ראשידון

הח'ליפים המוּנְחִים נכונה או הח'ליפים ישרי הדרך (בערבית: الخلفاء الراشدون, תעתיק מדויק: אלחֻ'לַפאא' אלרַאשִדוּן) הוא מונח בו משתמשים מוסלמים סונים ושיעים כאחד כדי לתאר את הח'ליפים ישרי הדרך, אליהם התייחס מוחמד בחדית' ידוע: 
"[לאחר מותי] עליכם ללכת בדרכי (הסונה) ובזאת של הח'ליפים המונחים נכונה. דבקו בדרך זו באדיקות."
— סונת אבו דאוד, ספר 40 חדית' מס' 4590.

ראיית הסונים

בראיית הסונים, ארבעת הח'ליפים מכונים ה"רַאשִדוּן" משום שהם מהווים דוגמה למנהיגים המוסלמים האידיאליים. כינוי זה נפוץ כיום ברחבי העולם, משום שהפלג הסוני הוא הגדול והמשמעותי בפלגי האסלאם, ועל כן ההיסטוריוגרפיה הסונית הייתה זו שמקובלת במדינות המערב. השיעים, לעומת זאת, מחשיבים שלושה מתוך ה"רַאשִדוּן" כאלה אשר עשקו את עלי מירושת מוחמד. ארבעת הח'ליפים הראשונים היו ממלוויו (אלצחאבה) של מוחמד וקרובי משפחתו: בנותיהם של אבו בכר ושל עמר היו נשואות למוחמד, שתיים מבנותיו של מוחמד נישאו לעֹת'מאן, ופאטמה בת מוחמד נישאה לעלי. הח'ליפים לא החליפו זה את זה על פי ירושה משפחתית, מסורת שתתקבע בתקופת החליפות של בית אומיה. החלפת הח'ליפים התקבלה על פי החלטת קודמיהם או על ידי קביעת מועצת השורא.

ראיית השיעים

לטענת השיעים, מוחמד הורה כי יורשו יהיה עלי בדרשה ליד המעיין חֻ'ם לאחר שביצע את החג' האחרון שלו למכה. הסונים מסכימים כי דרשה זו אכן התקיימה, אבל נחלקים עם השיעים לגבי פרשנות דבריו של מוחמד. לטענת שני הפלגים מוחמד אמר: 
מי שאני מַוּלַא (مولى) שלו, אז עלי הוא גם מַוּלַא שלו. הו אללה, הֱיה חברו של מי שחבר לו (לעלי), והֱיה אויביו של מי שעוין כלפיו (כלפי עלי).
— חדית' על המעיין ח'ם
למילה מַוּלַא (mawla) מספר פירושים: אדון, חבר, משרת, מגן ופטרון. בראיית הסונים, מוחמד התכוון לומר כי עלי הוא חברו, ואילו השיעים מאמינים כי פירוש מַוּלַא בהקשר זה הוא אדון, קרי: מי שמוחמד הוא אדונו כיום (המוסלמים), עלי יהיה אדונו.
השיעים מאמינים כי אבו בכר ובתו עאישה (אשת מוחמד) זממו לתפוס את השלטון, לאחר שהבינו כי מוחמד מינה את עלי ליורשו. בעת שעלי ואשתו פאטִמה ביצעו הכנות לקראת קבורת מוחמד, גילו אבו בכר ועמר בן אל-ח'טאב על כינוס מנהיגי השבטים המוסלמיים כדי לדון בהנהגה העתידית של המוסלמים. השניים הגיעו במהרה למקום, בו התנהל ויכוח צורם לגבי הנהגת המוסלמים, בצעד שתוכנן מראש, תפס עמר את ידו של אבו בכר ונשבע לו אמונים בקול רם. רבים מהאנשים במקום עשו כמוהו.
עלי ותומכיו סירבו להשבע אמונים לאבו בכר, ולכן הוטרדו על ידי אנשיו של אבו בכר ועמר. יומיים לאחר מותו של מוחמד, הוביל עמר קבוצה של אנשים חמושים לביתו של עלי בעיר מדינה, וקרא לעלי ואנשיו לצאת מהבית ולהישבע אמונים לאבו בכר. עלי לא נענה ואז עמר בן אל-ח'טאב ואנשיו פרצו את הדלת. לטענת מקורות שיעים, פאטמה שהייתה בחודש השישי להריונה באותה עת, עמדה מאחורי הדלת, שנלחצה עליה בחוזקה, כאשר גבה על הקיר. הלחיצה גרמה להפלה טבעית של העובר, שנקרא לאחר מכן על ידי השיעים אל-מוחשין או מושבאר. פצעיה של פאטמה היו קשים, ובסופו של דבר הם גרמו למותה (כך שעמר ואבו בכר אחראים למות בתו ונכדו של הנביא מוחמד על פי אמונת השיעים).

התיישבות

גאוגרפית, התרחבה מאוד הח'ליפות האסלאמית בתקופת שלושת הח'ליפים הראשונים. מצבה הכלכלי של האימפריה המוסלמית השתפר בעקבות מסעות כיבושים רחבי היקף ומוצלחים והטלת מיסי הג'זיה (מס גולגולת) על מי שאינם מוסלמים (ד'מי).
אזור בצרה היה כמעט ולא מיושב כשנכבש על ידי המוסלמים. במהלך שלטונו של עמר, הצבא המוסלמי הקים באזור בסיס ממנו יצא להתקפות נגד האימפריה הסאסאנית. מאוחר יותר הגיעו למקום גם מתיישבים שהקימו מסגד.
במהלך כיבוש מצרים שהחל ב-641, השתמש הצבא המוסלמי באזור פֻסטאט כבסיס. לאחר כיבוש אלכסנדריה חזרו המוסלמים והתיישבו באזור. האזור נוצל למרעה, אולם מאוחר יותר הוקמו שם גם מבנים.
אזורים מיושבים אחרים הורחבו מאוד. במוצול בנה אחד ממפקדי צבאו של עמר מצודה, מספר כנסיות, מסגד ומקום כינוס ליהודים שהתגוררו שם.

התפתחות פנימית

במהלך שלטונו ביסס אבו בכר את אוצר המדינה (בית אל-מאל). עמר הרחיב את היקף פעילות האוצר, והורה על הקמת ארגון שינהל את כספי המדינה.
הח'ליפים הורו על בניית דרכים וגשרים לאזורים שנכבשו, בתמורה לנאמנות הפוליטית של הנתינים באזור. בשל הזרימה של כספים לאוצר המדינה, המוסלמים שיפצו בארות ישנות בשטחים שכבשו וחפרו חדשות. בנוסף, בנו המוסלמים בריכות ותעלות מים, שמרביתן היו פתוחות לשימוש הציבור הרחב. 
במהלך תקופת בצורת, הורה עמר על בניית תעלה במצרים, שחיברה בין הנילוס לים. התעלה, שנבנתה תוך שנה, סייעה להעברת תבואה לחצי האי ערב דרך הים. עד אז הועברו הסחורות רק דרך היבשה. לאחר ששני שיטפונות הכו בעיר מכה, הורה עמר על בנייתם של שני סכרים שם, ובנייתו של סכר נוסף בקרבת העיר מדינה.

ציר זמן

שימו לב כי שנות השלטון אינן מתחילות בראשית השנה הלועזית.