google/wiki40b huggingface dataset:
מצולע שווה-צלעות

בגאומטריה, מצולע שווה-צלעות הוא מצולע שכל צלעותיו הן בעלות אותו אורך. מצולע שווה-צלעות ושווה-זוויות קרוי מצולע משוכלל. 
למרובע שווה-צלעות שם משלו – מעוין. כאשר למעוין גם זוויות שוות, הוא קרוי ריבוע (שהוא מרובע משוכלל). מצולעים שווי-צלעות אחרים לא זכו לשם מיוחד, והם קרויים בשם הכללי של המצולע, בתוספת המילים "שווה-צלעות" (למשל: "מחומש שווה-צלעות"), וכאשר גם זוויותיהם שוות – בתוספת המילה "משוכלל" (למשל: "מחומש משוכלל"). משולש שווה-צלעות הוא בהכרח משולש משוכלל, אך אין זה המצב במצולעים בעלי מספר גדול יותר של צלעות.
במצולע שווה-צלעות מתקיימת גרסה מורחבת של משפט ויוויאני, הקובעת: סכום המרחקים מנקודה לצלעותיו של מצולע משוכלל נתון אינו תלוי במיקומה של הנקודה (זהו גודל אינווריאנטי של המצולע).
התריסר (ספר)

רקע

לאחר ביקור קצר אצל חלק מדמויות השורדים מהספר הראשון, הרומן קופץ בחזרה לתחילת המגפה. 4 קווי עלילה נוצרים: דני, נהג אוטובוס בית ספר אוטיסט מחליט לקחת את האוטובוס לסיבוב שלו עוד פעם אחת, צלף צבאי בשם קיטרידג' מתבצר בקומה גבוהה בבניין דירות בדנוור מתחיל לירות בנגועים; לורנס גריי, שרת שעבד במתחם בו החל פרויקט נח, מתעורר במלון ומוצא את עצמו צעיר ורזה יותר; והורנס גילדר, בעל תפקיד בממשל הפדרלי הגוסס, נאלץ להתמודד עם המדינה שקורסת סביבו.
בהמשך העלילה חוזרים 90 שנה קדימה בזמן, העלילה ממשיכה עם הגיבורים מהספר הקודם. בנוסף מתוודעים לעיר נוספת של אנשים, אשר משתפים פעולה עם היצורים דמויי הערפד, ומשעבדים שבויים ממקומות שונים לתפעול העיר והאכלת היצורים.

ביקורות

הספר זכה לביקורות חיוביות לרוב. באתר BookPage כתבו כי הסיום של התריסר מספק יותר מזה של המעבר, אך עדיין יש מספקים נושאים פתוחים על מנת להשאיר את הקוראים משתוקקים לספר השלישי.
אליסה ברטולי

קריירת מועדונים

ברטולי שיחקה שלוש עונות בקבוצה מעיר הולדתה, עד שבשנת 2012 הצטרפה למועדון הכדורגל טורס. בשנת 2015 היא חתמה במועדון הכדורגל מוזניקה, ולאחר עונה אחת בלבד בשורותיה חתמה בפיורנטינה. בשנת 2018 היא חתמה במועדון הכדורגל מרומא, אשר הוקם בחודש יולי של אותה השנה, ומיד הפכה לקפטנית הקבוצה.

קריירה בינלאומית

היא זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת כחלק מהסגל האיטלקי ליורו 2013, היא וחברותיה לנבחרת הגיעו עד לרבע הגמר בטורניר. לטורניר היורו של 2017 העפילה ברטולי עם נבחרתה, אך בטורניר עצמו הן כשלו ולא הצליחו לעבור את שלב הבתים. בגביע העולם בכדורגל נשים 2019 לעומת זאת, הגיעה ברטולי עם נבחרתה עד לשלב רבע הגמר בטורניר.
ג'ין קרופה

חייו

ג'ין קרופה נולד בשיקגו להורים פולנים. הוא החל לנגן בתופים באופן מקצועי באמצע שנות העשרים. פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 כשהצטרף להרכב טלמה טרי והפליבויים שלה. ההקלטה הראשונה של קרופה הייתה תחת נגן הבנג'ויסט המוביל אדי קונדון. הקלטות הללו נחשבת כיום ליצירת זרם "השיקגו הלבן". כמו כן הקלטות הללו נחשבות להקלטות הראשונות בעלות מערכת תופים שלמה. ב-1928 הופיע קרופה בשש הקלטות של הפלייבויים.
ב-1929 עבר קרופה להתגורר בניו יורק ועבד בלהקתו של רק ניקולס. ב-1934 הוא הגיע לפרסום, כשעבד בביג בנד של בני גודמן בתור המתופף הראשי. לאחר ריב קשה עם גודמן על במה בפילדלפיה בשנת 1938 הוא עזב את הלהקה ועבר לקריירה יותר עצמאית. בנוסף להיותו מוביל של כמה הרכבים, הוא עבד הרבה עם הזמרת אניטה אודיי והחצוצרן רוי אלדרידג'. ב-1941 הופיע קרופה יחד עם להקתו בסרט "כדור האש" שם ניגנו את השיר של קרופה "Drum boggie".
בשנת 1943 נעצר קרופה בגין החזקת מריחואנה ובילה שמונים וארבעה ימים במאסר. לאחר שיחרורו הרכיב מחדש את הלהקה שלו שכללה מספר רב מאוד של כלי מיתר ואת הסקסופוניסט צ'ארלי ונטורה. הלהקה הייתה אולי הלהקה הגדולה ביותר של מוזיקת ריקודים באותה תקופה. ההרכב קטן עם הזמן, וב-1952 הוביל קרופה הרכבים קטנים יחסית שמנו בין שלושה לחמישה אנשים. הרכיביו זכו להצלחה רבה והופיעו פעמים רבות בהופעות הג'אז בפילהרמונית.
קרופה עזב את עולם המוזיקה כמעט לחלוטין באמצע שנות השישים, והיה מופיע לעיתים נדירות מאד, עד שמת מלוקימיה ב-16 באוקטובר 1973

השפעה

קרופה נחשב בעיני רבים כמתופף הלבן הטוב ביותר בהיסטוריה של הג'אז. מתופפים רבים הושפעו רבות מג'ין קרופה, ביניהם באדי ריץ', קית' מון וג'ון בונהם. בנוסף להיותו מתופף היה קרופה מלחין והוביל להקות רבות במשך חייו. קרופה גם המציא ופרסם טכניקות מצילות רבות שנהיו סטנדרטיות בינתיים ולפי עדויות חולקות היה בין ממציאי מצילת ההיי-האט. השיר "Drummer man" של אניטה אודיי נכתב עליו.

מערכת התופים

רבים מחשיבים את קרופה כממציא מערכת התופים המודרנית. בשנת 1927 הוא היה הראשון שהשתמש בפדל לתוף הבס (שהומצא על ידי ויליאם פ. לודוויג). קרופה גם הגה את הרעיון ליצור טמטמים בעלי עור שנתן לכוון. בזמן עבודתו עם חברת המצילות המפורסמת זילדיג'אן הוא תכנן את הסטנד להיי האט וקבע את שמן של מצילות רבות כגון הרייד, שעד אז כמעט שלא היו בשימוש, ומאז נמצאות בכל מערכת תופים.

סגנונו

קרופה ידוע בנגינת הסווינג הווירטואוזית שלו. אחד המאפיינים שלו הוא השימוש הנרחב בתוף הסנר יחד עם שימוש נרחב בטכניקות שונות של הקפצת מקלות ואם זאת, בהרבה מגרסאות הקטע "Sing Sing Sing" של בני גודמן, קרופה משתמש בתוף הפלור טם-טם (דוד), עליו הוא מאלתר לאורך הקטע. זריזות הידיים של קרופה ויכולתו ליצור מקצבים מעניינים על ידי דגשים ברולים אפיינה מאוד את הסולואים שלו. כמו כן קרופה השתמש ביותר מצילות מרוב מתופפי הג'אז.
נפטונליה

נפטונליה היה פסטיבל שנחגג במשך יומיים ברומא העתיקה לכבוד נפטון, אל המים והימים, בימי הקיץ החמים והיבשים, ככל הנראה ב-23 ביולי.
הפסטיבל היה אחד מה"דיאס קומיטיאלס" (dies comitiales), ימים שבהם יכלו ועדות של אזרחים להצביע על עניינים אזרחיים ומשפטיים. בלוח השנה העתיק סומנו ימים אלו כ-"Nept. ludi et feriae", או "Nept. ludi", כינוי המעיד כנראה על קיומם של משחקים ציבוריים (בלטינית: Ludi) במסגרת הפסטיבל.
מעט מאוד ידוע על הטקסים של פסטיבל זה, מלבד העובדה שאנשים נהגו לבנות בקתות מענפים ועלווה, ובתוכם כנראה אכלו, שתו והשתעשעו.
מאליבו (ליקר)

היסטוריה

המשקה עורבב לראשונה ובוקבק בשנות השמונים של המאה העשרים. במקור, נעשה מתזקיקי פירות אלכוהוליים בתוספת רום וטעם קוקוס ונמכר כסוג של קרסאו. בתחילת דרכו, שימש המשקה כבסיס פשוט להרכבת הקוקטייל פינה קולדה וכשצבר תאוצה בשוק האלכוהול, הועבר פס יצור לברבדוס שבקריביים והשתנו במעט רכיביו. את הבקבוק הלבן ועליו ציור שמש ושני עצי דקל ניתן לאתר בברים ופאבים רבים בכל רחבי העולם.

שיווק

הסלוגן שנבחר לייצג את המותג בפרסום הוא "ברצינות הולך בקלות" (Seriously Easy Going) ומלווה את הקמפיינים למוצר. פרסומת אופיינית למותג מציגה קבוצת קריביים לחוצים, רציניים ובעלי חרדות כפארודיה על סגנון החיים של החברה המערבית המודרנית בליווי הסיסמה "אם אנשי הקריביים היו לוקחים את החיים ברצינות כמונו הם לעולם לא היו ממציאים את מאליבו".

וריאציות

הסוג הראשון של המשקה היה מאליבו-ליים ונמכר רק בברבדוס ומועדוני לילה בצרפת. למרות הצלחה בברבדוס, המשקה לא הצליח בצרפת והופסק שיווקו ביולי 2003. המשקה הושק מחדש בטעם קוקוס וכיום משווק במספר טעמים טרופיים נוספים: מנגו, פסיפלורה, אננס ובננה.
ניתן לשתות את המשקה עם קרח, חלב אך לרוב מומלץ עם מיץ פירות או משקה מוגז כמו קולה.
רוברט וילקי

צעירותו והשכלתו

וילקי נולד בפרנקפורט שבגרמניה, למד בית ספר יסודי פרטי במחוז וילטשייר באנגליה, ובבית ספר תיכון בארצות הברית. הוא בנו של קצין ארטילריה בצבא ארצות הברית בדרגת לוטננט קולונל. וילקי גדל בבסיס הצבאי פורט בראג בקרוליינה הצפונית. וילקי קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וייק פורסט בקרוליינה הצפונית, ותואר במשפטים (ׂJD) מאוניברסיטת לויולה שבלואיזיאנה, ובנוסף השלים תואר שני במשפט בינלאומי והשוואתי (LLM) מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.

הקריירה המקצועית

רוברט וילקי החל את הקריירה המקצועית שלו בקונגרס, כיועץ לסנאטור השמרן ג'סי הלמס, ולאחר מכן כיועץ משפטי לאחד מחברי הקונגרס. עבד גם בשתי ועדות של בית הנבחרים (ועדת יחסי החוץ וועדת לענייני אירופה). בשנת 1997 החל לייעץ למנהיג ברוב בסנאט, טרנט לוט, בענייני ביטחון גלובלי.
לאחר מכן, היה יועץ מיוחד נשיא לענייני ביטחון לאומי, ויועץ מדיניות לקונדוליזה רייס ולסטיבן הדלי (שניהם היו היועצים לביטחון לאומי). בעבודתו שם פיתח תכנון אסטרטגי ליישום כמה מתוכניות הממשל (ברית מוסקבה, והתרחבות נאט"ו, למשל).
ב-20 ביוני 2006 מינה אותו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לתפקיד היועץ המשפטי למזכיר ההגנה, ומינוי אושר בסנאט ב-30 בספטמבר אותה שנה.  בכהונתו בתפקיד, חיבר וילקי תזכיר ובו הנחיות שקבעו שהעדות בקונגרס של אנשי מחלקת ההגנה תהיה מותרת רק לבעלי תפקידים שמונו בידי הנשיא ולקצינים בכירים. הנחיות אלו עוררו ביקורת, בהיותן מקשות על חקירה יסודית של מלחמת עיראק, ונטען כי לפנטגון לא הייתה הסמכות להוציא הנחיות כאלה.
אחרי כמה שנים,  החל לשמש יועץ בכיר לסנאטור טום טיליס מקרוליינה הצפונית.
ב-25 ביולי 2017, מינה אותו הנשיא דונלד טראמפ לתפקיד עוזר מזכיר ההגנה לענייני משאבי אנוש ומוכנות, ולכן עזב את משרדו של הסנאטור טיליס. הוא נכנס לתפקידו זה ב-30 בנובמבר באותה שנה. לאחר פיטורי דייוויד שולקין מתפקיד המזכיר לענייני חיילים משוחררים, הודיע הנשיא שוילקי ישמש כמזכיר בפועל. לאחר שמועמד הנשיא למזכיר קבוע, רופאו האישי רוני ג'קסון, הסיר מועמדותו, הודיע טראמפ ב-18 במאי 2018 שוילקי הוא מועמדו החדש לתפקיד זה. ב-23 ביולי באותה שנה, אושר מינויו לתפקיד זה, ברוב של 86-9. ב-30 ביולי הושבע לתפקיד והחל את כהונתו.
יקינתוניים

בישראל

בישראל צומחים בר תשעה סוגים במשפחת היקינתוניים: יקינתון, יקינטונית, חצב, בן-חצב, כדן, נץ-חלב, זמזומית, מצילות וכתרים.
ספיירנט

ספיירנט תקשורת (באנגלית: Spirent Communications plc) היא חברה בינלאומית לבדיקות טלקומוניקציה הממוקמת בקרואלי, מערב סאסקס, בריטניה. היא רשומה בבורסת לונדון (LSE: SPT,‏ OTC Pink: SPMYY).
שווי החברה הוערך בכ-485 מיליון דולר (יולי 2015).

היסטוריה, הקמה ורכישות

החברה נוסדה בשנת 1936 על ידי ג'ק בואות'ורף בשם "Goodliffe Electric Supplies". בשנת 1949 שינתה את שמה ל"Bowthorpe". בשנת 1989 רכשה את חברת "אופטימה אלקטרוניקס" בשנות ה-90 התפתחה במהירות עם בועת הדוט-קום. עם רכישת חברות נוספות כגון "Adtech" ב 1997, כבר הופיעה מדי פעם במדד FTSE 100.
במהלך ההתפתחות השילה מעצמה את מערך ההגנה והרכב וקנתה  ב-1999 את החברה האמריקאית "Netcom Systems" ואת "DLS" הקנדית. שנה לאחר מכן רכשה את חברות התקשורת "Hekimian", "Zarak Systems" ו "Net-Hopper". במהלך אותה שנה (2000) שינתה את שמה שוב, הפעם ל"Spirent" (השאלה מהמילים inspired innovation).
המשך מסע הרכישות התמקד בחברות בדיקות ביצועים כמו "Avalanche", "Scientific Software Engineering", "Imperfect Networks" ו "Fanfare Software" בשנים 2006-2011. 
ב-2012, עם התפתחות טכנולוגיות הענן, רכשה את "Mu Dynamics" ו "Metrico Wireless" כדי לחזק את אחיזתה בנושאים רלוונטיים. 
ביולי 2014 רכשה מחברת Avaya את חטיבת הטכנולוגיה של Radvision היושבת בתל אביב.
תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ילדותה

תרזה נולדה ב-8 ביולי 1792 בשטראופיין שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.

אחרית ימיה ומותה

בשנת 1825 עלה לודוויג לשלטון לאחר מות אביו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ותרזה הוכתרה כמלכת בוואריה. תרזה הייתה מאוד אהודה על העם, והייתה הדמות האידיאלית של מלכה, רעייה ואם. על אף בגידותיו הרבות של לודוויג, לא הגיבה על כך תרזה בפומבי, אלא רק בצנעה. לאחר הפרשייה של לודוויג עם מאהבתו לולה מונטז סערו הרוחות במדינה, בין השאר עקב הפגיעה בתרזה, ובשל כך נאלץ לודוויג להתפטר לטובת בנם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה.
ב-26 באוקטובר 1854 מתה תרזה במינכן, והיא בת 62.
סידני פואטייה

ביוגרפיה

פואטייה נולד במיאמי שבפלורידה. הוא גדל כבן למשפחה ענייה מהאי קאט, אחד מהאיים במרכז הארכיפלג הבהאמי.
ב-1959 שיחק בברודוויי במחזה "צימוק בשמש", וב-1961 בעיבוד קולנועי הוליוודי של המחזה.
בשנות ה-60 נחשב פואטייה לכוכב הוליוודי. ב-1963 זכה בפרס האוסקר וב-1967 שיחק בסרטים מצליחים כמו "לאדוני באהבה", "כחום הלילה" ו"נחש מי בא לסעוד".
בשנות השבעים והשמונים ביים פואטייה מספר סרטים, בהם Let's Do It Again עם ביל קוסבי ו"שיגעון על תנאי" עם ג'ין ויילדר.
ב-1974 קיבל פואטייה תואר אבירות מהמלכה אליזבת השנייה (ראשת חבר העמים הבריטי, שאליו משתייכים איי בהאמה). ב-2002 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חיים. ועדת הפרס העניקה לו את הפרס על "תרומתו, הופעותיו ונוכחותו הייחודית על המסך הגדול ועל האופן המכובד, הסגנון והחוכמה שבהם ייצג את תעשיית הקולנוע בכל רחבי העולם".
פואטייה היה נשוי לחואניטה הארדי בין השנים 1950 עד 1965. מ-1976 הוא נשוי לשחקנית לשעבר ג'ואנה שימקוס. יש לו ארבעה ילדים מנישואיו הראשונים, ושניים מנישואיו השניים. החל בשנים 1997-2007 שימש פואטייה שגריר של בהאמה ביפן.
באוגוסט 2009 קיבל פואטייה את מדליית החירות הנשיאותית מידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה על פועלו.
הפיל נעלם

עיבוד לתיאטרון

קבוצת התיאטרון הבריטית, Complicite , שיתפה פעולה עם התיאטרון הציבורי היפני סטגאיה , כדי ליצור עיבוד בימתי שכותרתו "הפיל נעלם". ההפקה כללה שלושה סיפורים מתוך הקובץ ("שינה", "המקרה השני של תקיפת מאפייה" ו"הפיל נעלם"). ביים את המופע סיימון מקברני וצוות השחקנים היה יפני. הבכורה נערכה במאי 2003 בטוקיו ובהמשך נערך סיור מסע הופעות בינלאומי במספר פסטיבלים. שפת המופע הייתה יפנית עם כתוביות באנגלית.
מיכאל קולגנוב

ביוגרפיה

נולד בשם מיכאיל קולגנוב בטשקנט בירת אוזבקיסטן הסובייטית, והחל להתאמן בגיל 14. הוא סיפר כי סבל מעודף משקל והוריו חיפשו עבורו תחביב שיסייע לו להתגבר על הבעיה. אחיו הגדול אנדריי כבר עסק בתחום באותה העת ואף זכה באליפות ברית המועצות לנוער. הוא בוגר אוניברסיטת טשקנט בחינוך גופני.
קולגנוב עלה לישראל ב-1996. תחילה התגורר בחיפה והתאמן במועדון השיט של הפועל חיפה. לאחר מכן עבר להתגורר בקיבוץ דגניה ב' הסמוך לכנרת ומאז הוא מתאמן במועדון הפועל עמק הירדן, תחת הדרכתו של דני מירושנסקי. 
החל לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות משנת 1997.
באליפות העולם שנערכה בסגד, הונגריה בשנת 1998, זכה קולגנוב בשתי מדליות. מדליית זהב למרחק 200 מטר בקיאק יחיד ומדליית כסף למרחק 500 מטר קיאק יחיד.
באליפות העולם שנערכה במילאנו, איטליה בשנת 1999, זכה קולגנוב במדליית זהב למרחק 200 מטר בקיאק יחיד ובכך הגן על תוארו.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קולגנוב במדליית ארד למרחק של 500 מטר (המדליה היחידה לנציג ישראלי בסידני), ובמקום הרביעי למרחק של 1000 מטר. 
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיע קולגנוב לשלב חצי הגמר במרחק 500 מטר.
בשנת 2006 החל קולגנוב להתחרות בקיאק זוגי יחד עם ברק לופן מגינוסר וזכה איתו במדליית ארד באליפות אירופה למרחק של 200 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשא קולגנוב את דגל ישראל בטקס הפתיחה. הוא העפיל לשלב חצי הגמר בתחרות למרחק של 1000 מטר, לאחר שסיים במקום החמישי במקצה שלו בשלב המוקדמות (13 כללי) ובתחרות למרחק של 500 מטר שבה העפיל גם כן לשלב חצי הגמר, לאחר שסיים ראשון במקצה שלו (13 כללי). 
קולגנוב, תושב טבריה, אימן את נבחרת הנוער של הפועל טבריה והתמודד בבחירות למועצת העיר ב-2008 מטעם ישראל ביתנו. בבחירות 2013 התמודד בשנית ונכנס למועצה, לאחר שהוצב במקום השלישי ברשימת "לב" של ראש העיר, יוסי בן דוד. היה ממונה קולגנוב על תחום הקליטה והספורט הימי בעירייה. בעבר עבד בעמותת איילים.
באוגוסט 2015 הודיע קולגנוב כי לא הצליח למצוא עבודה בישראל, ולכן החליט לאמן במועדון קיאקים בגרמניה.
בספטמבר 2016 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את תיק החקירה נגדו בפרשת השחיתות בישראל ביתנו בעילה של חוסר עניין לציבור.
קולגנוב נשוי ואב לשניים.
קלמר

קלמר הוא כלי להחזקת כלי כתיבה, המשמש כיום בעיקר תלמידים.
מקור המילה הוא מן המילה היוונית καλαμαριον ‏(kalamarion), שפירושה כלי לעטים או קסת  דיו. בלשון חז"ל השתמשו במילה "קלמרין".
קלמרים עשויים מגוון חומרים – עץ, מתכת, פלסטיק, בד וכדומה – המשמשים לאחסון חפצים במגוון צבעים ובעיצובים שונים, באמצעות הדפסים, אפליקציות ורקמה.
בימינו קלמרים משמשים פעמים רבות כאמצעי שיווקי ופרסומי (Merchandising), כאשר מודפסות עליהם דמויות המוכרות לילדים מסרטי קולנוע ומתוכניות טלוויזיה. בחברת הילדים עשוי סוג הקלמר ועיצובו, כמו פרטי ציוד אחרים של התלמיד, להוות סמל סטטוס.

קלמר מורה

קלמר מורה הוא בדרך כלל גדול יותר מקלמר רגיל ומשמש את המורה לאחסון כלי כתיבה שונים.
פרנץ יוזף הראשון, נסיך ליכטנשטיין

ביוגרפיה

פרנץ יוזף נולד ב-19 בנובמבר 1726 במילאנו, לעמנואל, נסיך ליכטנשטיין ולאנטוניה, רוזנת דיטריכשטיין-וייכזלשטדט, בתם של קרל לודוויג, רוזן דיטריכשטיין ומריה תרזה אנה, רוזנת טראוטמאנסדורף. מכיוון שבני דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין מתו בינקותם, אומץ פרנץ יוזף על ידי דודו והוכרז כיורשו. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית ליווה פרנץ יוזף את דודו במערכה בצפון איטליה, ואף לחם לצידו בקרב פיאצ'נצה בשנת 1746, שבו ניצחו הכוחות הקיסריים.
בשנת 1763 נסע פרנץ יוזף מטעם פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אל ספרד, כדי להביא את מריה לואיסה, נסיכת ספרד - כלתו של הארכידוכס לאופולד. בשנת 1767 מונה פרנץ יוזף חבר המועצה הקיסרית, ובשנת 1771 הוא קיבל את מסדר גיזת הזהב.
בשנת 1772 מת דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, ופרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו. פרנץ יוזף טיפל בבעיותיה הכלכליות של הנסיכות, והרחיב מאוד את אוסף האמנות שלה. ב-18 באוגוסט 1781 מת פרנץ יוזף במץ, ובנו אלויס הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
La Tortura

רקע וכתיבה

השיר הוא דואט בין שאקירה לזמר-יוצר, גיטריסט, מלחין ומוזיקאי ספרדי אלחנדרו סנס, שניהם גם כתבו את השיר לצד לואיס פרננדו אוצ'ואה שגם לקח חלק בכתיבה ובהפקה של השיר ומלווה את שאקירה עוד מאלבומה השלישי, Pies Descalzos. השיר היה בהתערבותו של גוסטבו סליס שגם לקח חלק בהוצאתו וברקע שלו.
השיר מספר את סיפורה של אישה אשר היא "מעונה" רגשית (כשם השיר "העינוי"), כיוון שחברה של האישה מרומה ובסופו של דבר עוזב אותה עבור אחרת, אך מנסה לבקש את סליחתה ומחילתה של האישה. הוא מתנצל בצורה מופרזת, אבל בסופו של דבר הוא חושב כי בגידה היא דבר טבעי עבור גברים ועל האישה לא לסלוח לו. עם זאת, בסוף השיר, אופיה של שאקירה משפילה אותו והיא אומרת כי היא לא הולכת לשפוך דמעה אחת עליו.

ביקורות

השיר קיבל ביקורות חיוביות ממרבית מבקרי המוזיקה. מאט קיבולה מ-PopMatters כתב סקירה מקיפה על השיר, ואמר כי "הסינגל הגדול הוא לא לגמרי ראגטון, למרות שהוא עושה שימוש מלא של ראגטון לנצח. אבל מה שחשוב באמת הוא שני הקולות המחממים האלה שעובדים זה מול זה, והאופן שבו הכה השיר שאין להכחישו באמת מתעורר לחיים כשיש באמת מנגינה יפה מתחתיה". פנקר ד' מ-IGN כתב כי "הסגנון המוזיקלי שיש בשיר (אקורדיון, גיטרה, מקצבים לטיניים, ואת השתתפותו של סאנס שהוסיף מאוד בשיר) ובזכות זה השיר בולט מאוד באלבום, והסגנון של שאקירה להיות שאקירה ולהימנע מהשפעה של כל סגנונות הקול של מישהו אחר".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר צולם ובוים על ידי מייקל האוסמן שאמר יש עלילה פשוטה מאוד: מדירתה החדשה של החברה, סאנס מרגל  ועוקב אחרי כל צעד על שאקירה אם זה כשהיא הולכת ברחוב עם שקית בצל בדרכה לדירה שלה, ואם בסצנה שהיא נמצאת בצד השני של הדירה מדירתה של חברה סנס עצמו. כאשר שאקירה נכנסת לדירתה, היא מחליפה בגדים. מאותו רגע, נזכר סאנס בעניינים שהשניים עשו בעבר כזוג, בעוד שאקירה מגלה את ריקודי האני-אגו שלה על גג הבניין, בעוד שהיא מכוסה בצבע שחור. הכוריאוגרפיה של הקליפ המוזיקלי נעשתה על ידי ג'יימי קינג ושאקירה עצמה.
הווידאו קליפ, כפי שהיה בפעם הראשונה ב-MTV הראה פרק שלם של כל ההכנות לקליפ (עם כתוביות באנגלית). זה היה גם הווידאו קליפ השני בשפה הספרדית אי פעם להיכנס לספירה לאחור של Live Request, והגיע לשיא במספר כשהיה במקום ה-4. ניתן גם לציין כי הווידאו של "La Tortura" היה אחד הראשונים בשפה הספרדית  שקיבל הצגות ושידורים מאסיביים על הזרם המרכזי של ערוצי המוזיקה האמריקאית וקנדה כאשר שודר ללא הרף בערוצי מוזיקה כגון: MTV, VH1 ו-MuchMusic. לגרסת הרמיקס של השיר, הידועה בשם "(La Tortura (Shaketon Remix", יש ווידאו קליפ משלה (בהנחיית האוסמן) שמציגה כמה סצנות שלא נראו קודם לכן. את הווידאו קליפ הזה ניתן לראות בגרסת שילוב שני אלבומי האולפן שלה. Oral Fixation כרכים 1 & 2. הווידאו קליפ של השיר היה מועמד עבור הווידאו קליפ הטוב ביותר של אישה, הטוב ביותר עבור הווידאו דאנס והנצפה ביותר של פרסי ה-VMA של MTV, בשנת 2005. מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לאוגוסט 2019, עומד על למעלה מ-450 מיליון צפיות ביוטיוב.

רמיקסים

האלבום כלל רמיקס של השיר שנעשה על ידי גוסטבו סליס שכותרתו "The Shaketon Mix", כאשר יש מיזוג עם המקצב של הרגאטון ובנוסף עם המקצב המקורי של השיר.  סרט מוזיקה נפרד (בבימויו של מיכאל האוסמן) נעשה גם עבור רמיקס זה. סרטון זה גם נכנס לספירה לאחור של TRL. רמיקס רשמי נוסף שנעשה על ידי "Tracy Young Special According Mix" זכה להצלחה ולהתייחסות והיו רמיקסים אחרים אשר נעשו גם על ידי די ג'ייאים אחרים בצורה עצמאית. השיר עצמו זכה לגרסאות כיסוי רבות, ובנוסף לרמיקסים רבים.
רותם ארליך

ביוגרפיה

רותם ארליך נולד ברמת השרון. למד בתיכון רוטברג ברמת השרון, וזכה פעמיים עם נבחרת הכדורסל של התיכון באליפות לבתי ספר תיכוניים, בקבוצה בה שיחק גם נדב הנפלד. באליפות העולם לתיכונים זכתה הקבוצה במקומות השני והשלישי במהלך שתי עונות.
גדל במחלקת הנוער של רמת השרון. בעונת 1987/88 הצטרף להפועל תל אביב. בעונה שלאחר מכן שיחק בקבוצת נעוריו א.ס. רמת השרון, ששיחקה אז בליגה הארצית השנייה. בתום העונה עלתה הקבוצה לליגה הלאומית. ארליך המשיך בקבוצה שתי עונות נוספות, ובתום עונת 1991/92 ירדה הקבוצה ליגה. לאחר שעזב את רמת השרון בשנת 1992 הוא חתם בבני הרצליה. בעונת 1994/95 הוא זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. בעונה זו רשם 9.3 נקודות למשחק, ו-3.1 אסיסטים בממוצע. ב-1995 חתם ב הפועל אילת, ועונה לאחר מכן הצטרף למכבי רעננה. את עונת 1996/97 סיים עם ממוצע של 6.8 נקודות למשחק ו-5.2 אסיסטים, ואת עונת 1997/98 סיים עם ממוצע 5.5 נקודות ו-3.6 אסיסטים. בשתי העונות הראשונות בהן שיחק ברעננה, סיימה הקבוצה במקום השני בליגה הסדירה והגיעה לחצי גמר הפלייאוף. במהלך העונה השלישית שלו בקבוצה, עבר למכבי גבעת שמואל. שיחק גם במכבי ראשון לציון, הפועל חולון ובאליצור אשקלון. בעונת 2001/02 חזר לשחק בראשון לציון, ובסיום העונה הודיע על פרישתו ממשחק, בעקבות פציעות חוזרות בקרסול. ארליך קלע בליגה הראשונה 2208 נקודות.
ארליך היה חבר בנבחרת הנוער ובנבחרת ישראל בכדורסל, נודע כמוסר אסיסטים מצטיין.
בשנת 2007 שימש כעוזר המאמן עדי אזולאי במכבי ראשון לציון.
כיום (2017) ארליך משמש כמאמן אישי בכדורסל ופרשן טלוויזיה. בנו עמית ארליך הוא שחקן בני הרצליה.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר

רקע

במשך 74 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 74 פרסי אוסקר ל-67 שחקנים שונים. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון זהב המכונה "אוסקר". קודם טקס האוסקר ה-16 (1943), קיבלו הזוכים שלט. הזוכה הראשון בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, הוא וולטר ברנן שכובד בטקס האוסקר ה-9 (1936) בשל הופעתו ב"בוא וקבל את זה".
עד טקס האוסקר ה-8 (1936), מועמדות עבור פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כללה את כל סוגי השחקנים, אם על הופעה בתפקיד ראשי, ואם על הופעה בתפקיד משני. בטקס האוסקר ה-9 (1937), עקב תלונות על ההעדפה של שחקנים ראשיים משום שהם נמצאים רב הזמן על המסך, נפתחה קטגוריה נפרדת לשחקנים בתפקיד משנה; פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
יגאל צרפתי

ביוגרפיה

צרפתי בעל תואר ראשון במדע המדינה וגאוגרפיה, בעל תואר מגיסטר במקרקעין מהטכניון, בעל תואר שני בהצטיינות בגאוגרפיה עם התמחות בלימודים עירוניים ואזוריים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני נוסף במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד בה למד במסגרת תוכנית וקסנר. 
הוא שימש סמנכ"ל משרד החינוך ומנהל מינהל הפיתוח במשרד. באפריל 2013 מונה למנכ"ל משרד הפנים ובדצמבר 2013 מונה לראש מועצת מגדל תפן. בפברואר 2016 מונה למנהל מינהל אזורי פיתוח במשרד הכלכלה והתעשייה.
צרפתי נשוי ואב לשלושה.
בארטים

היסטוריה

ביתה המקורי של הקבוצה הזו הוא באזור של סולטנות סאנר לשעבר. במשך המאות ה-16 וה-17, הם הגיעו למערבה של אתיופיה לאזור הנקרא בנישנגול. זהו שם ערבי המעוות מהשם המקורי באלה שאנגאל, תרגום הסלע של שנגול. שם זה מתייחס לאבן קדושה הממוקמת באזור הנקרא מאנג, אחד המקומות בהם הבארטים התיישבו כאשר הגיעו לאזור אתיופיה. הגעתם לאתיופיה כשברקע סכסוך שטחי בין הקהילות הבארטיות הבלתי-דומות. הבארטים החלו לבנות את ישובם בגבעות שמוגנות באופן טבעי בהרים על מנת לייצור הגנה כנגד פשיטות הבאות מסודאן.
במשך המאה ה-19, האזור של בנישנגול נחלק לכמה קבוצות וטריטוריות בשליטת שייח'ים (פאדאסי, קומושה, גיזאן, אסוסה), אשר החזקה בהן הייתה תחת שלטונו של שייח' קהויאל בסוף המאה ה-19. הבארטים בסופו של דבר נכללו וסופחו לאימפריה האתיופית בכיבושיו של הקיסר מניליק השני ב-1896.
מכה קלה בכנף

מכה קלה בכנף הוא ביטוי בשיח הציבורי, הפוליטי והתקשורתי בישראל ומשמש לתאר את החשיבות המועטה שמייחסים גורמים בעלי כוח למעשים או פעולות שהם בעלי משמעות קשה ונרחבת יותר בעיני אחרים.
הביטוי הוא פרפרזה על דבריו של דן חלוץ (לימים הרמטכ"ל ה-18 של צה"ל) בראיון שנערך עמו בעת שכיהן כמפקד חיל האוויר. 
ב־22 ביולי 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, הפציץ חיל האוויר מבנה בעיר עזה במטרה לעשות סיכול ממוקד לבכיר החמאס סלאח שחאדה. בהפצצה נהרגו מלבד שחאדה גם 14 אזרחים ובהם ילדים. בציבור ובתקשורת נשמעו קולות שהאשימו את טייסי חיל האוויר בפשעי מלחמה, ועל כך שהאחראים לפעולה צריכים להישפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג. מספר פעילים מהשמאל הלא-ציוני אף ריססו כתובות נאצה על מכוניות של טייסים. בעת ביצוע פעולת החיסול שהה חלוץ בחו"ל ולא היה מעורב בקבלת ההחלטה לבצעה, אף על פי שכמפקד חיל האוויר היה אחראי לה.
בראיון אתו במוסף "הארץ", בתשובה לשאלת המראיינת בנוגע למידת הרגשות שטייס צריך לגלות, ענה לה חלוץ:
אם את בכל זאת מאוד רוצה לדעת מה אני מרגיש כשאני משחרר פצצה, אז אני אומר לך: אני מרגיש מכה קלה באווירון, כתוצאה משחרור הפצצה. כעבור שנייה זה עובר, וזה הכל. זה מה שאני מרגיש.
המשפט עורר תגובות סוערות, והביטוי "מכה קלה בכנף" הפך למטבע לשון המשמש לציון דבר מה שגרם נזק משמעותי לצד נפגע מבלי שהצד הפוגע מייחס לפגיעה חשיבות. לעיתים משמש המשפט גם במובן של פגיעה קלה שאינה מורגשת.