google/wiki40b huggingface dataset:
לירון וייסמן

ביוגרפיה

וייסמן נולדה בעפולה למשפחה דתית, וגדלה ביישוב כוכב יאיר. לאחר שסיימה לימודים בבית ספר דתי ושירות בצה"ל בתור מש"קית חינוך בתותחנים  בשנת 2002 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין. בשנת 2003 השתתפה בטלנובלה "משחק החיים" לצד גיא אריאלי וניר לוי, בדמותה הראשית של ליה ברגר. במסגרת לימודי המשחק השתתפה בהצגות "ליצנים של אלוהים" ו"צוות לחדר טראומה".
השתתפה בהצגות "שמוליק של זהרה" בתיאטרון אורנה פורת, "לפתוח פה גדול" בתיאטרון צוותא ו"חי בסרט" בתיאטרון תמונע. בשנת 2005 השתתפה בסרטו של יובל שפרמן, "הדברים שמאחורי השמש", לצד אסי דיין וטלי שרון.
ב-2006 השתתפה ב"האלופה" לצד עפר שכטר, לירז צ'רכי ויהודה לוי.
ב-2007 חזרה לסדרה באמצע העונה השנייה, עקב לחץ רב של צופי הסדרה שדרשו להחזירה לסדרה. באותה שנה השתתפה בסרטם של שירה גפן ואתגר קרת, "מדוזות" (זוכה מצלמת הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן).
בנוסף, באותה שנה השתתפה וייסמן גם במספר פרקים בתפקיד אורח בסדרה 'המקום' ששודרה בערוץ 10. וייסמן גילמה את 'אפרת' - חברתו לשעבר של הברמן (אולי שטמברג) במסעדה תל אביבית, המתעתדת להתחתן במסעדה עם ארוסה.
בשנת 2008 השתתפה בדרמה "חמישה גברים וחתונה" ששודרה בערוץ 10, ובסדרת הטלוויזיה של דנה מודן ושבי גביזון, "אבידות ומציאות", בערוץ 2. השתתפה בסדרת הטלוויזיה "סרוגים" בתפקיד שירה ברקוביץ', האקסית המיתולוגית של נתי. השתתפה בסדרה "החברים של נאור" בתפקיד נלי, בתוכנית הטלוויזיה "טינופת" ובפאנל התוכנית "מועדון לילה" בעונתה השלישית.
בשנת 2013 החלה וייסמן לשחק בסדרה הקומית "חברות" בערוץ 10.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרה הקומית "מי נתן לך רישיון?" בערוץ הראשון.
ביולי 2015 שבה לשחק בעונה השנייה של "חברות" בערוץ 10.  
באוקטובר 2015 החלה לשחק בסדרת האקשן שביים דני סירקין "המדרשה" בערוץ 2, רשת. שם שיחקה לצידם של יהודה לוי, חנה לסלאו, אקי אבני ואחרים. בנובמבר של אותה שנה שיחקה בסדרת המתח "הצורף" בHOT, לצידם של יהורם גאון, ליאור אשכנזי, נועה ברקאי ודניאלה קרטס. 
בנובמבר 2016 החלה לשחק בסדרה "אורי ואלה" בתפקיד כנרת.  
בשנת 2017 החלה לגלם את אמא של עידו (יואב רוטמן) בסדרת הנוער ראש גדול. 
ב-2019 החלה לשחק בדאנסטורי בתפקיד אילנה.
ביוני 2019 החלה לשחק בסדרה "נחמה" בתפקיד תמר.
וייסמן הייתה נשואה לבמאי, יובל שפרמן. לזוג שתי בנות.
דריו מורנו

ביוגרפיה

נולד באידין בשם דוד ארוגטה למשפחה יהודית ענייה. הוא התייתם בגיל צעיר, אביו שעבד בתחנת רכבת נורה בראשו ומת בנסיבות טרגיות. אימו שמה אותו בבית היתומים הספרדי של איזמיר (Nido De Guerfanos) עד גיל ארבע.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר העממי של הקהילה היהודית באיזמיר, הוא התקבל לעבודה כנער שליחויות במשרד עורכי דין ובערבים למד צרפתית. לגמרי במקרה הגיעה לידיו גיטרה, הוא התחיל ללמוד לנגן בעצמו ונעזר מעט במורה פרטי.
דריו מורנו החל לשיר במסיבות בר מצווה, כעיסוק משני. בגיל עשרים הוא כבר נודע כזמר באיזמיר ובמיוחד בקהילה היהודית בעיר. הוא שימש כזמר בתקופת שירותו בצבא הטורקי. ההופעות המקצועיות הרציניות שלו החלו באיזמיר, לאחר סיום השירות הצבאי. פרסומו כזמר אפשר לו לעבור לרובע היהודי קרטש, ברחוב שהוביל לבניין ה-Asansör (המעלית) ההיסטורי, שהיוותה אחת מסימני ההיכר של העיר, ושימשה את האנשים לעלות לבתים שהיו על צוק ההר. הרחוב בו גר שונה לשם דריו מורנו, לזכרו.
דריו מורנו נפטר מהתקפת לב בעת נסיעה במונית לשדה התעופה באיסטנבול ב-1 בדצמבר 1968, הוא היה בן 47 במותו. הוא נקבר בחולון על ידי אימו מאדאם רוזה.
שפארהורן

גאוגרפיה

ההר ממוקם ברכס החוצה את הרכס המרכזי של האלפים הברניים לרוחבו ועובר לאורך קרחון אובראלטש המתחיל בהר לוטשנטל ברייטהורן וממשיך דרך ההרים נסטהורן אונטרבכהורן הושטוק ושפארהורן.
למרגלות ההר מדרום נמצא ערוץ הנהר מסה שבו עוברים מי הפשרת השלגים מהקרחונים אלטש מיטלאלטש ואובראלטש ומאגר המים סטאוסי גיבידום (Stausee Gibidum) וכן הר הרידרהורן והעיירה רידראלפ.
מצידו המערבי של ההר מסתיים קרחון אובראלטש ומצידו המזרחי ממשיך הרכס בהר הושטוק.
עיריית תל אביב-יפו

עיריית תל אביב–יפו היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר תל אביב–יפו. ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית תל אביב–יפו בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.

תקופת מדינת ישראל

בשנת 1949 אוחדו הערים תל אביב ויפו במסגרת איחוד רשויות מקומיות, ומאז שתי הערים מתנהלות כיישות אחת.
בשנת 1984 עמדה העירייה בפני פשיטת רגל לאחר שצברה חובות של  4 מיליארד שקל.

מבנה אדמיניסטרטיבי

מנגנון עיריית תל אביב כולל כ־7,000 עובדים (מספר שאינו כולל עובדי עמותות ועובדי קבלן) המועסקים באגפי העירייה השונים ומנהלותיה. בראש המנגנון עומד מנחם לייבה, מנכ"ל העירייה.
בשנת 2016 הוקם מינהל קהילה, תרבות וספורט בעיריית תל אביב–יפו, המינהל הוקם לטובת העצמה קהילתית בתוך חלקי העיר, חיבור ושיתוף גופים עירוניים לטובת מתן מענה נרחב לצורכי התושבים. מנהלת המינהל היא רונית פרבר.

תקציב

תקציב העירייה עמד בשנת 2011 על 4.65 מיליארד ש"ח. מהם 790 מיליון בתב"ר (תקציב בלתי רגיל).
תקציב העירייה מתפרסם באתר האינטרנט של עיריית תל אביב–יפו.

מועצת העיר

מועצת העיר תל אביב–יפו מונה 31 חברים, והיא עוסקת בחקיקתם של "חוקי העזר העירוניים" בשטחים המונציפלים של העיר.
 קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו.

דיגיתל

"דיגיתֵל" הוא כרטיס התושב של העיר תל אביב-יפו, שבו מחזיקים למעלה מ-200 אלף מתושבי העיר. כרטיס העיר מציע הטבות ומידע אישי, בהתאם לתחומי העניין של התושב. מועדון דיגיתל הוקם בשנת 2013, לשם חיזוק הקשר של העירייה עם תושבי העיר. הכרטיס מאפשר למחזיקו לקבל שירותים ומידע בדואר אלקטרוני, ב-SMS ובאזור האישי המותאם לו לפי מקום המגורים, תחומי עניין, מצבו המשפחתי ועוד. השירות מציע פעילויות מוזלות ושירותים ממוקדים לרווחת התושבים. כמו כן, ניתנים שירותים עירוניים מקוונים, באמצעותם ניתן לבצע פעולות מהבית ללא המתנה בתור ומבלי להגיע לעירייה.
בנלוקס

בֶּנֶלוּקְס (Benelux) הוא איחוד כלכלי ופוליטי במערב אירופה הכולל את המדינות בלגיה, הולנד ולוקסמבורג. שם האזור נוצר מצירוף ההברות הראשונות של השם של כל מדינה (הולנד בהולנדית - Nederland, ומכאן: בלגיה, נדרלנד ולוקסמבורג), והוא נוצר כאיחוד כלכלי שיצרו המדינות (האיחוד הכלכלי של הבנלוקס). היום משתמשים במונח באופן כללי יותר, ולא רק כשמתכוונים לאיחוד הכלכלי. המילה "בנלוקס" נטבעה כפי הנראה על ידי כתב האקונומיסט בבלגיה באוגוסט 1946.
האיחוד הכלכלי של הבנלוקס הוקם בשנת 1958, והוא פעל לקידום התנועה החופשית של עובדים, שירותים וסחורות באזור. כמו כן, הקמתו תרמה מאוחר יותר להקמת האיחוד האירופי.
שטח אזור הבנלוקס: 74,102 קמ"ר. אוכלוסייתו מונה כ-27.1 מיליון נפש.

היסטוריה

הסכם ראשון בין הולנד, בלגיה ולוקסמבורג נחתם בשנת 1932 ונקרא הסכם אוצ'י. בהסכם זה נקבע תהליך של הורדת מכסים בין המדינות. באוקטובר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, חתמו הממשלות הגולות של המדינות על הסכם לקביעת שער החליפין בין גילדן הולנדי ופרנק בלגי וקבעו מנגנוני תמיכה במטבעות במקרה הצורך. בספטמבר 1944 חתמו הממשלות הגולות על הסכם ליצירת איחוד מכסים של המדינות. ב-14 במרץ 1947 נוסף על ההסכם פרוטוקול האג וב-3 במרץ 1958 נחתם חוזה בנלוקס שקבע מעבר חופשי של עובדים, סחורות, שירותים והון בין המדינות.
ראשי המדינות ניסו גם לנהל יחסי חוץ מתואמים בנושאים שעמדו על סדר היום העולמי, כמו היחס לישראל ב-1948, ודיוני נאטו.
כן ניהלו חברות בנלוקס דיונים משותפים עם מדינות אחרות על הסכמי סחר ופטור מאשרות באופן משותף.
המשתה

נאום אריסטופאנס

אריסטופאנס טוען כי הבנת האהבה (הארוס) קשורה בהבנת החיים שלנו, ולכן הוא פונה לעסוק בהבהרת טיב החיים. לפי אריסטופאנס החיים האנושיים הם חיים פגומים בהם יש אלמנט מתמיד של חוסר חיבור בין אנשים, אשר בא לידי ביטוי בהשתוקקות הדדית האחד לשני - הן הגופנית והן הרגשית.

לפי סיפורו של אריסטופאנס היו בעבר בני האדם דמויות כדוריות, אשר להן 4 רגליים, 4 ידיים, שני ראשים, 4 עיניים וכדומה - כלומר: שני אנשים מחוברים, אשר היו בעלי עוצמה כפולה וכוח תבוני רב. בשל חטא הגאווה והעוצמה הרבה הפריד אותם זאוס לשני אנשים נפרדים, וכך נוצרו יצורים הדומים יותר לבני האדם. מן הראוי להזכיר שרבייה של אותם יצורים כדוריים קדומים הייתה שונה מזאת שיש היום - רבייה הדומה לזו של צמחים. שני היצורים התגעגעו זה לזה וכשמצאו האחד את השני עסקו בפעילות האהבה עד שזנחו כל פעולה אחרת, כולל הזנה, עד שמתו. זאת הייתה השתוקקות שלא אפשרה לעולם כלל להתקיים, אשר הביאה את השניים למצב של תשוקה ומוות. בשלב מאוחר יותר זאוס הביא את המיניות לשני החצאים, וכך נוצרה תשוקה מינית שמגיעה לשובע בשלב מסוים, ומאפשרת לקיים את שלבי החיים אחריה.

אריסטופאנס חוזר ומדגיש כי שני החצאים רוצים להיות יחד, אך הם אינם יודעים מדוע ואינם יודעים מה הם צריכים כדי להשלים את החסר. אריסטופאנס מדגיש כי זהו לא רק מין. ההשתוקקות הזאת למשהו בלתי ידוע, לאותו ארוס עילאי, היא דבר הטבוע בבני האדם מימי קדם. ההשתוקקות הזאת היא היא הרצון של בני האדם לחזור לאחדות שקיימו לפני ההפרדות - הארוס כהשתוקקות לשלמות.

האלנכוס על אגאתון

האלנכוס הוא מתודה סוקראטית להוכיח את טעות בן-שיחו של סוקרטס. את השיטה הזאת מפעיל סוקרטס על אגאתון, מארחו. טרם נאומו אמר אגאתון כי ארוס הוא האל היפה ביותר מכל האלים והמושלם מביניהם. סוקרטס לא מסכים עם אמירה זו. סוקרטס טוען כי כשמדברים על ארוס מדברים על יחסיות בין שני דברים. ארוס הוא מטבעו אהבה של משהו. כשמשהו אוהב מישהו אחר הוא משתוקק אליו, ולכן ארוס הוא סוג מסוים של השתוקקות. השתוקקות מכוונת למה שחסר למשתוקק. אהבה מכוונת לדברים יפים. מכאן היא המסקנה שארוס (האל) הוא חסר יופי, היות שהוא משתוקק לדברים יפים, וגם חסר אותם. אזי כיצד הוא יהיה התגלמות היופי, אך גם יהיה חסר אותם? - מכאן שיש בדברי אגאתון סתירה.
פושע

פושע הוא אדם שעיקר פרנסתו היא מפשיעה (למשל מעסקי סמים או זנות) או שמנהגו לפשוע. יש גם מחמירים הרואים כפושע את מי שהורשע בעבירה מסוג פשע, למרות שזו יכולה להיות עבירה אנקדוטלית וחד-פעמית, למשל מי שקיים יחסי מין עם בת זוג מתחת לגיל ההסכמה והורשע באונס סטטוטורי, למרות שנשא את בת זוגו לאישה או גניבה חד-פעמית ממעביד על ידי צעיר בגיל הנעורים.
על פי הדין בישראל, העבירות הפליליות נחלקות לשלושה סוגים, בסדר עולה על פי העונשים המרביים שנקבע להן בחוק: חטא - עד חצי שנת מאסר, עוון - עד שלוש שנות מאסר ופשע - למעלה משלוש שנות מאסר. על כן, לא כל עבירה על החוק נכנסת לגדר פשע. עבירות קלות למיניהן אינן נחשבות לפשע, ומי שחונה במקום אסור, גם אם שילם בשל כך קנסות רבים, לא יכונה על-פי-רוב פושע.
ענישה היא הדרך שבה חברה או ארגון מתמודדים עם אותם האנשים או עם אנשים שהתנהגו בצורה שהוגדרה על ידי החברה או הארגון כפשע. הענישה אמורה להרתיע את הפושע מלחזור ולבצע את הפשע פעם נוספת, ואף לשמש כדוגמה להרתעת עבריינים פוטנציאליים אחרים.
פושע מסיבה אידאולוגית, כגון מתנקש במנהיג, נשפט ונענש ככל פושע אחר, אך תומכיו אינם רואים בו פושע אלא איש שנלחם למען מטרה נעלה.

בתנ"ך ובספרות חז"ל

משמעות פשיעה בתנ"ך, בספרות חז"ל ובספרות התורנית שונה מהמשמעות המקובלת בשפה העברית של ימינו.
למשל בדיני נזיקין במשפט העברי, רשלנות מכונה בשם 'פשיעה'. ולכן בדיני השומרים כאשר אצל שומר חינם כתוב בספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ח' "על כל דבר פשע", הכוונה היא שהתרשל בשמירת הפיקדון ומחויב לשלם למפקיד. וכן שיכור שהזיק בשכרותו, פוסק הב"ח "...לגבי נזיקין, אין ספק שחייב, שהיה לו להזהר מתחלה שלא ישתכר כלוט ולהזיק את הרבים. שמי אנסו להשתכר כל כך עד שלא ידע מה הוא עושה? וכיון שאונס שמחמתו הוא, שהוא זה שגרם לנפשו, חייב בנזיקין. ואפילו ישן, שאי אפשר בלא שינה, אפילו כך חייב בנזיקין, כל שכן בשיכור שהוא פושע גמור".
ובהקשר למצוות שבין אדם למקום ישנו מושג המופיע בגמרא (מסכת ראש השנה יז, א): "פושעי ישראל בגופן", שהם - "קרקפתא דלא מנח תפילין", הכוונה היא ליהודי שלא הניח תפילין על ראשו כל חייו ואפילו פעם אחת.
ובאותו דף במסכת ראש השנה לומדים מהפסוק (מיכה ז, יח) "נושא עון ועובר על פשע", ש"כל המעביר על מדותיו מעבירין לו על כל פשעיו". כלומר, שאדם הנוהג לוותר לאחרים שחטאו נגדו, גם אלהים יוותר לו.
תעלת דנובה-בוקרשט

תעלת דנובה-בוקרשט (ברומנית: Canalul Dunăre-București) היה פרויקט שנועד לאפשר שיט נהרות מבוקרשט לים השחור דרך הדנובה.
העבודות לביצוע הפרויקט החלו ב-1986, אך ב-1989, לאחר המהפכה הרומנית, נפסקו לחלוטין, למרות שכבר בוצעו 70% מהפרויקט. קיימים נימוקים למען חידוש העבודות וגם נגד החידוש ובמהלך השנים נגנבו לוחות בטון וחלקים שונים וחלקים אחרים ניזוקו. ההתנגדות העיקרית נובעת מזיהוי הפרויקט עם המשטר הקומוניסטי מלפני המהפכה.

תוכניות היסטוריות

לראשונה מתועד רעיון חיבורה של בוקרשט לדנובה בתעלה ב-1864, כששליח של אלכסנדרו יואן קוזה בפריז מציע לקבוצת בעלי הון צרפתים להקים חברה לשם תיעול דמבוביצה למטרה זו. את התוכנית הראשונה יזם המהנדס ניקולאה קוקו, שהכין טיוטה לתעלת שיט מאולטניצה לבוקרשט.
ב-1929 חוק של הפרלמנט הרומני קבע את בוקרשט כנמל על הדנובה, אך המשבר הכלכלי העולמי הוביל לזניחת הפרויקט. על בסיס חוק זה הכין המהנדס דורין פאוול לפני מלחמת העולם השנייה תוכנית. התוכנית כללה נמל בבוקרשט ושישה תאי שיט, בתעלה מקבילה לדמבוביצה, שתוביל עד נמל באולטניצה. התרשמות המלך ושריו הייתה חיובית, אך תקציבי הפיתוח הופנו לשיפוץ דרך ויקטוריה וארמון המלך ולאחר מכן החלה מלחמת העולם השנייה.

תקופת צ'אושסקו

ב-1984, בסיום העבודות על תעלת דנובה-הים השחור יזם ניקולאה צ'אושסקו את התחלת העבודות על תעלת דנובה בוקרשט, תוך שימוש בציוד וכוח אדם, שסיימו את תפקידם בפרויקט האחר.
התוכנית כללה תעלה באורך 73 קילומטרים ורוחב 80 מטר ועומק מינימלי של 4,5 מטר. גובה הקרקע בבוקרשט הוא 63 מטרים מעל פני הים ובאולטניצה, בקצה התעלה המתוכננת, הגובה הוא 10 מטרים מעל פני הים. על פער הגובה, 53 מטרים, תכננו להתגבר בעזרת 4 תאי השיט. התוכנית כללה שלושה נמלים, שניים בבוקרשט, האחד על הארג'ש, ליד היישוב 1 בדצמבר והשני בגלינה, על הדמבוביצה והשלישי באולטניצה.
אמי (חברה)

אמי (Emmi AG)  היא חברה שווייצרית לעיבוד חלב ולייצור מוצרי חלב שבסיסה בלוצרן שבשווייץ.  החברה מעסיקה כ-3,300 עובדים באירופה ובאמריקה הצפונית. מניות החברה רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך בציריך (SIX Swiss Exchange).
בשנת 2005 רכשה אמי את החברה האיטלקית המתמחה במוצרי יוגורט Trentinalatte SpA. 
בעבר החזיקה חברת תנובה בזיכיון לייצר מוצרי יוגורט תחת המותג אמי, אולם שותפות זו נפסקה בעקבות ההסכם של תנובה עם חברת יופלה.
אורי ירמיאס

ביוגרפיה

ירמיאס נולד בנהריה לבנימין - מדריך חקלאי, ולחנה - מטפלת. בגיל 16 הפליג לאיטליה ולגרמניה. כששב לישראל למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר ושירת בצה"ל כמכונאי מטוסים. לאחר שחרורו נסע שוב לאירופה ולאסיה. במסעותיו התנסה בבישול ולמד את רזי המקצוע מניסיון. 
בשנת 1988 פנה לענף המזון וניהל את סניף רשת קפולסקי בנהריה, ובשנת 1989 פתח את מסעדת "אורי בורי" בעיר, אשר מתמחה בתבשילי דגים. הוא גם הקים את מסעדת "כרמלה בנחלה" בתל אביב (יחד עם דניאל זך), ממנה פרש מאוחר יותר. בשנת 1997 העביר את מסעדת "אורי בורי" לעיר העתיקה של עכו. פתח ביחד עם דניאל זך את מסעדת "הלנה בנמל" בנמל קיסריה, בבעלותם גם המסעדה האסיאתית "אסיה מוניקה" בהוד השרון.
בשנת 2006 יצא לאור ספרו (בשיתוף עם אפרת מיכאלי), "אורי בורי - דגים ופירות ים", ממתכוני מסעדת הדגל שלו. 
במחצית העשור הראשון של המאה ה-21 החל ירמיאס בפרויקט של שיפוץ ושימור שני מבנים עתיקים בעכו העתיקה לצורך הקמת מלון בוטיק. מבנה אחד היה "בית שוקרי" מבנה עות'מאני שנבנה על יסודות צלבניים, השני "בית ויצ"ו". המבנים חוברו בגשר והפכו למלון בשם מלון האפנדי. המלון נפתח בשנת 2012.
טווייה

טווייה היא תהליך בו נשזרים סיבים לכדי חוטים. הטווייה נעשית על ידי פיתול סיבים סביב עצמם עד כדי יצירת חוט. חוטים עם כיוון שזירה במעלה החוט בכיוון השעון נקראים בעלי שזירת-S וחוטים עם כיוון שזירה נגד כיוון השעון נקראים בעלי שזירת-Z. סיווג נוסף של החוטים הוא לפי מספר הסיבובים ביחידת אורך.
לפני הטווייה עצמה, עוברים סיבים טבעיים (צמר, פשתן, כותנה, משי וכדומה) ניקוי, יישור וצביעה במידת הצורך (סיבים סינתטיים אינם דורשים פירוק).

היסטוריה והתפתחות

פלך מוט עץ המשמש כציר לטוויית צמר, פשתן, קנבוס, כותנה וסיבים אחרים. הסיבים כרוכים סביב הפלך, ומוחזקים במקום בעזרת סרט. הפלך הוא מכשיר ששימש לטווייה בעת העתיקה ובתקופת ימי הביניים, יחד עם הכישור.
עם המהפכה התעשייתית והמצאת מנוע הקיטור, הוחלפו הכישור והפלך, שהיו עד אז הדרך היחידה לטוויית חוטים לבגדים, על ידי המכונות, והשימוש במכשירים אלו פסק, אם כי העקרון העומד ביסוד התהליך נותר דומה.
המנון גרמניה המזרחית

היסטוריה

השיר שנכתב בשנת 1949 משקף את השלבים הראשונים של ההפרדה בין הגרמניות, שעה שרוב הגרמנים ראו התקדמות לעבר איחוד המדינות כדבר ראוי וטבעי. לכן מילות ההמנון משלבות כמה קישורים למושג "אחדות" (Einig) ועושה שימוש במונח "ארץ האבות" (Vaterland) כמונח שמתייחס לכל גרמניה. אולם הרעיונות האלו יהפכו ללא מקובלים ככל שהמלחמה הקרה תתגבר.
בשנת 1973 גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית התקבלו כחברות באו"ם בעקבות משא ומתן בין שתי המדינות שהוביל להכרה הדדית מסוימת ביניהם. המונח "גרמניה" הוסר מחוקת גרמניה המזרחית, ומאותה עת רק מנגינת ההמנון הושמעה בעוד שהמילים לא הושרו.
אחרי איחוד גרמניה השיר נזנח כהמנון הלאומי וגרמניה העדיפה לאמץ את ההימנון המערב גרמני שיר הגרמנים. הצעתו של ראש ממשלת גרמניה המזרחית לותר דה מזייר, כי חלק מהמילים של ההמנון יוספו להמנון גרמניה המאוחדת, נבחנה, ולמרבה התמיהה התברר כי הן משתלבות היטב בלחנו של המנון גרמניה המערבית. בכל אופן, ההצעה נדחה על ידי קאנצלר גרמניה המערבית הלמוט קוהל, והמנונה של גרמניה המערבית אומץ ככתבו וכלשונו כהמנון המדינה המאוחדת. ההמנון הושמע בפעם האחרונה ב-2 באוקטובר 1990 בסוף יום השידורים של רדיו ברלין הבינלאומי.
גאורגיה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של גאורגיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה בענף ההיאבקות בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית. המשלחת גם דורגה במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים בענף הג'ודו בה דרוגו במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 66 ק"ג נערים. המשלחת לא רשמה הישגים בענף השחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שגאורגיה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 12 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפים. המשלחת זכתה בשלוש מדליות. המשלחת רשמה הישגים בענפים היאבקות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 76 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשי ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשי, וג'ודו עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 81 ק"ג נערים ודירוג במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 52 ק"ג נערות. בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת העפילו לשני גמרים ודורגו במקום השביעי בקפיצה משולשת נערים וקפיצה לרוחק נערות. המשלחת לא רשמה הישגים בענפים איגרוף, התעמלות, סיף ושחייה.

משחקי החורף

גאורגיה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק וכללה שני ספורטאים שהתחרו בענף הסקי אלפיני. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים אך גם לא הגיעו למקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת דורגו במקום האחת עשרה בטורניר הנערים בענף הלוז'. בענף הסקי אלפיני המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, לא רשמה הישגים משמעותיים.
חבירו

זיהויים אחרים

חוקרים אחרים שוללים זיהוי זה בכך שכאמור לעיל החבירו אינו מציין כל קבוצה אתנית, אלא מעמד חברתי. ובכך ששורש המונח חבירו הוא במילה "עפר" ולא "עבר".
ציפורה כוכבי-רייני בספרה "לאדוני המלך מכתבי אל-עמארנה" שוללת לחלוטין את זיהוי החבירו עם העברים. לטענתה התרגום הנכון של שמם הוא עַפִּרוּ הנגזר מהשורש ע-פ-ר שהפירוש לו הוא מעופר, מכוסה עפר. זה כינוי גנאי לאנשים שאיבדו את זכויותיהם בערי כנען ובאזורים השכנים ואינם חלק מהתרבות הממוסדת. לטענתה השם עפרו הוא במשקל השמי qatilu (בעברית קָטֵל) המציין מצב, בעוד המונח עברי הוא במשקל של ייחוס (נִסבֶּה) כמו המילה יהודי, מצרי. העפרו היו פליטים ועריקים ללא כל זהות אתנית או לאומית שנאלצו לברוח מהשלטונות והפכו לשכירי חרב של שליטים מקומיים בהרי הלבנון, אזור שכם ושל השלטון המצרי. העפרו היו מוכרים ברחבי כל המזרח הקרוב הקדום.
בספר מקרא וארכאולוגיה, דוחים המחברים את זיהויים של החבירו כמעמד חברתי, שאינו שייך דווקא לקבוצה אתנית מסוימת, על פי תעודות בהם מוזכרים אלוהי החבירו, וכן אזכורים של ספינות השייכות לחבירו. (דבר המתאים לצבא של ממש) והם מזהים על סמך תעודות מסוימות (למשל הסכם הסגרה בין החיתים למלך אוגרית בו מוזכרת ארץ החבירו, מקבילות באגרות אל-עמרנה בין החבירו לחיתים), את החבירו עם החיתים.
התפלגות אחידה בדידה

דוגמאות

1. אם ניתן ערכים מספריים לתוצאה של הטלת מטבע הוגן, למשל "עץ"=0 ו"פלי"=1, אז התוצאה של הטלת המטבע היא משתנה אחיד בדיד המתפלג: .
2. תוצאת הטלת קוביה הוגנת, היא משתנה אחיד בדיד המתפלג: ; כל אחד מהמספרים מתקבל בסיכוי .
3. התוצאה של סיבוב רולטה הוגנת, היא משתנה אחיד בדיד המתפלג: ; כל אחד מהמספרים מתקבל בסיכוי .
4. המספר של הקלף הנשלף מחפיסת קלפים שנטרפה היטב (נניח ש"נסיך"=11, "מלכה"=12, "מלך"=13), הוא משתנה אחיד בדיד המתפלג: .

שיטת דגימה

כמו כן, ניתן להשתמש במדידות של מצבים קוונטיים כדי לדגום מהתפלגות אחידה בדידה. אולם כל אלה הם מכשירים פיזיים או מכניים, הסובלים מפגמים והפרעות, כך שההתפלגות האחידה היא רק קירוב של התנהגותם. במחשבים ספרתיים, סדרות פסאודו אקראיות משמשות ליצירת התפלגות בדידה אחידה אקראית מבחינה סטטיסטית.
כיכר המלך אלברט

היסטוריה

הכיכר קרויה על שם אלברט הראשון, מלך בלגיה משנת 1909 עד ליום מותו. בזמן מלכותו דרש המלך מגרמניה לכבד את הנייטרליות של בלגיה ערב מלחמת העולם הראשונה, וכאשר נדרש לאפשר לצבא גרמניה לעבור בתחומי ארצו – התייצב בראש צבאו ושהה עם הצבא לכל אורך המלחמה.
המלך אלברט ביקר בארץ ישראל ב-1933 וטייל עם ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף, שהבטיח לו לקרוא כיכר על שמו בעיר. המלך אלברט נהרג כשנה לאחר מכן בתאונת טיפוס הרים בהרי הארדנים שבדרום-מזרח בלגיה.
המבנה המפורסם ביותר בכיכר הוא בית הפגודה, שנבנה בשנת 1924 על ידי האדריכל אלכסנדר לוי בסגנון האקלקטי. הבניין נבנה עבור יהודי אמריקאי ממוצא מזרח-אירופי שכמעט לא התגורר בו. הבניין עמד מוזנח שנים רבות עד אשר שופץ בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
בניין ייחודי נוסף נמצא בצדהּ הדרומי של הכיכר, ברחוב מונטפיורי 48. הבניין, שבמקורו היה בנוי בסגנון הבאוהאוס ותוכנן על ידי האדריכל דב כרמי נהרס כולו מלבד החזית הפונה לכיכר. מאחורי החזית ששומרה נבנה בניין מודרני עם קירות מסך על ידי האדריכלים רם כרמי בנו של דב, וסימון פרידמן. הניגוד בין הבניין החדש לחזית הישנה יוצר מבנה ייחודי. בנוסף, יצרו המשפצים על חזית הבניין תבליט שמתאר את השתקפות עץ השקמה שבמרכז הכיכר על הקיר.
בצידה הצפוני של הכיכר ניצב "בית שפרן", הקרוי על שם היזם של הבניין שהוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20. ייחודו של מבנה זה הוא בחלל הכניסה שמשני צדיו מצוירים ציורי קיר מרשימים המתארים את הכותל המערבי ואת קבר רחל כפי שנראו בתחילת המאה ה-20. מצבם של הציורים בכי רע, והם ראויים לשימור בשל ייחודם בתל אביב.
קום דה גרסון

קום דה גרסון (בצרפתית: Comme des Garçons, מילולית "כמו בנים"), הוא מותג אופנה יפני שנוסד על ידי ריי קוואקובו אשר עומדת בראשו גם כיום. בסיס הפעילות של החברה הוא בטוקיו ובפלאס ונדום בפריז, ובה מוצגים גם הקולקציות העיקריות שלהם במהלך שבוע האופנה של פריז.
חנות הדגל היפנית נמצאת באויאמה, רובע האפנה בטוקיו. לחברה יש גם חנויות קונספט ביניהן גם מוזיאון המסחר קום דה גרסון ו קורסו קומו 10 בטוקיו, כמו גם חנויות בקיוטו, אוסקה ופוקואוקה. כמו כן למותג סניפים ברחבי העולם ברחוב Rue du Faubourg וב- St-Honoré בפאריס, ב- West 22nd Street בניו יורק, וכן חנויות בהונג קונג, בייג'ינג, בנגקוק, סיאול, סינגפור ומנילה.

ריי קוואקובו

ריי קוואקובו, היא מעצבת אופנה יפנית, והמייסדת של המותג קום דה גרסון. קוואקובו נולדה בשנת 1942 ב-11 באוקטובר, בטוקיו, יפן. היא למדה לימודי אמנות וספרות באוניברסיטת קייו. לאחר סיום לימודיה בשנת 1964, עבדה קאוקובו במחלקת הפרסום בחברת הטקסטיל, אסאהי קאסי והיא המשיכה לעבוד כסטייליסטית עצמאית בשנת 1967. שנתיים לאחר מכן החלה לעצב וללבוש בגדים משלה תחת המותג "קום דה גרסון".  ריי קוואקובו נחשבת לאחת ממעצבות האופנה המשפיעות והחשובות במאה ה-20, ונחשבת לאמה הרוחנית של שישיית המעצבים המפורסמת מאנטוורפן. קאווקובו אוהבת לשחק בתוך גבולות האוונגרד הקיצוני. היא עוטפת את הדוגמניות בשמלות מרופדות שכמעט בלתי ניתנות ללבישה, ויוצאת בהצהרות מתריסות שבאות לידי ביטוי בעיצובים המרתקים שלה.
בקולקציית החורף החדשה של קום דה גרסון היא בחרה לצאת מתוך הקונספט של "טעם רע עדיף מחוסר טעם", ויצרה דגמים מלאים בגוונים של אדום, שחור, ורוד ולבן, עם הרבה תחרה, רשתות וסרטים. בנוסף, החנויות שלה גם הן מבוססות על תפישה מהפכנית ששינתה את פני העיצוב ואת חוויית הקנייה.

היסטוריה

קום-דה-גרסון הוקמה בשנת 1969 על ידי מעצבת האופנה ריי קוואקובו, והצלחתה הלכה וגברה במהלך שנות ה-70. בשנות ה-80 היא הפכה לעמוד תווך של עולם האופנה, ובמקביל פותחו בחברה עוד ועוד קווי לבוש לגברים ולנשים. בשנות ה-90 חל מעבר מהסגנון הייחודי של החברה – בגדים מפורקים וקרועים בטוב טעם, לסגנון מתוחכם אפילו יותר, עם מניפולציות של טקסטיל וגזרות חסרות במכוון. בקולקציית "lumps and bumps" מ-1997, למשל, שולבו בדים עם "פגמי ייצור" מכוונים בשלב האריגה, מה שיצר בגדים עם צברי חוטים, גבשושיות וכדרורים, שאותם גזרו ותפרו המעצבים בקום-דה-גרסון לכדי בגדים שיש להם אמירות ייחודיות ומראה חד-פעמי. הקולקציה נחשבת לקלאסיקה והיוותה השראה למעצבים רבים אחרים.

ישראל

כבר משנת 2011 אפשר לרכוש את יצירות האופנה של ריי קוואקובו בארץ. אשר אותן ניתן להשיג ברשת "רדיקל קום איל פו" בנמל תל אביב ובסניף ברמת השרון.

שיתופי פעולה

החברה "קום דה גרסון" עשתה שיתופי פעולה עם מגוון רשתות אופנה בהן מותגי עלית אך גם מותגי מיינסטרים וחברות פאסט פשן. כגון: J.Crew, Levi's, Lacoste, Fred Perry, The North Face, Supreme, Nike, Inc., Monocler, H&M, Undercover, Visvim, Chrome Hearts, 10.Corso.Como, Kaws, Louis Vuitton ועוד.

בשמים

"קום דה גרסון" מייצרת קו של בשמים, שרובם בלתי קונבנציונליים בעולם הבושם, באותה רוח כמו בגדי המותג.
החברה פרסמה את הבושם הראשון שלה, Comme des Garçons, בשנת 1994.
מאז 2002, קו הבושם הצטרף לחברת פויג כדי להפוך לחלק מקטלוג הבשמים שלה.
המותג פיתח ניחוח יוניסקס, G I R L, עם פארל וויליאמס, הושק ב-28 באוגוסט 2014. האמן KAWS עיצב את הבקבוק.