google/wiki40b huggingface dataset:
אבי ברכר

אָבִי בְּרֵכֶר (נולד ב-22 בדצמבר 1969) הוא במאי תיאטרון ורופא ילדים ישראלי.

ביוגרפיה

ברכר, בן יחיד לוויגדור, יליד רומניה, ומרים, ילידת אוסטריה, נולד וגדל בחיפה. בשנת 1987 סיים בהצטיינות את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי במגמה ריאלית.

רפואה

למד רפואה בפקולטה לרפואה של הטכניון במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1995 קיבל את התואר דוקטור לרפואה בהצטיינות.   עם סיום לימודיו שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון. בין השנים 2000–2004 התמחה ברפואת ילדים במרכז רפואי כרמל.
החל משנת 2004 עובד כרופא ילדים התפתחותי במכון לנוירולוגיה והתפתחות הילד, מטעם "שירותי בריאות כללית" ומומחה ברפואת ילדים במרפאה עצמאית. מעניק ייעוץ מקצועי בעמותת אלווין בגן לילדים בספקטרום האוטיזם וילדים עם צרכים מיוחדים.
נותן הרצאות בנושא השפעת המדיה על התפתחות ילדים.

תיאטרון

בגיל 8 לקחו אותו הוריו להצגה "הכתובה" בתיאטרון הבימה, בכיכובם של נסים עזיקרי וליא קניג. ברכר הוקסם ומאותה עת ואילך צפה בהצגות רבות וקרא ואסף אלפי מחזות. במהלך תקופת ההתמחות שלו ברפואה, החליט להגשים את חלומו וללמוד תיאטרון. הוא בוגר תואר ראשון במסלול בימוי של החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיו ביים שלוש הצגות באורך מלא: "חתונה בורגנית קטנה", "שלום ולהתראות" ו"ספק".
משנת 2003 ברכר חבר ועדת הרפטואר של "תיאטרון הצפון" בקריית חיים. בשנים 2004-2002 היה גם חבר האקדמיה לפרס התיאטרון הישראלי.
ברכר עיבד את "סיפורו של סוס", יצירתו של לב טולסטוי, לתיאטרון. המחזה הוצג ב-2006 בפסטיבל הצגות היחיד מסרחיד בבימויו של ברכר בשפה הערבית וזכה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל.
ב-2008 ביים את "כל הגברים אותו דבר" שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר במסגרת פסטיבל ACT2, ההצגה המשיכה ורצה בתיאטרון תמונע וברחבי ישראל. כותב המחזה הוא מאור הרוש, שגם שיחק בהצגה, ולצדו שיחקה בתחילה מלי לוי ואחר-כך ענת מגן-שבו וליטל שוורץ לסירוגין. 
ב-2009 ביים את מופע השירים "בנימה אישית" מאת מייק ברנט, שהציג בתיאטרון הספרייה ורץ ברחבי ישראל. הזמר הוא גיא הררי והמנהל המוזיקלי הוא קובי ארליך. 
ב-2013 ביים את המחזה "Cock" מאת מייק ברטלט במסגרת תיאטרון תהל. ההצגה עוסקת בג'ון, גבר שיצא מהארון וחי שבע שנים עם גבר, ובהמשך מתאהב באישה וצריך לבחור בין שניהם. ברכר ביים את ההצגה בתוך זירת אגרוף. 
מיוני 2008 ברכר מנהל את ארכיון הקאמרי ביחד עם יורם אמיר. ברכר ארגן גם את הארכיון של תיאטרון חיפה בשנים 1988–2003. 
ברכר הוא ממקימי קרן "רז-רם", קרן המסייעת ליתומים החל משנת 1999 לקדם את עצמם בתחומי אמנות שונים. שימש עד 2005 בתור מזכיר הקרן. החל משנת 2014 מכהן כיו"ר הקרן.

טלוויזיה

בשנים 2011–2012 הגיש פינת המלצות תרבות בימי חמישי ב"חדשות המקומיות" בערוץ 3. בשנת 2014 השתתף בפרק שעסק באבהות חד-הורית במסגרת תוכנית הטלוויזיה "משפחה מאושרת בשישה שיעורים", שיצר אייל דורון ושודרה בערוץ 2, בהנחיית יורם יובל ואירי ריקין.
צ'י-יינג

הביקור בניו יורק

"צ'י-יינג" הייתה האוניה הסינית הראשונה שביקרה בניו יורק. היא נקשרה ברציף באטרי (Battery) בקצה הדרומי של מנהטן ביולי 1847, וזכתה לקבלת פנים נלהבת.
אנשי הצוות הקנטונזים כעסו ובצדק, משום שהשכירו עצמם להפלגה בת שמונה חודשים אל סינגפור ובאטאוויה (כיום ג'קארטה). עשרים ושישה מתוכם עזבו, ולפחות כמה מהם "הוצגו" על ידי מפיק המופעים והקרקסאי פיניאס טיילור ברנום ברפליקה של "צ'י-יינג", אותה בנה בהובוקן (Hoboken) ושלדבריו נגררה במיוחד מסין. 26 האנשים שעזבו את "צ'י-יינג" שבו אל קנטון על סיפונה של האונייה "קיינדיס" (Candace) ב-6 באוקטובר 1847. צוות ה"צ'י-יינג" המדומה תוארו על ידי העיתון Brooklyn Eagle כשליש לבנים ושני שלישים כושים או מולאטים, כך שקרוב לוודאי שסינים מ"צ'י-יינג" האמיתית לא נמצאו מעולם על ספינת הבדים של בארנום. 
האונייה שהתה חודשים אחדים בניו יורק, וביקרו בה 4,000 תיירים מדי יום, אשר שילמו 25 סנט כדי לעלות על סיפונה ולחזות מקרוב בה ובאנשי צוותה.
"צ'י-יינג" הגיעה אל בוסטון ב-18 בנובמבר 1847 ולדברי העיתון Boston Evening Transcript משנה זו, נקשרה סמוך ל-Charles River Bridge. אנשים רבים ביקרו בה, ובחג ההודיה הגיע מספרם לארבעת אלפים או חמשת אלפים איש.

אחריתה

"צ'י-יינג" נגררה מלונדון אל הנהר מרסי על ידי גוררת הקיטור "שאנון", הגיעה ב-14 במאי 1853, ועגנה ליד רוק פרי בחוף צ'שיר. ב-29 בספטמבר 1853 התכוננה הג'ונקה לצאת אל מעבר לים בתוך שלושה שבועות, אך פורקה "למטרות מחקר" על ידי "רדהד, הרלינג אנד בראון". שנתיים אחר כך דיווח השבועון Plymout and Devonport בגליונו מיום 6 בדצמבר 1855, כי "הג'ונקה הסינית, שמשכה בעבר קהל רב, נרקבת כיום מוזנחת וללא טיפול בחוף טרנמר פרי ממול ליברפול".
Breakdown

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארי עצמה, אנתוני הנדרסון, צ'ארלס סקרוגס וסטיב ג'יי והופק על ידי קארי עצמה, ג'יי ושון קומבס. בדומה לסינגלים אחרים מהאלבום, יצא השיר באופן מוגבל בעולם בשל הסכסוך של קארי באותה תקופה עם סוני מיוזיק, חברת התקליטים הראשית של קארי.
מבחינה לירית, מתאר השיר את תחושת הכאב והדיכאון שחווה אדם אשר נעזב על ידי האדם שהוא אוהב. השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה.

וידאו קליפ

בווידאו קליפ של השיר נראית קארי שהיא מחליפה מגוון של תלבושות ואיפור מסצנה לסצנה. בשתי הסצנות העיקריות שבקליפ נראית קארי לבושה בבגדים בסגנון פלמנקו תוך ריקוד על כיסא עם שתי רקדניות אחרות. בסצנה האחרת רואים את קארי ואת Bone Thugs-n-Harmony משחקים בקזינו.
נכון לדצמבר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-19 מיליון צפיות.

הופעה והצלחה

את השיר ביצעה קארי בתאריכים נבחרים בסיבוב ההופעות לקידום האלבום, ובנוסף בסיבוב ההופעות "Adventures of Mimi Tour" ב-2006. בעקבות השחרור המוגבל של השיר בעולם הוא כשל מלהיכנס למצעדים של מדינות העולם מלבד אוסטרליה וניו זילנד שם הגיע למקומות 38 ו-4 בהתאמה.
בארצות הברית השיר יצא לרדיו בלבד מה שלא אפשר את כניסתו למצעד הרשמי של המדינה אך נכנס למצעד הרדיו במקום ה-53, ולמקום ה-4 במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ, שם גם נכנס למקום ה-28 במצעד סיכום השנה שלהם.
ג'יין סטנפורד

שנותיה הראשונות ונישואים

ג'יין לת'רופ הייתה בתם של החנווני דייר לת'רופ וג'יין אן (שילדס) לת'רופ. היא למדה באקדמיה האלבנית לבנות, בית הספר לבנות הוותיק ביותר במדינה. היא נישאה ללילנד סטנפורד ב-30 בספטמבר 1850, והתגוררה איתו בפורט וושינגטון, ויסקונסין, שם למד משפטים מאז 1848.
הזוג סטנפורד גרו בפורט וושינגטון עד שב-1852 שריפה כילתה את אוסף ספרי המשפטים של בעלה ודברים אחרים, ואז חזרו לאלבני. לילנד עבר לקליפורניה כדי להצטרף לאחיו בעסקי מסחר הקשורים להבהלה לזהב בקליפורניה, בזמן שג'יין נשארה באלבני עם משפחתה. הוא חזר ב-1855, ושנה לאחר מכן הם עברו לסן פרנסיסקו, שם הוא עסק בעסקי מסחר בקנה מידה גדול. לילאן היה בין המייסדים של הסנטרל פסייק רייל רואוד, וכיהן כנשיא שלו מ-1861 עד מותו בשנת 1893. הוא היה גם הנשיא של הסאות'רן פסיפיק רייל רואוד מ-1868 עד שהודח מהתפקיד על ידי קוליס הנטינגטון פוטר בשנת 1890.

אוניברסיטת סטנפורד

אחרי מות בנם היחיד לילאנד סטנפורד הבן, ב-1884 בזמן טיול באיטליה, לילאנד האב פנה אל אשתו ואמר "הילדים של קליפורניה יהיו ילדינו". אז הם ייסדו את אוניברסיטת לילאנד סטנפורד הבן לזכר בנם. האוניברסיטה נפתחה ב-1891,. אחרי מותו של לילאנד האב ב-21 ביוני 1893, ג'יין ניהלה את האוניברסיטה. האוניברסיטה ספגה מספר בעיות כלכליות בגלל מותו של לילאנד, והנאמנים דגלו סגירה זמנית של האוניברסיטה עד שאפשר יהיה לפתור בעיות מס וסוגיות משפטיות, אך היא התעקשה שהאוניברסיטה תמשיך לפעול. במהלך השנים שלאחר מכן היא הפעילה את האוניברסיטה כאילו היה זה ביתה שלה; תשלום משכורות מתוך מהכסף האישי שלה ולמשכן את תכשיטיה כדי לשמור על תוכנית הבנייה של האוניברסיטה.
טבח סרמאשו

טבח סרמאשו התרחש בלילה שבין 16 ל-17 בספטמבר 1944 על גבעה בשם סוסקוט (Suscut) בגבול היישוב קמראשו (Cămăraşu), בנפת סרמאשו (Sărmaşu) אשר ברומניה. במהלך הטבח רצחו ז'נדרמים ואנשי צבא הונגרים 126 יהודים ובהם גברים, נשים, זקנים ילדים ותינוקות.
סרמאשו נמצאת בטרנסילבניה, ונותרה בידי הרומנים גם לאחר תכתיב וינה. ביום 27 באוגוסט 1944 הודח השליט הרומני יון אנטונסקו ורומניה, שהייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, החליפה צד ועברה למחנה בעלות הברית שלחמו נגד גרמניה. בתגובה, פלשו כוחות צבא גרמניים והונגריים לחלק הרומני של טרנסילבניה וכבשו חלק ממנו ובין היתר, ביום 5 בספטמבר, את אזור סרמאשו. יומיים לאחר מכן, ב-7 בספטמבר, התאספו נכבדי המקום בחשאי בביתו של יוליו ורגה (Varga Iuliu), בעל בית המרקחת. בכינוס זה החליטו הנכבדים על מעצר היהודים והעבירו את החלטתם לכוחות ההונגריים ששלטו במקום. בכינוס לקחו חלק, בנוסף למארח, לאשתו יקטרינה (Ecaterina) ולדניאל בתלם (Bethlem Daniel), בנם המאומץ יוזף בירו (Biro Jozef), קצין מילואים שמונה למפקד הנפה, בלה קמן (Kemeny Bela), מוכתר סרמאשו, אלכסנדרו בטג (Betegh Alexandru), מוכתר באלדה, שטפן מויטלי (Moitelly Ştefan) ויוסיף גל (Gall Iosif), מוכתרי סיליוואש (Silivaş), קארוי ואצ'מן (Vacsman Karoly) ובנו אלמר (Elemer), מוכתרי טקשור (Tăcşor).
למחרת נעצרו כל 127 יהודי המקום והועברו לגטו מאולתר שם הוחזקו כלואים, בעוד שרכושם ובתיהם נשדדו. ב-16 בספטמבר העביר קפטן לאסלו לאנץ' (Lancz Laszlo) הוראה טלפונית למחלקת הז'נדרמים המקומית, לעבור לחיסול היהודים. גויסו 20 יהודים מבין הכלואים ונלקחו לגבעת סוסקוט, שם הצטוו לחפור שני בורות גדולים. בלילה הועברו בכפייה ותוך שימוש רב בכוח כל היהודים לגבעה, ועל הגבעה נרצחו באכזריות, הוטלו לתוך הבורות ונקברו, חלקם בעודם עדיין בחיים. רק יהודי אחד ניצל.
לאחר שהכוחות הרומנים כבשו את האזור מחדש, המקרה נחקר והמעורבים נשפטו, חלק שלא בפניהם. במהלך החקירה נחפרו שני הבורות ונחשפו הגוויות. אחד מעדי הראיה לחשיפת הגוויות סיפר: "...הרבה גופות, בעיקר בבור השני, שם היו יותר נשים וילדים, ניכרו בהן סימנים לאלימות פראית, גולגולות מרוצצות, גם של ילדים, ממכות חזקות של חפצים קשים וחדים (קתות רובים, מכושים, אתים וכו'), הרבה גופות היו מנוקבות או קרועות על ידי כלי נשק קרים, חלקן עם עצמות גפיים עליונות או תחתונות שבורות. הגופות הוטלו אחת על השנייה ללא סדר כלשהו, אך נמצאו גם גופות מחוברות, בעל מתחבק עם אשתו, אב מצמיד לחזהו את ילדו...".
מתתיאס קארפ כתב על הפרשה ספר בשם "Sărmaş, una dintre cele mai oribile crime fasciste" (סרמאש, אחד הפשעים האיומים ביותר של הפשיזם).
בנוסף לפשעיהם בסרמאשו, אותם אנשי צבא הונגרים היו מעורבים גם ברציחתם של 13 יהודים, מרביתם נשים שנאנסו לפני רציחתן, ביישוב לודוש (Luduş) בימים שבין 5 ל-13 בספטמבר.
ארבע הפינות

מחלת ארבע הפינות

מחלה בלתי מזוהה  שפרצה באזור ב-1993 כונתה "מחלת ארבע הפינות" על שם האזור בו התגלתה. המחלה לוותה בשיעורי תמותה גבוהים (75% מהחולים - רובם צעירים ובריאים - מתו)
.
ירו בלו

קריירה

בלו החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של מועדון קטן בניגריה. בשנת 2005, בהיותו בן 17, הוא עבר לקבוצת הנוער של מכבי חיפה. בעונתו היחידה בקבוצת הנוער הוא כבש שמונה שערים במסגרת הליגה הלאומית לנוער (כיום ליגת העל לנוער), וסיים עמה במקום השני בליגה.
לאחר שהפגין את כשרונו בקבוצת הנוער, החליטו ראשי מכבי חיפה להעלות את בלו לקבוצה הבוגרת, והשאילו אותו להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית על מנת שיצבור ניסיון. הוא הצטיין רבות בנצרת עילית, כבש 11 שערים בליגה, וסייע לקבוצה להישאר בליגה הלאומית. הוא החל להתבלט כבר במשחקו השני בקבוצה זו, בגביע הטוטו לאומית מול הפועל באר שבע, כאשר כבש שלושה שערים.
בקיץ 2007 חזר בלו באופן זמני למכבי חיפה, על מנת לסייע לה בשני משחקיה בגביע האינטרטוטו מול גלוריה ביסטריצה. לאחר מכן הושאל בלו פעם נוספת, הפעם לעירוני קריית שמונה, ובכך ערך את הופעתו הראשונה במסגרת ליגת העל לבוגרים. בעונתו הראשונה בקריית שמונה, 2007/2008, היה בלו הכובש המוביל של הקבוצה עם עשרה שערי ליגה, כולל שלושער מול מכבי הרצליה.
אף על פי כן, לקראת סיום אותה עונה סבל בלו מפציעה קשה ברגלו, שהשביתה אותו לתקופה ארוכה. הפציעה מנעה ממנו לחזור לשחק במכבי חיפה, וכן לשחק עבור הנבחרת הצעירה של ניגריה. הוא חזר לשחק עבור קריית שמונה רק באמצעה של העונה הבאה, 2008/2009. בלו הספיק להבקיע שלושה שערים ב-15 משחקים ששיחק עד לסיום העונה, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ 2009 חזר בלו למכבי חיפה. הוא כבש צמד שערים במשחק הגומלין מול גלנטורן במוקדמות ליגת האלופות, אך עקב ריבוי החלוצים בסגל הושאל פעם נוספת, ליריבה העירונית הפועל חיפה, ובשנת 2010 עזב את מכבי חיפה מבלי ששיחק במדיה בליגה, ובסך הכל רשם 6 הופעות במדי מכבי חיפה בכל המסגרות. בלו עבר לקבוצת וסלוי הרומנית, שם שיחק עד לסוף עונת 2011/2012.
לקראת עונת 2012/2013 חתם בלו בבני סכנין, ובמדיה כבש 7 שערים בליגת העל. לקראת עונת 2013/2014 חתם על חוזה לשנתיים במ.ס. אשדוד, ובעונתו הראשונה בקבוצה כבש שמונה שערי ליגה. בעונת 2014/2015 כבש ארבעה שערי ליגה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה, ושוחרר מהמועדון.
זבולון קוורטין

קורות חיים

זבולון (הכהן) קוורטין נולד בחונורוד, (נובוארכנגלסק), אוקראינה, למשפחה חסידית שעסקה במסחר בטקסטיל. בילדותו עבד בעסקי המשפחה, והיה גם שוליה של כורך ספרים ומנעולן. גיסו, שהתרשם מקולו, דחק בו לפתח את כשרונו, אך קוורטין התעניין יותר באופרות ומוזיקה קלאסית. מאוחר יותר אביו הביאו לפני החזן ירוחם בלינדמן (הידוע גם כ"ירוחם הקטן") שיחווה את דעתו על כישוריו. בספרו האוטוביוגרפי סיפר קוורטין כי האב לא התלהב מהרעיון, והעדיף שהילד יעבוד עם המשפחה.
ב-1894 קוורטין התחתן, ובשבת לאחר החתונה התאכסן אצל משפחת חותנו באליזבטגראד (היום: Kirovohrad). כשנקרא על ידי הגבאי לקרוא את ההפטרה, הרשים את הקהל, והתבקש להוביל את תפילת מוסף שאחריה, וזו הייתה כנראה תחילת הקריירה שלו. לאחר מכן נסע ללמוד חזנות בווינה, וביוני 1896 הופיע בקונצרט הפומבי הראשון שלו. בשנים הבאות המשיך להופיע בבתי כנסת ובאולמות קונצרטים ברחבי אירופה וכיהן כחזן באוקראינה ובבודפשט.
ב-1903 מונה לשמש כחזן ראשי בבית הכנסת של הקהילה היהודית בווינה, בשכר גבוה במיוחד. ב-1914 הוזמן לסיבוב הופעות בארצות הברית בשכר שיא של 30,000 דולר, אך עקב מלחמת העולם הראשונה נדחתה הנסיעה והוא נשאר בבודפשט. ב-1920 מימש את ההזמנה והגיע לארצות הברית. הופעתו הראשונה הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק. הייתה זו הופעה לא מוצלחת במיוחד, אך בהופעה הבאה באולם ה"היפודרום" התעלה על עצמו ומשם יצא לסיבוב ברחבי יבשת אמריקה. בתום הסיבוב החליט להשתקע בארצות הברית, והתמנה לחזן בבית הכנסת "טמפל עמנואל" שבברוקלין, בשכר שיא של אותם ימים – 12 אלף דולר.
ב-1926 ביקר בארץ ישראל, ובביקורו השנייה ב-1929 החליט להישאר בארץ ישראל ורכש בית על הכרמל.
ביאנואר 1931 חזר בפעם השלישית, וביחד עם שותפו יהודי אמריקאי מר. כס בנה שכונת אחווה בתל אביב, וגם השקיע כספים ברכישת קרקעות ונטע פרדס תפוזים על יד גדרה, אך הערבים השמידו וב-1937 שב לארצות הברית והתמנה לחזן בניוארק, ניו ג'רזי. קוורטין נפטר ב-3 באוקטובר 1952, והובא לקבורה בישראל.
הגלריה הלאומית הישנה (ברלין)

היסטוריה

הגלריה הלאומית של פרוסיה נוסדה בשנת 1861 בעקבות תרומה של 262 תמונות שנתרמו על ידי הבנקאי יוהאן היינריך ואגנר. האוסף הוצג באקדמי דר קונסט. המבנה הנוכחי, שצורתו כצורת מקדש רומי נבנה על פי תוכניות של האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר בשנת 1865 בהתבסס על תוכנית ראשונית שהכין מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי. המבנה הוקם בין השנים 1869–1876 בפיקוחו של היינריך סטראק.
המבנה ניזוק באופן קשה בהפצצות האוויר במלחמת העולם השנייה. חלקי המבנה שלא ניזוקו נפתחו לציבור בשנית בשנת 1949 אולם שיקום המבנה נמשך עד שנת 1969 בשל קשיים למצוא תקציבים לשיקום. בין השנים 1998–2001 שופץ המבנה בשנית, ונוספו אולמות תצוגה בקומתו העליונה של המבנה בו מוצגים ציורים בסגנון רומנטי.

אוספי המוזיאון

אוספי המוזיאון כוללים יצירות בסגנון קלסי ורומנטי (ובהן יצירות של קספר דוד פרידריך, קארל פרידריך שינקל וקארל בלכן), יצירות אמפרסיוניסטיות מצרפת (ובהן יצירות של אדוארד מאנה וקלוד מונה) וכן אמנות מראשית המאה ה-20 בסגנון מודרני (יצירות של אדולף פון מנזל ומקס ליברמן).
יוהל איקנאל

יוהל איקנאל הייתה שליטת עיר המאיה פלנקה מ-23 בדצמבר 583 עד מותה ב-4 בנובמבר 604.
היא עלתה לשלטון בנסיבות לא ידועות כשנה לאחר מותו של קאן באהלם הראשון. ייתכן שהייתה בתו או אחותו, אם כי אין כל עדות לכך. היא הייתה השליטה הראשונה הידועה בתולדות המאיה, ואחת משתי הנשים היחידות שאי פעם שלטו בפלנקה. ידוע רק על שני אירועים מתקופת שלטונה: ב-20 באוגוסט 593 התקיימו חגיגות גדולות לרגל סיום תקופה בלוח השנה. ב-23 באפריל 599 ספג צבאה מכה קשה מידי צבא העיר היריבה קאלאקמול, אשר חדר עד מרכז פלנקה וגרם נזק רב. המקורות מציינים ששלושת האלים של פלנקה "הושלכו לארץ". בעקבות התבוסה פלנקה שמרה על עצמאותה, אך נראה כי יוהל איקנאל ויורשיה היו מחויבים לחלוק כבוד לשליט קאלאקמול.
לאחר מותה עלה לשלטון יוהל מאט. ייתכן שהוא היה בנה. בתקופת שלטונו, היה ג'נהב פאקאל דמות משפיעה מאוד בפלנקה, כך שכנראה הוא היה בעלה של יוהל איקנאל, או בן נוסף שלה.
הגישה הביקורתית למשפט

הגישה הביקורתית למשפט היא זרם המאפיין את הביקורת המשפטית החל משנות ה-70 של המאה ה-20. היא מכונה גם ביקורת רדיקלית. זרם זה רואה במשפט חלק בלתי נפרד מהפוליטיקה, בחזקת חוק הוא פוליטיקה. גישה זו של המשפט מהווה למעשה חלופה לגישת המשפט הליברלי, זרם זה בעל השלכות על מגוון תחומים: שפה, תקשורת, משפט ועוד. הגישה הביקורתית מניחה ביסודה שהמציאות איננה כפי שאנו צופים בה במבט ראשוני - כלומר אין היא שחור או לבן - אלא נקלטת מלכתחילה כהבניה תרבותית. הגישה הביקורתית למשפט מבקרת גישות פרשנות שונות ובמקביל מרוממת תפישה כיצד יש לפרש את המשפט. על-פי גישה זו כללי הפרשנות אינם מובילים לפתרון אחד, מכיוון שלכל מקרה ניתן להציג כללי פרשנות שונים, ובשל כך יש חוסר תועלת בכללי הפרשנות של השופטים. 
על-פי גישה זו, המשפט נועד לתת פתרונות לבעיות הווה ובהיעדר אפשרות לכוון את הפרשן, עליו ליתן את הפירוש הסביר. לפי גישה זו על הפרשן לבחור את הפרשנות הראויה בעיניו. על דרך זו כתבה השופטת שושנה נתניהו: "נקודת המוצא לפרשנות, לא נקודת הסיום... עדיין יש לבחון את מטרתה של ההוראה ואת תכליתה ולבחור בין האפשרויות השונות שיש להן נקודת אחיזה בלשון ההוראה את הפירוש שיביא להגשמת מטרתה". וכן השופט אהרון ברק הוסיף: בדרך כלל יש למצוא נקודת אחיזה ארכימדית למטרה בלשון החוק, אך באותה המידה אין השופט רשאי להסתפק בבדיקה הלשונית, שכן החוק אינו אך טקסט בלשני גרידא. החוק הוא יצירה נורמטיבית, הבאה להגשים תכלית חברתית, והוא ביטוי למדיניות. על הפרשן לחשוף, מבין קשת האפשרויות הלשוניות, אותה משמעות אשר תגשים את מטרת החוק."
בבסיס הגישה הביקורתית למשפט עומדת ההנחה שהעולם המשפטי הוא מעשה ידי אדם ובבסיסו ערכים, אמונות ואינטרסים. התפיסה הביקורתית גורסת שיש לחשוף את ההנחות הללו ולבארן מתוך מגמה להביא לשינוי הסדר החברתי, הכלכלי והמשפטי. לדוגמה: שלטון החוק, מתאר כביכול מוסד אבסטרקטי נייטרלי. הגישה הביקורתית אומרת שזהו שלטון בני אדם שאינו נפרד מן הפוליטיקה, התרבות, הערכים וההעדפות הן של המחוקקים והן של השופטים. הגישה הביקורתית יוצאת נגד הצגת המשפט כנייטרלי, כאובייקטיבי או כפורמלי.
נעמי וולפסון

נעמי וולפסון (נולדה ב-1958) היא פסיכותרפיסטית ומטפלת אישית וזוגית, יועצת נישואין, ומחברת ספרים על זוגיות בגישה יהודית.
וולפסון היא בתו של הרב משה בוצ'קו, ראש ישיבת עץ חיים במונטרה שבשווייץ. היא ממקימות התוכנית "אחותי כלה" ב"צהר" להכשרת מדריכות של כלות חילוניות.
וולפסון היא תושבת היישוב פסגות, נשואה לרב אברהם וולפסון, ר"מ בישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים, ואם לשמונה.
אוי הלב הפתי והמגוחך

"אוי הלב הפתי והמגוחך", החלק הראשון מאלבומו המרובע (אלבום בעל ארבעה פרקים) של הזמר-יוצר הישראלי אריק ברמן. פרק זה יצא לאור בחודש אפריל 2011.
את האלבום המרובע, שנקרא "גבר אישה והווילדרנס - סיפור הדרכים של אריק ברמן" כתב, הלחין והקליט אריק בעודו מטייל בארצות הברית, טיול שאליו יצא ל"תקופת זמן בלתי מוגבלת", אך הסתכם כטיול שארך כ-9 חודשים. כשחזר, פרש את האלבום על פני 9 חודשים - כאורך הטיול. לפני שיצא למסע, הקליט ברמן את אלבומו השלישי - "הקלטות מרתף - חלק א' (ברוח המשבר הכלכלי של 2009)", שלא זכה לפרסום רב ולא השתחרר לרדיו "במודע", על פי ברמן. האלבום נשאר לא חשוף ונוצר במהדורה מוגבלת בלבד, דבר שהפך אותו למעין פריט אספנים.
האלבום "אוי הלב הפתי והמגוחך" נמכר בתוך אריזות בד עם דוגמאות וצבעים שונים וייחודים, מחתיכות בד שנאספו ונשלחו לברמן על ידי מעריצים.
שירי הפרק הראשון, כמו כל שירי האלבום המרובע, מתפרסמים בהדרגה: כל שבוע מתפרסם שיר אחד באתר הרשמי של ברמן. בין פרק לפרק יש הפסקה של מספר שבועות, שבהם משתחרר הפרק לחנויות וברמן יוצא לסבב הופעות, שבהן הוא משלב שירים חדשים וישנים. בכל פרק ישנם 9 שירים.
Mako

מקור השם

השם מאקו הוא הלחם בסיסים מקוצר/קטום של צמד המילים "מה קורה?", שנכתב בעברית דווקא עם האות א' (במקום עם האות ה'), כתעתיק של שם האתר באנגלית – mako.
אגדה יפנית

תוכן השיר

מילות השיר מדברות על צייד שבסופו של יום-ציד לא מוצלח רואה באגם זוג ברבורים ומוציא את תסכולו על אחד מהם ויורה בו חץ. בלילה באה אליו בחלום הברבורה בדמות נערה, מבכה על מות אהובה וקוראת לצייד לחזור לאגם. למחרת הצייד שב לאגם, ובראותו, מנקרת הברבורה בבשרה עד מוות.
פירוש אפשרי של השיר מציג את הצייד, שמסמל את חוסר הסבלנות, הכעס והרוע בעולם, מול הברבורים הלבנים והטהורים, שמסמלים את הטוב והאהבה. בסופו של השיר מחליטה הברבורה ל"התאבד" בזמן שהצייד צופה בה, כדי לגאול עצמה מהכאב על מות אהובה ולנסות במותה לגרום לצייד ייסורי מצפון שאולי יגרמו לו לתקן את דרכיו. השיר מסתיים במילים "כל העולם דממה. כל העולם שממה", שמרמז על אדישות האנושות לעוולות העולם.

לחן השיר

מלחין השיר הוא אריאל זילבר, ומבצעו המקורי הוא ליאור ייני. ייני הופיע בסרט "לאן נעלם דניאל וקס" כמלחין שעובד על השיר שאמור להיות הלהיט העברי שיוצא בתקופה הקצרה שבה הוא מתכוון להישאר בארץ. הלחן האקזוטי, עם צלילים חריגים יחסית שמניעים את הנרטיב במנגינה ייחודית היוצרת אווירה קסומה, שמנור ראה כאינטרפרטציה למוזיקה יפנית.

מבנה השיר

השיר מורכב מ-4 בתים. בשני הבתים הראשונים יש 16 שורות בבית השלישי יש 10 שורות ובבית הרביעי יש 2 שורות.
הבית הראשון מתאר את יומו של הצייד. בנוסף הוא מתאר את הברבורים ומציג שהצייד שלח חץ בברבור אחד.
הבית השני מתאר את חלום הצייד שבו הוא פוגש את הברבורה והיא מזמינה אותו לבוא לנהר.
הבית השלישי מתאר בואו של הצייד לנהר ואת מות הברבורה.
הבית הרביעי מתאר את תגובת העולם למקרה.

נסיבות כתיבת השיר

השיר "אגדה יפנית" נכתב במסגרת הסרט "לאן נעלם דניאל ווקס". עלילת הסרט עקבה אחרי זמר ישראלי ששהה שנים בארצות הברית והגיע לחופשת מולדת על מנת לחפש את חברו לתיכון, דניאל ווקס שהיה "מלך הכיתה" והשפיע על כל בני מחזורו.                                           באחת הסצנות הזמר היה צריך לשיר שיר מקורי. את הלחן לשיר החדש חיבר אריאל זילבר והוא גייס את אהוד מנור לטובת כתיבת המילים. למנור הזכיר הלחן מנגינה יפנית ובהשפעת ספר שקרא באותם ימים על יפן החליט לתת לשיר החדש את השם "אגדה יפנית" ולגלול סיפור אגדה נוגה ומרגש. 
התרבות היפנית מתבטאת בשיר זה באמצעות הלחן הקסום של אריאל זילבר ובאמצעות הסיפור שהשיר מגולל. "היא שלחה מקורה, וקרעה בבשרה" הסיטואציה של להרוג את עצמך במו ידיך מאפיינת ומייחדת את התרבות היפנית.
Ring of Elysium

עלילת המשחק

במסגרת המשחק, שישים אנשים לכודים בתוך הר שלג, שהותקף על ידי סופת השלג המכונה "Ymir". ניתן לצאת מההר רק באמצעות טיסת הצלה; טיסה זו יכולה להציל רק עד ארבעה אנשים. הלכודים שניצלו חייבים להקדים את הסערה המתקרבת תוך הריגת שאר המתחרים. שחקנים מצוידים בסנובורד, טיפוס ציוד, או גלשון, כדי לחצות את השטח מושלג ולהסתגל קרבות ומצבים אינטנסיביים אחרים.

פיתוח

משחק המחשב "Ring of Elysium" הוא פיתוח מחדש של משחק מוקדם יותר, אשר נקרא "Europa". המשחק מפותח עם מנוע "QuickSilverX", השייך לחברת "Tencent Games".
גרסת הבטא הסגורה של המשחק דרך הפלטפורמה "Garena Launcher"; השימוש בגרסה זו של המשחק תם ב-10 ביולי 2018 בתוך השרת התאילנדי שלו, וב־4 ביוני 2018 בתוך השרת האינדונזי שלו.
זוזנה רוז'יצ'קובה

ילדותה ונעוריה

זוזנה רוז'יצ'קובה נולדה ב-1927 בעיר פלזן, אז בצ'כוסלובקיה. היא החלה ללמוד פסנתר בגיל תשע, ומורתה עודדה אותה לנגן גם בצ'מבלו. מורתה כתבה לצ'מבליסטית הפולנייה המפורסמת ונדה לנדובסקה כדי שתסכים לקבל אותה כתלמידה בפריז לאחר שתשלים את חוק לימודיה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל הפלישה הנאצית לצ'כוסלובקיה. 
רוז'יצ'קובה ובני משפחתה נשלחו לגטו טרזיינשטאט, שם נפטר אביה בשנת 1943. בגטו למדה רוז'יצ'קובה אצל המלחין גדעון קליין. אחרי שנתיים בטרזיינשטאט נשלחו רוז'יצ'קובה ואמה לאושוויץ, ומשם, לקראת סוף המלחמה, נשלחו תחילה למחנה הריכוז נוינגמה ולבסוף לברגן בלזן. היא ואמה שרדו את אימי המחנות, וחזרו לביתן בפלזן בתום המלחמה.

קריירה מוזיקלית

לאחר השחרור חזרה רוז'יצ'קובה ללימודי מוזיקה מסודרים, תחילה במוסדות שנועדו לילדים, ולאחר מכן באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. ב-1950 החלה ללמד באותו מוסד, ואחד מתלמידיה שם היה המלחין הצ'כי ויקטור קלביס, שאיתו התחתנה ב-1952. בתקופת השלטון הקומוניסטי הוטלו עליה מגבלות בשל מוצאה היהודי ובשל העובדה שסירבה להיות חברת המפלגה הקומוניסטית. אך לאחר מותו של סטלין, ומאחר שכבר יצא לה שם בעולם, הוקלו ההגבלות שהושתו עליה והותר לה לראשונה לנגן עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית. עליית קרנה של רוז'יצ'קובה התרחשה במקביל לתחיית המוזיקה העתיקה באירופה והתחדשות העניין בצ'מבלו. ב-1965 הקליטה רוז'יצ'קובה את מכלול יצירות באך לכלי. בעקבות אירועי האביב של פראג ב-1968 ביקש השלטון החדש בצ'כוסלובקיה להצטייר כסובלני ויציב, ובעקבות זאת הוענקו לה פרסים ותוארי כבוד ממלכתיים, שהיא נאלצה לקבלם בעל כורחה. 
מאז 2004 הפסיקה לנגן בפומבי. הייתה חברה פעילה בקרנות ובארגונים מוזיקליים שונים, וכן בארגונים להנצחת גטו טרזיינשטאט.