google/wiki40b huggingface dataset:
בילדונג

בילדונג (בגרמנית: Bildung) הוא מונח בשפה ותרבות הגרמנית שמשמעו עיצוב עצמי בעזרת חינוך ותרבות גבוהה. מושג הבילדונג היה מרכזי בקרב הבורגנות והאינטליגנציה הגרמניות במשך שנים רבות והוא בעל חשיבות בקרבן עד היום. תפיסת הבילדונג רואה בחינוך לא רק שינון ולמידה אלא עיצוב האישיות של האדם בעזרת המטען התרבותי והספרותי שמונחל לו על ידי הדורות הקודמים. 
מעמד ה"בילדונגסבירגרטום" (Bildungsbürgertum; בורגנות הבילדונג) היה מעמד חברתי של בורגנים אשר הודות לחינוך ותרבות הגיעו מאז תקופת הקיסרות הגרמנית תחת שלטון אוטו פון ביסמרק לניעות חברתית ויצרו סוג של אליטה אינטלקטואלית ואריסטוקרטיה של "בעלי תרבות", שהייתה מנותקת מן האצולה המסורתית (מעמד היונקרים) וכן כתפיסה אידאולוגית המחלנת את ערכי המוסר הנוצריים ומבנה במקומם מסגרת חברתית מוסרית הנבנית לשיטתה על ידי היחיד היוצר את עולמו הערכי והמוסרי. בעוד האצולה המסורתית הייתה מבוססת על אחוזות כפריות, היו הבילדונגסבורגרס עירוניים במובהק ורבים מהם התרכזו בברלין. בעוד שכור ההיתוך היונקרי היה הצבא, כור ההיתוך של הבילדונגסבורגרס היה האוניברסיטה ובפרט תאי הסטודנטים. בעוד האצולה נטתה לשמרנות ולמלוכנות נטתה בורגנות הבילדונג לליברליזם, למודרניזם ולקפיטליזם, אך לא נעדר ממנה גוון לאומני עז, שהגביל למשל את צריכת הספרות והמוזיקה ליצירות גרמניות מובהקות וראה בשפה הגרמנית את שפת התרבות היחידה. 
רבים מהיהודים בגרמניה ראו עצמם מחויבים לאידיאל הבילדונג אשר איפשר לאלו, אשר זה מכבר נכנסו לבורגנות, להשתלב, להתערות ולהתקדם בחברה הגרמנית בזכות מאמציהם. הנרי וסרמן כותב כי "המושג "בילדונג" שימש אז מעין כלי לאינטגרציה חברתית, שבאמצעותו יכול היה הפרט להשתחרר מהקשרים המסורתיים - המקומיים, המעמדיים-כלכליים, וההיסטורים הצרים והמגבילים - ולהשתלב בקהילייה קוסמופוליטית בעלת תרבות אוניברסלית - זה היה גם מקור כוח המשיכה של ה"בילדונג" עבור יהודים, נשים ובני שכבות נוספות, ששאפו לטפס במעלה הסולם החברתי".

הבילדונג בספרות

רומני הבילדונג הפכו לסוגה ספרותית כבר בסוף המאה ה-19 ביצירות שנכתבו בגרמניה ובצרפת. במרכזם של רומנים אלו ניצב הגיבור הבונה את אישיותו לאורכה של העלילה הנפרסת על פני שנות חייו או התבגרותו. הפילוסוף הצרפתי ז'אן פול סארטר כתב את יצירתו, ילדותו של מנהיג, בה הוא שם ללעג את רומני הבילדונג. ברומן הקצר פרי עטו, הוא לועג לסוגת הבילדונג בכך שגיבור הספר, לוסיין, הבונה את אישיותו הבורגנית לאורכה של העלילה, מתגלה כחדל אישים.
סמל נברסקה

סמל מדינת נברסקה (באנגלית: Nebraska State Seal) אומץ על ידי המדינה בשנת 1867.

תיאור הסמל

ברקע הסמל מצויה רכבת קיטור שמאחוריה הרים המסמלים את הרי המדינה. בקדמתו נראים אוניית קיטור השטה במימי נהר מיזורי, בקתת עץ, נפח העובד ליד סדן וערימת שעורים המסמלת את חשיבותם של המתיישבים הראשונים ואת החקלאות העומדת בבסיס כלכלתה של המדינה. מעל הסמל מופיע המוטו: "שוויון בפני החוק" ("Equality Before the Law"). מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נברסקה, 1 במרץ 1867" ("Great Seal of the State of Nebraska, March 1st, 1867".)
החלוקה המנהלתית של ויסקונסין

החלוקה המנהלתית של מדינת ויסקונסין שונה במעט מן החלוקה השגרתית של שאר מדינות ארצות הברית. כמו בכל שאר המדינות, המדינה מחולקת למחוזות. שלא כמו בשאר המדינות, המדינה מתחלקת אף לתתי-חלוקות שונות, שלא בהכרח חופפות אלו לאלו, כאשר לכל חלוקה יש שימוש אחר, בהיבטים שונים של החוק, מערכת האכיפה, המיסים ועוד.
להלן החלוקות השונות שבמדינה.

מחוז

המחוז היא יחידת החלוקה הבסיסית במדינה, כאשר המדינה נחלקת ל-72 מחוזות בסך הכל. לכל מחוז יש מושב מחוז, בדרך כלל בעיר הגדולה או ביישוב הגדול שבמחוז, בו מרוכזים משרדי הממשלה הנוגעים למחזז.
לכל מחוז ישנו ועד לוגיסטי הנבחר אחת לשנתיים (למעט מחוז מילווקי הבוחר בנציגיו אחת לארבע שנים). בנוסף, לכל מחוז יש נציג מבצע, הנבחר או ממונה (תלוי במחוז). בנוסף, נבחרים שאר נציגי הציבור, בדרך כלל אחת לארבע שנים.
אחריות המחוזות לרוב היא על השירות הסוציאלי, הכשרת עובדים וטיפול בקשישים. כמו כן, הטיפול בקרקעות הציבוריות, אכיפת החוק ותחזוקת הכבישים אף הם ברשות המחוז, בתיאום עם הרשויות.

כפר

בויסקונסין, לכפר סמכות משלו על פני המחוז (או המחוזות) בו הוא נמצא, לעניין מיסים וחוקי הכפר. נכון ל-2009 בויסקונסין 403 כפרים.

יישוב

כל שאר המדינה שאיננו מאוגד בעיר או בכפר, נחשב ליישובים, כמו בשאר חלקי ארצות הברית. נכון למפקד 2009, בויסקונסין יש 1,258 יישובים.
ליישובים, בניגוד לערים ולכפרים, אין סמכות שיפוטית או מנהלתית כנגד סמכויות המדינה, והלכה למעשה הם מנוהלים בידי מושל המדינה. עם זאת, בסמכות היישוב להעניק שירותי יתר על פני יישובים אחרים, אך שלא בסתירה לחוקי המדינה. כמו כן, היישוב שומר בידו את הזכות להחזיק ולתפעל את שטחי המדינה שבחלקו.
פעמים רבות, בעקבות התרחבות ערים או כפרים, יישובים שלמים "נבלעים" ומתאגדים בתוך כפר או עיר. כך שמספרם ושטחם יכול להשתנות בקצב גבוה יחסית.

חלוקות מיוחדות שונות

בנוסף לחלוקות הללו, המדינה מחולקת בצורות שונות, לא בהכרח הקשורות למבנה המדינה או לתושבים הגרים בה, ופעמים שמחוזות הללו חוצים ערים ויישובים, כך שמחצית העיר האחת במחוז אחד, והחצי השני במחוז האחר.
החלוקה מיועדת עבור שימושים שונים, כגון: חלוקה לבתי ספר, תמיכה באולמות ספורט, ביוב והדברת מזיקים.
ברוך חפץ

ברוך חפץ, ספורטאי, מאמן ועסקן ספורט ישראלי. 
בשנות ה-40 שיחק במחלקת הכדורסל של קבוצת מכבי תל אביב, שבה עבד אביו כאפסנאי. ב-1946 עבר למכבי רמת גן והיה ממקימי מועדון הספורט מכבי רמת גן. לאחר פרישתו מספורט מקצועני עסק באימון ובחינוך גופני.  
ב-1963 הקים את קבוצת הכדוריד מכבי ארזים רמת גן עם שחקנים שייבא ממועדון מכבי תל אביב, שהיו כדורסלנים במקור. הקים ואימן גם את קבוצת הכדוריד של מכבי פתח תקווה.
הטרוסקסואליות

הטֶרוסקסואליות (הלחם בסיסים של המילים έτερος (תעתיק: הטרוס מיוונית: שונה) ו-sex (תעתיק: "סקס"; מלטינית: מין); כלומר, "מין שונה") היא נטייה מינית של אדם לבני המין השני. זו הנטייה המינית הרווחת, המאפיינת כ-90% מהאוכלוסייה. בדתות שונות, ובהן יהדות אורתודוקסית, לגברים זו הנטייה המינית היחידה שהדת מתירה לממש ביחסי מין.

הטרוסקסואליות

המושג נכנס לשימוש בסוף המאה ה-19, לאחר שהעיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני טבע את המונח "הומוסקסואליות" בפמפלט בשנת 1868. למרות זאת, בשנת 1901 המונח "הטרוסקסואליות" הוגדר במילון דורלנד למונחי הרפואה שפורסם בפילדלפיה, כ"תשוקה לא תקינה או סוטה למין הנגדי". ] גם במהדורת 1923 של מילון ובסטר נותר נוסח דומה. ]
בתחילת המאה ה-20, המונח חדר לאנגלית בעקבות השתרשות המושג בתרבות.] כך בשנת 1934, מילון ובסטר, הגדיר "הטרוסקסואליות" כ"ייצוג של מיניות תקינה בין בני המינים ההפוכים, כמושג נגדי למושג ההומוסקסואליות".

סטרייט

בסלנג שכיח לכנות אדם הטרוסקסואל כסטרייט (באנגלית: Straight, מילולית "ישר"), כנראה כפועל יוצא של הביטוי "to go straight" (מילולית "ללכת ישר"). בין הספרים הראשונים בהם הופיע הסלנג היה ספרו של ג'ורג' ווילאם הנרי משנת 1941. הסלנג הופיע בשיחה של גברים הומוסקסואלים שדנו על הומוסקסואל אשר שינה את העדפתו המינית, חזרה להטרוסקסואלי (כלומר "ex-gay", גיי לשעבר). מאוחר יותר, השימוש הפך לציין הטרוסקסואל פשוטו כמשמעו. בימנו, נותר סלנג, לא דווקא כדי לציין העדפה מינית ש"חורגת מהנורמה", אלא תוצר של שיח-חברתי.
מאחר שמשמעות המילה סטרייט היא "ישר", יש הרואים במונח זה מבזה, שכן הוא מרמז שהטרוסקסואליות היא "ישרה", דהיינו נכונה, ואילו נטיות מיניות אחרות הן "עקומות", דהיינו לא נכונות.
סאדר (כוכב)

תכונות

סאדר הוא על-ענק לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F8 I, מסתו מוערכת בכ-14.5 מסות שמש, רדיוסו כ-180 רדיוסי שמש - כ-0.85 יחידה אסטרונומית, טמפרטורת פניו כ-6,700 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45,500 מעוצמת ההארה של השמש. בשל מסתו הגדולה אורך החיים שלו קצר ואף על פי שגילו מוערך ב-12 מיליון שנים בלבד, הוא כבר נמצא בסוף חייו לאחר שסיים להתיך מימן והוא צפוי להפוך לסופרנובה בתוך כמה מיליוני שנים לכל היותר. בשל מיקומו באזור עשיר באבק של שביל החלב ומרחקו הגדול, נראה שחלק משמעותי של קרינתו מתפזר בדרך ולמעשה בהירותו המוחלטת היא מדרגה סביב 7- ועוצמת הארתו האמיתית היא יותר מפי 50,000 מאשר עוצמת ההארה של השמש.
מדידות רגישות של הספקטרום מראות קווי בליעה רבים של ברזל ושל מתכות נוספות. ניתוח של רוחב הפסים מראה שפני השטח של הכוכב פועמים באופן מורכב בדומה לפעימות של משתנים קפאידיים אך כמעט שאין שינוי בבהירותו הנראית. במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת מסאדר נמצא כוכב כפול עם דרגת בהירות 9, אך ככל הנראה אין קשר בין סאדר ובין הזוג והם נמצאים רק במקרה על אותו קו ראייה.
רכס אוסילינקה

לקריאה נוספת

M. D. Wood and E. L. Terry, Seasonal Movements and Habitat Selection by Woodland Caribou in the Omineca Mountains, North-central British Columbia Phase 1: The Chase And Wolverine Herds (1991-1994), July 1999
ליה נירגד

ביוגרפיה

נירגד, בת להורים יוצאי פולין, נולדה בבלגיה בעת שהות אביה, רם נירגד, כדיפלומט בשירות משרד החוץ בבריסל. גדלה בירושלים והתגוררה בילדותה גם בניגריה, בעת מלחמת ביאפרה, ובארגנטינה, שם שימש אביה כשגריר ישראל.
בגיל 17 חזרה לישראל לטובת גיוס לצה"ל ולאחר שירותה הצבאי כמדריכת גדנ"ע למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה את הלימודים בהצטיינות. לאחר סיום הלימודים זכתה במלגה ללימודי דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' אולם לא ניצלה אותה ובחרה לנסוע לניו יורק, שם נישאה לישראלי שהכירה מתקופת בית הספר בארגנטינה.
לאחר שחזרו ארצה החלה נירגד לכתוב ובמקביל עבדה כמתרגמת בדסק החוץ של ידיעות אחרונות, וכעורכת במוסף הפוליטי של העיתון. בשנת 1991 הוציאה לאור את הרומן הראשון שלה, "כמו בג'מייקה", וכן את ספר הילדים "נשיקה לשפונזה", שתורגם גם לאנגלית. בשנת 1993 יצא לאור הרומן השני שלה, "גוף זר".
בשנת 1994 התגרשה נירגד מבעלה וכעבור שנתיים הכירה את בן זוגה, ד"ר דניאל דור, בלשן ומרצה לתקשורת באוניברסיטת תל אביב. השניים מתגוררים בתל אביב ולהם בת משותפת. בנוסף, לנירגד שתי בנות ולדור בת אחת מנישואיהם הראשונים. אחותה הבכורה היא השחקנית לירון נירגד.
לאורך שנות ה-2000 הוציאה לאור שלושה ספרים, שניים מהם באנגלית. אחד מהם (As high as the scooter can fly) תורגם לגרמנית.
נירגד היא מרצה מן המניין לתרגום ועריכה במכללה האקדמית בית ברל. בין השנים 2010–2012 הייתה ראש ללימודי תרגום במכללה. בנוסף, מקיימת נירגד סדנאות ושיעורים בתרגום ועריכה באופן פרטי.
בשנת 2019 יצא לאור ספרה השביעי, "במקום גרניום".

פעילות ציבורית ופוליטית

משנת 2003 פעילה נירגד בארגון "מחסום Watch" – תנועת נשים ישראליות שהוקמה ב-2001, המתנגדת לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, ולפגיעה בחופש התנועה של הפלסטינים באזור זה, הנגרמת באמצעות מחסומי צה"ל. את רשמיה מהפעילות השבועית בארגון בין נובמבר 2003 למרץ 2004 הפכה לספר בשם "חורף בקלנדיה" שיצא לאור בשנת 2004. הספר תורגם לאנגלית וגרמנית ואף עובד למחזה שעלה בהצגה בישראל ומחוצה לה.
באוקטובר 2011 הקימה, יחד עם בן זוגה, את ארגון "המשמר החברתי", בהמשך למחאה החברתית של 2011 ובמטרה לממש את התובנות החברתיות של המחאה הדוגלת באקטיביזם אזרחי ובלקיחת אחריות האדם על גורלו. הארגון שהוקם כתנועה הפך לאחר חצי שנה לעמותה בה פעילים מתנדבים (כמשקיפים בכנסת) המגיעים לדיונים בוועדות הכנסת השונות הקשורים בצדק חברתי ושוויון אזרחי.
בתככי הרייטינג

עלילת המשחק

במשחק זה השחקן מגלם את אלימלך אגוז, בלש כושל במשטרת אבן יהודה שמגיע לנפוש במלון 'נופי חדרה'. במלון מתארחים כוכבי בידור רבים שמבוססים על אנשים אמיתיים ובכך מוסיפים להיבט הפארודי של המשחק.
המשחק מחולק לכמה ימים, ובלילה הראשון נרצח כוכב הבידור 'גדי שיחון', שהתארח במלון, כשכמעט לכל שאר האורחים במלון יש אינטרס לבצע את הפשע. לאלימלך אגוז יש כמה ימים לפתור את התעלומה ולעצור את הפושע.

לאחר יציאת המשחק

משחק זה, שהיה הראשון של חברת גיליוטין, אמנם זכה באופן רשמי לביקורות צוננות, אך להתלהבות רבה בעיתוני נוער מסוימים, שיצרה מעגל קטן של מעריצים נאמנים, כך שאף שהמשחק לא זכה להצלחה מסחרית, עודדה תגובת הנוער למשחק את יוצריו לפתח במימון עצמי של משחק מחשב נוסף. שני היוצרים כתבו את המשחק לבדם, ויצרו בעצמם את האנימציה, ולאחר מכן שכנעו שחקנים כמו שי אביבי, עמוס שוב, אסי וגורי ודודו זר לדבב את הדמויות בהתנדבות.
לאחר שנה וחצי של פיתוח, הוציאה לאור החברה את המשחק "פיפוש" - שהוא משחק הרפתקאות בלשי הומוריסטי, שהפך ללהיט בתחומו בקרב בני נוער, מכר אלפי עותקים, ועל פי הערכות הותקן אלפי פעמים באופן פיראטי. המשחק "פיפוש" היה הראשון בסדרת המשחקים פיפוש, שכללה 4 משחקים.
דוד אשכנזי

דוד ולדימירוביץ' אשכנזי (ברוסית: Дави́д Влади́мирович Ашкена́зи;‏ 25 בדצמבר 1915 - 19 בפברואר 1997) היה פסנתרן, מלווה ומלחין יהודי-רוסי.

חייו

אשכנזי נולד בניז'ני נובגורוד. הוא למד נגינה בפסנתר בקולג' המקומי למוזיקה ובקונסרבטוריון של מוסקבה. הוא עבד כמלווה עם כמה זמרי פופ סובייטיים נודעים, בהם איזבלה יורייבה, קלודיה שולז'נקו, ליודמילה זיקינה, מרינה גורדון, ואדים קוזין, מארק ברנס, יוסיף קובזון ועוד.
בשנת 1996 הוכרז אשכנזי כ"אמן העם של רוסיה".
בשנת 1964 ניגן עם הכנר נחום לאטונסקי בפרק של הסרט "צמיד הנופך", עיבוד לנובלה המפורסמת באותו שם מאת אלכסנדר קופרין. הוא כתב מוזיקה לשירו של יעקב פולונסקי, "בעת חזות קשה של פרידה", שזכה לביצוע של זמרים רבים.
דוד אשכנזי היה אביו של הפסנתרן והמנצח המפורסם ולדימיר אשכנזי וסבו של הפסנתרן ולדימיר סברדלוב אשכנזי.
הוא נפטר ב-19 בפברואר 1997 במוסקבה, רוסיה.
קוגל

קוגל (בהגיית יוצאי גליציה ופולין: קיגל) היא פשטידה נפוצה בקרב יהודי אשכנז ומזרח אירופה. לקוגל גרסאות רבות מרכיבים שונים, בדרך כלל על בסיס תפוחי אדמה או אטריות. המכנה המשותף של כל הסוגים הוא המנהג לבשל את הקוגל בסיר, או תבנית ברזל, בעיקר חד פעמית, שניתן להניח על פלטת שבת.

אטימולוגיה

מקור השם קוגל הוא במילה הגרמנית 'Kugel' שפירושה כדור, והוא נקרא כך על שם צורתו של הקוגל הנאפה בדרך כלל בתוך סיר עגול.
באטימולוגיה העממית מקובל שמקור השם הוא בשיבוש המילה העברית 'כעיגול'.

הקוגל במנהגים ובפולקלור

הקוגל נחשב באופן מובהק למאכל של שבת. בין השאר, הטעם לכך היא שניתן להשאירו על גבי פלטת שבת מיום שישי כיום מקובל בקהילות שונות לאכול את הקוגל בקידושא רבא לאחר תפילת שחרית בשבת בבית כנסת, מפני שהאוכלו יוצא ידי חובת קידוש במקום סעודה מבלי להתחייב בנטילת ידיים ובברכת המזון.
הקוגל מהווה מאכל מרכזי הנאכל במסגרת הטיש ביהדות החסידית. כך למשל מיוחסת לרבי מקומרנה האמרה "מי שלא אוכל קוגל בשבת, יש לחשוש ליהדותו".
אימרה חסידית נוספת מתארת את הקוגל כ"בוכה כלאה, יפה כרחל, טוב כיעקב ואדום כעשיו".
מנהג חסידי נוסף הוא לאכול קוגלים כמספר ספרי התורה המוצאים באותה שבת (היינו בשבת ראש חודש נאכלים שני קוגלים).
קיים מנהג לאכול בשבת זכור ארבעה סוגים של קוגל, בהתאם לראשי התיבות: "עמלק": עפל (ביידיש: תפוחי עץ), מעהל (ביידיש: קמח), לוקשן (ביידיש: אטריות) וקרטופל (ביידיש: תפוחי אדמה). ובכך לקיים את מצוות זכירת מעשי עמלק, או מחיית זכר עמלק על ידי אכילת הקוגלים.
אולימפיק ליון

היסטוריה

קבוצת הכדורגל הוקמה לראשונה ב-1896 בשם ראסינג קלוב דה ליון. ב-1910, המועדון זכה באליפות צרפת לראשונה. לאחר שנים רבות של חילוקי דעות לגבי ורצון עז להפוך את הקבוצה למקצוענית, שכן המועדון השתייך דאז לאוניברסיטה של ליון. ב-3 באוגוסט 1950, כמה אנשי כדורגל מליון פיצלו את המועדון מראסינג קלוב דה ליון והקימו את אולימפיק ליון. לאחר הפיצול, אולימפיק ליון עברה לשחק באצטדיון סטאד דה ז'רלן ושיחקה את משחקה הראשון ב-26 באוגוסט באותה שנה, נגד ס.א. פאריס, אותה הביסה בתוצאה 3-0 לעיני כ-3,000 צופים. בעונה הראשונה של המועדון, הוא זכה באליפות ליגת המשנה, ועלה לליגה הראשונה בצרפת.
בעונת 1963/64, זכתה ליון לראשונה בתולדותיה בגביע הצרפתי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר נגד בורדו. כעבור שלוש שנים, זכתה ליון בפעם השנייה בגביע הצרפתי, כאשר הפעם ניצחה 3-1 את סושו. ב-1972/73 השלימה זכייה שלישית ב-9 שנים, כאשר גברה במשחק הגמר על נאנט בתוצאה 2-1.
ביוני 1987, המועדון נרכש על ידי איש עסקים ממחוז רון, ז'אן-מישל אולס, שרכש את השליטה הבלעדית במועדון במטרה לבסס אותו בליגה הראשונה בצרפת ולהפוך אותו למועדון מצליח בכדורגל הצרפתי. התוכנית השאפתנית שלו, שכונתה "OL-Europe", הייתה לחזור לליגה הראשונה בצרפת, ליגה 1, ולהעפיל למפעלים האירופיים תוך 4 שנים. אולס החזיר למועדון שני שחקני עבר בתפקידים מקצועיים - ריימונד דומאנק כמאמן, וברנאר לקומב כמנהל ספורטיבי. בעונה הראשונה של שניהם במועדון והשנייה בלבד של אולס, הקבוצה זכתה באליפות ליגת המשנה והעפילה חזרה לליגה 1. שתי עונות לאחר מכן, ליון סיימה שישית בטבלה והעפילה לגביע אופ"א. לאחר מכן, דומאנק לא הצליח לרשום הצלחות נוספות בתפקיד המאמן והוחלף על ידי שחקן העבר ז'אן טיגנה, שהוביל את הקבוצה לעונה מרשימה ב-1994/95, בה היא סיימה שנייה בטבלה.
בתחילת המילניום החדש, ליון החלה להצליח יותר ויותר בכדורגל הצרפתי. המועדון ביסס את עצמו כחזק ביותר בצרפת, והחל מעונת 2001/02 זכתה הקבוצה בשבע אליפויות רצופות. עד עונת הכדורגל 2018/19 היה זה שיא שיא אירופאי שנשבר לאחר שקבוצת הכדורגל האיטלקית יובנטוס השלימה זכייה שמינית ב סרייה א'. בעונת 2009/2010 העפילה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה לשלב לחצי גמר ליגת האלופות, שם הפסידה 4:0 לבאיירן מינכן בסיכום שני המשחקים.
אריסטיד ברואן

תולדות חייו

לואי ארמאן אריסטיד ברואן (Louis Armand Aristide Bruand) נולד למשפחה בורגנית בכפר סמוך לאורליאן. ב-1866, בגיל 15, עזב את בית אביו ועבר למונמארטר וב-1870 התגייס ללחום כחייל במלחמת פרוסיה-צרפת. אחד מכשרונותיו היה להקשיב לשיחות חולין שהתנהלו סביבו ולהלחינם לכדי סיפור-בשיר, לרוב שנון ובעל עוקץ פוליטי. הוא החל להופיע עם יצירותיו אלה בקפה-קונצרט (cafe-concerts, בית קפה עם הופעה מוזיקלית) שונים, עד שקיבל מעמד של מופע קבוע במועדון "החתול השחור" (Le Chat Noir) למרגלות גבעת מונמרטר. לבושו הקבוע כלל מגפיים גבוהים שחורים, מכנסיים שחורים וכובע שחור, עם חולצה אדומה וצעיף אדום, כפי שתיעד אותו הצייר אנרי טולוז לוטרק, שהיה אחד מבאי לז אמבסאדר, אחד המועדונים שבהם הופיע.
ב-1885 רכש את הבית בשדרות רוששואר (Boulevard de Rochechouart) ‏84, בו פעל "החתול השחור" (שהתרחב ועבר למקום אחר) ופתח מועדון משלו, בשם Le Mirliton (החלילית). מועדון זה הצטיין בהעלאת מופעים בוטים של הקראת שירה מודרניסטית חתרנית, הן פוליטית והן מבחינה מוסרית. הזמרים המופיעים, ובראשם ברואן עצמו, לא היססו להטיח בקהל מילים ולתאר סיטואציות מיניות ופליליות, כולל הטחת עלבונות אישיים בקהל, במסגרת של אלתור זועם וביקורתי (בדומה לסטנד-אפ). בפרט נועד הדבר על מנת להלעיג על בני המעמדות הגבוהים שפיתחו מנהג לבלות באזורי העוני והזנות של מונמרטר ופיגאל ("slumming"). כנהוג במועדוני הקברט של התקופה, ברואן הוציא לאור כתב עת ששמו כשם המועדון שלו, שהכיל את תמלילי השירים והמערכונים שהועלו על הבמה ואף אירח כותבים לטורים אישיים בנושאים שונים. כן הוציא לאור אנתולוגיות של שירה עממית, בהן שילב משיריו המקוריים.
מבחינה פוליטית נטה ברואן לימין השמרני, היה מתומכיו של ז'ורז' בולנז'ה ותקף את הרפובליקה השלישית מימין. כמו כן היה אנטישמי ארסי למדי.
שירים שכתב וביצע זכו לביצוע מחודש, בעיקר על ידי אדית פיאף.
תרנגולות כחיות מחמד

גידול תרנגולות כחיות מחמד הוא החזקה של תרנגולות או תרנגולים בחצר הבית או בתוכו, לשם צרכים שאינם כלכליים בלבד. הסיבות לכך יכולות להיות פרגמטיות כגון אספקת ביצים שוטפת, חינוך לאהבת בעלי חיים, דישון הקרקע וכיוצא באלה; או לא תועלתניות כגון גידול תרנגולות לשם הנוי בלבד. ברוב המקרים, אדם המגדל תרנגולות בחצר ביתו, צורך את הביצים שהן מטילות.

רקע

על ידי האכלת יד וטיפול נכון, ניתן להרגיל תרנגולות לקרבת בני אדם. גם ההתנהגות הכוחנית האופיינית לתרנגולים זכרים ניתנת למיתון על ידי טיפול נכון. גזעים כגון משי וגזעי בנטם הם לרוב כנועים וצייתנים, ולכן הם אידיאליים לגידול בקרבת ילדים וטף.
במדינות מסוימות באסיה ישנה מסורת ארוכת שנים של החזקת תרנגולות מגזעים מקומיים, בעלות ניצוי מרשים (דוגמת גזע המשי, קוצ'ין ועוד), למטרות נוי. במאה ה-19 גזעים אלה הובאו לבריטניה ולארצות הברית, ושם פותחו גזעים חדשים, שהתבססו על הגזעים האסיתיים.
מרינה צבטייבה

ביוגרפיה

נולדה במוסקבה למשפחת אנשי תרבות ואמנות. התייתמה מאמה בגיל 13. למדה במוסקבה, לאחר מכן בשווייץ, גרמניה וצרפת.
ספר שיריה הראשון "אלבום ערב" (1910) משך את תשומת לבו של המשורר והמבקר הספרותי מקסימיליאן וולושין. וולושין הזמין את צבטייבה לביתו בקוקטבל שבקרים, בו נהג לארח אנשי תרבות ואמנים.
בקוקטבל צבטייבה הכירה את סרגיי אפרון, לו נישאה ב-1912. צבטייבה נשארה עם אפרון במשך כל חייה, על אף מערכות היחסים הרבות שניהלה (שהמרכזית בהן הייתה מערכת יחסים לסבית מורכבת ומלאת תשוקה עם המשוררת סופיה פארנוק).
ב-1914 בעלה התנדב לצבא הרוסי, לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 הצטרף אל הכוחות הלבנים. צבטייבה חייתה לבדה במוסקבה, סבלה ממחסור חמור, איבדה את הקטנה מבין שתי בנותיה.
ב-1922, לאחר שנודע לה שבעלה בחיים, יצאה אליו לברלין. לאחר מכן הזוג חי בפראג, וב-1925, לאחר הולדת בנם, הם עברו לפריז.
בשנות ה-30, בעלה של צבטייבה שינה את דעותיו הפוליטיות, החל לתמוך בברית המועצות ואף סייע לפעילות הריגול של ה-נ.ק.ו.ד.. ב-1937 הוא הואשם בכך שלקח חלק בהתנקשות בסוכן סובייטי לשעבר, נאלץ לעזוב את צרפת ושב לברית המועצות. עקב כך, צבטייבה הוחרמה על ידי קהילת המהגרים הרוסים בפריז.
ב-1939 היא שבה לברית המועצות בעקבות בעלה. אולם אלה היו שנות הטיהורים הגדולים של סטלין ומשפחתה של צבטייבה לא נמלטה מהם - בעלה נעצר ונורה, בתה נעצרה והייתה בכלא במשך 8 שנים.
עם כניסתה של ברית המועצות למלחמת העולם השנייה, ב-1941, צבטייבה ובנה פונו ליילבוגה שבטטרסטן. כל נסיונותיה להשיג עבודה נכשלו, ומתוך יאוש היא איבדה את עצמה לדעת בתלייה. נקברה ביילבוגה, אולם מקום קבורתה המדויק איננו ידוע.

יצירה

שירתה של צבטייבה מאופיינת במתח רומנטי, אינטנסיביות לשונית (מה שעושה אותה לקשה מאוד לתרגום), אקספרסיביות גבוהה.
המוטבים הרווחים בשירתה הם הבדידות, הטרגיות שבאהבה, הקונפליקט בין השגרה לבין חיי הנפש, מקומו של המשורר כנביא המנודה מן החברה.
צבטייבה כתבה שירים קצרים ומחזורי שירים רבים, שרק חלק מהם פורסמו באוספים שיצאו בחייה. כמו כן כתבה מספר פואמות - חלקן מבוססות על מוטיבים הלקוחים מן הפולקלור הרוסי ("מלך-בתולה", 1922; "הנער", 1924) והאירופאי ("לוכד החולדות", 1925), עלילותיהן של האחרות לקוחות מחייה שלה ("פואמת ההר" ו"פואמת הסוף", 1924).
בנוסף לכך, כתבה מספר מסות ומאמרים על שירה ומשוררים בני זמנה, ועל יצירתו של פושקין שהיה נערץ עליה (היא אף הקדישה לו מחזור שירים).
מישל רו

מישל רו (בצרפתית: Michel Roux; נולד ב-19 באפריל 1941) הוא שף ומסעדן צרפתי שעובד בבריטניה.

ביוגרפיה

רו נולד בכפר שבחבל בורגון, הוא עבר עם משפחתו לפריז אחרי מלחמת העולם השנייה, הם הקימו שרקוטרי (מעדניית בשרים). בהיותו בן ארבע עשרה הוא נעשה פטיסייה (שף קינוחים), ואחרי כן הלך בעקבות אחיו הבכור אלברט לעבוד בפריז כשף.
כשאלברט עבר ללונדון, מישל נסע בעקבותיו, וב-1967 הם פתחו את מסעדתם הראשונה, "לה גאברוש", שהייתה למסעדה הראשונה בבריטניה שזכתה בכוכב, שני כוכבים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. ב-1972 הם פתחו את "ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר, שזכתה אף היא בשלושה כוכבים במדריך המישלן.
מישל זכה בפרס Meilleur Ouvrier de France לשף מאפים ב-1976 ונבחר לחבר במסדר האימפריה הבריטית לצד אחיו אלברט ב-2002 והוא זוכהו של פרס ניו יורק למצוינות של המרכז הבינלאומי (The International Center in New York's Award of Excellence).
במשאל בבריטניה שביצע כתב העת לאירוח Caterer and Hotelkeeper ב-2003, נבחרו מישל ואחיו אלברט כשפים המשפיעים ביותר בבריטניה. אלן רו, בנו של מישל רו, מנהל כעת את ווטרסייד אין בבריי. את מסעדת לה גברוש מנהל כיום מישל רו הבן, בנו של אלברט רו.
"ווטרסייד אין" היא מסעדה השוכנת בבית מלון בוטיק המשתייך לרשת רלה א שאטו שגם הוא בבעלות רו והיא מחזיקה היום (2011) בשלושה כוכבים במדריך המישלן. לה גברוש מחזיקה היום (2011) בשני כוכבים במדריך המישלן ונכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
האחים אלברט ומישל רו זכו בפרס על מפעל חיים ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2006.
מבחן MMPI

מבחן MMPI‏ (Minnesota Multiphasic Personality Inventory) או שאלון האישיות הרב שלבי של מינסוטה הוא מבחן אישיות למבוגרים בפסיכולוגיה קלינית.
המבחן פותח בשנות ה-40 של המאה ה-20, על פי קריטריון אמפירי על ידי החוקרים האת'וויי (S. R. Hathaway) ומקינלי (J. C. McKinley) מאוניברסיטת מינסוטה. השאלון נועד לגלות פסיכופתולוגיות או הפרעות בולטות בהתנהגות, ומיועד לבוגרים מעל גיל 18. בהמשך פותח השאלון ונוצרו מספר גרסאות שלו. בשנת 1984 בוצע מחקר השוואתי עם מבחן הצבעים של לישר שהצביע על חוסר התאמה בין התוצאות. ב-1989 נערך עדכון במבחן, שנקרא MMPI 2, וב-2008 נערך עדכון נוסף, שנקרא MMPI 2 RF.

העברה

המבחן לא מיועד ככלי יחיד לאבחון והערכה פסיכולוגית, ויכול לשמש רק במשולב עם כלים פסיכולוגים נוספים.
במקור המבחן מועבר כשאלון מודפס בו מסמן הנבדק את תשובותיו בעיפרון/עט, אך כיום ניתן לעשות אותו גם במחשב. זמן העברת המבחן הוא בין שעה לשעה וחצי; לא חייבים לסיים את ההעברה באותו יום, אך במידה והוא פוצל יש להעביר אותו תוך ארבעה ימים. יש להעביר את המבחן במקום שקט ונוח. ניתן להעבירו באופן יחידני או קבוצתי, נמצא כי אין לצורת ההעברה השפעה על התוצאות.
המבחן נוצר בהתאם לנורמה המקובלת בחברה המערבית, ולכן הוא לא מומלץ לשימוש כאשר המוצא התרבותי של הנבדק שונה מהותית מכך. גורמים נוספים העלולים להשפיע על הביצוע הם קשיי למידה, שימוש בסמים, בעיות ראיה וכדומה; הבוחן מבקש מהנבדק לציין בפניו לפני ההעברה אם קיימים קשיים כאלו.

פריטי המבחן

פריטי המבחן מחולקים לעשר קטגוריות, שפותחו על פי קריטריון אמפירי, כך שנוצרים סולמות קליניים. כמו כן המבחן כולל סולמות תוקף, המסייעים לעמוד על יחסו של הנבדק למבחן (למשל, האם הוא נוטה לשקר בתשובותיו).
בור

בּוֹר הוא חלל בקרקע, טבעי או מעשי ידי אדם. חפירת בורות נחשבת למלאכה קשה, בעבר התבצעה באמצעות את או מעדר. בתחום החקלאי נחפרים בורות לשם נטיעת עצים וכן עבור אגירת מים. בתחום הבנייה נחפרים בורות גדולים על ידי מחפרון לשם יציקת יסודות או יצירת חללים תת-קרקעיים כגון חניון תת-קרקעי או בונקר. בורות יכולים להווצר גם בדרך של קידוח (כגון קידוח נפט) או קידוח למטרות מחקר מדעי וכן לצורך קבורה. בור יכול להווצר באופן טבעי כחלק מתהליכים קארסטיים של המסת סלע משקע או קרקע מלחית (בולען). בור פתוח ברשות הרבים מהווה סכנה ועל כן יש לסגור אותו, לגדר אותו ולשלטו בשלטי אזהרה. 
בהלכה, מושג הבור הוא אב-טיפוס לכל מִפגע דומם הנמצא ברשות הרבים, שבני אדם או בעלי חיים ההולכים שם עלולים להיפגע ממנו.  
הבור הטבעי העמוק ביותר הוא חלל קארסטי בעומק 516 מטרים בקרואטיה, שהתגלה באקראי ב-2004.
הבור העמוק ביותר מעשי ידי אדם הוא הקידוח הסופר-עמוק בחצי האי קולה שברוסיה, המגיע לעומק של 12,262 מטר. הבור נכרה בשנת 1989, והוא, נכון לשנת 2017, עדיין הבור המלאכותי העמוק ביותר עלי אדמות.
מורית

מאפיינים המשותפים למינים השונים

כמעט כל המינים קטנים מאוד, ויש נמלים בוגרות מהסוג שגודלן אינו עולה על מילימטר וחצי. בנוסף, כמעט כל המינים הם אוכלי כל. שתי עובדות אלו הובילו לכך שמינים רבים הם מזיקים הפולשים למשכנות האדם.
ריבוי מלכות בקן אחד גם הוא תופעה רווחת מאוד אצל מיני המורית השונים, אם כי נדירה יחסית אצל כלל הנמלים.
לכל הנמלים מסוג זה יש עוקץ פעיל, אם כי לא מזיק או מסוכן לבני אדם.
הקו המבדיל בין מוריות לנמלים אחרות מאותו שבט אינו מוגדר לחלוטין. מירמקולוגים רבים סבורים שיש לאחד את הסוג עם סוגים אחרים כמו Anillomyrma ו-Megalomyrmex. בישראל אין נמלים ידועות מסוגים אלה.