google/wiki40b huggingface dataset:
פרד זינמן

ביוגרפיה

זינמן נולד למשפחה יהודית בווינה. למד משפטים. הוא נמשך לעולם הקולנוע בעת שלמד באוניברסיטת וינה, ולבסוף הפך לצלם קולנוע. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1929, ובתחילת דרכו עבד בעיסוקים קולנועיים רבים מאחורי הקלעים בטרם החל לביים. הוא ביים סוגים שונים של סרטים - מערבונים, פילם נואר, ואפילו מחזמר. 
זינמן זכה בפרס האוסקר על בימוי "מעתה ועד עולם" (1953) ו"אדם לכל עת" (1967), וכן על הפקת "אדם לכל עת". שחקנים רבים ששיחקו בסרטיו של זינמן היו מועמדים לפרס האוסקר, וחלקם אף זכו בו בשל הופעתם תחת בימויו.
סרטו הידוע ביותר של זינמן, הנחשב גם כיום לקלאסיקה קולנועית, הוא "בצהרי היום" (1953). זינמן ביים מערבון זה, על אף שהאולפן הטיל ספק ביכולתו של היהודי האוסטרי לטפל בז'אנר האמריקני הקלאסי. זינמן הרגיע את החששות בספרו כי הוא קורא נלהב של ספרי קרל מאי. התוצאה היא מערבון קלאסי, המצולם בסגנון הדוק ומותח. עלילתו כולה מתרחשת "בזמן אמת" (הזמן שעובר על המסך זהה לזמן העובר באולם הקולנוע) בין השעה 10.30 לשעה 12.00, והשילוב בין סגנון הבימוי היעיל של זינמן, בין תסריטו המשובח של קארל פורמן הנוגע גם בבעיות פילוסופיות, מוסריות ופוליטיות, ובין משחקו של גרי קופר יצרו סרט המופיע ברוב הרשימות מסוג "מאה הסרטים הטובים ביותר".
על אף שנחשב לבמאי הוליוודי "מן השורה" ולא חרג מן הנושאים או הסגנון המקובל על האולפנים הגדולים, חידש זינמן מספר חידושים. "צילום העגורן" המופיע בסרט בצהרי היום, בו נסוגה המצלמה לאחור ולמעלה, במהלך קרב האקדחים ברחובה הראשי של העיירה, הפך כמעט לקלישאה בסרטי מערבונים.
זינמן היה מחלוצי הצילום ב-70 מ"מ בפורמט TODD-AO, בו צילם את הסרט "אוקלהומה!" בשנת 1955. פורמט זה יוצר סרט המוקרן על מסך רחב, בתמונה חדה, ואיכות קול מעולה. הסרט צולם במקביל בפורמט רגיל של 35 מ"מ. זינמן, אשר צילם את אוקלהומה! לאחר הצלחותיו ב"בצהרי היום" (אותו צילם בתקציב כולל של 750,000$) ו"מעתה ועד עולם", יכול היה לדרוש תנאים טכניים משופרים לצילומי "אוקלהומה!". חלק מן הסרט מצולם מחוץ לאולפן, ומביא תמונות של מרחבים פתוחים, ועדרי בקר ענקיים אל מול שמיים צבעוניים ברקע. הסרט צולם ברובו בטקסס (ולא באוקלהומה). הצלחת הסרט הביאה לשימוש נוסף בפורמט, שהתחבב על במאים כסטנלי קובריק, וצולמו בו סרטים כ"לורנס איש ערב" או "סיפור הפרברים".
זינמן מת בלונדון מהתקף לב בשנת 1997. בנו טים זינמן המשיך בדרכו והפך למפיק קולנוע בהוליווד. בתו החורגת היא השחקנית מג טילי.
רוברטו איוונש

ביוגרפיה

איוונש נולד בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים. בגיל 11 נשלח ללמוד בבית הספר הימי בליסבון, וב-1870 הצטרף לחיל הים הפורטוגלי. ב-1871 נשלח להודו וב-1872 לאנגולה. בראשית 1875 שב לליסבון, ולאחר שקיבל דרגת סגן, הוצב בספינה שהפליגה לסאו טומה ופרינסיפה ולדרום אמריקה. כעבור שנה יצא למסע נוסף, במסגרתו הביא מוצרים פורטוגליים לתערוכה העולמית שנערכה בפילדלפיה.
ב-11 במאי 1877 יצא איוונש בראש משלחת שסיירה במחוזותיהן של המושבות הפורטוגליות באנגולה ובמוזמביק, והתמקדה באגן הניקוז של נהר הזמבזי. ב-21 ביוני 1885, בעקבות ועידת ברלין, יצא בהוראתו של לואיש הראשון למסע נוסף, שכונה "קוֹנְטְרָקוֹסְטָה" ("מחוף לחוף"), במסגרתו סייר לאורך כ-8,300 ק"מ בין אנגולה למוזמביק.
לורה קרמייקל

ביוגרפיה

קרמייקל נולדה בסאות'המפטון שבמחוז המפשייר באנגליה, בתם של שרה, ואנדי קרמייקל העוסק בייעוץ תוכנה. אחד מאבות אבותיה היה הטייס נורמן בלקברן.
היא למדה בבית הספר "שירלי", בבית הספר "מאונטבאטן" וב"פיטר סימונדס קולג'". ב-2007 סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק תיאטר סקול". היא הופיעה בטלוויזיה כליידי אדית קרולי בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון".
קרמייקל חברה בקבוצת השחקנים "The Fitzrovia Radio Hour". הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בווסט אנד הייתה באוקטובר 2012 במחזה "הדוד וניה" לצידם של אנה פריל וסמואל וסט.
יחיאל סופר

שירותו הצבאי

סופר למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 החל קורס טיס, נשר, ושובץ בחטיבת גולני. שם עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן עבר קורס השלמת הקצונה בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית – הכומתות הירוקות. לאחר סיום הקורס שימש כסגן מפקד חטיבת עציון וכראש ענף נשק מסייע בחטיבת ביסלמ"ח. בהמשך שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף). בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבה מרחבית.
בתפקידו הבא פיקד על חטיבת הבקעה. סופר פיקד על החטיבה במבצע חומת מגן, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשנת 2002 סופר החליט להתפטר מתפקידו. לאחר התפטרותו עבר סופר בשנת 2003 לפיקוד העורף ושימש כמפקד מחוז דן עד שנת 2006. לאחר מכן שימש כרמ"ח התגוננות אוכלוסייה בפיקוד. הוא סיים את שירותו בשנת 2011.
אוף-שורינג

אופשורינג (Off Shore, כלומר "העברה אל מעֵבֶר לחוף", במשמעות של העברה אל מחוץ לגבולות המדינה) מתאר מעבר של עסק או חברה ממדינה אחת לאחרת. כולל כל סוג של פעילות: יצור, שירותים וכדומה. חברות עסקיות רבות מעבירות שירותים ממדינות מפותחות למדינות מתפתחות - בעיקר הודו וסין, במטרה להוזיל עלויות. בישראל הייתה תופעות אופשורינג אחרי הסכם השלום עם ירדן והסכמי אוסלו בהם חברות (בהן כיתן) העבירו פסי ייצור לירדן ולאזור התעשייה ארז כדי להוזיל עלויות ולהעסיק פועלים זולים יותר.
ביפין רוואט

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

עימות סין-הודו 1987

במהלך העימות הצבאי בשנת 1987, בעמק סומדורונג צ'ו הוצב הגדוד וואלי, של הגדוד רוואט נפרש בחזית נגד צבא השחרור העממי של סין.

משימת האו"ם בקונגו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התקיפה במיאנמר 2015 

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פרידריך הרביעי, רוזן צולרן

ביוגרפיה

פרידריך נולד בשנת 1188, לפרידריך השלישי, רוזן צולרן ולסופיה מראבס, בתם של קונראד השני מראבס והידלגארד מאבנברג. בשנת 1191 מת סבו קונראד השני מראבס ללא בנים, ובעקבות כך הפך אביו לרוזן העיר נירנברג. בשנת 1200 מת אביו, ואחיו קונראד ירש את רוזנות צולרן, בעוד קונראד ירש את רוזנות העיר נירנברג כפרידריך השני. בשנת 1218 חולקו שוב הנכסים וקונראד קיבל את הנחלות בפרנקוניה, ואת התואר של רוזן העיר נירנברג, ואילו פרידריך קיבל את הנחלות בשוואביה, ובכך נחשב למייסד הקו השוואבי של בית הוהנצולרן.
פרידריך התחתן עם אליזבת מאבנסברג, ממנה נולד לו בנו פרידריך החמישי, רוזן צולרן. ב-30 בדצמבר 1255 מת פרידריך, ובנו פרידריך החמישי ירש את נחלותיו.
אליעזר סג"ל מישל

הרב אליעזר הלוי סג"ל מישל (תרכ"ג-סוף אלול תרצ"ט או תחילת ת"ש) היה רב ציוני שהתפרסם כרבה של טורקה בגליציה המזרחית וכמחבר "משנת אליעזר" (פלפולים ושו"ת).

תולדות חייו

נולד בעיירה שצ'ריץ הסמוכה ללבוב לרב דוב בר ולמרת בריינצ'ה, בת ר' יואל רוזמן שהיה סוחר עשיר.
כבר מילדותו גילה כשרונות ברוכים והיה מתמיד גדול בלימודיו. כבר כנער היה בקשרי מכתבים עם רבנים גדולים שנשאו ונתנו עמו בהלכה כתבו אליו תארים המתאימים לרבנים חשובים. עד בר המצווה למד אצל מלמדים פרטיים, ולאחר מכן ב"קלויז" שבעיירת הולדתו. למד גם שפות זרות והשכלה כללית. בעיירת הולדתו החל ללמד והעביר שיעורים לקבוצת בחורים שביניהם גיסו, הרב יעקב אונגר.
נשא לאישה את שרה מלכה בת שמואל מרדכי אונגר מראדיחוב (היום באוקראינה ואז באוסטריה כחלק מקיסרות אוסטריה-הונגריה). לאחר כמה זמן שבו היה סמוך על שולחן חותנו התקבל למשרת רבה של קהילת ביאליגורי שבגליציה המזרחית.
בתרמ"ה מונה כראב"ד גליגורה בגליציה המזרחית ובתרס"ו או תרס"ט נבחר לכהן ברבנות טורקה והסביבה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט עם משפחתו לבודפשט, שאליה ברחו רבנים נוספים מגליציה ורומניה. שם היה כתובת לשאר הרבנים לשאלות באיסור והיתר ושאלות אחרות. העיר טורקה נשרפה בידי הרוסים וכל ביתו עלה באש עם ספרייתו הגדולה וכתביו. בבודפשט כתב שוב חידושי תורה על כל הש"ס, תשובות בכל חלקי ההלכה ודרשות.
בשנותיו האחרונות סבל ממחלת כליות קשה, אך גם בייסורי מחלתו המשיך להתמיד בלימודו ולכתוב חידושי תורה ולהשיב לשואלים בהלכה. נפטר בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, או מעט לאחר פרוץ המלחמה.

אישיותו ועמדותיו

היה מגדולי הפוסקים בגליציה ורבים פנו אליו בשאלות רגישות ומסובכות וקשות, כולל מגדולי הרבנים שבדור שפנו אליו כדי לשמוע את דעתו בעניין ההלכתי שדנו בו. הצטיין בבקיאות וחריפות כאחד ובהבנה מעמיקה והיה גדול הן בתורת הנגלה והן בתורת הנסתר. כמו כן היה בקי באוצרות הלשון העברית וכתב את ספריו בעברית עשירה מאוד, והיה בקי גם בספרות עולמית, בכמה לשונות זרות ובהשכלה כללית. בנוסף, כתב ידו היה יפהפה באופן מיוחד והיה נואם מחונן ביותר. נוסף על גדולתו בתורה וחכמתו היה עדין נפש וניחן במידות נעלות, וקיבל כל אדם בספר פנים יפות והתנהג בפשטות ובאהבה כלפי כל אחד.
נודע כבעל עמדות ציוניות שהגיעו לידי ביטוי במיוחד בכנס גדול שנערך לכבוד הצהרת בלפור בקלויז של חסידי סדיגורה שהיה שריד יחיד למבני העיירה מלפני מלחמת העולם הראשונה.
מגדולי תלמידיו היה ר' יחיאל מיכל מהורודנה (תר"כ-תר"צ), חתנו של ר' יהודה צבי לנגנר ("רבי יהודה צבי השני") מסטרטין שהיה האדמו"ר הרביעי של החסידות וגם ראב"ד העיר, ומינה את חתנו לרב במקומו.
The Video Collection 93:99

רקע, ביקורת והצלחה

האלבום כולל 14 קליפים שנבחרו על ידי מדונה עצמה שלטענתה אלו היו העבודות הטובות ביותר שלה. האלבום זכה לביקורות חיוביות. הרבה מהמבקרים שיבחו את מדונה על היכולות האומנויות שלה ועל היכולת שלה להמציא את דמותה מחדש בכל פעם. 
מבחינה מסחרית האלבום זכה להצלחה, הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה בבריטניה, למעמד פלטינה בארצות הברית וארגנטינה ולמעמד זהב בברזיל. בשנת 2000 לאלבום יצאה מהדורה נוספת בשם "The Ultimate Collection" אשר כוללת גם את הלאבום הזה וגם את אלבום האוסף The Immaculate Collection.
לאסלו סאבו

ביוגרפיה

סאבו היה יליד בודפשט. הוא פרץ אל זירת השחמט הבינלאומית  בשנת 1935, בגיל 18, הוא היה הזוכה הראשון של אליפויות הונגריה, טורניר בינלאומי שנערך בטטה, הונגריה (Tatatóváros), ונבחר לייצג את מדינתו באולימפיאדת השחמט 1935 שהתקיימה בוורשה. הצופים באולימפיאדה התפעלו מהכשרון של השחמטאי הצעיר בסגנון ההתקפתי שהיה מנוגד לסגנון הפוזיציונלי המקובל יותר בין השחמטאים בני ארצו. הסברה המקובלת היא שסאבו הצעיר למד אצל גזה מארוצי, שנחשב באותה תקופה לדמות פטריארכלית בעולם השחמט בהונגריה, לאחר שאימן בעבר שחמטאים שהיו עתידים להיות אלופי העולם, כמו מקס אויבה וורה מנצ'יק.
לפני מלחמת העולם השנייה, היו לסאבו הצלחות נוספות, ביניהן ניצחון גורף בטורניר הייסטינגס 1938/39 (הוא המשיך להיות קשור לטורניר זה במשך שנים רבות לאחר מכן). הוא התחיל את הקריירה שלו בתור בנקאי, סחר במטבע חוץ.
לאחר מכן, עם פרוץ המלחמה, סאבו סופח  ליחידת עבודות כפיה ומאוחר יותר נשבה על ידי חיילים רוסיים, שהחזיקו בו כשבוי מלחמה. לאחר המלחמה הוא חזר לשחק שחמט, ושיחק בהרבה  אירועים בינלאומיים חשובים.
הוא סיים במקום חמישי ב-חרונינגן ב-1946,  טורניר עם משתתפים חזקים במיוחד  ביניהם בוטוויניק, יואה, סמיסלוב, נאידורף, בולסלבסקי וקוטוב. בתחרות הבין-אזורית בסאלטיובאדן ב-1948, הוא הגיע למקום השני אחרי ברונשטיין ולקח  את המקום הראשון בהייסטינגס 1947/48, בבודפשט 1948 ובהייסטינגס 1949/50.  הוא חלק במקום החמישי בשתי תחרויות בין-אזוריות, בסאלטיובאדן 1952 וגתנבורג  1955, ועקב כך הוא הרוויח את מקומות בתחרות המועמדים בשנים אלו. בתחרות המועמדים באמסטרדם, ב-1956, שהיה תחרות המועמדים השלישי והאחרון שלו, הגיע סאבו הכי קרוב בקריירת המשחק שלו לאפשרות להתמודד באליפות העולם. הוא הגיע למקום השלישי, יחד עם ברונשטיין, קלר, פטרוסיאן וספסקי.
במשך שנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים, הוא המשיך להצטיין בתחרויות בינלאומיות; מקום ראשון  בזאגרב ב-1964, מקום ראשון  בבודפשט 1965 (במשותף עם לב פולוגייבסקי ומארק טיימנוב), מקום ראשון באוניברסיטת סרייבו 1972, מקום ראשון Hilversum 1973 (עם גלר), ותיקו במקום הראשון בהייסטינגס 1973/74 (במשותף עם גנאדי קוזמין, יאן טימן ו מיכאל טל), מקום ראשון בתחרות השחמט בדורטמונד ב-1974.
בסך הכל, הוא ייצג את הונגריה ב-11 אולימפיאדות, שחקן הלוח הראשון בחמש תחרויות ופעמים רבות הפגין ביצועים שהביאו לזכייה במדליות. בשנת 1937, הוא זכה במדליית הכסף הקבוצתית  וכמו כן גם במדליית הכסף האישית, ב-1952 במדליית הארד האישית, ב-1956 במדליית ארד קבוצתית, וב-1966 זכה המדליית ארד קבוצתית ובמדליית כסף אישית.
סאבו היה השחקן הטוב ביותר בהונגריה במשך כמעט 20 שנה (עד שלאיוס פורטיש ירש את הבכורה ב- 1963/64 בערך) ובשיא יכולתו היה אחד מ-12 השחקנים הטובים בעולם.
משפחתו של סאבו תרמה את כל ספריית השחמט שלו ואת המסמכים שלו את לספרייה הציבורית של קליבלנד. אוסף  ג 'ון ג' וויט לשחמט ולדמקה - ספריית השחמט הגדולה בעולם (32,568 כרכים של ספרים, סדרות, כולל 6,359 כרכים של כתבי עת כרוכים.)
וולפגנג הייניגר

וולפגנג הייניגר (Wolfgang Heiniger; נולד בשנת 1964 בבזל) הוא מלחין שווייצרי ופרופסור למוזיקה אלקטרו אקוסטית באקדמיה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין.

חייו ופועלו

הייניגר למד כלי-הקשה, מוזיקה אלקטרו אקוסטית וקומפוזיציה בבזל ובאוניברסיטת סטנפורד. תומאס קסלר היה אחד ממוריו.
בין השנים 1995 ו-2003 כיהן כראש החוג לעיצוב סאונד באקדמיה למוזיקה בבזל. מאז 2003 הוא פרופסור לקומפוזיציה אינטר-מדיאלית באקדמיה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין.
הייניגר הקים אנסמבלים שונים למוזיקה אלקטרונית כגון:
Basel Electric Art Messengers, 
European Powerbook Orchestra 
כמו כן ארגן פסטיבלים רבים בין היתר
Echt!Zeit, Tage für Neue Musik Rümlingen.
יצירותיו המשלבות לרוב אלמנטים תיאטרליים אינטראקטיביים ומכילות שימוש במערכות חיישנים וכלים אלקטרו-אקוסטיים זוכות לביצועים רבים על ידי הרכבים שונים בין היתר:
musikFabrik Nordrhein-Westfalen, 
Ensemble mosaik Berlin 
ו Ensemble Phoenix Basel.
פועלו של הייניגר הוא גם בתחום הבימאות-סאונד (מגרמנית:"Klangregisseur") וביצוע של מוזיקה אלקטרונית בהפקות שונות באירופה, אסיה ואמריקה.
שיר להשכיר

שיר להשכיר הוא מיזם ישראלי שנועד להפיץ שירה באמצעות מודעות עם תלישונים, בפורמט של מודעות "דירה להשכיר" הנפוצות בלוחות מודעות. בעוד שבמודעות "דירה להשכיר" רגילות, על גבי התלישונים רשום מספר טלפון ליצירת קשר, תלישוני "שיר להשכיר" כוללים חלק מטקסט השיר עצמו. באופן זה, העוברים ושבים הנתקלים בשיר יכולים לתלוש לעצמם חלק מהשיר שחביב עליהם.

היסטוריה

אבי המיזם הוא תומר גרינברג, באותם ימים סטודנט בטכניון וכיום מתכנת ומלחין מירושלים . השירים הראשונים נתלו באוקטובר 2005 במקומות שונים במדינת ישראל, החל בקריית חיים בצפון וכלה בשדה בוקר בדרום. בין השירים הראשונים שנתלו ניתן למצוא משירי יהודה עמיחי, נתן זך, וכלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה. מאז נתלו שירים נוספים על ידי אנשים שונים, והמיזם התרחב גם לסוגים שונים של אמנות, כגון ציור להשכיר ואף קומיקס להשכיר, אשר נתלה בבסיס הקריה בתל אביב. בשנת 2006 המיזם התרחב לראשונה אל מחוץ לישראל, ונתלו שירים להשכיר גם בשווייץ ובהולנד.
המיזם זכה לחשיפה נרחבת באתר צורה, ובכתב-העת ההולנדי לשירה Awater, גיליון קיץ 2006.
תחש (כלב)

תחש (מכונה גם: כלב הנקנקיה) הוא כלב קצר רגליים, וארוך גוף ממשפחת כלבי הציד. גוף כלב התחש ארוך ושרירי, רגליו קצרות ואוזניו ארוכות ושמוטות. כפות הרגליים שלו גדולות מהרגיל כדי לאפשר חפירה באופן יעיל. לתחש יש בית חזה גדול, המועיל לו בציד ואפו הארוך מסייע בהרחבה של אזורי קליטת הריח. נהוג למיין סוגים של כלבי תחש לפי אורכם, גודלם ואורך וסוג שערם. אופיו של הכלב ידידותי, אך הוא עשוי להיות עקשן וחינוכו קשה. התחש אוהב לרדוף אחר חיות קטנות כגון קיפודים, ציפורים וחתולים ומפגין לעיתים חשדנות כלפי זרים.
ויקטור אזוס

ביוגרפיה

אזוס גדל בפרו ועלה לארץ בגיל 18. בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אזוס היה חבר בלהקת "אטרף", שסגנונה היה רוק לטיני. אזוס ניגן בלהקה בגיטרה בס והיה שותף מרכזי בהלחנה ובעיבוד המוזיקלי של השירים. שירים ידועים שהלחין הם "ענבל", "בלומברג", "אודליה" ו"מרווה ורוזמרין". הלהקה זכתה להצלחה בתחילת שנות ה-90, ובהמשך פעלה לסירוגין והוציאה ארבעה אלבומים ועוד מספר סינגלים עד 1999.
אזוס היה גם חבר בלהקת "כחול", שניגנה מוזיקה אירית אתנית, והיה שותף באלבומה "הגמל הקלטי" (1998). בנוסף היה חבר בלהקת "בלקאן" למוזיקה בלקנית, והשתתף באלבום "GYPSY RIDE" ‏(1998).
הפיק עשרות אלבומים של אמנים ישראלים. הופיע בישראל ובעולם עם אמנים שונים.
חבר כיום בלהקת "אנדרמלוסיה", המופיעה במופעי ג'אז. כן עובד עם גיל קופטש על הפרויקט "המהפכה".
מתגורר בנתניה.
פאטי אקין

ביוגרפיה ודרכו הקולנועית

אקין נולד בהמבורג להורים מהגרים מטורקיה. אביו הגיע מג'ייג'ומה שבמחוז זונגולדק והתיישב בגרמניה כמהגר עבודה ("מהגר אורח") ב-1966. האם הגיעה שלוש שנים מאוחר יותר. אקין גדל בשכונת מהגרים מעורבת ובעייתית, דבר אשר השפיע רבות על נקודת מבטו הקולנועית. עם זאת, סיפר אקין בראיון, כי היה בר מזל, מכיוון שהשתלב בחברה הגרמנית ודיבר את השפה, אף על פי שמרבית התלמידים בכיתה היו מהגרים, ובבית דיברו בעיקר טורקית. הוא מספר שאמו היא זו שהשפיעה עליו רבות על מנת שישלים את בחינות הבגרות וירכוש השכלה גבוהה, דבר שהיה חריג בשכונת המהגרים בה גדל. בנעוריו התנסה בכתיבת תסריטים וסיפורים קצרים, צילום, תיאטרון ואף היה חבר בלהקת מוזיקה. 
את דרכו הקולנועית החל בשנת 1993 כעוזר מאחורי הקלעים בחברה הפקות בהמבורג, בה התנסה אף כמפיק, שחקן ותסריטאי. בשנת 1994 נרשם ללימודי תקשורת חזותית באוניברסיטה לאומניות בהמבורג, ובין השנים 1995 - 1998 ביים מספר סרטים קצרים, המוכר בהם הוא "קצר ונטול כאב" (1998) שזיכה אותו בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בלוצרן, שווייץ. 
לאחר מכן ביים סרטים נוספים כמו "ביולי" (2000), "שכחנו לחזור" (2001), ו "סולינו" (2001). בשנת 2004 הקים יחד עם שותפים את חברת ההפקות "קוראסון", ובאותה שנה יצא סרטו "עם הראש בקיר" - מלודרמה ברוטלית ונוקבת עטורת פרסים, כחלק מטרילוגיית סרטים העוסקים באהבה ומוות. הסרט השני בטרילוגיה זו הוא "בקצה גן עדן" (2007).
ב-2005 ביים סרט תעודה על סצנת המוזיקה באיסטנבול, בשם "לחצות את הגשר הצליל של איסנבול", בו הופיעו מוזיקאים טורקים ידועים כגון ג'זה, סזן אקסו ואיינור דוגן. הסרט מסופר מפיו של אלכסנדר האקה מהלהקה הגרמנית "איינשטירצנדה נויבאוטן"; האקה גם כתב את המוזיקה עבור סרטו הקודם של אקין, "עם הראש בקיר". אקין מספר שהמניע לסרט היה להציג את צדדים נוספים, יפים, של העיר הכל כך מגוונת איסטנבול, לאנשים שאינם מכירים אותה, או מכירים חלקים מסוימים שלה. 
סרטו "סול קיטשן" (2009) היה שונה מקודמיו - קומדיה קלילה המתרחשת במסעדה יוונית-גרמנית קטנה בהמבורג. הרעיון לסרט לקוח מהמציאות - המסעדה, בה אקין שימש לעיתים כתקליטן, הייתה שייכת לשחקן הראשי בסרט, אדם בוסדוקוס. המסעדה הייתה מקום מפגש לתרבויות שונות, והתרחשו בה אירועים משעשעים ובעקבות כך החליט אקין לכתוב תסריט המבוסס על אירועים שהתרחשו שם.
ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "משום מקום".

סגנון קולנועי ונושא ההגירה בסרטיו

בסרטיו הוא משלב, דרך ביקורת נוקבת והומור, נושאים חברתיים ופוליטיים רבים, לעיתים מעוררי מחלוקת, הלקוחים מהמציאות ומשתלבים זה בזה - קונפליקטים בין מזרח ומערב הגירה, סיפורי אהבה, תרבות, מוזיקה, ואוכל. עם זאת, אי אפשר להתעלם מהנושא הדומיננטי בסרטיו: שילובם של המהגרים הטורקים בגרמניה, השפעותיהם על החברה הגרמנית ולהפך, קשיים ודעות קדומות. 
בראיון עמו, משנת 2007, בנושא הגירה, טען כי "אין בגרמניה השתלבות חברתית של מהגרים...דבר הנובע מפחד וחוסר אמון בין שני הצדדים". כשנשאל בהמשך הריאיון אם אינו מייצג בדיוק את אותה השתלבות חברתית, ענה: "כן, אבל אני לא בעל דוכן דונר, נהג מונית או מנקה. אנשים אלו מזדהים עמי, אך בעצם איני מייצג אותם כלל, אני יוצר אינדיווידואלי".

חיים אישיים

אקין נשוי ואב לילד. 
דעותיו הפוליטיות של אקין שנויות במחלוקת. הוא נחקר במשטרת גרמניה לאחר שנראה לבוש בחולצת טי בה מופיע צלב קרס במקום האות S במילה BUSH, ובראיון איתו השווה את מדיניות נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש למדיניות הרייך השלישי.
שכניה

היסטוריית היישוב

היישוב הוקם על ידי גרעין של אנשי תנועת הנוער "מצדה" מארצות הברית שהתגבשו באופן זמני בשבי ציון בשנת 1976. בדצמבר 1976 פורסם שהיישוב יוקם בקרוב ושהשטח להקמת היישוב כבר אותר. היישוב הוקם על ידי סולל בונה. בראשית 1979 פורסם שבמחנה הזמני 15 נפשות חברי הגרעין ושיישוב הקבע בהליכי בנייה מתקדמים. היישוב עלה לקרקע בשנת 1980, כחלק מתוכנית המצפים בגליל. היישוב שוכן על רכס ממזרח ומעל הכפר כאבול (כָּבוּל המקראית), בו ישבו בתקופת המשנה והתלמוד מספר חכמים, ובהם רבי זכאי דכבול, וכן בני משמר הכהנים שְׁכַנְיָה, ומכאן השם שנבחר לו.
בשכניה מתגוררות כיום 195 משפחות, כאשר מספר המשפחות המתוכנן בפיתוח סופי הוא 250. היישוב התחיל את דרכו כאגודה חקלאית שיתופית שחלק מחבריו הסתמך לפרנסתו על חקלאות מקומית כדוגמת חממות וכו'. עם הזמן הפך ליישוב קהילתי ובהרחבות האחרונות נמנות המשפחות המצטרפות בעיקר עם בעלי המקצועות החופשיים.
ליד היישוב שכניה הוקמה בשנת 2004 טיילת באורך של כ-800 מטרים. כיום הטיילת מגיעה מהקצה הנמוך של ההר ועד ליישוב מנוף. 
שכניה נמצאת על פסגתו של רכס הר שכניה (460 מטר מעל פני הים) וביום בהיר ניתן לראות ממנו את כל אזור הצפון מרמת הגולן ועד ראש הנקרה. מתחת לטיילת נמצאת גם מערת עטלפים. בטיילת יש אתר זיכרון לשומר ישראל בן זאב שנרצח על ידי ערבים ב-1938 וגופתו נתגלתה ב-1990 במערה באזור שכניה.

אקלים

על הר שכניה, בצמוד ליישוב שכניה, נמצאים היישובים קורנית ומנוף. היישוב צופה על הים התיכון וחיפה ממערב, ועל יישובי משגב האחרים וכרמיאל בשאר הכיוונים. ההר מכוסה בחורש ים תיכוני צפוף של קטלבים מצויים, אלונים מצויים ואלה ארץ-ישראלית. מזג האוויר בשכניה אופייני לגובהו (460 מטר) והוא קריר יותר ולח פחות מיישובי מישור החוף הסמוכים. על הר שכניה צומח סחלב נדיר בשם רצועית החוף. ישנם מספר פרטים של הסחלב ולאחרונה מתקיימים בשכניה טיולים לאיתור ומיפוי הצמח הנדיר.

פנאי

באזור התעשייה של היישוב נבנה זו חרקים (גן חיות לחרקים וזוחלים), ובסתיו 2017 נפתח פאב בשם גלילאו.
בין רחובות היישוב אפשר לפגוש שטחי נוי מטופחים, מגרש כדורסל וגני שעשועים שאחד מהם הוא "הגן של נועם" שנבנה בשנת 2016 גן לזכרה של חיילת מהישוב שנפטרה בטיול בזמן הצבא.
קאסה רוסאדה

היסטוריה

במקום בו שוכן היום הקאסה רוסאדה שכן בעבר מבצר שהוקם ב-1594 כדי להגן על בואנוס איירס. ב-1713 הורחב המבצר עד לכדי שטח של כ-10 דונמים, נבנו בו צריחים, והוא החל לשמש את מושלי המושבה, ועם כינונה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 - את מושליה של זו. 
לאחר עצמאות ארגנטינה שימש המבצר את נשיאיה, אך במחצית המאה ה-19 הוא חדל לתקופה קצרה מלשמש את הנשיאים, מרביתו נהרס כדי לאפשר את הסבתו למבנה שייעודו אדמיניסטרטיבי, והמבנה החדש נבנה בסגנון נאו-קלאסי. כשנבחר ברטולומה מיטרה לנשיא ארגנטינה ב-1862 הוא שב לקאסה רוסאדה. המבנה נצבע בוורוד במהלך כהונתו של דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, ב-1873. בשנה זו גם הוחל בהרחבתו של המבנה. לפי האמונה המקובלת, הצבע הוורוד סימל את האיחוד בין שתי התנועות הפוליטיות הבולטות באותה העת - הפדרליסטים שדגלם היה אדום, והאוניטריוס שדגלם היה לבן. עם זאת, הסיבה האמיתית לצבע הוורוד נעוצה בכך שהצבע היה עירוב של סיד ודם בקר, ששימש לייצוב הצבע. כמו כן, צבע דגלם של האוניטריוס לא היה לבן לגמרי, וכלל גם כחול. 
בשנות ה-90 של המאה ה-19 נערכו בקאסה רוסאדה שיפוצים נוספים, והמבנה במראהו הנוכחי נחנך ב-1898. ב-1957 נחנך במבנה מוזיאון הכולל מידע אודות נשיאי ארגנטינה לדורותיהם וחפציהם האישיים.
דורין אטיאס

ביוגרפיה

דורין אטיאס נולדה בקריית ים. לאחר שסיימה את שירותה בצה"ל כקצינת הדרכה בחי"ר, החלה אטיאס את הקריירה שלה בעולם האופנה, כשהחלה לעסוק כמלבישה בפרסומות. בשנת 2001 החלה להלביש בסדרות טלוויזיה, כששימשה כמלבישה בטלנובלה "לגעת באושר" ובסדרת הטלוויזיה "פרנקו וספקטור" בערוץ 2. בשנת 2003 הייתה המלבישה הראשית בטלנובלה של הוט 3 "משחק החיים". 
בעקבות פרק "מאחורי הקלעים" שצילמה ההפקה של "ערב טוב עם גיא פינס" סביב "משחק החיים", החלה אטיאס באותה שנה להגיש פינת ביקורת אופנה בתוכנית, אותה היא מגישה עד היום. במקביל להגשת הפינה, הלבישה דורין בסדרות "טלנובלה בע"מ" ו"מיכאלה" בהוט 3, ו"אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" בערוץ השני. כמו כן, החלה אטיאס ללמד עיצוב דמויות לטלוויזיה ב"שנקר" וב"עבודי קריאייטיב". בשנת 2006 נטלה חלק (גם ככותבת) בתוכנית הפאנל של ערוץ הוט 3, "בנות", לצד רבקה מיכאלי, דנה ברגר ודנה ספקטור. באותה שנה שפטה בתוכנית "פרסי האופנה" (שהגישה יעל בר זוהר) בערוץ 2. מלבישה, בין-השאר, את מירי מסיקה ושי גבסו.
בשנת 2012 הנחתה וביקרה אופנה בתוכנית "שעת הדרקון" ששודרה בערוץ 10.
אטיאס היא רכזת מגמת הסטיילינג בבית הספר לפרסום "עבודי קריאייטיב" בתל אביב.
בשנת 2015 החלה לעצב אופנה יחד עם ששון קדם, והמותג שלהם, פטיט דוריס, הומלץ במגזין ווג הבריטי.
אטיאס נישאה לאליהו מדר ונולדו להם שני בנים. הם התגרשו, חזרו לחיות יחד ושוב נפרדו.
ג'וליאן דה-פרייטס

ג'וליאן דה-פרייטס (באנגלית: Julian Mignon de Freitas;‏ 26 ביולי 1889–1952) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. ישב בדין בבית המשפט העליון המנדטורי, כאחד מהרכב שלושת השופטים שדנו בערעורו של אברהם סטבסקי, מנאשמי משפט רצח ארלוזורוב, על הרשעתו בבית המשפט לפשעים חמורים, שבגינה נגזר עליו עונש מוות.

קורות חייו

ג'וליאן דה פרייטס נולד בשנת 1889 בעיר ברנטפורד  בחבל מידלסקס  באנגליה. בשנים 1904–1909 למד באוניברסיטת קיימברידג'. במלחמת העולם הראשונה שירת כסרן ברגימנט של גלוסטר. ראשית הקריירה שלו בשירות הקולוניאלי הבריטי הייתה במשטרת גמביה. לארץ ישראל הגיע בשנת 1928 ונתמנה לנשיא מחוזי מחליף. בתפקידו כיהן בין השאר כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ואף היה לתקופה קצרה במינוי כשופט בריטי שלישי בבית המשפט לערעורים. במרץ 1930 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה. באוקטובר 1931 הוא שב לכהן כנשיא המחוזי בירושלים.
בסוף 1933 הוא שב לארץ ישראל מחופשה כדי לכהן כנשיא המחוזי בשכם. באוגוסט 1934 סיים השופט דה פרייטס את תפקידו בארץ ישראל ויצא למצרים על מנת לכהן כשופט בבתי המשפט המעורבים במצרים , טריבונלים מיוחדים ששפטו בהם שופטים מצרים וזרים, בעיקר בריטים. על שירותו בשירות הקולוניאלי הבריטי זכה השופט דה פרייטס לתואר אביר במסדר האימפריה הבריטית, ה-OBE.

פסיקותיו

השופט דה פרייטס ישב בדין במשפטים חשובים שהסעירו את הציבור בארץ ישראל. ב-23 באוגוסט 1929, במהלך מאורעות תרפ"ט, התנפלו פורעים על בית משפחת מקלף במוצא, ורצחו חמישה מבני המשפחה. הילד מרדכי מקלף, מי שיהיה לימים רמטכ"ל צה"ל הוא אחד הניצולים היחידים. הוריו ושלושה משמונת אחיו נרצחו. הרצח זעזע את היישוב העברי. החשודים הרצח הובאו לדין בדצמבר 1929 לדין. הרכב השופטים כלל את נשיא בית המשפט העליון המנדטורי (כתוארו אז "זקן השופטים") ואת השופט דה פרייטס. ב-26 בינואר 1930 החליט בית המשפט לזכות את הנאשמים בנימוק כי אשמתם לא הוכחה מעבר לספק סביר. כאשר קהל הערבים שהתקהל מחוץ לבית המשפט, שבו היו גם בני משפחות הנאשמים, שמע את גזר הדין, פרצו מפיהם קריאות "תחי ממשלת פלסטין". הציבור היהודי זעם על גזר הדין המזכה וראה בו משום עיוות הדין.
השופט דה פרייטס דן גם במשפטם של הפורעים שרצחו בעת הטבח בחברון ב-24 באוגוסט 1929 בני שתי משפחות של יהודים, משפחת אבושדיד ומשפחת גוזלן. בפברואר 1930 הובאו שמונה מהמשתתפים בטבח לדין בפני השופטים אוון קורי ודה פרייטס. ב-20 במרץ 1930 הוציאו השופטים את פסק דינם. שלושה מן הנאשמים זוכו על ידם מחוסר ראיות ואילו את חמשת הנותרים הרשיעו וגזרו עליהם עונש מוות.
דה-פרייטס ישב בדין בבית המשפט לעניינים פליליים בשכם במשפטו של אבו ג'ילדה, שודד דרכים ערבי ששמו הפך למושג, שנדון עם שותפו למוות. דה-פרייטס גם ישב בהרכב השופטים בערעור של אברהם סטבסקי על הרשעתו ברצח ארלוזורוב, בו זוכה סטבסקי ב-20 ביולי 1934.