google/wiki40b huggingface dataset:
רעידת האדמה בספיטק

במדיה

האירוע עובד לקולנוע מספר פעמים: בסרט הקולנוע "רעידת אדמה" משנת 2016 בבימויו של סאריק אנדראסיאן ובהפקת Enjoy Movies ובסרט ספיטק משנת 2018, בבימויו של אלכסנדר קוט.
צוקי סולסברי

צוקי סולסברי (באנגלית: Salisbury Crags) הם מחשופיו של סיל המצוי במרכז העיר אדינבורו בסקוטלנד, בתחומי פארק הולירוד (Holyrood).

גאולוגיה

הצוקים – שגובהם 46 מטרים מעל סביבתם – מהווים את חלקה העליון של בליטה משנית בארתורס סיט (באנגלית: Arthur's Seat, מושבו של ארתור) – הר געש כבוי שנוצר בקרבון מיסיסיפי לפני 325 מיליון שנים. בלועו של הר הגעש מצוי הפקק הגעשי "צוק הטירה" (Castle Rock), עליו בנויה טירת אדינבורו.
הסיל הוא מחדר שטוח שחדר לשכבות של אבן חול אדומה וחוואר מתחילת הקרבון והתגבש פחות או יותר במקביל לשכבותיהם. המסלע נחשף לאחר שסלעי המשקע שהורבדו מעל המחדר נסחפו על ידי קרחון, שנע ממערב למזרח ברביעון, במהלך עידן הקרח האחרון.
סמוך לסיל ניתן לראות חלקים נוספים של מערכת "מושבו של ארתור" בדמות סמסונס ריבס (מאנגלית: Samson's Ribs, צלעותיו של שמשון) – סדקים שנוצרו בתוך הר הגעש, אליהם חדרה מאגמה ויצרה בהתקררותה עמודי בזלת.

מאפיינים

לכל רוחבו קיימים בסיל סדקים אנכיים, שנוצרו בעת שהמאגמה שיצרה אותו התקררה והתכווצה.
הרכבו של הסיל מוגדר כדולריט או דולריט-טשניט. טשניט (Teschenite) הוא סלע פלוטוני כהה הנוצר במחדרים, וגודל גרגריו נע בין גס לדק. הוא מורכב בעיקר מפלגיוקלז סידני, אנלציט ואוגיט, ומכיל גם כמויות קטנות של ברקביקיט (barkevikite), נפלין ואוליבין. סלע כזה מוגדר לעיתים כגברו מכיל אנלציט.

היסטוריה

צוקי סולסברי נשקפו מבעד לחלון ביתו של ג'יימס האטון, גאולוג סקוטי בן המאה ה-18, ומיוחס להם חלק נכבד בפיתוח הפלוטוניזם – תאוריה שביסודה היווצרות הרים מהתכת סלעים במעמקי האדמה.
במאה ה-19 התבצעה בסיל כריה נרחבת, על מנת להשתמש בסלעיו לריצוף רחובות לונדון.
פלרם

היסטוריה

פלרם הוקמה כמפעל קטן לייצור לוחות תרמופלסטיים מפי.וי.סי (P.V.C) עוד בשנת 1963. את הידע רכשו 5 חברי קיבוץ רמת יוחנן שנסעו לאוסטריה בה למדו את תהליך הייצור, בקרת האיכות והאריזה. חומר תרמופלסטי הוא חומר בעל תכונות פלסטיות, כלומר זה חומר המתרכך בעת שמחממים אותו ומתקשה כאשר הוא מתקרר. תכונה זו מאפשרת לעצב אותו מחדש מספר רב של פעמים.
בשנת 1985 הוקמה חברת בת לפלרם ושמה פלטוב (PALTOUGH) אשר עוסקת בייצור מוצרים הדומים לאלה שמייצרת פלרם פי.וי.סי, פרט לכך שמוצריה עשויים מחומר גלם בעל תכונות אחרות בשם פוליקרבונט.
ב-1993 הונפקה פלרם בבורסה, אחרי שהוסדר מנגנון העברת כספים מפלרם לקיבוץ כך שמחזיקי המניות שאינם שייכים לקיבוץ רמת יוחנן לא ייפגעו. התשלומים שנקבע שהקיבוץ זכאי להם היו דמי חכירת הקרקע, תגמולים עבור ידע שהקיבוץ תרם ותשלום בעד שירותים שהקיבוץ מעניק למפעל כולל שירותי עבודה.
במשך השנים הרחיבה פלרם את עסקיה גם אל מחוץ לישראל ובנתה מפעלים באנגליה - פוליקרב (POLYCARB) ודי.פי.אל (D.P.L), באמריקה את פלרם 2000, את פלרם פי.פי.איי (P.P.I) ומפעל נוסף בגרמניה. בנוסף למפעלים קיימים בחו"ל מחסנים קדמיים רבים שהמרכזיים ביניהם נמצאים באוסטרליה, הודו, רוסיה ודרא"פ.
בשנת 2003 הוקמה החברה "סוליר" שפלרם הייתה שותפה בה ומטרתה הייתה לייצר חממות ביתיות. ב-2004 התפרקה סוליר ובמקומה צמחה פלרם אפליקציות שהפכה למשווק החממות הביתיות הגדול בישראל, ואף הרחיבה את קו מוצריה אל כיוונים אחרים. כיום החברה שוכנת באזור התעשייה תרדיון בגוש שגב. לחברת הבת יש כ-200 עובדים בסך הכול והיא מחזיקה בנתח משמעותי ביותר מהכנסות הקבוצה, היות שהיא הענף היחידי המוכר לשוק הקמעונאי.

מוצרים

חברת פלרם מייצרת לוחות פי.וי.סי שונים המשמשים לקירויים בקנה מידה גדול כמו מוסכים ורפתות, למצע להדפסות צבעוניות, לקירות אקוסטיים או בנייה ארעית, לתעשיית הדפוס ולוחות לואקום פורמינג. בין מוצריה - לוחות המופיעים בשמות המסחריים "פלרוף", "פלייט" ו"פלאופק".
מלך עכברוש (סרט)

תקציר העלילה

במחנה צ'אנגי בדרום מלאיה מוחזקים על יד היפנים 600 שבויים רובם בריטים ואוסטרלים ומיעוטם אמריקאים. כולם סובלים מרעב מתמשך, לבושים בבגדים מרופטים, מלוכלכים ומוזנחים פרט לקורפורל האמריקאי קינג (ג'ורג' סיגל). הוא מתחיל את הבוקר כשהוא יושב על כורסא בבגדים נקיים ומגוהצים והעוזר שלו מגלח אותו למשעי, עושה לו מניקור ומצחצח את נעליו.
מפקד המשטרה הצבאית במחנה לוטננט גריי (טום קורטני) מתעב את קינג גם בגלל היותו אמריקאי אבל בעיקר התנהגותו כמלך במחנה. הוא מזמן אותו ואומר לו שהוא עוקב אחריו בשבע עיניים ומחכה לרגע שימעד כדי להכניסו לכלא במחנה.
במחנה מנסה גריי להטיל משמעת חמורה. כאשר אחד השבויים האמורים על חלוקת המזון נחשף כרמאי, הוא נמצא למחרת חנוק בתוך בור האשפה. כאשר מגלה גריי כי שני קצינים זייפו את המשקלות הוא מבקש להענישם אבל המפקד הבכיר קולונל סמדלי-טיילור (ג'ון מילס) אומר לו שיפסיק מדרישותיו האלה היות שהמלחמה עומדת להסתיים והוא כמפקד בכיר מתחייב תמורת שתיקתו, לקידומו של גריי בצבא הקבע. גריי מסכים לכך בשתיקה.
קינג זקוק למתורגמן כדי לבצע עסקאות עם השומרים. הוא מוצא את החייל מארלו (ג'יימס פוקס), מפתה אותו בעזרת ביצה מטוגנת, סיגריה משובחת שהוא מדליק לו בעזרת מצית רונסון והבטחת אחוזים מכל עסקה.
אחד המיזמים שלו הוא רביית עכברים ומכירת בשרם במחיר גבוה לקצינים במחנה. הם מלקקים את האצבעות ומבקשים עוד כשאינם מודעים שזה בשר עכברים. קינג מקבל על כך את התואר "מלך עכברוש".
מארלו נפצע קשה בידו ומצב היה הולך ורע אך קינג זקוק לו לעסקת "יהלומים" גדולה. כאשר הם חוזרים מהעסקה עם הכסף הם מבחינים בגריי האורב להם. קינג מבקש ממרלו לבוח ולהחביא את הכסף באדמה. כאשר גריי נפגש בו ומבצע חיפוש הוא לא מוצא דבר.
כעת מופיע נמק בידו של מרלו. קינג קונה בכסף רב תרופות נגד הרעלה ומגייס את החובש שיזריק לו אותן. הוא יושב יומם ולילה ליד מארלו בתקווה שיחלים אבל לא ברור אם הוא עושה זאת מידידות אמיתית או בגלל שרק מארלו יודע היכן מוחבא הכסף. מארלו מחלים ומעריך את קינג כידיד אמיתי.
כשהיפנים מודיעים על כניעתם וסיום המלחמה כולם שמחים פרט לקינג. הוא יודע שמעמדו כמלך נגמר ומעתה יהיה כאחד האדם. שחרור המחנה מתבטא בתחילה בסמל אמריקאי בודד שמגיע למחנה ורואה שבויים מוזנחים הנרתעים ממנו ומסרבים לדבר. לפתע הוא רואה לתדהמתו את קינג כפי שהגיע מעולם אחר, לבוש יפה, במצב רוח טוב, שמקבל אותו יפה ומציע לו סיגריה.
כשמתחיל הפינוי מהמחנה מבקש גריי להיפרד מקינג אך זה ממהר לעלות על המשאית ולהסתלק מהמחנה בלי לאמר שלום. ה"ידידות" ביניהם הייתה רק של ניצול בגלל המצב וכשנגמרה המלחמה אין בה לדעת קינג, צורך.
חסידות שאץ

חסידות שאץ (נהגה "שוֹץ") היא חסידות שמקורה בעיר שאץ שבבוקובינה, רומניה. מקים החסידות היה רבי יואל מוסקוביץ', נכדו של רבי יוסף מיאמפולה, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב וחתנו של רבי מאיר מפרמישלאן.

תולדות החסידות

רבי יואל נולד לרבי חיים מסאטינוב. נישא לבתו של רבי מאיר מפרמישלאן. התיישב בסוצ'אבה שבבוקובינה (שמה היהודי: שוץ) והיה מראשוני האדמו"רים בבוקובינה. היה מפורסם בפזרנותו לצדקה. נפטר בי"ג בניסן תר"מ.

החסידות לאחר השואה

מלבד רבי שלום מלונדון כיהנו בני רבי יצחק ורבי יואל.
בנו של רבי יצחק, רבי יוסף דוד (תרס"ג-תשמ"ו, 1985-1903), כיהן כאדמו"ר מרדוביץ-שאץ. חיבר ספר בשם "תיקון עירובין".

צאצאי רבי שלום משאץ לונדון

בנו רבי יחיאל מיכל, חתן רבי אלעזר מבאראווע-מעליץ, כיהן כאדמו"ר משאץ-מליץ בבורו פארק ונפטר בתשט"ז, 1956, בחיי אביו.
לאחר פטירתו הוכתר בנו הגדול, רבי משה מאיר (ת"ש-תשס"ד, 2004-1939), עוד קודם שנישא, לאדמו"ר משאץ מליץ. היה אדמו"ר בפלטבוש שבברוקלין, במונסי, וכ-15 שנים בסוף ימיו בשכונת הר נוף בירושלים. בנו של רבי משה מאיר, הרב רבי יחיאל מיכל, הוא האדמו"ר משאץ-דרהאביטש, בעבר בבורו פארק שבברוקלין, וכיום בבית שמש. שני בנים נוספים מכהנים כאדמו"רים: רבי אלעזר שלום מזלוטשוב בוויליאמסבורג, רבי יעקב יוסף מבאראווא במונסי.
רבי משה מאיר בנו של רבי יואל (חתנו וגיסו של רבי שלום) הוא אדמו"ר משאץ במונטריאול מפטירת אביו בשנת תש"מ. 
רבי יעקב יצחק בנו של רבי יואל (חתנו וגיסו של רבי שלום) הוא אדמו"ר משאץ-ירושלים.
רבי משה יוסף דב, בנו של רבי יעקב בנו של רבי שלום, הוא אדמו"ר בבורו פארק.
רבי משה דייטש, חתן חתנו של רבי שלום, הוא אב"ד בית שלום שאץ-קטמון בלונדון.
רבי סיני, נכדו של רבי יעקב מוסקוביץ משאץ-חיפה, הוכתר ב-2016 לאדמו"ר משאץ-ביתר.
רבי יוסף חיים, בנו של רבי יחיאל מיכל משאץ מליץ, הוא אדמו"ר משאץ-וילאמסבורג. בנו הרב יצחק יחיאל מיכל הוא אב"ד שאץ במונסי.
רבי יעקב, בנו של רבי יחיאל מיכל משאץ מליץ, הוא אדמו"ר משאץ-בני ברק.
רבי אהרן יודא, בנו הצעיר של רבי יחיאל מיכל משאץ מליץ, הוא אדמו"ר משאץ-אנטוורפן.
רבי דוד, בנו של רבי משה מאיר, הוא האדמו"ר משאץ-אשדוד. הקים ארגון כשרות בשם "שאץ כשר סערוויס"-SKS. רוב המפעלים בהשגחת הארגון נמצאים במזרח הרחוק וחלקם באירופה ובאמריקה. הוא שוהה לעיתים בסין ויש לו קהילה בצ'ינגדאו. בשבתות שוהה במרכז היהודי ברחוב "הומי לו" שבשנחאי, שם הוא עורך תפילות וטישים.
איבופרופן

היסטוריה

בשנת 1953 הרוקח ד"ר סטיוארט אדמס וצוותו מחברת בוטס (Boots), רשת בתי מרקחת ותרופות ללא מרשם בריטית, התחילו במחקר לחיפוש אחר משכך כאבים יעיל יותר מאספירין. אספירין הייתה בתקופה זו התרופה העיקרית שבה השתמשו לשיכוך כאבים ולהורדת חום.  ד"ר אדמס וצוותו חקרו קבוצה חדשה של מרכיבים – חומצות פרופיוניות והובילו לגילוי האיבופרופן- תרופה אנטי דלקתית לא סטרואידית (NSAID). החומר הפעיל של האיבופרופן פועל באתר הכאב על ידי חסימת ייצור חומרים שומניים דמויי-הורמון הקרויים פרוסטגלנדינים, המווסתים פעילויות שונות בגוף, כולל השריית כאב, נפיחות ודלקת ברקמות הגוף. החברה פיתחה קודם לכן את האיבופנק, מולקולה דומה מאוד שהייתה בשימוש תקופה קצרה באנגליה עד שהתברר שהיא רעילה לכבד.
בשנת 1962 הוגש פטנט לאיבופרופן. בשנת 1966 התקיימו ניסויים קליניים ראשונים באיבופרופן. בשנת 1969 הושק האיבופרופן באנגליה כטיפול עבור דלקת מפרקים שגרונית תחת שם המותג BRUFEN. עם המעבר לתרופה ללא מרשם הושק המותג NUROFEN.
בשנת 1983, לאחר שנאספו ראיות לבטיחות בשימוש יומי בתרופה, הושק המותג נורופן באנגליה. התרופה אושרה על ידי ועדת הבטיחות לשימוש בתרופות ללא מרשם והפכה לתרופה אנטי דלקתית לא סטרואידית הראשונה שאינה אספירין שעברה לסטטוס מכירה ללא מרשם רופא (OTC). בשנת 1984 מנהל התרופות והמזון האמריקאי אישר למכירה ללא מרשם רופא את איבופרופן.
בשנת 1987 זיכתה נורופן את ממציאה בפרס היוקרתי לעסקים שניתן לקבל בממלכה הבריטית – פרס מלכת אנגליה (The Queen's Awards for Enterprise). הפרס מחולק לעסקים ולארגונים בריטיים שמצטיינים בחדשנות, בפיתוח בר-קיימא ובסחר בינלאומי.
היום היא התרופה ממשפחת ה-NSAIDs הנפוצה ביותר במרשמי רופא ואחת משלושת משככי הכאבים הנמכרים ביותר (ביחד עם פארצטמול ואספירין).

שימוש

מינונים נמוכים של איבופרופן (400-200 מ"ג) נמכרים ברוב המדינות ללא מרשם רופא. בישראל מינון של 200 מ"ג בחפיסות של עד 16 כדורים נמכר כתרופה ללא מרשם לשיווק כללי (GSL או OTC) מינון של 400 מ"ג או אריזות גדולות יותר נמכרות ללא מרשם בבתי מרקחת. לאיבופרופן משך פעולה תלוי מנה של 6 עד 8 שעות (מעבר לזמן מחצית החיים שלו). המינון המומלץ הוא 200-400 מ"ג למבוגר כל שש עד שמונה שעות ובמרשם רופא עד מינון של 3,200 מ"ג ליום לתקופות קצרות מאוד. איבופרופן מותר לילדים מעל גיל חצי שנה. המינון לילדים הוא 5-10 מ"ג\ק"ג משקל גוף כל שש עד שמונה שעות, בתכשירים נורופן סירופ ואדוויל סירופ שריכוזם 100 מ"ג\ 5 מ"ל המינון הוא 0.5 מ"ל\ק"ג משקל גוף. 
התרופה משמשת לטיפול בכאב, להורדת חום ובשימוש ניסיוני כמעצבת תהליכים דלקתיים כרוניים.

אופן פעולה

איבופרופן הוא NSAIDs וככזה הוא פועל על ידי דיכוי פעולת משפחת האנזים ציקלואוקסיגנאז (באנגלית cyclooxygenase או COX) או בקיצור קוקס. אנזים מפתח בסינתזת פרוסטגלנדינים, מתווכי דלקת וכאב עיקריים. ישנם לפחות שני סוגי קוקס, קוקס-1 וקוקס-2. איבופרופן מעכב את שניהם בצורה דומה. הפעילות הרצויה של שיכוך כאב, הורדת חום והפחתת דלקת מתווכת על ידי קוקס-2 בעוד שדיכוי קוקס-1 אחראי לתופעה הלא רצויה של פגיעה במערכת העיכול ולתופעה שבדרך כלל אינה רצויה של פגיעה בפעילות טסיות הדם.
אברהם רוזנקרנץ

ביוגרפיה

רוזנקרנץ למד באוניברסיטת מזרח מישיגן.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה רוזנקרנץ ב-4 מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.1 שניות, לפני אלפרד קניג מאוסטריה (53.2 שניות) ואייב היימן מדרום אפריקה, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.6 דקות, לפני אורגלר מגרמניה ולאון פאסי מיוון (2:05.8 דקות), בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:19.2 דקות, לפני שמואל רפופורט מצרפת (4:25.2 דקות) וארפד בלודי מאוסטריה (4:25.4 דקות) ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:01.6 דקות, לפני פריץ דויטשר מאוסטריה (1:03.7 דקות) ואתלט מפולין (1:04.5 דקות).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכו בניו יורק ב-12 ביולי 1936 סיים רוזנקרנץ במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1.51.5 דקות, עשירית השנייה איטי ממקום שלישי המאפשר להיכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. בשלב חצי הגמר שנערך יום קודם הוא סיים שני בשיא אישי חדש של 1:50.3 דקות, אחרי ג'ון וודרוף (1:49.9 דקות) שאף זכה במדליית הזהב האולימפית. התוצאה שקבע הייתה התוצאה השנייה הכי טובה בכל התחרות וטובה מזו שקבע וודרוף במשחקים האולימפיים. שיא העולם היה שייך באותה העת לטומי המפסון מבריטניה (1:49.7 דקות).
במשחקי מילרוז שנערכו בפברואר 1937 זכה רוזנקרנץ במדליית זהב בריצת 880 יארד. בתחרות שנערכה באיסט לנסינג, מישיגן, ב-15 במאי אותה שנה הוא קבע בריצת מייל תוצאה של 4:16.0 דקות. בתחרות שנערכה בפרינסטון, ניו ג'רזי ב-19 ביוני אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר תוצאה של 1:51.6 דקות. בתחרות שנערכה ב-11 ביולי אותה שנה הוא סיים במקום שלישי בריצת 800 מטר אחרי אלרוי רובינסון שקבע שיא עולם חדש של 1:49.6 דקות.

תארים והישגים

בשנת 1981 זכה רוזנקרנץ להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת מזרח מישיגן.
רכס הנסון (אנטארקטיקה)

גילוי הרכס

הרכס התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית בפיקודו של רוברט פלקון סקוט שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.

שם הרכס

במפות שצוירו על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית כונה הרכס בשם "רכס בלק" (Black Ridge). 
מאחר שקיים רכס בלק אחר באדמת ויקטוריה, החליטה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1964 לשנות את שם הרכס לשמו הנוכחי. 
הרכס נקרא על שם קירבי ג'י. הנסון (Kirby J. Hanson), מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1958.
WGS84

WGS84 (ראשי תיבות של: World Geodetic System 1984; מערכת גאודזית עולמית) זהו סטנדרט של מידול כדור הארץ (דאטום) שמשמש בקרטוגרפיה, גאודזיה וניווט. הסטנדרט מכיל מערכת קואורדינטות קרטזית של כדור הארץ, דאטום וגאואיד המבוסס על כוח המשיכה לצורך מדידת גובה פני הים בכל מקום. כיום המערכת הגאודזית העולמית הנהוגה היא משנת 1984 (שחודשה בשנת 2004), קדמו לה WGS60, WGS66 ו-WGS72.
זוהי מערכת הקואורדינטות הנפוצה כיום בעולם, ומכשירי GPS רבים עובדים לפיה.

פרמטרים

מרכז מערכת הצירים של המערכת הוא במרכז המסה של כדור הארץ בדיוק של עד 2 ס"מ. קו האורך 0 הוא לפי רשת IERS ‏(102.5 מטר מזרחית לקו גריניץ').
אלפסואיד היחוס הוא IAG GRS 80. מידותיו של האליפסואיד: מחצית האלכסון הראשי הוא 6,378,137 מטר (מסומן a) ושיטוח של  1/298.257223563 (מסומן f).
גאואיד היחוס הוא EGM96 וההפרש שלו מהאליפסואיד הוא בין 85 ל-105 מטר.

הפרשים בין ED50 לבין WGS84

קווי האורך והרוחב של שתי המערכות זהות בצפון מזרח רוסיה. בתנועה הקווים דרומה ומזרחה, הקווים של ED50 נעים מהר יותר מקווי WGS84. כך שבאזור ספרד יש הפרש של 100 מטר ובישראל הפרש של כ-150 מטר כאשר קווי הרשת של ED50 דרומיים יותר מאשר WGS84.
סטרא אחרא

סִטְרָא אַחְרָא (ארמית: הצד האחר) הוא ביטוי קבלי המשמש שם כללי לכלל כוחות הטומאה והרוע, בהם עבודה זרה, שטן, מלאך המוות, כשפים, שדים, רוחות, שעירים, נחש הקדמוני, העלאה באוב, שרי אומות העולם, מלך הגויים, סמאל ולילית וקליפות. גם תאוות חומריות (יצר הרע) נקראות בספרות הקבלה בשם זה.
ביטוי זה מופיע בספר הזוהר בלבד, ואינו מופיע בתלמודים ובמדרשים.

מקור ורעיון

אחד הרעיונות המרכזיים ביהדות הוא בחירה חופשית, לצורך כך יצר האל כוחות הטוב וכנגדם כוחות הרע, כדי לאזן את ה'בחירה' ובכך ליצור סיבה לתשלום גמול.
כך פירשו חז"ל את הפסוק במגילת קהלת "גַּם אֶת זֶה לְעֻמַּת זֶה עָשָׂה הָאֱלֹהִים". בספר הזוהר מובא ש"כשם שיש דרגות והיכלות לצד הקדושה כך גם לצד הטומאה" לדוגמה, לסטרא אחרא ישנם עשר ספירות טומאה, כנגד עשר ספירות של הקדושה
על פי הקבלה ישנה מלחמה תמידית בין כוחות הקדושה לטומאה, כוחות אלו אינם מקבילים, אלא מנוגדים זה לזה ובזמן ששולט האחד נחלש האחר.
לפי הזהר, שלטון הסטרא אחרא מתגבר בעיקר בשעות הלילה עד חצות.

בפולקלור

ב-2010 הוציאה הלהקה השוודית Therion אלבום בשם Sitra Ahra .
Hello (שיר של קרול ג'י)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קרול ג'י, דניאל אקוואריה וחואן רוסאדו. השיר הוא שיר רגאטון, המשלב בתוכו גם את סגנון הטראפ הלטיני המאפיין את שאר שירי האלבום. שיתוף פעולה זה הוא הראשון בין השניים.
בשנת 2017, כמה חודשים לאחר שיצא הקליפ הרשמי של השיר, פרסמה קרול ג'י סרטון עם קטעים מאחורי הקלעים של קליפ השיר. הסרטון הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי שלה, וצבר למעלה ממיליון צפיות.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר פורסם ב-14 בנובמבר 2016, עשרה ימים לאחר שיצא כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה. בתחילת הקליפ ניתן לראות את קרול ג'י נכנסת אל תוך מועדון לילה עם חברותיה, ואת חבריו של אוזונה מטלפנים אליו במטרה שיבוא גם כן.
באמצע הקליפ נפגשים קרול ג'י ואוזונה, בחדר מבודד שם הם מקיימים יחסי מין, ולאחר מכן מתעורר אוזונה ומגלה שייתכן וזה היה בסך הכל חלום. סצנה לאחר מכן מציגה את אוזונה עם אישה אחרת, בתוך כנסייה, בזמן חתונתם. לקראת הסוף מתקיים מרדף משטרתי אחרי קרול ג'י ואוזונה, ובסצנה האחרונה ניתן לראות את ג'י מפוצצת מכונית שעולה בלהבות כמה רגעים לאחר מכן.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-170 מיליון צפיות, מה שהופך אותו ל-3 הנצפה ביותר של קרול ג'י.
אפולו 17

המשימה

המשימה שוגרה על גבי טיל סטורן 5 ב־7 בדצמבר 1972, בשעה 00:33 זמן מזרח ארה״ב. זה היה שיגור הלילה הראשון בתוכנית אפולו. לאחר שתי הקפות של כדור הארץ, נכנסה החללית למסלול אל הירח. כמו במשימות קודמות, לאחר ההיפרדות מן השלב השלישי הוא כוון אל הירח, ופגיעתו נמדדה על ידי סיסמוגרפים שהונחו במשימות אפולו קודמות. 
ב־10 בדצמבר נכנסה החללית למסלול סביב הירח, ורכב הנחיתה הירחי "צ'לנג'ר" ביצע נחיתה תקינה יממה מאוחר יותר. אתר הנחיתה היה בקצה הדרום מזרחי של ים סרניטטיס, ליד הרי הטאורוס, באזור הנקרא טאורוס-ליטרו.
במהלך הליכת הירח הראשונה הציב סרנן את ערכת הניסויים שכללה ניסוי זרימת חום, גלאי קרניים קוסמיות, מתקן למדידת ההרכב של האטמוספירה הדלילה של הירח ומד כבידה. מד הכבידה היה אמור לגלות גלי כבידה, שנחזו על ידי תורת היחסות הכללית של איינשטיין, אך עקב שגיאה בתכנונו, הוא לא פעל. פעילות זו נמשכה 7 שעות ו־12 דקות.
כעבור כ־16 שעות, החלה הפעילות החוץ רכבית השנייה. בפעילות זו השתמשו סרנן ושמיט ברכב הירח כדי לנסוע אל מספר מכתשים בסביבה, מהם אספו דגימות קרקע. פעילות זו נמשכה 7 שעות ו־37 דקות.
בפעילות השלישית, בוצעו מדידות כבידה במספר מקומות. הונחו מספר מטעני נפץ, כדי לבחון את מבנה הירח על ידי מדידת הד הפיצוץ בסיסמוגרפים. המטענים הופעלו רק לאחר שהצוות עזב את פני הירח. לבסוף, נאסף מד שטף נייטרונים שהוצב מוקדם יותר. בסך הכול נסעו האסטרונאוטים 30.5 ק"מ, ואספו 110.4 ק"ג של אדמת ירח.
השלב העליון של רכב הנחיתה הירחי התרומם מפני הירח בשעה 22:54GMT ב־14 בדצמבר. השיגור צולם על ידי מצלמה שהותקנה על רכב הירח, והופעלה ממרכז הבקרה ביוסטון. לאחר ההתחברות אל תא הפיקוד והשירות, הושלך שלב ההמראה לעבר קרקע הירח, ופגיעתו נמדדה על ידי סיסמוגרפים שהונחו במשימות אפולו הקודמות, ובמשימה זו.
במהלך הטיסה אל כדור הארץ, ביצע טייס תא הפיקוד אוונס פעילות חוץ רכבית שנמשכה שעה ו-6 דקות, במהלכה אסף ממודול ניסויים סרטי הקלטה שצילמו את פני הירח כאשר היה במסלול סביבו.
תא הפיקוד נחת באוקיינוס השקט ב־19 בדצמבר 1972 וחולץ על ידי צוות מסוק מנושאת המטוסים טיקונדרוגה (USS Ticonderoga).

רונלד "רון" אוונס

טייס תא הפיקוד. (10 בנובמבר 1933 - 6 באפריל 1990) ב־1957 סיים לימודי טייס לאחר שהתקבל לצי. בין ינואר 1961 ליוני 1962 היה מדריך טיסה על מטוסי F-8 קרוסיידר בטייסת .VF-124 בעת שקיבל את ההודעה על כך שהתקבל כאסטרונאוט לנאס"א, באפריל 1966, שירת על נושאת המטוסים USS Ticonderoga, ששנים מאוחר יותר חילצה את אפולו 16 מן המים. באותה עת הספינה השתתפה במלחמת וייטנאם.
מוסין נגאן

היסטוריה

לאחר הניסיון המר במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), בה נלחמו הרוסים ברובי ירייה בודדת כ"ברדן" ו"קרלה" כנגד העות'מאנים, שצוידו ברובי וינצ'סטר משוכללים, החלו הרוסים בשנת 1882 לפתח רובה מוזן מחסנית. הם בחנו אפשרויות רבות, ביניהן דגמים משופרים של הברדן ודגמים שנוצרו על ידי יצרנים אירופיים אחרים. סגן צעיר בשם סרגיי איבנוביץ' מוסין הציע תכנון משלו בקוטר "3 קווים" (מידה רוסית קדומה השווה 0.3 אינץ' או 7.62 מ"מ) שהתבלט כמוצלח לצד רובה של הבלגי לאון נגאן בקוטר 3.5 "קווים". במבחנים שנערכו ב-1891 העדיפו הבוחנים חד משמעית את רובהו של נגאן ו-10 מתוך 14 חברי ועדת הבחירה בחרו בו. עם זאת, לחץ ניכר להעדפת רובה מתכנון מקומי הביא לפשרה: רובהו של מוסין ייוצר עם מנגנון ההזנה של נגאן וכונה בסימן "1891" על שם אותה שנה.
היצור החל בשנת 1892 במפעלי הנשק בטולה, איז'בסק וססטרורייצק. בשל יכולת הייצור המוגבלת של מפעלים אלו הוזמנו חצי מיליון רובים מחברה צרפתית בשם Manufacture Nationale d'Armes de Châtelleraut. עד מלחמת רוסיה יפן בשנת 1904 היו כ-3,800,000 רובים בשירות הצבא הרוסי.
בין השנים 1891 ו-1910 יוצרו מספר תתי דגמים משופרים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה סבלו הרוסים ממחסור חמור באמצעי ייצור ונשק, ולכן הזמינו שוב יותר מ-3 מיליון רובי מוסין-נגאן שיוצרו על ידי חברות נשק אמריקאיות. מספרים גדולים של רובי מוסין-נגאן הגיעו כשלל לידי כוחות הגרמנים והאוסטרו-הונגרים והיו בשימוש כוחות עורפיים וכוחות הצי הגרמני. פינלנד קנתה בשנות העשרים כמויות גדולות של רובים אלו מאוסטרו-הונגריה.
הרובה היה בשימוש נרחב בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, אם כי ייצור רובים חדשים פחת במידה ניכרת. עם ניצחונו של הצבא האדום הוקמה ועדה בשנת 1924 לבחינת מודרניזציה ברובה, שעד אז היה בשירות כבר כארבעה עשורים. מסקנות הוועדה הובילו לייצור דגם 1891/30 שהותקנו בו כוונות מטריות עם מגן על הכוונת הקדמית, קוצר הקנה, הותקן כידון חדש ונערכו שינויים נוספים. עד 1945 יוצרו כ-17 וחצי מיליון רובים מדגם זה.
בשנת 1932 אומץ המוסין-נגאן גם כרובה צלפים, והיה בשימוש הצלפים של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. וסילי זייצב התפרסם בשימוש בו. הרובה זכה למוניטין כעמיד ואמין ביותר, מדויק וקל לאחזקה. דגמי מוסין-נגאן של צלפים הם פריט מבוקש בקרב אספנים, בעיקר בארצות הברית. למרות היותו רובה פשוט וישן מאוד, הוא היה מדויק מאוד לזמנו ומסוגל לקבץ בדיוק של 1.0 דקת קשת, דיוק שגם היום עומד בתקן של רובי צלפים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הופסק ייצור הרובה, וברית המועצות הוציאה אותו מהשירות בהדרגה לטובת ה-AK-47 (קלשניקוב) והדרגונוב. הוא עדיין היה בשימוש בארצות רבות, ובהן מצרים (בה יוצר תחת השם "ריאד"), שם שימש את הצלפים המצריים בתעלת סואץ במלחמת ההתשה.
קיוטו (מחוז)

היסטוריה

למשך מרבית ההיסטוריה היפנית הייתה העיר קיוטו הבירה הקיסרית של המדינה. ניתן לעקוב אחר ההיסטוריה של העיר עצמה עד המאה ה-6, וב-794 העביר הקיסר קאמו את הבירה לעיר הייאן-קיו, שסימנה את תחילתה של העיר קיוטו כיום. 
ב-1603, עם עליית שוגונות טוקוגאווה לשלטון, העביר השוגון טוקוגאווה איאיאסו את הבירה לאדו (כיום טוקיו). עם חזרת השלטון הקיסרי ליפן בתקופת מייג'י ב-1868 נותר הקיסר בטוקיו, ומאז הבירה לא שבה לקיוטו. לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 אוחדו פרובינציות טנגו, ימאשירו ומזרח טנאבה למחוז קיוטו של היום. 
אף על פי שרבות מערי יפן הופצצו על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, נותרה הבירה העתיקה ללא פגע, ובמהלך תקופת הכיבוש האמריקאי שכנה מפקדת הארמייה השישית האמריקאית בקיוטו.

גאוגרפיה

מחוז קיוטו ממוקם בליבו של האי הונשו. מצפון גובל המחוז בים יפן ובמחוז פוקואי, מדרום גובל המחוז במחוזות אוסקה ונארה, ממזרח במחוזות מיאה ושיגה ובמערב במחוז היוגו. במרכז המחוז עובר רכס הרי טאנבה, שגורם להבדלי אקלים בין צפון המחוז ודרומו.

כלכלה

כלכלת מחוז קיוטו מתבססת בעיקר על תיירות. בצפון המחוז, בחצי האי טנגו פעיל ענף הדיג ומרכז המחוז הוא אזור חקלאי ומיוער. המשרדים הראשיים של חברת נינטנדו שוכנים בקיוטו.

תרבות

קיוטו הייתה ועודנה מרכז תרבותי של יפן. גם לאחר שהבירה עברה לטוקיו נותרה קיוטו מרכז תרבותי, וניתן למצוא בה שרידים רבים מתקופות שונות בהיסטוריה היפנית.