google/wiki40b huggingface dataset:
ביל ווקר

ביוגרפיה

ווקר נולד בפיירבנקס שבאלסקה, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. הוא למד לתואר ראשון במשפטים בקולג' לואיס & קלארק (Lewis & Clark College) שבאורגון. ב-1978 נבחר לראשות עיריית ואלדז, עיירה קטנה במרכז אלסקה, ושירת בתפקיד זה למשך שנה. לאחר מכן המשך לשרת כחבר במועצת העיר ולבסוף כתובע הכללי של העיר וכאחראי על התחום המשפטי ברשות הגז של אלסקה.
בתחילת דרכו הפוליטית היה חבר ווקר במפלגה הרפובליקנית, ואיתגר את המושל המכהן שון פארנל בפריימריז הרפובליקנים, אך לא גבר עליו וקיבל רק 34% מן הקולות. הוא התמודד גם בבחירות למושל ב-2014 כשהפעם רץ כעצמאי. תחילה עמדו במרוץ למושל שלושה מועמדים: המושל הרפובליקני המכהן, ווקר ומועמד המפלגה הדמוקרטית. בספטמבר 2014 הודיע ווקר, במסיבת עיתונאים משותפת עם המועמד הדמוקרטי בריאן מאלוט, כי החליטו השניים על ריצה משותפת בבחירות, כשווקר מועמד למושל ומאלוט לסגן המושל. בסופו של דבר, גבר ווקר על המושל המכהן בבחירות הכלליות בנובמבר 2014, לאחר מרוץ צמוד.
ב-1 בדצמבר 2014 הושבע לתפקידו כמושל אלסקה. במהלך כהונתו, ביולי 2015, השתמש בסמכותו והרחיב את המדיקייד (שירותי בריאות עבור אוכלוסיות עניות), כך שאזרחי המדינה זכאים מעת זו להטבות פדרליות כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה. ב-16 באוקטובר 2018, התפטר מתפקידו סגן המושל ביירון מאלוט, לאחר שלטענתו העיר הערות לא הולמות כלפי אישה. שלושה ימים לאחר מכן הודיע ווקר כי משהה את מסע הבחירות מחדש שלו לתפקיד מושל, ועל תמיכתו במועמד הדמוקרטי, מארק בגיץ'. ב-3 בדצמבר סיים באורח רשמי את תפקידו, והוחלף במייק דאנליבי הרפובליקני.
ווקר מתגורר עם אשתו באנקורג', ואב לארבעה ילדים.
תגובת סבטייה

תגובת סבטיֶיה (Sabatier) היא תגובה כימית שהתגלתה על ידי הכימאי הצרפתי פול סבטייה, ונקראה על שמו.
בתגובה זו מגיב מימן עם פחמן דו-חמצני בטמפרטורה ולחץ גבוהים, ובנוכחות זרז ניקל, ליצירת מתאן ומים. זרז יעיל יותר לתהליך הוא רותניום על אלומינה.
התיאור הכימי של התהליך: CO₂ + 4H₂ → CH₄ + 2H₂O
הוצע כי תגובה זו יכולה לסייע לחקר המאויש של מאדים. זאת על ידי נשיאת מימן מכדור הארץ למאדים, שם יוגב עם פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה המאדימית, ליצירת מתאן שישמש כדלק טילים. דבר זה יוביל לחסכון משמעותי במשקל אותו תצטרך לשאת החללית למאדים, ובכך לחסכון בעלות.
תיאטרון מקסין אליוט

תיאטרון מקסין אליוט (אנגלית: Maxine Elliott Theatre) היה תיאטרון אשר מוקם מערב לרחוב 39 בין ברודוויי לשדרה השישית בניו יורק. נבנה בשנת 1908, ונהרס בשנת 1960, התיאטרון עוצב על יד הארכיטקט בנג'מין מרשל, מחברת מרשל ופוקס משיקגו.
התיאטרון נקרא כשמה של השחקנית האמריקאית מקסין אליוט (Maxine Elliott), אשר רכשה את הקרקע לתיאטרון מלי שוברט, וקראה לתיאטרון בשמו. לי שוברט מכר לה את הקרקע בתמורה ל50 אחוז מהבעלות על התיאטרון כך שבתחילה היו למקסין ולי שוברט 50 אחוז מהבעלות על התיאטרון, בהיותה מנהלת התיאטרון הייתה מקסין לאחת ממנהלות התיאטרון היחידות בארצות הברית של אותה תקופה, אשר רובם ככולם היו גברים באותה תקופה. מקסין אליוט החכירה את התיאטרון לתיאטרון פדרלי בשנת 1936, באותה שנה הוא נסגר על ידי הממשלה במהלך הפקה של העריסה תתנענע (The Cradle Will Rock) של אורסון וולס.
בשנת 1941 נהפך התיאטרון, לתחנת רדיו, ובשנת 1949 הוא נהפך לסטודיו טלוויזיה, שם שודרו התוכניות הראשונות של אד סאליבן, המופע של אד סאליבן אשר כונתה אז "Toast of the Town". בשנת 1956 מכרו היורשים של מקסין הליוט את חלקם בתיאטרון למשפחת שוברט, אשר בתורם מכרו את התיאטרון. התיאטרון נהרס בשנת 1960. התיאטרון אשר נבנה באזור תיאטראות משגשג, והיה למבנה היחיד של ברודוויי מתחת לרחוב 41.
התיאטרון אירח במהלך קיומו הפקות ומחזות רבות הכוללות בין היתר הצגות ומחזות של ג'ורג' ברנרד שאו, ג'ון מילינגטון סינג, ליידי אוגוסטה גרגורי, לורד דונסאני, ליליאן הלמן וסומרסט מוהם. רק שלוש מהפקות התיאטרון היו קומדיות מוזיקליות.
עומס תנועה

עומס תנועה (או גודש תנועה לפי האקדמיה ללשון העברית) הוא דפוס תנועה בכביש המתאפיין במהירויות נמוכות של כלי הרכב הנעים בכביש, הארכת זמני הנסיעה והגברת הצפיפות של כלי הרכב לאורך קטע כביש נתון. עומס תנועה מתרחש כאשר הדרישה לשימוש בכביש עולה על קיבולת התנועה של הכביש. בעת עומס תנועה קיצוני עשויה תנועת כלי הרכב לעצור כליל, מצב המכונה "פקק תנועה".

בישראל

עם השנים, בעקבות עליית כלי רכב רבים חדשים לכביש (בשנת 2016 לדוגמה נקבע מספר שיא של כ-286 אלף מסירות כלי רכב חדשים), קיימת עלייה מתמדת בעומסי התנועה. במרץ 2018 פרסם ה-OECD כי פקקי התנועה בישראל גבוהים פי 3.5 מהממוצע במדינות הארגון, וכי הפקקים בישראל הם הגרועים ביותר במדינות החברות בארגון.
בשנת 1951 היו בישראל 34,103 כלי רכב פרטיים ובשנת 2017 עלה מספרם ל-2,857,000, וקצב העליה צפוי לעמוד על 4% בשנה. כך ב-1951 היחס בין כלי רכב פרטיים לאוטובוס עמד על 1:6 ואילו בשנת 2019 היחס עלה ל-1:136ה.
לפי פרופסור עומר מואב "הגודש בכבישים גורם להפסד של כ-50 מיליארד שקל מהתוצר השנתי של ישראל" ולפי משרד האוצר הנזק הכספי מתחילת 2018 ועד אוקטובר 2019 נזקי הגודש הם כ-35 מיליארד שקל בשנה והסכום צפוי להיות כפול עד-2040.
קרולינה גומס

ביוגרפיה

גומס נולדה בסנטיאגו דה קאלי. ב-1993 זכתה בתואר "מיס קולומביה", ובתחרות מיס תבל 1994 נבחרה לסגנית הראשונה. היא אוחזת בשיא של הניקוד הגבוה ביותר על שמלת ערב בהיסטוריה של התחרות.
היא עבדה כדוגמנית באיטליה ובמיאמי. היא החלה להנחות בקולומביה תוכנית אירוח הנקראת "כוכבים", בה מראיינים ידוענים שונים.
ב-2004 החלה להופיע באופרת סבון במדינתה.
ב-2010 שיחקה בשני פרקים של הגרסה הקולומביאנית של הסדרה עקרות בית נואשות, ובאותה שנה החלה לשחק בתפקיד הראשי בגרסה הקולומביאנית של הסדרה האנטומיה של גריי, בתפקיד המקביל לד"ר אדיסון מונטגומרי אותה מגלמת קייט וולש. 
שיחקה בסרטים "האחד הנבחר" לצד סטיב בושמי ו-"Greetings to the Devil" לצד אדגר רמירס. בשנת 2017 שיחקה בקומדיה האמריקאית "רשת חברתית". באותה שנה החלה לשחק בטלנובלה האמריקאית "דם מאדמתי" (Sangre de mi tierra), שבוטלה לאחר 59 פרקים.
מלמד בקר

מלמד או למד הוא כלי שבעזרתו מכוון רועה צאן או בקר את הכבשים, הפרות והעיזים.  באמצעות המלמד מכוונים את הבהמה כדי שתחזור למסלול או מזרזים אותה. בעבר הכלי היה בנוי כמקל אליו מחובר וו מתכת חד ומעוקל שנקרא "דרבן". בחקלאות התעשייתית נפוץ השימוש בשוקר חשמלי שהחליף את מלמד הבקר המסורתי, וכן בצינורות גומי או פלסטיק.

כיום

בימינו השם מלמד אינו נפוץ. נהוג שימוש בצינורות גומי או מקלות פלסטיק איתם הרפתן מכה את הבהמה או מתופף על קורות המבנה כדי להאיץ בה. ברפתות חלב ובתי מטבחיים, וכן בעת הובלת בעלי חיים,  נפוץ השימוש בשוקר חשמלי. השימוש בו נעשה כאשר הפרה או העגל ממאנים או פוחדים להתקדם, או כשהם רובצים ואינם יכולים לקום. מכת החשמל מכאיבה מאד ומדרבנת אותם להתקדם.
המקל הוא גם אמצעי בטיחותי, כי כאשר הרועה הולך מאחורי פרה ומנסה להאיץ בה ללא מקל, הוא עלול להתקרב אליה כדי לדרבנה בכפות ידיו וכך להמצא קרוב מדי ולהסתכן בקבלת בעיטה.
ברפתות החלב קיים גם "כלב חשמלי" שהוא מתקן נייח שמכוון את הפרות לתוך מכון החליבה על ידי שוקים חשמליים חלשים יותר.

טריוויה

מלמד הבקר מופיע בתנ"ך, עמו למשל הרג שמגר בן ענת 600 פלשתים. 
האות העברית ל', ה-L הלטינית וה-Λ היוונית התפתחו כולן מהירוגליף שמקורו בציור למד בקר.
ישראל איסרלן

תרומת הדשן

רבי ישראל נתפרסם בעיקר על ידי ספרו "תרומת הדשן" שמקבץ 'תשובות' שכתב בהלכה. שם הספר שאול מן המושג ההלכתי תרומת הדשן, ומציין את מספר התשובות שבחלקו הראשון של הספר - 354, בגימטריה דש"ן. 
כאמור חלקו הראשון של הספר מכיל תשובות בהלכה שכתב לשאלות שנשאל, אמנם לדעת הרבה פוסקים שחיו אחריו, השאלות להם כתב את התשובות, לא נשאלו כלל על ידי אנשים, אלא ר' ישראל הוא זה שהמציא את השאלות כדי לענות עליהן תשובות, תוך כדי בירור הלכתי יסודי בנושא הנדון, אמנם דעה זו הופרכה עם הדפסתו של הספר "לקט יושר". 
חלקו השני של תרומת הדשן נקרא "פסקים וכתבים" וכולל 267 פסקי הלכה, שנלקטו ככל הנראה על ידי תלמידיו.
בשו"ת 'תרומת הדשן' מועלות שאלות שונות שלא התעוררו בספרות השו"ת עד אותו זמן. דוגמה לכך היא שאלת השימוש בסוכר בחג הפסח, עקב החשש שמעורב בו קמח.
ה'תרומת הדשן' משמש כמקור למנהגים רבים המקובלים בקהילות אשכנז. הרמ"א מצטט ממנו פעמים רבות בהגהותיו על השולחן ערוך.
קרתאלו

קרתאלו (ביוונית: Καρθάλον, בלטינית: Carthalo‏; 241–264 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי שלחם נגד הרומאים במלחמה הפונית הראשונה.

חייו

הוא נזכר לראשונה באירועי שנת 254 לפנה"ס, אז עמד בראש צי שפשט על אקרגס (אגריגנטום) ובזז אותה ואחר כך הדף התקפה של הצי הרומי על דרפאנה.
ב-249 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחון הקרתגים על הצי הרומי בקרב דרפאנה, הגיע קרתאלו מאפריקה בראש תגבורת המונה 70 אוניות מלחמה. אותה שעה צר הצבא הרומי על ליליבאום, ואדרבעל, המצביא הקרתגי הראשי בסיקיליה, ביקש לנצל את מפלת הרומאים בים כדי להסיר את המצור וההסגר הימי על העיר. הוא הוסיף לציו של קרתאלו 30 מהאוניות שנפלו לידיו בקרב, ושלח אותו לתקוף את השייטת הרומית שנותרה על משמרתה ליד ליליבאום. קרתאלו תקף עם שחר, חלק מהאוניות הצליח ללכוד ואחרות העלה באש.
אחר כך ארב קרתאלו בהראקליה לשיירת אוניות אספקה רומית, שעשתה דרכה מסירקוסאי אל הצבא הצר על ליליבאום, מלווה במעט אוניות מלחמה. כדי להימנע מקרב, תפסו אוניות השיירה מחסה במפרצון סמוך בחסות סלעי החוף, העלו על היבשה את הקטפולטות והבליסטראות ונלחמו באוניותיו של קרתאלו מן היבשה. הוא לכד אוניות אחדות והסב נזקים לאחרות, אך לא הצליח להכריע את אויביו הן בשל לחימתם העיקשת הן בשל הקירבה המסוכנת לחוף. לכן שט עם אוניותיו אל שפך נהר קרוב וחיכה לצאתם לים. שיחק לו מזלו, ובאותו זמן שטה אל ליליבאום שיירת אוניות נוספת, מלווה בצי מלחמתי בפיקוד הקונסול לוקיוס יוניוס פולוס. דבר מסען נודע לקרתאלו, והוא יצא עם אנשיו כדי להשמידן בקרב ימי. פולוס נמנע גם הוא מלחימה, ועגן את אוניותיו בקמארינה ליד חוף סלעי ומסוכן, אליו לא העזו הקרתגים להתקרב. בסערה עזה שהתעוררה אבדו כמעט לגמרי שני חלקי הצי הרומי. קרתאלו ואנשיו, שהכירו את טבע המקום, חמקו מבעוד מועד מן המקום וניצלו.
זמן קצר לאחר מכן הוביל קרתאלו התקפה מן הים על אייגיתאלוס (Aegithallos), כף במערבה של סיקיליה, לא הרחק מליליבאום. המקום נכבש ובוצר על ידי יוניוס פולוס אחרי האסון בקמארינה. קרתאלו הכה את חיל המצב הרומי והכריחו לסגת.
פונקציית הניקוד

תוחלת

תחת תנאי רגולריות מסוימים, התוחלת של פונקציית הניקוד  בהתייחס לתצפית , בהינתן הפרמטר האמיתי , כלומר , שווה ל-0. על מנת לראות זאת נכתוב מחדש את פונקציית הנראות L כפונקציית צפיפות: , ואז:
אם תנאי גזירות מסוימים מתקיימים, אינטגרל זה שווה ל:
מכיוון שהתוחלת של פונקציית הניקוד היא 0 כאמור לעיל, אם נדגום פעם אחר פעם מהתפלגות מסוימת, ובכל פעם נחשב את הניקוד, אז ממוצע ערכי הניקוד ישאף ל-0 כשמספר הדגימות ישאף לאינסוף.
פחמן משודרג

עלילה

הסיפור בנוי בתבנית הקלאסית של בלש אפל, עם כל המוטיבים הקלאסים של הז'אנר: הגיבור נוכרי ומנודה, פושע משוחרר וזר בעיר. הוא מין נֵפֶל, מפסידן שלאף אחד לא אכפת ממנו, ותחושת הניכור שלו מפעפעת לכל אורך הספר.  הוא מחפש תשובות בתחתית בקבוק וויסקי ושואל שאלות עם אקדח. הוא אינו גיבור ומונע על ידי נקמה, תאוות בצע ותשוקה, והגבולות המוסריים שלו נזילים. ולמרות שהוא אנטי גיבור אנחנו מזדהים איתו ורוצים שינצח, אפילו שזה לא יוביל אותו לשום מקום. 
ובתוך התבנית הקלאסית מורגן מוזג תמהיל עתידני סייברפאנקי קשוח משולב בביקורת חברתית נוקבת על מעמדות וכוח. הטכנולוגיה אולי מקדמת בגדול את האנושות, אבל מקדמת בעיקר את העשירים ובעלי האמצעים, וככל שהטכנולוגיה מתקדמת יותר הפער המעמדי מתרחב. ובעולם של פחמן משודרג הפער קיצוני ביותר, מפני שהכסף יכול לקנות מפלט מהמוות, ומי שנשאר בחיים לאורך זמן יכול לצבור עוד ועוד כוח ומעמד ולהגדיל את הפער לממדים כאלה שהוא הופך כמעט לגזע חדש, אבל עם זאת הוא עדיין כבול בכל החולשות האנושיות הרגילות.
הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי טאקשי קובאץ' ששוגר מאות שנות אור לכדור הארץ לפתור תעלומת רצח. אבל קובאץ' אינו בלש או חייל - הוא הרבה יותר מזה. קובאץ' הוא שליח (Envoy) לשעבר, מין סוג של חייל\סוכן סמוי\בריון של חיל החסות\ עם הכשרה ייחודית שמאפשרת לו לתפקד היטב בסביבות לא מוכרות שהוא נזרק אליהן מתוקף תפקידו. העלילה מובילה את הקורא לגלות את העולם ואת העבר של קובאץ' שלב אחר שלב, וכצפוי בבלש אפל שולחת את הגיבור לתהומות רפש אנושי וחברתי, שלו ושל אחרים. לא במפתיע תהליך הגילוי עמוס באלימות וסקס, ומורגן ספג ביקורת רבה על הכתיבה הבוטה והלא מתפשרת של שני האלמנטים הבסיסיים של התודעה האנושית. סצנה קשה במיוחד של עינוי וירטואלי הובילה מבקרים להאשים את מורגן ב-"פורנו עינויים", ועל כך ענה מורגן שהסצנה מבוססת על תאורי עינויים במדינות מוסלמיות מדו"ח של אמנסטני אינטרנשיונל שהרתיחו את דמו.    
ההפרדה בין הנפש לגוף מפעפעת לאורך כל הספר, מהמעבר של התודעה בין גוף לגוף וגם לסביבות וירטואליות. מורגן ממחיש את הניתוק בכך שהוא מתאר פעילויות אנושיות במונחים מכניים ופעולות מכניות במונחים אנושים, ובכך יוצר טישטוש בין העולמות והמשחק בין הניתוק והמיזוג בין הנפש (התוכנה) שרוכבת על הגוף (החומרה) זורק את הקורא ללא הרף לשאלות הפילוסופיות עתיקות היומין של גוף ונפש, והאם באמת ניתן להפריד בין השתיים, ועד כמה הנפש יכולה לשלוט בגוף וכמה הגוף בעצם שולט על הנפש דרך הביולוגיה, בין אם היא ממשית או וירטואלית.
בן ג'ונסון (אתלט)

קריירה

ג'ונסון נולד בפלמוס, ג'מייקה והיגר לקנדה ב-1976.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים ג'ונסון במקום 12 בתוצאה של 10.44 שניות ולא העפיל לשלב הגמר. בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.40 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה ג'ונסון בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.22 שניות, אחרי קרל לואיס (9.99 שניות) וסם גריידי (10.19 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.70 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 37.83 שניות וג'מייקה (38.62 שניות).
בסוף 1984, ביסס ג'ונסון את עצמו כאצן המוביל של קנדה בריצות קצרות וב-22 באוגוסט אותה שנה שיפר את השיא הקנדי ל-10.12 שניות.
באליפות העולם הראשונה באולם שנערכה בפריז, צרפת בינואר 1985 זכה ג'ונסון במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.62 שניות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה (אז ברית המועצות) בשנת 1986 במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.95 שניות, שתי מאיות השנייה משיא העולם של קלווין סמית.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה ג'ונסון במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 9.83 שניות, שיפור של עשירית שנייה, לפני יריבו הגדול קרל לואיס, שהשווה את שיא העולם הקודם (9.93 שניות) וריי סטיוארט מג'מייקה (10.08 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה ג'ונסון נגד האלוף האולימפי מאולימפיאדת לוס אנג'לס, 4 שנים קודם לכן, קרל לואיס. בן ג'ונסון ניפץ את שיא העולם שלו והעמיד אותו על 9.79 שניות, שיפור של 4 מאיות, ומנגד לואיס סיים שני עם תוצאה של 9.91 שניות. לאחר יומיים תוצאת בדיקת הסמים של ג'ונסון נמצאה חיובית לשימוש בסטרואיד אנאבולי בשם Stanozolol. בעקבות הממצאים נלקחה ממנו מידית המדליה האולימפית, נפסלו שיאיו העולמיים, נשללה ממנו מדליית הזהב מאליפות העולם, והוא גורש מהמשחקים האולימפיים.
בתום ההשעייה, ב-1991, ג'ונסון חזר להתחרות ואף הופיע באולימפיאדת ברצלונה ב-1992. הוא העפיל לחצי הגמר, אך לא עלה לגמר לאחר שסיים אחרון במקצה שלו. ב-1993 נמצא שהוא השתמש בטסטוסטרון, והוא הורחק מפעילות פעם נוספת, הפעם לצמיתות. ב-1999 הוא הורשה לחזור להתחרות, לאחר שההשעיה נפסלה מסיבות פרוצדורליות, אך איש לא הסכים להתחרות נגדו.
בשנת 1999 ג'ונסון נשכר על ידי שליט לוב, מועמר קדאפי, כדי לשמש מאמן כושר אישי לבנו של קדאפי, שרצה להיות שחקן כדורגל מקצועי.
עדי קמחי

ביוגרפיה

קמחי נולדה ב-1947 להורים שעלו מסלוניקי שביוון.
לאחר לימודיה התיכוניים, קמחי החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב במסלול מיקרוביולוגיה במסגרת העתודה האקדמית, ולאחר השלמת תואר שני ב-1970, שירתה כקצינה בחיל הרפואה. סיימה את לימודי הדוקטורט (PhD) שלה תחת הדרכתו של יוג'ין רוזנברג  בהצטיינות ב-1977 באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן ערכה את ההשתלמות הפוסט דוקטוריאלית שלה במחלקה לווירולוגיה במסגרת מכון ויצמן למדע.

פעילות אקדמית

חברה במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן, בה כיהנה כראש מחלקה בין השנים 2001–2006.
חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, באקדמיה האירופית לחקר הסרטן ובאקדמיה האירופית למדעים, ובעבר הייתה חברה במועצה להשכלה גבוהה.
התמנתה לתפקיד יועצת הנשיא לקידום נשים והייתה חוקרת אורחת במכון וייטהד (Whitehead Institute) שבקיימברידג', מסצ'וסטס. 
פרסמה 160 מאמרים בעיתונות מהשורה הראשונה ו-22 פרקים בספרים.

תרומתה למדע

קמחי פיתחה שיטה חדשה לאיתור גנים "חבויים", הממלאים תפקידים מרכזיים במסלולי התקשורת הביוכימית ו"שולטים" בצמתים המרכזיים ברשת. שיטה זו קרויה "ברירת נוק-אאוט טכני". שיטה אשר באמצעותה התאפשר גילוי של חמישה גנים המקודדים חלבונים שמכונים DAP , הקשורים לתהליכים גורמי מוות בתאים. פיתוח השיטה וזיהוי הגנים זכו להכרה בין-לאומית נרחבת.
בנוסף פרופ' קמחי הייתה שותפה במחקר אשר גילה כי חלבון האוטופגיה Atg12  מסוגל להיקשר לחלבוני Bcl-2  וכך לקדם מוות באמצעות אפופטוזיס.
מחקר זה גילה בנוסף כי תפקידו של Atg12 באפופטוזיס אינו תלוי בתפקיד שהוא ממלא באוטופגיה, כיוון שתהליכים אלו מבוצעים על ידי אזורים שונים בחלבון.
מחקר זה תרם רבות לחקר הסרטן.
אנדרו ברנסון

מעצרו

ברנסון הוא כומר אוונגלי של כנסיית התחייה של איזמיר, כנסייה פרוטסטנטית קטנה עם כ-25 מתפללים. הוא יליד צפון קרולינה שבארצות הברית, והתגורר בטורקיה במשך 23 שנים.
הוא נעצר באוקטובר 2016 בטיהורים שהתרחשו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה, והואשם שהוא חלק מתנועת ההתנגדות של גולן(Gülen movement) אשר הממשל הטורקי מאשים שהיא תנועת טרור. הוא נעצר יחד עם אשתו, אולם היא שוחררה לאחר 13 יום.
ברנסון הוא אחד מאמריקאים נוספים הנמצאים במעצר בגין האשמות דומות בטורקיה.
במסגרת משפטו מואשם ברנסון שהוא חלק מתנועת טרור. בין האשמות שהועלו נגדו הוא הואשם בהשתייכות לתנועת גולן, וכן בכך שהוא חלק מתנועת מפלגת הפועלים של כורדיסטן שהוצאה מחוץ לחוק בטורקיה. ברנסון היה אמור להשתחרר במסגרת עסקה כוללת בין טורקיה לארצות הברית, שכללה שחרור של 35 אנשים ובהם גם שחרור אזרחית טורקייה שנעצרה בישראל. אולם העסקה קרסה, וב-25 ביוני 2018 שוחרר ברנסון למעצר בית, בזמן שמשפטו ממשיך.

תגובות למעצרו וסנקציות כלכליות

ב-26 ביולי 2018, קרא סגן נשיא ארצות הברית, מייק פנס, לנשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לשחרר את ברנסון, שאם לא כן יעמוד בפני סנקציות משמעותיות.
באוגוסט 2018 הטילה ארצות הברית סנקציות אישיות על שר הפנים ועל שר המשפטים הטורקים. במקביל, הסנאט האמריקאי קידם הצבעה אשר מעכבת העברה של מטוסי F-35 לטורקיה.
ב-10 באוגוסט 2018 הכפילה ארצות הברית את המכס על פלדה המיובאת מטורקיה ל-50% ועל אלומיניום ל-20%, וכתוצאה מכך הלירה הטורקית צנחה ב-40% ביחס לדולר. בתגובה לכך פנה הנשיא ארדואן לעמו וביקש להמיר את הדולרים ואת הזהב ללירה טורקית. בעקבות צניחת הלירה הכריז ארדואן ב-14 באוגוסט על החרמת מוצרים אלקטרוניים מארצות הברית. כמו כן אסר ארדואן על ייבוא טבק ופחם מארצות הברית.
ב-12 באוקטובר 2018 לאחר כשנתיים בהן שהה במעצר, קבע בית המשפט הטורקי כי ברנסון ישוחרר ויחזור לארצות הברית. על ברנסון נגזרו 3 שנות מאסר, אך אלה יקוזזו עם הזמן שכבר ישב בכלא. בכלי התקשורת פורסם כי טורקיה נענתה להסכם עם ארצות הברית בתמורה לכך שממשל טראמפ יקל בסנקציות הכלכליות שהטיל על המדינה, חלקן המכריע בתגובה למעצר והסירוב של טורקיה לשחרר את ברנסון.
יהודה מגידוביץ'

ביוגרפיה

יהודה מגידוביץ נולד בשנת 1886 בעיר אוּמן שבפלך קייב, בדרום–מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לבנימין צבי, כובען, ולרחל, עקרת בית. התחנך ב"חדר". את הכשרתו המקצועית קיבל בבית הספר לאמנות באודסה (1903–1910). תקופת לימודיו התארכה בעקבות הפרעות התכופות שהתרחשו באותה העת והמהפכות הפוליטיות ברוסיה.
עד לעלייתו ארצה עבד מגידוביץ במספר משרדי אדריכלים וקבלנים ברוסיה. בשנת 1919 עלה ארצה באוניה "רוסלאן" (שבהּ עלו עוד מספר אישים ידועים), והתיישב בתל אביב. נתמנה למהנדס העיר הראשון של תל אביב הקטנה, תפקיד שבו שימש בין השנים 1920–1923, וכן היה חבר ועדת בניין ערים הראשונה בעיר.
עסק במקצועו עד שנת 1954, אז לקה בשטף דם במוח. 
התגורר ברח' מוהליבר 23 בתל אביב, בבית אותו תכנן בעצמו ואשר בו גר מ-1922 ועד מותו ב-1961. הבית, שלא היה ברשימת השימור העירונית, נהרס ב-2016, ועל חורבותיו עתיד להיבנות בנין בן שש קומות.
מגידוביץ נפטר בתל אביב בחורף 1961, בגיל 75, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר את שני בניו, רפאל מגידו ואבשלום מגידוביץ, ומשפחותיהם.
בנו המהנדס רפאל מגידו התיישב בנחלה שרכש האב ברמת גן וכהן בתפקיד מהנדס המועצה המקומית בין השנים 1937–1950. בשנים 1939–1940, אז השתלם הבן בארצות הברית, החליף אותו מגידוביץ האב בתפקיד זה.
בשנת 1993 ערך האדריכל גלעד דובשני ספר מקיף, פרי מחקר רחב היקף על פועלו של מגידוביץ ועל תרומתו לעיר תל אביב ולענף הבנייה בארץ.
רשות הפארקים של קנדה

רשות הפארקים של קנדה (באנגלית: Parks Canada Agency; בצרפתית: Agence Parcs Canada) הידועה גם כ"פארקי קנדה" או "פארקס קנדה" (באנגלית: Parks Canada; בצרפתית: Parcs Canada) היא רשות של ממשלת קנדה, תחת המשרד לאיכות הסביבה של ממשלת קנדה.  מטרת הרשות היא להגן ולשמר על אתרי טבע בעלי חשיבות לאומית של קנדה, וכן לעודד מודעות ציבורית (באמצעות הנאה ופנאי של הציבור) לשמירה על אתרי טבע אליה, על מנת להגן עליהם כיום ולמען הדורות הבאים. הרשות מנהלת 42 פארקים לאומיים, 4 שמורות טבע ימיות לאומיות, 167 אתרים היסטוריים לאומיים, פארק לאומי אורבני אחד, ואתר מורשת לאומי אחד. הרשות מנהלת את מרשם האתרים ההיסטוריים של קנדה; בנוסף הרשות מנהלת 5,000 אזורים מוגנים אשר יכולים להפוך בעתיד לשמורות טבע או פארקים לאומיים - בשטח כולל של 1,000,000 קמ"ר (10% משטחה היבשתי של קנדה, ו-1% משטחה הימי). הרשות עובדת יחד עם המועצה לאתרים היסטוריים ואנדרטאות של קנדה, הממליצה על הפיכת אתרים לאתרים היסטוריים לאומיים. 
ברשות עובדים כ-4,000 עובדים, ומשרדי הנהלתה מצויים בעיר גאטינו (Ville de Gatineau) שבפרובינציית קוויבק.

היסטוריה

רשות פארקי קנדה הוקמה ב-19 במאי 1911, כמחלקה של משרד הפנים של הדומיניון של קנדה - והייתה מחלקת הפארקים הלאומיים הראשונה בעולם.
הרשות הוקמה בשנת 1998, תחת המשרד להגנת הסביבה של קנדה. קודם לכן, בין השנים 1966–1978 היו "פארקי קנדה" תחת המשרד לענייני אינדיאנים של קנדה (משרד בממשלת קנדה), ובין 1979–1994 היו פארקי קנדה תחת המשרד למורשת קנדה (משרד בממשלת קנדה), בשנת 1994 עברו פארקי קנדה למשרד להגנת הסביבה, אשר הקימה את הרשות הממשלתית. 

אכיפת החוק

פארקי קנדה מעסיקים שומרי פארקים (Park Wardens), המבצעים פעולות אכיפה, כדי להבטיח את שלומם של המבקרים בפארקים הלאומיים, ולוודא ציות לחוקי הגנת הסביבה. לשומרים סמכויות נרחבות (הם נושאים נשק, ובסמכותם להפעיל כוח על מנת לעצור מפירי חוק).

לקריאה נוספת

• W.F. Lothian, A Brief History of Canada's National Parks
קתדרלת אלבי

היסטוריה

הכנסייה הראשונה באתר נבנתה במאה ה-4 ונהרסה ב-666 בשריפה. הכנסייה השנייה נבנתה ב-920 והוקדשה לססיליה הקדושה, פטרונית המוזיקאים. במאה ה-13 הוחלפה הכנסייה בקתדרלה מאבן ששילבה בין אדריכלות רומנסקית לאדריכלות גותית דרומית. היא נבנתה בשנים 1282-1480 לצד מסע הצלב האלביגנזי. חוץ הקתדרלה עוצב בצורה דמוית-מבצר כדי להביע את כוחה וסמכותה של הכנסייה הקתולית כנגד ה"כפירה" של האלביגנזים.

מבנה

הקתדרלה בנויה בשילוב של אדריכלות רומנסקית ואדריכלות גותית דרומית, המתבטאת יותר בעיצוב הפנים מאשר בעיצוב חוץ המבנה דמוי המבצר.
בחזית המערבית מגדל פעמונים בודד בגובה 78 מטר, שנוסף ב-1492. מתחתיו שער מאת דומיניק דה פלורנס שנוסף בסביבות 1392.
פנים הקתדרלה מפותח ועשיר הרבה יותר מחוץ המבנה הפשוט ודמוי המבצר. בית המקהלה המרכזי, ששמור לחברי המסדר הדתי, מופרד מהספינה הראשית על ידי סורג מקושט ובו פיתוחי אבן עדינים לצד פסלים צבעוניים.
מתחת לעוגב נמצא פרסקו המתאר את יום הדין, המיוחס לאמנים פלמים לא-ידועים, שבמקור כיסה 200 מ"ר אך מאוחר יותר הוסר חלקו המרכזי.
קמרונות המבנה מצוירים בציורי פרסקו מהרנסאנס ומהווים את האוסף הגדול והעתיק ביותר של ציורי רנסאנס בצרפת.
עוגב הקתדרלה נבנה על ידי כריסטוף מושרל במאה ה-18.
דגל אוסטרליה המערבית

דגלים מוקדמים

דגלה הראשון של המדינה אומץ בשנת 1870 והוא כמעט זהה לדגל בצורתו הנוכחית למעט כיוון פניו של הברבור, שהיה בעבר לכיוון השני. כיוון הברבור שונה בהתאם לכללי עיצוב הדגלים (וקסילולוגיה) המורים שפני בעל חיים על דגל צריכים לפנות לכיוון נס הדגל (כדי שכאשר הדגל יונף יפנו בעלי החיים למניף הדגל).
טוני בנט

חיים וקריירה

טוני בנט נולד בשכונת אסטוריה, רובע קווינס בעיר ניו יורק. הוא בנם של אנה וג'ון בנדטו. לזוג נולדו שלושה ילדים: מרי (הבכורה), ג'ון ג'וניור, ואנתוני (הצעיר). אמו הייתה תופרת שנולדה בארצות הברית ואביו היה חנווני שהיגר לאמריקה מאיטליה.
אביו החדיר בו את האהבה למוזיקה ואמנות. המשפחה הייתה שרויה בעוני כתוצאה מאי יכולתו של האב לעבוד בשל מחלה. כשהיה אנתוני בן 10 נפטר אביו.
בהיותו נער נחשף לזמרים רבים שהיוו לו השראה בהמשך דרכו ובהם אל ג'ולסון, אדי קנטור, ג'ודי גרלנד ובינג קרוסבי, לואי ארמסטרונג, ג'ו ונוטי ועוד. בהיותו נער החל לעבוד עם דודו בהופעות קטנות. כבר כשהיה בן 10 דודו ארגן לו לשיר בטקס הפתיחה של גשר טריבורו. בנוסף לקריירת השירה, התמחה בציור. בגיל 13 הפסיק להיתלות בדודו והחל לעבוד כמלצר מזמר כדי לפרנס את עצמו ואת משפחתו.

1944–1950: מלחמת העולם השנייה

בנובמבר 1944 גויס בנדטו לצבא ארצות הברית. היה זה בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. לאחר תקופה בצרפת, נשלח במרץ 1945 לחזית, אותה תיאר כ- "מושב בשורה הראשונה בגיהנום". בסוף מרץ, חצה הגדוד את נהר הריין ונכנס לגרמניה. החיילים עברו מבית לבית, ומעיר לעיר בחיפוש אחרי חיילים גרמנים שהסתתרו. במהלך השבוע הראשון של חודש אפריל, הם חצו את נהר קוצ'אר, ועד סוף החודש הגיעו לדנובה. במהלך הלחימה ניצל ממוות מספר פעמים. בסוף המלחמה נטל חלק בשחרור מחנה ריכוז של הנאצים ליד לנדסברג אם לך.
בשנת 1949, גילתה אותו פרל ביילי. היא הזמינה אותו למופע של בוב הופ. באותה שנה שינה את שמו לטוני בנט. בשנת 1950, בנט חתם חוזה הקלטות עם מיץ' מיל בחברת התקליטים "Boulevard of Broken Dreams".

1951–1959: הצלחות ראשונות

בנט החל את הקריירה שלו בתור זמר של שירי פופ מסחריים. האלבום הראשון שלו היה "Because of You". האלבום נמכר במליוני עותקים, ומהר מאוד הגיע למקום ראשון במצעדי הפופ בשנת 1951 ונשאר שם במשך עשרה שבועות. בנט התחיל לצבור פופולריות. ב-12 בפברואר 1952, נישא בנט לסטודנטית לאמנות מאוהיו, שאותה פגש שנה קודם לכן במועדון לילה בקליבלנד.

2006-הווה: שיתופי פעולה

בשנת 2006 הקליט בנט שיר עם הזמר הקולומביאני המצליח חואנס. באלבומו "Duets II", שיצא לאור ב-20 בספטמבר 2011, הקליט בנט שירים עם הזמרת האנגליה-יהודיה איימי ויינהאוס ועם זמרת הפופ ליידי גאגא. האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים של ארצות הברית, בילבורד 200, שם גם הגיע לפסגת מצעד אלבומי הג'אז ולתואר פלטינה. באוקטובר 2012 הוציא בנט אלבום דואטים נוסף בשם "Viva Duets". בספטמבר 2014 בנט שיתף פעולה עם גאגא פעם נוספת, כשהשניים הוציאו אלבום משותף בשם "Cheek to Cheek" באלבום פורסמו שירים אשר כוללים בהם את הסגנון של בנט הסולידי והג'אזי ביחד עם הסגנון הגרנדיוזי של Lady Gaga. ב-14 בספטמבר באותה השנה הופיע בנט בישראל, ויום קודם לכן השתתף גם בהופעתה של גאגא בישראל כששרו יחד שיר מאלבומם המשותף.