google/wiki40b huggingface dataset:
איגרת פטרוס השנייה

איגרת פטרוס השנייה היא איגרת המהווה אחת מספרי הברית החדשה - מספרי הקודש של הנצרות. על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי פטרוס הקדוש.
כיום מרבית המומחים סבורים כי האיגרת נכתבה לאחר מותו של פטרוס ורק משויכת לו.

מחברת האיגרת

כמקובל באיגרות התקופה ההלניסטית, המשפט הראשון של האיגרת מציין את שם מחברה: "שמעון פטרוס, משרת ושליח של ישו הנוצרי" (א' 1). בהמשך האיגרת מצוין בשנית כי מחברה הוא פטרוס (א' 14), וכי כתב קודם לכן איגרת נוספת (ג' 1) כאשר הכוונה לאיגרת פטרוס הראשונה. האיגרת מזכירה גם את השליח פאולוס (שאול התרסי) וקוראת לו "אחינו האהוב" (ג' 15).
מרבית החוקרים המודרניים בטוחים כי פטרוס לא כתב איגרת זו - בין היתר בשל ההבדלים הלשוניים הרבים לאיגרת הראשונה, אזכורים של איגרת יהודה המאוחרת, וכן אזכורים לתורות גנוסטיות שנפוצו רק באמצע המאה השנייה.
עצם האיזכור של איגרות פאולוס, והתייחסות אליהם כאל איגרות הידועות לשומעי איגרת זו, מהווה רמז נוסף לכך שמדובר באיגרת מאוחרת - שכן עבר זמן מה מאז שנכתבו איגרות פאולוס ועד שהפכו נפוצות בקהילות השונות.
מומחים אחרים טוענים כי האיגרת אינה תואמת מאפיינים של פסאודואפיגרפיה - כגון שימוש בגוף ראשון - האופייני לכתבים פסאודואפיגרפים, אך לא לאיגרת.

תיארוך האיגרת

מועד כתיבת האיגרת תלוי בזיהוי כותבה. אם פטרוס כתב את האיגרת - הרי שזו נכתבה קודם למותו בשנת 65 לערך. האיגרת מתייחסת לאיגרות פאולוס ולכן נכתבה אחריהם. מרבית החוקרים מעריכים שהאיגרת נכתבה בין שנת 100 ל-150 לספירה.

חלק מהברית החדשה

קבלת האיגרת כחלק מהברית החדשה לא עברה בלא מחלוקות. אוריגנס הביע את ספקנותו בדבר זהות מחבר האיגרת ובדבר היותה חלק מכתבי הקודש כבר בשלהי המאה השנייה. גם אוסביוס הביע את ספקותיו בדבר זהות מחבר האיגרת, אולם בתקופתו גדלה תמיכת התאולוגים באותנטיות האיגרת ובתקופת הירונימוס כבר לא היו מחלוקות בדבר היותה חלק מהברית החדשה.

תוכן

על פי האמור באיגרת, היא נכתבה זמן קצר לפני מותו של פטרוס (א' 14) (כאשר הייתה מחלוקת אם משפט זה מהווה חלק מהטקסט המקורי - ופטרוס ידע את מועד מותו כנבואה, לבין הטוענים כי מדובר בתוספת מאוחרת).
מספר פסקאות בספר מצויות גם באיגרת יהודה.
האיגרת אינה ממוענת לקהילה נוצרית מסוימת, ומזהירה את הקהילות מפני מורי שקר שיופיעו לאחר מותו של פטרוס.
טלפרינטר

טלפרינטר, או טלפר,  הוא מכשיר ששימש למשלוח מסרים טקסטואליים ממקום אחד למשנהו באמצעות קו תקשורת. הטלפרינטר מהווה למעשה מכשיר קלט/פלט למסוף טלגרף.  
ליצירת המסר משמשת מקלדת, שהקלדה עליה הופכת את המסר לאותות חשמליים העוברים בקו תקשורת. להדפסת המסר משמשת מדפסת, ההופכת את האותות החשמליים לסימנים מודפסים. רבים מהטלפרינטרים כוללים גם קורא ומנקב סרטים מנוקבים. ממשק התקשורת, המקשר את הטלפרינטר למכשיר עבר מספר גלגולים, ומופיע במספר אופנים, וכמוהו גם הפרוטוקול שמשמש לתקשורת.   
עם הופעת המחשבים, הטלפרינטר היה ממשק מקובל, הן עבור מחשבי מיינפריים, והן עבור מחשבי מיני. עד היום, מערכת ההפעלה Unix, ובעקבותיה גם לינוקס מכילה התקן שנקרא TTY (הקיצור המקובל ל"טלטייפ", הדגם הנפוץ ביותר של טלפרינטר בתקופת לידתה של המערכת, בסביבת 1970). 
הטלפרינטר התפתח דרך מספר מכשירים ועל ידי מספר מהנדסים, בהם רויאל אי. האוס, דייוויד אדווין יוז, צ'אלס קראם ואמיל בודו. מכונה שהקדימה את הטלפרינטר הייתה הפסנוע (stock ticker machine) אשר הייתה בשימוש בשנות 1870 והציגה טקסט ששודר בתיילים חשמליים. מכשיר טלגרף שתוכנן במיוחד לשם כך שימש לשליחת מידע מן הבורסה לניירות ערך על גבי חוטי טלגרף אל מכונת הפסנוע.

השימוש בטלפרינטר

רוב הטלפרינטרים השתמשו בקוד בודו (ITA2) בן 5 סיביות. הדבר הגביל את מערך התווים ל-32. להקלדת מספרים ותווים מיוחדים היה צריך להשתמש במקש FIGS ששימש כמקש Shift. מעגל הטלפרינטר היה לעיתים מחובר למפענח הסרט המנוקב שהכיל את נתוני ההודעה, וניתן היה לשלוח במעגל אחר מסרים אשר כבר נקלטו במכשיר. מערכי תקשורת צבאיים ואזרחיים מורכבים נבנו על סמך הטכנולוגיה הזו. מרכזי הודעות החזיקו שורות טלפרינטרים ומדפים גדולים ועליהם סלילי נייר עבור תמסורת מגיעה, סוכנויות ידיעות השתמשו בטלפרינטרים כדי להפיץ ידיעות למנויים,  
מספר מכשירי הצפנה, אזרחיים ובעיקר צבאיים, היו מבוססים על טלפרינטר. אחד הידועים בהם הוא מכונת ההצפנה "לורנץ", בשימוש גרמניה הנאצית. גם צבאות אחרים, כולל צבאות בעלות הברית והצבא הקיסרי היפני, הפעילו מכונות הצפנה מבוססות טלפרינטרים.

טלפרינטרים במחשוב

כמה מן המחשבים המוקדמים השתמשו בטלפרינטרים עבור קלט ופלט. טלפרינטרים גם היוו את מסופי המחשב האינטראקטיביים הראשונים. לא היו בהם מסכי מחשב. המשתמשים הזינו פקודות לאחר הופעת תו של שורת פקודה, ולמעשה היה זה המקור לממשקי שורת פקודה (command line). טייפ הנייר שימש להכנת קלט למחשב או ללכידת פלט. 
טלפרינטרים היו נפוצים במערכות "חלוקת זמן" (Time-sharing) כמסופים מרוחקים, בדרך כלל בעזרת מודם. לקראת סוף שנות ה-60 החלו להופיע מסופים (מבוססי שפופרת קרן קתודית), שהיו בתחילה יקרים יותר, ומחירם ירד בהתמדה, עד שבערך באמצע שנות ה-70 השתוו במחירם לטלפרינטר ובמהרה היו זולים יותר. לעומת הטלפרינטר, המסוף נוח, מהיר ושקט. באותו זמן נפוצו אמצעי אחסון נוחים יותר מסרט הנייר המנוקב שהיה סימן ההיכר של הטלפרינטר, ובמקביל מדפסות באיכות מספקת ומחיר תחרותי. ואחרוני הטלפרינטרים ירדו מפס הייצור בתחילת שנות ה-80.
אסתר פאנוס

ביוגרפיה

פאנוס הייתה בתו של אח'נוח' פאנוס ובלסם ויצא. אביה היה מנהיג המפלגה הקופטית במצרים ואמה הייתה אחת מן התלמידות הראשונות בבית הספר הפרסביטריאני לבנות. לאווירה הלאומית והדתית השולטת בבית הוריה הייתה השפעה רבה על אישיותה. בשנת 1913 התחתנה עם פהמי בּכּ ויצא (לאחר נישואיה הייתה ידועה כ"אסתר פהמי ויצא"). כאשר עורך הדין המפורסם, מכראם עוביד, ידיד משפחתם, ביקר בביתה, נודע לאסתר פאנוס כי סעד זע'לול פאשה מתעתד לנסוע לאנגליה בדרישה להסיר את המנדט הבריטי מעל מצרים. היא החליטה אז להצטרף לתנועת ההתקוממות נגד הקולוניאליזם הבריטי שפעלה בשנת 1919.
לאחר ההפגנות ברחבי מצרים ובעקבות ירי הבריטים במפגינים, כתבה פאנוס לנשיא האמריקאי וודרו וילסון: "ארבעה אנשים נשלחו למאבק זה" (כוונתה לסעד זע'לול ולחבריו), "אם יש בכך צורך, נשלח 400, או אולי 4000, או ארבעה מיליונים כדי לשחרר את הקודמים... זקנים יזכו שוב בכוחם, גברים הם אמיצים ונשים הן נועזות".
פאנוס נסעה לקהיר כדי להיפגש עם צאפיה זע'לול, אשר הציעה את חתימתן של שלוש נשים על המסר המיועד לנשיא וילסון. מאות נשים נאספו כדי לחתום על הודעה זו ולהגיש את התנגדותן.
ב-1923, יחד עם הודא שעראווי, החליטה אסתר פאנוס להקים ועדה המייצגת את נשות מצרים במשותף עם מפלגת אל-ופד. בכנסיית סנט מארק קיימו הנשים מפגש שבו הודא שעראווי הייתה מועמדת כיושבת ראש ונבוויה מוסא, וחידה ח'ולוצי, סאיזה נבראווי ואסתר פאנוס הוצעו כסגנות.
במארס 1923 הקימה פאנוס יחד עם נשים אחרות את "האיחוד הפמיניסטי המצרי" כדי לשפר את רמת הנשים בתחום הספרות והחברה ולקדם אותן כך שיזכו לקבל יחס שווה לגברים. היא הייתה מעורבת באיגודים אחרים, כגון אגודת הנשים הצעירות, אגודת העובדים של מצרים וכן עמותות אחרות.
אסתר פאנוס הייתה ידועה בביקורת הנוקבת נגד המעורבות המערבית במצרים. היא כתבה מכתבים רבים בהם הביעה התמרמרות וביקורת, והובילה מאבקים צרכניים שונים כדי לערער את היציבות שהושגה על חשבון האזרחים המצריים.
אסתר פאנוס נפטרה באוגוסט 1990, והותירה אחריה השפעה משמעותית על האחדות הלאומית ועל המאבק לשחרורן של נשים מצריות .
אנה מגדלנה באך

חייה

אנה מגדלנה נולדה בצייץ, שהייתה חלק מהאלקטוראט של סקסוניה, למשפחת מוזיקאים. אביה יוהאן קספר ווילקה, היה חצוצרן ואמה מרגרט אליזבט ליבה הייתה בתו של עוגבן. לא ידוע על חינוכה המוזיקלי, אולם בשנת 1721 היא הועסקה כזמרת, וכנראה כבר הכירה את יוהאן סבסטיאן באך תקופת מה. 
היא נשאה ליוהאן סבסטיאן באך ב-3 בדצמבר 1721, 17 חודשים אחרי שהתאלמן מאשתו הראשונה, מריה ברברה באך. 
נישואיהם היו מאושרים, ועיסוקם המשותף במוזיקה תרם לכך בלי ספק. 
לאחר מותו של יוהאן סבסטיאן, פרצו מחלוקות בין בניה, שעזבו את העיר איש איש לדרכו. אנה מגדלנה נותרה בלייפציג עם שתי בנותיה הצעירות, וכן בת חורגת אחת, מנישואיו הקודמים של באך. מאחר שלא קיבלה סיוע כספי מבני המשפחה האחרים, הפכה לתלויה יותר ויותר בתרומות של צדקה ומענקים ממועצת העיר. עם פטירתה נקברה בקבר עניים לא מסומן בכנסיית יוהנס (יוהנסקירכה) בלייפציג. כנסייה זו חרבה במהלך מלחמת העולם השנייה.

פעילותה המוזיקלית

באך הקדיש לאנה מגדלנה מספר יצירות שחיבר, ואילו היא סייעה לו לעיתים קרובות להעתיק את המוזיקה שלו. מספר לא קטן של יצירות משל באך קיימות בכתב ידה, וההעתקים שלה הוערכו כמקור מהימן לגרסת המקור של יצירותיו. היו אף מוזיקולוגים שהרחיקו לכת בטענה שכמה מיצירותיו (שש הסויטות לצ'לו סולו, ולפחות אחת מוריאציות גולדברג) נכתבו על ידה. רוב המוזיקולוגים אינם מקבלים טענה זו. 
מפורסמות במיוחד הן שתי ה"מחברות של אנה מגדלנה באך". שתי מחברות אלו הוענקו על ידי יוהאן סבסטיאן לאשתו, והיא העתיקה לתוכן יצירות של בעלה, (שחלקן חובר כנראה במיוחד עבורה), אך גם של מלחינים אחרים.
אנה מגדלנה נהגה לארגן ערבי מוזיקה קבועים בלייפציג, בהם ניגנו ושרו כל בני המשפחה יחד עם ידידים. כך הפכו בני הזוג את ביתם למרכז חיי המוזיקה של לייפציג. 
פעילותה המוזיקלית של אנה מגדלנה באך ראויה לציון בפרט לאור העובדה שבחמש עשרה השנים הראשונות לנישואי הזוג הייתה אנה בהריון כמעט כל שנה, וניהלה בית שבו חיו גם ילדיה, וגם אחדים מילדיו הצעירים של יוהאן סבסטיאן מנישואיו הקודמים.

פולקלור

בשנת 1925 פרסמה הסופרת הבריטית אסתר מיינל את הספר "הכרוניקה הקטנה של אנה מגדלנה". הספר כתוב כאוטוביוגרפיה, ומתאר בצבעים סנטימנטליים את חייה של משפחת באך. הספר הוא בדיוני, ואינו נשען על מקורות כלשהם, ועל כן הדמות המתוארת בו רחוקה מכפי שהייתה אנה מגדלנה במציאות. 
בשנת 1968 יצא לאקרנים סרט בשם "הכרוניקה של אנה מגדלנה". הסרט של צמד הבמאים הצרפתים ז'אן-מארי סטרוב ודניאל הוייה (Jean-Marie Straub, Danièle Huillet) מציג את חיי משפחת באך תוך שהוא משתדל להתרחק מכל דראמה ולהתמקד במוזיקה, ואכן יצירות רבות מושמעות בסרט. את תפקידו של באך מגלם המוזיקאי הנודע גוסטב ליאונהארדט.
בשנות ה-50 חיבר הפזמונאי דן אלמגור שיר פרודיה על משפחת באך שנקרא אמא באך. השיר הולחן על ידי פרנק פלג וזכה לביצוע של רביעיית מועדון התיאטרון. על פי אלמגור, אנה מגדלנה באך הייתה זו שחיברה את כל היצירות, אך רשמה אותן על שמות בני המשפחה כדי לשלם פחות מס הכנסה.
ואלרי ביקובסקי

קורות חיים

ביקובסקי נולד בעיירה במחוז מוסקבה. בשנת 1955 לאחר סיום בית הספר לטייסי קרב בחיל האוויר הסובייטי. ביקובסקי התקבל ליחידה להכנת טייסי חלל כבר בסבב הראשון.
את טיסתו הראשונה ביצע ביקובסקי בחללית ווסטוק 5 בין 14 ביוני ל-19 ביוני 1963. הטיסה בוצעה לצד טיסה של חללית ווסטוק 6 ועל סיפונה הייתה ולנטינה טרשקובה. טיסתו השנייה התקיימה בשנת 1976 ובה ביקובסקי היה מפקד צוות של חללית סויוז 22. בשנת 1978 הוא טס בחללית סויוז 31 יחד עם הקוסמונאוט המזרח גרמני זיגמונד יאן. סויוז 31 התחברה לתחנת חלל סאליוט 6. ולאחר שהייה בחלל במשך 7 יממות, ביקוסבקי חזר לכדור הארץ על סיפונה של חללית סויוז 29.
ביקוסבקי היה בצוות קוסמונאוטים עד לשנת 1988 בה הוא פרש מהיחידה ומחיל האוויר.
בשנים 1965-1969 ביקובסקי היה בראש צוות קוסמונאוטים סובייטים שהתכוננו לטיסה לירח. בשל התקלות בחללית ואי-יכולת להקדים את הצוות האמריקאי המשימה בוטלה.
בשנים 1988-1991 ביקובסקי התגורר בגרמניה המזרחית בה היה מנהל בית התרבות הסובייטי.
לביקובסקי היו שני בנים, טייסי קרב. אחד מהם נהרג בתאונת מטוס בשנת 1985.
ביקובסקי נפטר ב-27 במרץ 2019.
פילובולוס

פילובולוס (Pilobolus) היא להקת מחול אמריקאית מפורסמת.
שורשי הלהקה נעוצים בכיתת המחול של דארטמות' קולג' של שנת 1971 אותה לימדה אליסון צ'ייס (Chase). מייסדי הלהקה, רובי ברנט (Barnett), לי האריס (Harris), מוזס פנדלטון (Pendleton) וג'ונתן וולקן (Wolken) הופיעו לראשונה באוקטובר 1971 ובחלוף השנים שימשו חלקם כמנהליה האמנותיים של הלהקה. הופעותיה של פילובולוס מאופיינות באינטראקציה גופנית בין הרקדנים ובפיתול ועיצוב של הגוף האנושי, ושל יצורים מואנשים נוספים, עד לכדי קרבה גדולה להתעמלות.
הלהקה זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס המבקרים של ברלין (Berlin Critic's Prize), פרס ברנדייס (Brandeis Award), פרס סקוטסמן (Scotsman Award) בפסטיבל אדינבורו, פרס ועידת התיאטרון של ניו אינגלנד (New England Theatre Conference Prize), פרס ועדת האמנויות של קונטיקט למצוינות (Connecticut Commission on the Arts Award for Excellence) ובשנת 1997 בפרס אמי להישגים בתחום תוכניות התרבות המשודרות בפריים טיים (Primetime Emmy Award for outstanding achievement in cultural programming). בשנת 2000 קיבלה פילובולוס את פרס סמואל ה. סקריפס למפעל חיים בכוריאוגרפיה מטעם פסטיבל המחול האמריקני (Samuel H. Scripps American Dance Festival Award for lifetime achievement in choreography).
כיום מפעילה הלהקה שלושה אגפים: להקת המחול (Pilobolus Dance Theatre) המופיעה ברחבי העולם ואשר מקום מושבה בעיירה וושינגטון שבקונטיקט, ארצות הברית; "מכון פילובולוס" (Pilobolus Institute) המציע תוכניות חינוכיות והוראת מחול; ו"פילובולוס שירותים יצירתיים" (Pilobolus Creative Services) המציעים את שירותה הלהקה לסרטים, פרסומות, לקוחות מסחריים ואירועים שונים.
פילובולוס הופיעה בישראל מספר פעמים, ובשנת 2008 צילמה לוח שנה בו מופיעים חברי הלהקה בשלל תנוחות על רקע נופי ארץ ישראל.
ארנולד שרוויל

ארנולד גיי שרוויל (אנגלית: Arnold G. Sherwell ‏19 במרץ 1890 - 1 במרץ 1942) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.

תולדות חייו

שרוויל הוסמך כעורך דין בשנת 1914 ובאותה שנה הצטרף לשירות הקוליניאלי בניאסלנד. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא הבריטי באפריקה ולאחר מכן היה מרצה לדיני רכבות בבית הספר לכלכלה של לונדון ובלימודי חוץ של קיימברידג'. בשנים 1925-1928 היה שופט מחוזי בסודאן ולאחר מכן היה עוזר התובע הכללי בחרטום למשך כשנה‏. בשנת 1929 עבר לארץ ישראל והיה פרקליט מדינה במשרד המשפטים של ממשלת המנדט. לאחר כשלושה חדשים, ביולי 1929, מונה ליו"ר בפועל של המועצה המשפטית‏. בתפקידו כתובע עסק בין השאר בתביעה נגד ערבים שהשתתפו במאורעות תרפ"ט‏ ונגד יוסף אורפלי‏, שמחה חינקיס‏, ארבעת אסירי סנהדריה שהואשמו בהכאה למוות של ערבי‏ וארבעת אסירי מאה שערים שהואשמו ברצח ערבי בשכונתם. האחרונים הוחזקו במעצר במשך ששה חודשים והועמדו לדין למרות שלא היו נגדם ראיות‏.
בשנת 1930 הוא מונה לשופט מחוזי רוטציוני וכיהן בתפקידים שונים, בהם יו"ר המועצה המשפטית, יו"ר בית המשפט לקרקעות בירושלים‏, מ"מ יו"ר בית משפט מחוזי ביפו‏, בירושלים‏‏, בחיפה‏ ובשכם‏ ושופט בהרכב ערעור על פשעים חמורים‏. ב-1 בדצמבר 1934 החל לכהן כשופט בחיפה‏ ובשנת 1935 הועלה לדרגת שופט מחוזי קבוע . שרוויל כיהן בחיפה עד תחילת 1940, עת עבר להיות יו"ר בית המשפט המחוזי בירושלים‏.
שרוויל נפטר מהתקף לב בליל 28 בפברואר 1942, בעת כהונתו כיו"ר בית המשפט המחוזי בירושלים, והניח אחריו אשה ובן‏. הוא נקבר בבית הקברות על הר ציון‏.

פסקיו

במשפט שומר בעין חרוד שירה ופצע ערבי שבא לגנוב והתקיף אותו באבנים, דן שרוויל את השומר לקנס של 10 לא"י לאחר שהודה שירה בלא כוונת רצח‏. במשפטו של יהודי קומוניסט שהביע תמיכה בהתקוממות הערבית במאורעות תרפ"ט אמר שרוויל שחבל שהנאשם לא היה בחברון בעת ההתקוממות‏.
באחד המשפטים סיפר מניסיונו השיפוטי ש"עד מזיע - עדותו שקר"‏.
בתחילת 1935 אמר שרוויל שבתי המשפט צריכים להטיל עונשים מרתיעים בסכסוכי קרקעות כדי לבטל את הנגע הזה‏. ברוח דבריו דן לשנת מאסר ערבי שהורשע בעקירת עצים של יהודים‏.
יעקב בר יוסף הרופא

הרב יעקב בן רבי יוסף הרופא (נפטר בבגדאד בו' בתשרי תרי"ב, 1851) היה דיין ופוסק מפורסם בבגדד, חיבר חיבורים תורניים רבים. היה תלמידם המובהק של רבי משה חיים ושל רבי ראובן בן רבי דוד נאווי. תלמידו המפורסם היה הרב עבדאללה סומך.
יעקב בר יוסף נפטר ממחלה, ונקבר בחצר קברו של יהושע בן יהוצדק כהן-גדול, שלפי המסורת קבור בבגדד.
אחת מבנותיו, הרבנית אסתר, נישאה לרב משה שמאש, לימים רבה הראשי של קהילת עיראק.
טלמו סארה

קריירת מועדונים

סארה נולד בעיירה ארנדיו, והחל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל המקומי ב-1937, עת חתם על חוזהו המקצועני הראשון. ב-1940 עבר לאתלטיק בילבאו, אשר בנתה את סגלה מחדש סביב שחקנים צעירים לאחר מלחמת האזרחים. פתיחתו בקבוצה הייתה מרשימה, כשהוא הבקיע צמד שערים כבר במשחק הבכורה שלו, נגד ולנסיה.
במהלך עונתו השנייה, 1941/1942, נעדר סארה מהקבוצה באופן זמני עקב שירותו הצבאי. לאחר חזרתו סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע המלך הספרדי, שם נחל עמה הפסד מאכזב לברצלונה - סארה החמיץ את הבעיטה המכריעה בדו-קרב בעיטות עונשין שהכריע את המשחק לזכות היריבה. בעונת 1942/1943 הוביל סארה את בילבאו לעונה המוצלחת ביותר בתקופתו, שהסתיימה בזכייה ב"דאבל" של אליפות ספרד וגביע המלך. הוא הבקיע 25 שערים בכל המסגרות במשך העונה, ובהם השער היחיד בניצחון על ריאל מדריד בגמר הגביע. בעונה הבאה סבל סארה משבר בעצם הבריח שהשבית אותו ממשחק לתקופה ארוכה, אך הצליח לזכות עם הקבוצה בגביע פעם נוספת.
בעונת 1944/1945 סיים סארה לראשונה כמלך השערים של הליגה, עם 20 שערים. במקביל סייע לבילבאו לזכות בגביע המלך בפעם השלישית ברציפות, על אף שהורחק על ידי השופט במשחק הגמר נגד ולנסיה. בשנים הבאות הפגין דומיננטיות יוצאת דופן מבחינה אישית, אף שבילבאו לא הגיעה להישגים קבוצתיים רבים. זכייתה הבאה של הקבוצה בתואר, גביע המלך, הגיע ב-1950. סארה הצעיד קבוצתו לניצחון על ריאל ואיאדוליד במשחק הגמר, במהלכו הבקיע ארבעה שערים, כולל שלושער בתוך ההארכה. בכך שבר שיא כיבושים למשחק גמר בתולדות הטורניר.
בעונת 1950/1951 שבר סארה את שיא ההבקעות לעונה בתולדות הכדורגל הספרדי, עם 38 שערי ליגה ב-30 משחקים, שיא שהחזיק מעמד במשך שישים שנה (נשבר על ידי כריסטיאנו רונאלדו). בתחילת העונה העוקבת, בנובמבר 1951, נזקק לניתוח ברגלו בעקבותיו נעדר עד לסיום העונה. לאחר שובו למגרשים, בעונת 1952/1953, המשיך להפגין את יכולתו הטובה וזכה בפעם השישית בקריירה בתואר מלך שערי הליגה.
בשנתיים הבאות ירד סארה בכושרו, וכשהוא על סף סיום הקריירה, שותף במשחקים מועטים ופינה את הבמה לשחקנים צעירים כדוגמת אנקו ארייטה. ב-1954 זכה סארה לטקס הוקרה במדריד על הקריירה המוצלחת שלו, וב-1955 סיים את דרכו בבילבאו. לאחר מכן שיחק בשתי קבוצות בליגת המשנה בטרם פרש סופית ממשחק ב-1957.

נבחרת ספרד

במרץ 1945 זומן סארה לראשונה לסגל נבחרת ספרד, למשחק הראווה נגד פורטוגל. הוא סייע לנבחרת לצלוח את משחקי מוקדמות מונדיאל 1950 - במשחק המכריע, נגד פורטוגל, הבקיע פעמיים בניצחון 1–5.
במהלך גביע העולם ב-1950 היה סארה אחד מבכירי הנבחרת. הוא הבקיע בכל אחד משני המשחקים הפותחים, נגד נבחרות ארצות הברית וצ'ילה, שבשניהם ניצחה ספרד. בהתמודדות האחרונה בשלב הבתים שיחקה ספרד מול נבחרת אנגליה החזקה. לאחר שנשמר בהצלחה במשך מרבית המשחק על ידי ההגנה האנגלית, הבקיע סארה את שער הניצחון, שבזכותו העפילה הנבחרת לבית הגמר של ארבע האחרונות. בשלב הגמר הפסידה הנבחרת הספרדית את כל משחקיה וסיימה במקום הרביעי, על אף שער שהבקיע סארה במשחק מול שוודיה. הישג זה היה הגדול ביותר של ספרד בגביע העולם במשך שישים שנה, עד שזכתה בשנת 2010 לראשונה בתולדותיה בגביע.
בפברואר 1951 הגיע סארה להישג מפורסם נוסף, כשהבקיע ארבעה שערים בניצחון 3–6 על נבחרת שווייץ. לאורך הקריירה השתתף סארה בעשרים משחקים בלבד במדי הנבחרת, אך הצליח להבקיע במהלכם 20 שערים. הוא מחזיק בממוצע השערים-למשחק הגבוה בתולדות הנבחרת.
יונדאי גטס

מנוע

כאשר הושקה הגטס, בשנת 2002 היא הוצגה עם מנועי בנזין 1.3 ליטר ו-1.5 ליטר ומנוע טורבודיזל 1.5 ליטר. בשנת 2004 התווסף לגטס מנוע בנזין 1.1 ליטר והמנוע 1.3 ליטר הוחלף על ידי 1.4 ליטר וה 1.5 ליטר הוחלף על ידי 1.6 ליטר. 
בשנת 2008 יונדאי הציגה את הגטס החשמלית המסוגלת להגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש ולמרחק של 120 ק"מ.

בטיחות

הגרסה הבסיסית של גטס (GLF) הוצעה עם כרית אוויר אחת בלבד לנהג ועל כך קיבלה ביקורת שלילית רבה. גרסאות אחרות- GLI, GLS ודגם הספורט כבר הגיעו עם שתי כריות אוויר. הגטס קיבלה 4 כוכבים במבחני הריסוק המסכמים של EuroNCAP כאשר היא קיבלה 4 כוכבים לבטיחות מבוגרים וילדים וכוכב אחד בלבד לבטיחות הולכי רגל.
רמת האבזור GLS היא הגרסה היותר מאובזרת ונחשבת לטובה וחזקה מבחינת בטיחות.

שיווק

היא ידועה ברוב העולם כיונדאי גטס אך ישנם מקומות בהם היא נמכרת תחת שם אחר. בקוריאה הדרומית עצמה היא נקראת יונדאי קליק וכך גם בסוריה, בהודו היא נקראת יונדאי גטס פיים, ביפן היא נקראת יונדאי TB, בוונצואלה היא נקראת דודג' בריזה ובמלזיה היא נקראת אינוקום גטס. ונצואלה ומלזיה הן היחידות כיום אשר ממשיכות למכור את הרכב.

מחליפה

בסוף שנת 2008 יונדאי הציגה את ה-i-20, שאמורה להחליף את הגטס אך למרות זאת, לאור ההצלחה הגדולה במכירות מכירת הגטס המשיכה באירופה עד שנת 2011 במקביל למכירת i-20. כמו כן, הגטס ממשיכה להימכר בוונצואלה, מלזיה, וייטנאם והמזרח התיכון. בחלק מהארצות בהן ה-i-20 לא נמכרת, הוחלט שה- i-10 תחליף את הגטס.
עוד סרט גאה

עלילה

העלילה מתרכזת סביב ארבעה חברים הומואים, אשר סיימו לאחרונה את לימודיהם בתיכון. אנדי (מייקל קרבונרו) מביך את עצמו תמידית ולעיתים קרובות מאונן ומענג את עצמו עם הפירות והירקות של אמו. ג'ארוד (ג'ונתן צ'ייס) הוא ספורטאי נאה וחסר ביטחון. גריף (מיץ' מוריס) הוא חנון, לבוש היטב ומאוהב בסתר בחברו הטוב ביותר, ג'ארוד. ניקו (ג'ונה בלצ'מן) הוא הססגוני ביותר, האוחצ'ה של החבורה. הארבעה מחליטים לכרות ברית שעד סוף הקיץ הם מקיימים יחסי מין.
כל אחד מהבנים ממשיך לרדוף אחרי המטרה בדרכים שונות, עם תוצאות מצחיקות וטראגיות בו זמנית. ניקו מסדר לעצמו פגישה מהאינטרנט עם אדם בשם ריידר (Matthew Rush) אבל לאחר התרחשות לא צפויה הוא מנסה את מזלו עם זוכה העונה הראשונה של הישרדות (ריצ'רד האטץ'). אבל גם ניסיון זה לא נוחל הצלחה בעקבות בעיות מעיים. הוא גומר בסופו של דבר עם סבא של מאפלר. ג'ארוד מכיר את ביו (James Getzlaff) בזמן משחק בייסבול וחושב שאיתו תבוא הגאולה. גריף המתוסכל מנסה לשפר את המראה שלו ומצטרף לאימון אירובי. המאמן, אנג'ל (דאריל סטפנס), מזמין אותו למועדון שבו הוא עובד כחשפן. גריף וג'ארוד נפגשים במועדון וגריף מגיע במחשבה שג'ארוד רוצה לבלות איתו אך מתאכזב כשהוא רואה אותו מתנשק עם ביו. ברגע של חולשה, גריף המיואש, מנסה להסיח את דעתו עם אנג'ל אבל בסופו של דבר בוחר להתוודות על אהבתו בפני ג'ארוד בדיוק ברגע שבו הוא עמד לאבד את בתוליו עם ביו. אנדי, שדלוק על המורה למתמטיקה שלו, מר פוקוב (גרהאם נורטון), מופתע למצוא אותו בצ'אט גייז, אך הפגישה מגלה צדדים אפלים של המורה ולא מניבה תוצאות נעימות. לבסוף, הוא מסיים באורגיה משולשת עם אנג'ל, שננטש על ידי גריף וביו שנדחה על ידי ג'ארוד.
חלק גדול מההומור בסרט נובע מזה שהבנים תמימים ומתנהלים באופן מוזר בכל הקשור לרומנטיקה ומין. כל אחת מהעלילות והתפניות בסיפור של הבנים מתחילות גרוע והכל משתבש להחריד עד לרגע שבו הם סוף סוף מתחילים לשנות את עמדתם לגבי סקס בסופו של הסרט.
חגית דסברג

קורות חייה

בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי". בשנת 1986 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה קרובים קרובים. בשנת 1992 שיחקה בסרט הקצר של בית הספר סם שפיגל "מרק עוף" לצד קרן מור. ב-1993 שיחקה בסרט הדרמה "גולם במעגל" של ענר פרמינגר לצד ענת וקסמן. הסרט זכה במספר פרסים, הן בישראל והן במדינות שונות בעולם, ודסברג עצמה זכתה בפרס אופיר על משחק ראשי נשי ובפרס מבקרי הקולנוע בפסטיבל ירושלים. 
בשנים 1991–1993 השתתפה ברצועת ילדים יומית לצדו של יואב צפיר בערוץ 2 הניסיוני בשם "יום יומן", שהייתה ידועה גם בשם "צ'סטר וחגית". בשנת 1994 שיחקה בסרטו של אמנון רובינשטיין "אחרי החגים" לצד צחי נוי. לאחר מכן שיחקה תפקידים משניים בסרטי הטלוויזיה "ארץ חדשה", "הגרעין הקשה" ו"רוקדים על החוף" ובתפקידים אורחים בסדרות טלוויזיה שונות. בשנת 2001 הופיעה במחזהו של מתי גולן, "אטום", שהועלה בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2003 השתתפה בטלנובלה "משחק החיים" בהוט 3 לצד גיא אריאלי, דן תורן ויעל שרוני ושחקה בתפקידי אורח בסדרות "פיק אפ", "אהבה מעבר לפינה" ו"ראש גדול". שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של ענר פרמינגר "החיים בינתיים" משנת 2012.
דסברג הופיעה בהצגות רבות בתיאטרון. היא השתתפה בהצגות "מקהלת אי-הסכמה", "אילוף הסוררת", "תמונות ציד מבוואריה התחתית", "תזמורת על תנאי", "דודתו של צ'ארלי", "קומדיה של טעויות", "מהומה רבה על לא דבר", "הבורגנים", "גשם שוטף", "מפיסטו", "מאדאם באטרפליי" ו"יתוש בראש" בתיאטרון באר שבע; "משחק כפול" בהבימה; "האביב מתעורר" ו"הרופא" בתיאטרון החאן; "אנרכיסט מפוקפק" ו"כחול בוער" בתיאטרון בית ליסין; ו"דודה אהובתי" בתיאטרון חולון. זכתה בפרס שחקנית השנה בפסטיבל עכו על משחקה ב"היה כבר עדיף להישאר בחיים", וכן על משחקה ב"בן חור והרבנית".
היא השתתפה בדיבוב סרטי הנפשה לקולנוע - "גיבור על נמלים", "רובוטס" ו"בולט", והופיעה בפרסומת לאבקת כביסה.
מדובבת בשידור חי בסינמטק סרטי ילדים.
דסברג נשואה לשחקן דוד שמול ואם לשלושה.
לין צ'דוויק

אודות

צ'דוויק נולד בלונדון למשפחה מהמעמד הבינוני, הוריו היו לוורנר ראסל צ'דוויק ומרג'רי בראון לין. החל את הקריירה בתור שרטט במשרדי אדריכלים שונים בין השנים 1933 ל-1939. במלחמת העולם השנייה שירת כטייס בחיל האוויר האנגלי ולאחר מכן עסק בעיצוב רהיטים וטקסטיל. בשנת 1950 הציג לראשונה תערוכת יחיד ובשנות החמישים התגבש סגנונו הייחודי אשר משרטט בקווים כללים בני אדם וחיות. בשנת 1956, כשהיה בן 41, זכה בפרס הראשון בפיסול בביאנלה של ונציה.
עבודותיו מוצגות בין השאר במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון ישראל. 
היה חבר במסדר האימפריה הבריטית ובמסדר האמנויות והספרות.
היה נשוי שלוש פעמים ואב לארבעה ילדים.
ספר האגור

ספר האגור הוא ספר הלכה שנכתב על ידי רבי יעקב לנדא, חכם  שחי בחצי השני של  המאה-15 (סוף המאה השנייה של האלף השישי בלוח העברי). הספר כולל הלכות תפילה, ציצית, תפילין, ברכה, שבת ויום טוב, שחיטה ובדיקה, איסור והיתר (מליחת בשר, בשר וחלב והגעלה) נדה ומקואות. בספר מובאים קטעים שלמים מספר הטורים. מקובל שהוא הספר הראשון בדפוס שקיבל "הסכמות".

הוצאות

הספר נדפס פעמים רבות ולאחרונה "ספר האגור השלם" מהדורת ר' משה הרשלר, ירושלים תש"ך, בצירוף מבוא והערות.