google/wiki40b huggingface dataset:
כבד

תפקידי הכבד

לכבד שלושה תפקידים עיקריים: וסקולרי (במחזור הדם), מטבולי (בחילוף חומרים) וְהַפְרָשָתִּי.
מבחינה וסקולרית הכבד מהווה "בנק דם" חשוב בגוף. בנוסף הוא מסנן את הדם, ומנטרל חומרים רעילים על ידי פירוק החומר או על ידי קשירת מולקולה נוספת לחומר הרעיל, וכך מבטל את ארסיותו. הוא גם מנקה את הדם מחיידקים, אנטיגנים ונוגדנים. הכבד מייצר חלבוני דם, ואחראי על ויסות רמתם של החלבונים בדם. הכבד גם מייצר תאי דם אדומים אצל העובר ובמבוגר נהרסים בו התאים הזקנים.
מבחינה מטבולית הכבד הוא איבר חשוב ובו פעילות חילוף חומרים רבה. על כן הוא מכונה "בית החרושת הכימי" של הגוף.
רוב הגלוקוז המגיע ממערכת העיכול מתפלמר בכבד לרב-הסוכר גליקוגן. תאי הכבד מפרקים את הגליקוגן לחד-סוכרים בזמנים שבין הארוחות ובצום. כך מווסת הכבד את רמת הגלוקוז בדם ומבטיח אספקה קבועה של גלוקוז לתאים ולרקמות להפקת אנרגיה.
הכבד מייצר שומנים ואוגר אותם (בנוסף לחומרים חיוניים נוספים כגון ויטמינים, חומצות אמינו וברזל). כמו כן, כאשר מתדלדלים מאגרי הגליקוגן והשומנים, מתרגם הכבד את החומצות האמיניות לחומצות שומניות להפקת אנרגיה.
הכבד מסנתז את החלבון אלבומין, חלק מהגלובולנים וכן פיברינוגן ופרותרומבין האחראים לקרישת הדם.
מבחינה הפרשתית בכבד נוצרים מלחי המרה המסייעים בתחלוב של השומנים ותהליך פירוקם ובתהליך ספיגת הויטמינים. הכבד מפריש כל יום כליטר מיצי מרה. למיצי המרה תפקיד נוסף של סילוק רעלים בתוך הגוף עצמו.

התפתחות עוברית

בתהליך ההתפתחות העוברית תאי העובר נעים, נודדים ומשנים את המבנה בו הם היו מאורגנים בתהליך הנקרא גסטרולציה. בתהליך זה, מבנה העובר משתנה מצורה דו ממדית לתלת ממדית. לאחר השינוי, העובר למעשה מורכב משלוש שכבות שונות הנקראות "שכבות נבט": האקטודרם, המיזודרם והאנדודרם. משכבות אלו מתפתח המגוון המלא של כל רקמות הגוף. הכבד מתפתח מהאנדודרם, השכבה הפנימית ביותר.
התאים של הכבד הם תאים שמקורם הראשוני הוא ב-Prechordal Plate) PrCP). ה-PrCP היא קבוצת התאים אשר הייתה הראשונה לנדוד לאורך העובר בתחילת תהליך הגסטרולציה.
בשלבים מאוחרים יותר, שני צדדי העובר מתחברים ומתאחים ליצירת ה-foregut (מעי קדמי), ה-midgut (מעי אמצעי) וה-hindgut (מעי אחורי). הכבד מתפתח מה-foregut המעי הקדמי. הסיגנלים (BMP (bone morphogenetic protein ו-(FGF (fibroblast growth factor, מסיטים את האנדודרם מברירת המחדל שלו שהיא הלבלב, לכבד.
קרופקי (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קרופקי 32,302 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 92.85% בלארוסים, 5.12% רוסים ו-2.03% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (81.29%) ורוסית (16.85%).
יחיאל ספרא

ביוגרפיה

ספרא נולד בפולין לאב בעל מכולת ובעל קורא, שאף כתב בדיחות לבדחן היידי שמעון דז'יגאן.
השתתף בתוכניות הרדיו "לצון נופל על לצון" ו"מפיק ודי". כמו כן מופיע עם אבשלום קור בתוכניות הלשון בערוץ 1 "הגיע זמן לשון" בטלוויזיה ו"באופן מילולי" בגלי צה"ל.
בטלוויזיה, כיכב בתוכנית ההומור "חכמים בלילה" ששודרה בערוץ 1, והגיש פינת הומור שבועית בתוכנית "שבוע טוב" בהנחיית ד"ר עליזה לביא ששודרה במוצאי שבת. כמו כן היה בין כותבי השאלות לתוכנית הטלוויזיה "הכספת" של ארז טל, וחיבר את הספר "טריוויה עד הבית", 2010 שאלות ותשובות בעריכת טל גלעד הוצאת מודן.
ספרא השתתף בפאנל התוכנית "יתוש בראש" אשר שודרה בגלי צה"ל ובטלוויזיה החינוכית.
יחיאל ספרא הוא הכותב של טוביה צפיר הוא משתתף בפסטיבל השנתי של "מספרי סיפורים"
ומופיע בערבי הומור יהודי ברחבי הארץ.
בנוסף, ספרא משמש כקריין "טעמי המקרא" ברדיו ובטלוויזיה.
תחום נוסף שבו התפרסם ספרא הוא דיאטה: בעבר שקל למעלה מ-180 ק"ג, ובעקבות שימוש בדיאטה מיוחדת הוריד 100 ק"ג ממשקלו.
בנו, יהודה ספרא, הוא כותב טורים הומוריסטיים בעיתון "ישראל היום" וחומר הומוריסטי וסאטירי באתר "לאטמה".
ספרא מתגורר בהרצליה.
יורקי קאטאינן

ביוגרפיה

קאטאינן למד באוניברסיטת טאמפרה. חבר במפלגה השמרנית "האיחוד הלאומי", החל משנת 1993 היה חבר במועצת עיר הולדתו, סיליניירבי ובשנת 1999 נבחר לפרלמנט. בשנת 2004 נבחר ליושב ראש שלה.
ב-19 באפריל 2007 התמנה לשר האוצר וסגן ראש הממשלה בקבינט שבראשותה של מארי קיביניימי. בבחירות לפרלמנט בשנת 2011 תחת הנהגתו השיגה מפלגתו 20.4 % מהקולות והפכה למפלגה החזקה הפרלמנט. בעקבות זאת החליף קאטאינן את מארי קיביניימי בראשות הממשלה.
ב-5 באפריל 2014 הודיע כי יפרוש מתפקידו בקרוב ולא יתמודד בבחירות הקרובות במדינה. ב-24 ביוני 2014 סיים את כהונתו כראש ממשלה.
טין פופ

היסטוריה

הטין פופ הושפע ממגוון רב של סגנונות מוזיקה לאורך השנים; הוא החל להופיע בסוף עידן הסווינג בשנות ה-40 המאוחרות, ולפיכך סגנון זה היה מקור ההשפעה הראשון של הטין הפופ. סגנון הסווינג אפיין בין היתר את הזמר פרנק סינטרה, שצבר פופולריות רבה בתקופתו ונמנה בין אלילי הנוער הראשונים. שנות ה-60 נחשבו לתור הזהב של הטין פופ, אז אלילי הנוער של אותה התקופה היו בין השאר פול אנקה, פביאן פורטה, ריקי נלסון ופרנקי אבלון. עם זאת, באמצע שנות ה-60 הטין פופ איבד את מקומו במוזיקה הפופולרית לטובת תרבות הנגד שהביאה איתה מהפכות מוזיקליות מכיוונם של מוזיקאים כמו הביטלס, אלביס פרסלי ובוב דילן, אולם בתחילת שנות ה-70 התפתח ז'אנר הבאבל-גאם פופ, שפונה גם הוא לנוער ונשלט אז על ידי אומנים כמו להקת המאנקיז, וזה חדר לתודעה, ובכך חזרה מוזיקת הנוער להיות הפנים של המוזיקה הפופולרית. מאותה התקופה צמחו אומנים רבים מצליחים כמו מייקל ג'קסון שהפך לסנסציית פופ.
בשנות ה-80 מוזיקת הנוער שינתה דפוס כאשר הופיעה בצורה של להקות בנים. דפוס זה הביא עמו את המאפיינים החזותיים כמו תנועות הריקוד, חשיפת השרירים וההופעה החיצונית המושקעת שנכנסו אל תוך הז'אנר, ומהווים חלק בלתי נפרד ממנו גם היום. הלהקה ניו קידס און דה בלוק הייתה מבין להקות הבנים הראשונות שפרצו דרך בתחום זה. יתר על כן סגנונות כמו דאנס פופ, סינת'פופ ואר אן בי עכשווי היוו מקור השפעה על הטין פופ בתקופה זו והשתלבו בתוכו. בהמשך מוזיקת הנוער דעכה בשנית בראשית שנות ה-90, אולם בהמשך עשתה קאמבק והפכה למכונת להיטים עבור כמעט כל להקת טין פופ, כמו הספייס גירלז, הנסון, טייק דאת, בקסטריט בויז, אן סינק, רובין, פייב, אול סיינטס, ובהמשך בשנות האלפיים בלטו האומנים היחידים כגון ארון קרטר, בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה שהפכו להצלחה מסחרית.
באמצע שנות האלפיים האומנים שהיו מזוהים עם סגנון הטין פופ היו לרוב מזוהים גם עם ערוץ דיסני, שטיפח אומני טין פופ כמו הילארי דאף, מיילי סיירוס, ונסה הדג'נס, דמי לובאטו וסלינה גומז שהיו מבין אלילות הנוער הראשונות, גם של דיסני וגם של שנות האלפיים. חלקן הכניסו את סגנונות הרוק והפופ רוק בתקופה זו. בהמשך התווספו אומנים נוספים לקטגוריה כמו ג'סטין ביבר, שהיה לאחד מאלילי הנוער המפורסמים ביותר בעשור השני של המאה ה-21, וכניסתו לז'אנר השפיעה עליו רבות כאשר שילב בו סגנונות נוספים כמו פופ ראפ. אומנים חדשים יותר הם זמרת הקאנטרי טיילור סוויפט, שהכניסה אל הטין פופ את ז'אנר הקאנטרי פופ, והלהקה הבריטית וואן דיירקשן.
ביג ביל ברונזי

השנים המוקדמות

ברונזי נולד בעיירה סקוט שבמיסיסיפי. אביו היה אריס (עם סיום העבדות במדינות הדרום רוב העבדים המשיכו לעבד את הקרקעות כאריסים) שחיפש אפשרויות פרנסה אחרות ולכן המשפחה נדדה לעיתים תכופות. כבר כנער ביל החל לעבוד לפרנסתו בנגינה בכנסייה. ב-1917 נקלע ביל שלא בטובתו לעמדת גיוס לצבא ונשלח לאירופה. מלחמת העולם הראשונה עיצבה וחישלה את ביל והפכה אותו מנער לאדם מודע, מודע לזכויותיו ופחות נכון להתפשר. כשחזר, עם סיום המלחמה, לארקנסו גילויי הגזענות שבהם נתקל, והבורות של אנשי הדרום, הכעיסו וייאשו אותו כאחד. וב-1920 ארז ביל ברונזי את חפציו, ופנה כמו אפרו-אמריקאים רבים צפונה לשיקגו. 
השיר - "Key to the Highway" מתמצת את הדחף שחש לעזוב. 
I got a key to the highway, Yes, and I'm billed out and bound to go. 
I am gonna leave ,leave here runnin', because walking is most to slow.

המעבר לשיקגו

בשיקגו פגש ביל ברונזי מוזיקאים נוספים, מרביתם הגיעו בדרכים אלו או אחרות, ממדינות הדרום. עם המוזיקאים שפגש נמנו ממפיס מיני, בלינד למון ג'פרסון ואחרים. בשיקגו עסק ברונזי בכל מיני עבודות על מנת להתפרנס ובמקביל החל להופיע במועדונים ובארים. בתקופה זו הקליט מספר תקליטים בחברת פראמונט. מכירות התקליטים, באותה תקופה, היו נמוכות בשל השפל הגדול. אמנים רבים נגנו משיריו אך מאחר שלא היה ממש מוכר התקשה להתפרנס מכך. קשיי הפרנסה והאנונימיות המשיכו להיות מנת חלקו של ברונזי עד שבשנת 1950 סטד טורקל, חבר ומעריץ של ברונזי גילה שברונזי הוא דמות מוכרת ומוערכת מבחינה מוזיקלית באנגליה. ברונזי יצא למסע הופעות באירופה. ואף הופתע מכך שהקהל האירופאי מכיר את שיריו הכרות אינטימית.

שחור, חום ולבן

האהדה וההערכה של הקהל האירופאי היו לברונזי חוויה מתקנת. ברונזי היה מאושר שהמוזיקה עברה את האוקיינוס נקייה מהקשרים פוליטיים וחברתיים. ברונזי הרבה להתעסק בבעיות חברתיות בשיריו. אחד משיריו השנויים במחלוקת הוא שחור, חום ולבן - השיר מתאר הקושי של שחורים והאפליה כלפיהם בקבלה לעבודה בארצות הברית. שיריו המוקדמים של ברונזי מתארים את חיי האפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית. ברונזי הקליט גם שירי פולק וגוספל.
ב־1958 כשההשפעה שלו כזמר ויוצר מתחילה לצבור תאוצה חלה ברונזי במחלת הסרטן ונפטר. אריק קלפטון הרולינג סטונז וזמרים נוספים בסגנון השיקגו בלוז המשיכו לבצע ולחדש את שיריו.
רומן פריסטר

רומן פְרִיסְטֶר (17 בינואר 1928 - 9 בפברואר 2015) היה סופר ועיתונאי פולני-ישראלי.

ביוגרפיה

פריסטר נולד בשנת 1928 בעיר ביילסקו (בייליץ) שבשלזיה, פולין. בזמן מלחמת העולם השנייה שהה במחנות ריכוז ועבודה, ובהם איבד את הוריו. לאחר המלחמה שב לפולין ועסק בעיתונאות. ב-1957 עלה לישראל במסגרת עליית גומולקה, והחל לעבוד כעיתונאי ב"הארץ". בשנת 1968 מונה לסגן עורך "מוסף הארץ". 
מ-1991 ועד 2007 ניהל את בית הספר לעיתונאות "כותרת", שנתמך על ידי קרן ברטלסמן הגרמנית. ב-2006 עבר בית הספר לחסות אוניברסיטת תל אביב.
לפריסטר הוענקו אות ההוקרה של הרפובליקה הפולנית (Order Zasługi Rzeczypospolitej Polskiej) בשנת 1993, ואות "צלב אושוויץ" (Krzyż Oświęcimski) בשנת 1995. ספריו תורגמו למספר שפות.
היה נשוי לאלזביטה פריסטר, בעבר מנהלת המכון הפולני בישראל.
בשנות חייו האחרונות התגורר בפולין.
ישיבת נתיב טפחות

היסטוריה

בשנת ה'תשמ"ב (1982) הוקם מושב טפחות. בשנת 2001 נוסדה הישיבה בראשות הרב גריינר, מתוך מגמה לחזק את הנוכחות היהודית בגליל. מאז הקמת הישיבה גדל המושב משלושים לתשעים משפחות, ורוב המשפחות החדשות כוללות את בוגרי הישיבה.
בשנת ה'תשע הצטרפה הישיבה למסלול "ההסדר". לומדים בה כמאה תלמידים. בשנת תשע"ז הצטרף לצוות הר"מים הרב יונתן דון יחיא, רב המושב "הזורעים".
בישיבה ישנו מרכז מתנדבים המרכז התנדבויות במספר תחומים:
* פרויקט בר מצווה – הכנת ילדים עולים בני העדה האתיופית לקראת בר המצווה.
* נקודת הזנקה של מד"א – בישיבה נפתחה נקודת הזנקה של מד"א ובמקום מוצב אמבולנס המאויש 24 שעות ביממה על ידי חובשי   הישיבה ונותן מענה זמין ומהיר לתושבי מרום הגליל.
* הקמת גרעין קהילתי בטפחות– בעקבות ישיבת טפחות הגיעו ליישוב עוד כ 30 משפחות אשר עובדים בעיקר בתפקידי חינוך באזור. בשנת 2008 חנכה הישיבה שכונת קרוואנים ע"ש רס"ן רועי קליין ז"ל שנבנתה בסיוע החטיבה 
להתיישבות, המשרד לפיתוח נגב – גליל והמועצה האזורית מרום גליל, עבור זוגות צעירים בוגרי הישי.בה
בתפקידי חינוך באזור. בשנת 2008 חנכה הישיבה שכונת קרוואנים ע"ש רס"ן רועי קליין ז"ל שנבנתה בסיוע החטיבה
* הפעלת גמ"ח של מוצרי מזון וביגוד על ידי חברי הקהילה.
* פרויקט ופרצת ע"ש פרידה ויהודה קליגמן – תנועת נוער של ילדים בגילאי 6-12 המופעלת על ידי תלמידי הישיבה אשר משמשים חונכים לילדים ברחבי יישובי המועצה.
הזירה (מגזין)

הזירה (באנגלית: The Ring וגם Ring Magazine) הוא מגזין אמריקני, הנחשב לחשוב בעולם בנושא האיגרוף.

היסטוריה

המגזין "הזירה" התפרסם לראשונה בשנת 1922, ובתחילת דרכו התמקד בנושאי ההיאבקות והאיגרוף. עם השנים והשחיקה המקצועית שחלה בנושא ההיאבקות המקצוענית, החל להתמקד בנושאי האיגרוף בלבד.
 המגזין מוחזק בבעלותו של המתאגרף לשעבר אוסקר דה לה הויה . המגזין עוסק בכיסוי עיתונאי מפורט של כל תחומי האיגרוף כולל תיאורי קרבות ואירועים חברתיים או שערורייתים הקשורים בהם, וכן מתן חשיפה וקידום למתאגרפים אלמוניים.

קביעת אלוף העולם של "הזירה"

בשנת 2002 הוחלט במערכת המגזין לבצע ניקוי והשלטת סדר וארגון בכל הנושא של הכתרת אלופי העולם באיגרוף. הטענה העיקרית הייתה כי הריבוי הקיים של גופים ומארגנים שונים, יוצרת מדיניות מעורפלת ובלתי ברורה של התנאים הנדרשים לקביעתו והכתרתו של אלוף העולם . כך למשל, אורגנו קרבות אליפות בין מתחרים חלשים אשר בסיומם נקבע אלוף, אך אותם גופים דחו ניסיונות לארגן קרבות הגנה על התואר של הזוכה, מול אלופים חזקים יותר שהוכרו על ידי ארגון מתחרה אחר. לעיתים אורגנו קרבות הגנה על התואר בין מתחרים שאינם שווי כוחות כך שזהות המנצח נקבעה למעשה מראש כברורה ומועדפת על המארגנים משיקולי כסף או יוקרה. בנוסף לכך, לעיתים ננקטו סנקציות נגד מתאגרפים שסירבו לתנאים שונים של קרב שאינם ספורטיביים בעליל, כגון שלילת תוארם.
בכוונתו של המגזין הייתה ליצור שקיפות באמצעות קביעת קריטריונים ברורים וקשיחים אשר על פיהם יקבע דירוגו של כל מתאגרף בקטגוריית המשקל שהוא מתחרה בה. בחודש מאי 2012 פרסם המגזין מדיניות חדשה בנוגע להכתרת והדחת אלופים במטרה לעודד את המדורגים ראשונים להלחם אחד מול השני ובכך לשדרג את הרמה המקצועית והספורטיבית של הענף, ובמקביל לכך גם את העניין הציבורי בו.
להלן הקריטריונים המעודכנים נכון למאי 2012:

לגיטימציה

שיטת הדירוג של מגזין "הזירה" לאלופי העולם באיגרוף במשקלים השונים, הוכרה כאובייקטיבית ומייצגת, על ידי שני ערוצי הטלוויזיה העיקריים המסקרים את תחום האיגרוף בארצות הברית: ESPN ו-HBO וגם על ידי ה-BBC הבריטי. לעובדה זו חשיבות רבה שכן התמלוגים מערוצי הטלוויזיה מהווים מקור הכנסה משמעותי בענף, ולכן הכרתם בלגיטימציה ובאובייקטיביות של הדירג מסייעת בגיוס מימון נוסף לקרבות, ומהווה מניע לצופים להסכים ולשלם עבור הצפייה בקרב הוגן ולא כזה שתוצאותיו נקבעו מראש.
סמי הורי

ביוגרפיה

בצבא שירת כלוחם בשריון ] והשתחרר לאחר כשנתיים. לאחר מכן עבד בצוותי בידור בבתי מלון באילת כשנתיים וחצי.
הורי החל את דרכו בעולם המשחק בגיל צעיר מאוד, כבר ב-1973 בגיל חמש לוהק לסרט ישו כוכב עליון – קו-פרודוקציה ישראלית-אמריקאית].
סרטים נוספים בהם השתתף: "זיכרונות אהבה" (1982) קו-פרודוקציה בכיכובו של קירק דאגלס, "בעל בעל לב" (1997), "ספסיבה קינג ג'ורג'", "אהבה ממבט שני", "קדוש", "צומת וולקן" (1999), "חוץ לארץ", "כבוד" ו"סודות המסדר" (2001).
סדרות בהן הופיע הן:  "קפה פריז", "פלורנטין","המשאית", "אהבה מעבר לפינה", "עולם מושלם", "אגדת דשא", "חמישה גברים וחתונה", "כתב פלילי", "הנפילים", "מסכים" ,"השועלים","הכבוד של מרציאנו"  ו"חמש-עשרה דקות".
בתיאטרון השתתף בהצגות: "פאטי דיפוזיה" על פי סיפור מאת פדרו אלמודובר – "הבימה", "פוקר" – "תיאטרון הרצליה", "שלושה בחצי דירה", "עליזה מזרחי", המחזמר "אוליבר טוויסט" בבימויו של מנחם גולן, עליבאבא וארבעים השודדים וב"תפוז המכני" בבימויו של בני יזרעאל.
פרסומות בהן השתתף במסעות פרסום שונים: "שמנת תנובה", "קסטרו", "זוגלובק", "ביתילי", "בירה גולדסטאר" ו"עונות".
בשנת 2000 השתתף בפסטיבל הזמר עם השיר "לשיר באהבה" אשר זכה במקום השלישי.
בשנת 2005 השתתף בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" ביחד עם הרקדנית אנה ארונוב והשניים הגיעו למקום השני בגמר.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד אורח בעונה הרביעית של "הבורר".
נכון ל-2015 עוסק בצילום סטילס.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד אורח בעונה הרביעית בתוכנית "שנות ה-80".

חיים אישיים

הורי גרוש ואב לשניים. אשתו לשעבר אורלי הופיעה ביחד איתו בפרק של "רוקדים עם כוכבים". אחותו הצעירה היא השחקנית עמנואל הורי.
אדוארד ג'רג'יאן

אדוארד ג'רג'יאן (Edward Peter Djerejian; נולד ב-6 במרץ 1939) היה דיפלומט אמריקאי אשר שירת בשרות החוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת שמונה נשיאים, החל מתקופתו של הנשיא קנדי ועד לתקופת הנשיא קלינטון. הוא היה שגריר ארצות הברית בישראל ובסוריה. הוא המנהל המייסד של המכון למדיניות ציבורית על שם ג'יימס בייקר באוניברסיטת רייס ועומד בראש חברת ייעוץ.

תולדותיו

ג'רג'יאן נולד בניו יורק. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון במדעים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית ושירת שנתיים בקוריאה הדרומית. בשנת 1962, עם סיום שירותו הצבאי הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית. כדיפלומט זוטר שירת כמזכיר לעניינים מדיניים בשגרירויות ארצות הברית בביירות (1966-1969), ובקזבלנקה (1969-1972). הוא היה קונסול כללי בעיר בורדו בצרפת (1975-1977), וממונה על האגף המדיני בשגרירות ארצות הברית במוסקבה בעת פלישת ברית המועצות לאפגניסטן (1979-1981). הוא שימש סגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית בעמאן (1981-1984). בין השנים 1985–1988 עבד במחלקת המדינה בוושינגטון. תחילה שימש כעוזר מיוחד לנשיא ארצות הברית וסגן מזכיר העיתונות של הבית הלבן לנושאי חוץ, ומאוחר יותר התמנה לסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב ודרום אסיה. בשנת 1989 החל בכהונתו כשגריר ארצות הברית בסוריה, וזאת עד לשנת 1991. בין השנים 1991–1993 שימש כעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב. בין השנים 1993–1994 כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל.
בנוסף לשפה האנגלית, ג'רג'יאן דובר ערבית, ארמנית, צרפתית, ורוסית.
קנאזווה

היסטוריה

הפירוש המילולי של שם העיר הוא "ביצת הזהב", ומקורו באגדה אודות איכר שחיפש תפוחי אדמה באזור, אך תחת זאת מצא באדמה פיסות זהב. 
במאה ה-15 נוסדה העיירה מסביב לטירת קנאזווה, אך שליטתו הריכוזית של השוגון ממקום מושבו בקיוטו נחלשה והשליטים המקומיים צברו כוח רב והקימו לעצמם פייף. באותה עת פעל באזור כומר בודהיסטי בשם רניו, שהשתייך לזרם ג'ודו שינשו וסחף אחריו סמוראים ואיכרים כאחד, וצבר כוח פוליטי. לאחר מותו של השליט המקומי ב-1488 החל שלטון איכרים בני ג'ודו שינשו, שנמשך מאה שנים ונקרא "ממלכת האיכרים". מרכז השלטון היה ברכס קודצונו, מקום שהיה מוקף בנהרות משני עבריו, וסביב מרכז שלטון\דתי זה התפתחה עיירה נפרדת שהוקפה בחומה. 
בשנת 1580 תקף אחד מהגנרלים של אודה נובונאגה את ממלכת האיכרים וכבש אותה, והפך את העיירה לבסיס צבאי. אולם, שלוש שנים לאחר מכן כבש את האזור טויוטומי הידיושי בעזרתו של מאדה טושיאיאה, והאחרון קיבל את השליטה באזור. טושיאיאה נפטר ב-1599 ובנו ירש אותו, ותחת שליטתו שגשגה העיירה, והמחוז כולו היה העשיר ביותר ביפן, מלבד אלה שבשליטת השוגון. השגשוג הכלכלי הביא לגידול מהיר מאוד באוכלוסייה, וכתוצאה מכך נבנו בעיר רבעים חדשים במהירות כדי לספק את הצורך במגורים של התושבים החדשים, ועד היום מאפיין את העיר העתיקה רחובות צפופים וחסרי סדר ברור. 
בתקופת מייג'י הלאימה יפן את כל הטירות העתיקות ביפן. מכיוון שסימלו עידן פאודלי, וככזה – מפגר, הרסה הממשלה טירות רבות. טירת קנאזווה הפכה לבסיס צבאי, וחלקים ממנה נהרסו כדי לפנות מקום למבנים צבאיים, והצבא היפני הקיסרי החזיק בטירה עד סוף מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן שימשה הטירה את אוניברסיטת קנאזווה, וכיום היא משמשת פארק ציבורי. 
העיר קנאזווה המודרנית נוסדה ב-1 באפריל 1889, לאחר ביטול שיטת ההאן ויצירת מחוזות יפן. על אף הימצאות מפקדת הדיוויזיה התשיעית של הצבא היפני הקיסרי בעיר, לא הפציצו אותה בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ולכן רבים ממבניה ההיסטוריה שרדו תקופה זו. ב-25 במרץ 2007 רעידת אדמה בעוצמה 6.9 בסולם ריכטר הכתה בחוף חצי האי נוטו  שבמחוז.

גאוגרפיה

קנאזווה שוכנת לחופו של ים יפן, והיא גובלת בחצי האי נוטו, באלפים היפניים ובפארק הלאומי האקוסן. העיר שוכנת בין הנהרות סאי ואסאנו.
ניאגויה בסאראב

שלטונו

ניאגויה גדל והתחנך בביתו של קראיובסקו, קיבל הכשרה בשפות ובאמנויות ואף נסע לארצות זרות, ביקר במדינות במרכז אירופה ובאימפריה העות'מאנית. ב-28 בינואר 1501 התמנה לפוסטלניק, בדצמבר, באותה שנה, קודם לפוסטלניק גדול וכיהן בתפקיד זה עד 19 ביוני 1509. ב-24 באפריל 1509 התמנה לקומיס גדול וכיהן במשרה זו עד 28 בנובמבר 1911.
הבויארים של קראיובה, משפחת קראיובסקו, היו רבי השפעה ותפסו תפקידים נכבדים בחצר השליט. השליט שקדם לניאגויה, ולאד החמישי (הצעיר) קידם את גיסו לתפקיד בכיר, מעל בני משפחת קראיובסקו וכך נוצר סכסוך בינו ובין משפחה רבת השפעה זו. השליט התחיל לחשוש שניאגויה מפתח שאיפות לתפיסת כס השלטון, לכן התחיל ללחוץ את משפחת קראיובסקו. בני קראיובסקו חצו את הדנובה דרומה ופנו בבקשת עזרה למושל העות'מאני שקידם את ולאד לשלטון. המושל העות'מאני יצא עם צבאו ועם לוחמי משפחת קראיובסקו אל בוקרשט, שם, בפרוור וקרשט נערך קרב שבו נוצח ולאד ונלקח בשבי. בהוראת המושל העות'מאני נערף ולאד וניאגויה עלה לכס השלטון.
בתקופת שלטונו של ניאגויה בסאראב נסיכות ולאכיה לא ניהלה מלחמות, המסחר והאומנויות התפתחו, נבנו כנסיות רבות ובמיוחד ראוייה לציון הקתדרלה שנבנתה בקורטיה דה ארג'ש, היפה בכנסיות ולאכיה, שסביבה צמחה האגדה על הבנאי מנולה.
ניאגויה בסאראב היה נשוי לנסיכה הסרבית מיליצה דספינה, בתו של הדספוט יובן ברנקוביץ'.
ניאגויה בסאראב חיבר ספר לימוד נודע, מהספרים הראשונים בספרות הרומנית. הספר, "לקחיו של ניאגויה בסאראב אל בנו תאודוסיה" (Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie), נכתב בשפה הסלבונית ותורגם לרומנית.
פטר ארטדי

חייו

ארטדי נולד באַנוּנְדְשֶׁה (Anundsjö) שבמזרח שוודיה. בשנת 1724 החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת אופסלה כחלק ממסלול לימודי כמורה, אולם עד מהרה העביר את התעניינותו ללימודי רפואה וידיעת הטבע. בפרט גילה עניין בדגים. ב-1728 הגיע לינאוס לאוניברסיטת אופסלה ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה. ב-1732 עזבו שניהם את שוודיה, לינאוס ללפלנד וארטדי לאנגליה.
לאחר שחזר ממסיבה לילית באמסטרדם, נפל ארטדי לתעלה וטבע והוא בן 30 בלבד. ספריו החשובים בנושא חקר הדגים Historia Piscium Universalis ("היסטוריה אוניברסלית של הדגה"), Bibliotheca Ichthyologica ("ספריית חקר הדגים") ו- Philosophia Ichthyologica ("פילוסופיית חקר הדגים") פורסמו על ידי לינאוס. הטקסונומיה של לינאוס עצמו אינה עוסקת כמעט כלל בנושא הדגים. יש הסוברים כי אלמלא מת בגיל כה צעיר היו ארטדי ודוגמאות הדגים שלו מוכרים יותר מלינאוס ודוגמאותיו מעולם הצומח בתחום הטקסונומיה הביולוגית.
בהספד שנשא לינאוס על קברו ובכתובת החרוטה עליו מובע הרעיון שהאיש שהקדיש את חייו לדגים מצא את מותו ביניהם.
קונצ'רטי לחליל של מוצרט

וולפגנג אמדאוס מוצרט כתב שלוש יצירות לחליל ולתזמורת: קונצ'רטי בסול מז'ור (קכל 313), הקונצ'רטו ברה מז'ור (קכל 314) והאנדנטה לחליל ולתזמורת (קכל 315). יצירות אלו נמנות עם היצירות החשובות ביותר ברפרטואר לחליל.

רקע

מעיון ברשימת יצירותיו של מוצרט, ניתן לראות שהיה לו יחס מיוחד כלפי כלי הנשיפה. חלק ניכר מן הקונצ'רטי ומן המוזיקה הקאמרית שכתב הוא לכלי נשיפה, כאשר יצירות רבות מתוכן נכתבו במיוחד בעבור חבריו שניגנו בכלים אלו.
עם זאת, מוצרט נודע לפחות בצעירותו באי-חיבתו לחליל ככלי סולני. יחס זה ניכר במכתבים שונים שכתב לאביו, כמו במכתב מה-14 בפברואר 1778: "כשאני צריך לכתוב עבור כלי שאיני מחבב, אני מיד מאבד עניין". 
בחודש ספטמבר 1777 נסע מוצרט מזלצבורג למנהיים, שם התארח בין השאר אצל משפחת וונדלינג חובבי המוזיקה (אשר אחד מבניה, יוהאן וונדלינג, היה חלילן ידוע). מוצרט פגש שם, בין היתר, הולנדי עשיר וחלילן חובב בשם פרדיננד דה-ז'אן, שבעבורו מוצרט הוזמן לכתוב "שלושה קונצ'רטי קטנים, קלים וקצרים", וכן "מספר רביעיות לחליל" (להרכב של חליל, כינור, ויולה וצ'לו), בעבור מאתיים גולדן. באותה עת היה זה סכום אשר היה שווה למשכורת שנתית של פועל. למורת רוחו של דה-ז'אן, עבודתו של מוצרט התעכבה ולא עמדה בציפיות. עד לחודש פברואר 1778 הספיק מוצרט לכתוב רק שני קונצ'רטי ופרק עצמאי אחד, כאשר את הקונצ'רטו ברה מז'ור עיבד מגרסה קודמת לאבוב (על פי מחקר מוזיקולוגי מקיף). בנוסף, הספיק לכתוב רק שלוש רביעיות (רביעייה בלה מז'ור, רביעית במספר, נכתבה בתקופה מאוחרת יותר). דה-ז'אן, שרגז מאוד על מיעוט היצירות ומן האיחור, שילם למוצרט רק 96 גולדן.

הקונצ'רטו הראשון בסול מז'ור

חרף דרישתו של דה-ז'אן, הקונצ'רטו בסול מז'ור אינו קצר כלל (זמן ביצועו מגיע לכ-28 דקות), ואיננו פשוט. כיום הוא אף משמש כיצירת חובה במבחני קבלה ובתחרויות רבות. ליצירה זו של מוצרט לא נשתמר כתב-יד, והיא מופיעה לראשונה בקטלוג של ברייטקופף. חסרונו של כתב היד ניכר היטב, מכיוון שישנם לא מעט צלילים בקונצ'רטו כולו שאינם מאומתים, וקיימות ליצירה מספר גרסאות בהוצאות השונות.
הקונצ'רטו כתוב להרכב סטנדרטי הכולל שני אבובים, שתי קרנות וכלי קשת. בפרק השני, מחליפים שני חלילים את האבובים. 
בחלק מהארגון המחודש של רשימת קכל, קיבל הקונצ'רטו הראשון את המספר 285c

הקונצ'רטו השני ברה מז'ור

משום אופיה של היצירה ולאור התכתבויותיו של מוצרט עם משפחתו, אנו למדים על קיומו של קונצ'רטו לאבוב בדו מז'ור. בעבר, הוטל ספק על היות הקונצ'רטו השני לחליל יצירה מקורית לחליל, עד שב- 1920 התגלו חלקים מן הקונצ'רטו לאבוב, שכתב היד שלו אבוד, והחשדות נתאמתו. לא ברור לגמרי מדוע עיבד מוצרט את הקונצ'רטו לחליל במקום לכתוב קונצ'רטו חדש נוסף, אך ההנחה הסבירה היא שעשה זאת מפאת קוצר בזמן. כיום מבוצעת היצירה תדירות, על ידי חלילנים ואבובנים כאחד. לקונצ'רטו השני לחליל כתב יד מקורי ומתוארך מאת מוצרט עצמו. 
ההרכב לו כתוב הקונצ'רטו זהה לקונצ'רטו הקודם, וכולל שני אבובים, שתי קרנות וכלי קשת, לאורך הפרקים כולם.
מספר רשימת קכל החדש של הקונצ'רטו הוא 285d.

אנדנטה לחליל ולתזמורת בדו מז'ור

פרק עצמאי זה אשר נכתב גם הוא בעבור דה-ז'אן הוא ככל הנראה הפרק שהיה אמור להיות הפרק השני בקונצ'רטו הראשון בסול מז'ור. אופיו שונה מאוד מן הפרק אשר בחר מוצרט לכלול בקונצ'רטו, והוא דינמי ועירני יותר ממנו.

לקריאה נוספת

Franz Giegling, Neue Mozart Ausgabe
Don't Stop Me Now

קליפ

את הקליפ של השיר ביים ג'יי קליבנשטיין וצולם ביער הלאומי בבריסל, בלגיה ב-26 בינואר 1979.

בהופעות

בגרסת האולפן, החלק של בריאן מיי הוא רק בסולו הגיטרה שלו, אבל בגרסאות של ההופעות של Jazz ושל Crazy ב-1979, מיי שיחק קצת בקצב של הגיטרה בכל השיר כדי לתת יותר תחושה של מוזיקת רוק.
גרסה חיה של השיר מופיעה באלבום של הלהקה Live Killers משנת 1979.

סינגל

במהדורה היפנית, האמריקאית, הקנדית והאוסטרלית, השיר "More Of That Jazz" היה הבי-סייד.
דן מדען

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על ילד בשם דן, מדען צעיר שבכל פרק שואל שאלה מדעית אחרת שאת התשובה עליה הוא מקבל בעזרת חבריו לכיתה, מורתו ומשפחתו דרך שירים, דיונים, מחקרים ומשחקים.
בעונה הראשונה כל חמישה פרקים התמקדו בנושא או מושג מדעי שונה, וכך גם בעונה השנייה בה כל ארבעה פרקים התמקדו בנושא או מושג מדעי שונה. הנושאים בהם התמקדו הם כלים ומושגים מדעיים, שינויים וטרנספורמציה, חושים, בריאות, מכונות פשוטות, מדע בחצר האחורית, גוף האדם, מזג אוויר, כוח התנועה, אור וצל, מערכות סביבתיות, טכנולוגיה והנדסה ודברים חיים.

הפקה

העבודה על הסדרה התחילה בסתיו 2008. הסדרה נוצרה באנימציה ממוחשבת ובאמצעות לכידת תנועה בחברת ג'ים הנסון, זוהי הסדרה השנייה המשתמשת בלכידת תנועה לאחר הסדרה "Donkey Kong Country". תחילה שם הסדרה היה אמור להיות "?What's the Big Idea" (מה הרעיון הגדול?) ושמו של דן היה אמור להיות ג'וש. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ האמריקאי PBS Kids יחד עם הסדרה "מרתה מדברת" בהתחייבות לשנתיים שידור.
בגרסה העברית של הסדרה, חלק מהשמות המקוריים של הדמויות עוברתו לעברית.

פרסים

הפרק "!Save the Stump" זכה בקטגוריית "תוכנית הילדים בשבת" בטקס פרסי ה-Genesis העשרים ושש שהועלה על ידי האגודה ההומנית של ארצות הברית. בנוסף הסדרה קיבלה בסך הכל שש מועמדויות בפרס אמי ומועמדות בפרס TCA.