתיקה, ולכן במובן זה ״מזרחית״ משמעותה ״לא מערבית״. אין זה אומר שהאווסטית אינה מראה מאפיינים חדשניים משלה, לדוגמה ההגייה השורקת של העיצור ב־aša, המקבילה ל־/rt/ המקורי שהשתמר בצורה הפרסית־עתיקה (arta) וגם בסנסקריט (rta)
אווסטית עתיקה קשורה קשר הדוק לפרסית עתיקה וקשורה באופן די הדוק בטבעה לסנסקריט ודית, ולדיאלקט הקדמון האיראני מזרחי עתיק של הפשטו.

š מול rt

ה־Š האווסטית ממשיכה את ה־*-rt- ההודו־איראנית. ערכה הפונטי ומעמדה הפונולוגי (פונמה אחת או שתיים) אינן ברורות במידת־מה. התנאים שתחת קיומם משתנה ה־"-rt-" ל־"-š-" מוגדרים באופן לקוי. לדוגמה, "ərəta"/"arəta" (גאת'ית/צעירה) הוא גרסה של aša, אך כותבים אותו בעקביות עם /r t/. באופן דומה כך גם ניתן למצוא את "arəti" ו־aši, אך לעומת זאת "aməša" נכתב באופן עקבי עם /š/ בעוד ש־"marəta" נכתב עם /r t/. במקרים מסוימים השינוי מתרחש רק באווסטית חדשה. לדוגמה, המלה באווסטית עתיקה לגר היא "pərətūm", בעוד שבחדשה המלה היא "pəšūm". בשני המקרים מדובר בצורות ביחסת האקוזטיב ביחיד, אך כשהמלה היא ביחסת הנומינטיב ביחיד, הגרסה באווסטית חדשה הוא פעם נוספת (ובכל הפעמים מלבד פעם אחת) עם /r t/.
בנבניסן הציעה ש־š היא רק דרך נוחה יותר לכתוב /rt/ ואין להחשיבה כרלוונטית מבחינה פונטית. לפי גריי, אנו קוראים את ה־š שגוי, ובעצם עלינו לקרוא /r r/ שערכו הפונטי אינו ידוע, אך "ככל הנראה" מייצג /r/ אטומה. 
מילר ממשיך את ההצעה שה־״Š״ האווסטית מייצגת פונמה משלה, לה הוא נתן את הסמל "Ř" ומזהה אותה מבחינה פונטית כ־[r̝̥] (האלופון האטום של "Ř" צ'כית.) הוא ממשיך ומציע שבכתיבה שחזרו את ה־״-rt-״ כשהדובר היה מודע לקשר המורפמות בין /r/ לבין /t/.
לקיאנובה

לֶקיאנוֹבָּה (בגאורגית: ლეკიანობა) הוא השם שניתן לפשיטות ביזה ספורדיות שביצעו שבטים דאגסטנים מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19.

מקור השם

מקור השם הוא מהמילה "לֶקי", השם בו כינו הגאורגים את הדאגסטנים, בתוספת מילת ייחוס, "אנוֹבָּה".

רקע

ההתקפות מדאגסטן החלו עם התפוררות הממלכה הגאורגית המאוחדת, והירידה בכוחם של הממלכות שקמו אחריה עקב מלחמת ההגנה הבלתי פוסקת מול האימפריה הפרסית והאימפריה העות'מאנית בגבולותיהן הדרומיים. בסוף המאה ה-16 נתן, עבאס הראשון (شاه عباس بزرگ) חלק מאזורי הספר של גאורגיה, בתחומי סאינגילו שהייתה באותם ימים חלק מממלכת קאחתי, לברית של קבוצת שבטים דאגסטנים שבמקור התארגנו לצורך להגנה מפני פולשים.
אף על פי שהפשיטות היו בקנה-מידה קטן, היו התקיפות תכופות והרסניות למדי לממלכה המחולקת. אנשי השבטים היו משוטטים, תופסים בני ערובה ובוזזים את אזורי הספר. מאותו זמן התפתחו התקיפות למבצע צבאי גדול בהשתתפות אלפי חיילים שהנהיגו מצביאים דגאסטניים פאודלים, ולעיתים קרובות גם בברית עם הפרסים או העות'מאנים. הממלכות שסבלו מרוב הפשיטות היו הממלכות המזרח גאורגיות, ממלכת קאחתי וממלכת כארתלי. למרות שלפעמים הפתיעו הגאורגים, הם נכשלו בבנית מנגנון הגנה אפקטיבית כנגד הלאיקנובה והיו עסוקות בעיקר במלחמות הפנימיות התדירות, ואף יתרה מזו הפושטים הדאגסטנים נעזרו תכופות במלכים והנסיכים גאורגים שנאבקו אחד בשני.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18 חיזק המלך הגאורגי וחטנג השישי את מאמציו כנגד הפולשים הדאגסטנים. בספטמבר 1722, יצא לדרך צבא גאורגי-ארמני משותף של 50,000 איש מטביליסי לגנג'ה, אליהם הצטרפו 10,000 לוחמים חמושים ומאומנים מקרבאך והרריים ארמנים, במטרה להצטרף, לכוחות הצאר הרוסי, פיוטר הגדול. פיוטר שהבטיח להגיע למלחמה כנגד הדאגסטנים ובעלת בריתם העיקרית, האימפריה הפרסית, הפר את הבטחתו וחתם על הסכם שלום עם הפרסים. אי הגעתו של הצבא הרוסי הכריחה את וחטנג להסיג את חייליו. תוך זמן קצר התמוטטה העצמאות שנמשכה מעל שתי מאות תחת הלחץ העות'מאני והפרסי ובכך התאפשרו הזדמנויות נוספות לפשיטות דאגסטניות.
בשנת 1744, תאימורז השני ובנו ארקלה השני השיבו לתחייה את הממלכות הגאורגית בקאחתי ובכארתלי וצירפו את כוחותיהם להסתערות על הפושטים הדאגסטנים. משנת 1750 ועד 1755, הם הצליחו להדוף שלוש פעמים ברציפות קואליציה גדולה של שבטים דאגסטנים שהונהגו על ידי האווארי, חאן נורסאל בק. בשנת 1774, יוצר ארקלה השני כוח צבאי מיוחד ששימשו בתחילה כאמצעי יעל כנגד הפושטים הדאגסטנים. אולם תוך זמן קצר הוא נאלץ להתמודד מול משבר פנימי בממלכתו, והוא לא הצליח לחסל סופית את האיום מההרריים הקווקזיים. בשנת 1785 ו-1787 החאן האווארי, עומר, תקף פעמיים את קאחתי והותיר מספר כפרים בגבוליה חרבות. בתחילת 1801, עם סיפוח הממלכה הגאורגית, כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית, נחלשו הפולשים משמעותית בעקבות מלחמת הקווקז. בשנת 1854 פלש האימאם שאמיל לגבולות קאחתי ותקף בתקיפה הנחשבת לתקיפה האחרונה של הלקיאנובה.
יהודה פוקס (קצין)

ביוגרפיה

פוקס נולד למשפחה ציונית דתית. אביו, הרב דוד פוקס, שימש כר"מ בישיבת נתיב מאיר, ומראשי כולל מר"ץ. התגייס לצה"ל בשנת 1987, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בשנת 1989 יצא לקורס קציני חי"ר, לאחר מאבק ממושך ברשויות הצבא שסירבו לאפשר לו זאת, והתפרסם כאחד הצוערים העיקריים אחריהם עקב הסרט התיעודי, להיות קצין, שגם תיעד את תהליך היציאה בשאלה שעבר. לאחר הקורס שימש כמפקד צוות בבה"ד 1‏. לאחר מכן עבר לחטיבת הנח"ל, שובץ בגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה בפלוגה המסייעת. בהמשך שימש כסגן מפקד הפלוגה. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 931 בין השנים 1993–1994. בהמשך מונה למפקד פלנ"ט נח"ל, ושימש בתפקיד בין השנים 1995–1997, בין היתר בזמן אסון המסוקים, שבו נספה צוות בן עשרה מלוחמי הפלוגה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 931, בתקופת אייל וייס.
באוקטובר 1999 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 931, תפקיד שבו שירת עד שנת 2001. בתקופה זו הוצב הגדוד בגזרת העיר חברון במהלך האינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש מ"מ סגן מפקד חטיבת הנח"ל עד שנת 2002. לאחר לימודים מונה לקצין אג"ם של עוצבת הגליל בין השנים 2004–2006, וסיים את תפקידו זמן קצר לפני פרוץ מלחמת לבנון השנייה. 
בשנת 2006 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד עד 30 באפריל 2008. במהלך מבצע פינוי היהודים מהשוק הסיטונאי בחברון, ספג קללות מפרופסור הלל ויס. התנהגותו של ויס זכתה לגינוי נרחב. במהלך פיזור הפגנה בגזרת החטיבה, התחולל אירוע של הכאת פעילים אנרכיסטים על ידי חיילי כוח מילואים שביצע חסימה על הציר. בעת תחקיר האירוע הודה כי החטיבה לקתה בחוסר הבנה של אופי פעילי "אנרכיסטים נגד הגדר", שהם לדבריו "פרובוקטורים מתוחכמים", ושגה בכך שלא שלח תגבורת לאירוע. בהמשך שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום בין השנים 2008–2009, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. לאחר מכן מונה ביולי 2009 למפקד בה"ד 1. בנובמבר 2010 סיים את תפקידו, לאחר שיועד לשמש כעוזרו של יואב גלנט, שאמור היה להתמנות לרמטכ"ל. לאחר שמינויו של גלנט לא יצא אל הפועל, הוחלט על מינויו למדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ב-14 במרץ 2012 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, ושימש בתפקיד עד 22 במאי 2014.
בסוף יוני 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. ב-19 במאי 2016 מונה למפקד אוגדת עזה. ב-10 באוקטובר 2018 האוגדה בפיקודו קיבלה אות הערכה מהרמטכ"ל, גדי איזנקוט, על תרומתה לחיזוק עוצמתו של צה"ל וביטחונה של מדינת ישראל, אות ההערכה ניתן על התמודדות האוגדה עם מגוון איומים רחב תוך עמידה איתנה, נחושה ויצירתית, הן בשילוב יכולות שהביאה לחשיפתן של כ-15 מנהרות טרור, הן בהובלת פרויקט בניית המכשול התת-קרקעי לאורך רצועת עזה והן במניעת פיגועי טרור וחציית המונים בעימותים בגבול ישראל - רצועת עזה. את תפקידו סיים ב-24 באוקטובר 2018. ב-4 ביולי 2019 הועלה לדרגת אלוף וב-3 בספטמבר נכנס לתפקיד נספח צה"ל בארצות הברית.
פוקס מתגורר בקיבוץ חורשים, נשוי ללילך ואב לשניים. בוגר המכללה לביטחון לאומי, בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ובעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. בן דודו הוא הבמאי איתן פוקס.