יצחק רהב

ביוגרפיה

רהב נולד בירושלים בשם יצחק רבינוביץ'. בילדותו עברה משפחתו לנצרת בעקבות עבודתו של אביו במשטרת המנדט הבריטי והיו בין היהודים היחידים בעיר. רהב למד בבית ספר נוצרי בעיר, ואחר כך בקיבוץ גניגר ובנהלל. לאחר שובה של משפחתו לירושלים למד בבית ספר תיכון דתי.

בפלמ"ח ובפלי"ם

ביולי 1944 הצטרף לפלמ"ח לפלוגה ו' בעין חרוד. יצא לקורס מפקדי כיתות ולאחריו הצטרף לפלי"ם. באוגוסט 1946 נקרא על ידי חברו יוחאי בן נון להשתתף בפעולת חבלה בספינות גירוש מעפילים. רהב התחפש לפועל ערבי בנמל חיפה ועקב אחר כוחות המשמר הבריטים שתיגברו את המקום בעקבות ניסיון הפיגוע הקודם שנערך בתחילת אותו חודש. יחד עם שחיין נוסף וזוג ימאים שכלל את בן-נון חדרו בליל 22 באוגוסט לנמל והצמידו מוקשים לדופן האונייה "אמפייר רייוול", מהפיצוץ נפער חור בספינה והיא נאלצה להיגרר לתיקונים בנמל אלכסנדריה.
בסוף אותה שנה יצא לקורס מפקדי מחלקות של ההגנה (קורס י"ח) שהתקיים בג'וערה. בפברואר 1947 השתתף במבצע חבלה נוסף נגד הבריטים כשחדר עם אנשי החולייה הימית לנמל חיפה וחיבר מטענים שפגעו בשתי אסדות וספינת מחקר. בהמשך שירותו בפלי"ם היה ממייסדי פלוגת הנמל, שהוקמה בעקבות טבח בתי הזיקוק בחיפה.
בתחילת מלחמת העצמאות הצטרף לכוחות הלוחמים באזור ירושלים, הוא קיבל את הפיקוד על העיר העתיקה כשהוא מאחד את הכוחות הלוחמים מהמחתרות השונות להגנה על הרובע היהודי. בהמשך קיבל את הפיקוד על שתי מחלקות בהן מחלקת הל"ה. באפריל 1948 הצטרף עם בן-נון לגדוד הרביעי של חטיבת הראל בו מונה למפקד מחלקה ולחם בקרבות בדרך לירושלים.
אחיו, אשר (זיזי) היה מפקד כוח הליווי של שיירת הדסה והיה מהניצולים הבודדים של אותה שיירה.

בצה"ל

ביולי 1948 חזר לחוליית החבלה הימית וב-1949 פיקד על הקורס המשולב הראשון של לוחמי סירות הנפץ ויחידת החבלה, הבסיס להקמתה של שייטת 13. לאחר הדחתם של מפקד השייטת בן-נון וסגנו יוסף דרור מהפיקוד על היחידה, מונה רהב למפקדה במאי 1950. בתקופתו ביחידה החלה בניית כוח ה"חזירים", צוללות ננסיות.
הוא עזב את תפקידו כמפקד השייטת במאי 1951 לאחר שגויס על ידי אברהם דר למשימה חשאית באגף המודיעין. הוא הצטרף ליחידה 131 והוטל עליו להקים רשת ריגול במצרים. באוקטובר 1951 יצא יחד עם אשתו לדרום אפריקה במטרה לבנות לעצמם סיפור כיסוי לקראת כניסה למצרים תחת השמות הבדויים מייקל ושילה רובינס. לפני יציאתו ביקש להיות כפוף ישירות לראש אמ"ן ולא ליחידה 131 בה לא נתן אמון. המשימה לא הוכתרה בהצלחה לאור קשיים אדמיניסטרטיביים.
רהב חזר לישראל במאי 1953 והתריע על תפקודה הלקוי של יחידה 131 והקמת רשת הריגול הרעועה במקים (שבהמשך תהפוך לפרשת העסק הביש). הוא עבר קורס מפקדי גדודים ושימש קצין לענייני לוחמה זעירה במטה חיל הים. בסוף 1953 נקרא לשוב ולפקד על שייטת 13. הוא פיקד על היחידה במשך ארבע שנים, בהם החלה בסיורי מודיעין בחופי לבנון ופשיטות במצרים. לאחר מלחמת סיני סיים את תפקידו כמפקד השייטת.
ב-1957 מונה למפקד אח"י אילת ובהמשך למפקד "שייטת 1" (שייטת המשחתות של חיל הים). ב-1962 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מינויו של שלמה אראל למפקד חיל הים בתחילת 1966, מונה לסגנו ולראש מחלקת ים. בתפקידים אלו נשא במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה לאור חילוקי דעות עם מפקד חיל הים שלמה אראל.

לאחר השירות הצבאי

ב-1968 התמנה למנהל נמל חיפה תפקיד בו כיהן עד 1977. תקופתו כמנהל בנמל התאפיינה בביצוע רפורמות ומודרניזציה. בשנים אלו יצא ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1977 התמנה למנכ"ל רשות הנמלים וב-1984 למנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר. בשנת 1986 מונה למנכ"ל בנק ישראל ושירת תחת שלושה נגידים עד שעזב את הבנק ב-1993. בשנים 1994 עד 2004 כיהן בדירקטוריון בנק לאומי. במקביל שימש כדירקטור חיצוני בחברות ציבוריות בולטות נוספות כגון "נכסי אזורים", "מהדרין" ו"אחים עופר השקעות".
התנדב מ-1992 בעמותת "ילדים בסיכוי – המועצה לילד החוסה".
רהב התגורר ברמת השרון משנת 1977, היה נשוי, אב לשניים וסב. ב-2011 זכה לתואר יקיר העיר.