אברהם זיידה הלר

חייו

הלר נולד בצפת, דור רביעי בעיר, נין לרב שמואל הלר (העליר), רבה של צפת במאה ה-19, מצאצאי הרב יום-טוב ליפמן הלר.
הלר למד ב"חדרים" ולאחר-מכן אצל הרידב"ז בישיבתו ובישיבת "בית חתם סופר" בצפת. הרב הלר הוסמך להוראה על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק ורבנים מרכזיים נוספים, וניהל עמם דיאלוג בענייני הלכה בעל-פה ובכתב. 
בשנת 1914 נישא לפרידה לבית ברזל, והזוג הביא לעולם חמש בנות. 
עם פטירת אביו זאב - שייסד את ישיבת חתם סופר, בשנת 1919, התאחדו שתי הישיבות רידב"ז וחתם סופר לישיבת חתם סופר-רידב"ז והרב אברהם הלר התמנה לעמוד בראשם. 
במקביל לעמידתו בראש הישיבה, הרב הלר הקדיש מזמנו לעסקנות ציבורית ענפה, במסגרתה טרם רבות לייסוד שכונת "צופיה" על הר כנען, ארגון סניף תנועת "המזרחי" בצפת ועמידה בראשו. 
במרץ 1938 במהלך נסיעה במונית מחיפה לצפת, הותקפה המונית בה נסע הרב הלר על ידי כנופיית פורעים ערבים, סמוך לכפר שזור. הרב הלר היה, באורח נס, אחד מבין ארבעת הניצולים מבין עשרת נוסעי המונית, אשר שישה מהם נטבחו באכזריות רבה. 
כפעיל ציבור וכיו"ר סניף "המזרחי" בעיר, עסק בשירות מטעם "ההגנה" בגיוס כספים לרכישת נשק, ולימים זכה באות ההגנה על פועלו. בזמן מלחמת השחרור, עמד בראש "וועדת המצב" המקומית ובמקביל כיהן כיו"ר ועדת הגיוס, והתעמת עם משתמטי גיוס ומשפחותיהם שאיימו עליו ברצח.

התרת עבודות ביצורים בשבת ובחג במלחמת השחרור

לבקשת המטה האזורי של הפלמ"ח הורה הרב הלר עם הרב אפרים שרגא וינגוט לצאת לעבודות ביצורים במהלך השבת והחג וביום שישי, ה-23.4.1948, יום לפני ערב הפסח, פרסם הרב הלר את פסיקתם בהודעה פומבית לציבור. הרב הלר יצא בראש תושביה הדתיים של צפת לעבודות הביצורים, השרה על הסובבים אותו אמונה וביטחון, ועודד את הלוחמים והתושבים המותשים. בעקבות פסיקתו היה מקורב לראשי הפלמ"ח וזכה באות מלחמת הקוממיות.
בספרו "הקרב על צפת – אגדה ומציאות" תיאר הרב הלר את הלכי נפשו לאחר פניית המטה בבקשה שיתיר עבודה בחג ובשבת:
"בקשה זו שבאה אליי במפתיע, עוררה בי סערת נפש עזה ולבטים קשים; מימיי לא עמדתי בפניי הצורך להכריע במהירות כה רבה בשאלה כבדת-משקל ורבת-אחריות כזו, אחריות הלכתית חמורה של רב בישראל, להורות ליהודים כי יעשו שבתם וחגם חול ולצאת לעבודה..."

יציאה נגד ביזת רכושם של תושבי צפת הערבים הנמלטים

בשבועות העוקבים במאי 1948, עם המשך הקרבות בעיר, נמלטו תושביה הערבים, כשהם מותירים אחריהם את כל רכושם. עם בריחתם, פשטו רבים מתושביה היהודים של צפת על הבתים הנטושים של עשירי צפת הערבית, ובזזו את רכושם. גל הביזה לא נפסק גם עם כניסת השבת. הפלמ"ח נדרש לעצור, לעיתים תוך שימוש בירי באוויר, את הבוזזים.
הרב הלר הגיב בחריפות ובזעזוע לנוכח מעשי בני קהילתו, ובתגובה יצא ב-16.5.1948 בגילוי-דעת פומבי, עליו החתים את עמיתו הרב וינגוט. גילוי דעת זה מגנה את חילול השבת, אך עיקר חשיבותו בגינוי מעשי הביזה עצמם, ובקריאה לשמור על "קדושת המוסר היהודי" גם בעת מלחמה, וגם מול האויב.
גילוי הדעת בכתב ידו של הרב אברהם זיידה הלר מוצג כיום במוזיאון "בית המאירי" בצפת, וזו לשונו:
ז' באייר תש"ח.
עם שחרורה של עירנו הקדושה, כשליבנו מלא הלל והודיה להשי"ת (להשם יתברך) על גאולתנו ופדות נפשנו, אנו מלאי צער וכאב על אשר לא הצלחנו להתעלות עם השעה הגדולה הזאת ולהימנע מכמה תקלות חמורות וחזיונות מבישים שנתגלו בחיינו.
השעה היא שעת חירום חמורה, ותורת ישראל שהיא תורת-חיים, מתירה לעשות בשבת למען המאמץ המלחמתי עבודות כאלו שיש בהן משום פיקוח נפשות, ולכן הודענו בשעתו, כי מותר להמשיך בעבודות מסוג זה גם בשבתות. אולם לצערנו הרב, נמצאים אנשים החושבים שהותרה הרצועה ח"ו [חס וחלילה], והם מחללים את השבת בפרהסיא להנאתם ולנוחיותם, ללא שום קשר עם המאמץ המלחמתי. ועבירה גוררת עבירה. בכיבוש הארץ עם יהושע, נמצא רק איש אחד שנכשל ולא התגבר על יצר הביזה, ואילו כאן נמצאו עשרות אנשים אשר לא ידעו לשלוט ביצרם, ומבלי להתחשב עם קדושת השבת יצאו לשלול שלל ולבוז בז בעצם יום השבת. וכמה מכאיב ומצער הדבר, אשר בנינו היקרים היודעים ללחום בגבורה ובמסירות נפש למען העם והארץ, אינם יודעים לשלוט ביצרם ולשמור על קדושת השבת וקדושת המוסר היהודי. 
אין אנו עם של "ועל חרבך תחייה" ואין אנו חיים על השלל והביזה!
אחים יקרים! ידענו לעמוד בגבורה ובכבוד בניסיון המצור, נדע גם לעמוד בניסיון השחרור! 
נזכור נא את צווי תורתנו הקדושה "והתקדשתם והייתם קדושים". נתקדש נתעלה וניטהר כדי להיות ראויים לשעה הגדולה הזו, אשר גדולים וטובים ממנו לא זכו לה. נדע נא לא רק למות בקדושה, אלא גם לחיות בקדושה. נשמור נא על קדושת השבת ועל קדושת המוסר היהודי ואז נזכה בוודאי לראות בישועת ה', ובעזרת צור ישראל וגואלו נדביר את אויבינו וננחל את ארצנו.
הרב א.ז הלר                  הרב א. ויינגוט

חייו המאוחרים

לאחר מלחמת השחרור שימש הרב הלר כראש המועצה הדתית בצפת, והמשיך לנהל את הישיבה ולפרסם מאמרים וספרים ובמרכזם "הרב המנהיג והרופא" על תולדות חייו ופועלו של רב-סבו רבי שמואל הלר (העליר) (1989).
הלר זכה בחייו לקבל את אות מגן צפת, אותה ענד לו מפקד הפלמ"ח לשעבר יגאל אלון, ולאחר מותו, קיבל את אות יקיר צפת (בשנת 2003). 
בשנותיו האחרונות התגורר הרב הלר במרכז הארץ, אולם ביקש להיטמן עם מותו בעיר הולדתו, צפת.
הרב הלר נפטר ב-ד' בטבת ה'תשנ"א (22.12.1990). מאות מתושבי צפת, בעיקר ותיקיה, לוחמי ההגנה והאצ"ל, ליוו אותו בדרכו האחרונה, לבית העלמין הישן של צפת, בו נטמן לצד אבותיו. ראש עיריית צפת דאז, זאב פרל, הספיד את הרב הלר ואמר כי היה "מגיבורי העיר ומגניה". 
אברהם זיידה הלר היה לסמל של סובלנות, מתן כבוד והקשבה לזולת.

בני משפחתו והנצחתו

בתאריך 7.18.2010 התארגנו בניו ובנותיו ומשפחתו המורחבת כולה מהארץ ומארצות הברית.
ילדיו; אורה שרה וילנסקי, ציפורה הלר, לאה שור, יהודית פלד, יצחק איזק אייזיק סברדלוב, יחד עם ראש העיר צפת לשעבר אילן שוחט להנצחת זכרו ובתרומה של 32,000 ₪ לנטיעת חורשה במצודת צפת, לזכרם של יקיר צפת ומגינה הרב אברהם זיידה הלר ורעייתו חיה פרידה.