google/wiki40b huggingface dataset:
אזור הנופש הלאומי קניון גלן

גאוגרפיה

האזור גובל בפארק הלאומי קפיטול ריף ובפארק הלאומי קניונלנדס מצפון, במונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה במערב, במונומנט הלאומי צוקי השני (Vermilion Cliffs National Monument) ובקצה הצפון מזרחי של הפארק הלאומי גרנד קניון בדרום מערב, בשמורת הנאוואחו בדרום מזרח. היישובים הקרובים ביותר לאזור הנופש הם פייג' באריזונה ובולפרוג (Bullfrog) ביוטה.
אזור הנופש משתרע בתחומי המחוזות סן חואן (San Juan County), קיין (Kane County), גרפילד (Garfield County) וויין (Wayne County) ביוטה, ומחוז קוקונינו באריזונה.
אגם פאוול שסביבו הוקם אזור הנופש נוצר כאשר הושלם סכר קניון גלן בשנת 1966 והוא הציף את קניון גלן וחלק מקניון קטרקט.
אזור הנופש הלאומי קניון גלן הוקם ב-1972 "לשימוש הציבור ולהנאתו ועל מנת לשמר את המאפיינים הנופיים, ההיסטוריים והמדעיים של האזור".
המטרה המוצהרת של אזור הנופש הלאומי קניון גלן הייתה לנופש כמו גם לשימור (בעוד שבפארק לאומי הדגש העיקרי הוא על שימור הטבע). בהתחשב במטרה זו פותח האזור כך שתהיה גישה לאגם פאוול באמצעות חמש מרינות, ארבעה אתרי קמפינג, שני שדות תעופה, וזיכיונות להשכרת בתי סירה.
לקצה הדרום מערבי של אזור הנופש הלאומי קניון גלן באריזונה אפשר להגיע באמצעות כביש 89 וכביש מדינתי 98 של אריזונה. כביש מדינתי 95 וכביש מדינתי 276 של יוטה מובילים לקצה הצפון מזרחי של אזור הנופש ביוטה.

גאולוגיה

בגאולוגיה של האזור שולטת חבורת קניון גלן (Glen Canyon Group) הבנויי מהתצורות (למעלה כלפי מטה): אבן חול נאוואחו, תצורת קיינטה (Kayenta Formation) ואבן חול וינגייט. החתך הסטרטיגרפי הכולל מכיל סלעים המתוארכים החל מתת-התור קרבון פנסילבני ועד תור הקרטיקון.
Cut Me Deep

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה, נאסרי אטוה, מארק פליזר, אלכס טאנס, בן ספיבק ואדם מסינגר, והופק על ידי מסינגר ואטוה.
שיתוף פעולה זה של שאקירה עם להקת מאג'יק!, הוא הראשון, כאשר בשנת 2018, הוציאו שיר נוסף ביחד בשם "What We Said", שיצא כשיר בגרסה בשפה האנגלית עבור השיר הצרפתי "Comme moi", שהוציאה שאקירה ביחד עם בלאק אם באותה השנה.

ביקורת

השיר זה לשבחים ממבקרי המוזיקה, ובנוסף לכך, מגזין הבילבורד ערך ביקורת על כל שיר מתוך האלבום Shakira, ועל השיר הזה נאמר כי "פעימות הרגאיי ושילוב הפופ, ביחד עם הסקא, הופך את השיר לרצועה בולטת מתוך האלבום".
פילאדס

במיתולוגיה היוונית פילאדס (ביוונית Πυλάδης) הוא בנו של סטרופיאוס מלך פוקיס ונודע בעיקר בשל יחסי החברות הקרובים עם אורסטס.

אורסטס ופילאדס

אורסטס נשלח לפוקיס בזמו שאימו, קליטמנסטרה ניהלה רומן עם אייגיסתוס. בפוקיס הוא גדל עם פילאדס, וראה בו אח. בזמן שאורסטס נעדר, הרגה קליטמנסטרה את בעלה ואת אביו של אורסטס – אגממנון.

מותם של אייגיסתוס וקליטמנסטרה

אורסטס חזר למיקנה/ארגוס במטרה לבקש נקמה, ובעזרת חברו פילאדס, הם רצחו את אימו ואת אייגיסתוס. כאשר התחיל אורסטס לחוש רחמים כלפי אימו והתלבט אם לבצע את המעשה, פילאדס עודד אותו. הסיפור לקוח ישירות מתוך טרילוגיית הטרגדיה היוונית, "האורסטיאה" של אייסכילוס, מהמחזה השני שנקרא נושאות הנסכים. במחזה זה, פילאדס מדבר פעם אחת בלבד. 
בגרסאות אחרות המתארות את נקמתו של אורסטס, מתלווה פילאדס לאורסטס, אולם אינו אומר דבר. גרסה זו לקוחה מתוך שני מחזות, אלקטרה של סופוקלס ואלקטרה של אוריפידס. בגירסתו של אוריפידס אלקטרה היא זו שרוצחת את קליטמנסטרה לאחר שאורסטס נמלך בדעתו בנוגע לביצוע המעשה. בגירסתו של סופוקלס אורסטס עושה עצמו מת ופילאדס מחזיק בצנצנת האפר שמכילה לכאורה את שרידיו של חברו.

ניסיון התנקשות בחיי הלנה

פילאדס חזר לארץ מולדתו, אולם הוגלה על ידי אביו בעוון נטילת חלק בפשע. הוא חזר לדבוק באורסטס, ועזר לו לרקום תוכנית שתמנע את הוצאתו לפועל של גזר דינו. הם תכננו לרצוח את הלנה, אשת דודו של אורסטס – מנלאוס (מלך ספרטה), אחרי שהוכיח כי אין בו תועלת בהצלת אורסטס. אף על פי כן, ניסיונם סוכל על ידי התערבות האלים. לאחר מכן, הם לקחו את הרמיוני, ביתם של הלנה ומנלאוס (מלך ספרטה) כבת ערובה. אפולו הגיע ליישב את העניין ונתן להם הוראות, ביניהן הוראה לפילאדס לשאת לאישה את אלקטרה, אחות אורסטס.

טאוריס

פילאדס נטל תפקיד גדול במחזה נוסף של אוריפידס, איפיגניה בטאוריס. על מנת לברוח מגזר הדין של אריניה, קיבל אורסטס הוראה מאפולו לברוח לטאוריס, לקחת את פיסלה של ארטמיס שנפל מגן העדן, ולהביא אותו לאתונה. הוא הלך לטאורוס עם פילאדס ומיד עם הגיעם, נאסר הזוג על ידי העם, שקיים את המסורת להקריב כל אדם זר לארטמיס. הכוהנת של ארטמיס, שתפקידה היה לבצע את ההקרבה, הייתה אחותו של אורסטס, איפיגניה. היא הציעה לשחרר את אורסטס אם הלה יסכים להעביר מכתב מימנה הביתה ליוון; הוא סירב ללכת, אולם הפציר בפילאדס לשאת את המכתב בעוד הוא יישאר ויועלה לקורבן. לאחר ויכוח מתוך דאגה הדדית, נכנע פילאדס לבסוף, אולם המכתב מביא להכרה בקשר המשפחתי של אח ואחות ושלוש הדמויות בורחות יחד, ולוקחות איתן את פיסלה של ארטמיס.

חזרה ליוון ומוות

אחרי חזרתו ליוון, לקח אורסטס פיקוד על ממלכתו של אביו במיקנה, שאליה הסתפחו גם ארגוס ולאקוניה. נאמר כי הוא מת מהכשת נחש בארקאדיה. גופו הועבר לקבורה בספרטה (שם היה נושא לפולחן), או, לפי אגדה איטלקית, לאריקיה, המקום שאליו הועבר ברומא.
Jewish Quarterly

Jewish Quarterly הוא כתב עת ספרותי ותרבותי הרואה אור בבריטניה ארבע פעמים בשנה.
Jewish Quarterly נוסד בידי יעקב סונטאג (1905–1984) ב-1955 וראה אור ברציפות מאז ועד היום. העורכים האחרונים היו מתיו רייז ואלנה לפין והעורכת הנוכחית היא דבורה באום.
תומך בפרס השנתי Jewish Quarterly-Wingate Prize .
אסטי

תולדות העיר

אסטי הגיע לשיא השפעתה במאה ה-13 כאשר הייתה עצמאית. משנת 1575 עברה לשליטת בית סבויה, ובשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
מאז התקופה הנאוליתית גרו בני אדם באסטי וסביבותיה, בטרם נכבשה בידי הרומאיים בשנת 174 לפנה"ס. שמה ניתן לה על ידי הליגורים. אסטי פרושה "גבעה" בשפה הליגורית. בשנת 124 לפנה"ס בנו בה מחנה מבוצר (castra), אשר הפך להיות לעיר בשם "הסטה" או בשמה המלא Hasta Pompeia. בשנת 89 לפנה"ס היא קיבלה מעמד של קולוניה ובשנת 49 לפנה"ס היא הפכה ל-municipium. אסטי הפכה להיות עיר חשובה בתקופת אוגוסטוס, כחלק מהאזור התשיעי (Regio IX) של איטליה, כיום ליגוריה, עקב מיקומה האסטרטגי על נהר טנרו ועל ויה פלמיניה - הדרך הראשית של רומא העתיקה מצפון איטליה לרומא, אשר חיברה בין טורינו אז (Augusta Taurinorum) לבין "טורטונה" אז (Derthona). הדרכים הראשיות מובילות היום לצרפת ולשווייץ.
בשנת 402 נפלה העיר בפני הפולשים הברבריים שהציפו את איטליה, אחרי חורבן ה"אימפריה הרומית המערבית" ופחתה חשיבותה כלכלית. במאה ה-6 היא נבחרה לאחת מ-36 מקומות המושב של הדוכסים הלומברדים, אשר חילקו ביניהם את איטליה. שטחה התרחב והגיע עד לאלפים הימיים. בשנת 774 נכבשה העיר על ידי הפרנקים. עד המאה ה-11 היא הייתה תחת שלטון ה"בישופים". בשנת 1140 היא הייתה אחת מהערים הראשונות שהורשו על ידי הקיסרות הרומית הקדושה להטביע מטבעות. העיר החלה לכרסם בשטח הקרקעות שהיו ביד הבישופים ושאר הפאודלים. אלו פנו לפרידריך ברברוסה לסיוע. הוא כבש את העיר והעלה אותה באש בשנת 1151. לאחר מכן היא הצטרפה לליגה הלומברדית בלחימה נגד השליט הגרמני ושוב ניגפה. למרות זאת בשנת 1183 הוחזרו לה זכויותיה. במאה ה-13 הגיעה העיר לידי תפארתה. אמנם היא ראתה מלחמות קלות, אך היא שלטה על נתיבי הסחר המובילים מהנמלים השוכנים לחוף הים הליגורי צפונה. אחרי שורה של מלחמות, בשנת 1290 אסטי הפכה להיות לעיר החזקה בפיימונטה. מחלקות פנימיות על השליטה במסחר ובבנקאות של העיר הביאו לחלוקתה. החלק הגדול היה בשליטת משפחת הבנקאיים "סולרו", אשר מסרו אותה בשנת 1314 למלך נפולי. בשנת 1342 עברה השליטה לידי שליט מילאנו אשר בנה בה מצודה ומגדל פעמונים להגנה על העיר.
מלבד תקופות קצרות, אסטי הייתה בשליטה צרפתית ישירה. במאה ה-16 היא עברה לשליטה גרמנית, ממנו למשנה למלך נאפולי ואחרי מותו עברה לשליטת בית סבויה. אסטי הייתה שותפה למלחמות שליטי סבויה והשתתפה בטלת מצור על השליט הספרדי של מילאנו. היא נחלה מפלה לספרד. בשנת 1703 עברה לשליטה צרפתית ובשנת 1705 חזרה שוב לבית סבויה. בשנת 1745 שוב חזרה לשליטת צרפת. בשנת 1797 אחרי מרד ומצב כלכלי גרוע העיר הכריזה על היותה רפובליקה. במצב זה היא הייתה רק יומיים. יצאה משליטה צרפתית בשנת 1814 אחרי מפלת נפוליאון. בשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.

אירועים

אחד האירועים החשובים הנערכים בעיר הוא ה"פליו של אסטי" (Palio d'Asti) אשר נערך על ידי רובעי העיר המסורתיים : ריוני "Rioni" ובורג'י "Borghi" יחד עם הערים השכנות מתחרים בתחרות רכיבה על סוסים ללא אוכפים. התחרות היא לזכר ניצחונה של "אסטי" על העיר השכנה "אלבה" בימי הביניים. המרוץ נחשב לעתיק ביותר באיטליה. המרוץ נערך בככר אלפיירי (Piazza Alfieri) ביום הראשון, השלישי, בחודש ספטמבר.
אסטי מקיימת את פסטיבל בחודש ספטמבר, שבוע לפני הפליו. בשבוע זה מתכנסים תושבי החבל ומציעים לקהל את מזונם הטיפוסי ואת יינם. ביום הראשון של החגיגה הם מקיימים תהלוכה ממקומות מגוריהם אל העיר אסטי ובמהלך צעדם הם מתארים את מלאכת העבודה החקלאית שהם עוסקים בה במהלך השנה.
ישיבת אור שמחה

ישיבת אור שמחה הייתה ישיבה גדולה של חסידות גור, בחיפה. הישיבה פעלה בין השנים תשמ"ב - תשס"ב.

היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת תשמ"ב על ידי הרב אברהם אטל"ס, אב"ד בבית הדין הרבני בחיפה. 
הישיבה השתכנה בבית שהיה משמש לאכסניה לאדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר, ה"בית ישראל", בימי שהותו בעיר. 
הישיבה בלטה בצוות הלמדני שלה, מה שהשפיע על רמת הלימוד העיוני בישיבה. הישיבה הייתה הנחשקת ביותר בחסידות. כשבוטל לימוד העיון בישיבות גור, פרשו חלק מצוות הישיבה. 
כשנה לאחר מכן הורה האדמו"ר מגור על סגירת הישיבה. הישיבה נסגרה בחשוון תשס"ג, חרף התנגדותו של הרב אטלס שמת כעבור שלוש שנים.

צוות הישיבה

הרב אברהם אטלס שניהל את הישיבה עד יומה האחרון העמיד בראשותה את הרב מנחם מנדל שפרן שמסר מדי שבוע את השיעור הכללי. הרב ישראל דוד רוסט, רבם של חסידי גור בחיפהשימש כמשפיע וכראש החברה'ס בישיבה. המשגיח היה רבי שמעון למברגר,לימים האדמו"ר ממאקווא. בין הר"מים בישיבה (בתקופות שונות) היו הרב שאול אלתר,  הרב ישראל בונם שרייבר. הרב יצחק דוד אלתר (בנו של ה"פני מנחם"), הרב מאיר דב רכניצר והרב מנדל וייס מקריית אתא.
ש. אפאתה מרקרסון

ביוגרפיה

מרקרסון נולדה בעיר סאגינו שבמישיגן, הצעירה מבין חמישה אחים ואחיות. אמה הייתה עיתונאית ואביה עבד במפעל תעשייתי, הוריה התגרשו כשהייתה בת שש.
למדה ב"תיכון קלולי" שבדטרויט ולאחר מכן ב"אוניברסיטת ווין סטייט" משם קיבלה תואר באומנויות. לאחר לימודייה עברה מרקרסון להתגורר בניו יורק כדי להתחיל בקריירה מקצוענית על במה.
הייתה מועמדת ב-1990 לפרס הטוני על הופעתה במחזה "שיעור הפסנתר" וב-1992 זכתה בפרס אובי על תפקידה במחזה "אני לא טיפשה".
מרקרסון התפרסמה לראשונה בסרטו של ספייק לי "לא יכולה בלי זה (סרט)" בתור ד"ר ג'יימיסון.
שיחקה לאחר מכן במותחן האקשן "יחידת אריות הים" ובמותחן הפסיכולוגי "חיים בצל סיוט" בו גילמה את אלסה.
ב-1991 שיחקה בסרט הפעולה שובר הקופות של ג'יימס קמרון "שליחות קטלנית 2: יום הדין" בתפקיד קטן בתור טריסה אשתו של מיילס בנט דייסון (ג'ו מורטון) האחראי על המצאת המערכת הממחושבת העתידה להשמיד את האנושות.
מרקרסון קיבלה את תפקידה הגדול ראשון בסדרה המשטרתית "חוק וסדר", שיחקה בסדרה במשך שבע שנים את מפקדת תחנת המשטרה אניטה ון-ביורן. הופיעה ב-390 פרקים, יותר מכל דמות אחרת בסדרה.
ב-2003 שיחקה בדרמת הספורט "רדיו" בתור אמו של הנער המאותגר שכלית ג'יימס "רדיו" קנדי (קובה גודינג ג'וניור).
2006 הייתה השנה המוצלחת בקריירה של מרקרסון, שנה בה זכתה בפרס גלובוס הזהב בפרס אמי ובפרס גילדת שחקני המסך על הופעתה בסרט הטלוויזיה "בלוז בלקוואנה" בתור רייצ'ל "נאני" קרוסבי. השתתפה באותה שנה גם בדרמת הבלוז "אנחת הנחש השחור" וגילמה את הרוקחת אנג'לה המנהלת מערכת יחסים עם החקלאי לזארוס (סמואל ל. ג'קסון). ב-2008 הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס הטוני בתפקיד הראשי על הופעתה במחזה "Come Back Little Sheba". בשנת 2009 שיחקה בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס. 
הייתה נשואה במשך 12 שנה לטוסאיינט ג'ונס. מרקרסון מתגוררת כיום בהארלם ומלמדת משחק ב"מכללת ניו יורק".
לצורך התפקיד שלה ב"חוק וסדר" החליטה מרקרסון לחבוש פיאה כדי להיראות ייצוגית יותר.
לילי קולינס

ביוגרפיה

קולינס נולדה בעיירה גוילדפורד שבמחוז סארי, דרום-מזרח אנגליה, סבה מצד אמה היה יהודי. קולינס היא בתם של המוזיקאי הבריטי פיל קולינס ואשתו השנייה האמריקאית ג'יל טייוולמן, והיא אחותם למחצה של המוזיקאי סיימון קולינס ושל השחקנית ג'ולי קולינס. קולינס למדה עיתונות באוניברסיטת דרום קליפורניה וכתבה כנערה טורים למגזינים "טין ווג" ו"אל גירל".
קולינס יצאה בעבר עם השחקן ג'יימי קמפבל באוור, בשנת 2015 יצאה מעט זמן עם השחקן כריס אוונס.

קריירה

קולינס החלה לשחק בגיל שנתיים בגרסה הבריטית לקומדיית המצבים "להתבגר ולהתגבר" ועברה להתגורר בארצות הברית בגיל חמש, שם שיחקה על בימות תיאטרון.
כנערה, כתבה קולינס טור במגזין הנוער הבריטי "Elle girl". בנוסף היא כתבה ב"סבנטין", "Teen Vogue" ו"לוס אנג'לס טיימס".
בשנת 2008 הנחתה קולינס תוכנית ילדים לסיקור הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 בערוץ ניקלודאון.
קולינס הופיעה כשחקנית מקצועית לראשונה בשנת 2009 בתפקיד אורח שני פרקים בסדרה "90210" ובסרט "הזדמנות שנייה" בתפקיד קולינס שיחקה את בתה התיכוניסטית של מעצבת הפנים לי אן טיוהי (סנדרה בולוק).
בשנת 2011 שיחקה במותחן הערפדים " המאמין" בתור לוסי אחייניתו של הכומר (פול בטאני) הנחטפת על ידי חבורת ערפדים רצחנית. בנוסף לכך, שיחקה בסרט "חטיפה" עם טיילור לאוטנר באותה השנה.
ב-2012 שיחקה בסרט המדובר "מראה מראה: הסיפור האמיתי" בתפקיד שלגיה. בשנים 2012–2013 היא שיחקה בסרטים "כותבים סיפור אהבה", ובסרט "בני נפילים: עיר של עצמות" כדמותה של קליירי פריי (המבוסס על הספר הראשון בסדרת 'בני הנפילים').
בשנת 2013, שיחקה בסרט "המורה לאנגלית", והופיעה בקליפ של "30 Seconds to Mars" לשיר "עיר המלאכים". ב-2014, שיחקה את רוזי דאן בסרט "באהבה, רוזי" המבוסס על רב המכר "בקצה הקשת בענן" מאת ססיליה אהרן.
שני העצים (שיר)

ניתוח

בבית הראשון, המשורר מבקש מאהובתו להבחין בעץ החיים אשר צומח בלבה. זהו עץ פורה, עלוותי ונושא פירות אשר יוצר הן יופי ותואם בנשמת הפרט וביקום.
בית שני מעלה באוב את רוחו של עץ אחר, עץ הדעת על דימוייו של עולם החומר. זהו עץ חורפי, שבור ועקר. הדימוי אשר עולה במוח הוא לא דימוי של נצחיות הנשמה כי אם של ניוון הגוף. כמו העצים אשר נמצאים בתקופת השלכת, הגוף חייב להיהרס. המחשבה המופשטת, המתקשרת לרוחות הרעות (שדים) ו'העורב', ציפור המוות, יאיצו את זמן ההזדקנות ויקרבו את הגוף לחשכת הליל.

פרשנות

ההקשר הישיר של השיר הוא התסכול שחש ייטס עקב מסירותה של מוד גון לפוליטיקה מאשר לאהבה. אולם, הדימוי של העצים מעביר את השיר למימד יותר רוחני. באופן בסיסי, אין שום אפשרות איזה משני העצים לבחור. זאת מפני ש'שני העצים' הם למעשה אחד והם מהווים את התמונה ההפוכה אחד של השני. הנשמה בחיים אלה איננה יכולה לברוח מכליאתה בתוך הגוף, שהוא למעשה טרף לשדי הזמן ו'עורבי הנפש חסרת המרגוע'. מבנה השיר משקף את תוכנו בכל בית, שניהם מכילים עשרים שורות, המספקות את הצד ההפוך של האחר. כאשר, הגוף נתפס כהשתקפות במראה של הנשמה העצמותית והחיה. כל מאפיין של יופיה של הנשמה מוצא את ההפכי לו בכיעור הגוף.
רבקה פלדחי

ביוגרפיה

רבקה פלדחי נולדה בשנת 1947 בתל אביב, בת בכורה לצבי ושושנה אוביל, שעלו לארץ ישראל מפולין. למדה בתיכון אליאנס ברמת אביב. בשנת 1965 התגייסה לצה”ל ושירתה כסמלת חינוך ותרבות בקריה בתל אביב.
בשנת 1970 קיבלה תואר ראשון בהיסטוריה, באנגלית ובספרות אנגלית מאוניברסיטת חיפה. בשנת 1972 קיבלה תעודת הוראה מאוניברסיטת חיפה. בשנת 1982 קיבלה תואר שני בהיסטוריה של המדע מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת המוסמך עשתה בהנחייתם של פרופ' יהודה אלקנה וד"ר מיכאל הד, וכותרתה "מדע ודת בחייו של רוברט בויל". בשנת 1986 קיבלה שם תואר דוקטור בהיסטוריה של המדע, על עבודה בהנחייתו של פרופ' אלקנה שכותרתה "השורשים הרעיוניים והמוסדיים של הדיאלוג בין גליליאניזם ואנטי-גליליאניזם: 1540-1616". 
בשנת 1989 מונתה למרצה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1990 עלתה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 1997 עלתה לדרגת פרופסור חבר. בשנים 1997–2003 עמדה בראש מכון כהן. עומדת בראש קבוצת המחקר "ידע בנדידה" שפועלת במרכז מינרבה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. תחומי המחקר וההוראה שלה עוסקים בידע, דת ואמונה בתחילת העת החדשה; זרמים אינטלקטואליים ברנסאנס; קופרניקוס וגלילאו; חינוך מדעי באירופה הקתולית. עם תלמידיה לתואר דוקטור נמנים יצחק בנימיני ועמוס אדלהייט.
כיהנה כעמיתה במרכז סטנפורד למדעי הרוח (1987–1988), במכון ללימודים מתקדמים בברלין (1988–1989), במרכז המחקר הבינלאומי ללימודי תרבות בווינה (1994), במכון דיבנר ב-MIT, במכון מקס פלאנק להיסטוריה של המדעים בברלין (1997) וב-Collegium Helveticum של ETH בציריך (2001). בשנים 1994–1998 עמדה בראש פרויקט מחקר על "אירופה והמזרח התיכון: מושגי מפתח פוליטיים בדיאלוג בין תרבויות" במכון ון ליר בירושלים, בשיתוף עם המכון ללימודים מתקדמים בברלין.
פלדחי מתנגדת לשליטת ישראל בשטחים, ובין השאר חתמה (עם כ-360 חברי סגל אקדמי בישראל) על עצומה התומכת בסרבנות שירות בשטחים ועל עצומה המתנגדת להקמת אוניברסיטה באריאל. בשנת 2012 הוזמנה על ידי שגרירות גרמניה בישראל להשתתף, יחד עם כעשרה אנשי אקדמיה ישראלים וגרמנים נוספים, במפגש בין ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו וקנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, שנערך בברלין, אולם השתתפותה בוטלה ברגע האחרון בהוראתו של היועץ לביטחון לאומי, יעקב עמידרור, עקב תמיכתה בסרבנות.
בשנת 1968 נישאה ליורם פלדחי, ולזוג נולדו שני ילדים. בשנת 1998 התגרשו. בשנת 2006 נישאה לפרופ' מרדכי קרמניצר.
מזרח טירול

מזרח טירול (בגרמנית: Osttirol אוסט-טירול) הוא אזור ומובלעת חוץ של מדינת טירול באוסטריה. מבחינה מנהלית האזור חופף למחוז ליינץ (Bezirk Lienz). חבל ארץ זה מנותק משאר מדינת טירול פיזית, אך נחשב לחלק ממנה. שכניו הם: בדרום ובמערב איטליה, במזרח קרינתיה ובצפון מדינת זלצבורג. 
המחוז משתרע על 2,019.87 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 50,404 לפי מפקד האוכלוסין של 2001.] במחוז ישנן 33 ערים ועיירות, ובירתו היא העיר ליינץ.
ב 1919, דרום טירול נפרדה מהחלק האוסטרי של טירול והועברה לאיטליה, כחלק מחוזה סן-ז'רמן. מאז מזרח טירול, שהוא בעצם מחוז ליינץ, הוא חלק נפרד משאר טירול.
חסידות קומרנה

חסידות קוֹמרנה (ביידיש: קאמאַרנא) היא חסידות אשר נוסדה בראשית המאה ה-19. מייסדה היה רבי סנדר מקומרנה. החסידות נקראת על שם העיירה קומרנה שבגליציה המזרחית, כיום במערב אוקראינה.
סגנונה של חסידות קומרנה דומה לזה של חסידות זידיטשוב, והאדמו"רים משתי השושלות הם קרובי משפחה. חסידות קומרנה מתאפיינת בספרות קבלית ענפה ובהדגשת לימוד הקבלה, אף לצעירים.

השושלת אחרי השואה

נכדו של רבי אליעזר צבי מקומרנה, רבי חיים יעקב (בן רבי אברהם מרדכי מבוריסלב) היגר לפני מלחמת העולם השנייה לארצות הברית. היה נשוי לחיה, בתו של רבי יצחק פלאם הרבי מקורטשין. אחרי פטירתה בצעירותה (לאחר לידת שני בנים ושתי בנות) נשא את אחותה רבקה הענא (חנה), שילדה את יתר בניו. פתח בית כנסת סמוך לכיכר השבת בשכונת גאולה בירושלים. בית כנסת זה משמש כיום כ"שטיבלאך". חיבר את הספרים: "בית אבות" ו"שבת שלום ומבורך". "פרי חיים" על התורה, על הש"ס, ועל סדר הא-ב. "פורת יוסף" על יוסף הצדיק.
שלומיה קרייזל

שלומיה קרייזל (1920–1942) הייתה משוררת עברייה.

ביוגרפיה

קרייזל נולדה בגליציה המזרחית שבפולין לר' אברהם קרייזל מקוסוב. אביה הציוני קרא לה 'שלומיה' בעקבות חוזה ורסאי והצהרת בלפור. קרייזל התחילה לכתוב שירה בגיל 8. בשנת 1937 שלחה מבחר משיריה מן השנים 1928-1937 לאחיה הצעיר אייזיק סדומי, שעלה לארץ ישראל כחלוץ. חלק גדול משיריה נקבץ לאסופה, אשר ראתה אור לימים בכותר "שמש ועבים". במכתבה לאחיה נתנה טעם נוסף לשם האסופה – "מפני שתוכן שירי הוא כאן עצוב, כאן שמח!". קרייזל המשיכה לשלוח לאחיה שירים עד הירצחה בידי הנאצים בגיל 22. בסך הכל כתבה שלומיה כמאה חמישים שירים. חלק משיריה נדפסו גם בעלון הפנימי של קיבוץ לביא, "אצלנו".
יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה

ביוגרפיה

יוהאן גאורג נולד ב-31 במאי 1613 בדרזדן, ליוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לבית וטין ולמגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה. בשנת 1656 מת אביו יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ויוהאן גאורג עלה במקומו לשלטון. בשנת 1652 ציווה יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה שבניו הצעירים גם יירשו חלק מנחולותיו. לאחר מותו של יוהאן גאורג בשנת 1656, הסכימו בניו ב-22 באפריל 1657 על אופן החלוקה; בנו הבכור יוהאן גאורג קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, בנו אוגוסט קיבל את דוכסות סקסוניה-וייסנפלס, בנו כריסטיאן קיבל את דוכסות סקסוניה-מרזבורג, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור בישופות נוימבורג לשעבר, שהפך לדוכסות סקסוניה-צייץ.
בשנת 1664 הגיע יוהאן גאורג להסכם עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ואף קיבל ממנו תמיכה כספית נכבדת, אך בעקבות התנגדות אנטי-צרפתית חזקה בנסיכות, כרת יוהאן גאורג גם ברית עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יוהאן גאורג שחיבב מאוד מוזיקה ואמנות, הפך את דרזדן למרכז המוזיקה של גרמניה, ואף בנה בה את בית האופרה Opernhaus am Taschenberg. אולם בעקבות ההוצאות הרבות שהוציא על אמנות, נאלץ יוהאן גאורג לבקש תמיכה מצרפת כד להימנע מפשיטת רגל לאומית.
על מנת לשקם את המדינה מתוצאות מלחמת שלושים השנים, פיתח יוהאן גאורג את תעשיות הטקסקטיל, הפחם והזכוכית, ואף חידש את יריד לייפציג, על מנת להזרים כספים למדינה.
ב-22 באוגוסט 1680 מת יוהאן גאורג בפרייברג, ובנו יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
טיטיוילוס

טיטיוילוס (Titivillus) הוא שד מהמיתולוגיה הנוצרית.
טיטיוילוס הוא שד זוטר, הכפוף לבלפגור (כנראה שיבוש של "בעל פעור", אל המואבים, אותו עבד גם בלעם בן בעור), אחד משבעת נסיכי הגיהנום על פי המיתולוגיה הנוצרית. התפקיד שהוטל על טיטיוילוס היה לגלות טעויות שעשו הנזירים הנוצרים ששקדו על העתקת ספרי קודש. עם חלוף הזמן התמעטו טעויות הנזירים וטיטיוילוס התחיל לשתול טעויות במכוון, לכן מקובל היה להאשים אותו, כשנמצאו טעויות דפוס בספרי הקודש ובהמשך בספרים בכלל.
אבי בניהו

ביוגרפיה

בניהו נולד, גדל והתחנך בתל אביב. בנעוריו למד בתיכון "שבח מופת" בעיר. בצעירותו היה מדריך ב"שומר הצעיר", ושם נחשף לתקשורת. בשירותו הצבאי שימש מש"ק מודיעין בחיל האוויר. לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בקיבוץ להבות חביבה, שם השתקע עם אשתו ושלושת ילדיו ושם הוא מוסיף להתגורר עד היום.
הוא החל את פעילותו התקשורתית בשנת 1982 ככתב העיתון "מעריב" באזור השרון. לאחר מכן היה פרשן צבאי בעיתון "על המשמר". ב-1992 מונה לראש ענף הקישור לעיתונות בצה"ל, ביחידת דובר צה"ל.
בשנת 1995 מינה אותו ראש הממשלה, יצחק רבין, ליועץ התקשורת לענייני ביטחון לראש הממשלה. לאחר רציחתו של רבין נשאר בתפקיד תחת ראש הממשלה שמעון פרס, וכאשר הפסיד פרס בבחירות בשנת 1996 מונה בניהו ליועץ התקשורת של שר הביטחון יצחק מרדכי.
כשפוטר מרדכי מתפקידו יצא בניהו לחופשה ללא תשלום, וב-1999 מונה לפרשן צבאי בתחנת הרדיו גלי צה"ל. ב-1 ביוני 2001 נכנס לתפקיד מפקד גלי צה"ל בדרגת ייצוג של אלוף-משנה. בניהו שימש מפקד התחנה ועורך ראשי עד אוגוסט 2007.
באוגוסט 2007 מונה על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי לדובר צה"ל במקום מירי רגב והועלה לדרגת ייצוג של תת-אלוף. במהלך כהונתו נכנס לבריטניה בשם בדוי מחשש שייעצר. באפריל 2011 סיים את תפקידו כדובר צה"ל והוחלף על ידי יואב מרדכי. הוא המשיך לשרת בצה"ל ועסק בפרויקט בתחום המדיה החדשה.
במאי 2011 נבחר לאיש השנה בתקשורת מטעם האיגוד הישראלי ליחסי ציבור ולדוברות. במאי 2012 הקים משרד לייעוץ תקשורתי-אסטרטגי, הממוקם במגדלי עזריאלי בתל אביב. בנובמבר 2012 השתחרר באופן רשמי מצה"ל לאחר חופשת שחרור שארכה כשנה.
בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.

פרשת הרפז

לאחר שבאוגוסט 2010 דלף לתקשורת מסמך הרפז, הגיש בניהו בפברואר 2011 תביעת דיבה, נגד העיתונים "הארץ" ו"ידיעות אחרונות", ונגד חברת הפרסום מקאן אריקסון, בגובה של 2.5 מיליון ש"ח, בעקבות פרסום מודעת "הפוטש בקריה" בשני העיתונים, מודעה שרמזה על קנוניה לסיכול מינויו של יואב גלנט לרמטכ"ל. בהמלצת בית המשפט נפתח הליך גישור בין הצדדים, אך הוא נכשל.
ב-19 במרץ 2014 נעצר בניהו עם ארז וינר ובועז הרפז בהקשר לפרשה, וכעבור יום שוחרר למעצר בית. בספטמבר 2014 המליצה המשטרה להעמידו לדין על חשדות של הפרת אמונים ושיבוש מהלכי משפט, משום שידע על המסמך ולא דיווח עליו. בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה על סגירת תיקי החקירה בעניינו.
יוסף שתקאי

יוסף שתקאי (שוויג) (1896–1962) היה רופא, מומחה באופתלמולוגיה, עובד ציבור, מנהל בית החולים בילינסון (1954-1959).

ביוגרפיה

שתקאי נולד בטרנופול, פולין לזליג לייב שוויג ואסתר. שתקאי סיים תיכון בלבוב ואת לימודי הרפואה בווינה. עם סיום לימודי הרפואה התמחה שתקאי במחלות עיניים בווינה.
שתקאי היה חבר באגודה העברית "קדימה" ומספר שנים כיהן כיושב ראש האגודה. בנוסף היה שתקאי נשיא מסדר בני ברית בלודז' וחבר הדירקטוריון של קרן היסוד בפולין.
שתקאי ניהל בלודז' את מחלקת העיניים בבית החולים "פוזננסקי".
שתקאי כיהן כסגן יושב ראש בתי הספר הציבוריים היהודים התיכוניים, והיה ממיסדי המכון למדעי היהדות.
שתקאי היה ממייסדי טא"ז (מפולנית: TOZ, ראשי תיבות: Towarzystwo Ochrony Zdrowia Ludności Żydowskiej w Polsce)  בלודז' ובפולין.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1939-1942 עבד שתקאי בתחום רפואת העיניים במספר בתי חולים בברית המועצות.
בשנת 1942 עלה שתקאי לארץ-ישראל.
שתקאי כיהן כחבר מרכז קופת חולים של ההסתדרות, חבר הנהלת קרן נכות, חבר המועצה הרפואית של קופת חולים
שתקאי היה ממייסדי החברה לשמירת הבריאות באוכלוסייה היהודית (OZE, אָזע). בישראל.
בין השנים 1954- 1959 ניהל שתקאי את בית החולים בילינסון, ותרם רבות לפיתוח בית החולים.
שתקאי היה מיוזמי ומקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. שתקאי השתתף בישיבות  הראשונות  בשנת 1961 ,שדנו בהצעה להקים בית ספר לרפואה בתל אביב. הישיבות התקיימו בבית החולים הדסה (תל אביב), במשרדו של מנהל בית החולים הד"ר אריה אברמוביץ. בקבוצה היוזמת נכללו : ד"ר אריה אברמוביץ, פרופ' גאורג צונדק, פרופ' אנדרה דה-פריס,פרופ' שמואל שור, ד"ר אפרים סיני וד"ר שתקאי. בינואר 1962 הודיע  ראש עיריית תל אביב מרדכי נמיר שהעירייה אישרה את הקמת הפקולטה בברכתו של נשיא אוניברסיטת תל אביב ג'ורג' וייז. 
שתקאי היה חבר מועצת העיר תל אביב מטעם מפלגת העבודה.
שתקאי נפטר בשנת 1962.
בנו  אדם שתקאי שירת כטייס בחיל האוויר הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן נמנה עם מקימי חיל האוויר הישראלי. שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי בדרגת סא"ל.
מקלחת קרה

מקלחת קרה היא מקלחת מים בטמפרטורה נמוכה מספיק כדי לגרום לאדם השרוי בה להגיב לקור, והיא משתייכת למדעי ההידרותרפיה.

היסטוריה

השימוש במים כאמצעי רפואי החל עוד בעת העתיקה, בתרבויות כדוגמת יוון ומצרים.
החקר המדעי בנושא נערך בעיקר בתקופת המאה ה-18 וה-19. בין הראשונים לחקור אותו היה הפיזיקאי סֵר ג'ון פלויר, שב-1697 ו-1702 פרסם את הכתבים הראשונים בנושא. תרגומם של כתבים אלה לגרמנית ופיתוחם על ידי חוקרים נוספים הפך מדע זה לפופולרי יותר, כשחוואי אוסטרי בשם וינסנט פרייסניץ השתמש בהם בשנת 1829 כחלק מהקריירה הציבורית שלו בניהול משק בית.
עם השנים, בזכות תפוצת נפלאות השימוש במים (חמים וקרים) והמשך החקר שלהם, הובאו לעולם המערבי החמאם הטורקי והספא.