google/wiki40b huggingface dataset:
ארתור פרידנרייך

חייו

פרידנרייך, שנולד בעיר סאו פאולו, היה בן תערובת לאב מהגר מגרמניה ואם ברזילאית שחומת עור. הוא החל את הקריירה בגיל 17, בקבוצת מ.כ גרמניה, ועבר בין מספר מועדונים במדינת סאו פאולו. הוא זכה בשבע אליפויות של סאו פאולו בשנים 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929 ו-1931. ב-1931 עבר לשחק בפלמינגו מריו דה ז'ניירו, שם שיחק עד לפרישתו.
פרידנרייך נודע בזכות הטכניקה הגבוהה וחוכמת המשחק שלו, ויש לו חלק בהתפתחות סגנון הכדורגל שברזיל מזוהה עמו. הוא סבל מגילויי גזענות במהלך הקריירה שלו בשל אמו השחורה. במקרים רבים לא שרקו בגין עבירות שנעשו נגדו. כדי להתחמק מעבירות אלו פיתח פרידנרייך הטעיות גוף ייחודיות שבאמצעותן הקשה על יריביו לעצור אותו בעבירות.
ב-1914 זומן פרידנרייך לנבחרת הלאומית, ולזכותו 22 הופעות בינלאומיות. אף שהיה שחום עור, יכול היה לשחק בנבחרת משום שאביו היה גרמני לבן; רק משנת 1918 יכלו שחקני כדורגל שחומי עור להצטרף לנבחרת הלאומית. פרידנרייך שותף לזכיות בקופה אמריקה בשנים 1919 ו-1922. הוא כבש בהארכה את השער היחיד בגמר של 1919 נגד נבחרת אורוגוואי, והיה למלך שערי הטורניר עם ארבעה שערים - שם הדביקו לו האורוגוואים את כינויו "הנמר". הוא נטל חלק בסיבוב ההופעות שערכה נבחרת ברזיל באירופה ב-1925 והציג את סגנון משחקו החדשני לאירופאים. בשל סכסוך בין מדינות ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו רק שחקנים מריו נסעו עם נבחרת ברזיל למונדיאל הראשון באורוגוואי ב-1930, ועל כן פרינדרייך לא יכול היה להשתתף בטורניר.
פרידנרייך היה לשחקן הראשון שעבר את רף אלף השערים - הוא כבש למעלה מ-1,200 שערים בכל המסגרות השונות במהלך הקריירה - אם כי ההישג לא הוכר באופן רשמי על ידי פיפ"א. פרידנרייך היה מלך שערי הליגה של סאו פאולו בשנים 1912 (12 שערים), 1914 (12), 1917 (15), 1918 (25), 1919 (26), 1921 (33), 1927 (13), 1928 (29) ו-1929 (16). בשנים 1914, 1927, 1928, ו-1929 חלק את תואר מלך השערים, עקב פיצול הליגה, שנבע מסכסוך בכדורגל הברזילאי.
ארתור פרידנרייך שיחק עד גיל 42 ובשנת 1934 פרש מתחום הכדורגל. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969.
טבעת האש

טבעת האש היא כינוי לרצועה ארוכה של אזורים המקיפה את האוקיינוס השקט, הנמצאת רובה ככולה מעל הלוח הפסיפי ומתאפיינת בפעילות געשית נמרצת וברעידות אדמה תכופות בגלל תזוזת הלוחות הטקטוניים. למעלה מ-80% מההתפרצויות הגעשיות ורעידות האדמה בעולם מתרחשות באזורים אלה. טבעת האש מהווה גבול טקטוני פעיל בין מספר רב של לוחות טקטוניים שבמרכזם הלוח הפסיפי, הגובל בשבעה לוחות טקטוניים אחרים. 
גבולות אלו המהווים בחלקם גבולות הפחתה או פתיחה ובחלקם גבולות של החלקה והסטה אופקית ולכן מתאפיינים במכלול של תופעות. כאלו האופייניים לגבולות של הפחתה, בהם לוח טקטוני אוקיאני מתקבר מתחת ללוח יבשתי כמו: הרי געש, שרשראות אייש געשיים (למשל יפן), תהומות אוקיאניים (תעלות כשקע מריאנה), והיווצרות רכסים כתוצאה מהתקמטות. פעילויות המאפיינות אזורי פתיחה כמו: הרי געש תת-מימיים ורכסים מרכז-אוקיאניים. כל אלה שזורים כמובן בתהליכי קימוט ושבירה הנוצרים בגלל רעידות אדמה תכופות ועוצמתיות.  
כמיליארד תושבים חיים באזורים הנכללים בטבעת האש והם חיים בסיכון מתמיד. המדינות העיקריות הנכללות בטבעת האש הן הפיליפינים, מלזיה, אינדונזיה, תאילנד, יפן, קנדה, ארצות הברית, מקסיקו, אקוודור וצ'ילה. צ'ילה היא המדינה בה מתרחשות רעידות אדמה בתכיפות הרבה ביותר מבין כל מדינות העולם. 
מכיוון שרוב הפעילות הגעשית בטבעת האש היא תת-מימית, היא גורמת לעיתים לגלי ים ענקיים הנקראים צונמי. היו מקרים בהם התפרצויות געשיות באזור יפן גרמו לגל צונאמי שחצה את כל האוקיינוס השקט ופגע במדף היבשתי של מערב אמריקה, גם הצפונית וגם הדרומית.
ב-11 במרץ 2011, אירעה רעידת אדמה קשה באזור יפן, בעוצמה של 9.0  בסולם מגניטודה, אשר פגעה קשות באי הונשו, בעיקר עקב גלי ההדף, שהביאו אחריהם גלי צונאמי ענקיים בגובה של 40 מטרים. הרעידה הביאה למותם של אלפי אנשים, ואף לדליפה רדיואקטיבית מכורים גרעיניים שניזוקו ברעידה, באסון הנודע בשם האסון הגרעיני בפוקושימה.
מסע העסקים של אבא

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת ביוגוסלביה שאחרי מלחמת העולם השנייה ומסופרת דרך עיניו של נער צעיר בשם מאליק. אביו מסה (Mesa) נחשד כעובד בקומינפורם ונשלח למחנה עבודה לאחר שהעיר באופן רשלני על קריקטורה בעיתון פוליטי. 
הסרט מתחיל ביוני 1950 עם עובדי אדמה מקומיים השרים סרנדה מקסיקנית כיוון שבטוח יותר לשיר בשפה זו. והילדים מטפסים על עצים ומשחקים. הסרט מתרחש מתוך הפרספקטיבה של הילד מאליק, שאימו מספרת לו כי אביו נמצא במסע עסקים. מאליק גם סובל מסהרוריות כרונית.
לאחר זמן מה, אשתו וילדיו של מסה מצטרפים אליו בעיר זבורניק (Zvornik) ומאליק פוגש את מאסה (Maša), בתו של רופא רוסי. הוא מתאהב בה, אולם בפעם האחרונה שהוא רואה אותה, היא נלקחת על ידי אמבולנס.
בחתונה של דודו מצד אימו זיג'ה (Zijah), מאליק עד לפרשיית אהבים של אביו עם טייסת, שמאוחר יותר מנסה להתאבד באמצעות הכבל המשמש להדחת המים באסלה.
הרוזן דוקו

נעוריו וראשית דרכו

דוקו נחשב למאסטר ג'דיי אגדי בקרב מסדר הג'דיי, ונכלל תחת "ה-20 האבודים" - 20 אבירי ג'דיי היחידים בהיסטוריה של המסדר, אשר אי פעם נטשו אותו. הוא היה תלמיד של יודה, פדוואן (שוליה) של ת'מה קרוליאן (ג'דיי אגדי בעל חרב אור ירוקה, אשר נרצח על ידי דוקו) והמאסטר של קווי-גון ג'ין.
כשעוד היה חלק ממסדר אבירי הג'דיי, דוקו היה ג'דיי מוערך ובעל עוצמה רבה. הוא בחר לו את קווי-גון בתור פדוואן, מהסיבה שהאמין שמאסטר הוערך לפי הפדוואן, ודוקו, אשר התרשם רבות מכישוריו של קווי-גון הצעיר, רצה להיות מורהו. בשנת 44 BBY, דוקו יצא במלחמה, כשלצידו אבירי ג'דיי נוספים, כנגד קבוצת המנדאלוריאנים (Mandalorians), שבט של אנשים חבושי-מסיכה, המורכבים מכל הגזעים של הגלקסיה, המאמינים בתרבות משל עצמם. דוקו וצבאו הקטן רצחו כמעט את כל המנדאלוריאנים, חוץ מג'נגו פאט, בו ייעזר בעתיד. הוא איבד כמעט שליש מאבירי הג'דיי שלחמו לצידו. דוקו וחניכו, קווי-גון, היו מבורכים ביכולות מרשימות ביותר, בקרב ובשימוש ב"כוח", ובוודאי היו יושבים כחלק ממועצת הג'דיי, אלמלא דעותיהם הנוגדות את דרכי המסדר.

מעבר לצד האפל

דוקו עזב את המסדר בסביבות הקרב בכוכב נאבו ("מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום"), ושינה את שמו לרוזן של סרנו. הוא החל לתעב את הרפובליקה הגלקטית, ובמיוחד את מסדר הג'דיי, אשר שירת את הרפובליקה ללא התנגדות. מותו של חניכו האהוב היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינתו של דוקו.
זועם על הרפובליקה, ועל השליט-העליון החדש, דוקו החל לחשוב על דרכי נקמה במסדר הג'דיי. ישנן שמועות האומרות כי בזמן הזה, דוקו למד את אומנויות הצד האפל. הוא האמין כי הוא יוכל לשלוט בשני הצדדים - האור והאופל - ולייצב איזון בין השניים (כל עוד הוא לא התפתה לאחד מהצדדים) ובכך יהפוך את הגלקסיה למקום טוב יותר. בשלב מסוים דוקו התפתה לצד האפל, ונהפך לשולייתו של דארת' סידיוס . הוא אימץ לעצמו שם סית'י, דארת' טיראנוס. ביחד, שני הסית'ים תכננו בקפדנות את מלחמת המשובטים - התוכנית הגדולה אשר מטרתה להפוך את הרפובליקה הגלקטית לאימפריה הגלקטית הראשונה, להפיל את מסדר הג'דיי ולהחזיר את הסית' לימי גדולתם. דוקו היה האדם היחיד שידע על חייו הכפולים של אדונו. לעומת הבדלנים אשר הכירוהו כדארת' סידיוס ואנשי הרפובליקה ופשוטי העם העם אשר הכירו את הנשיא העליון פלפטין, דוקו ידע כי פלפטין הוא סידיוס עצמו.

המתלמדים וסוף חייו של דוקו

בזמן מלחמת המשובטים היו לדוקו מתלמדים רבים, ביניהם אסאג' ונטרס,  הוא ודארת' סידיוס שלחו את אסאג' ונטרס להרוג את פדוואן אנאקין סקייווקר. מזימה זו נכשלה לאחר שאנאקין הביס אותה בכעסו בכוכב יבין 4. התלמיד הלא סית' הכי מפורסם שלו היה גנרל גריווס, הסייבורג בעל ארבע הזרועות. הוא ודארת' סידיוס שלחו את גריווס לחטוף את הנשיא העליון של הרפובליקה פלפטין מקורוסנט, ובזמן המבצע דוקו היה בספינת הדגל של גריווס, היד הנעלמת (The Invisible Hand). הג'דיי אובי-וואן קנובי ואנאקין סקייווקר פרצו לספינתו של גריווס במטרה לשחרר את פלפטין וניהלו קרב חרבות אור נגד דוקו. דוקו הצליח לנצח את אובי ואן, אך אנאקין, שלא הקשיב לדרך הג'דיי, ניצח את דוקו בדו-קרב חרבות אור והרג אותו חסר-ישע, מה שמההתחלה הייתה התוכנית של דארת' סידיוס, הלא הוא פלפטין.
מרכז מורשת יהדות בבל

אגפי המרכז

האגף ההיסטורי מספר את תולדותיה של יהדות בבל. האגף האתנוגרפי מציג את אורח חייהם של היהודים, מנהגים ההווי והתרבות החומרית. אגף זה עוסק אף באיסוף חפצים ופרטי לבוש של יהדות עיראק לצורכי שימור ותיעוד. הגלריה לאומנות פלסטית מציגה תערוכות מתחלפות המתכתבות עם המורשת והתרבות של יהודי בבל.

מוזיאון יהדות בבל

המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988. במוזיאון מוצגים ממצאים שונים, החל מתמונות ועד חפצים היסטוריים של עולי עיראק. במוזיאון מוצגים למבקרים פרקים מתולדות יהודי בבל לדורותיהם במשך למעלה מ-2600 שנה.
באמצעות תערוכות הקבע, מוצגות תרומתן של ההנהגה הרוחנית של הישיבות הגדולות וההנהגה הגשמית של ראשות הגולה לקיומו של העם היהודי, כמו גם יחסי הקהילה עם השלטון והחברה הסובבת בתקופות השונות. התערוכות במוזיאון מפנות זרקור לעבר הקהילות השונות המרכיבות את יהדות בבל ולתמורות שחלו בהן במאות השנים האחרונות, כמו גם לעבר המוסדות העצמאיים שהקימו.
במוזיאון תערוכות מיוחדות המוקדשות למאורעות המרכזיים בחייהם של יהודי עיראק במאה ה-20, הפרהוד (פרעות חג השבועות 1941), הקמת התנועה הציונית בגלוי ובמחתרת העלייה ההמונית וההשתלבות במדינת ישראל.
המוזיאון מארגן גם חוגים לבני נוער בנושא שירה וריקוד ממורשת יהדות בבל במטרה להנחיל לדור הצעיר את ערכי המורשת.
מבנה המוזיאון עוצב סביב מוטיב הבית היהודי המסורתי בעיראק, כשבלבו החצר הפנימית. כמו כן, שוחזרו סמטה ברובע היהודי ובית הכנסת הגדול בבגדאד.
ב-25 באפריל 2013, ביקר נשיא המדינה שמעון פרס במרכז. את ביקורו סיכם במילים הבאות: 
"אי אפשר שלא להתפעל מהמפעל התרבותי והמחקרי הנפלא, המוצא את ביטויו המיוחד במרכז מורשת יהדות בבל... חובה מוסרית ולאומית היא לחקור, לאסוף, לתעד ולשמר את כל נתיביה ושכיותיה של הקהילה הזאת ... גם הפזורה של יהודי עיראק בחו"ל שרישומה הטוב ניכר בארצות העולם, רתומה למשימה הזאת ושותפה למפעל הזה".
STS-102

המשימה

משימת STS-102 הייתה המשימה השמינית לתחנת החלל הבינלאומית. משימה זו חידשה אספקה לצוות שבתחנת החלל והחליפה בין הצוות הראשון לשני. המשימה שוגרה כשבתא המטען שלה מודול הלוגיסטיקה הרב תכליתי, לאונרדו, שחובר למודול המעבדה האמריקאי, שהורכב במשימת STS-98.
IPod Classic

רקע

האייפוד קלאסיק מבוסס על דיסק קשיח, ומגיע בגודלי דיסק של 80, 120 או 160 ג'יגה בייט. גודל המסך בדגם הקלאסיק הוא 2.5 אינץ' - גודל הנחשב לגדול במיוחד בשוק נגני המדיה. הוא מסוגל לנגן שירים, תמונות, וידאו, ואף להריץ משחקים. קיימות בו עוד אפליקציות כגון שעון עולמי, סטופר וכדומה. הנגן מתאפיין בחיי סוללה ארוכים ומאפשר עד 40 שעות של נגינת מוזיקה.
במהלך כנס של אפל בספטמבר 2007, סטיב ג'ובס, מנכ"ל אפל לשעבר הציג את הדור השישי של האייפוד, שהוצג מעתה בשם "קלאסיק". דור זה התאפיין במארז דק יותר ובחיי סוללה שהגיעו עד ל-40 שעות של נגינת מוזיקה ו-7 שעות של הצגת וידאו. צידו הקדמי של האייפוד מהדור השישי בנוי מאלומיניום במקום מפלסטיק, והאייפוד הלבן המוכר הוחלף בכסוף. בדור השישי הוצג גם ממשק חדש לגמרי, שכלל יותר גרפיקה ואת האפשרות "Cover Flow", המאפשרת ניווט בין אלבומי המוזיקה על ידי הצגת תמונות האלבומים בזה אחר זה. עם השקת דור זה של האייפוד, הופסק ייצור הגרסה המיוחדת iPod U2.
באירוע "Let's Rock" של אפל בספטמבר 2008, גרסת ה-80 ג'יגה הוחלפה על ידי גרסת 120 ג'יגה, וגרסת ה-160 ג'יגה הוצאה מהקו.
נכון להיום האייפוד קלאסיק הוא האייפוד היחיד שאינו תומך בשפה העברית בשום צורה. הגרסה האחרונה של האייפוד קלאסיק מגיעה עם דיסק קשיח בגודל 160 גיגה ותומכת ב-Genius Mixes.
ב-9 בספטמבר 2014 במקביל להכרזה על הדור השמיני של האייפון "אייפון 6" ושעון אפל הופסקה מכירת אייפוד קלאסיק.
פאבליק אנמי

לאורך השנים

פאבליק אנמי היו חלוצים בתחומים רבים ובהם: ההרכב הראשון שהחל להופיע מחוץ לארצות הברית באירופה, באפריקה ובאסיה, ההרכב הראשון שהוציא אלבום היפ הופ בפורמט MP3 להורדה בחינם באינטרנט, הראשונים ליצור את סגנון הראפ-רוק כשהחלו להקליט עם להקת הת'ראש מטאל הניו יורקית אנתרקס.
עם הצלחתם של פאבליק אנמי החלו להופיע ראפרים נוספים שאימצו את ראפ המחאה והטקסטים הפוליטיים שמדברים על החיים הקשים ב"גטו" ואי שוויון הזכויות של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית בארצות הברית.
הרכבים כמו: קול מו די, גאנג סטאר, אקס קלאן, אריק בי & רקים, קווין לטיפה, טרייב קולד קווסט ועוד רבים התבססו על הצלחת פאבליק אנמי וסגנון המחאה שלהם.
בשנת 1987 יצא לאור אלבום הבכורה של פאבליק אנמי בחברת התקליטים דאף ג'אם. הוא נקרא Yo! Bum Rush the Show וקיבל שבחים רבים ממבקרי המוזיקה. שנה לאחר מכן הם הוציאו את אלבומם השני It Takes A Nation of Millions To Hold Us Back. האלבום הצליח יותר מקודמו וכלל 4 סינגלים: "Bring The Noise" שנכלל בפסקול של הסרט "פחות מאפס" שיצא בשנת 1987 "Don't Believe the Hype" שעסק במצב הפוליטי בארצות הברית בזמנו ו"Black Steel in the Hour of Chaos" שבו סימפלו שיר של אייזק הייז. הסינגל הפחות מצליח היה "Night of the Living Baseheads".
בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה-48 בין "האלבומים הבלתי נשכחים של כל הזמנים" של מגזין הרולינג סטונס. זהו גם הדירוג הגבוה ביותר של אלבום היפ הופ במצעד הזה.
האלבום השלישי שלהם ראה אור בשנת 1990 ונקרא " Fear of a Black Planet". האלבום המשיך בקו הקרבי והמחאתי שלהם. האלבום הצליח מאוד ונחשב לאלבום המצליח ביותר של ההרכב עד היום. הסינגלים באלבום הם: "911Is A Joke" שביקר את זמן התגובה האיטי של צוותי החירום כשמדובר בקהילה השחורה לעומת האוכלוסייה הלבנה ו "Fight The Power" שנחשב לשיר המצליח ביותר של הלהקה.
האלבום הבא שלהם, "Apocalypse '91...The Enemy Strikes Black" המשיך גם הוא בקו המחאתי עם הסינגלים "Can't Truss It" ו "# I Don't Wanna Be Called Yo Nigga" ו "By the Time I Get To Arizona" שהתייחס לתיסכול של הקהילה השחורה בארצות הברית על כך שכמה מדינות לא היו מוכנות לחגוג את יום מרטין לותר קינג כחג.
בשנת 1994 יצא האלבום "Muse Sick-n-Hour Mess Age". בעקבות שינויי הסגנון שחלו בסצנת ההיפ הופ האלבום לא הצליח מסחרית ויצא ממנו רק סינגל אחד "Give It Up". סגנונות כגנגסטה ראפ ולהקות הארדקור היפ הופ כמו וו טאנג קלאן הצליחו יותר אז לעומת פאבליק אנמי שנותרו באותו סגנון כבשנות השמונים.
בשנת 1998 ראה אור האלבום He Got Game (soundtrack) שהוא בעצם פסקול לסרט באותו שם של ספייק לי. זה היה האלבום האחרון של ההרכב בחברת התקליטים דאף ג'אם לאחר מחלוקת שניצתה בעקבות האלבום שהוציא ההרכב להורדה באינטרנט ,"There's a" Poison Goin' On", וונתקל בהתנגדותה של דאף ג'אם.
בשנת 2002 יצא האלבום Revolverlution. בשנת 2005 הוציאו את האלבום "New Whirl Odor" ובו הסינגל שיתוף פעולה עם מובי "Make Love, Fuck War". ואת הסינגל "What A Fool Believes. בשנת 2006 יצא לאור האלבום "Rebirth of a Nation" ובו הסינגל "Hell No We Ain't All Right!" המדבר על התוצאות של הוריקן קטרינה ואוזלת ידה של הממשלה.
ב 7 באוגוסט 2007 יצא האלבום העשירי של ההרכב "How You Sell Soul to a Soulless People Who Sold Their Soul" בו הם חוגגים 20 שנה לקיומם. הסינגל הראשון מתוכו "Harder Than You Think" הסינגל השני מתוכו. "Black is Back" הוא חידוש לשיר של להקת הרוק AC/DC מ-1980. השיר היה צריך לצאת כסינגל ראשון אך נדחה בעקבות הקלטה מחודשת של השיר. הסינגל השלישי שיצא הוא "Amerikan Gangster".
גיבורי הדגל

תקציר עלילה

הסרט מספר את סיפורם של שישה חיילים שהניפו את הדגל באיוו ג'ימה וצולמו בתצלום מפורסם על ידי ג'ו רוזנטל. שלושה מהחיילים נהרגים במהלך הקרבות, אך שלושה מהם שורדים - ג'ון בראדלי, רני גאגנון ואיירה הייז (מגולמים על ידי ראיין פיליפה, ג'סי ברדפורד ואדם ביץ' בהתאמה). השלושה מוחזרים לארצות הברית כדי לשמש כ'סמלים' של מסע תרומות, שמטרתו העלאת המורל של הציבור ושכנועו לקנות אגרות חוב כדי לממן את הוצאות המלחמה. הסרט עוסק בשאלה "מיהו גיבור?", כששלושת החיילים הניצולים מתויגים כגיבורים על אף שהם אינם חשים כך, ושבמציאות הם סובלים מהזיכרונות הקשים מהקרב. בסרט סצנות מלחמה רבות, בהן משולבים אפקטים מיוחדים רבים של פיצוצים ויריות.
מלבד הקטעים שמתרחשים בעבר, הסרט גם כולל קטעים מההווה, בהם נראים יחסיהם של ג'יימס בראדלי (מגולם על ידי תומאס מקארתי) ואביו, ג'ון בראדלי, שהיה אחד ממניפי הדגל ששרדו. בסרט גם נראים קטעי ראיונות שערך ג'יימס בראדלי עם חבריו של אביו בעת התהליך שעבר כדי לכתוב את ספרו.
באופן כללי, הסרט נע בשלושה מישורי עלילה מקבילים: הראשון הוא סיפור הקרב, השני הוא סיפור מסע התרומות והשלישי הוא ראיונותיו של ג'יימס בראדלי עם חבריו של אביו.

מאחורי התסריט

הסרט מתאר מאורעות שקרו במציאות, כמו הנפת הדגל ומסע התרומות. שמות החיילים, תווי פניהם ולעיתים גם אופיים (כמו במקרה של איירה הייז) מציאותיים גם כן.

יציאותו לאקרנים, הכנסותיו, פרסים

הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 באוקטובר 2006, ואילו לישראל הוא הגיע ב-8 בפברואר 2007. הוא הופק בתקציב של 55 מיליון דולר, והכנסותיו ברוטו הגיעו לכ-65 מיליון דולר.
איסטווד היה מועמד לגלובוס הזהב על בימוי הסרט, שזכה גם בשתי מועמדויות לפרס אוסקר, לקול הטוב ביותר ולעריכת הקול. אולם בכל אספקט, "גיבורי הדגל" זכה להצלחה פחותה מזו של "מכתבים מאיוו ג'ימה", שהן הכניס יותר בקופות והן זכה ביותר פרסים.
ספרנבולו

היסטוריה

קברים חצובים בסלע שנמצאו באזור ספרנבולו מעידים על התיישבות אנושית במקום בו שוכנת העיר כבר בתקופה הפרהיסטורית. מאוחר יותר שכן באזור מקדש רומאי. היישוב הנוכחי התפתח כצומת מסחרי לאחר הכיבוש הטורקי במאה ה-11, ובמאה ה-13 הוא היה לנקודה חשובה בדרך השיירות שחצתה את אסיה הקטנה ממזרח למערב. מתקופה זו שרדו המסגד הישן, המרחצאות העתיקים ומדרסת גאזי סוליימאן פאשה (Gazi Süleyman Paşa Medresesi) שהוקמו כולם ב-1322. 
במאה ה-17 עלתה חשיבותה של העיר והשוק המרכזי הורחב על מנת לענות על צורכיהם של הסוחרים שחלפו דרכה. מתקופה זו ניצבים בעיר חאן ג'ינג'י האנה (Cinci Hanı) שבו 60 חדרי אירוח (1648-1640), מסגד קפרילי מהמט פאשה (Köprülü Mehmet Paşa Camii) שנבנה ב-1661 ומספר מבנים נוספים שבהם חנויות, אורוות ומרחצאות. 
במאות ה-18 וה-19, התבססה בעיירה אוכלוסייה אמידה שבנתה בה אחוזות ומספר תושביה עלה בצורה חדה. באותה תקופה כרבע מהתושבים היו יוונים, אך רובם עזבו במסגרת הסכם לוזאן שקבע את חילופי האוכלוסין בין טורקיה ליוון לאחר מלחמת העולם הראשונה. שינויים בדרכי המסחר והופעת הרכבת הביאו את שגשוגה המסחרי של העיר לסופו בתחילת המאה ה-20. העיר שקעה לשפל כלכלי עד שהוקמה בקרביק השכנה תשלובת מפעלי פלדה, שסיפקה מקומות עבודה לתושבי העיר.

אתר מורשת עולמית

העיר מחולקת לארבעה רבעים - אזור השוק במרכז העיר המכונה צ'וקור (Çukur - "החור", בשל מיקומו בחלקה התחתון של העיר), רובע קרנקיי (Kıranköy), רובע באלאר (Bağlar) והאזור המודרני שאינו חלק מהכרזת ארגון אונסק"ו. 
היישוב הטורקי המקורי השתרע מדרום למצודה, אך הוא שקע במאה ה-15 ובמאה ה-16, ואת מקומו תפס רובע צ'וקור שבמרכזו השוק וסביבו בתי מלאכה. צורתו של צ'וקור כשל משולש הנתחם על ידי שני נחלים. במהלך המאה ה-18 התפתחה ספרנבולו מערבה לעבר קרנקיי וצפון-מערבה אל באלאר. קרנקיי הייתה בעבר אזור מגוריהם של היוונים, ושכנו בה בתים שכללו בתי מלאכה בקומתם הראשונה ומעליהם התגוררו בעליהם. במרתפים נעשה שימוש לייצור יין ולאחסון. בבאלאר שהיה לאזור האמיד של העיר, הוקמו בתים בני קומה אחת אשר הוקפו בגנים רחבי ידיים. 
רחובות צ'וקור וקרנקיי צרים ומפותלים. הם מרוצפים באבן ובמרכזם תעלת ניקוז למי הגשמים. קירות הבתים העות'מאנים המסורתיים שלאורכם, עשויים ממסגרות עץ והחלל שבין קורות העץ מולא בלבנים או בחומר.  בקירות הבתים הפונים אל הרחובות לא נקבעו חלונות, ומצידם זה הם נדמים לחומות המקיפים גנים.
מיראת'

ביוגרפיה

הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסט מאלק בן ערביה, שהיה אז בן 13 בלבד. מיראת' החלה את דרכה כלהקת צעירים שביצעה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים של להקות שונות. 
בשנים שלאחר מכן הלהקה גיבשה את סגנונה כמטאל מתקדם (פרוגרסיב מטאל), בשילוב סולמות, מנגינות ושאר אלמנטים מזרחיים בהשפעת התרבות התוניסאית. הלהקה מגדירה סגנון זה כ"אוריינטל מטאל".
האלבום הראשון של הלהקה, Hope, יצא בספטמבר 2007, והאלבום השני Desert Call יצא בינואר 2010.
מיראת' צילמה את קליפ הווידאו הראשון שלה לשיר "Merciless Times" מהאלבום השלישי, Tales Of The Sands, שיצא בספטמבר 2011.
לאורך השנים החל הלהקה להופיע בפסטיבלים נחשבים של מטאל מתקדם.
בנובמבר 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה עם להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד ועם שתי להקות אוריינטל מטאל נוספות מצרפת ומאלג'יריה. בפברואר 2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם טאריה טורונן.
אבי ברמן

ביוגרפיה

ברמן נולד בתל אביב ולמד בירושלים בתיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול. בגיל 13 החל ללמוד קומפוזיציה אצל אנדרה היידו. לאחר שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל מנחם צור וינעם ליף והמשיך את לימודי הקומפוזיציה לתואר אמן באוניברסיטה לאומנויות בברלין אצל וולטר צימרמן ולדוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה.
עם סיום לימודיו בארצות הברית, החל ללמד קומפוזיציה במחלקה למוזיקה חדשה במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר.
בזמק

עלילה

לאחר שנקלעה לחובות, נטע (מיטל גל סויסה) נאלצת לצאת למסע מטורף עם שלושה חברים מוזרים - גדי (גדי וילצ'רסקי) הסטלן, דוד ( אורי יניב) האידיוט ויוסף (יוסי צברי) הקמצן - בעקבות כסף שהותיר עבורם חבר משותף לפני מותו. היא מוכרחה להתגבר על השנאה שלה אליהם ולעבוד יחד איתם כדי להתמודד עם המכשולים שעומדים בדרך.

הפקה

בתחילת דרכו הסרט נקרא "שלושה צעדים למיליון". בינואר 2015, גדי וילצ'רסקי פרסם פוסט בעמוד הפייסבוק שלו בו פנה לעוקביו בבקשה לתרום להפקת הסרט באמצעות מימון המונים: "במקום להיגרר בין הקרנות השונות ובמקום להתחנן לכל מיני מפיקים שישקיעו בסרט, החלטנו לגייס את הכסף ישירות מהצופים! כלומר - אתם אלה שתגרמו לסרט הזה לקרות!".
בפברואר 2015, לקראת סיום קמפיין המימון, התראיין וילצ'רסקי למגזין המקוון "קנאביס" ואמר ש“יש בארץ מיליון צרכני קנאביס וגם להם מגיע ייצוג הולם בקולנוע הישראלי [...] נחנקנו כבר מהסרטים על הסכסוך הפלסטיני” והוסיף שמדובר ב“סרט הסטלנים הראשון בישראל”. הקמפיין לא הצליח להגיע לסכום היעד וגייס 50,866 ש"ח בלבד מתוך 500,000 ש"ח המבוקשים.
לפי סרטונים שפורסמו לקידום הקמפיין, נלי תגר הייתה אמורה לשחק את דמותה של "נטע" ודוד שאול את דמותו של "דוד"
הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
פטריארך אנטיוכיה

פטריארך אנטיוכיה הוא תוארו של הבישוף המכהן אנטיוכיה, אחת מחמש הכסים המקוריים של הנצרות. עקב הפיצולים בתוך הדת, מאז המאה החמישית ישנם כמה טוענים לתואר. כיום, בישופים מטעם חמש כנסיות שונות רואים עצמם כפטריארכים מאנטיוכיה.
ג'ניה ברגר

ביוגרפיה

ברגר נולדה ב-1910 בחרקוב שברוסיה (כיום באוקראינה), ועלתה לארץ ישראל עם משפחתה בשנת 1925. אחיה הצעיר, אביגדור ברתל (ברגר), כיהן בין השאר כמנהל בתי הזיקוק. ברגר למדה בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין אצל קארל הופר  ווילי יקל , בשנים 1930–1933, ומאוחר יותר המשיכה את הכשרתה בגראנד שומייר שבפריז בשנים 1935–1937.
בארץ השתלמה בסטודיו לציור של יצחק פרנקל.
בשנת 1938 נישאה לשחקן יהודה גבאי.
בשנות ה-40 ציירה את התפאורות להצגה שלמה המלך ושלמי הסנדלר, בגרסה הראשונה, של תיאטרון "האהל".
היא עיצבה תפאורות להצגות רבות ב"האהל", ב"הבימה" ואופרה הישראלית.
בשנת 1953 נמנתה עם מייסדי כפר האמנים בעין הוד.
ברגר זכתה בין השאר בפרס ההסתדרות, ובשנת 1971 בפרס משרד החינוך והתרבות על יצירתה.
ג'ניה ברגר נפטרה בתל אביב בשנת 2000 ונטמנה בבית העלמין נחלת יצחק ליד בעלה. לזוג לא היו ילדים.
יואל רזבוזוב

ביוגרפיה

רזבוזוב נולד בבירוביג'ן שברוסיה הסובייטית (חלק מברית המועצות), ועלה לישראל בגיל 11 בשנת 1991.
רזבוזוב בעל תואר ראשון במנהל עסקים, עם התמחות במימון, מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובעל תעודת הסמכה כמאמן ג'ודו.
הוא נשוי ואב לשתי בנות.

ג'ודו

את לימודי הג'ודו החל רזבוזוב בקריית ים, העיר בה התגורר לאחר עלייתו לארץ. כעבור שנים, זכה רזבזוב בשתי מדליות כסף באליפויות אירופה וייצג את ישראל באולימפיאדת אתונה 2004. כבר בתחילת הקריירה שלו, בגיל 16, זכה רזבוזוב באליפות ישראל, והחזיק כעשור רצוף בתואר אלוף ישראל.
הישגו הראשון בזירה הבינלאומית היה המקום החמישי באליפות אירופה שנערכה במריבור ב-2002. שנה לאחר מכן הגיע למקום השביעי באליפות העולם באוסקה. באליפות אירופה שנערכה בבוקרשט ב-2004 זכה במדליית הכסף, ובאולימפיאדת אתונה הגיע רק עד לשלב רבע הגמר בבית התנחומים, בו הפסיד ליריב ברזילאי. בשנה שלאחר מכן זכה שוב במדליית הכסף באליפות אירופה.
בראשית 2006 נפצע רזבוזוב במחנה אימונים ביפן, דבר שהשפיע לרעה על יכולותיו בהמשך השנה. בין היתר, הפסיד בגמר אליפות ישראל ליוני וולף. בהמשך כלל אותו הוועד האולימפי ב"סגל היהלום" לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אך במהלך שנת 2007, נקרעו שתי רצועות בברכיו, שהשביתו אותו מפעילות לתקופה ממושכת, ובאליפות אירופה שנערכה בראשית 2008 הודח כבר בסיבוב השני. בסופו של דבר לא נטל חלק במשחקים האולימפיים. הוא המשיך באימונים לקראת אולימפיאדת לונדון (2012), ושימש כקפטן נבחרת הג'ודו. ב-31 באוקטובר 2011 הודיע על פרישתו מהענף.

פוליטיקה וציבור

בשנת 2008 נבחר רזבוזוב למועצת עיריית נתניה מטעם רשימתה של ראש העירייה, מרים פיירברג, "נתניה 1", והחזיק בתיק הספורט בעירייה.
רזבוזוב שימש כממלא מקום יו"ר דירקטוריון "החברה העירונית לספורט בנתניה", במסגרת תפקיד זה, ליווה את בנייתו של האצטדיון החדש בעיר בעלות של מיליוני שקלים, ואת תכנון בנייתו של היכל כדורסל חדש בעיר.
משנת 2008, שימש כחבר הנהלת ועד הספורטאים האולימפיים. החל משנת 2012 הוביל את המחאה לביטול "הקריטריון הישראלי" בבחירת הספורטאים לאולימפיאדה: יש הרבה ספורטאים שלא הגיעו לאולימפיאדה בגלל הקריטריונים הללו, כמו אריק זאבי באטלנטה. אנשים מבינים שלהיכנס לאולימפיאדה זו עוצמה, רק לא אצלנו. נפעיל את כולם, הם יראו שאנחנו לא מפחדים, ונמשיך במאבק כל עוד נראה שעושים דברים לא צודקים. נראה לכולם איך אפשר לשנות כאן דברים. במסגרת המאבק הצליח לגרום לכניסתו של הספורטאי טומי ארשנסקי לנבחרת האולימפית ללונדון 2012.
ב-3 במאי 2012 הצטרף רזבוזוב לרשימת המייסדים של מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד. הוא הוצב במקום השמיני ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת ה-19, ונבחר לכנסת. ב-17 במרץ 2015 נבחר לכנסת ה-20 מהמקום התשיעי ברשימת יש עתיד. בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום ה-18 ברשימת כחול לבן לכנסת, מטעם מפלגת יש עתיד, ברשימה הכוללת גם את מפלגות חוסן לישראל בראשות בני גנץ ותל"ם בראשות משה יעלון. הרשימה קיבלה בבחירות 35 מנדטים ורזבוזוב נבחר לכהונה שלישית בכנסת.