google/wiki40b huggingface dataset:
הזואב של גשר אלמה

תיאור

אנדרה לואי גודי (1828–1896), שנולד ומת בגראבלין, מוצג לעיתים קרובות כחייל ששימש כמודל לפסל זה. הוא אותר על ידי נפוליאון השלישי בעצמו, במהלך ביקורת צבאית. עם זאת, אחרים סוברים כי מדובר על ברטוני בשם נריריגו (Nririgot) או בריריזו (Bririzot).
החייל מיוצג במדים של זואב (חייל צרפתי של גדודי צפון אפריקה), תרבוש, מעיל קצר ללא כפתורים, חגורת בד רחבה, וחותלות, כשהוא מוקף בדגלים. הוא נשען על הרובה שלו, גופו פונה מעט שמאלה והוא מביט לימינו.
הפסל מתנשא לגובה של 5.2 מטר ושוקל 8 טון.

היסטוריה

שמו של הגשר לקוח מהקרב על אלמה בקרים ב־1854 שבו ניצחו האנגלים, הצרפתים, העות'מאנים וכוח משלוח מפיאמונטה נגד הרוסים. הגדוד השלישי של הזואבים בלט במהלך הקרב על אלמה בכך שהצליחו להשתלט על תותחי האויב.
בין 1970 ל־1974, הגשר נבנה מחדש ופסלהם של היגר, התותחן והגרנדיר הועברו לאתרים אחרים. בגשר החדש יש רק סמך אחד שמגיע לנהר בגדה הימנית (ברובע השמיני), ורק הזואב נשאר בגשר אך עבר ממקומו הראשון אל תחתית הגשר.

הזואב כאינדיקטור, לא מדויק, של השיטפונות של הסן

על פי המסורת הפריזאית, כאשר "לזואב יש רגליים במים", ההסן מוצף. במהלך השיטפון של 1910, הסן הגיע לגובה 8.62 מטר והמים הגיעו עד לכתפי הזואב. עם זאת, בשל הבנייה מחדש של הגשר בשנת 1970 ושינוי מיקום הפסל, הגובה של הזואב השתנה. עם זאת, קיימת אי-ודאות בנוגע למיקום הקודם ביחס למיקום החדש: מקורות שונים מדברים על מיקום גבוה או נמוך יותר .עיתונאים מהעיתון לה מונד פנו אל המכון לתכנון של אזור איל דה צרפת (Institut d'aménagement et d'urbanisme de la région d'Île-de-France) ואל המנהל האזורי והבין-מחוזי לאיכות הסביבה ואנרגיה (Direction régionale et interdépartementale de l'environnement et de l'énergie) שלא הצליחו לענות על שאלות לגבי הגובה הנוכחי של הזואב.
לכן, ההרגל להשוות את בין השיטפונות על בסיס הזואב לא אמין, והמדענים משתמשים במדיד ההידרומטרי של גשר אוסטרליץ.
לעיתים קרובות לזואב היו רגליים במים שחוו שטפונות היסטוריים רבים, כולל 1910, 1924, 1945, 1955, 1982, 1988, 1995, 1999, 2001, 2013, 2016, 2018.

הזואב בפוליטיקה

העיתון לה קרואה דיווח בינואר 1936 כי סגן המחוז, לואי דובל-ארנו, היה בעל דמיון רב לזואב. קסאבייה ולה גם דיווח על הכינוי הזה לעמיתו בפוליטיקה בגלל זקן התיש שלו.

הזואב בשירה הצרפתית

השיר Le Zouave de ma grand-mère (תרגום מילולי: הזואב של סבתי) של ז'אן אובה מתאר, באופן הומוריסטית, את המקור של הפסל. הזואב נמצא גם בשיר Le Zouave du Pont de l'Alma של סרז' רג'אני, בשיר Ça vaut mieux que d'attraper la scarlatine (תרגום מילולי: זה עדיף מאשר לקבל שנית) מאת ריי ונטורה, בשיר Les Ricochets (תרגום מילולי: הנתזים) מאת ז'ורז' ברסנס, ובשיר Ne pleure plus (תרגום מילולי: אל תבכי יותר) של תומא פרסן.

הזואב בספרות

הזואב נתן את שמו לרומן שנכתב בשנת 2001 על ידי רוז'ה בורדייה.
אנדריי פרפליצה

קריירת מועדונים

פרפליצה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של מועדון נעוריו, ארג'ש פיטשט ב-2002. לאחר חמש שנים, בהן היה שחקן הרכב וצבר 112 הופעות ליגה, עבר פרפליצה לקבוצת אוניברסיטטה קראיובה בשנת 2007. בקראיובה, שיחק ארבע עונות כשחקן הרכב קבוע, דבר שהוביל למעבר למועדון הפאר הרומני, סטיאווה בוקרשט, ב-2 באוגוסט 2011. במדי סטיאווה, היה שותף לזכייתה בשלוש תוארי אליפות מקומיים, כולל עונת טרבל מופלאה ב-2014-2015. ב-1 ביולי 2015, עזב לראשונה את מולדתו, לאחר שחתם בקבוצת ליגת העל הבולגרית לודוגורץ ראזגרד. בסיום עונת הבכורה שלו בבולגריה, זכה בתואר אליפות מקומי, שבעצם היה לתואר האליפות הרביעי ברציפות שלו היה שותף. ב-31 באוגוסט פרפליצה חתם ברוסטוב. כבר במשחק הבכורה שלו בליגת העל הרוסית מול ריליה סובטוב הוא הבקיע את שער הניצחון (1:2).

קריירה בינלאומית

פרפליצה ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת רומניה ב-18 בנובמבר 2014, במהלך משחק ידידות מול דנמרק, בו ניצחה רומניה 2-0. פרפליצה נמנה עם סגל הנבחרת הרומנית לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
הילסדייל

גאוגרפיה

הילסדייל ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים. הוא גובל במזרח ובצפון במארוברה, במערב בבנקסמדו ובדרום במטרוויל.

היסטוריה

עד שנות השישים של המאה ה-20, היה הילסדייל חלק מהפרוור הסמוך מטרוויל. מטרוויל הייתה חצויה בית שתי רשויות עירוניות, רנדוויק ובוטאני ביי. ב-1961 בוצעה החלוקה הראשונה, בה נקרא הפרוור שבידי עיריית בוטאני ביי "גילמור", על שם המשוררת האוסטרלית מרי גילמור. שם הפרוור שוב באותה השנה ל"הילסדייל" על שם פטריק דרסי הילס, השר הממונה על השלטון המקומי בניו סאות' ויילס. החלטת שינוי השם גררה ביקורת ציבורית, על העדפת פוליטיקאים על פני דמויות מפתח בהיסטוריה האוסטרלית.

תרבות

הילסדייל הוא פרוור קטן המאוכלס במשפחות ממעמד בינוני נמוך. חצי מאוכלוסייתו אינה דוברת אנגלית כשפת אם או שיש לה רקע בשפה שאינה אנגלית (השפות המובילות הן בנגלית וסינית). מרבית הפרוור מאוכלס בבתים פרטיים עם שטח קרקע צמוד. בפרוור מרכז מסחרי גדול אחד, סאות'פוינט, על דרך באנרונג. בפרוור בית ספר גדול אחד, בית הספר הציבורי מטרוויל, המקבל תלמידים מהילסדייל, מטרוויל ובנקסמדו.
ג'ימי רימר

קריירה

רימר הצטרף למנצ'סטר יונייטד ב-1963, בעודו תלמיד בבית הספר, וחתם על חוזה המקצוען שנתיים לאחר מכן. הוא שיחק באולד טראפורד במשך 11 שנים, בעיקר כמחליפו של אלכס סטפניי. בסך הכל הוא השתתף ב-46 משחקים בתקופה זו. באוקטובר 1973 הוא הושאל לסוונסי סיטי. כששיחק שם הפגין יכולת טובה, שבזכותה הוחתם על ידי ארסנל בפברואר 1974 על מנת להחליף את בוב וילסון.
רימר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ליברפול בעונת 1973/1974, שהיה היחיד שלו בעונה זו. רימר הפך לשוער הבכיר של ארסנל לאחר שווילסון הודיע על פרישתו, ושמר על מעמדו במשך שלוש העונות הבאות. בתקופה זו הוא זכה לשחק בפעם הראשונה והאחרונה בנבחרת אנגליה, לאחר שהשתתף בניצחון 3 - 2 על נבחרת איטליה והוחלף במחצית.
רימר איבד את מקומו בהרכב והועבר לאסטון וילה, לאחר שפט ג'נינגס הצטרף לארסנל על פי בקשתו של המאמן החדש טרי ניל. בסך הכל הוא השתתף ב-146 משחקים במדי ארסנל. הוא היה השוער הבכיר של אסטון וילה במשך שש עונות, וזכה באליפות ובמגן הצדקה ב-1981. בעונה שלאחר מכן העפיל המועדון לגמר גביע אירופה לאלופות, אך רימר נפצע כבר בדקה התשיעית והוחלף על ידי נייג'ל ספינק הצעיר. המשחק הסתיים בניצחון 1 - 0 על באיירן מינכן, ורימר היה לכדורגלן האנגלי הראשון שזוכה בגביע אירופה עם שני מועדונים שונים, למרות העובדה שהוא השתתף בתשע דקות בשני המשחקים. באותה עונה זכה עם אסטון וילה גם בסופר קאפ האירופי.
רימר עזב את וילה ב-1983 וחזר לסוונסי סיטי. בין יולי 1987 למאי 1988 הוא שיחק במועדון האמרון ספורטס ממלטה, ולאחר מכן פרש מכדורגל. לאחר פרישתו ניהל מגרש גולף בסוונסי, ולאחר מכן התמנה לתפקיד מאמן השוערים של סוונסי, ואף כיהן במשך תקופה קצרה בתפקיד המאמן בעקבות פיטוריו של קווין קאליס ולפני הגעתו של יאן מולבי. לאחר מכן הוא היגר לסין, ועבד כמאמן שוערים בנבחרת סין ובמועדון דאליאן שייד. כיום (2009) הוא עובד בקנדה.
לג'ימי רימר יש שלושה ילדים, כאשר הצעיר מביניהם (דייוויד) משחק כמגן במועדון גארדן וילג' מהליגה השנייה בוויילס.
הרי הלר

פרופ' הרי הלר (16 במרץ 1899, ברלין - 3 במרץ 1967, ישראל), רופא פנימי, היה מחלוצי הרפואה בארץ, ממייסדי בית החולים בילינסון, ומנהלו הראשון.
עלה לראשונה בשנות העשרים במסגרת תנועת "כחול לבן", עבד כחלוץ, עקב בריאותו הלקויה נאסרה עליו העבודה הגופנית, לכן שב לגרמניה ללמוד רפואה.   בגיל 30 היה רופא ראשי בבית החולים "פרידריכסהיין" בשכונת פרידריכסהיין בברלין. עם עליית הנאצים  עלה לישראל  בשנית בשנת 1934, תחילה עבד בעפולה, ומאז היווסדו של בית החולים בילינסון בשנת 1936 הלר היה ממניחי התשתית הרפואית של בית החולים ביחד עם ארוין רבאו, ומונה למנהל מחלקה פנימית, ולמנהלו של בית החולים.
הלר היה מפעילי "השירות הרפואי" בההגנה.  בעת מלחמת השחרור שימש כנציג השירות הרפואי בארצות הברית  ועסק בעיקר ברכישת ציוד רפואי.
ב -8 בינואר  1948 רשם דוד בן-גוריון ביומנו תחת הכותרת " להקמת שירות רפואי " : "(דב"ג) מציע ששיבר (חיים שיבא) יגייס רופאים ומוסדות קיימים לטיפול רפואי בחיילים, המוסדות צריכים להיות נתבעים ולא תובעים. בעיקר -קופ"ח, עליהם להקים בית חולים של שדה. שיבר מציע גיוס חובה של רופאים. עד עכשיו התנדבו - או מתוך חוסר פרנסה, או מתוך אידיאליזם או עולים חדשים. הצבא צריך לבחור כל מה שנחוץ, דרושים 25 רופאים, אלה יספיקו עד הקמת המדינה. יש לנו מעט בחורים מאומנים - יש לשמור עליהם, הם זכאים לשירות הרפואי הטוב ביותר. יש לקופ"ח מחסן - תתן ציוד נגד שטרות . שיבר סבור שד"ר הרי הלר צריך לארגן שירות הרפואה".
ב-20 במרץ 1948 במסגרת מינויים של יועצים רפואיים לקצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה הלר יועץ לענייני תכנון בתי חולים
עם הקמת צה"ל היה הלר מפעילי ה"שרות הרפואי" בצה"ל.
הלר מונה לרופא הראשי של בית החולים תל השומר משנת 1950, ולמנהל מחלקה פנימית.
הלר נחשב בעיני רבים לגדול הרופאים בארץ בעת ההיא.  
הלר ייסד בשיבא את מרפאת ה-FMF.
מתלמידיו : הפרופ' הרי צבי בנק, הפרופ' אוטו פרנקל.
הוא נפטר בשנת 1967 מבעיה בקצב הלב. בעקבות מותו, אחד מתלמידיו, מיכאל מירובסקי, פיתח את מכשיר הדפיברילטור האוטומטי המושתל. 
אמר עליו חיים שיבא : "חייו של ד"ר הלר בארץ היו כעמוד האש ההולך לפני המחנה..."
הלר היה חתן  פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1964-1965, מטעם עיריית תל אביב ביחד עם פרופ' עזרה זהר וד"ר יוסף גפני. 
על שמו קרוי מכון הלר למחקר רפואי במרכז רפואי ע"ש שיבא.
המערכה בין המלחמות

המערכה בין המלחמות או מב"מ היא שמה של המערכה שמנהלת מדינת ישראל במאה ה-21 באמצעות צה"ל וקהילת המודיעין נגד התעצמות מדינות אויב ובהן איראן וסוריה וארגוני טרור דוגמת חזבאללה וחמאס ובכדי לסכל פעילות התקפית שלהם, הכוללת מכלול פעולות חשאיות בחתימה נמוכה ובהן סיכולים ממוקדים, תקיפות חיל האוויר הישראלי, לוחמת סייבר ופעולות של יחידות מיוחדות ולוחמי "המוסד". שמה של מדיניות זו נגזר מכך שהיא מתנהלת בין המבצעים הצבאיים הגלויים והמלחמות שמנהלת ישראל כנגד אויביה. במערכה זו מקפידה ישראל על יכולת הכחשה. 

הרמטכ"ל לשעבר, בני גנץ, אמר על פעולות אלו כי:
"אנחנו עוקבים אחרי תהליכי העברות האמל"ח בכל גזרות הלחימה. זה דבר שהוא מאוד לא טוב, זה דבר שהוא מאוד מאוד רגיש, ומעת לעת כשיש צורך דברים יכולים להתרחש."
 
א', מפקד מערך המבצעים המיוחדים לשעבר, סיפר:
במערכה שבין המלחמות, שמתקיימת כל הזמן, אתה בעצם מנסה לדחות ככל האפשר את המלחמה עצמה
בין הפעולות המיוחסות לישראל נמנות: חיסולם של הגנרל הסורי מוחמד סלימאן, עימאד מוע'ניה, המפקד הצבאי של חזבאללה ובנו, ומחמוד אל-מבחוח, בכיר בחמאס; תקיפת הכור הגרעיני בסוריה, התקיפה הישראלית בסודאן (2009) במהלך מבצע עופרת יצוקה, תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחזבאללה בדמשק, תקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק שבסוריה, תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ והפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית. 
באוגוסט 2017 סיפר מפקד חיל האוויר, אמיר אשל, שבמהלך מלחמת האזרחים בסוריה ערך החיל תקיפות רבות של מטרות בשטח סוריה ושיירות נשק לחזבאללה. במרץ 2018 סיפר הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, שבתקופת כהונתו ערך צה"ל יותר מאלף פעולות מעבר לגבולות ישראל.
ישראל נמנעה מליטול אחריות למרבית הפעולות הללו, אף שלא היה ספק באשר לחלקה בהן. אישור של ישראל ניתן במקרים שמעורבותה נחשפה, למשל עקב הפלת מטוס ישראלי בעימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן ב-10 בפברואר 2018 ומבצע בית הקלפים ב-10 במאי 2018, שבא בתגובה לירי רקטות קרקע-קרקע של משמרות המהפכה האסלאמית מסוריה לשטח ישראל.
ססיל ב. דה-מיל

קורות חיים

דה-מיל נולד באשפילד שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית לאב ממוצא הולנדי שהיה כהן דת אפיסקופלי, ולאם יהודייה ממוצא אנגלי. האם קיבלה את דתו של האב והתנצרה עם נישואיהם. 
דה-מיל ביים מאות סרטי ראינוע ובסוף שנות העשרה ותחילת שנות העשרים הגיע לשיא הפופולריות שלו בזכות סרטים כמו "עשרת הדיברות", "מלך המלכים" ו"אל תשני את בעלך".
דה-מיל נודע במיוחד בזכות כשרונו בבימוי סרטי ראווה, שכללו פעמים רבות סצינות בהשתתפות אלפי ניצבים ואפקטים מרשימים. זכורות במיוחד סצינות כמו הפלת עמודי המקדש בסרט "שמשון ודלילה" בכיכובו של ויקטור מייצ'ור כשמשון, מחזות הקרקס והתנגשות הרכבות ב"ההצגה הגדולה בתבל", וחציית ים סוף ב"עשרת הדיברות". הוא זכה גם לתהילה כאשר הופיע הופעה קצרה בסרט "שדרות סאנסט", כשהוא משמש רקע למשפט הנודע של גלוריה סוונסון בסרט: "מר דה-מיל, אני מוכנה לצילום התקריב שלי".
מתרגמים עבריים

מתרגמים עבריים יהודים ומבני דתות ואומות העולם השונות, עסקו מאז העת העתיקה בתרגום חבורים וכתבים נחשבים בתקופתם, מעברית ולעברית, משלל שפות. תרגומיהם, פרשנותם הבחירה במילים ובניסוחים, לקחו חלק בהנחלת החיבורים לציבור הרחב ולהפצתם.

העת העתיקה

תרגום חיבורים נבחרים מעברית לשפות לעז, החל בימי עזרא ונחמיה, בתקופת שיבת ציון וראשית תקופת בית שני, במאה ה-5 לפנה"ס. באותה עת, השפה המדוברת אצל חלק ניכר מהפזורה היהודית הייתה ארמית, ששימשה גם כלינגואה פרנקה של הממשל הפרסי. חלק מחז"ל לא רוו נחת מהתרגומים; וכך למשל, רבי יהודה הכריז: "המתרגם פסוק כצורתו הרי זה בדאי והמוסיף עליו הרי זה מחרף ומגדף" (קידושין מ"ט א). על פי מסורות, שונות תורגם המקרא למספר שפות שרווחו באזור הסהר הפורה: מצרית עתיקה, עילמית, מדית, ארמית ויוונית; מהם שרדו התרגומים בארמית ויוונית.
מפעל תרגום המקרא ליוונית המדוברת, הגדול והנודע בעת העתיקה הוא תרגום השבעים (הקרוי ביוונית: Μετάφραση των Εβδομήκοντα) החל באלכסנדריה במאה ה-3 לפנה"ס. ככל הידוע, המתרגמים היו יהודים שהתגוררו באלכסנדריה. "תרגום השבעים" הציל מכליה מספר חיבורים עבריים במקורם, שנשתמרו אך ורק במהדורתם המתורגמת, ולפעמים המקוצרת, כגון ספר מכבים ב'. עקילס הגר, אשר היה תלמידם של רבי אליעזר, רבי יהושע בן חנניה ורבי עקיבא, יצר תרגום מקרא ליוונית נוסף, שהתאפיין במחויבותו למסורות חז"ל; רק קטעים ממנו שרדו.
המתרגם אונקלוס תרגם את המקרא לארמית, על פי רוב ללא פרשנות; תרגום אונקלוס זכה להתקבלות אצל האמוראים בבבל. בארץ ישראל נכתבה סוגת תרגומים פרשניים אשר שילבו וציטטו מספר חיבורי תרגום. כאלו "התרגומים הירושלמים" של יונתן בן עוזיאל ותרגום ירושלמי, מהם שרדו חלקים.
המפלגה הקומוניסטית הלבנונית

המפלגה הסורית-לבנונית

המפלגה הקומוניסטית הלבנונית היא אחת מהמפלגות הרב עדתיות הוותיקות ביותר בלבנון. היא הוקמה תחילה כמפלגה הקומוניסטית הסורית-לבנונית בשנת 1924 על ידי קבוצת אינטלקטואלים.
המפלגה הוצאה מחוץ לחוק בשנת 1939 על ידי שלטונות המנדט הצרפתי. האיסור הוקל בשנת 1943.
בעשרים שנות קיומה הראשונות המפלגה הקומוניסטית הסורית-לבנונית הייתה מוקד הפעילות הקומוניסטית בלבנון ובסוריה, עד שבשנת 1944 המפלגה התפצלה ומפלגה קומוניסטית נפרדת הוקמה בכל אחת מן הארצות.

אחרי עצמאות לבנון

בשני העשורים הראשונים לעצמאות לבנון, ההצלחה של המפלגה הקומוניסטית הייתה מוגבלת. בשנת 1943 המפלגה השתתפה בבחירות אבל נכשלה בניסיון לזכות במושב בפרלמנט הלבנוני. המפלגה רצה בבחירות בשנת 1947 אבל שוב נכשלה בניסיון להיכנס לפרלמנט. בשנת 1948 המפלגה הוצאה מחוץ לחוק.
במשך שנות החמישים המדיניות של המפלגה בנוגע לרעיונות הפאן-ערביות ונאצריזם לא היו עיקביות, דבר שעלה לה בתמיכה וגרם לבידודה, המפלגה הייתה השתתפה בהתקוממויות של 1958 כנגד הממשלה. בשנת 1965, המפלגה, שבשלב זה פעלה במחתרת, החליטה לסיים את בידודה והצטרפה לתנועה הלבנונית הלאומית, חזית של כוחות השמאל הלבנונים בהנהגת כמאל ג'ונבלאט.
במהלך שנות השביעים המפלגה נהנתה מתחיה, ההוצאה שלה מחוץ לחוק בוטלה והיא התמודדה בבחירות של שנת 1972, המפלגה זכתה רק בכמה אלפי קולות ולא הצליחה להיכנס לפרלמנט.

מלחמת האזרחים

בשנות השבעים המפלגה הקימה מיליציה חמושה, המשמר העממי, שהשתתף בלחימה בתחילת מלחמת האזרחים הלבנונית. למרות שרובם של חבריה היו נוצרים, המפלגה נלחמה לצד המחנה הרדיקלי שהיה ברובו מוסלמי.
במשך שנות השמונים כוחה של המפלגה נחלש. בשנת 1983 הקבוצה הסונית תחוויד, שהייתה ממוקמת בטריפולי, הוציאה להורג חמישים קומוניסטים. בשנת 1987 המפלגה התאחדה עם המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית. המפלגה נלחמה שבוע בקרב בדרום ביירות מול אמל עד שהלחימה הופסקה על ידי חיילים סורים.
בשנת 1987 המפלגה קיימה את הקונגרס ה־50 שלה וכמעט הדיחה את המזכ"ל היווני אורתודוסכי שלה, ג'ורג' חאווי לטובת השיעי כרים מורווחה, אבל לחץ סורי מנע את ההדחתו של חאווי שהייתה מקורב לדמשק. נמתחה עליו ביקורת שהוא מנהל סגנון חיים ראוותני ומבלה יותר זמן בסוריה מאשר בלבנון. למרות היחסים הטובים של מורחווה עם הקבוצות השיעיות, עד שנת 1987 הרבה חברי מפלגה הוצאו להורג על ידי קיצונים איסלאמים.

מלחמת ישראל-לבנון השנייה

במהלך מלחמת ישראל-לבנון השנייה, המפלגה תמכה בחזבאללה וקראה לכל אזרחי לבנון לגלות התנגדות לכוחות צה"ל. אחרי התקרית בכפר קאנא, המפלגה יעצה לראש ממשלת לבנון פואד סניורה לבטל את ביקורה של מזכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס ולסלק את השגריר האמריקאי בלבנון, שלטענתם עובד בשירות הישראלים ומנסה לגרום לפירוד בקרב הלבנונים.
מספר חברי מפלגה נהרגו בעימותים עם כוחות צה"ל והמפלגה התנגדה להסדרים שנוצרו אחרי הפסקת הלחימה, בטענה שהם מהווים התערבות זרה ופגיעה בריבונותה של לבנון.

ההתנקשות בחאווי

ביוני 2005, ג'ורג' חאווי (שבזמן זה כבר עזב את המפלגה) טען בראיון באלג'זירה שרפעת אל-אסד היה אחראי לרציחתו של כמאל ג'ומבלט. חאווי נרצח מספר ימים אחרי מתן הראיון על ידי הטמנת פצצה במכוניתו. החשודים העיקרים כאחראים לרצח הם סוריה, למרות שגורמים במפלגה הקומוניסטית האשימו גם את ישראל.
שלמה יוסף וייצן

ביוגרפיה

נולד בצ'ילה בשנת תשי"ט. עלה לישראל בשנת תשכ"ה, למד בבית הספר חורב בירושלים, בישיבת נתיב מאיר, ובישיבת מרכז הרב אצל הרצי"ה קוק.
שירת בצה"ל בחיל התותחנים והמשיך בלימודי רבנות ודיינות בכולל פסגות. משמש כחבר בית הדין לממונות של מועצה אזורית בנימין.
משמש במשך עשרות שנים כר"מ בישיבת בית אל. כמו כן, מלמד גם בישיבה הגבוהה בבית שמש של רשת 'שעלי תורה'. רבה של היישוב פסגות. במשך שנים, משיב על שאלות במדור "שאל את הרב" באתר ישיבה.
שימש כרבה של תנועת עזרא למעלה מעשרים שנה עד לפרישתו בקיץ ה'תשע"ט.
נשוי לרחל ומתגורר ביישוב פסגות. אחיו הוא הרב יהושע וייצן, ר"מ בישיבת מעלות. בנו, הרב אלקנה, הוא ר"מ בישיבת "רעותא" שבכרמל. גיסו הוא הרב אלישע וישליצקי.
הארי בראדשו

חייו

בראדשו לא היה כדורגלן מקצועי לפני שהחל לעסוק באימון. ב-1891 הוא מונה למשרת המזכיר של ברנלי, ושנתיים לאחר מכן למשרת היושב-ראש. הוא התמנה למאמן הקבוצה הבכירה של המועדון ב-1896, ולמרות שהיא ירדה מהליגה הראשונה בעונתו הראשונה לאחר שסיימה במקום האחרון במשחקי המבחן, היא העפילה בחזרה בעונה שלאחר מכן. לאחר שהמועדון העפיל בחזרה לליגה הראשונה הוא סיים במקום השלישי בעונת 1898/1899, מיקום שהוא גם ההישג הגבוה ביותר בתולדותיו.
בראדשו התמנה למאמן של וולוויץ' ארסנל בקיץ 1899, וגם במקרה זה הצליח להעפיל לליגה העליונה. הוא החתים מספר שחקנים ידועים בתולדות המועדון כגון ארצ'י קרוס, פרסי סנדס, ג'ימי ג'קסון וג'ימי אשקרופט, והביא עמו סגנון משחק סקוטי שהתאפיין במסירות קצרות ובתנועה רצופה על המגרש. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1903/1904 לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים, והייתה זו הפעם הראשונה שהוא עושה כן. שמונה עשר מתוך עשרים השחקנים בסגל בזמן ההעפלה הוחתמו על ידי בראדשו.
אולם, בראדשו לא זכה לאמן את ארסנל בתקופות מוצלחות כיוון שהצטרף לפולהאם מהליגה הדרומית בקיץ 1904, והיה למאמן המקצועני הראשון של המועדון. הוא זכה פעמיים ברציפות באליפות הליגה הדרומית עם פולהאם, ולפיכך המועדון נבחר בסיום עונת 1906/1907 להשתתף בליגה השנייה. ב-1905, במקביל לעבודתו כמאמן, הוא פיקח על הפיתוח של אצטדיון קרייבן קוטג' שבו שיחק המועדון. בראדשו הוביל את פולהאם למקום הרביעי ולחצי גמר גביע ה-FA כבר בעונה הראשונה בליגה השנייה; אולם, ההצלחה לא נמשכה והמועדון סיים רק במקום העשירי בעונה שלאחר מכן. בראדשו המשיך לאמן את פולהאם עד שחוזהו הסתיים ב-1909.
בראדשו סירב להמשיך לאמן את פולהאם ובמקום זאת קיבל על עצמו את משרת המזכיר של הליגה הדרומית. הוא עבד בתפקיד זה עד לפרישתו ב-1921.
בראדשו מת ב-1924. ג'ו בראדשו, בנו, שיחק בארסנל כאשר אביו היה המאמן ומאוחר יותר (1926–1929) אימן גם כן את פולהאם.
MacBook

רקע היסטורי

ה-MacBook החליף את ה-iBook ואת ה-PowerBook בגודל 12 אינץ', ובכך סיים את מעברה של אפל למעבדי אינטל בתחום המחשבים הניידים. המחשב הוצג ב-16 במאי 2006. 
כמו כל המקינטושים בעלי מעבד מתוצרת אינטל, מותקנת על המחשבים החדישים יותר מערכת ההפעלה Mac OS X, אך הוא יכול גם להריץ את מערכות ההפעלה של מיקרוסופט בעזרת תוכנה מובנית הנקראת BootCamp או באמצעות תוכנה המאפשרת להפעיל מערכת הפעלה וירטואלית כמו parallels. 
בעוד שה-MacBook Pro, כפי ששמו מרמז, מיועד לשוק המקצועי, ה-MacBook מיועד לשוק הצרכני. הדגם השחור הוא המחשב הנייד השחור הראשון של אפל מאז ה-Powerbook G3, ששיווקו הופסק ב-2001. גרסת מערכת ההפעלה העדכנית (נכון לנובמבר 2010) היא סנוו לאופרד גרסה 10.6 והיא מגיעה עם ILIFE-11.

פירוט טכני

המקבוק מכיל קישורית בלוטות' ומאתר רשתות אלחוטיות. הסוללה המובנית במחשב מספיקה לכ-10 שעות פעילות. ב-MacBook שני חיבורי USB וחיבור FireWire אחד. בנוסף ישנו חיבור מיני DVI המיועד לחיבור למסך או למקרן.
המקבוק כולל מצלמת ISIGHT ומיקרופון מובנה לצורך שיחות צ'ט וצילום.
נתנאל כהן (קצין)

ביוגרפיה

כהן הוא בוגר תיכון הימלפרב בירושלים. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, ושימש כקשר של מפקד החטיבה, שאול מופז. לאחר קורס קציני קשר שימש כקצין הקשר של גדוד 202. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל הקשר ובהם מפקד גדוד הקשר באוגדת איו"ש וכמפקד גדוד הקשר של פיקוד המרכז במבצע חומת מגן. כמו כן שימש כראש ענף מבצעים במטה אגף התקשוב בקריה ולאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ונתמנה לקצין הקשר של פיקוד הצפון. בתפקידו הבא שימש כרמ"ח אג"ם במטה אגף התקשוב ולאחר מכן כרמ"ח תכנון באגף.
כהן הוא הנדסאי אלקטרוניקה, בעל תואר ראשון בלימודי מדעי המדינה והמזרח התיכון ותואר שני בלימודי ביטחון ומכללת פו"ם.
ביולי 2015 נכנס לתפקידו כקצין קשר ותקשוב ראשי ושימש בתפקיד עד מאי 2018.
באפריל 2018 אישרה הממשלה את מינויו למנכ"ל משרד התקשורת.
כהן נשוי, ואב לחמישה.
קורדובה (ארגנטינה)

היסטוריה

קורדובה נוסדה ב-1573 על ידי חרונימו לואיס דה קאבררה כמושבה ספרדית, ונקראה על שם העיר קורדובה שבספרד. ב-1610 אנשי ישועים הקימו את  ה"קולחיו מקסימו", שנהפך ב-1613 לאוניברסיטת קורדובה (כיום האוניברסיטה הלאומית של קורדובה), אחת האוניברסיטאות העתיקות בדרום אמריקה.
לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה קורדובה הפכה למרכז תעשייה אווירית. הממשלה הארגנטינאית הציעה מקומות עבודה לטכנאים גרמנים מחברת פוקה-וולף וגייסה רבים מהם, בראשם קורט טאנק, שהיגרו לארגנטינה ב-1947 והשתקעו בקורדובה.

כלכלה

הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה, הכוללת בין היתר ייצור רכבים, כלי טיס, טקסטיל וכימיקלים.

חינוך

קורדובה הייתה במשך רוב תקופתה מרכז השכלה חשוב בארגנטינה. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית של קורדובה, אחת העתיקות במדינה והשנייה בגודלה בארגנטינה, והאוניברסיטה הקתולית של קורדובה.

תחבורה

את קורדובה משרת נמל התעופה הבינלאומי אינחניירו אארונאוטיקו אמברוסיו טרבז'ה, הנמצא במרחק של כ-9 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר. הנמל מציע טיסות לערים מרכזיות בארגנטינה, וכן ליעדים נוספים בדרום אמריקה.
קיימות תוכניות לבניית רכבת מהירה בקו בואנוס איירס-רוסאריו-קורדובה, וכן בניית רכבת תחתית בעיר, אך התוכניות נתקעו בגלל המשבר הכלכלי ב-2008.

ספורט

כמו בשאר ארגנטינה, כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר. בעיר נמצאות קבוצת טאז'רס, שמשחקת בליגת העל הארגנטינאית, אינסטיטוטו דה קורדובה מליגת המשנה הארגנטינאית ובלגראנו גם כן מליגת המשנה הארגנטינאית
טאז'רס משחקת במגרש העירוני על שם מריו אלברטו קמפס (מצטיין מונדיאל 78' בה זכה עם ארגנטינה) אך יש לה גם את המגרש הביתי בו היא מתאמנת שנמצא בשכונת חרדין (Barrio Jardin)
אינסטיטוטו דה קורדובה משחקת במגרש הביתי שלה בשכונת אלטה קורדובה (Barrio Alta Córdoba)
בלגראנו משחקת במגרש הביתי שלה בשכונת אלברדי (Barrio Alberdi)
אינסטיטוטו דה קורדובה ידועה לציבור הארגנטינאי בעיקר בתור הקבוצה ממנה יצאו מריו אלברטו קמפס זוכה ומצטיין מונדיאל 78' ופאולו דיבאלה שחקנה של יובנטוס ונבחרת ארגנטינה ובנוסף אליהם מהקבוצה יצא גם אוסבלדו סזאר ארדילס (זוכה מונדיאל 78' ביחד עם קמפס) שמוכר לציבור הישראלי בתור מאמנה של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בשנת 2006.
לארדילס יש יציע על שמו באיצטדיון ע"ש קמפס.
אלוהים וזכותי שלי

Dieu et mon droit (מצרפתית: "אלוהים וזכותי שלי"; דְיֶה אֶה מֹון דְרוּאָה) הוא המוטו של המלוכה הבריטית, אשר הונהג על ידי הנרי השישי (1422–1471).
משמעותו של המוטו היא שהמלך אחראי רק בפני האל ולא בפני כל מלך או כוח ארצי אחר; אאמין באלוהים אך אעמוד על זכותי עלי אדמות.
במקור היה הכתיב "Dieu et mon droict", מאוחר יותר הושמטה ה-c מן המלה droict, בהתאם לשינויים בכתיב הצרפתי. כיום חקוק המוטו על סמל הממלכה המאוחדת.
המוטו כתוב בצרפתית, משום שהאנגלית התקבלה כשפת יום-יום בקרב המעמד השליט בבריטניה רק בעת החדשה המוקדמת. הנרי השישי דיבר צרפתית והוכתר כמלך צרפת וכמלך אנגליה גם יחד. גם המוטו של מסדר הבירית, שהוקם על ידי אדוארד השלישי בשנת 1348, "Honi soit qui mal y pense" (הבוז למי שיהגה בו רעה), הוא בצרפתית.
כבר כמאתיים שנה לפני קבלתו הרשמית של המוטו, נעשה בו שימוש כסיסמת-קרב של המלך ריצ'רד לב הארי בקרב נגד המלך הצרפתי פיליפ השני.
חדר האוכל של קיבוץ גניגר

ההיסטוריה של המקום

חדר האוכל של קיבוץ גניגר נחנך ב-1929 (7 שנים לאחר הקמת הקיבוץ ב-1922) והיה חדר האוכל הראשון בתנועה הקיבוצית. הקמת המבנה מומנה על ידי ההנהלה הציונית והמבנה תוכנן על ידי האדריכלים ריכרד קאופמן ולוטה כהן. לאור התקציב המצומצם כלל המבנה רק אולם אכילה ומטבח והורחב בשלבים יותר מאוחרים. 
בשנת 1958 הוקם חדר אוכל חדש והמבנה ההיסטורי ננטש. בהמשך אוכלס חלק מהמבנה על ידי הספרייה וחלק אחר משמש כגלריית אמנים.

על המבנה

במבנה תוכננו אלמנטים כמו פתחים וחזיתות על פי יחס הזהב. בנוסף התאפיין המבנה באוורור טבעי שצימצם את הצורך למיזוג. גג חדר האוכל כוסה ברעפים בעוד שגג המטבח השטוח נעשה על ידי יציקת בטון. גם הקירות נבנו מבטון מזוין.
חדר האוכל צויד בספסלי עץ (מווינה) ובכלי אוכל מחרסינה. המבנה והחלונות נצבעו בצבעים ססגוניים. 
חדר האוכל יועד ל-72 סועדים.

השפעת מודל גניגר

בעקבות הצלחת הפרויקט בגניגר, החליטו ראשי המחלקה להתיישבות לאמץ את מודל חדר אוכל זה כמודל אב על מנת ליישמו בקיבוצים אחרים ואכן הוקמו חדרי אוכל דומים גם בקבוצת כנרת ובמזרע. בהמשך נאלצה המחלקה להתיישבות לשנות את המודל על מנת להתאימו לדרישות ביטחוניות ולגודל הקיבוץ.
בית הכנסת העתיק בליבורנו

היסטוריה

בית הכנסת נבנה בשנת 1591, והיה בעת בנייתו השני בגודלו בבתי הכנסת הספרדיים באירופה אחרי זה שבאמסטרדם. בשנת 1789 נוספו שינויים במבנה והחזית החיצונית קיבלה את צורתה הסופית בשנת 1875.
אולם התפילה היה הגדול בבתי הכנסת באיטליה, ועלה בגודלו על המקובל: 25.80 מטר על 28.20 מטר. האולם ניצב לרוחב, אך ספסלי המתפללים הוצבו מקבילים זה לזה לאורכו. העמודים והקמרונות הצלביים נשאו עליהם עזרת נשים בת שתי קומות משלושת עברי האולם. מעל ארון הקודש החדירו שלושה חלונות צבעוניים קרני אור שמש לתאורת האולם.
המבנה חרב בהפצצה בעת מלחמת העולם השנייה ואחריה שימש המגרש שפונה מהריסות בית הכנסת כמגרש חניה. בית הקהילה היהודית שעמד בצמוד לבית הכנסת העתיק שרד, ובסמוך אליו הוקם בחלק משטח בית הכנסת העתיק, בית כנסת חדש קטן.