google/wiki40b huggingface dataset:
גרגורי אדמוב

גרגורי בוריסוביץ' אדמוב (שם אמיתי - אברם בורוכוביץ' גיבס, ברוסית: Абрам Борухович Гибс,‏ 18 במאי 1886 - 14 ביוני 1945) היה סופר מדע בדיוני יהודי סובייטי.

קורות חיים

נולד בעיר חרסון (אף כי יש גם מקורות הטוענים שנולד בז'יטומיר), בשם אברם גיבס, הילד השביעי למשפחת פועלים יהודית עניה. הוא אף גורש מבית הספר שנה לפני הסיום, משום שהוריו לא יכלו לממן את גמר לימודיו. החל מגיל 15 הצטרף לפעילות מהפכנית במסגרת המפלגה הקומוניסטית הבולשביקית וב-1906, בן עשרים, הוגלה בשל כך לארכנגלסק שבצפון רוסיה.
גיבס לא נשאר במקום גלותו זמן רב. הוא ברח משם לסנקט פטרבורג, המשיך בה בפעילותו המהפכנית ואחר כך חזר לחצי האי קרים, לסבסטופול, שם נשפט ונידון שוב על ידי שלטונות הצאר בשל פעילותו במפלגה הקומוניסטית, הפעם לשלוש שנות מאסר.
כשהשתחרר מהכלא ב-1911 כבר היה בן 25 והפנה את מרצו לפעילות עיתונאית, אף כי גם היא הייתה בשלב זה בעלת אוריינטציה מהפכנית במידה מסוימת. הוא החל לכתוב לעיתון סוציאל-דמוקרטי בשם יוג (דרום), שיצא לאור בחרסון מחוז הולדתו ומהר מאוד הפך לעורך העיתון. הקריירה העיתונאית הזו נמשכה גם לאחר מהפכת אוקטובר.
סיפורים קצרים החל גרגורי אדמוב לפרסם החל משנת 1930, בשמו הספרותי, והבמה הספרותית הראשונה שלו הייתה המגזין "ידע הוא כוח" (Znanie-Sila). כעבור שנים אחדות החל לכתוב גם ספרים. מרבית יצירתו הייתה של סיפורי מדע בדיוני ריאליסטיים וטכנולוגיים של העתיד הקרוב.
הוא נפטר במוסקבה ביוני 1945. בנו, ארקדי אדמוב (1920–1991) היה סופר, נודע בזכות עצמו בברית המועצות, בעיקר בשל ספרי הבלשים והמתח, אשר כתב.
חיים כהנוביץ

ביוגרפיה

כהנוביץ נולד בפתח תקווה בשנת 1942 ואת הכשרתו קיבל בפקולטה לחקלאות ברחובות ולאחר מכן מוסמך ללימודי סביבה ואדריכלות בטכניון בחיפה. תחילה עבד במשרדו של האדריכל שמעון מרגולין ולאחר תקופה קצרה עבר למשרדם של אדריכלי הנוף זוכי פרס ישראל ליפא יהלום ודן צור.
החל משנת 1977 מחזיק משרד פרטי המתכנן גינות, פארקים, איי תנועה, כניסות לשכונות ויישובים בפריסה ארצית. כהנוביץ תכנן פרויקטים בתל אביב, ראשון לציון, רחובות, אור יהודה, נתניה וירושלים ועוד. על גן לנדס כתב משה לרום בכתב העת "אדריכלות ישראלית" (גיליון 3): "תושבי הסביבה החיים בג'ונגל התעבורתי המאיים, יכולים למצוא בו מקום מפלט ומרגוע. הגבעה המלאכותית מתפקדת כחומת מגן לגן הנמצא מאחוריה מצד אחד, וכבסיס למפל המים משיב הנפש, שצליליו לוחמים בשאון התנועה, מצד שני".
כהנוביץ הוא יו"ר איגוד אדריכלי הנוף בישראל.
חמד"ע

חמד"ע (חינוך מדעי) הוא מוסד לימודי בתל אביב (שוכן ברחוב הפרדס, סמוך לעיריית תל אביב) המשמש כקמפוס מדעי לתלמידי בתי הספר התיכוניים בעיר הלומדים לבגרות בפיזיקה ובכימיה במתכונת של חמש יחידות לימוד. המוסד הוקם על מנת לרכז מעבדות, ציוד מחשבים וציוד הדגמה מתקדמים, ולהבטיח רמת הוראה גבוהה ומקצועית. 17 בתי ספר תיכוניים בתל אביב נמצאים בקשר קבוע עם חמד"ע ושולחים את תלמידיהם פעמיים בשבוע ללימודים מרוכזים. כיתות הלימוד בחמד"ע הן המעבדות עצמן. בנוסף, מורי חמד"ע מעבירים השתלמויות למורי ת"א ואזור המרכז.
חמד"ע פועלת מאז שנת 1991. את הקמת חמד"ע יזמה קרן יד הנדיב (קרן רוטשילד) בשיתוף עם עיריית ת"א ומכון ויצמן. עקרונות חמד"ע הותוו על ידי ועדה בינלאומית של מדענים ואנשי חינוך מישראל ומחו"ל, בראשותו של נשיא מכון ויצמן למדע, פרופסור חיים הררי.
הפעילות בחמד"ע מתמקדת בהוראה לבגרות של כימיה ופיזיקה לתלמידי תיכון, אשר בחרו בנושאי לימוד אלו בהיקף מוגבר. כמו כן, לומדים בחמד"ע תלמידים מצטיינים בחטיבת הביניים. מעבר לחומר הלימוד הסטנדרטי משתתפים התלמידים המעוניינים בכך גם בקורסי השלמה בנושאים מתקדמים דוגמת יחסות פרטית, אנליזה ממדית, לייזרים והולוגרמות, קוסמולוגיה ועוד.
חמד"ע מפעילה אתר אינטרנט בו ניתן לתלמידים ליצור קשר אישי וישיר עם המורים. כמו כן, התלמידים מקבלים את ציוני הבחינות שלהם לאתר, והמורה יכול להעלות חומרי למידה. 
בנוסף, מעבירים בחמד"ע הרצאות מדעיות לקהל הרחב, ומקיימים אירועים כגון FameLab.
מנהלת חמד"ע היא ד"ר תהלה בן גיא. 
בשנת הלימודים תשע"ד נפתח מרכז חמד"ע חדש במכון ויצמן למדע ברחובות בהנהלת ד"ר רונן מיר. כיום המרכז  נקרא מרכז שוורץ רייסמן לחינוך מדעי, רחובות.
בשנת הלימודים תשע"ט עתיד להיפתח מרכז שוורץ רייסמן שלישי בראשון לציון בהנהלת מר אלי שלו.

תוכנית מ"ח

מ"ח (מדע חישובי) הוא מקצוע חדש אשר משלב בין מדע ומדעי המחשב ונלמד בחמד"ע ובמכון דוידסון לחינוך מדעי  (בתמיכת חמד"ע),
ללימודי המקצוע נבחרים מדי שנה תלמידי כיתות ט מצטיינים בעלי אוריינטציה מדעית שלומדים מתמטיקה ופיזיקה כמקצועות מורחבים (5 יח"ל). משך התוכנית הוא שלוש שנים.
המדע החישובי אף הוא בהיקף של 5 יח"ל. הנושא בתוכנית הוא תחום אינטרדיספלינרי מדעי חדש. במסגרת לימוד המדע החישובי, נלמד המחשב ככלי שבאמצעותו ניתן לפתור בעיות שחוקיותן מוכרת אך מורכבותן הרבה אינה מאפשרת פתרון אנליטי. המחשב משמש גם לבקרת ניסויים מתקדמים ומורכבים תוך הבנת תכונות גלאים ואוגר נתונים ומגבלותיהם, וכן הכנסת תשומה מדעית ועיבודה כשהתוצר הוא סימולציות מחשב ומודלים.
אוניברסיטת ריירסון

היסטוריה

בשנת 1852 במרכז הקמפוס בכיכר ג'יימס, אגרטון ריירסון ייסד את המוסד הראשון להכשרת מורים בפרובנציית אונטריו. המוסד איכלס את המחלקה לחינוך ואת המוזיאון להיסטוריה ואמונות שברבות הימים הפך למוזיאון המלכותי של אונטריו. המעבדה לחקלאות בקמפוס הפכה למכללת החקלאות של אונטריו ולאוניברסיטת גולף (University of Guelph).
מייסד האוניברסיטה אגרטון ריירסון היה מייסד בתי הספר הציבוריים באונטריו, ומייסד הוצאת הספרים הראשונה בשנת 1829.
בשנת 1948 הוקם המוסד לטכנולוגיה על שם ריירסון ושמו הוסב בשנת 1966 לטכניון ריירסון. בשנת 1971 המוסד העניק את תעודת האוניברסיטה הראשונה לבוגריו והוכר רשמית על ידי המועצה להשכלה הגבוהה הקנדית כמוסד להשכלה גבוהה.
בשנת 1992 הייתה אוניברסיטת ריירסון לאוניברסיטה השנייה בטורונטו שזכתה להכרה בלימודי ההנדסה. דגל האוניברסיטה נישא אל החלל במעבורת קולומביה כהכרה מצד אגודת המהנדסים לתרומתה של האוניברסיטה במחקר עם האסטרונאוטית הקנדית רוברטה בונדר.
למעלה מ-9 מיליון דולר בין השנים 92-86 של המאה ה-20 הושקעו במחקר. בשנת 2001 שינה שוב המוסד את שמו לאוניברסיטת ריירסון. האוניברסיטה מציעה לימודים במגוון תוכניות הכולל: כימיה, אזרחי, מכונות, תעשייתי, קולנוע, סוציולוגיה אלקטרוניקה והנדסת מחשבים. האוניברסיטה היא היחידה מבין שתיים באונטריו המציעה לימודי חלל, והיחידה באונטריו המציעה לימודי תואר שני בניתוח מרחבי (Spatial Analysis).
בילבורד 200

מצעד הבילבורד 200 (באנגלית: Billboard 200), הוא מצעד אלבומים המציג מדי שבוע את 200 האלבומים והמיני-אלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית. המצעד מתפרסם במגזין המוזיקה בילבורד ומשמש לעיתים קרובות להערכת הפופולריות של אמן או להקה.
המצעד מתבסס בעיקר על נתוני מכירות, פיזיות ודיגיטליות, של אלבומים בארצות הברית. פרק הזמן הנמדד במצעד היה במקור מיום שני עד יום ראשון בשבוע לאחר מכן, אך מאז יולי 2015 פרק הזמן מתחיל ביום שישי ומסתיים ביום חמישי בשבוע לאחר מכן, במטרה להתחיל את המדידה ביום הקבוע בו מתפרסמים אלבומים חדשים ברחבי העולם. אלבומים שלא יוצאים לאור בארצות הברית לא נכנסים למצעד, גם אם מיובאים לארצות הברית ונמכרים שם.

היסטוריה

מגזין הבילבורד החל את מצעד האלבומים בשנת 1945. תחילה דירג המצעד רק את חמשת האלבומים הנמכרים ביותר, ולא התפרסם על בסיס שבועי אלא אחת לשלושה עד שבעה שבועות. בשנת 1955 הרחיב המגזין את מספר האלבומים המתפרסמים במצעד ל-15 אלבומים, והתפרסם אחת לשבועיים. החל מה-24 במרץ 1956 התפרסם המצעד בתדירות שבועית. האלבום הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי היה Belafonte של המוזיקאי הארי בלפונטה. משנת 1956 נקרא המצעד "מצעד אלבומי הפופ הנמכרים ביותר".
החל מה-25 במאי 1959 פוצל המצעד לשני מצעדים, האחד נקרא "Best-Selling Stereophonic LPs" ובו דורגו 30 אלבומי סטריאו, והשני נקרא "Best-Selling Monophonic LPs", ובו דורגו 50 אלבומי מונו. שמות המצעדים שונו מספר פעמים לאורך השנים, וב-17 באוגוסט 1963 אוחדו השניים למצעד אחד שדירג 150 אלבומים ונקרא "Top LPs". ב-1 באפריל 1967 הורחב המצעד ל-175 אלבומים, וב-13 במאי באותה השנה ל-200 אלבומים. לאורך השנים שונה שם המצעד, עד ל-14 במרץ 1992, אז שונה השם ל-"The Billboard 200".
שוקי שוורץ

ביוגרפיה

שוורץ שיחק כדורסל כבר מגיל צעיר והשתייך למחלקות הנוער של מכבי קריית מוצקין. בגיל 14 הצטרף לנבחרת הקדטים של ישראל. שיחק בנבחרת בית ספרו בסמ"ת חיפה. בגיל 19 עבר להפועל חיפה וכיכב עימה בליגת העל. במדי האדומים שיחק במשך שנתיים וקלע עבורם במסגרת הליגה 820 נקודות, כאשר בעונת 1974/5 נבחר לחמישיית מצטייני הליגה. לאחר מכן, שוורץ עבר לקבוצת הפאר מכבי תל אביב, שיחק עבורה במשך שש שנים, וזכה עימה בשש אליפויות וחמישה גביעי מדינה, בנוסף לשתי זכיות בגביע אירופה לקבוצות (1977, 1981) ובגביע הבין-יבשתי (1981). לפני פרישתו ממשחק פעיל שוורץ שיחק גם בבית"ר תל אביב למשך שנתיים.
שוורץ שיחק 79 משחקים במדי הנבחרת הלאומית ושותף בזכייתה במדליית הכסף באליפות אירופה 1979.
בסך הכל, קלע שוורץ 2,878 נקודות במהלך 10 עונות פעילותו בליגת העל (מקום 69 בקלעי הליגה בכל הזמנים). במדי נבחרת ישראל קלע 441 נקודות (מקום 41 בכל הזמנים) ובמדי מכבי תל אביב באירופה קלע 148 נקודות (מתוכן 4 נקודות בגמר אליפות אירופה בשנת 1977).
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, פנה שוורץ לקריירה כאיש עסקים והקים את קבוצת פיניש - שהפכה לחברה המובילה בתחום הריהוט המשרדי בישראל. שוורץ מכר את החברה בשנת 2000 לקונצרן טקניון הקנדי ובשנת 2005 רכש יחד עם צביקה גיור (בעליה של חברת ניופאן), יורם באומן (פרסום באומן-בר-ריבנאי) ורואה החשבון פרופ' יצחק סוארי את חברת טולמנ'ס, יבואנית רהיטי מותגים וכלי בית לשוק היוקרה.
שוורץ נשוי לרחל, אב לשלוש בנות וסב לשבעה נכדים.
פילוסופיה יוונית

הרקע לצמיחת הפילוסופיה היוונית

לפני היות הפילוסופיה היוונית, שהיא ראשיתה של הפילוסופיה בכלל, ההסברים שניתנו לתופעות העולם היו מיתיים. הפילוסופים הראשונים חיו באתוס של בני-זמנם, וככל שהשקפתם הייתה חלוצית, והאופן בו נבחרו מושאיה ונחקרו לא שאב השראה משיח קודם, היא נעשתה מבעד לאספקלריה של התפיסה המיתית. 
ניתן לראות זאת בהצהרתו של תאלס לפיה "מקור כל הדברים במים", אשר היא כנראה ביטוי מושגי לרעיון מהמיתולוגיה המצרית והבבלית הקובע שמקור העולם באלי המים הקדומים (האלה נון והאל אנכי או אאה, בהתאמה), ובהנחה המרכזית של ראשוני הפילוסופים בדבר עקביותו של העולם, אשר בבסיסו אחדות כלשהי על אף הריבוי הנצפה בו – הנחה שעוצבה על ידי המגמות הגנטיות-אנתרופומורפיות של המיתולוגיה המסורתית, למשל בתיאוגניה של הסיודוס המתארת את הקוסמולוגיה במונחים גנאלוגיים.
מאפייני הפילוסופיה, שראשיתם כבר בחקירותיהם של ראשוני הפילוסופים, הם המודעות, הכוללנות והרפלקסיביות, ובהם היא נבדלת הן מהתפיסה המיתולוגית שקדמה לה, והן ממסגרות החקירה המאוחרות יותר שנפרדו ממנה. מודעות פירושה חקירה מכוונת, בניגוד להסברים אד-הוקיים. כוללנות פירושה חקירת כל התופעות באשר הן תופעות, בניגוד לחקירת פרגמנטים מובחנים של המציאות או של עולם המושגים (כמו שנעשה למשל בדיסציפלינות המדעיות, כגון הפיזיקה והמתמטיקה). והרפלקסיביות פירושה שמהות החקירה הפילוסופית מהווה בעצמה מושא לחקירה פילוסופית.
מטבע הדברים, אף אילו היו היה בידנו תיעוד של כל הוגי העת העתיקה, היה קשה לקבוע בנחרצות היכן בדיוק החלה הפילוסופיה, ואכן בשאלה זו אין הסכמה גורפת בין החוקרים. יש המקדימים ומזכים בתואר "ראשון הפילוסופים" את הסיודוס ויש המאחרים עד פארמנידס. אך הרוב מקבלים את עמדתו של אריסטו, לפיו תאלס הוא הראוי לתואר. הוא היה הראשון לתת הסבר המשקף חיפוש אחר חוקיות ועקרונות מאחדים, וחשוב אף יותר, הסבר אימננטי לעולם (בניגוד לסיפורים מיתולוגיים, שמסבירים דברים באמצעות ישויות "שמחוץ לעולם").

אפלטון ואריסטו

אפלטון ואריסטו השאירו חותם בל ימחה, כל אחד בדרכו, על ההגות המערבית.
דיספור

היסטוריה

ב-7 ביוני 1972 הודיע הצ'יף מיניסטר שבירת מדינת אסאם תהיה דיספור. אבן הפינה לפרויקט עיר הבירה הונחה ב-2 באוקטובר 1972 על ידי המושל לשעבר של צ'נאי, שרל בישנו רם מדהל. ב-2 באוקטובר 1973 מזכירות ממשלת המדינה עברה לעיר הבירה החדשה. בשנת 1972 כ-20,000 אנשים על משפחותיהם הגיעו לעיר בעקבות הפיכתה לעיר בירה.
יחסי ארצות הברית–סלובקיה

צ'כוסלובקיה

נשיא ארצות הברית וודרו וילסון נטל חלק חשוב בהקמת צ'כוסלובקיה, ו-14 הנקודות של הנשיא וילסון, כולל הזכות של קבוצות אתניות להקים מדינות משלהם, היו בסיס האיחוד של הצ'כים והסלובקים. תומאס מסריק, נשיא צ'כוסלובקיה הראשון, ביקר בארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם פקידים אמריקנים בפיתוח הבסיס של המדינה החדשה, ואף השתמש בחוקה האמריקנית כמודל לחוקה הצ'כוסלובקית הראשונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה לצ'כוסלובקיה, והיחסים התקינים בין המדינות נמשכו עד לשנת 1948, כאשר הקומוניסטים תפסו את השלטון והקשרים התקררו במהירות. הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968 סיבכה עוד יותר את היחסים בין ארצות הברית לצ'כוסלובקיה. ארצות הברית הפנתה את העניין למועצת הביטחון של האו"ם כהפרה של אמנת האו"ם, אך לא נקטה כל פעולה נגד הסובייטים.
לאחר מהפכת הקטיפה של 1989, היחסים הבילטרליים השתפרו מאוד, ודיסידנטים שפעלו בעבר בעידוד ארצות הברית ופעלו לשיפור זכויות האדם הגיעו לדרגות בכירות בממשלה. הנשיא ואצלב האוול בביקורו הרשמי הראשון כנשיא צ'כוסלובקיה, נאם בפני הקונגרס האמריקני ונקטע 21 פעמים על ידי תשואות הנוכחים. בשנת 1990, ביום השנה הראשון למהפכה, הבטיח הנשיא ג'ורג' בוש, בנוכחות קהל נלהב בכיכר ואצלב בפראג, תמיכה אמריקנית בבניית צ'כוסלובקיה דמוקרטית, וממשלת ארצות הברית אף עודדה באופן פעיל את השינוי הפוליטי והכלכלי.
ממשלת ארצות הברית התנגדה במקור לחלוקת צ'כוסלובקיה לשתי מדינות נפרדות, בשל החשש כי פיצול עלול להחמיר את המתחים הפוליטיים האזוריים הקיימים. עם זאת, ארצות הברית הכירה הן בצ'כיה והן בסלובקיה ב-1 בינואר 1993, ומאז, היחסים בין ארצות הברית לסלובקיה נותרו חזקים מבחינה כלכלית, פוליטית ותרבותית.

סלובקיה

בחירתה של ממשלה פרו-מערבית רפורמיסטית בסוף 1998 עודדה את הקשר ההדוק בין המדינות. ארצות הברית סיפקה יותר מ-200 מיליון דולר אחרי 1990, כדי לתמוך בהקמת דמוקרטיה בריאה וכלכלת שוק בסלובקיה, בעיקר באמצעות תוכניות המנוהלות על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). סלובקיה וארצות הברית שמרו על קשרים דיפלומטיים חזקים, ועל שיתוף פעולה צבאי, ותיאום של סוכנויות אכיפת החוק. משרד ההגנה האמריקני תרם באופן משמעותי לרפורמות הצבאיות בסלובקיה. בנוסף, למאות אלפי אמריקנים שורשים בסלובקיה, ורבים מהם שומרים על קשרים תרבותיים ומשפחתיים חזקים עם הרפובליקה הסלובקית.
ב-8 ביוני 2003 נשלחו לעיראק כ-85 מהנדסים צבאיים סלובקים, כחלק מהכוח הרב-לאומי בעיראק בראשות ארצות הברית. הם הוצבו במחנה אקו, ליד אל דיוואניה, ובעיקר השתתפו בפעולות נגד מיקוש. בשנת 2004 הצטרפה סלובקיה לנאט"ו.
בשנת 2015 חיילים אמריקנים חצו את סלובקיה בדרכם להונגריה, על מנת להשתתף בתרגיל צבאי בשם Brave Warrior. באוקטובר 2016 אירחה סלובקיה תרגיל אימונים צבאי בשם "מגן סלובקיה", שכלל גם כוחות צבא מארצות הברית, וכן חיילים מצ'כיה, פולין והונגריה.

יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה. מאידך, סלובקיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי ו-12 קונסוליות בשיקגו, קולומביה, דאלאס, דנוור, דטרויט, אינדיאנפוליס, קנזס סיטי, מיאמי, מיניאפוליס, ניו יורק, פיטסבורג וסן פרנסיסקו.
משה בן קלונימוס

רבי משה בן קָלוֹנִימוּס היה פייטן בן המאה ה-10 אשר נולד בצפון איטליה והיגר למגנצא. פיוטיו הושפעו מהפיוטים הארץ-ישראליים, ויש מסורת עתיקה כי הוא שחיבר את הקרובה לשביעי של פסח, "אימת נוראותיך". על זמן חייו הוא מעיד בעצמו באחד מפיוטיו "זוללתי עתה ללאות יותר מתשע מאות", מכאן לומדים שחי 900 שנה לאחר חורבן בית המקדש (970 לספירה בקירוב). חיבר את הזמירות לשבת מנוחה ושמחה וכל מקדש שביעי.
ר' משה הוא בן למשפחת קלונימוס אשר לבניה חלק חשוב ביצירה הרוחנית בצפון איטליה ובאשכנז, וממנה צמחו פייטנים, מחברי ספרי הלכה. בני המשפחה העמידו מנהיגים לקהילות צפון איטליה ואשכנז במשך מאות שנים. בין היתר ניתן למצוא בין בני המשפחה את רבי משולם בן קלונימוס. ישנה מסורת לפיה נשאו והעבירו את תורת הסוד האשכנזית מדור לדור, אותה קיבל רבי משה מאבו אהרן בן שמואל הנשיא. על-פי המסורת רבנו גרשום מאור הגולה היה מתלמידי תלמידיו של ר' משה בן קלונימוס.

"אימת נוראותיך"

במקורות המתארים את הגירת בני משפת קלונימוס מוזכר רבי משה בן קלונימוס כמחבר הקרובה "אימת נוראותיך", הנאמרת ביום שביעי או אחרון של פסח בשני מנהגי אשכנז.  בפיוט עצמו גם מוזכר המחבר כ"משה ברבי קלונימוש", וההנחה הרווחת היא כי מדובר ברבי משה בן קלונימוס הראשון שהיגר מאיטליה למגנצה.
עם זאת, יש שערערו על הנחה זו, בעקבות אזכורו של חכם בשם חננאל קלונימוש. שמואל יהודה רפפורט טוען כי צאצאו של רבי משה בן קלונימוס הראשון (שהיגר למגנצה) היה חכם בשם קלונימוס שחי באותה עיר סביב שנת 1020, ולו היו שני בנים - משה וחננאל. משה היה כותבו העיקרי של הפיוט, וחננאל, אחיו, עזר לו בכתיבה. לדבריו, האזכור של "חננאל קלונימוש" מכוון ל"חננאל ב"ר (בן רבי) קלונימוש". גרוסמן מכמה סיבות אינו מקבל הנחה זו, ולדבריו כותב הפיוט הוא רבי משה בן קלונימוס הראשון. לדבריו, אזכור שמו של חננאל אינו מוציא מכלל אפשרות שהיה זה משה בן קלונימוס הראשון, וייתכן כי היה למשפחה בן לא ידוע נוסף ששמו היה חננאל שחי בתקופתו.
ואנג ג'יאנלין

חיים מוקדמים

ואנג ג'יאנלין נולד ב-24 באוקטובר 1954 במחוז קאנשי שבסצ'ואן, סין. אביו לחם עבור הצבא האדום של מאו דזה-דונג במצעד הארוך (אוקטובר 1934 – אוקטובר 1935)

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לאחר שירות של כ-17 שנה בצבא סין שהחלו בגיל 15, החל ואנג עבודה משרדית במחוז שיגאנג של העיר דאליאן. ב 1989 מונה למנהל כללי של "Xigang Residential Development". בשנת 1992 קיבל את תפקיד המנהל הכללי של קבוצת דאליאן ואנדה אשר בה הוא מנכ"ל משנת 1993. הוא משמש גם משנה למנהל כללי ודירקטור ב "Jiangsu Jiangnan Water Co".
הפועל עין שמר

היסטוריה

קיבוץ עין שמר משתייך לתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, כמו רוב הקיבוצים שהחזיקו קבוצת כדורעף בליגה. מועדון "הפועל" הפעיל בקיבוץ ענפי ספורט כמו: כדורסל כדורעף ושחייה תחרותית שהתמודדו בדרך כלל בכינוס הפועל ובליגה פנימית מול שאר קבוצות "הפועל" בקיבוצים אחרים במדינה.
קבוצת הכדורעף של הפועל עין שמר הביעה לא מעט את מורת רוחה מהחובבנות שהייתה לפני הקמת הליגה הרשמית וכתבה זאת במכתב ששלחה למרכז הפועל, לאחר תחרות "אליפות הפועל" שלא הייתה מאורגנת בצורה רצינית
מאז פתיחת ליגת הכדורעף הארצית, השתייכה הקבוצה בקביעות לחבורת הצמרת והתמודדה על האליפות מדי שנה וזכתה בכתר ארבעה פעמים. במקביל השתתפה באופן קבוע בגביע המדינה ובטורניר "פסל זייד" וזכתה בו לא מעט פעמים.
הקבוצה הייתה לראשונה בענף שמשתתפת במסגרת גביע אירופה לאלופות מול קבוצת גלטסראיי הטורקית.
בתום עונת 1974/1975 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה מהמקום האחרון. בעונה שלאחר מכן עלתה בחזרה לליגה הראשונה ללא הפסדים. לאחר עונה אחת שוב ירדה לליגה השנייה.
בתחילת שנות ה-80 החלו בעיות פיננסיות והקבוצה התאחדה עם קיבוץ ברקאי השכן ונקראה הפועל עין שמר/ברקאי.
בתום עונת 1984/1985 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה. וירדה לאחר עונה אחת. בהמשך התמזגה הקבוצה בתוך קבוצה מאוחדת של המועצה האזורית מנשה.

קבוצת הנשים

בנות הפועל עין שמר בדיוק כמו הגברים, שלטו בענף בתחילת דרכו כשזכו באליפות הראשונה בליגה הבכירה ובהמשך סיימו באופן קבוע בצמרת הטבלה. לזאת הוסיפו שלוש זכיות בגביע המדינה ועוד פעמיים הגעה לגמר הגביע.
פיל לש

קריירה

לש החל את דרכו המוזיקלית ככנר, אבל בתיכון עבר לנגן על חצוצרה והתעניין גם במוזיקה קלאסית אוונגרדית וג'אז חופשי. הוא גם למד במכללת מילס אצל המודרניסט האיטלקי לוצ'אנו בריו. חבריו ללימודים כללו את המלחין המינימליסט סטיב רייך ואת חברו ללהקה טום קונסטנטן. בזמן לימודיו פגש את ג'רי גרסיה. לש הצטרף ללהקתו החדשה של גרסיה. לפני כן הוא לא ניגן על גיטרה באס לפני שהצטרף ללהקה.
לש לצד פול מקרתני, ג'ק ברוס, ג'ון אנטוויסל, וג'ק קסידי היה בעל אופי חדשני בפיתוח תפקידו של הבאס החשמלי בשנות ה-60. הוא לא היה מלחין פורה עם הגרייטפול דד על אף שתרם לרפרטואר הלהקה כמה שירים דוגמת: "New Potato Caboose", "Box of Rain", "Unbroken Chain" ו-"Pride of Cucamonga" שהם משיריה הידועים של הלהקה. התעניינותו במוזיקה אוונגרדית הייתה חיונית בהשפעתה על הגרייטפול דד בדחיפתם לטריטוריות חדשות ויצירת המיסטיקה סביבה.
אחרי התפרקות הגרייטפול דד לש המשיך לנגן עם חבריה בהרכבים שונים דוגמת: "The other Ones", "the Dead", בנוסף להופעות עם להקתו, Phil Lesh & Friends

חיים פרטיים

לש ואשתו ג'יל מנהלים את ארגון הצדקה שלהם, "השרשרת הבלתי שבורה". לזוג שני בנים, גרהאם ובריאן, שהלכו בדרכו המוזיקלית של אביהם ומנגנים ומופיעים יחדיו. ב-1998 עבר לש השתלת כבד כתוצאה ממחלת הפטיטיס C ומאז הפך להיות מצדד נלהב של תרומות איברים, במהלך הופעותיו הוא קורא לקהל להרשם כתורמים. ב-2006 אובחן אצלו סרטן הערמונית והוא עבר ניתוח להסרתו, שעבר בהצלחה.
הוא הלך בשדות

העלילה


הסיפור מתרחש בשנת 1944, ברקע מאבק היישוב בערבים מצד אחד ובבריטים מצד שני. הספר מתאר את חייו של אורי, הפלמ"חניק, ואת אהבתו הגדולה למיקה, נערה עולה, עד למותו בתאונת אימונים. 
אורי הוא צבר יליד הארץ, קיבוצניק, הילד הראשון של קיבוץ "גת העמקים", בן 19. הוא בעל ביטחון עצמי, וחש מחויבות עמוקה לארצו, למשפחתו, לחבריו ולמשימות הצבאיות שהוטלו עליו. בניגוד לאורי, יליד הארץ, שבא "מכאן", מיקה, בת זוגו, היא עולה חדשה מפולין, פליטה חסרת כל, באה "משם" - השואה, שאינה נזכרת בספר במפורש, על מנת להיקלט בקיבוץ. הרומן מגולל את סיפור אהבתם של השניים, כאשר ברקע סיפורו של הקיבוץ.

ניתוח העלילה

מיקה ואורי מסמלים את האוכלוסיות השונות שמהן הורכב היישוב העברי בתקופה שלפני הקמת המדינה. אורי מסמל את דמות הצבר, בעל השורשים (בית, הורים), בעל הזיקה לאדמה ובעל תחושת שייכות, ואילו מיקה היא ניגודו המוחלט. היא הטיפוס הגלותי, הלא-צברי, התלוש, שאינו מחובר לאדמה, ליישוב, ונעדר שורשים מחד וחזון מאידך. השיחה בין השניים נשמעת כשיח חירשים. היא מדברת על רצונה בפרטיות, בחדר או לפחות בפינה משלה. הוא מדבר על הטרקטור הנכסף, על ההתלבטות אם להפסיק לעבוד בבציר ולעבור לעבודה אחרת. לאורי חשובים הקיבוץ והחזון, והוא מביע זאת במוחצנות ובביטחון עצמי. מיקה לעומתו מושכת כלפי פנים, החדר, הפינה. יחסה לאורי חרד ורכושני כמעט כמו יחסה לחדר שלהם, והיא מתנגדת שילך לפלמ"ח. התנהגותה של מיקה היא זרה, בלתי אהודה בקיבוץ ובלתי מובנת. ההשוואה לאוכלוסיית ניצולי השואה שהגיעו לארץ, ולהתמודדותם עם החברה הצברית המחוספסת, היא בלתי נמנעת. בדומה לאותה אוכלוסייה, גם מיקה נדרשת לוותר על המרכיבים הגלותיים, "לשכוח הכול ולהתחיל מחדש", להסתגל למציאות החדשה תוך ויתור על זהותה הקודמת. 
אורי, הבוחר להשתתף במבצע צבאי, מעדיף את חבורת הלוחמים על פני מיקה, וניתן לומר שהוא מעדיף את אהבת המולדת על פני אהבת אישה. מותו של אורי במהלך אימון, ולידת בנו, למיקה, אחרי מותו, עשויים להצביע על המחיר הכבד שמשלמת החברה הישראלית, מתוך הבנה ומוכנות, וחזון לעתיד טוב יותר.

דמותה של מיקה כפרפראזה ליחס החברה לניצולי השואה

במסגרת התלישות אותה מייצגת מיקה, אין מוזכרת משפחתה והאזכור לחייה הקודמים מועט מאוד. מעברה מוזכר אמנם אירוע טראומטי של אונס שעברה על ידי הרופא הפולני שהציל אותה. ידוע לקורא שהיא באה "משם", ללא הורים או משפחה, רכוש או שייכות. בעוד שבספר משולבים באמנות ובדיוק פרטים רבים הקשורים לאורי, להוריו, ולקיבוץ, נראה שאין לאיש עניין לדעת מהיכן באה, ומה קרה לה ולמשפחתה. 
בעת פרסום הרומן שיקפו עובדות אלה את המצב הנתון בארץ, את יחס היישוב היהודי לניצולי השואה, ואת השתיקה שנגזרה על הניצולים, במסגרת ציפיית החברה הקולטת לאימוץ הזהות הישראלית ולהסרת הזהויות הקודמות. כיום, בפרספקטיבה של שנים, יכולות עובדות אלה להתפרש גם ככתב האשמה לחברה לא סובלנית ואטומה, שלא ידעה ולא רצתה לדעת כיצד להתמודד עם כאב השואה.
ממאדו סאקו

קריירה

ממאדו נולד באזור גוט ד'ור ברובע השמונה-עשרה של פריז, להורים ממוצא סנגלי. הוא החל לשחק כדורגל בגיל 8 בקבוצת החובבים מועדון הכדורגל פריז (Paris FC). בגיל 12 הוא אותר על ידי פריז סן-ז'רמן ועבר לשחק בקבוצות הנוער שלה ב-2002. לאחר שנה בה הפגין מנהיגות במגרש, הפך לשחקן מוביל בקבוצות בהן שיחק ואף מונה לקפטן הקבוצה. 
בגיל 16 עלה לקבוצת הבוגרים של פריז סן-ז'רמן, אך לא שיחק בשורותיה באותה עונה. בעונת 2006/2007 שותף לראשונה בקבוצה הבוגרת. משחקו הראשון היה בשלב השלישי של גביע אופ"א נגד אא"ק אתונה. הוא שיחק בפריז סן-ז'רמן עד לשנת 2013, שלאחריה עבר לשחק בשורות ליברפול. ב-31 בינואר 2017 הושאל לקריסטל פאלאס עד לסוף העונה.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם סאקו בקריסטל פאלאס תמורת 26 מיליון ליש"ט.
ממאדו היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת מהנבחרת עד גיל 16 בשנת 2006. ב-2008 עלה לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 והתמנה לקפטן הקבוצה בשנת 2010 לאחר שהקפטן הקודם, מוסא סיסוקו, עלה לנבחרת הבוגרת של צרפת. הוא עלה לסגל הנבחרת הבוגרת בסוף שנת 2010 ושיחק לראשונה במדיה במשחק ידידות נגד אנגליה. במאי 2014 עלה לראשונה כקפטן נבחרת צרפת במשחק ידידות נגד נורווגיה, ובאותה הזדמנות ממונה לסגן הקפטן של נבחרת צרפת.
ב-23 באפריל 2016 הוכרז שסאקו נחקר על ידי אופ"א בחשד לנטילת חומרים אסורים. מספר ימים לאחר מכן אופ"א הודיעה כי סאקו מושהה מכל פעילות כדורגל לרבות משחקי ידידות ומשחקים בינלאומיים.