קאטס (מחזמר)

מערכה ראשונה

לאחר הפתיחה החתולים מתאספים על הבמה, המעוצבת כמגרש גרוטאות, מספרים כי הם משתייכים לשבט חתולים שנקרא Jellicles, ומסבירים מהו אותו שבט ומה מטרתם (Jellicle Songs for Jellicle Cats). החתולים (אשר שוברים מדי פעם את הקיר הרביעי) מבחינים באדם בקהל, ומסבירים כיצד מוענקים שמות לחתולים השונים שבשבט (The Naming of Cats). לאחר מכן מתחיל ריקוד סולו המבוצע על ידי ויקטוריה, החתולה הלבנה, אשר מסמל את תחילתו של נשף חתולי ה-Jellicle‏ (The Invitation to the Jellicle Ball) ומאנקוסטראפ מספר לצופים כי הלילה הוא הלילה שבו זקן השבט, סבא דברימימוס, יבחר בחתול אחד, אשר יזכה לעלות לשמים ולהיוולד מחדש לחיים חדשים.
החתולים מתחילים להציג את עצמם ואת עמיתיהם, באופן המדמה הגשת מועמדויות, שמתוכן יבחר "דברימימוס" את החתול האחד. מאנקוסטראפ מופיע ראשון בפני השבט, ומציג את מועמדותה של ג'ני-אני-דוטס (The Old Gumbie Cat), חתולה גדולה ומנומרת, אשר "יושבת, יושבת, יושבת ויושבת" במשך כל היום, בעוד בלילה היא שולטת על העכברים והמקקים, ומלמדת אותם פעילויות שונות. ג'ני-אני-דוטס מסיימת, מברכת את החתולים האחרים, אך היא נקטעת. המוזיקה מתחלפת במהירות, וראם טאם טאגר נכנס, בכניסה ראוותנית (The Rum Tum Tugger). חתול זה הוא בעל רעמה פרועה וכתמי נמר על חזהו. הוא הפכפך מאוד ובלתי ניתן לריצוי, שכן הוא "עושה מה שהוא עושה, ואין שום דבר שניתן לעשות בקשר לזה".
חתולה אפורה, זקנה ומרופטת, מדדה אל מרכז הבמה. זוהי גריזבלה. החתולים האחרים נסוגים, ושרים על מצבה העצוב ועל גורלה המר (Grizabella: The Glamour Cat). גריזבלה עוזבת, ומוזיקת הרקע מתחלפת למנגינה אופטימית ועליזה. באסטופר ג'ונס, חתול שמן ושחור, מופיע (Bustopher Jones: The Cat About Town). באסטופר ג'ונס נמנה עם האליטה של החתולים, ונוהג לבקר במועדוני הג'נטלמנים היוקרתיים של לונדון. קול נפץ עז מפתיע ומקפיץ את כל החתולים. האם יכול להיות שזה מקאוויטי? החתולים בורחים בבהלה אל מחוץ לבמה. צחקוקים מהוסים נשמעים ברקע, מסמנים את הכניסה של החתול מונגוג'רי ושל החתולה ראמפלטיזר. השניים הם זוג חתולים פורצים קטנים, כמעט זהים זה לזה, שובבים מאוד, והם נהנים מגרימת צרות בקרב משפחות אנושיות (Mungojerrie and Rumpleteazer).
לבסוף מופיע סוף סוף זקן שבט חתולי ה-Jellicle, סבא דברימימוס (Old Deuteronomy). סבא דברימימוס הוא חתול גדול וזקן, שכבר "חי חיים רבים" והיה "נשוי לתשע נשים". הוא זה שיבחר בחתול אחד, אשר יעלה לשמים. ברוב ההפקות, בשלב זה, החתולים מבצעים שיר (The Awful Battle of the Pekes and the Pollicles) בפני דברימימוס. שיר זה מתאר את סיפורם של שני שבטי כלבים, הנפגשים ומתעמתים זה עם זה ברחוב, אך לבסוף מגורשים בפחד משם על ידי חתול גדול עם עיניים אדומות מהבהבות, המכונה ראמפוס הגדול (באנגלית: מהומה). לאחר מספר מילים מצד דברימימוס על אודות גורלם של החתולים והכלבים, נשמע שוב קול נפץ עז. החתולים, הסבורים שזהו מקאוויטי, נבהלים ומתחילים להתרוצץ, עד אשר דברימימוס קורא להם לחזור. הנשף מתחיל בקטע מוזיקלי שבו החתולים שרים, רוקדים ומפגינים את יכולותיהם המיוחדות (The Jellicle Ball).
לאחר הנשף מופיעה שוב גריזבלה ומנסה לרקוד, לחקות את תנועות הריקוד של החתולים שקדמו לה; אולם בשל גילה המתקדם וגופה החלש היא נכשלת במשימה. שוב היא מנודה על ידי החתולים האחרים. גריזבלה שרה גרסה קצרה של השיר המפורסם "זיכרון" ("Memory"), ועוזבת את הבמה.

מערכה שנייה

לאחר הנשף, סבא דברימימוס שר אודות "מהו אושר", בהתייחסו לשירה של גריזבלה. החתולים לא מבינים מה שהוא מנסה לרמוז להם, ולכן הוא שולח את ההודעה שוב, וג'מימה שרה את זה בשביל שכולם ישמעו ויבינו (The Moments of Happiness). אספרגוס - חתול זקן המוכר יותר בקיצור גאס - מדשדש קדימה (Gus: The Theatre Cat). גאס הוא חתול שהיה לפני שנים רבות שחקן מפורסם, אבל כיום הוא זקן וחולה. הוא מלווה על ידי ג'לילורום, שמספרת על עלילותיו. גאס נזכר איך הוא שיחק פעם אחת דמות של חתול בשם גראולטיגר, הידוע לשמצה, האימה של התמזה (Growltiger's Last Stand). הוא מספר אודות הרומן של הפיראט עם גרידלבון ואיך הוא הובס על ידי חתול סיאמי, ונאלץ "לצעוד לקצה הקורה".
לאחר שגאס מסיים להעלות זכרונות ויוצא, החתול סקימבלשאנקס נמצא כשהוא ישן בפינה (Skimbleshanks: The Railway Cat). חתול זה, באופן לא רשמי, אחראי על רכבת הלילה לגלאזגו. הוא חכם מאוד, וגם חשוב מאוד - כי אם הוא נעלם, אז "הרכבת לא יכולה לצאת לדרכה". במהלך השיר שלו, החתולים מדמים מנוע של קטר רכבת מחפצים שונים שבמגרש הגרוטאות, כאשר מספר חתולים מסובבים את הגלגלים, בעוד האחרים מחזיקים את המבנה ומדליקים את הפנסים הקדמיים.
לרקע צלילי התרסקות, שמופיעים בפעם השלישית, בליווי צחוק מרושע, מופיע לבסוף מקאוויטי, החתול המבוקש ביותר. הוא עבריין שמעולם לא נתפס, שכן "הוא אף פעם לא נמצא בזירת הפשע". זהו חתול בעל מראה מחריד, שהינו ה"נבל" של שבט חתולי ה-Jellicle. פקודיו של מקאוויטי משליכים רשת על סבא דברימימוס, לוכדים אותו וחוטפים אותו אל מחוץ לבמה. בעוד מספר חתולים מנסים לעקוב אחריהם, דמיטר ובאמבלורינה שרות את מה שהן יודעות על מקאוויטי (Macavity: The Mystery Cat). לאחר שהן מסיימות, מקאוויטי חוזר כשהוא מחופש לסבא דברימימוס. כאשר דימטר חושפת אותו, הוא נלחם עם מאנקוסטראפ ואלונזו. אף על פי שבתחילה הוא מצליח להחזיק מעמד במאבק נגדם, בסופו של דבר מקאוויטי חש מאוים על ידי שני החתולים הצעירים; כאשר שאר שבט החתולים מתחיל להתלכד ולהקיף אותו, הוא מקצר את חוטי החשמל של אורות הבמה, יוצר בלבול ובורח.
ראם טאם טאגר מציע שהחתולים יבקשו את עזרתו של מר מיסטופליס (Mr. Mistoffelees). מר מיסטופליס הוא חתול שחור וקטן, שיכול לבצע מעשי קסם שאף חתול אחר לא יכול לעשות. מר מיסטופליס מבצע את הריקוד שלו, שנחשב לאחד מריקודי הסולו המורכבים והמאתגרים ביותר במחזמר. החתול הקסום משיב את החשמל לאורות הבמה, ומחזיר את סבא דברימימוס, כשהוא זוכה לשבחים מכל החתולים. שעת זריחת השמש מתקרבת. כעת, לאחר שהושב, סבא דברימימוס יכול לבצע את בחירתו.
לאחר שסבא דברימימוס מתיישב, גריזבלה חוזרת למגרש הגרוטאות, והוא מאפשר לה לפנות בדברים אל אספת החתולים (Memory). עם ברכתן ועידודן של ויקטוריה וג'מימה, פנייתה של גריזבלה נענית בחיוב, והיא נבחרת להיות החתולה אשר תזכה לעלות לשמיים ולהיוולד מחדש לחיים חדשים (The Journey to the Heaviside Layer). צמיג גדול עולה מערמות הזבל, ונושא את גריזבלה ואת סבא דברימימוס לעבר השמיים; סבא דברימימוס יורד כדי שהיא תוכל לסיים את המסע בכוחות עצמה. סבא דברימימוס נותן את נאום הסיכום שלו לקהל האנושי (The Ad-Dressing of Cats) והתוכנית מגיעה לסיומה.

שינויים במחזמר

מאז הצגות הבכורה בלונדון ובברודוויי, המחזמר עבר מספר שינויים. הגרסה העדכנית ביותר, אשר הזכויות לה שמורות בחברת ההפקות של רוג'רס והמרשטיין, מבוססת על הגרסה של סיבוב ההופעות האחרון בבריטניה. גרסה זו כוללת מספר השמטות קטנות, העברות ותוספות של קטעים מוזיקליים, שיבוצים מחדש של קטעי שירה והפחתה במספר נגני התזמורת.
בגרסה המקורית של לונדון, השיר "Mungojerrie and Rumpelteazer" בוצע במשקל 12/8 בסגנון ג'אזי והושר על ידי מאנגוג'רי וראמפלטיזר, ששרו על עצמם. בשלב מאוחר יותר, לקראת העלאת המחזה בברודוויי, כתב אנדרו לויד ובר מנגינה חדשה, ובהפקה זו מר מיסטופליס שר על מאנגוג'רי וראמפלטיזר בגוף השלישי, כאשר מונגוג'רי וראמפלטיזר הן בובות הנשלטות על ידי קסמיו של מר מיסטופליס. גרסה זו של השיר בוצעה במשקל 4/4 קצבי, והחלק האמצעי ב-7/8, בסגנון הדומה לגרסה המקורית. בגרסה החדשה של ובר נעשה שימוש עבור כל ההפקות הבאות של המחזמר עד הסרט משנת 1998 שבו הדמויות שבו ושרו את שירן בעצמן (כמו כן בגרסת הסרט קוצץ בית מהשיר). כיום מונגוג'רי וראמפלטיזר שרים את השיר שלהם עצמם בכל ההפקות. בגרסה הנוכחית, המבוססת על הגרסה של סיבוב ההופעות האחרון בבריטניה, הקטע שבמשקל 7/8 עובד ל-4/4, תוך שימוש בטריולות המדמות את משקל 12/8 המקורי.
גם הקטע "Growltiger's Last Stand" שונה לקראת ההעלאה בברודוויי. בהפקה הלונדונית המקורית, "הדואט האחרון" של גראולטיגר וגרידלבון היה מבוסס על שיר של טי אס אליוט שמעולם לא פורסם - "The Ballad of Billy M'Caw". להפקה של ברודוויי, הבלדה הוחלפה בערבוביה של אופרה איטלקית (המזכירה את "מאדאם באטרפליי" של פוצ'יני). גרסה חדשה זו שולבה לאחר מכן לתוך רוב ההפקות ברחבי העולם (החריגה הבולטת הייתה ההפקה ההונגרית). הבלדה המקורית נשארה בהפקה הלונדונית עד לראשית שנות ה-90, אז היא הוחלפה באריה האיטלקית. "Billy M'Caw" הוכנסה מחדש למחזה בסיבוב ההופעות בבריטניה, שהחל סמוך לאחר שההצגה ירדה מבימות לונדון. ובר אמר כי הוא מרוצה מהחזרה של "The Ballad of Billy M'Caw" שכן הוא לא אהב במיוחד את הגרסה האיטלקית. בגרסת סרט הווידאו, הסצנה הכוללת את דמותו של גראולטיגר נחתכה כולה, בשל גילו המתקדם של השחקן סר ג'ון מילס, גאס, חתול התיאטרון). על פי זכויות היוצרים של המחזמר, שני השירים נכללים בו, וניתנת אפשרות לכל הפקה לבחור איזה מהשניים לכלול.
בהפקות מהשנים האחרונות, המילים של "Growltiger's Last Stand" שונו, כדי להימנע משימוש בשפה שעלול להיתפס כגזענית (המילה "Chinks", המשמשת ככינוי גנאי לסינים, הוחלפה במילה "Siamese"). עם זאת, המילים "Heathen Chinese" שמופיעות בשיר "The Awful Battle of The Pekes and the Pollicles" - נשארו כמות שהן.
בהקלטה של צוות השחקנים המקורי של ההפקה הלונדונית, הוקלטו גרסאות ארוכות יותר של השירים "The Old Gumbie Cat",‏ "Old Deuteronomy" ו"The Ad-Dressing of Cats", עם שורות/בתים שהושמטו מהפקות מאוחרות יותר.
בסיבוב ההופעות בארצות הברית ממשיכים להשתמש במוזיקה של הגרסה המקורית של ברודוויי, לרבות האריה האיטלקית וחומרים אחרים שנחתכו מגרסאות חדשות יותר. רק "The Awful Battle of The Pekes and the Pollicles" ובית אחד מ"Mungojerrie and Rumpleteazer" נחתכו מהביצוע של הפקה זו.

הפקות בישראל

המחזמר הועלה לראשונה בישראל בשנת 1997 תחת השם "Mיאו" בבימת-הנוער העירונית רחובות, כאשר בסיס התפאורה הורכב מ-10 מכוניות שלמות (שהובאו לבמה ממגרש גרוטאות סמוך על ידי גרר של עיריית רחובות) וסט של פיגומים מאתר שיפוצים סמוך.
בשנת 2007 הועלה המחזמר בהפקה משותפת של בית צבי ותיאטרון הספרייה, בתרגומו של דניאל אפרת ובבימויו של הכוריאוגרף עוז מורג. ההפקה זכתה לביקוש רב ובסיבוב הראשון שלה היא הוצגה למעלה ממאה פעמים. בחודש דצמבר 2008, לאור הביקוש הרב, חזרה ההפקה שנית להצגות ה-120 שלה לאורך חג החנוכה. בהפקה השתתפו בוגרי בית צבי ותלמידי השנה השלישית, ביניהם: יוליה איגלניק (ויקטוריה), אור אילן (ראמפלטיזר), דניאל אפרת (מאנגוג'רי), אברי ארבל (סקימבלשאנקס), אוהד יהודאי (ג'ורג'), הילה זיתון (גריזבלה), רויטל זלצמן (גריזבלה), שחר ישי (מאנקוסטראפ), קרן מרום (בומבאליורינה), רוני מרחבי (ג'ני-אני-דוטס), ברייני פירסטנברג (גריזבלה), שחר פרץ (מיסתופליס), ניר שיבר (גאס), ליז רביאן (בומבאליורינה).
בנובמבר 2014 הגיעה לישראל ההפקה של המחזה מלונדון והופיעה בשפת המקור (עם קצת עברית).