google/wiki40b huggingface dataset:
הר בנטלי (אנטארקטיקה)

גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי ברד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1958–1957.

מקור השם

ההר נקרא על שם צ'ארלס ריימונד בנטלי (Charles R. Bentley) שעמד בראש משלחת המחקר, והיה הססמולוג הראשי בתחנת ברד בין השנים 1959–1957.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
יום חיי הבר הבינלאומי

יום חיי הבר הבינלאומי (באנגלית: World Wildlife Day) מצוין כל שנה ב-3 במרץ ונועד להעלות את המודעות לחיות וצמחי הבר ולעודד את שימורם. חיות בר הן בעלי חיים הנמצאים בטבע, שלא עברו תהליך ביות ואינם מטופלים על ידי האדם.

היסטוריה

התאריך נקבע בעצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-20 בדצמבר 2013, כיוון שזהו תאריך החתימה על אמנת וושינגטון (חיות מוגנות). כל שנה, נבחר ליום זה נושא הקשור במהותו. 
היום מצוין במגוון מקומות שונים במדינות רבות, ביניהן סין, הודו, הולנד, גרמניה, ספרד ועוד. היום מצוין ונחגג בדרכים רבות: קיום פעילויות מיוחדות בגני חיות וספאריים, עידוד קריאה על הנושא והפצתו ברשתות החברתיות, דיון על הנושא ועוד.

ציון היום בישראל

בישראל היום מצוין ברמת הנדיב, במגוון פעילויות כגון צילום דרך מיקרוסקופ, איתור וזיהוי של עקבות בפארק, למידה על ההיסטוריה של חיות הבר דרך הגולגולות שלהן ועוד. 
איטליה
באיטליה, הארגון Bioparco di Roma מעביר סדנאות ומשחקים מיוחדים הנוגעים לנושא, והארגון Parco Faunistico Valcorba אירגן ב-2018 אירוע בנושא מדע ושימור של חתולי בר. בנוסף, עוד ארגונים באיטליה פועלים לקידום יום זה.

ציום היום בארצות הברית

ב-2018 בניו יורק, גן החיות Utica Zoo הזמין את התושבים לבקר, לראות וללמוד עוד על חתולי בר. בלאס וגאס, גן החיות Siegfried & Roy’s Secret Garden and Dolphin Habitat מזמין את התושבים להשתתף בפעילויות חינוכיות, לצפות בדולפינים וללמוד עליהם ולמה הם בסכנת הכחדה. בלוס אנג'לס גן החיות Big Bear Alpine Zoo הזמין לדיונים, מצגות ותחנות שימור בנושא חתולי בר תחת איום.
התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל

התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל (בקיצור: תוכנית חומרה) הייתה תוכנית התיישבות לקהילת ביתא ישראל באתיופיה. בתחילתה מטרתה הייתה לפתור את בעיית חוסר הרסת של יהודי אזור גונדר ובהמשך הפכה לחלופה העיקרית לעליית הקהילה לאור התנגדות ישראל. 
תוכניות ליישובם של יהודי סביבות גונדר, או חלקים מהם, על מנת לפתור את בעיית חוסר הרסת והאריסות, החלו עם פניות של ראשי ביתא ישראל לקיסר היילה סלאסי במהלך המחצית השנייה של שנות ה-40 של המאה ה-20. באוקטובר 1946 עם ביקורו של היילה סלאסי באזור גונדר פנו אליו ראשי הקהילה, בראשם הליקה כהנת ברהן ברוך, ושטחו בפניו את הבעיות הכלכליות והחברתיות שעמדו בפני הקהילה בהם בעיית חוסר הרסת, גירושם של אריסים יהודים מאדמות שעבדו שנים רבות והמסים הכבדים ששולמו לבעלי האדמות, לכנסייה ולממשלה. הקיסר השיב כי תינתן פקודה להגנה על הקהילה וכן אדמות עתידיות שהקיסר יפנה אליהם, בנוסף נתן מושל המחוז הוראה מהקיסר למסור את האדמות שמעבדות בידי אריסי הקהילה לקהילה עד שתימצא אדמה. בשלהי שנות ה-50 פנו שוב ראשי הקהילה, שבראשם ליקה כהנת גטה אסרס, לקיסר ודיווחו שוב על אותם הנושאים בנוסף להידרדרות המצב הכלכלי-חברתי מאז וכן הבטחות הממשלה אשר לא קוימו. בשנת 1958 נמצא מקום התיישבות באזור שירה שבמחוז תיגראי ובהרשאת מושל המחוז, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
בשנות ה-60 הסתמן כי ממשלת ישראל מתנגדת לעליית הקהילה ופעילים החלו להציע יישוב מחדש באתיופיה כחלופה לכך. במקביל הציע הקיסר ליונה בוגלה, כנציג הקהילה, את הפניית "מיזם הפיתוח החקלאי סתתי-חומרה" אשר באזור ארמצ'הו, בין היישובים חומרה עבדארפי ואברה ג'רה, שבמחוז בגמדר לביתא ישראל. ההצעה אומצה על ידי האגודה לרווחת הפלאשים וזו החלה במשא ומתן עם ממשלת אתיופיה בנושא. יחד עם מימון של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ומהארגונים שהרכיבו את האגודה, לרבות יק"א, הוצאה התוכנית לפועל. בתחילה עם ראשית ההתיישבות במקום התברר כי האזור הוא במחלוקת בין אתיופיה לסודאן והמתיישבים היו למטרות של צבא סודאן, לאחר זאת התוכנית יושמה באזור אחר של המיזם שלא היה במחלקות.
בשל העובדה שיהודי באתיופיה היו  נתונים  תחת הנהגתו של ליקה כהנת ברהן ברוך, פנה יונה בוגלה לקס הגדול, כדי שיברך ויקרא לעם להגר לחבל חומרה. קס ברהן התנגד בתוקף לרעיון הן היות שחבל הארץ לא התאים לאורח החיים של היהודים ,וכן בשל העובדה שבאזור הזה נפוצות מחלות הקדחת והמלריה .אך יותר מכל הבחין בסכנה הטמונה בהתיישבות בסמוך לגבול עם סודאן. בזכות סירובו של הקס הראשי נמנע אסון גדול.
התוכנית באה לסופה במהלך פרוץ מלחמת האזרחים במדינה כאשר אזור הפך למרכז הפעילות של ארגוני מורדים, בעיקר האיחוד הדמוקרטי האתיופי הפרו-מלוכני, שגרמו למתיישבים לנטוש את המקום.
אריאל כנפו

אריאל כנפו (נולד ב-1970) הוא פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומנהל המעבדה להתפתחות חברתית באוניברסיטה. מחקריו עוסקים בתחומי פסיכולוגיה חברתית והתפתחותית, בנושא התפתחות אמפתיה ואלטרואיזם בהקשר של תורשה ומשפחה, קשר בין הורות למזג הילד, התפתחות ערכים בתהליכים הקשורים במשפחה ותרבות.

ביוגרפיה

כנפו למד לתואר ראשון, שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. למד לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בשנים 2001–2002, ובאוניברסיטת לונדון בשנים 2003–2004.
בשנת 2007 זכה בפרס חוקר צעיר מצטיין מטעם האגודה הבינלאומית לחקר התפתחות הילד.
בחודש נובמבר 2012 נבחר לחבר האקדמיה הצעירה למדעים.
אריאל כנפו הוא בנם של חנה ואשר כנפו. לאריאל חמישה אחים שאחת מהם היא פרופ' שירה כנפו. כנפו נשוי ואב לשלושה.
שפרה קורנפלד

ביוגרפיה

קורנפלד נולדה, גדלה והתחנכה בירושלים, למשפחה חרדית ואביה הוא רב חוזר בתשובה בישיבת התפוצות בהר ציון. אחיה הוא הטיפוגרף אברהם קורנפלד. כשהייתה נערה, הוריה התגרשו, לאחר מכן קורנפלד יצאה בשאלה.
קורנפלד התגייסה לצה"ל, שם שירתה כלוחמת וכמ"כית במג"ב.
לקורנפלד תואר ראשון בעיצוב תעשייתי מהאקדמיה לאמנות בצלאל. בטרם נכנסה לתוכנית "האח הגדול" עבדה כדיילת אל על, והשתתפה בשעשועון "השעון" בהנחיית גיורא חמיצר.

קריירה

ב-1 בספטמבר 2008 פרצה לתודעה הישראלית כשהופיעה בתוכנית המציאות "האח הגדול" בערוץ 2 של קשת. ב-16 בדצמבר הוכתרה כמנצחת העונה הראשונה של התוכנית, ועל כן קורנפלד זכתה בפרס הגדול של מיליון ש"ח.
ב-2008, לאחר זכייתה בתוכנית נתמנתה קורנפלד להגיש בערוץ 2 את תוכנית הבוקר "יום חדש" (כיום נקראת "הבוקר של קשת") לצד לינוי בר גפן.
קורנפלד כתבה טור אישי בשבועון "לאישה".
קורנפלד השתתפה בתוכנית "עושות חג" ששודרה ב-yes לצדן של מרב בטיטו, רויטל ויטלזון יעקבס ודפנה לוסטיג.
ב-2009 לתחילת שידורי התוכנית "האח הגדול VIP‏ 1" הגישה קורנפלד תוכנית ספיישל על "האח הגדול" בשם "המפורסמים באים". בנוסף בשנה זו, השתתפה בתפקיד אורח ב"ארץ נהדרת" (התוכנית שיצר בן זוגה שגב).
ב-2009 הגישה את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל, לצד קובי אריאלי.
ב-2010 הייתה תסריטאית של התוכנית "מה קורה" בערוץ 2 של קשת, בהנחייתה של בר-גפן.
בשנת 2012 הוציאה לאור את ספרה הראשון, "החצי השני של הלילה". מנובמבר 2012 עד מרץ 2014 כתבה טור שבועי בעיתון "מעריב".
בנוסף ב-2017 הצטרפה לצוות המנחות של התוכנית היומית "מועדון תרבות" בערוץ כאן 11, לצדן של אסתר רדא, דפנה לוסטיג ולוסי איוב. חרף ביטולה של התוכנית, עדיין הצליחה לזכות בטקס פרסי הטלוויזיה 2017 (ששודר ב-2018) בקטגוריית "תוכנית התרבות הטובה ביותר."

חיים אישיים

מאז 2008 היא בזוגיות עם המפיק מולי שגב. ב-2011 נולדה להם בת משותפת. ביוני 2011 הם התחתנו בנישואים אזרחיים בניו יורק. ב-2014 נולדה בתם השנייה.
מה שנחוץ לרווק

תקציר העלילה

עלילת הסיפור מתחילה בביקור של בני משפחת ארצי וחברים בצימרים של משפחת שדה ושכניהם. אלונה, בתם של בעלי אחד הצימרים, היא גרושה ואם לילדה בת 15, אשר עדיין מקיימת קשר מזדמן ואקראי עם בעלה לשעבר כשהוא מגיע לישראל מאלסקה. היא נתקלת בגבר הצעיר ממנה, ארצי, ובתחילה נראה שהם אינם מתלהבים אחד מן השני ואף סולדים זה מזה, אך לאט לאט מתפתחת ביניהם משיכה והערכה וכמובן אהבה.
במקביל מתפתח קשר בין אחותה של אלונה, נטע, לחברו הטוב של ארצי, בן-גל, אך כאשר האורחים עוזבים את הצימרים ארצי אינו מעודד את חברו להמשיך את הקשר, נטע מחכה לצלצול ממנו עד בוש ולא מבינה מדוע אינו מתקשר.
המצב ממשיך להסתבך כאשר בעלה לשעבר של אלונה מגיע מאלסקה לביקור, ופוצח ברומן עם נגה, אחותו של ארצי. בין היתר מקלקל קשר זה את הפגישה הראשונה של ארצי ואלונה בביתו, וגורם בהמשך לכך שזהר, בתה של אלונה, בורחת בלילה מקמפינג עם אבא שלה, לאחר שהיא כועסת על כך שהוא הביא איתו לטיול את נגה והם ישנו יחד. במהלך החיפוש אחרי זהר מתחברים הקצוות, ארצי אוסף אותה מהכביש ומחזיר אותה הביתה, ובין היתר כך מיושרים ההדורים, ארצי מוצא את דרכו ללבה של אלונה, ובן-גל חוזר אל נטע.
מדבר נמיב

גאוגרפיה וגאולוגיה

המדבר מתפרש על פני שטח של 80,900 קמ"ר ונמתח לאורך 1,600 קילומטרים במקביל לחופה של נמיביה עם האוקיינוס האטלנטי. רוחבו של המדבר נע בין 50 ל-160 קילומטרים. חלקו הצפוני של מדבר נמיב, החל מגבול המדינות נמיביה ואנגולה ועד למרחק של 450 קילומטרים בכיוון צפון ממנו, נקרא בשם מדבר מוסאמנדס (Moçâmedes). ממזרח למדבר נמיב, ובעיקר בקרבה לחלקו הדרומי, שוכן מדבר קלהארי.
בין 55 ל-80 מיליון שנים של מזג אוויר צחיח וצחיח למחצה הפכו אותו למדבר העתיק ביותר בעולם.
ממוצע המשקעים השנתי במדבר עומד על 5 מילימטרים במערב ועד 85 מילימטרים בגבולותיו המזרחיים של המדבר.
גאולוגיית המדבר מורכבת מימות חול בסמוך לרצועת החוף, וממישורי חצץ והרים מרוחקים ופזורים בעומק היבשה. דיונות החול במדבר נמיב אשר מספר מהן משתרעות אף עד לאורך של 32 קילומטרים הן השניות בגודלן בעולם, לאחר דיונות החול שבמדבר בדאין חרן שבסין. מספר נחלים עוברים במדבר נמיב, אך כל אלו שמדרום לנהר קונני (Cunene) שמהווה את חלקו המערבי של גבול אנגולה-נמיביה ועד לנהר אורנג' המהווה את הגבול בין נמיביה לדרום אפריקה, הם כולם נחלי אכזב ומים זורמים בהם רק לאחר סופות הגשם של הקיץ.
רובו של מדבר נמיב מוגדר כפארק לאומי, פארק נמיב-נאוקלופט. הפארק משתרע על פני שטח של 49,768 קמ"ר משטחי מדבר נמיב ומסיב הרי נאוקלופט (Naukluft) באזור מרכז נמיביה, ובכך הוא נחשב לשמורת הטבע למערכת האקולוגית, במקום גידולה הטבעי, הגדולה ביותר באפריקה והרביעית בגודלה בעולם. חלקו המפורסם ביותר של הפארק הוא מדבר המלח והחרסית סוסוסבלאי (Sossusvlei), שהוא גם אחת מאטרקציות התיירות המובילות בנמיביה.

החי והצומח

מרבית הפאונה במדבר נמיב היא ממערכת פרוקי הרגליים כמו עקרבים או נמלת המרוץ וממספר מיני חיות קטנות המסוגלות לשרוד באמצעות כמויות מים מועטות ביניהם בולטים זיקית נאמאקה המותאמת לחיים במדבר שלא כדרך זיקיות, ונחש עכן הנע עם גופו כלפי מעלה כך שלא ייגע בחול הלוהט בשל החום הקיצוני ששולט שם, וכמוהו עושה גם לטאה שטוחת-אף שמרימה שתי רגליים בכל פעם שהיא הולכת ומחליפה אותם לסירוגין. יצור נוסף ייחודי הוא החפרפז שהוא חפרפרת חול האנדמית למדבר ונעה בתוך החול כך שהיא נראית כמו נחש. בצפון האזור ניתן למצוא גם בעלי חיים גדולים יותר. בין בעלי החיים במדבר ניתן למצוא מספר זנים לא רגילים של בעלי חיים, וביניהם: קטת נמקוואה, אנטילופות מהמין דלגן ומהמין ראם הצבי, בבון, סוריקטה, זברת הרים ותן שחור. בחלקים מסוימים של המדבר ניתן למצוא פילים מדבריים ואריות נמיב ובאזור החוף ישנם דובי ים מהמין דוב ים איוני וטורף הגורים שלהם צבוע חום.
למספר מיני חיפושיות אנדמיים במדבר נמיב, כגון חיפושית מדבר נמיב, ישנן תבניות מיוחדות על כנפי החפיה ובהן גבשושיות הידרופוביות ושקעים הידרופיליים אשר מנקזים את טיפות הטל המתעבות מהלחות שבערפל הבוקר הישר לתוך פיהן. חיפושיות מהמין Lepidochora discoidalis טוות קורים לאיסוף טיפות טל. בין הצמחים הייחודיים למדבר נמיב, ניתן למצוא את הצמח האנדמי למדבר זה, הולויטשיה. בעוד שבמרבית שטחי המדבר אין צמחייה, בגבולו המזרחי של המדבר ניתן למצוא דשא, שיחים וצמחים בעלי מחזור חיים קצר, ובאזור החוף ישנם צמחים סוקולנטים וחזזיות.
ערן וולקובסקי

ביוגרפיה

וולקובסקי נולד בשנת 1947 בקיבוץ בארות יצחק. למד עיצוב גרפי בבצלאל בין השנים 1970 ל-1974 ובילה את השנה לאחר מכן בציור בלונדון. הוא עיצב את סורג המעקה של עזרת הנשים בבית הכנסת בקיבוץ. הוא החל לשמש כעורך גרפי של השבועון הירושלמי "כל העיר" ולאחר מכן, ב-1986, עבר מירושלים לתל אביב והחל לעבוד כמעצב של העיתון היומי "חדשות". בהמשך הצטרף למערכת "הארץ" כעורך הגרפי וכמאייר. במשך השנים החל לפרסם קריקטורות פוליטיות בעמוד הדעות של הארץ. ב-2008 החליף אותו גל ורטמן כמעצב הגרפי הראשי של עיתוני "הארץ". 
ב-2017 זכה וולקובסקי בפרס דוש לקריקטורה.
בנוסף לעיצוב גרפי עורך תערוכות ציורים בגלריות. רבות מיצירותיו מתארות נופים ישראלים.
אנטון ציילינגר

ביוגרפיה

ציילינגר נולד ב-1945, בעיירה ריד אים אינקראיס שבאוסטריה. בין השנים 1963 ל-1971 למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת וינה. ב-1971 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בנושא Neutron Depolarization in Dysprosium Single Crystals. משנת 1999 מכהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת וינה, וכראש המכון לפיזיקה ניסויית (Institute of Experimental Physics). 
הוא נודע בזכות ניסויים בתחום הטלפורטציה הקוונטית, בישומים פרקטים של מכניקת הקוונטים כמו הצפנה קוונטית. 
ציילינגר זכה בפרסים רבים, ביניהם "מדען השנה של אוסטריה", "פרס המדע של וינה", "הפרס הבינלאומי של המלך פייסל". הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת הומבולדט אשר בברלין ומאוניברסיטת דנציג. בשנת 2010 זכה ציילינגר בפרס וולף בפיזיקה יחד עם פרופסור ג'ון פ' קלאוזר ופרופסור אלן אספה. חבר השופטים העניק להם את הפרס "על ההישגים הקונספטואליים והעבודה הניסויית שתרמו ליסודות הפיזיקה הקוונטית, ובמיוחד על ניסויים שהלכו והשתכללו בבחינת הנכונות של אי-שוויונות בֶל או הרחבותיהם תוך כדי ניצול של מצבים קוונטים שזורים".
ציילינגר נישא בשנת 1972 ואב לשלושה ילדים. לכבוד יום הולדתו ה-60, זכה שיקרא על שמו אסטרואיד.
ניקודם קארו

ביוגרפיה

קארו נולד בלודז' לאלברט קארו שהגיע ללודז' מפוזן ורוזה לבית רובינשטיין מורשה. סבו של קארו מצד אביו היה דמות ידועה בתנועת הרפורמה. בשנת 1888 החל ללמוד כימיה באוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג. בשנת 1892 הוא הוכתר בתואר דוקטור על ידי אוניברסיטת רוסטוק. הוא הקים לעצמו מעבדה כדי לעבוד כיועץ ובמסגרת זאת קשר קשרים עם אדולף פרנק. השניים חיממו קרביד סידן  וקרביד בריום בתוך זרם של חנקן ומצאו ששניהם סוחפים חנקן. הם הסיקו מכך שקרבידים אלקליים סוחפים חנקן בטמפרטורות גבוהות. ב-31 במרץ 1895 הם הגישו את הפטנט הראשון המשותף שלהם, על ייצור ציאנידים מקרבידים, במיוחד בריום ציאניד.
בעקבות הפטנט פנתה אליהם חברת דינאמיט ובקשה מהם למצוא דרך לייצור נתרן ציאניד לצורך טיהור זהב מתוך עפרות עם תכולת זהב נמוכה. במסגרת מחקריהם הם גילו תהליך לייצור ציאנמיד הסידן מקרביד סידן עם חנקן יבש בכ-1,100 מעלות צלזיוס.
בשנת 1900, גילה קארו שחימום ציאנמיד הסידן עם אדים מייצר אמוניה.
קארו הקים שורה של בתי חרושת. בין השאר הקים בשנת 1908 בבידגושץ' בית חרושת גדול לדשן מבוסס סידן ובשנת 1915, במסגרת המאמץ המלחמתי של מלחמת העולם הראשונה הקים בחוז'וב בית חרושת חדיש לייצור חנקן לתעשיית הדשן.
קארו היה נשיא הסינדיקט הבינלאומי של תעשיית החנקן. בשנת 1913 קיבל מהקיסר ווילהלם את התואר פרופסור ולאחר מכן היה ל"יועץ סתרים".
בשנת 1926 הצטרף לוועד להוצאת אנציקלופדיה יודאיקה בעברית ובגרמנית של הוצאת אשכול. בשנת 1932 היה מעורב במשפט מתוקשר במסגרת סכסוך עם חתנו שנפרד מבתו.
דיר תת-קרקעי

דיר תת-קרקעי (בראשי תיבות: דת"ק; באנגלית: Hardened Aircraft Shelter, כלומר - מחסה מטוסים ממוגן) הוא מבנה העשוי לרוב מבטון מזוין, המיועד להגן על כלי טיס ואנשי צוות אוויר, בעת שהוא חונה על הקרקע, מפני התקפה אווירית בעזרת פצצות או טילים.
למעשה, כפי שניתן להבין מהשם באנגלית, במרבית המקרים דת"ק הוא מבנה עילי, ולא תת-קרקעי. בעוד מחסה עילי לא מאפשר הסוואה, מחסה תת-קרקעי מוסווה בגובה פני הקרקע בעזרת רשתות הסוואה ובנייה ייעודית, וקשה יותר לזיהוי מהאוויר.
עקב עלויות הבנייה ומעשיות השימוש בדת"ק, מוגבל השימוש בו למטוסי קרב בלבד.

רקע

דת"ק, או מחסה מוגן, הוא אמצעי הגנה סביל, המשלים הגנה אווירית פעילה, כגון תותחים נגד מטוסים או טילי קרקע אוויר.
את ראשית השימוש בדת"קים ניתן לזקוף לזכות הלופטוואפה הגרמני בתקופת מלחמת העולם השנייה. בעוד באותה תקופה חנו מטוסי הקרב בהאנגרים או בשדות פתוחים, החל חיל האוויר הגרמני - שהוכה קשות בתקיפות אוויריות - להגן על מטוסיו באמצעות מחסות תת-קרקעיים או בשדות מוסווים בתוך שטחים מיוערים.
בדומה למרבית אמצעי הלחימה המודרניים, השימוש בדת"קים התפתח והתפרש ברחבי העולם בזמן המלחמה הקרה, שבה פרסו מדינות נאט"ו, בהובלת ארצות הברית מאות דת"קים ברחבי אירופה על מנת להגן על מטוסי הברית מפני תקיפה אווירית סובייטית. באותה תקופה נבנו דת"קים רבים גם בבסיסי הטיסה המרכזיים של חיל האוויר הישראלי, וכך נכנס חיל האוויר למלחמת ששת הימים בעוד מטוסיו מוגנים היטב, ואילו מטוסי חילות האוויר הערביים נתפסו ללא מחסה, ורבים מהם הושמדו על הקרקע בשני ימי הלחימה הראשונים, ב"מבצע מוקד" (כמחצית מהמטוסים הערביים נפגעו על הקרקע, והמחצית השנייה נפגעה בקרבות אוויר). סביר להניח שלו היו המטוסים מוגנים בדת"קים, כמות המטוסים השורדים הייתה גבוהה יותר (הפצצות שבהן השתמש חיל האוויר הישראלי בתקיפות היו לרוב במשקל של כ-250 ק"ג, שאותן דת"ק ממוצע יכול לספוג).
מיד לאחר מלחמת ששת הימים החלו הסובייטים בסיוע מקיף למצרים ולסוריה, שכלל גם בניית דת"קים בשדות התעופה, והוספת אמצעי הגנת נ"מ. על פי הדעה הרווחת, זו הסיבה המרכזית לכך שלא נפגעו כמעט מטוסים ערביים על הקרקע במהלך מלחמת יום הכיפורים - בסך הכול נפגעו בתקיפת שדות התעופה המצריים 14 מטוסים על הקרקע, ועוד 24 באוויר; הסורים איבדו 13 מטוסים על הקרקע, ו-21 בקרבות אוויר במהלך תקיפת שדות התעופה שלהם במלחמת יום הכיפורים.

מבנה כללי

מרבית הדת"קים בנויים כך שהכוח האווירי המוצב בהם יכול לתפקד עצמאית. הם כוללים חדרי צוות שבהם גרים אנשי הצוותים הטכניים, מטבח, חדרי כלים, עמדות להרצת מטוסים, עמדות תדלוק ועוד. בחדרים מיוחדים הצמודים לדת"ק ממוקם ציוד נתיק (כגון מכלי דלק נתיקים או טילי אימונים), ובחדרים מרוחקים יותר ממוקמים כלי נשק שונים - פצצות (אלו נמצאות לרוב בדיר פצצות - דפ"ץ), טילים, נורי הטעיה וכן הלאה.
דת"ק יירוט ימוקם על קצה מסלול הטיסה ויאפשר המראה מיידית ישירות מהדת"ק, ואילו דת"ק המיועד רק להגן על המטוסים ייבנה לעיתים קרובות כרצף פרוש של מבנים נפרדים, על מנת להשיג עוד עמידות בעזרת מניעת פגיעה כפולה מפצצה בודדת.
בתוך המחסה ממוקמות נקודות חשמל בעוצמות שונות, ומסט מיוחד המיועד להרחקת גזי הפליטה ממנוע הסילון של כלי טיס קרביים.
דת"ק ממוצע יהיה עמיד בפני פגיעה מרסיסים או מפצצת מצרר, ומפגיעה ישירה של פצצת 250 ק"ג. במהלך המלחמה הקרה תוכננו גם דת"קים המיועדים לעמוד בפני תקיפה גרעינית, נשק ביולוגי ונשק כימי.
רשומות ראשית הלימוד

רשומות ראשית הלימוד (בסינית מסורתית: 初學記; בסינית מפושטת: 初学记; בפין-יין: chū xué jì, צ'וּ שׂוֵּ'ה גִ'י) היא אנציקלופדיה מוסדית מתקופת שושלת טאנג. עורך היצירה היה שׂ'וּ גְ'ייֵן, פקיד מצליח מחצר טאנג.

הרקע ליצירה

במקור שימש "רשומות ראשית הלימוד" כספר יעץ לכלל הנסיכים בעת שכתבו מאמרים, ונועד לאפשר בחינה של הידע ולשמש ללימוד ראשון של ספרות ושירה. הספר הוצג לראשונה בחודש הראשון בשנת 728.

מבנה היצירה

ביצירה 30 מגילות, 23 פרקים ו-313 ערכים, והתכנים עשירים ומגוונים.
מבנה הערכים מחקה את הסגנון של אוסף הספרות, אך אינו זהה לו: הוא פותח בנראטיב, לאחר מכן מביא מובאות, ולבסוף דברי שירה וספרות. הימצאו של הנראטיב הופך את היצירה לבעלת ערך מיוחד ומראה על עריכה קפדנית ופעילה, מכיוון שאנציקלופדיות מקבילות אינן אלא אוסף ציטוטים על נושא נתון, בעוד שב"רשומות ראשית הלימוד" מאורגנים הציטוטים לכדי טקסט בעל רצף סיפורי.

חשיבות

ב"סיכום קטלוג כלל הספרים של ארבעת האוצרות" נאמר על "רשומות ראשית הלימוד": "מבין האנציקלופדיות של אנשי טאנג, רוחב יריעתה אינה מגיעה לרמתו של "אוסף הספרות", אך בחיוניותה היא גוברת עליו, כמו "העתקי הספרים של האולם הצפוני" ו"ששת המסמכים של אדון בָּאי" וכך מתרחקת מתחתיו של ספר זה".
זרם אוויר חם

זרם אוויר חם או תרמיקה הוא זרם אוויר עולה. הזרם עולה במעין "עמוד" אוויר.
זרם האוויר החם מסייע לתעופה ועלייה לגובה של ציפורים, כמו גם מטוסים וכלי תעופה שונים. טייסי דאונים, גלשני אוויר ומצנחי רחיפה לומדים לזהות את מיקום התרמיקה על פי סימנים שונים כגון: סוגי עננים מסוימים, להקות ציפורים או טופוגרפיה. לאחר זיהויה, ניתן לטוס במעגלים בתוך זרם האוויר העולה, וכך לצבור גובה המאפשר "דילוג" לתרמיקה הבאה.
HMG-CoA רדוקטז

HMG-CoA רדוקטז (אנגלית: HMG-CoA reductase או HMGCR ובשמו המלא: 3-hydroxy-3-methyl-glutaryl-CoA reductase) הוא האנזים המזרז את השלב קובע הקצב בתהליך המטבולי של יצירת כולסטרול בגוף החי - הפיכה של HMG-CoA למבלונאט.
האנזים מעוכב, כחלק ממנגנון משוב שלילי, על ידי כולסטרול שמגיע לתאים כתוצאה מהכנסה ופרוק של LDL דרך רצפטורים ל LDL, וכמו כן על ידי כולסטרול שעובר חמצון בתאים. מעכבים תחרותיים של האנזים, משרים ביטוי מוגבר של רצפטורים ל LDL על הממברנות של תאי הכבד, מה שמביא להגברת קצב כניסת ה LDL לתאים. בעקבות כך, קטן ריכוז ה LDL פלזמה, אשר נחשב אחד הגורמים המשמעותיים ביותר בתהליך היווצרות טרשת העורקים.
על כן, מהווה האנזים יעד למספר רב של תרופות להורדת כולסטרול שידועות בשמן הכללי סטטינים.
כדי לבצע את פעולתו משתמש האנזים בשתי מולקולות NADPH ככוח מחזר, ובכך יוצר שתי מולקולות +NADP. כמו כן, בפעולה מתנתקת קבוצת CoA-SH מהסובסטראט.
HMG-CoA רדוקטאז מעוגן לממברנה של הרטיקולום האנדופלזמטי. עד לאחרונה הייתה הדעה הרווחת כי האנזים מורכב משבעה מתחמים חוצי ממברנה, כאשר האתר הפעיל שלו נמצא בקצה קרבוקסילי ארוך השוכן בציטוזול, אולם מחקרים עדכניים יותר הראו כי מדובר בשמונה מתחמים חוצי ממברנה.
בבני אדם, הגן ל HMGCR ממוקם על הזרוע הארוכה של הכרומוזום החמישי (5q13.3-14). אנזימים המבצעים את אותה הפעולה קיימים גם בבעלי חיים אחרים, בצמחים ובחיידקים.
ריקי צ'אמפ

ביוגרפיה

צ'אמפ נולד בסאות'אנד-און-סי שבאסקס באנגליה. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד פול בקומדיית המצבים "הוא והיא". עוד שיחק בסדרה הקומית "Crims", בסדרה "Plebs", ובעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. ב-2018 החל להופיע באופרת הסבון "איסטאנדרס" בתפקיד סטיוארט הייוויי.
טופאן

הופעה בזירה הישראלית

ארגון חזבאללה הפעיל טילי "טופאן" בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה. טילי הנ"ט הללו הועברו לארגון על ידי איראן וסוריה.

מקור השם

"טופאן" היא המילה הערבית למילה העברית "מבול" או שיטפון. מילה זו קשורה למילה הארמית למבול: "טופנא" (כך מתרגם תרגום אונקלוס מילה זו בכל מקום בו היא מוזכרת בתורה, למשל בבראשית ו, יז). ככל הנראה המילה קשורה אטימולוגית למפלצת המיתולוגית "טיפון", העסוקה בהרס וחורבן של העולם, ששמה התגלגל גם לשמן של סופות טרופיות הרסניות, הטייפונים. קרוב לוודאי ששם זה הושאל לטיל האיראני כדי לרמז על יכולת ההרס שלו.
דניס וורוננקוב

ילדות ולימודים

וורוננקוב נולד בניז'ני נובגורוד שבשטחי הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. בשל היותו בן לאיש צבא התקבל וורוננקוב לבית הספר הצבאי על שם המצביא הרוסי אלכסנדר סובורוב שבלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). לאחר שסיים את לימודיו ב-1988 הצטרף וורוננקוב לצבא הסובייטי. בשנת 1995 הוא השיג תואר קצונה באוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה של רוסיה. בשנת 1999, באקדמיית מוסקבה של משרד הפנים של רוסיה הוציא וורוננקוב את התזה שלו וקיבל את התואר דוקטור למשפטים. בשנת 2009, הוציא וורוננקוב את התזה השנייה שלו באקדמיית החוק של רוסיה במשרד המשפטים של רוסיה.

קריירה צבאית

וורוננקוב התקדם בסולם הדרגות הצבאי של כוחות היבשה הרוסיים עד לדרגה קולונל. בשנת 1995, הצטרף וורוננקוב למשרד התובע הצבאי של רוסיה כחוקר. בשנת 1999, כאשר עזב את הצבא למען הפוליטיקה כבר היה סגן התובע.

קריירה ציבורית

בשנת 2000, החל וורוננקוב לעבוד בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. בשנת 2001, החל לכהן כיועץ של בית המשפט העליון של רוסיה ולאחר מכן מונה להיות סגן ראש עיריית נריין-מאר וסגן מושל מחוז הניינץ. משנת 2004 ועד שנת 2007 עבד וורוננקוב למען השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה. בשנת 2010 מונה וורוננקוב לתפקיד פרופסור חבר במכון לסחר, חוק וכלכלות בינלאומיות בסנקט פטרבורג, המשרה האחרונה שלו לפני שפצח בקריירה פוליטית.

קריירה פוליטית

בשנת 2011, נבחר וורוננקוב לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית דרך המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בבחירות הפרלמנטריות. כמחוקק הוא השתתף בהעברת חוקים שאסרו בעלות זרה של אמצעי תקשורת רוסיים, דבר שתואר כקיצוץ משמעותי בחופש העיתונות.
בהצבעה בדומה הממלכתית לסיפוח קרים הצביע וורוננקוב בעד הסיפוח. על כך חטף ביקורת מכלי תקשורת באוקראינה. למרות זאת, וורוננקוב טען שלא היה בדומה הממלכתית באותו היום. בשנת 2014, תמך וורוננקוב בעצמאותה של המדינה הפדרלית של נובורוסיה, דבר שהוסיף את הביקורת עליו מאוקראינה.
בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה שנערכו בשנת 2016 הפסיד וורוננקוב את מקומו בדומה הממלכתית לאחר שהגיע רק למקום השלישי עם 13.99 אחוז מהקולות במחוז הבחירה שלו במחוז ניז'ני נובגורוד, הרבה אחרי מועמד רוסיה המאוחדת ולדמיר פאנוב שזכה ב-42.39 אחוז מהקולות.

המעבר לאוקראינה

באוקטובר 2016 לאחר שפרש מהדומה הממלכתית הודיע וורוננקוב על כך שוויתר על האזרחות הרוסית שלו ועבר לאוקראינה. לאחר מכן, בחודש דצמבר קיבל וורוננקוב אזרחות אוקראינית. וורוננקוב הודיע שאין בכוונתו להיכנס לפוליטיקה האוקראינית. וורוננקוב הורחק מהמפלגה הקומוניסטית בסוף 2016.
לאחר המעבר לאוקראינה החל וורוננקוב לבקר בחריפות את נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין. בשנת 2017 בראיון לרדיו אירופה החופשית הוא ביקר בחריפות את המעורבות הרוסית באוקראינה. הוא השווה בין רוסיה תחת ולדמיר פוטין לגרמניה הנאצית וכינה את הפלישה לקרים בלתי חוקית וטעות. עוד הוא תיאר את האווירה ברוסיה כפחד מוחלט.
לפני מותו, עמד וורוננקוב להגיש עדות בעניינו של ויקטור יאנוקוביץ' שהרשויות באוקראינה פתחו נגדו בחקירות שונות.

ההתנקשות בחייו

בסביבות השעה 11:25 בשעון קייב, וורוננקוב צעד בפינת הרחובות שדרות טאראס שבצ'נקו ורחוב פושקין, סמוך לבית מספר 7 בשדרות שבצ'נקו סמוך למלון פרמייר פאלאס והיה בדרכו עם מאבטחו לפגוש את איליה פנומאריוב, חבר פרלמנט לשעבר. באותה נקודה הוא נורה למוות ב-23 במרץ 2017 בידי מתנקש, איש המשמר הלאומי של אוקראינה לשעבר, פאבל פרשוב, שנורה על ידי מאבטחו של וורוננקוב ומת לאחר מכן על שולחן הניתוחים בבית החולים. ב-25 במרץ וורוננקוב נטמן בבית הקברות זוורינצקוי בקייב.
מרטין אונריין

תחילת דרכו

אונריין נולד ב-1 בינואר 1901 בעיר ויימאר שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-18 במרץ 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התגייס אונריין כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא הוצב ברגימנט החי"ר ה-71 (תורינגיה ה-3), ולחם בקרבות האחרונים של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בספטמבר 1918 הוא נפצע ונפל בשבי. הוא שוחרר רק בפברואר 1920. על חלקו במלחמה הוענק לו צלב הברזל מחלקה שנייה. ב-1 באפריל 1920 התגייס לרייכסווהר, וב-1 ביולי 1922 קודם לדרגת לויטננט. בין 1923–1926 הוא הועסק בתפקידי מטה שונים, וב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-1 באוקטובר 1929 הפך להיות שליש גדודי, ב-17 בספטמבר 1931 נשא לאשה את מריה-אליזבת פון ולנברג, וב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת ריטמייסר. עם הפיכתו של הרייכסווהר לוורמאכט ב-1 באוגוסט 1935 מונה למפקד אסקדרון, וב-6 באוקטובר 1936 הפך למדריך טקטיקות באקדמיה הצבאית בדרזדן. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת מיור, והוצב במטכ"ל של הקורפוס ה-11.

אחריתו

הוא שוחרר מהשבי בשנת 1947, ועד 1960 פיקד על יחידות שבויים גרמנים שפעלו בשירות הצבא האמריקני וביצעו עבורו משימות עבודה שונות. בין האזורים שהיו תחת פיקודו נמנה מחנה הריכוז דכאו. ב-1960 הוא פרש לביתו, ונפטר במינכן ב-22 בינואר 1972 והוא בן 71.