google/wiki40b huggingface dataset:
איימן עבדנור

קריירת מועדונים

עבדנור החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון הפאר התוניסאי אטואל דו סאהל בשנת 2007, והפך במהרה ליקיר האוהדים על אף גילו הצעיר. בעונת 2009 הבקיע עבדנור חמישה שערים למרות היותו בלם, וסייע למועדון לסיים במקום השלישי בליגה התוניסאית. בזכות יכולתו הטובה גרר התעניינות ממועדונים באירופה, ובינואר 2010 הושאל לחצי עונה לורדר ברמן מהבונדסליגה, עם אופציה לרכישתו בתום החוזה. עבדנור לא השתלב בורדר ברמן, אף על פי שהקבוצה סיימה באותה עונה במקום השלישי בבונדסליגה, וברמן לא מימשה את אופציית הרכישה. בתום ההשאלה חזר עבדנור לעונה נוספת באטואל דו סאהל. בסיום עונת 2010/11 עזב עבדנור שוב את הקבוצה, וחתם על חוזה לארבע שנים בטולוז מליגת העל הצרפתית. עבדנור הציג בטולוז משחק הגנה משובח, וסייע לקבוצה הצנועה להתמקם במרכז הטבלה של הליגה הצרפתית, ובמהלך תקופתו בקבוצה, הוארך חוזהו עד 2016. עם זאת, בפגרת החורף של עונת 2013/14 הושאל עבדנור עד לתום העונה למונקו, שהתמודדה על מקום בליגת האלופות והזדקקה לחיזוק בהגנה. עבדנור הציג יכולת מצוינת במחצית העונה ששיחק במונקו, ובסיומה חתם על חוזה קבוע בקבוצה למשך ארבע שנים.
בעונת 2014/15 המשיך עבדנור להציג יכולת מצוינת, וסייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה הצרפתית, כאשר בליגת האלופות עבדנור היה חלק מחוליית הגנה שספגה חמישה שערים בלבד בעשרה משחקים, והודחה ברבע הגמר על ידי יובנטוס. יכולת זו זיכתה את עבדנור במקום בנבחרת השנה של התאחדות הכדורגל האפריקאית לשנת 2015.
בעונת 2015/16 חתם נמכר עבדנור ממונקו לולנסיה הספרדית, תמורת סכום בלתי ידוע, וחתם על חוזה לחמש שנים, במטרה להחליף את ניקולאס אוטמנדי שעזב למנצ'סטר סיטי. ב-29 באוגוסט 2017 הושאל לעונה אחת למרסיי.
ב-12 ביולי 2019 חתם עבדנור בקוניאספור הטורקית לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

עבדנור היה הקפטן של נבחרת תוניסיה בכדורגל עד גיל 21, ובשנת 2009 החל לשחק בנבחרת תוניסיה הבוגרת. עבדנור השתתף עם תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 2012, ממנו הודחה תוניסיה ברבע הגמר על ידי נבחרת גאנה, בגביע אפריקה לאומות 2013 ממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים, ובגביע אפריקה לאומות 2015, בו הודחה תוניסיה ברבע הגמר על ידי המארחת, נבחרת גינאה המשוונית בהארכה.
בשנת 2017 השתתף עבדנור עם תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 2017, שם הודחה תוניסיה ברבע הגמר על ידי נבחרת בורקינה פאסו.
פיליפ דה נוברה

פיליפ דה נוברה (מאיטלקית: Philippe de Novare;‏ 1195–1265 לערך) היה היסטוריון, לוחם, מוזיקאי, דיפלומט, משפטן ומשורר בתקופת ימי הביניים.
דה נובר נולד בנוברה באיטליה של ימינו, למשפחת אצולה, ובילה את חיו הבוגרים במזרח התיכון. הוא שירת בעיקר את משפחת איבלין, ששימשה נושא מרכזי לספרי ההיסטוריה שכתב, שתיארו בין היתר את מלחמת הלומברדים ומאבקי השלטון בממלכות ירושלים וקפריסין.
עוד כתב על החוק הפיאודלי של ירושלים, חיבור שהשפיע על המשפטן ז'אן ד'איבלין.
גומיה (צבא צרפת)

גומיה (בצרפתית: Goumier) הוא מונח שהיה בשימוש עבור חיילים ממרוקו שהיו ביחידות עזר ששירתו את הצבא הצרפתי בין השנים 1908–1956. לעיתים נעשה שימוש במונח גם לתיאור החיילים המקומיים ששירתו בצבא הצרפתי בסודאן הצרפתית ובוולטה עילית בתקופת השלטון הצרפתי.

תיאורם

מוצא המילה (قم) הוא בשפה המאגרב ערבית. qum פירושו "עמוד דום" (stand up). בהמשך נקבע כי יחידה של 200 חיילים תקרא goum. שלושה או ארבעה "גואום" יהיו "תבור (מרוקאי)". ההקבצה הgroupe תכלול שלושה תבורים.
כל תבור היה מורכב מבני שבטים שונים. בין השאר מה Chaouia שבאזורים הבאים: Sidi Boubaker, Ouled Said, Settat, Kasbeth Ben Ahmed, 
Dar Bouazza,  Sidi Slimane
בראשית המאה ה-20  הצרפתים ביקשו להיעזר בחיילים מקומיים, תחת פיקוד לא-צרפתי למטרות שיטור. החיילים זכו בתשלום כספי ותנאים נוספים אשר עודדו את הצטרפותם. בהמשך הוחלט על צירופם לצבא הצרפתי ביחידות מיוחדות תחת פיקוד צרפתי.
The Pirate Bay

הרשעתם בפלילים של מפעילי האתר

ב-2009 הורשעו ארבעת מפעילי האתר (גוטפריד סוורטהולם, פרדריק נייה, פטר שנדה ומנכ"ל ספקית האינטרנט של מפרץ הפיראטים, קארל לאנדסטרום) על ידי בית משפט בשוודיה בעבירה של תמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים. ב-2010, בעקבות ערעור שהגישו שלושה מהם, הופחתו עונשי המאסר בפועל שנגזרו עליהם, אך הוגדל סכום הפיצויים. על מפעילי האתר נגזרו עונשי מאסר בפועל של ארבעה עד עשרה חודשים, ובנוסף נגזר עליהם לשלם קנס בגובה 30 מיליון קרונות שוודיות (קנס השווה בערכו לכ-12 מיליוני ש"ח). בראשית 2012 דחה בית המשפט העליון של שוודיה את ערעורם של מפעילי האתר. ב-9 בדצמבר 2014 נסגר האתר, בעקבות פשיטה של משטרת שוודיה על חוות השרתים של האתר בסטוקהולם. ב-1 בפברואר 2015 הופעל האתר מחדש.
פיטר סונדה, דובר האתר לשעבר ואחד מקברניטי האתר, כתב בבלוג האישי שלו יממה לאחר סגירת האתר - כי האתר הפך ללוח מודעות לפורנוגרפיה וויאגרה. "אני מרגיש טוב עם האפשרות שהוא נסגר לעד, רק חבל לי על הדרך".
מספר אתרים נפתחו כדי לשמר את ארכיון החומר של האתר לאחר סגירתו, לדוגמה אתר IsoHunt, שפתח אתר ארכיון בכתובת oldpiratebay.org, שם גם מעודכן חומר חדש מעבר לחומר הקיים מ-TPB.

חזרתו של האתר לאוויר

ב-31 בינואר 2015 שב האתר לאוויר עם הדומיין thepiratebay.se. לוגו האתר השתנה לציור של עוף החול, המסמל את תחייתו המחודשת. אף על פי שאפשר להוריד את כל הקבצים הקודמים שהיו באתר, טופס "צור קשר" איננו פעיל. אתר "טורנט פריק" דיווח כי האתר עמד בתאריך שהציב לעצמו, וקם 24 שעות לפני המועד שהציב לעצמו.
בית ספר מקיף אורט אחווה גלבוע

בית הספר המקיף אורט אחווה גלבוע, ליד הכפר נאעורה, הוא בית ספר תיכון מקיף שש שנתי המשרת את האוכלוסייה הערבית בתחומי המועצה האזורית גלבוע והמועצה האזורית בוסתאן אלמארג'.

היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1992 כחטיבת ביניים צומחת, והועבר להפעלת רשת אורט ישראל בשנת 1996. סלמן זועבי, מנהלו הראשון של בית הספר, פרש בתחילת שנת הלימודים תשע"ב, אחרי קרוב לעשרים שנה בתפקידו. המנהל הנוכחי הוא באסם זועבי.
בשנת 2008 בחרה רשת אורט בבית הספר לשמש כפיילוט ליישום תוכנית "מצוינות בהוראה". אחוז ההצלחה של תלמידי בית הספר בבחינות הבגרות עמד על 32% בשנת הלימודים תש"ע, ועלה ל-53% בשנת הלימודים תשע"א.

פעילות

בבית הספר לומדים כ-1600 תלמידים, רובם מן הכפרים טמרה, טייבה, נאעורה, מוקייבלה וסנדלה.
בין המגמות המקצועיות בבית הספר - הנדסת מכטרוניקה, הנדסת תוכנה, הנדסת אלקטרוניקה, חשמל ומינהל. קיימות בבית הספר שתי מגמות עיוניות - מגמה מדעית (ביולוגיה וכימיה) ומגמת מדעי החברה.
בית הספר מקיים פרויקטים חברתיים ולימודיים שונים.

פרסים

בשנת תשס"ג זכה בית הספר בפרס לבית הספר המצטיין ומנהלו מטעם רשת אורט.
תלמידי בית הספר זכו במרץ 2010 במקום הראשון בתחרות הרובוטיקה FLL בישראל, ויצגו את המדינה בתחרות הבינלאומית בארצות הברית. במרץ 2011 זכו במקום השני בתחרות הישראלית, יצגו את המדינה בתחרות הבינלאומית בהולנד, וזכו גם בה במקום השני.
הלמה של נקאימה

הוכחה

נניח כי M הוא R-מודול נוצר סופית השונה מ-0. מהלמה של צורן (שהיא ישימה רק מפני ש-M נוצר סופית) נובע כי קיים תת-מודול  מקסימלי (כלומר,  אינו מוכל באף תת-מודול אמיתי של M). מכך נובע כי  הוא מודול פשוט, כלומר הוא אינו מכיל תת-מודולים לא-טריוויאליים, ולכן קיים אידיאל שמאלי מקסימלי m בR כך ש-. אבל , ולכן . מכאן ש- .
ברט לנקסטר

חייו

לנקסטר נולד בניו יורק לג'יימס הנרי לנקסטר (דוור) ולאליזבת רוברטס, שניהם ילדים של מהגרים נוצרים פרוטסטנטים מאירלנד. הוא גדל במזרח הארלם ובילה חלק ניכר מזמנו ברחובות. במהלך לימודיו בתיכון פיתח עניין ומיומנות בהתעמלות ואקרובטיקה ומאוחר יותר עבד כאקרובט בקרקס יחד עם השחקן ניק קראבאט ("הצמד לאנג וקראבאט"), עד לפציעה שאילצה אותו לוותר על קריירה כאקרובט. את כישוריו כאקרובט הוא הדגים בסרט "טרפז" (1956).
בזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לנקסטר לצבא ארצות הברית ושירת בענף ההסברה. לאחר שחרורו, התקבל לתפקיד בהצגת תיאטרון בברודוויי. אף-על-פי שההצגה לא זכתה להצלחה, לנקסטר הצליח לעורר את תשומת לבו של סוכן שחקנים הוליוודי ולוהק לתפקיד ראשי בסרט האפל "הרוצחים" (1946). הסרט היה להצלחה וקיבל ארבע מועמדויות לפרס האוסקר. לנקסטר הגבוה והמרשים קיבל ביקורות טובות על תפקידו בסרט, ובאותה שנה כיכב בשתי הפקות נוספות. ב־1948 הקים חברת הפקות משלו, שבין השאר הפיקה את הסרט זוכה פרס האוסקר "מרטי" (1955). לנקסטר כיכב בשורה של מערבונים במהלך שנות החמישים והשישים ובניהם "עמק הנקם", "האיש מקנטקי" ו"באפלו ביל" (שביים רוברט אלטמן).
ב-1952 כיכב בסרט שובי שבא הקטנה וב־1952 לוהק לנקסטר לתפקיד הראשי עם השחקן ניק קראבאט בסרט"הפיראט האדום" שצולם באיים הקריביים של שנות ה-50 הסרט זכה אז להצלחה מסחררת.
ב-1953 לוהק לנקסטר לתפקיד הראשי בדרמה הצבאית עטורת השבחים "מעתה ועד עולם", שזכתה ב-8 פרסי אוסקר, ושעל תפקידו בה קיבל מועמדות ראשונה לפרס. ב-1955 שיחק בסרט השושנה המקועקעת לצידה של אנה מניאני. ב-1960 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב על הדרמה "אלמר גנטרי" בבימוי ריצ'רד ברוקס, המבוססת על רומן של סינקלר לואיס, בה גילם איש מכירות המטיף רעיונות אוונגרדים באמריקה של שנות העשרים.
יחד עם ההצלחה המסחרית של סרטיו, בחר לנקסטר להשתתף במיזמים עצמאיים ולטפח במאים צעירים דוגמת סידני פולאק וג'ון פרנקהיימר, שלנקסטר הופיע בסרטו הראשון "הפראים הצעירים" (1961). שיתוף הפעולה בין לנקסטר ופרנקנהיימר נמשך בארבעה סרטים נוספים, כשהבולטים שבהם "איש הציפורים מאלקטרז" (1962), עליו קיבל מועמדות נוספת לפרס האוסקר ו"שבעה ימים במאי" (1964). בין סרטיו הידועים האחרים נמנים "שכרון ההצלחה" (1957), "שולחנות נפרדים" (1958), שביים דלברט מאן, "משפטי נירנברג" (1961), "הברדלס" (1963) שנעשה על פי ע"פ ספרו של ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, לנקסטר שובץ ככוכב הסרט על ידי המפיקים על מנת להבטיח שהסרט יופץ בארצות הברית, וזאת מבלי להיוועץ עם הבמאי, אולם בסופו של דבר זכה הסרט להצלחה רבה, הרכבת (1964), "השחיין" 1968 עליו קיבל מועמדות נוספת לאוסקר, נמל תעופה (1970), שהחל את ז'אנר סרטי האסונות של שנות השבעים, "1900" (1976), הסאגה שביים ברנרדו ברטולוצ'י ו"אטלנטיק סיטי" (1980), שהביא לו מועמדות חמישית ואחרונה לפרס האוסקר, על תפקידו כגנגסטר זקן. ב-1983 שיחק בסרט גיבור מקומי בתור טייקון נפט אמריקאי הרוצה לקנות כפר סקוטי כדי לבנות על שטחו בית זיקוק.
ב-1986 הופיע לנקסטר בקומדיה "קשוחים שכאלה", פארודיה על סרטי הפשע בהם הירבה לככב, כשלצידו שותפו לרבים מסרטים אלו - קירק דאגלס. בסרט זה שיחקו צמד פושעים קשישים החוזרים לסורם. שלוש שנים אחר כך כיכב לנקסטר בסרט הקולנוע האחרון שלו, "שדה החלומות" (1989), שלאחריו כיכב בכמה סרטי טלוויזיה, טרם מותו מהתקף לב באוקטובר 1994. לנקסטר היה נשוי שלוש פעמים וניהל פרשיות אהבים רבות עם נשים וגברים כאחד.
עלי שלכת (שיר)

עלי שלכת (בצרפתית: Les feuilles mortes, מילולית "העלים המתים", באנגלית: Autumn Leaves) הוא שיר צרפתי פופולרי. השיר נכתב על ידי ז'וזף קוסמה (לחן) וז'אק פרוור (מילים) ב-1945.

ביצועים

השיר הושמע לראשונה בפיו של איב מונטאן בפסקול הסרט Les Portes de la Nuit ("שערי הלילה") ב-1947. מאז הפך הלחן לסטנדרט ג'אז והוקלט על ידי אמנים נוספים.
ב-24 בדצמבר 1950 שרה אדית פיאף את השיר בגרסאותיו הצרפתית והאנגלית במסגרת מופע רדיו מיוחד לחג המולד. 
ב-1955 הקליט הפסנתרן האמריקאי רוג'ר ויליאמס גרסה אינסטרומנטלית של השיר בפסנתר סולו. גרסה זו הגיעה למקום הראשון במצעד הפזמונים של המגזין בילבורד ושהתה בו ארבעה שבועות רצופים. הייתה זו הנעימה האינסטרומנטלית היחידה בפסנתר שהגיעה למקום הראשון במצעד.
בסרט "עלי שלכת" מ-1956 בכיכובה של ג'ואן קרופורד הושמע השיר בביצועו של נאט קינג קול.
בתחום הג'אז בוצע השיר במספר פרשנויות על ידי אמנים כקולמן הוקינס, דיזי גילספי ודיוק אלינגטון. ב-1958 ביצע הרכבו של נגן הסקסופון קנונבול אדרלי גירסת בי בופ של השיר. בביצוע השתתפו גם מיילס דייוויס בחצוצרה וארט בלייקי בתופים והוא נכלל בתקליט Somethin' Else. שנה לאחר מכן הקליט ביל אוונס יחד עם סקוט לה-פרו ופול מושן גרסה משלו לשיר, בתקליט Portrait in Jazz. שתי הקלטות אלה קיבעו את השיר כסטנדרט ג'אז והשפיעו על דורות של נגנים שהקליטו גרסאות משלהם.
השיר מופיע גם בפסקולי הסרטים "מכורים לאהבה" (1997, בביצועו של סטפן גרפלי), "חצות בגן הטוב והרע" (1997, בביצוע פאולה קול) ו"מדרכות ניו יורק" (2001, בביצוע של סטן גץ).
ב-2006 שר את השיר בעברית משה בקר, בתרגומה של נעמי שמר, בתקליטו "סולו".
ב-2010 הוציא אריק קלפטון גרסת כיסוי משלו לשיר (בגרסה האנגלית) באלבומו קלפטון.

מבנה מוזיקלי

המהלך ההרמוני של הבית בנוי בצורה הבאה:
iv⁷ - VII⁷ - IIIᴹ⁷ - VIᴹ⁷ - iiø7 - V⁷ - i
זהו מהלך הרמוני של רצף ספטאקורדים על פי מעגל ההתפתחות לסולם המינורי: רצף המבוסס על התקדמות במרווחים של קוורטות, מה שיוצר סקוונצה דיאטונית הרמונית באופן מובהק. פזמון השיר "בשנה הבאה" מאת אהוד מנור בלחן נורית הירש עושה שימוש באותו מהלך הרמוני.
ביישום על הסולם רה מינור (הסולם בביצועו של רוג'ר וויליאמס והרווח בביצועיו של איב מונטאן), יתקבל רצף האקורדים כך:
Gm⁷ - C⁷ - Fᴹ⁷ - B♭ᴹ⁷ - Eø7 - A⁷ - Dm
מלבד הסקוונצה ההרמונית, גם המלודיה, השומרת על מבנה זהה של עלייה בכל תיבה (לאורך כל שני אקורדים), מקיימת סקוונצה מובהקת בהשאה כלפי מטה:
נוסף על המעברים המבוססים על מרווחים של קוורטות, הצירוף הפותח את הרצף המלא הוא למעשה מהצורה ii-V-I (הן מבחינת המרווח והן ביחס המז'ור לעומת המינור), מהלך הרמוני רווח מאוד ובמיוחד במוזיקת הג'אז. מבחינה זו, השיר מכיל יסודות הרמוניים רווחים בג'אז, וכך הפך למקור פופולרי להכרות ראשונית עם הרמוניית ג'אז טיפוסית בקרב מוזיקאים מתחילים.
דוחל שחור-גרון

תיאור הציפור

מוטת כנפיו היא 18-22 ס"מ, אורך גופו הוא 11.5-13 ס"מ, ומשקלו 14-16 גרם. רגלו ארוכה ושחורה, והאצבעות עדינות. המקור קצר, חד וגם הוא שחור. קשתית העין בצבע חום כהה. אצל הזכר הראש והסנטר שחורים, בצידי הצוואר יש שני כתמים לבנים. העל שת חום מנוקד או לבנבן. חלקי הגוף העליונים שחומים, והולים שלהם חומים. החזה כתום-ערמוני והבטן לבנה. אצל הנקבה הצבעים דהויים יותר, והכתמים בצידי הצוואר קטנים.

מזון

מזונו העיקרי הוא חרקים וחסרי חוליות אחרים וזחליהם, לעיתים ניזון מפירות וזרעים. נצפה אוכל לטאות ודגים קטנים.

קינון ושטחי מחיה

מצוי בישראל בין ספטמבר לאפריל, חולף וחורף בכל הארץ. נמצא בשטחים פתוחים עם צמחייה חד שנתית ושיחים או עצים נמוכים, שם הוא גם מקנן.
בני הזוג נמצאים בדרך כלל זה ליד זה. גודל שטח המחיה שלהם הוא 5-10 דונם, הזוג חוזר בדרך כלל לאותה הטריטוריה כל שנה. הדוחל אינו מקנן בישראל. הקן נמצא קרוב לקרקע על שיח נמוך וצפוף. בניית הקן נמשכת 4-10 ימים. הנקבה מטילה 4-6 ביצים ודוגרת עליהן לבדה במשך 13-14 ימים. שני ההורים מאכילים ומטפלים בגוזלים שבקעו, הגוזלים פורחים אחרי 13-14 יום מן הבקיעה, לפעמים לפני שיכולים לעוף. שני ההורים מאכילים את הגוזלים 4-5 חמישה ימים אחרי הפריחה, אחר הזכר ממשיך לבדו להאכילם 5-10 ימים בזמן שהנקבה מתחילה לבנות קן למחזור נוסף. הדוחלים משלימים 2-4 מחזורי קינון בשנה.

התנהגות אופיינית

הוא מרבה לעמוד בנקודות תצפית בולטים כמו עמודים, גדרות, קוצים ולרטוט בזנבו ובכנפיו. מעמדתו קולט הדוחל חרקים, צד אותם וחוזר למקומו. קולות האזהרה הם שריקה ונקישות, "ויסט טרק טרק ויסט...", השירה גבוהה, רוטטת וחד-גוונית.
יוזף ארקנאו

יוזף ארקנאו (בגרמנית: Josef Arkenau;‏ 1900, אסן (סקסוניה) ‏ - 1991, קירכהרטן (גר')), היה נזיר דומיניקני, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.

קורות חיים

ארקנאו היה הרביעי מבין שישה אחים ואחיות, בן למשפחת חוואים. הוריו היו קתולים אדוקים, והדת - והסביבה הדתית - עיצבו את אופיו של ארקנאו. 
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1921, הצטרף ארקנאו בתור חניך למסדר דומיניקני, בעקבות אחיו הגדול. בשנת 1929 הוסמך לכמורה וקיבל את השם "אורליוס" (Aurelius, מלטינית - "המוזהב", aurum). מכיוון שהיה שמרן, בתחילה התרשם לטובה מהנאציזם ומהתחייה הלאומית שזה הבטיח, וזאת כרבים מחבריו למסדר, אך באפריל 1934 נשלח לברלין, לעבודת כמורה, והתוודע למציאות הטרור והרדיפה הגזענית והחברתית. אשליותיו לגבי הנאציזם נמוגו.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 הועבר ארקנאו לכנסייה דומיניקנית ששירתה את בני מעמד הביניים בלייפציג. באחת מנסיעותיו מלייפציג לביתו שבאולדנבורג, בעצירה במגדבורג, ראה יהודים נעצרים לפני גירושם למזרח. הוא עבד עם אנטי נאצים אחרים וסייע בהצלתם של עשרות יהודים, עובדי כפיה, קומוניסטים ועריקים מהצבא. הוא תיווך בין יהודים שנזקקו למסתור פן יישלחו למזרח, לבין מסתירים פוטנציאליים, בהם משפחות נוצריות ומוסדות שהסכימו לסייע לנרדפים. חלקן הסתתרו במנזר תחת חסותו. במקביל סייע ארקנאו למסתתרים על ידי כרטיסים לקיצוב מזון וכן בכסף. כשמקום המסתור של אחת המסתתרות הפך למסוכן מדי, השיג עבורה ארקנאו תעודות זהות מזויפות. כשאחת המסתתרות התאבדה במסתור, ארגן לה ארקנאו טקס קבורה נוצרי, בשם בדוי, וזאת כדי למנוע את חשיפת העובדה שהיא הייתה יהודיה וכך לסכן את מסתיריה.

הכרה והנצחה

בשנת 1998 הכיר יד ושם ביוזף ארקנאו בתור חסיד אומות העולם. בלייפציג קרויה על שמו כיכר וכן בית הארחה השייך למנזרו. ליד בית הולדתו בעיירת הולדתו אסן (סקסוניה)  הוצבה לוחית לזכרו.
סידני בשה

תולדות חייו

בשה נולד למשפחה קריאולית מבוססת בניו אורלינס וניגן במספר כלי נגינה, זמן מה היה הכלי החביב עליו קורנט (סוג של חצוצרה) ולאחר מכן החליף אותה בקלרינט. ב-1917 עבר לשיקגו, כמו רבים אחרים מבני עירו (בהם גם לואי ארמסטרונג, שהיה במשך שנים שותף ויריב של בשה). ב-1919 נסע לראשונה לאירופה עם "התזמורת הסינקופית הדרומית של ויל מריון קוק" והתחיל לנגן גם בסקסופון סופרן.
ב-1923 הקליט את האלבום הראשון שלו כסולן. כמו כן הקליט עם ארמסטרונג את הקטע Clarence Williams Blue Five, אחד מהדואטים הראשונים של הג'אז. בסיגנונו שילב את הבלוז עם מזמורים ממקור קריאולי ויצר מרקם צלילי חדש. לאחר מכן השתתף בתזמורתו של דיוק אלינגטון והזמין אליה את תלמידו ג'וני הודג'ס (שיהפוך להיות אחד מהסקסופוניסטים הגדולים של הג'אז).
בשה הפליג לפריז ב-1925 והסתבך שם בתקרית מוזרה בה הואשם בירי לעבר אשה, בשעה שככל הנראה התכוון לפגוע בנגן יריב. הוא נכלא וגורש מצרפת והמשיך לנדוד באירופה והגיע לגרמניה ולרוסיה. ב-1929 חזר לארצות הברית והשתקע בברוקלין, ניו יורק. עקב המצב הכלכלי נאלץ לעבוד כחייט וקיים ג'אם סשנים עם חבריו לאחר שעות הפעילות. ב-1932 הקליט עם תזמורתו New Orleans Feetwarmers. הקלטת Summertime שלו מ-1938 הייתה ללהיט וכן ההקלטה של לחנו המקורי Petite Fleur ("פרח קטן") והוא הוזמן לנגן במועדון בירדלנד בניו יורק. למרות הצלחת לחניו ונגינת הסולו המבריקה שלו, הוא לא הצליח ליצור לעצמו תזמורת ונאלץ לעבוד בתזמורותיהם של אחרים.
ב-1940 החתים אותו הנרי לוין (מנצח "תזמורת הדיקסילנד של הנרי לוין") לחברת התקליטים RCA Victor, לאחר ששמע אותו בתוכנית רדיו. בשנת 1941 היה בשה שותף לאחד הניסיונות הראשונים בהקלטת אובר-דאבינג. הוא ניגן את השיר הפופולרי "שייח' ערב" (Sheik of Araby) במספר כלי נגינה: בהתחלה בפסנתר, לאחר מכן בתופים, תוך האזנה לפסנתר המוקלט, אז הוסיף סקסופון סופרן, קונטרבס, סקסופון טנור ולבסוף קלרינט. טכניקה זו, הנשמעת כיום רגילה וסבירה, הייתה אז בבחינת חידוש מרעיש. בהמשך שנות הארבעים הנהיג בשה מספר תזמורות, בהן Sidney Bechet and his Creole Orchestra.
בשנת 1949 הוזמן לנגן בפסטיבל בפריז. הוא זכה לכבוד והערכה והחליט להשתקע בעיר. הוא נשא לאשה את אליזבת זיגלר והפך לדמות מוכרת ומוערכת באירופה, אך לא בארצות הברית. הוא היה נגן קבוע במועדון האולימפיה בפריז, הקליט מספר תקליטים והתקרב לחוגי האקזיסטנציאליסטים. בערוב ימיו כתב את האוטוביוגרפיה שלו Treat It Gentle. ביום הולדתו ה-62 נפטר מסרטן ריאות.

הוקרה והערכה

למאזין היום קשה להתרשם מכלי ראשון מיכולתו של בשה, עקב מצבן הטכני הירוד של ההקלטות משנות פעילותו. קיימים מספר CD שיצאו בהוצאת בלו נוט (למשל The Fabulous Sidney Bechet) המספקים חוויית האזנה משופרת עקב הקלטה טובה וניקוי דיגיטלי מודרני.
ב-1968 נבחר בשה להכלל בהיכל התהילה של הג'אז במשאל המבקרים של המגזין דאון ביט.
הרמן הסה טען שעיצוב הדמות של הסקסופוניסט המסתורי פאבלו ברומאן זאב הערבה מושפע מדמותו של בשה, אותו הכיר אישית.
בשנת 1997 הפיק וודי אלן את סרטו התיעודי Wild Man Blues, המתחקה אחר אלן כנגן קלרינט תוך השוואה והתייחסות מתמדת לדמותו של בשה, בו הוא רואה דמות-אב. באותה שנה הוציא נגן הקלרינט האמריקאי דייוויד קרקאואר את התקליט "מחוות כליזמר לסידני בשה", לרגל יובל המאה להולדת הנגן הנערץ עליו.
לי סונג-ג'ונג

ביוגרפיה

לי סונג-ג'ונג נולד וגדל ביונגין, קוריאה הדרומית ב-3 בספטמבר 1993.
ב-15 בפברואר 2013 סיים סונג-ג'ונג את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד אתו בתוכנית, אל, הו-יא,  דונג-וו וסונג-קיו. חברי הלהקה התקבלו ללימודים באמצעות סינון מיוחד בתחילת שנת 2011.
שי כנות

שנותיו הראשונות

כנות נולד בלוס אנג'לס ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 3. המשפחה חייתה בחיפה על הכרמל. כשהיה כנות בן 13 חזרה המשפחה ללוס אנג'לס והוא חי בארצות הברית 3 שנים. כנות למד בבית ספר אזורי בלוס אנג'לס בכיתה של "אנגלית כשפה שנייה". הוא התיידד בעיקר עם מקסיקנים ועם ילדי פליטים מוייטנאם. השהות בארצות הברית הייתה קשה למשפחה, שהורגלה לחיים בישראל, ומקץ 3 שנים חזרה אמו של כנות לישראל יחד עם ילדיה, ואילו אביו נשאר בלוס אנג'לס וחי שם מאז.
כנות חזר לחיפה, לתיכון עירוני ה'. הוא סיים מגמה ריאלית, והתגייס לצבא ליחידה באגף המודיעין. באותן שנים נהג לבלות במועדוני דיסקו בכרמל ושיחק כדורמים בליגה לאומית במכבי חיפה. הוא שירת חמש שנים בצה"ל, והשתחרר בדרגת סרן. באותן שנים התגרשו הוריו, ואחותו הצעירה טלי חלתה בסרטן. מחלתה של טלי אחותו ומותה מלווים אותו גם שנים מאוחר יותר.
הוא נרשם ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ויצא לטיול אחרי צבא בדרום אמריקה. בברזיליה בירת ברזיל החליט לשנות ההרשמה שלו באוניברסיטה לקולנוע. הוא חזר לארץ אחרי שנה וחצי של טיול, עבר לתל אביב והחל ללמוד קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובמקביל מנהל עסקים.
בשנה ב' ללימודיו, לאחר שביים מספר קליפים, פנה ליאיר דורי עם רעיון לסדרה על "מאחורי הקלעים" של "המוסד". יאיר דורי, שהתחיל להפיץ טלנובלות בישראל, חיפש להפיק טלנובלה כזאת. כנות למד את הנושא ויצר את הטלנובלה הישראלית הראשונה, "המוסד", בהפקת יאיר דורי. מנקודה זו החל כנות לעבוד בטלוויזיה ובקולנוע.
בשנת 2014 ביים כנות את סרט הקולנוע הקומי הישראלי "שושנה חלוץ מרכזי".

חייו האישיים

כנות נשוי לאדריכלית צמרת הראל כנות וחי בתל אביב. לזוג שלושה ילדים.
ויליאם קולבק

חייו

ויליאם קולבק נולד במייטון פלייס, הוּל. הוא היה הבן החמישי בין עשרה ילדים, בנם של כריסטופר קולבק, אופה, ומרתה.
לאחר סיום לימודיו בהול, שירת קולבק כמתלמד בצי הסוחר בשנים 1886 עד 1890, אז קיבל דרגת קצין שני. בשנת 1892 הגיע לדרגת קצין ראשון, בשנת 1894 היה לרב חובל וב-1897 לרב חובל מצטיין. הוא התמנה למפקד בחיל המילואים של הצי המלכותי בשנת 1898. באותה שנה הזמין אותו קרסטן בורכגרווינק הנורווגי להצטרף למשלחת צלב הדרום לאנטארקטיקה. הייתה זו המשלחת הראשונה שחרפה על יבשת אנטארקטיקה; קולבק לקח על עצמו את האחריות לתצפיות המגנטיות של המשלחת. 
זמן קצר אחרי שובו לאנגליה ב-1900, יצא שוב קולבק לדרום, הפעם כרב החובל של אוניית הסיוע "מורנינג", שנשלחה לצייד מחדש את משלחת דיסקברי של קפטן סקוט, שאונייתה נלכדה בקרח במצר מקמרדו שבאנטארקטיקה. בשנת 1901 קיבל אות כבוד מן החברה הגאוגרפית המלכותית.
בדרכם דרומה, חגגו אנשי "מורנינבכ" את חג המולד של 1902 בחציית החוג האנטארקטי ובגילוי אי שלא מופה עד אז, לו קראו האי סקוט. קולבק ושלושה קצינים ירדו אל האי, אספו שם דגימות סלע ושתו בצוותא. לאיון הסמוך, דמוי החרוט, קרא קולבק עמוד האגיט'ז, כשם אמו לפני נישואיה.
בינואר 1904 חזר קולבק עם ה"מורנינג", מצויד הפעם בהוראות מפורשות, שאם אין אפשרות לשחרר את "דיסקברי" במהירות מן הקרח, יש לנטוש אותה; קולבק צווה להחזיר את סקוט וצוות משלחתו הביתה. במירוץ נגד הזמן, והודות לתזוזה ממוזלת במצב הקרח, שוחררה "דיסקברי" והפליגה ללא פגע הביתה. 
לאחר זאת לא יצא שוב קולבק לאנטארקטיקה אלא חזר לתפקידו הקודם בחברת וילסון בהול. בשנת 1914 עבר עם משפחתו ללונדון. הוא החל לעבוד בחברת הספנות המאוחדת של לונדון, ועם הזמן היה למפקח הימי של החברה. קפטן קולבק היה לחבר מייסד של "אגודת הכבוד של הימאים המצטיינים". בשנת 1930 נבחר לנשיא המועדון האנטארקטי אך מת באופן פתאומי בהמשך אותה שנה. הוא קבור בבית העלמין "הית'ר גרין"

משפחה

ויליאם קולבק נשא לאישה את אדית רובינזון והיו להם ארבעה בנים. אחד מהם, ויליאם רובינזון קולבק (1906 - 1966) הצטרף למשלחות לאנטארקטיקה של אוסטרליה הבריטית וניו זילנד בשנים 1929 - 1931 כקצין שני ונווט ב"דיסקברי" הישנה. הוא היה אחראי לחלק ניכר מן המיפוי במהלך שני המסעות וארכיפלג קולבק סמוך לחוף מוסון קרוי על שמו.

מורשת

עבודתו באנטארקטיקה הונצחה במפרץ קולבק ב-71°38′S 170°5′E וכף קולבק על חצי האי אדוארד השביעי, ב- 77°07′S 158°01′W, הקרויים על שמו. שלט הנצחה נקבע על אתר מגוריו בדרך אינצ'מרי 52, SE6, בספטמבר 2006. באותה שנה נקבע שלט ב"תחנה אנשי המופת של הול", המנציח יחדיו את קולבק ואת אלפרד צ'יתאם (1918 - 1986): "שניים מימאים רבים מהול על הספינה "מורנינג", שהשתתפו במשלחות לאנטארקטיקה לחילוץ קפטן סקוט 1902 - 1904 והתקבלו על ידי קהל של אלפים בתחנה זו עם שובם".