google/wiki40b huggingface dataset:
קוף ובבואת הירח במים

קוף המנסה להגיע אל בבואת הירח במים (יפנית: 猿猴捉月図, בתעתוק לעברית אנקו סוקוגטסו) הוא דימוי ומוטיב בספרות ובאמנות בודהיסטית במזרח הרחוק, ובעיקר בציור זן ביפן. הדימוי משמש בדרך-כלל כמשל אלגורי לנהייה אחר אשליות שווא ותשוקות רגעיות בעת החיפוש אחר ההארה.

בבודהיזם מסורתי

סיפורים בהם קופים מנסים להגיע אל בבואת הירח נפוצים בפולקלור של עמים שונים במזרח הרחוק, ואף סווגו כתת-טיפוס 1335A בסיווג סיפורי הפולקלור של ארנה-תומפסון-אותר, הרחבה של סיווג ארנה-תומפסון. ייתכן שהדוגמה המתועדת הראשונה נמצאת בטריפיטאקה, אוסף של שלוש הסוטרות הבודהיסטיות העתיקות ביותר, שמקורן הידוע בהודו במאה ה-4 לספירה. הסיפור מובא שם בשמו של הבודהה, אשר מספר אותו לחסידיו כביקורת על בן-דודו, המתקנא בבודהה ומנסה להתנקש בחייו. בסיפור 500 קופים חושקים בבבואת הירח המשתקפת במי באר עמוקה. מנהיג הקופים מארגן שרשרת קופים ארוכה שבה כל קוף נתלה בזנב חברו, במטרה להגיע אל הבבואה במעמקי הבאר. ואולם עקב משקל השרשרת כל הקופים נופלים אל תוך הבאר וטובעים. הסיפור מפורש בדרך-כלל כמשל לשגייה באשליות ולשאיפה לתאוות חסרות-ממשות, אשר בסופו של דבר מוליכות לכישלון. בטריפיטאקה נפילת הקופים לבאר מסמלת את נפילת בן-דודו של הבודהה לגיהנום כעונש על חטאיו.

באמנות הזן היפנית

קופים בכלל, וקופים הנתלים מענף תוך הושטת יד אל בבואת הירח במים, הם נושא מסורתי בציור היפני, המושפע מן הזן-בודהיזם. בציורים כאלו נראים בדרך-כלל רק קוף אחד או שניים, והבאר מן הסיפור המקורי מוחלפת בתפאורה פסטורלית של בריכה או נחל. בבואת הירח תכופות נרמזת על ידי צביעת רקע המים תוך השארת עיגול נקי מצבע, כדי לגרום לה להראות כזוהרת ואולי גם לרמוז על היותה אשליה.
דוגמאות מייצגות מופיעות כבר בציורים של הסגאווה טוהקו, צייר יפני בעל שם מתקופת אזוצ'י-מומויאמה במאה ה-16, אשר צוירו בדיו מונוכרומטי באמצעות מכחול על מסכים ודלתות הזזה. הדוגמה המפורסמת ביותר היא קרוב לוודאי בציור ובשיר של מורה, צייר ומשורר זן מן המאה ה-17, הקואין אקאקו (מחבר הקואן "קול מחיאת כף יד אחת"). בדומה לציורים אחרים של הקואין הוא פשוט מאוד ודמוי קריקטורה, ונראה בו גיבון הנתלה ביד אחת מענף תוך שהוא מושיט את ידו השנייה אל המים. בראש הציור כתב הקואין בקליגרפיה שיר בן ארבע שורות (בתרגום חופשי):
הקוף נכסף אל הירח שבמים
עד יום מותו הוא לא יוותר
לו אך הרפה מן הענף
וזרח כל העולם בטוהר מסנוור
בהתאם למסורת הזן היפנית מדגיש הקואין את נחישותו של הקוף במאמץ להגיע אל בבואת הירח, כמשל לנחישות האדם בחיפוש אחר ההארה. את ההרפיה מן הענף ניתן להמשיל לוויתור על הקשר למציאות החומרית, אשר לפי תורת הזן יכולה להוביל להתפכחות מן האשליה, ובעקבות כך להארה אמיתית. תפיסה דומה ניתן למצוא בציור זן אחר של קוף המנסה להגיע לבבואת הירח במים, מאת מורה וצייר הזן סנגאי גיבון.
סוג הקוף הנראה בציורי זן יפניים רבים, דוגמת ציוריהם של הסגאווה והקואין, הוא הגיבון, קוף אדם המצטיין בזרועותיו הארוכות מאוד, והוא חסר זנב לחלוטין. גיבונים אינם נמצאים כלל באיי יפן, והציירים היפנים ראו אותם בציורים סינים, בעיקר ציוריו של נזיר הזן הסיני בן המאה ה-13 מוקי פאצ'אנג , שהובאו למקדש זן בקיוטו, נחשבו ליצירות מופת ביפן, וידועים באמנות היפנית במונח "מוקיי זרו" ("הקופים של מוקי" ובהשאלה "ציורי קופים בסגנון מוקי"). זרועותיו הארוכות של הגיבון לעיתים קרובות משמשות כמרכיב גרפי עיקרי בציורי קוף וירח, הממחיש את השאיפה לגשר בין האשליה (בבואת הירח) לבין המציאות (הענף). ציירים יפנים אחרים ציירו קופי מקוק יפני, הקוף היחיד המצוי באופן טבעי באיי יפן, וניכר בזרועות פחות ארוכות ובזנב קצרצר.
ספר בולדון

ספר בולדון (באנגלית: Boldon Book) הוא סקר קרקעות ומפקד אוכלוסין של אזור בישופות דורהאם באנגליה. הסקר בוצע בהוראת יו דו פוייסה, בישוף דורהאם בשנת 1183 במטרה לסייע בניהול גביית מיסי הבישופות.
סקר זה דומה באופיו ובצרותו לספר יום הדין - סקר שנערך כמאה שנים קודם לכן. באותה עת מיסי הבישופות נאספו על ידי הבישוף ולא על ידי גובי המיסים של מלכי אנגליה, ולכן ספר יום הדין לא סקר את הבישופות. סקר בולדון היה הראשון שבין הסקרים שנערכו צפונית לנהר טיז.

תיאור הספר

בדומה לספר יום הדין, מפרט הספר את המיסים הנגבים (הן בעבודה, הן בכסף והן בתוצרת חקלאית ובעלי חיים) מאת בעלי האדמות בתחום הבישופות (הכולל את נורהאמשייר ובדלינגטונשייר). הספר נכתב בלטינית.
מהספר ניתן ללמוד כי כלכלת אזור דורהאם במאה ה-12 הייתה חקלאית בעיקרה.
ארבעה עותקים של הספר שרדו עד ימינו, שהקדום שבהם הוא העתק של הספר מהמאה ה-13 השמור כיום בספרייה הבריטית.
אייטל פרידריך, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

אייתל פרידריך נולד ב-7 ביולי 1883 בפוטסדאם, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ולאוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה אחיו וילהלם, יורש העצר של גרמניה היה מבוגר ממנו בשנה אחת.
ב-27 בפברואר 1906 התחתן אייתל פרידריך עם סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג, בתם של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, אך התגרש ממנה בשנת 1926 ללא ילדים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה פיקד כמו אחיו הגדול על כוחות גרמניים ונחשב למודל לאומץ לב, וזכה בצלב הברזל ובפור לה מריט, הוא פיקד בתחילה על כוחות בחזית המזרחית ואחר כך בחזית המערבית. היה אחד מהמפקדים הגרמניים במהלך הקרב על הסום, ואף בקרבות נואשים שונים כגון הקרב השני על המארן.
לאחר המהפכה הגרמנית, שלאחריה איבדה משפחתו את מעמדה, הנהיג תנועת מלוכנות שקראה להחזיר לשלטון את אביו. התנגד אם כי לא בצורה פעילה למשטר הנאצי.
אייתל פרידריך נפטר ב-8 בדצמבר 1942 בפוטסדאם, ונקבר בטקס צנוע בגנים בארמון סנסוסי.
המקלט לפראים בהודו

גאוגרפיה 

המדבר של קוץ' הוא מדבר מלח. במהלך המונסון, מתרחשות הצפות במדבר לתקופה של כחודש ויש בו 74 גבעות או "איים" מקומיים, הנקראים "באטס" (bets). בגבעות אלה יש דשא שמספק מזון לאוכלוסייה של כ-2,100 בעלי חיים. 

איומים 

האיום העיקרי הניצב בפני המקלט הוא בריכות אידוי המלח באזור, שמספקות 25% מאספקת המלח של הודו. 

שמורת ביוספרית - אתר מורשת עולמית 

השמורה מועמדת על ידי מחלקת היער להיות עתודה ביוספרית בזכות אזורי המערכות האקולוגיות היבשתיות והימיות ברחבי העולם שמוכרות בכל העולם במסגרת אחת התוכניות של אונסק"ו, האדם והביוספירה. שתתמקד בשימור המגוון הביולוגי, מחקר, פיקוח ותמיכה בפיתוח בר קיימא.
יחסי ישראל–סלובקיה

כינון היחסים

ישראל הכירה בסלובקיה לאחר שהיא הכריזה על עצמאותה ואף תמכה במועמדותה כחברה באו"ם. 
שגריר ישראל בפראג כיהן בתחילה גם כשגריר ישראל בסלובקיה. לאחר שסיים את כהונתו, הועבר הטיפול ביחסי ישראל-סלובקיה לידי שגרירות ישראל בווינה. מאז החלטתה של ישראל למנות שגריר תושב רשמי בברטיסלאבה, נמצא שגריר ישראלי רשמי בסלובקיה, ושגריר סלובקי רשמי בישראל.

יחסים ביטחוניים

בעבר ניסתה ישראל ליצור מספר קשרים ביטחוניים עם צ'כוסלובקיה אך היא נתקלה בקשיים והניסיונות לא הניבו פרי.
באוקטובר 2000 ביקר סגן שר הביטחון אפרים סנה בסלובקיה. במסגרת הביקור נבדקו אפשרויות לשיתוף פעולה בתחום התעשיות הביטחוניות בין שתי המדינות.

ביקורים רשמיים מטעם המדינות

הביקור הרשמי הראשון בין שתי המדינות היה של שר החוץ הסלובקי בינואר 1994. באותה שנה הגיע לישראל שר ההגנה הסלובקי. באפריל 2000 ביקר ראש עיריית ברטיסלאבה בירושלים במסגרת כנס ראשי ערים. 
בפברואר 2000 ביקר בישראל נשיא סלובקיה, רודולף שוסטר עם שר החוץ שלמה בן עמי. זהו הביקור בדרג הבכיר ביותר שהתקיים עד היום בין שתי המדינות. 
בין השנים 1994–1996 ביקרו מספר שרים ישראליים בסלובקיה. במהלך הביקורים נחתמו הסכמי תעופה ותחבורה, הסכמי בריאות והסכמי סחר חופשי. 
ב-30 בספטמבר 2016 השתתף ראש ממשלת סלובקיה רוברט פיצו בהלוויית שמעון פרס.
ביקור נשיאותי נוסף נערך במרץ 2017 עת ביקר נשיא סלובקיה אנדריי קיסקה בישראל, נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וביקר בטכניון.
דודנית רחל

תקציר העלילה

פיליפ אשלי (ריצ'רד ברטון) התייתם מהוריו בגיל שלוש וגודל בית האחוזה של דודו אמברוז (ג'ון סאטון) על חוף הים בקורנוול. אמברוז לא אהב את מזג האוויר בקורנוול והיה נוסע מדי פעם לאיטליה.
באחת הנסיעות התמהמה אמברוז לחזור ושלח לפיליפ מכתב ובו הודיע לו כי פגש בקרובת משפחה/דודנית בשם רייצ'ל (אוליביה דה הבילנד) והם נישאו ונשארו בפירנצה.
כעבור תקופה מסוימת החל אמברוז לשלוח מכתבים ובו תלונות על כאבי ראש פחדים והרגשה שאשתו מתנכלת לו. פיליפ חש לפירנצה ושם מתברר לו שאמברוז מת. הוא אינו מצליח לפגוש את רייצ'ל ובמקומה מראה לו ידיה גוידו ריינלדי (ג'ורג' דולנץ) תעודת פטירה המאשרת כי אמברוז מת מגידול במוח וכן צווה שבה מורש אמרוז את אחוזתו לפיליפ כשיגיע לגיל 25. פיליפ לא מאמין לריינלדי ובטוח שהייתה כאן קנונייה עם רייצ'ל לרצוח את אמברוז ולהשתלט על אחוזתו.
פיליפ חוזר לאנגליה ורייצ'ל מגיעה לשם לביקור. פיליפ המלא חשדות וזעם על "רצח" דודו משתנה כאשר הוא נפגש עם רייצ'ל היפהפייה והמבוגרת ממנו.
הוא מתאהב בה עד מעל לראשו ואף מצווה על האפוטרופוס שלו, ניק קנדל (רונלד סקוויר) לתת לה הקצבה שנתית של 5,000 פאונדס למרות שניק ובתו לואיז (אודרי דלטון) מזהירים אותו מפני רייצ'ל שאוהבת לבזבז ויש לה חובות כבדים.
פיליפ המסוחרר מאהבה מחליט בהגיעו לגיל 25 מעניק את האחוזה לרייצ'ל לתמהון כולם. הוא מבקש להינשא לרייצ'ל אך היא דוחה אותו וכאשר הוא חולה וקודח היא סועדת אותו בשעה שהוא הוזה שהם נשואים.
רייצ'ל עומדת לחזור לפירנצה אך נופלת מגשר רעוע ונהרגת. פיליפ נשאר עם חשדותיו שילוו אותו כל חייו.
אוליבר! (מחזמר)

המחזמר

ההפקה המקורית של "אוליבר!" הועלתה לראשונה ב-30 ביוני 1960 ב"ניו ת'יאטר" בווסט אנד בלונדון, והוצגה במשך תקופה ארוכה. בין השחקנים היו רון מודי בתפקיד פייגין, ג'ורג'יה בראון בתפקיד ננסי ובארי האמפריז (הידוע בכינויו "דיים עדנה") בתפקיד הקברן.
המחזמר מבוסס על הרומן "אוליבר טוויסט" של צ'ארלס דיקנס, והיה העיבוד הראשון למחזמר של יצירה מאת דיקנס. סיפור העלילה שברומן פושט מאוד כדי שיתאים למחזמר. פייגין מוצג כדמות קומית ולא כפושע כפי שהוא מופיע ברומן, ככל הנראה גם כדי לעקוף את המכשול הבעייתי בתיאור דמות יהודי, כפי שמופיעה ביצירה המקורית. כמו כן, הושמטו חלקים נרחבים מהעלילה, וחלק מהדמויות שבספר. המחזה עורר עניין רב, גם בגלל החידוש של הבמה המסתובבת שתוכננה על ידי שון קני.
ב-6 בינואר 1963 הועלה המחזמר על בימות ברודוויי בתיאטרון "אימפריאל ת'יאטר". ההצגה הייתה נקודת זינוק לקריירת משחק של ילדים שחקנים רבים, ביניהם דייווי ג'ונס שהיה אחר-כך חבר בלהקת הקופים. ניכרת השפעה של המחזמר על הסרט "מרי פופינס" של דיסני מ-1964.
בשנת 1994 הועלה המחזמר שוב על בימות לונדון, עם שירים נוספים מאת ליונל בארט. ביים את ההצגה סם מנדס והשחקנים הראשיים היו ג'ונתן פרייס בתפקיד פייגין, סאלי דקסטר בתפקיד ננסי ומיילס אנדרסון בתפקיד ביל סייקס.

הפקתו בישראל

אוליבר! הועלה בתיאטרון הבימה בשנת 1966 בתרגומו שרגא פרידמן וצבי רוזן. במאי המחזמר, פיטר קו, הובא במיוחד מאנגליה, והתפאורה הגיעה מלונדון. בהפקה הישראלית שיחקו שרגא פרידמן (פייגין), רבקה רז (ננסי), אברהם רונאי (מר במבל), וכן ארי קוטאי, יהודה אפרוני, ישראל רובינצ'יק, דוד סמדר, רות גלר, סוניה שפטל, יגאל בן-דוד ויוסי סטרקמן (בן-ארי), רנן שור ויחיאל טאובר, אורנה לוריא וחוה זוניס (בט). העלאת המחזה לוותה בקשיים לאחר שתיאטרון הבימה הועמד לדין ונקנס על העסקת ילדים צעירים מגיל 10 במחזה.
הפסקול העברי של המחזמר יצא בחברת התקליטים "CBS". ההפקה זכתה לביקורות אוהדות, אך להצלחה מסחרית מעטה יחסית והועלתה כ-90 פעמים בלבד.
בשנת 1999 עלה בתיאטרון בית החיל בתל אביב מחזמר חדש על פי הספר "אוליבר טוויסט". את המחזמר הפיק, ביים וכתב מנחם גולן. הסיפור התבסס על סיפורו של דיקנס, אך השירים היו שונים מהמקור ונכתבו על ידי אבי קורן.
במחזמר כיכבו שלמה בראבא כפייגין, רינת גבאי, צחי נוי, חיים הדר, איציק בן מלך, אורי ורדי, ויויאן גולד, דניאל מגון, טל שוב ועוד כ-50 ילדים. המחזמר הוצג במהלך השנים 1999–2000 וזכה להצלחה רבה.
בשנת 2007 עלתה הפקה של המחזמר בבימת הנוער העירונית ברחובות, שם שיחק בתפקיד אוליבר השחקן הצעיר דניאל מורשת מהסדרה "האי". במחזמר השתתפו למעלה מ-170 חניכים בבימת הנוער. המחזמר זכה להצלחה בקרב תושבי רחובות והסביבה.
בסוכות 2008 עלתה הפקה חדשה של המחזמר בהפקה משותפת של חברת "קרן אור" הפקות, "בימות" ותיאטרון בית ליסין בבימויו של משה קפטן בנוסח עברי של אלי ביז'אווי ובכיכובם של ששון גבאי, אניה בוקשטיין וגיל פרנק.
בשנת 2016 עלתה ההפקה בסדנת התיאטרון של איקה זוהר וזכתה הצלחה רבה.
ארון מקאנגק

ביוגרפיה

ארון מקאנגק נולד בקאנגק , גרינלנד. הוא היה צייד וב-1850 לאחר שחלה בשחפת החל לצייר ולכתוב.
ארון מקאנגק צייר ציורים בצבעי מים, בעיפרון ותחריטים, בעיקר בנושאי התרבות האינואיטית, ההיסטוריה שלהם והמפגשים האלימים שלהם עם הכובשים מדנמרק. 
סיפוריו הפכו לקלסיקה אצל ילדי גרינלנד.
נכתב על יצירותיו כי הן "מתארות בצורה מפורטת מקומות ואירועים בגרינלנד, ומהוות עדות היסטורית להבנת העבר".
89 מ-400 הציורים שלו מוצגים במוזיאון האתנוגרפי באוסלו. אוסף זה צונזר מתוך האוסף הגדול הנמצא בנואוק. הציורים בעלי אופי דתי, פוליטי ומיני, ועשירים בדימויים שלהם.
אגמי ורמיליון

היסטוריה

האתר נחקר על ידי דריל פדג'י (Daryl Fedje) מרשות הפארקים של קנדה. באתר התגלו ממצאים ארכאולוגיים המראים התיישבות אנושית סביב לאגמים שראשיתה לפני כ- 10,800 שנים. פדג'י מצא באתר שרידים של התיישבות וכלים העשויים אובסידיאן.

תיירות

האגמים, הסמוכים מאד לעיר באנף, מהווים אתר תיירות פופולרי ביותר, הכולל שייט בקיאקים, צפייה בחיות בר, ומסלולי הליכה ורכיבה מסביב לאגמים.
מואנגה השני

חייו

מואנגה ירש את אביו, מוטסה הראשון ב- 1884. האיום הגדול ביותר בעיניו נבע מהמסיונרים הנוצרים אשר חדרו לאיטם לממלכה. לעומת אביו, אשר היה משלח את קתולים באנגליקנים ולהפך על מנת להחליש את כוחם, נקט מואנגה בגישה תוקפנית יותר. הוא גירש את המסיונרים והכריח את המתנצרים לזנוח את דתם החדשה תחת עינויים ולעיתים קרובות, מוות. 
מספר משרתים נוצרים בחצרו הוצאו להורג והוכרו על ידי הכנסייה כקדושי אוגנדה ב-1964. ב-29 באוקטובר 1885, נרצח הארכיבישוף ג'יימס הנינגטון בגבול ממלכתו ובהוראתו של מואנגה. בין הנרצחים בשנים 1885-1887 היו שני אנשי חצר ששירתו בתפקיד רבי משרתים, אשר הפרו את פקודות המלך בכך שהצילו את המשרתים הצעירים שתחת פיקודם מנטיותיו הפדופיליות של מואנגה.
רציחות אלו והתנגדות המתמשכת של מואנגה העלו את חימתם של הבריטים, אשר תמכו במרידותיהם של הסיעות המוסלמיות והנוצריות שבחצרו של מואנגה. קבוצות אלו הצליח להביס את מואנגה ולהדיחו בקרב במנגו בשנת 1888. 
אחיו של מואנגה הועלה לכס המלוכה למספר חודשים ולאחר מכן הוחלף על ידי אח אחר, קלמה ראשיד אשר נתמך על ידי סיעה מוסלמית. 
מואנגה הצליח לברוח ולנהל משא ומתן עם הבריטים. בעקבות עלייתו של אחיו המוסלמי לשלטון, הסכימו הבריטים להחזיר את מואנגה לכסאו ב-1889 בתמורה להעברת חלק מריבונותו לחברת מזרח אפריקה הבריטית. ב-1894 נתן מואנגה את הסכמתו לקבלת פרוטקטורט בריטי לממלכתו.
החיכוכים בין מואנגה לבריטים לא פסקו וב-1897 הוא מרד כנגדם וברח לגבעות. ב-15 בינואר 1898 הוא הובס בקיסלאירה על ידי כוחות שנשלחו בשם הבריטים. הוא נתפס ב-1899 ונשלח לגלות עד סוף ימיו באיי סיישל. 
ירש אותו בנו הצעיר דאודי קוואה השני.
סרקומה על שם יואינג

סימנים וסימפטומים

המיקום השכיח של סרקומה ע"ש יואינג הוא בעצמות הארוכות ובאגן, בייחוד באיזורי פלטות הגדילה. הוא שכיח יותר בקרב גברים ביחס של 1.6:1, ובדרך כלל מופיע בשנות הילדות או הבגרות המוקדמת, כשהשיא הוא בגילאי 10-20. הדיאפיזה (גוף העצם) של הירך היא המקום הנפוץ ביותר, כשלאחריה הטיביה וההומרוס. גרורות מופיעות בקרב 30% מהחולים בעת האבחנה. 
התסמין השכיח הוא כאב בעצמות. תיתכן נפיחות במקרה והגידול ממוקם באיזור חיצוני יחסית. תסמינים נפוצים שכיחים הם חומים, אנמיה, לויקוציטוזיס, שקיעת דם מוחשת ותסמינים דלקתיים נפוצים אחרים.
פנלופה פיצג'רלד

ביוגרפיה

פנלופה פיצג'רלד נולדה בשם פנלופה מרי נוקס (Knox) בלינקולן, אנגליה, למשורר אדמונד נוקס, לימים עורך כתב העת פאנץ', ולכריסטינה היקס, בתו של הבישוף של לינקולן, ואחת הנשים הראשונות שהורשו ללמוד באוניברסיטת אוקספורד.  
פנלופה הייתה אחייניתם של התאולוג ומחבר ספרי המתח רונלד נוקס, חוקר ההצפנה דילווין נוקס, חוקר המקרא וילפרד נוקס, והסופרת ויניפרד פק.  
פיצג'רלד כתבה לימים, בביוגרפיה בשם "האחים נוקס": "כשהייתי צעירה לקחתי את אבי ושלושת אחיו כמובנים מאליהם, ולא עלה על דעתי שלא כל המבוגרים דומים להם.  לימים גיליתי שאין זה כך, ומעולם לא הצלחתי להתרגל לזה.  אמנם הם היו חריגים, אבל עודני חושבת שהם צדקו, ואם העולם לא השלים עמם, אני איני משלימה עם העולם."
מחמוד א-נאשף

ביוגרפיה

א-נאשף נולד בשנת 1906 בטייבה. 
הוא נבחר למועצה המקומית של טייבה מטעם רשימה עצמאית וכיהן כחבר המועצה המקומית. לאחר מכן, אף נבחר לכהן כראש המועצה המקומית טייבה.
לקראת הבחירות לכנסת הרביעית, שהתקיימו ב-3 בנובמבר 1959, הקים א-נאשף את רשימת מפלגת חקלאות ופיתוח ועמד בראשה. הרשימה זכתה רק במנדט אחד, למרות סקרים בקרב הציבור הערבי שהראו כי למפלגה יש פוטנציאל להגיע עד ל-3 מנדטים. 
א-נאשף נבחר לכנסת וכיהן, החל מה-30 בנובמבר 1959, כחבר בוועדת הכנסת ובוועדת החינוך והתרבות. בתום כהונת הכנסת, ב-4 בספטמבר 1961, המפלגה לא התמודדה בשנית בעקבות הקמת מפלגת קידמה ופיתוח ופיצול התמיכה בין הרשימות. א-נאשף היה מתומכי מפלגת שיתוף ופיתוח, אותה הנהיג מספר 2 של א-נאשף במפלגת חקלאות ופיתוח, ג'בר מועדי.
א-נאשף נפטר בגיל 73 ב-10 בנובמבר 1979.
דוד בריינין

תולדות חייו

בריינין נולד בקיץ 1905 לחיה לבית גֶרשמן וזוּסים בריינין, חייט במקצועו, בחארקוב שבדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה),
ב-1919, בהיותו נער בן 14, עלה לארץ ישראל. בשנת 1923 עבר להתגורר כדייר משנה אצל משפחת מטלון ברחוב אלחנן 16. באותה שנה החלה האופרה הארצישראלית בפעילותה ובריינין הצטרף אליה כסולן בלט.
בשנת 1924, כאשר עלתה רינה ניקובה, היה בן זוגה לריקוד בלט. 
בעקבות קשיים כלכליים הפסיקה האופרה את פעילותה בקיץ 1927 ובריינין עזב לפריז.
בפריז השתלם בריקוד ובכוראוגרפיה ולמד ציור. היה חבר בלהקת ריקוד רוסית שפעלה בעיר, נישא לוורה, אחת הרקדניות, ויצא עם הלהקה לסיבוב הופעות בדרום אמריקה ב-1931. לבני הזוג נולד בן אחד.
לאחר ששב ממסע ההופעות למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("אקול דה בוזאר"; École des Beaux-Arts) ועבד בעיצוב תפאורות לקולנוע, לאופרה, לבלט ולתיאטרון.
בעת מלחמת העולם השנייה נכלא תחילה במחנה הריכוז קומפיין, וב-5 ביוני 1942 נשלח לדראנסי. בעת שהותו במחנות הנציח בציור תמונות מחיי המחנה, השמורות כיום בבית לוחמי הגטאות.
ב-18 בספטמבר 1942 גורש בריינין מדראנסי לאושוויץ , ושם נספה.
בנו של  בריינין, גרגואר (Grégoire), היה משורר ופילוסוף, נודע בכינוי "דרור" (Moineau), והתגורר שנים רבות בקנדה. נפטר ב-15 באוגוסט 2016 ונטמן בבית העלמין בעיירה אונפלר בחבל נורמנדי. הותיר אחריו רעייה, בן אחד ונכדות.
אפוקריסיאריוס

אפוקריסיאריוס (בלטינית: apokrisiarios, ברבים: אפוקריסיארי - apocrisiarii ; מיוונית: ἀποκρισιάριος) היה תוארו של נציג דיפלומטי בכיר (מעין שגריר) בימי הביניים. מונח מקביל באותה עת היה המונח הלטיני: "רספונסאליס" (responsalis - "העונה על שאלות").
בתואר זה נעשה שימוש באימפריה הביזנטית על ידי נציגי האפיפיור בחצרו של הקיסר בקונסטנטינופול (תפקיד המקביל לנונציו של ימינו).
משרה זו התקיימה החל מהמאה החמישית, אולם הפכה למשרה רשמית רק בתקופתו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון.
נציגים אפיפיורים הנושאים תואר זה שהו בחצר הקיסרית החל משנת 452 ועד שנת 743. במקביל שהו בחצר הקיסר אפוקריסיארי (נציגים) של ההגמונים של קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים.
בתפקיד זה כיהנו, בין היתר, בונפיקיוס השלישי ומרטינוס הראשון בטרם מונו לתפקיד אפיפיור.
המונח משמש מאז המאה ה-16 וגם כיום בכנסייה האנגליקנית לתאר את נציגיו של הארכיבישוף מקנטרברי לכנסיות אחרות.
סטרטיגרפיה (ארכאולוגיה)

סטרטיגרפיה (באנגלית: Stratigraphy) או הִשתַכּבוּת היא תורת השכבות הארכאולוגיות. העיקרון המנחה הוא בידוד שכבות האתר על מנת שניתן יהיה להבחין בממצא הארכיטקטוני והחומרי שנמצא בכל שכבה ושכבה. הממצאים שהתגלו מאפשרים לאפיין את התקופה והתרבות המקובלים באותו אזור בתקופה שבה השכבה הנידונה היית השכבה העליונה של אתר החפירות. כאשר מתקבלת או נמצאת ההגדרה המתאימה לממצאים, ניתן להגדיר את שמה של  השכבה הארכאולוגית, ובהתאם לכך את התאריך המשוער בו נוצרו השכבות הארכאולוגיות.
העיקרון הסטרטיגרפי מניח כי שרידים מעשי ידי אדם מצטברים באתר זה על גבי זה, לפי סדר הזמנים, כאשר השרידים הקדומים מצויים מתחת לשרידים המאוחרים להם. שרידי ישוב אחד, שהתקיים בתקופה מסוימת, נותרים באתר כ"שכבה" של שרידים.
הארכאולוג חופר בתל העתיק מראשו של התל כלפי מטה. הוא חופר, אפוא, בסדר הפוך לסדר הצטברות השרידים בתל במהלך תקופת קיומו. השרידים מרובדים בתל העתיק שכבה על גבי שכבה, בדומה להתרבדות שכבות סלע גאולוגיות. על הארכאולוג לחשוף את שרידיה של שכבה מסוימת, לבודד אותם בחפירה זהירה משרידיהן של השכבות הסמוכות לה מתחתיה ומעליה, דהיינו משכבות השרידים שנותרו מן התקופות שהתקיימו באתר לפני ואחרי התקופה שהותירה את השכבה הנדונה.
לאחר שנחפרה ונחשפה שכבה אחת ושרידיה תועדו, מפרק הארכאולוג את השרידים, מסירם מן האתר, וממשיך לחפור ולחשוף את שכבת השרידים המצויה מתחת לשכבה שזה עתה סיים את חפירתה. תהליך זה חוזר על עצמו לפי מספר השכבות בתל או לפי רצונו של הארכאולוג לחשוף אותן. 
אם הקפיד הארכאולוג בכל פעם לחשוף ולתעד שרידים השייכים לשכבה אחת בלבד, יקבל בסופה של החפירה נתונים הנוגעים לרצף השכבות וגם ידע, אל נכון, את התיארוך היחסי של השכבות האחת ביחס לשכנתה, מי מוקדמת או מאוחרת למי. זוהי הכרונולוגיה היחסית של השכבות ושל השרידים המרכיבים אותן. הכרונולוגיה היחסית של השכבות יכולה להיקבע רק בעת העבודה בשדה תוך כדי חפירת השכבות. לאחר תום עבודת השדה, יהיה לארכאולוג מושג על זמנם של השרידים זה ביחס לזה, אך עדיין אין לו מידע על תאריכם המוחלט (הנמדד בשנים לפני הספירה המקובלת או בשנים לפני ימינו).
דורותי ג'ונסון

ביוגרפיה

ג'ונסון נולדה בסואנה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. את התואר הראשון שלה היא קיבלה ב-1938 מ-Armstrong Junior college בג'ורג'יה. היא עשתה שנה הפסקה בלימודיה ולאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת ונדבילט, טנסי. באוניברסיטה זו היא קיבלה ב-1942 את תואר ה-B.N.S. שלה. בשנת 1948 היא קיבלה MPH מאוניברסיטת הרווארד. 
ניסיונה המקצועה כלל בעיקר הוראה אך היא שמשה גם כאחות צוות במועצת הבריאותית בסוונה, בין השנים 1943-1944. בנוסף, היא שימשה גם במדריכה ועוזרת פרופסור בסיעוד ילדים באוניברסיטת ואנדרבילט. 
מ-1949 ועד לפרישתה ב-1978 עבדה ג'ונסון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס כפרופסור משנה לסיעוד. בהמשך התקדמה לדרגת פרופסור חבר ובהמשך מונתה לפרופסור מן המניין בחוג לסיעוד. 
בין השנים 1965-1967 שמשה ג'ונסון כיועצת סיעוד ילדים בחוג לסיעוד בקולג' הרפואי הנוצרי בוולור, דרום הודו. בין השנים 1965-1967 שמשה כיו"ר הקהילה בעמותה לסיעוד בקליפורניה.
היא פירסמה 4 ספרים ולמעלה מ-30 מאמרים, דוח"ות ומונוגרפיות. נפטרה בגיל 80.
ג'ונסון קיבלה פרסים רבים, ביניהם פרס הפקולטה לתלמידי תואר שני ב-1975, פרס "lulu Hassenplug Ditinguished Acheivement" ב-1977, ופרס בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ואנדרבילט עבור מצוינות בסיעוד ב-1981.
ספרד במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

ספרד החלה את השתתפותה במשחקים הפאראלימפיים במשחקים שנערכו בתל אביב בשנת 1968. היא הצליחה לזכות במדליית הזהב הראשונה שלה באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) בה זכתה בארבע מדליות זהב פאראלימפיות. האתלט אנטוניו דלגאדו היה הבולט במשלחת כשזכה בשתי מדליות זהב, אחת במרוץ ל-100 מטר ואחת בתחרות הקפיצה לרוחק.
הפריצה של המשלחת הגיעה באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) כשספורטאיה הנכים של ספרד הצליחו לסיים עם 44 מדליות, מהן 22 מדליות מזהב, ודורגו במקום ה-13 בטבלת דירוג המדליות. האצנית פּוּרִיפִיקַסיוֹן סַנְטָמַרְטָה זכתה בשתי מדליות זהב (קטגוריה B1) במרוץ ל-400 מטר וקבעה שיא עולם כשניצחה במירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 14.46 שניות, והשחיינית אנה פיירו זכתה בשלוש מדליות זהב ושתי מדליות ארד.
הספורטאים הבולטים בשורות המשלחת הספרדית לאורך השנים הם האצנית פּוּרִיפִיקַסיוֹן סַנְטָמַרְטָה שזכתה ב-16 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות זהב, השחיין ריקארדו אוריבה שזכה ב-14 מדליות, שמונה מהן מזהב, השחיין סבסטיאן רודריגז שזכה גם הוא בשמונה מדליות זהב, מתוך סך של 12 מדליות בהן זכה.
במשחקי החורף בלט גולש הסקי האלפיני אריק ויאלון שזכה בתשע מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
צאי לון

ביוגרפיה

צאי לון נולד בגְווֵייָאנְג, בירת מחוז גוויג'ואו בתקופת שושלת האן. שירת בחצר הקיסר כפקיד, ולצורך עבודות הרישום ניסה שיטות שונות להכנת נייר, עד להגעה לתהליך, אשר פרטיו אבדו עם הזמן, אשר איפשר הכנת נייר. בתמורה לעבודתו זו העניק לו הקיסר תואר אצולה וממון רב.
דונלד השני, מלך סקוטלנד

קורות חיים

דונלד היה בנו של קונסטנטין הראשון (קאוסנטין מק קינאדה), וזכה לכינוי "המשוגע" (dásachtach) בנבואת ברכאן - תיאור הניתן לאדם בעל התנהגות משתנה ואלימה, או אדם שאינו אחראי למעשיו.
דונלד עלה לשלטון לאחר מותו או הדחתו של גיריק (גיריק מק דונגייל) בתאריך שאינו ידוע בוודאות (ככל הנראה בשנת 889. על פי "דברי ימי מלכי אלבה" הוא מלך 11 שנים (עד שנת 900), ובתקופת מלכותו פשטו "אנשי הצפון" (הויקינגים) על ממלכתו מספר פעמים. דונלד לחם נגד הדנים וניצח בקרב, אולם נהרג באופידום פות'ר (Opidum Fother) - כיום דאנוטאר על ידי עובדי אלילים - ככל הנראה במהלך מתקפתו של האראלד בהיר השער. לפי מקורות אחרים נפטר בפורס במהלך קרב עם גאלים.
יש מלומדים הסבורים כי דונלד היה הראשון שכונה "מלך אלבה" - שינוי שהיה צעד ראשון בגיבשן של ממלכות הפיקטים לממלכת סקוטלנד (אולם מרבית המלומדים מתארכים שינוי זה לתקופת מלכותו של קונסטנטין השני (קאוסאנטין מק אייד).
על פי דברי ימי מלכי אלבה מלך אחריו אחיינו, קונסטנטין השני. ובנו, מלקולם מלך לאחר מכן.
על פי נבואת ברכאן מצוינת מלכותו של מלך אחר בין דונלד לקונסטנטין אשר מלך זמן קצר. תיאור זה מופיע גם בכרוניקון סקוטורום.
היכל השלום והאחווה

היסטוריה

בנייתו של ההיכל החלה בשנת 1981 והוא נחנך רשמית במרץ 1985‏ על ידי ראש הממשלה היווני אנדראס פפנדראו לכבוד אליפות אירופה באתלטיקה קלה באולם סגור שהתקיימה בו באותה שנה. מאוחר יותר באותה שנה הוא אירח את גמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל בו ניצחה ציבונה זגרב את ריאל מדריד. 
האולם אשר נבנה כאולם ספורט רב תכליתי המיועד גם לאתלטיקה קלה (תכנון אשר גרם להיווצרות מרחק רב בין היציעים לבין הפרקט) במהרה החל לשמש בעיקר לתחרויות כדורסל, הבולטות שבהן כללו את אליפות אירופה לשנת 1987 בה זכתה הנבחרת המארחת יוון, משחקיה הביתיים של קבוצת אולימפיאקוס, הפיינל פור של אליפות אירופה לקבוצות אלופות לשנת 1993 והשלבים המוקדמים של אליפות העולם בשנת 1998. בין השנים 2002 ו-2004 עבר האולם שיפוץ נרחב לקראת אולימפיאדת אתונה, שבה אירח האולם את תחרויות הכדורעף.
התכולה הכוללת האולם היא 11,640 מקומות ישיבה קבועים, עם אפשרות להרחבה עד ל-17,000 עם כיסאות המוצבים על משטח האתלטיקה שבין היציעים לפרקט.