google/wiki40b huggingface dataset:
ולרי ליוקין

ביוגרפיה

ליוקין נולד באקטובה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בברית המועצות. הוא החל להתאמן כשהיה בן 7, ועבר לעיר מוסקבה כדי להצטרף לקבוצת הצעירים הלאומית של ברית המועצות. הופעתו הבינלאומית הראשונה הייתה בשנת 1985 בגביע ידידות. ליוקין התאמן תחת הדרכתו של אדוארד יארוב, ולקח חלק פעיל בנבחרת הלאומית בהתעמלות מכשירים עד התפרקות של ברית המועצות ב-1991. ב-1992 עבר ליוקין לארצות הברית והתחיל בקריירת אימון וב-1994 פתח יחד עם יבגני מרצ'נקו את האקדמיה האולימפית להתעמלות (World Olympic Gymnastics Academy).
באליפות אירופה 1987 שהתקיימה במוסקבה, זכה ליוקין במדליית הזהב בקרב רב אישי, במקבילים ובתרגיל הקרקע והיה המתעמל הראשון שמבצע "טריפל סלטה לאחור" (שלוש סלטות לאחור) בתרגיל הקרקע. בנוסף זכה במדלית כסף בתרגיל הטבעות ומדלית ארד בקפיצות. באליפות העולם שהתרחשה ברוטרדהם 1987, זכה עם הנבחרת הסובייטית במדליית הזהב הקבוצתית.
באולימפיאדת סיאול, שנערכה ב-1988 בקוריאה הדרומית, זכה ליוקין במקום הראשון בתרגיל המקבילים, יחד עם המתעמל הסובייטי ולדימיר ארטמוב, ובמדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. בנוסף זכה במדליות הכסף בקרב-רב ובתרגיל המקבילים.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באינדיאנפוליס שבארצות הברית בשנת 1991, זכה שוב עם הנבחרת הסובייטית במקום הראשון, ובתחרות האישית סיים במקום השלישי בקרב רב וזכה במדליית ארד.

קריירת אימון

ליוקין קיבל הכרה עולמית כמאמן, כשביתו, המתעמלת נסטיה ליוקין, זכתה במקום הראשון בקרב-רב אישי באולימפיאדת בייג'ינג והייתה למתעמלת האמריקאית השנייה ברציפות שזוכה בהישג זה. קרלי פטרסון האמריקאית, גם היא מהאקדמיה להתעמלות של ליוקין, זכתה בתואר באולימפיאדת אתונה. בנוסף אימן ליוקין מתעמלות רבות וידועות תחת האקדמיה האולימפית להתעמלות שבבעלותו.
ליוקין זכה בתואר המאמן הבינלאומי בשנת 2000 ו-2004, ונכנס להיכל התהילה הבינלאומי להתעמלות בשנת 2005. ב-16 בספטמבר 2016 מונה למתאם הנבחרת הלאומית להתעמלות מכשירים לנשים של ארצות הברית, ובכך החליף את מאמנה הפורשת של נדיה קומנצ'י, מרתה קרולי. ב-2 בפברואר 2018 פרש מהתפקיד בעקבות פרשת ניצול מיני של רופא הנבחרת הלאומית, לארי נאסר.
אתר ההנצחה לשיירת יחיעם

האנדרטה

בשנות ה-50 המוקדמות בנה משרד הביטחון עמודי זיכרון באתרי קרבות חשובים של מלחמת העצמאות. אחד האתרים היה אתר נפילת השיירה בסמוך לצומת כברי. במקום נבנה עמוד זיכרון הבנוי ככוכב של שלוש צלעות ומחופה באבן. בראש העמוד, שנחנך בשנת 1952, תבליט של סמל צה"ל ובמרכזו שלט שעליו שמות הנופלים ומעליהם הכיתוב: 
לשם ולתהילה

לפורצי הדרך ולמגינים האמיצים

שריוו מקום זה בדמם

בחושם לשחרר את יחיעם הנצורה

ביום ט' שבט תש"ח

וביום ט"ז אדר ב' תש"ח

-זכרם לא ימוש לעד-

אתר ההנצחה המורחב

בשנות ה-60 החליטה המועצה האזורית געתון לבנות שחזור של הקרב במקום נפילת השיירה. העבודה הוטלה על הפסל יחיאל שמי  חבר קיבוץ כברי הסמוך. שמי הגיע לביקור בשטח מלווה באדריכל יחיאל ערד שאחיו משה פלוצר נפל בשיירה. שמי, שידע שערד רוצה מאוד לקבל לידיו את תכנון המקום בשל הקשר האישי, החליט לוותר ולהעביר לערד את תכנון אתר ההנצחה. 
ערד תכנן את האתר מסביב לכביש הישן- "כביש הבקשיש", ממש במקום בו נפלה השיירה. הוא בנה קיר בטון מפוסל שמזכיר בצורתו מחסום דרכים. למרגלות הקיר יש מפת תבליט של הקרב ובימין הקיר נמצא קטע המתאר את הקרב. במרכז קיר הזיכרון חלון שאמור לתת הצצה לעבר בית העלמין הישן של הכפר כברי, ממנו נפתחה האש לעבר השיירה. בצדי הכביש נמצאות גרוטאות של משוריינים. האתר כולל גם עמדת הסברה קולית בעברית ובאנגלית, שלטי הסבר על האזור בתקופה שלפני ובמהלך  מלחמת העצמאות, שולחנות פיקניק ופינות ישיבה מוצלות בין העצים.  
האתר בתכנונו של ערד נחנך במרץ 1969.
מנהרת סייקן

מנהרת סייקן היא מנהרת רכבת בת 53.85 קילומטרים, המחברת בין האי הוקאידו לבין האי הונשו שביפן. 23.3 קילומטרים מתוואי המנהרה מתמשכים מתחת לקרקע הים במצר צוגרו שבין שני האיים, בעומק של 100 מטרים מתחת לקרקעית, הנמצאת בעומק מרבי של 140 מטרים מתחת לפני הים. 
המנהרה היא מנהרת הרכבת העמוקה בעולם והמנהרה השלישית באורכה (אחרי מנהרת קו 3 של הרכבת התחתית של גואנגג'ואו שבסין ומנהרת בסיס הגוטהארד). זוהי גם המנהרה התת-ימית הארוכה בעולם, אם כי הקטע התת-ימי של מנהרת התעלה הוא ארוך יותר.

המנהרה

הרעיון לקשר את האיים הוקאידו והונשו בתחבורה יבשתית הועלה כבר ערב מלחמת העולם הראשונה, אך עבודת הכנה של ממש לפרויקט החלה רק ב-1946. היא הומרצה על ידי אסון טביעת המעבורת טויה מארו במצר צוגרו בשנת 1954 ועל ידי עליית הפעילות הכלכלית ביפן בשנות החמישים ושנות השישים, אשר הגבירה את היקף התעבורה על פני המצר. 
בעקבות עבודות הסקר הגאולוגיות המקדימות שנערכו - לרבות קידוחים בקרקעית מצר צוגרו - הוחלט לכרות את המנהרה בעברו המזרחי של המצר. עבודות הכרייה החלו בספטמבר 1971 ובמסגרתן נפרצו מנהרת ניסיון, המנהרה העיקרית ומנהרת שירות. השימוש במכונה לכריית מנהרות הופסק במהרה בשל קשיים שונים והמשך העבודה נעשה באמצעות פיצוץ דינמיט וקידוח בציוד מיכני.
ב-27 בינואר 1983 נפרצה מנהרת הניסיון למלוא אורכה וב-10 במרץ 1985 נפרץ גם מלוא אורכה של המנהרה העיקרית. מנהרת השירות חוברה אליה בפתחי רוחב במרווחים של 600 עד 1,000 מטרים. מנהרת הניסיון הותקנה לשמש כמנהרת שירות עבור קטע של חמישה קילומטרים במרכז אורך המנהרה העיקרית. 
גובה המנהרה העיקרית הוא 7.85 מטרים ורוחבה 9.70 מטרים. השיפוע המקסימלי בה מגיע ל-1.2 אחוזים. במהלך הבנייה ניכרו 630 אלף מטרים מעוקבים של סלעים ואדמה ונעשה שימוש ב-17 אלף טון של פלדה וב-85 אלף טון של צמנט. עלות הבנייה הגיעה ל-3.6 מיליארד דולר.
המנהרה העיקרית נפתחה לתנועה ב-13 במרץ 1988. הקו הפועל דרך המנהרה נקרא קו צוגרו-קאיקו (Tsugaru-Kaikyō).
בעקבות פתיחת המנהרה פחתה תנועת הנוסעים במעבורות על פני מצר צוגרו (משיא של 9.36 מיליון נוסעים בשנה) עד שפסקה כליל בשנת 2001. לעומת זאת שירות מטענים מוסיף לפעול על פני המצר.
בשנת 2005 החלו עבודות להארכת קו רכבת השינקנסן המהירה באי הונשו, עד מנהרת סייקן ולהתאמת הפסים שבתוכה לרכבת זו. שירות שינקנסן לעיר הקודאטה בדרום האי הוקאידו החל בפעולתו במרץ 2016.

התחנות במנהרה

בקרבת קצות המנהרה ניבנו שתי תחנות, המיועדות למילוט במקרה של שריפה או תאונה - תחנת טאפי-קייטיי (Tappi-Kaitei) מדרום ותחנת יושיאוקה-קייטיי (Yoshioka-Kaitei) מצפון. אלו הן שתי תחנות הרכבת הראשונות בעולם שניבנו תחת לפני הים (בעומק של 135 ו-149.5 מטרים, בהתאמה). בשתיהן מותקנים מערכות אזהרה תת-אדומות מפני אש, מפוחים לפינוי עשן, מערכת מתזים לכיבוי אש ומצלמות טלוויזיה. בתחנת טאפי-קייטיי הותקן קו פוניקולר תת-קרקעי באורך של 800 מטרים, המאפשר הובלת נוסעים במקרה חירום אל פני השטח ומחוץ למנהרה.
בשתי התחנות הופעלו בעבר מוזיאונים אודות בניית והפעלת המנהרה שנערכו בהם ביקורים במסגרת סיורים מיוחדים. בעקבות תחילת הכשרת המנהרה לשימוש על ידי רכבת השינקנסן נסגרו המוזיאונים והחללים שבהם נמצאו מנוצלים לצורך העבודות.
שנות ה-30 של המאה ה-19

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מנהיגי עולם בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדענים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

סופרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
Metlink

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
מטלינק (אנגלית: Metlink) היא רשת התחבורה הציבורית של מלבורן שבאוסטרליה. המותג הוצג לראשונה ב-2003 כמותג-על לתחבורה הציבורית של מלבורן. לפני הפרטת הרשת המערכת נקראה "The Met", אך שם זה נשמר אך ורק עבור מערכת הכרטוס האוטומטית, ה-Metcard.
בשנת 2003 הוצג המותג המאחד עבור כל אמצעי התחבורה הציבורית במלבורן: רכבות, חשמליות וקווי אוטובוס. המותג תוכנן להחליף את המיתוג הקודם בו נעשה שימוש על ידי מפעילי התחבורה הציבורית השונים. תחת המותג החדש, מסומנות תחנת רכבת ולוחות זמנים בצבע כחול, חשמליות בצבע ירוק ורשת וקווי האוטובוס בצבע כתום. בנוסף מסומלת רשת הרכבות האזורית בצבע סגול.
כמו כן בנוסף למיתוג החדש של הרשת, יוזמת ה-Metlink שילבה את שלושת אמצעי התחבורה העיקריים וסיפקה מידע מרוכז בנוגע לשירותים המשולבים.
מריק גרלנד

קורות חיים

גרלנד נולד בשיקגו שבאילינוי, וגדל בלינקולנווד, פרוור של שיקגו. סיים תיכון בסקוקי שבאילינוי כמצטיין הכיתה. ב-1974 סיים תואר בוגר אוניברסיטה (BA) מאוניברסיטת הרווארד וב-1977 סיים תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של הרווארד. גרלנד התמחה אצל השופט הנודע הנרי ג'יי פרנדלי בבית המשפט לערעורים ואחר כך אצל שופט בית המשפט העליון ויליאם ברנן.
מ-1979 עד 1981 היה גרלנד עוזרו של התובע הכללי של ארצות הברית בנג'מין ריצ'רד קוולטי. מ-1981 עד 1989 ומ-1992 עד 1993 עבד כעורך דין במשרד פרטי וכמרצה בבית הספר למשפטים הרווארד בין 1985–1986 בנושא הגבלים עסקיים. ב-1989 הוא חזר לחיים הציבוריים, והיה לעוזר התובע הפדרלי במחוז קולומביה. גרלנד היה אחראי לחקירה ומעורב בתביעה בפרשות טימותי מקווי מבצע הפיגוע באוקלהומה סיטי, הרוצח הסדרתי טד קזינסקי, הידוע יותר בכינויו היונבומבר (Unabomber), ופיגוע הטרור בפארק האולימפי האולימפי סנטניאל באטלנטה שבג'ורג'יה.
גרלנד נשוי ללין (Lynn) מאז 1987 והם גרים בעיר בת'סדה שבמרילנד. לין היא נכדתו של השופט סמואל אירווינג רוזנמן (Samuel Irving Rosenman). לבני הזוג שתי בנות.

כהונה כשופט

בספטמבר 1996 מינה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון את גרלנד לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, תפקיד בו הוא מכהן מאז.
ב-16 במרץ 2016 הכריז נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, על כוונתו למנות את גרלנד לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של השופט השמרן אנטונין סקאליה, שנפטר כחודש לפני כן. המינוי טורפד לאחר שסנאטורים רפובליקנים מנעו דיון באישור מועמדותו בסנאט, בטענה שעל הנשיא שייבחר בבחירות לנשיאות בנובמבר 2016 למנות את מחליפו של השופט המנוח סקאליה. יורשו של אובמה, הנשיא דונלד טראמפ, החליט למנות לתפקיד את השופט הפדרלי ניל גורסץ' ומינוי זה אושר בסנאט.
עמק גרינווד

מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. 
העמק נקרא על שם ראסל א. גרינווד (Russell A. Greenwood), מצי ארצות הברית, שהיה אחראי על תחזוקת הציוד הכבד בתחנת מקמרדו בשנת 1962.

לקריאה נוספת

• R. Bargagly, Trace Metals in Antarctica Related to Climate Change and Increasing Human Impact, Reviews of Environmental Contamination and Toxicology 166, P 151
גלינה פרוזומנשיקובה

ביוגרפיה

פרוזומנשיקובה נולדה וגדלה בסבסטופול לחוף הים השחור של חצי האי קרים. היא החלה להתאמן בשחייה בשנת 1959 במועדון השחייה שבעיר מגוריה.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בבלקפול שבצפון מערב אנגליה ב-11 באפריל 1964 קבעה פרוזומנשיקובה במשחה ל-200 מטר חזה, שיא עולם חדש של 2:47.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של קארין ברייר ממזרח גרמניה (2:48.9 דקות). בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-17 במאי, היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 2:45.4 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרוזומנשיקובה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 2:46.4 דקות, לפני קלאודיה קולב מארצות הברית (2:47.6 דקות) ובת ארצה סבטלנה באבאנינה (2:48.6 דקות).
בתחרות שנערכה בחרונינגן שבצפון הולנד ב-12 בספטמבר 1965 היא שיפרה את שיאה העולמי במשחה ל-200 מטר חזה והעמידה אותו על 2:45.3 דקות. 
בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-17 ביולי 1966 קבעה פרוזומנשיקובה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:15.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של סבטלנה באבאנינה (1:16.5 דקות). שיא זה החזיק מעמד חמישה חודשים ונשבר על ידי קאטי בול מארצות הברית 1:15.6 דקות.

אלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה באוטרכט שבהולנד ב-22 באוגוסט 1966 זכתה פרוזומנשיקובה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:40.8 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:38.2 דקות). שיאה העולמי החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי קאטי בול (2:40.5 דקות).
בשנת 1966 החלה פרוזומנשיקובה ללמוד עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה.
שלושה חודשים לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), עברה פרוזומנשיקובה ניתוח אפנדקטומיה עקב דלקת התוספתן, ולמרות זאת במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.9 דקות, אחרי ג'ורג'יצה ביידוב שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:15.8 דקות ולפני שרון ויצ'מן מארצות הברית (1:16.1 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.0 דקות, אחרי שרון ויצ'מן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:44.4 דקות וג'ורג'יצה ביידוב (2:46.4 דקות). 
בשנת 1969 ילדה פרוזומנשיקובה את בתה, אירנה. 
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 1970 זכתה פרוזומנשיקובה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה (1:15.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:40.7 דקות) ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:31.3 דקות). 
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פרוזומנשיקובה שוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:14.99 דקות, אחרי קתרין קאר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:13.58 דקות ולפני בוורלי ויטפילד מאוסטרליה (1:15.73 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.36 דקות, אחרי בוורלי ויטפילד שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:41.05 דקות ודנה סקונפילד מארצות הברית (2:42.05 דקות).נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, בתוצאה של 4:27.81 דקות. את סגנון החזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:14.46 דקות.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי החלה פרוזומנשיקובה לעבוד ככתבת ספורט בעיתון איזבסטיה. בשנות ה-70 היא נישאה בשנית ליורי איוונוביץ' איווניקוב ובשנת 1979 נולד בנה, גרגורי. בשנת 1980 החלה לאמן ילדים בשחייה במועדון צסק"א מוסקבה.
משנת 1991 החלה להשתתף בתחריות שחייה למאסטרס וקבעה 35 שיאים לאומיים. נפטרה ב-2015 לאחר מחלה ממושכת.
ג'רלדין הייקוויל

ביוגרפיה

הייקוויל נולדה בפריז. היא בוגרת האקדמיה לאמנויות הבמה של מערב אוסטרליה.
הייקוויל שיחקה את תפקיד בת' בסרט האוסטרלי משנת 2010 "Uninhabited" בבימויו של ביל בנט, ואת אלה במותחן האוסטרלי משנת 2011 "Wasted on the Young". היא גם הופיעה במספר הפקות עבור תיאטרון סידני ובתיאטרונים אוסטרליים נוספים. בשנת 2011, היא שיחקה את אנג'לה בהפקה של המחזה "Heaven" מאת קיט ברוקמן.
מאז 2016 מגלמת הייקוויל בסדרה "Wanted" את דמותה של צ'לסי בבאג', רואת חשבון צעירה שנקלעת יחד עם אישה נוספת ושונה ממנה, לולה באקלי (רבקה גיבני), לסדרת אירועים הקשורים לעולם הפשע המאורגן.
חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II

מנגנון הפעולה

מערכת ה-RAAS היא מערכת חשובה בשליטה על לחץ הדם בגוף ובה משתתפים הורמונים וחומרים פיזיולוגיים שונים. אחד החומרים הפיזיולוגיים החשובים ביותר במערכת ה-RAAS נקרא אנגיוטנסין II וזהו חומר שנוצר בעקבות פירוק של אנגיוטנסין I על ידי האנזים ACE. אנגיוטנסין II גורם לכיווץ כלי הדם, עלייה בשחרור אלדוסטרון מבלוטת יותרת הכליה ועלייה בנפח הגוף ובנתרן בדם ומכאן עלייה בתנגודת ההיקפית ובלחץ הדם.
אנגיוטנסין II פועל על קולטנים מסוג AT, וכיום ידועים שני סוגים של קולטנים אלו AT1 ו-AT2. 
תרופות ממשפחת ARB חוסמות את הקולטן AT1 (קולטן שנמצא על כלי הדם, במוח, בלב, בכליות, בבלוטת האדרנל ובתאי העצב). חסימת הקולטן עוצרת את פעילותו הפיזיולוגית של אנגיוטנסין II. הן מרחיבות כלי דם ומונעות שחרור של אלדוסטרון ובכך מובילות לירידה בלחץ הדם ועלייה בהפרשת נתרן בשתן המשפרת את תפקוד הלב במצבים של אי ספיקת לב.

תופעות לואי

תופעות הלוואי השכיחות של תרופות ממשפחת חוסמי הקולטן לאניוטנסין כוללות סחרחורת, ורטיגו, לחץ דם נמוך (במיוחד במצבי התיבשות), נפילת לחץ דם בקימה לישיבה או בעמידה, תשישות, עייפות, סוכר נמוך מדי בדם (היפוגליקמיה), אשלגן גבוה מדי בדם (היפרקלמיה), אי ספיקת כליות, אנמיה.
תופעות לואי ששכיחותן לא ידועה כוללות כאבים בחזה, ירידה במספר הטסיות בדם (תרומבוציטופניה), מיגרנה, ליקויים בתפקודי כבד, כאבי שרירים ומפרקים, תסמינים דמויי שפעת, כאב גב, דלקת בדרכי השתן, עליה ברגישות לשמש, תמס שריר (כאבי שריר עם שתן חום כהה), אין אונות, דלקת לבלב (פנקריאטיטיס), רמות נמוכות של נתרן בדם (היפונתרמיה), דיכאון, הרגשה כללית לא טובה, צלצולים, זמזומים, שאגות או נקישות באזניים (טיניטוס, טינטון), הפרעה בטעם.
במחקר-על (מטא-אנליזה) משנת 2010, נמצא שיעור סרטן גבוה משמעותית אצל מטופלים במחקרי הקצאה אקראית שטופלו ב-ARB בהשוואה לפלצבו, ובעיקר סרטן ריאות. מחקר-על נוסף מ-2016, מצא עליה גבולית בהשוואה לפלצבו (יחס סיכון בין 1 ל-1.18, p=0.05) והחוקרים סיכמו כי "ההשפעה על סרטן היא ניטראלית" וכי "חסרו נתונים לגבי שימוש ממושך, דיווח נתוני בטיחות היה לא מספק". ב-7/2018 החלה סדרת החזרות (recall) של אצוות שונות של תרופות ממשפחת ARB עקב זיהוי שאריות החומר המסרטן NMBA במוצרים אלו אצל מספר יצרנים, ביניהן התרופות ואלסרטן של חברת טבע, לוסרטן של חברת סאנדוז ועוד.
רושן

הסכסוך עם רוסיה

פעילותו הפוליטית של בעלי החברה האוקראיני בשנת 2014 במחאה על המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים באוקראינה ועל כיבוש חצי האי קרים, גרמה לעוינות כלפיו וכלפי החברה שמזוהה עמו רושן, וגרמה לעוינות גדולה עוד יותר לאחר היבחרו לנשיא אוקראינה בעודו ממשיך בפעילותו הפוליטית הזו. אף על פי שהצעדים של הרשויות ובתי המשפט ברוסיה נעשו, באופן רשמי, לפי כללים מנהליים ומשפטיים טכניים ואובייקטיביים, רבים מאמינים שמדובר ברדיפה פוליטית ובהתנכלות מכוונת של השלטון הרוסי נגד בעלי החברה.

הפסקת הייצוא לרוסיה

ביולי 2013 אסרה רוסיה את המשך ייבוא מוצרי רושן למדינה, בטענה שהמוצרים אינם עומדים בתקנים הנדרשים לפי שירות הבריאות הרוסי: שיש טעויות בתוויות של הערכים התזונתיים על המוצרים, שיש בעיות בתהליכי הייצור במפעל ובספקים של חומרי גלם (כמו חלב) של המפעלים, ועוד. זמן קצר לאחר מכן נערכו ביקורות למוצרי החברה גם במדינות בלרוס, מולדובה, קזחסטן וקירגיזסטן, אך במדינות אלו הביקורות לא הובילו לתלונות על מוצרי החברה. ב-21 באוקטובר 2013 אמר שגריר רוסיה באוקראינה, מיכאיל זורבוב, ש"אין בעיות עם איכות המוצרים, הם בטוחים לשימוש. אך יש בעיות הקשורות לטכנולוגיית הייצור, ובשימוש במספר רכיבים שאינם מוסדרים בהתאם לחוק". על פי ההסכם שנחתם בין רוסיה לאוקראינה ב-17 בדצמבר 2013, עד 1 במרץ 2014 היו אמורים מוצרי רושן לשוב לחנויות ברוסיה. עם זאת, ב-12 במרץ 2014 אנה פופובה, ראשת השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן קבעה שאוקראינה טרם מילאה את מחויבויותיה בהתאם להסכם, הנדרשות על מנת לאפשר למוצרי רושן לחזור לרוסיה.

המפעל ברוסיה

במשך שנים הפעילה רושן מפעל בעיר ליפצק  שברוסיה. במרץ 2014 החליט בית המשפט המחוזי לעניינים מסחריים במוסקבה על הפסקת פעילות רושן ברוסיה ועיקול כל נכסיה, ובכללם המפעל. לאחר מאבק משפטי ותקשורתי, הופשרו רוב נכסי רושן ברוסיה והותר לה להמשיך לפעול ברוסיה, אך היא נאלצה לשלם הוצאות משפט של מאות אלפי דולרים. ב-13 במאי 2014 אסרה רוסיה על מכירת מוצרי רושן בחצי האי קרים.
באפריל 2015 נקנסה החברה ב-3.5 מיליון דולר לכאורה עקב אי תשלום מיסים במפעל בליפצק. בסוף אפריל נפתחה חקירה של הפרקליטות ברוסיה, שהובילה לעיקול כל הנכסים והחשבונות של רושן ברוסיה בשווי של 40 מיליון דולר, אך לאחר מכן המשיך המאבק והמפעל המשיך לבסוף לעבוד.
באפריל 2017 הודיעה רושן כי מסיבות פוליטיות וכלכליות, היא מפסיקה את הפעילות במפעל בליפצק. לדברי החברה, עקב הירידה המתמשכת בפעילות המפעל בשנים האחרונות, פוטרו כבר עובדים רבים במהלכן. עקב סגירת המפעל פוטרו 700 העובדים שנותרו בו עד לתאריך זה.
פמן

היסטוריה

אנה האטסול הקימה את הארגון ב-10 באפריל 2008, לאחר שהתוודעה לסיפוריהן של נשים אוקראיניות שמרומות ומנוצלות בתעשיית הסחר בנשים. החל ממאי 2011, ערוצי חדשות מכל העולם משדרים את המחאות של הארגון, דבר אשר הביא לחשיפה מוגברת ל"פמן". בהמשך אותה שנה החלו נשות הארגון להשתתף במחאות בינלאומיות. בדצמבר 2011, שלוש אקטיביסטיות טענו שהקד"ב חטף ועינה אותן לאחר שהפגינו חשופות חזה במינסק.
מאז 2013 עומדת בראש הארגון אינה שוויצ'נקו, אשר יזמה את התפתחות הארגון במישור הבינלאומי.
ביולי 2018 נמצאה גופתה של אוקסנה שצ'קו, אחת ממייסדות, בדירתה בפריז.

פעילות

פמן הביעה תמיכה במגוון דמויות וארגונים ציבוריים, והביעה התנגדות לאחרים. לדוגמה, הקבוצה שיבחה את "פוסי ריוט" ושיתפה פעולה עם עליא מגדה אל-מהדי.
לארגון יש תומכות במדינות רבות בעולם. ב-2013 נעצרה בתוניסיה מפגינה בת 19 שהסירה בגדיה ורשמה: "שהאידיאלים שלכם ילכו להזדיין", ורשמה על גופה העירום: "הגוף שלי שייך לי והוא לא מקור של כבוד של אף אחד אחר". נעצרה על ידי הוריה והוכנסה לבית חולים לחולי נפש, ולאחר מכן נעלמה. מספר נציגות של התנועה הגיעו להפגין בתוניסיה נגד מעצרה, שלוש מתוכן נשפטו למאסר אך לאחר כשבועיים בוטל גזר הדין והן שוחררו.
בשנת 2012 הוקם מקום לאימוני הנשים המתכוונות לחשוף את חזן. המקום נמצא בעיר פריז ובראיונות שונים נאמר שהן מציגות את פעילותן זו כאימוני הגנה מפני אויבי הנשים. מלמדים אותן שיטות קרב מגע פיזיות לקראת התעמתותן עם המשטרה, ועם התוקפים בכל מקום. אחת מהן אמרה שמדובר בצבא הנשים, ואילו מנהלת המקום אמרה: "אנחנו טרוריסטים פציפיסטים".
במאי 2014 נוסדה שלוחה של פמן בישראל. באותה שנה התפרצו פעילות חשופות-חזה מהארגון לבמה המרכזית של מצעד הגאווה בתל אביב, תוך צועקות כנגד אפליה בתוך הקהילה.
קוחנובו

תולדות היישוב

העיירה נזכרת מראשית המאה ה-16, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית. עם חיבורה לקו מסילות הברזל בשנת 1870, הואץ פיתוחה של העיירה.

יהודי קוחנובו

בשנת 1897 נמנו בעיירה 637 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-500 יהודים, ובתקופה הסובייטית פעל בה בית ספר יידי. ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים.
בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי הכפר הסמוך גלושבו. 15 צעירים יהודים מהגטו שניסו להתנגד לגרמנים נרצחו על ידם.
בסוף ינואר 1942 נרצחו בין 300 ל-350 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בסמוך לבית הקברות המקומי.
יציאה טורית

יציאה טורית היא ממשק חומרה לתקשורת טורית, המזרימה החוצה או קולטת פנימה, סיבית אחת לכל פרק זמן נתון. (בניגוד ליציאה מקבילית)‏. לאורך רוב ההיסטוריה של המחשבים האישיים מידע הועבר דרך יציאות טוריות של התקנים, כמו מודם, מסוף מחשב, וציוד היקפי. גם ממשקים כמו Ethernet,‏ FireWire, ו-USB משתמשים בפועל בזרם טורי, אך המושג "יציאה טורית" מתייחס בדרך-כלל לחומרה התואמת או קרוב לכך, לתקן RS-232, המיועד להתממשק עם מודם או עם מכשיר תקשורת דומה.
היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-10 בנובמבר 1858 בגרה, להיינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר ולאגנס, דוכסית וירטמברג, בתם של אויגן, דוכס וירטמברג והלנה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג.
בשנת 1913 מת אביו, והיינריך ירש את נחלותיו ותאריו. בשל נכות פיזית ונפשית של דודנו היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס-גרייץ, שלט היינריך כעוצר אף בנסיכות רויס הקו המבוגר.
בשנת 1918, לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה פרצה המהפכה הגרמנית, והיינריך נאלץ להתפטר מתפקידו.
עם מותו של היינריך העשרים וארבעה בשנת 1927, איחד היינריך תחתיו את כל נחלות בית רויס. ב-21 בנובמבר 1928 מת היינריך בגרה, ובנו היינריך הארבעים וחמישה, נסיך הכתר של רויס הקו הצעיר ירש את תאריו.
אוגר יער הררי

מאפיינים

אוגר יער הררי הוא מכרסם בינוני שמשקלו 44-64 גרם, אורכו 1222-139 מ"מ ואורך זנבו 140-175 מ"מ. יש לו בעל פרווה ארוכה בצבע תום עד אדמדם-צהבהב או אפור עם כתמים והבטן לבנה. הוא בעל אצבעות ורודות ארוכות עם שיער חום עליהם והזנב חום ומסתיים בציצה לבנה.
למכרסמים אלה גולגולת ושיניים מוארכות מעט ואינם מזכירות אוגרים רגילים. האוזניים קצרות אך העיניים גדולות והוא מומחה בטיפוס.
הוא חי רק ביערות ההרריים האטלנטים והוא מעדיף יערות טרופיים אך יכול לחיות בכל מיני סוגי יערות נמוכים יותר. למרות שהם מומחי טיפוס על עצים רוב חייהם הם נמצאים על הקרקע. כנראה שהם מתרבים כל השנה. כמו רוב האוגריים הוא אוכל כל המתבסס בעיקר על זרעים למאכל.
צוריף

היסטוריה

ליד צוריף של היום, בתקופת בית שני בחרבת טביקה שכן היישוב היהודי בית צור, שבו התקיים הקרב בין יהודה המכבי לליסיאס.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הקים איברהים אבו דאיה, מראשי הכנופיות הערביות באזור חברון מחנה אימונים בשם "אל-ג'יהאד אל-מוקדס" לאימון כפריי האזור, ב-1948 הצטרפו רבים מלוחמיו לכוחותיו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני. ליד צוריף התגלתה חוליית החוד של מחלקת הל"ה על ידי שתי נשים, שהשכימו עם בוקר ללקט זרדים להסקה. מששמע אבו דאיה את הדיווח, הפעיל חוליה שהזעיקה את יתר הכוחות הערבים. אירוע זה הוליד את השמועה אודות זקן ערבי שאנשי המחלקה חסו על חייו, ובכך גרמו למותם שלהם.
בשנים 1995-1997 התארגנה במקום חוליית חמאס בפיקוד איברהים רנימאת שנודעה בשם "חוליית צוריף". החולייה הוציאה לפועל פיגועי ירי קטלניים רבים, חטפה ורצחה את החייל שרון אדרי, וביצעה את הפיגוע בקפה אפרופו.

נח"ל צורף

ב-1981 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת היאחזות נח"ל "צורף" בגבעה החולשת על העיירה ממזרח, בינה ובין בית אומר. עתירת התושבים לבג"ץ נדחתה.
למקום עלה הגרעין הראשון של היישוב בת עין וגרעיני הנח"ל עזבוהו ב-1986, עת הפך המקום לבסיס צבאי.
הבסיס הצבאי במקום ננטש בעקבות הסכמי אוסלו כפי הנראה בשנת 1993.
אס (קלף)

האס (אנגלית: Ace) הוא קלף בחפיסת קלפי משחק. בכל חפיסה ארבעה אסים, כשערכם הוא לפעמים אחד, לפעמים 14 ולפעמים שניהם, כתלות במשחק. סמלו של האס הוא האות האנגלית איי (A).

מקור המילה

מקור השם האנגלי במילה הלטינית אס (as) שמשמעותה יחידה, משמו של המטבע הרומאי הקטן. באנגלית של ימי הביניים, לפני הקלף, המילה אמרה "מזל רע", אבל כיוון שהיום בדרך כלל האס הוא דווקא הקלף הגבוה ביותר, כשאומרים באנגלית אייס מתכוונים "מעולה".

הסבר הקלף

לקלף האס בחפיסת קלפים רגילה יש סמל אחד (♠עלה, ♣תלתן, ♦יהלום או ♥לב) בדרך כלל קטן אבל לפעמים הוא מוגדל, בעיקר באס עלה, עליו בדרך כלל כתוב שמו של המדפיס. ברוב המשחקים, האס הוא הקלף הגבוה ביותר בחפיסה, אחרי המלך; בחלקם הנמוך ביותר (כאחד); באחדים ניתנת הבחירה (לדוגמה בפוקר ובבלאק ג'ק). במשחקים מסוים כשהאס גבוה העלה הופך לשובר שוויון, קרי כשיש תיקו, האס העלה מנצח.
במקור האס היה תמיד אחד, אך בתקופת המהפכה הצרפתית, היה נהוג לשים את הקלף הנמוך ביותר (האחד) על המלך כמשל לניצחונו של האדם הפשוט על המונרכיה. בחפיסות הקלפים הצרפתיות ערכו וסמלו של האס הוא אחד.

אס עלה

אס העלה מיוחד בסימן העלה שעליו, שהוא גדול ומקושט במיוחד ולעיתים הוא מכונה קלף המוות (death card). בקסמי קלפים משתמשים לעיתים באס עלה במיוחד בגלל קישוטיו ובידולו משאר הקלפים.
וינסנט רייגן

ביוגרפיה

רייגן נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס לזוג מהגרים איריים, בילה את לדותו באירלנד ולמד ב"מכללת סט.ג'וזף" שבאיפסוויץ'.
החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות כגון "Invasion: Earth" אותה כתב ג'ד מרקוריו ו"Eureka Street" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה באירלנד.
את הפריצה הקולנועית שלו עשה ריגן בשנת 2001 בקומדיה "האביר השחור" בכיכובו של מרטין לורנס, בה שיחק בתפקיד האביר הרשע פרסיבל.
רייגן הופיע לאחר מכן בשובר הקופות "טרויה" בתור הגנרל איודורוס מצבאו של אכילס (בראד פיט) ובסדרה התקופתית "אימפריה" בתפקיד המצביא הרומאי מרקוס אנטוניוס.
ב-2005 שיחק בהפקת הפעולה של ג'ט לי ולוק בסון "ללא מחסום" לצידו של בוב הוסקינס.
ב-2007 התפרסם רייגן בסרט הפעולה התקופתי המפורסם "300" בתפקיד קפטן ארטמיס, חברו הנאמן של המלך לאונידס (ג'רארד באטלר).
ב-2010 השתתף רייגן בפנטזיית הפעולה "התנגשות הטיטאנים" בתפקיד קפאוס מלך ארגוס.
ב-2012 הופיע רייגן בפנטזיית הפעולה "שלגייה והצייד" בתור הדוכס האמונד, בסרט הפעולה "נעולים" בתפקיד אלכס מנהיג מרד האסירים, בסדרת הדרמה "לפגוע ולהחטיא" ובסרט גיבורי העל "גוסט ריידר: רוח הנקמה".
רייגן נשוי לשחקנית אמיליה קורטיס ואב לשני ילדים.