google/wiki40b huggingface dataset:
רייביני

תולדות היישוב

העיירה רייביני החלה כיישוב חקלאי קטן בסוף המאה ה-18. היהודים החלו להתיישב בעיירה בתחילת המאה ה-19. בשנת 1843 הפך היהודי זאב וולף ציוני לרבה הראשון של העיירה. בין תפקידיו השונים הוא שימש אף כשוחט וכמורה. עד סוף המאה ה-19 היוו היהודים בעיירה כ-91% מן האוכלוסייה - 533 תושבים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר מלחמת העולם הראשונה, כשלטביה זכתה בעצמאותה, נבחרה מועצה לניהול ענייני העיירה. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, היגרו חלק מיהודי העיירה אל ארץ ישראל ואל ארצות הברית. עד 1935, זמן מועט לפני מלחמת העולם השנייה, אוכלוסיית היהודים פחתה וחיו בעיירה רק 317 תושבים בלבד; כ-68% מכלל האוכלוסייה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 השתלטו הסובייטים על העיירה כחלק מכיבוש לטביה לאחר הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, ובשנת 1941, עם פלישת גרמניה לברית המועצות, החלו לטבים אנטי-יהודים מן האיסזרגי (משטרת ההגנה האזרחית הלטבית) לרדוף את יהודי העיירה כדי להורגם.

יהודי רייביני

עד 1920 העיירה הייתה ממוקמת באזור מבודד והיהודים שחיו בה היו עניים. הם התפרנסו בעיקר מרוכלות וממסחר חליפין. יהודי העיירה חיו בבתי עץ עם גגות מקש שלצידם שטחי חקלאות קטנים בהם גידלו את הירקות שלהם. נשות העיירה נרתמו לעזרת הנזקקים ובימי חמישי הן נהגו לאסוף כסף עבור העניים, בנוסף, תרמו הסוחרים 10% מרווחיהם למען העניים. בשנות ה-30 היו בעיירה 17 חנויות, כאשר 16 מתוכם היו שייכות ליהודים. רבים מן היהודים הצעירים עזבו את העיירה בתקופה הזו על מנת לעבור לריגה ולעיירות אחרות, בגלל המחסור בפרנסה.

חינוך

בשנת 1921 הוקם בית הספר היסודי היהודי ברייביני, ובו היו חמש כיתות לימוד. שפת ההוראה הייתה ביידיש ואף בעברית. כדי להשלים את לימודיהם לאחר בית הספר היסודי נסעו התלמידים ללמוד בעיירה הסמוכה פריילי (Preiļi).

בית כנסת

בעיירה היו שני בתי כנסת – האחד בעל מבנה ישן (Die Alte Shul) בו התפללו עניי העיירה, והשני חדש (Die Neie Shul), בו התפללו עשירי העיירה. יש להוסיף את תנועות הנוער הציוניות.

בית עלמין

בעיירה קיים בית עלמין יהודי, שנשמר גם כיום, בו נקברו היהודים שנרצחו בתקופת השלטון הנאצי באזור. קיימת רשימה של קורבנות העיר (קישורים חיצוניים).

אנשים מהעיירה

אנשים מהעיירה שניתן לציין הם שלושת הרבנים שהיו בה, רבי זאב וולף ציוני (-1843), רבי אברהם בנימין טייץ (1922 1925), ורבי אליעזר זאב שיץ (1925 1941), שלמד בישיבת לומז'ה.
גם מאיר אור, הוגה דעות ציוני דתי הגיע מהעיירה.  הוא עלה לארץ ישראל בתחילת שנות ה-30, ובכך ניצלו חייו. משפחתו נספתה בשואה כשאר תושבי העיירה.

העיירה כיום

כיום, רייביני הוא כפר, ועל שמו נקראה קהילת רייביני , וב-2004 הוקמה מחוז רייביני, בו נמצאות קהילת רייביני וקהילות נוספות. הכפר מונה 951 תושבים (נכון ל-2006).
אוטובוס קיטור אליזבת

היסטוריה

בשנת 2002 חברת התיירות "Northern Star Motor Carriage Company", הפכה את המשאית השטוחה, מסוג "DG6P", בעלת מנוע קיטור, אשר יוצרה בשנת 1931, והתגלתה כמשאית, בשנות השישים של המאה העשרים, לאוטובוס בן 30 מושבים, אשר משמש להובלה תיירותית, לסיורים בעיר (עד עשר נסיעות ביום קיץ).
זהו אוטובוס הקיטור היחיד בהכנסות משכר שירות בעולם, אשר הפך למשהו תיירותי בפני עצמו.
החל מאפריל 2015 הדגם נרכש על ידי חברת האוטובוסים "קרוסוויל"  (Crosville Motor Services (Weston-super-Mare.
"אוטובוס קיטור אליזבת" קרוי על שם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.

מנוע קיטור

מנוע קיטור הוא מנוע בעירה חיצונית בוכנאי, המופעל על ידי לחץ קיטור.
שני חלקיו היסודיים של מנוע הקיטור הם צילינדר ובוכנה. קיטור בלחץ גבוה, המיוצר בדוד קיטור, מסופק אל הצילינדר על ידי שסתום חלוקה, המונע באמצעות מערכת מוטות על ידי הבוכנה עצמה. הקיטור הנכנס לצילינדר דוחף את הבוכנה מטה. לאחר דחיפת הבוכנה וביצוע העבודה המכנית, יוצא הקיטור מן הצילינדר כשהטמפרטורה והלחץ שלו נמוכים יותר, והוא מעובה למים על ידי קירורו במעבה. המים החמים מוזרמים אל דוד הקיטור לשימוש חוזר. מנגנון ארכובה הופך את התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של גל ארכובה, אשר מניע במקרה הנ"ל את אוטובוס הקיטור.
טולמידס

ביוגרפיה

הוא היה בנו של אדם בשם טולמאיוס. הן השם טולמאיוס, והן השם טולמידס, משמעותם "הנועז". על חייו המוקדמים של טולמידס לא ידוע דבר. בשנת 455 לפנה"ס הוא נשלח בראש שייטת גדולה שכללה גם 4,000 חיילים, במטרה לעקוף את חצי האי הפלופונסי ולהסב נזק לספרטנים ובעלי בריתם. בדרך נחת טולמידס בגיתיון (Gytheion), הנמל הראשי של ספרטה. הוא בזז את הנמל ושרף את מתקניו, ואז הפליג למיתונה (Methone) במסיניאה. הוא נאלץ לפנות את מיתונה בעקבות התקרבות של כוח ספרטני גדול לאזור. לאחר מכן עלה על החוף בצפון-מערב הפלופונסוס, וכרת ברית עם בני האיים זקינתוס וקפלוניה. הוא חדר למפרץ הקורינתי, ולכד את המושבה הקורינתית כלקיס, ששכנה ממערב לנאופקטוס. ידוע שכרת ברית גם עם האכאים שמדרום למפרץ, ועם האקארנאנים שמצפון מערבו, אם כי ייתכן שרק עשה עליהם רושם כבד. 
לאחר מכן הוא הוביל את חייליו אל העיר סיקיון (3 ק"מ מהמפרץ), והביס כוח של הופליטים שנשלח נגדו. לאחר מכן הוריד את אנשיו על החוף באזור פאגאי, והחזיר אותם לאתונה בשלום דרך היבשה. בשנת 454 לפנה"ס הוא הוביל משלחות של קלירוכים אתונאים לאיים נקסוס ואובויה. בזכות מאמציו לייסוד קילורכיות ולהגדלת האימפריה האתונאית, הוא הפך עד מהרה לאויב פוליטי של פריקלס, ולמנהיגם הטבעי של המתנגדים לשלטונו הזהיר.
הקריירה המזהירה של טולמידס באה לקיצה בשנת 447 לפנה"ס. קבוצה של גולים אנטי-אתונאים תפסה שתי ערים בבויאוטיה, אשר היו בשליטת אתונה, אורכומנוס וכירונאה. טולמידס טען שבאמצעות 1,000 הופליטים ניתן יהיה לדכא את המרד בקלות, בעוד פריקלס ביקש להמתין מעט ולהכין תוכנית פעולה צבאית ודיפלומטית גם יחד. דעתו של טולמידס התקבלה, והוא יצא אל בויאוטיה עם אלף לוחמים מתנדבים, ברובם צעירים הרפתקנים, וכן כוחות של בעלות הברית. הוא לכד את כירונאה ומכר את תושביה לעבדות, למען ישמעו וייראו. עם זאת, הוא נכשל בכיבוש אורכומנוס, שישבה על הר תלול והגישה אליה הייתה קשה. מכיוון שהחורף התקרב, הוא פנה לשוב חזרה, אולם הבויאוטים ארבו לו במישור קורונאה, ובקרב קורונאה הנחילו לאתונאים תבוסה ניצחת. טולמידס עצמו נהרג. בעקבות הקרב, ויתר פריקלס על השליטה בבויאוטיה לטובת תבאי, ובכך הגיעה לקיצה האימפריה היבשתית של אתונה.
תרופות טרטוגניות

תרופות טרטוגניות הן תרופות אשר ניתנות במהלך ההיריון ובעלות פוטנציאל לגרימת מומים ובעיות התפתחותיות בעובר.
עד שנות ה-50 הייתה סברה כי העובר מוגן במהלך ההיריון ברחם אימו מכל גורם סביבתי חיצוני. אולם, בשנות ה-50 שם לב חוקר אוסטרלי לעובדה כי באחוז גבוה (30 אחוז) מהילודים שאמם חלתה באדמת במהלך ההיריון נוצרו מומים מולדים כמו בעיות בעיניים, בעיות מוחיות ולבביות. כעבור 10 שנים נוספות התעורר לראשונה החשד בקיומן של תרופות אשר ניתנות לאם מסיבות שונות ופוגעות בעובר. אלו הן התרופות הטרטוגניות. קיימות מספר תרופות הנחשבות טרטוגניות, אשר פוגעות במנגנונים שונים ומביאות לכדי התפתחות לא תקינה. דוגמאות לתופעות הלוואי של התרופות הטרטוגניות יבואו לידי ביטוי בבעיות תפקודיות, בעיות סוציאליות, מומים או אף מות העובר.

שכיחות המומים

שכיחות המומים המולדים הקשים באוכלוסייה הכללית היא 3–5 אחוז. חלקם מאובחנים סביב הלידה וחלקם בשלב מאוחר יותר.
חשוב לציין כי לא תמיד חשיפה לחומר הטרטוגני במהלך ההיריון תגרום להופעת מומים. כך למשל, תסמונת התלידומיד (תרופה שניתנה בשנות ה-50 וה-60 כטיפול לבחילות והקאות בהיריון במהלך השליש הראשון, אשר גרמה למומים קשים בגפיים כמו קיצורם, בעיות באוזניים ועוד) לא גרמה למומים בכל הנשים שנטלו את התרופה כי אם ב-30–40 אחוז מהן.
אוצר הארץ

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
"אוצר הארץ" היא חברה מסחרית מבית "מכון התורה והארץ" שהוקמה לקראת שנת השמיטה ה'תשס"א, במטרה לספק תוצרת חקלאית יהודית כשרה בשנת השמיטה. אוצר הארץ מהווה למעשה בית דין הלכתי המקבל לידיו מהחקלאים את התוצרת שהופקרה, על פי הסכם שנחתם עוד בטרם החלה שנת השמיטה, ומשווק אותה במהלך השמיטה לפריסה ארצית. במהלך שנת השמיטה נחשבים החקלאים כעובדיו של בית הדין בשדה, ומקבלים משכורת ממנו.
החברה תכננה לפעול גם בשנים שאינן שנות שמיטה. על פי אתר החברה, מטרות החברה כוללות גם חיזוק החקלאות העברית, הגדלת סיכויי התחרות שלה מול חקלאים ערבים, וכן מניעת העברת כספים לגורמים עוינים. בפועל החברה חדלה לפעול לאחר תום שיווק התוצרת משמיטת תשס"ח וחזרה לפעול רק לקראת שנת השמיטה תשע"ה.
שר החקלאות שלום שמחון, וגם ארגון מגדלי הירקות, גינו את פעילות החברה. הארגון רואה בהימנעות החברה מקניית ירקות מערבים פעולה גזענית, המנוגדת לעקרון השוויון בין כל אזרחי המדינה, יהודים כערבים. אנשי החברה, לעומת זאת, טוענים שזכותם של הצרכנים לדעת מה מקור התוצרת החקלאית שהם קונים.

על פעילות החברה בשנת שמיטה

החברה הוקמה בתמיכתם ובעידודם של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הראשון לציון הרב מרדכי אליהו והרב יעקב אריאל. באוצר בית הדין של החברה יושבים הרבנים זלמן נחמיה גולדברג, דב ליאור, יעקב אריאל ויהודה הלוי עמיחי, והוא מתנהל לפי הנחיותיהם.
חברת אוצר הארץ מציעה פירות וירקות ממגוון מקורות לפי סדר עדיפות יורד: תחילה גידולים אשר גדלו בשנה השישית, גידולים מאזור הערבה (אזור אשר לא היה בגבולות הארץ בזמן עולי בבל ועל פרותיו לא חלה קדושת שביעית, על פי רבנים שאינם מכירים בחלות ההלכתית של כיבושי צה"ל בנוגע לעניין קדושת ארץ ישראל), וגידולים שגדלו במצעים מנותקים וחממות. כאשר לא ניתן לספק ממקורות אלו, יסופקו פירות וירקות של אוצר בית דין, עליהם חלה קדושת שביעית. במידה ולא יוכלו לספק גם מאוצר בית דין, יספקו הן מהתר מכירה והן מייבוא. פירות שגודלו על ידי נכרים באדמת ארץ ישראל לא יימכרו על ידי החברה.
לקראת סוף שנת השמיטה, עם התקרב זמנה של שמיטת הכספים, פנו רבני החברה בשיתוף עם ארגון פעמונים בקריאה לקיים את המצוה ככתיבתה בתורה, ולהלוות הלוואה אחת שלא תכלל בשטר הפרוזבול. הלוואה זו, שתופנה לנזקקים, תתבטל לפי ההלכה עם תום שנת השמיטה, והלווה לא יהיה חייב להחזירה. על קריאה זו חתמו גם הרבנים אהרן ליכטנשטיין ושמואל אליהו.
שברולט אקספרס

תמונות

דור ראשון
רכבי חירום דור ראשון
דור ראשון (מתיחת פנים)
רכבי חירום דור ראשון (מתיחת פנים)
נבואה המגשימה את עצמה

תהליך ההגשמה

האמונה מתבטאת אצל הפרט בסכמה המנהיגה את התנהגותו, בעקבות כך הפרט מקבל תגובה סביבתית מהחברה הגורמת למימוש האמונה.

אפקט פיגמליון

אפקט פיגמליון הוא תופעה בה תהליך הנבואה המגשימה את עצמה גורם להשפעה חיובית על מושא הנבואה באמצעות הגשמת הנבואה. האפקט נפוץ ביותר במסגרות יום יומיות ונמצא בשימוש ארגונים ככלי להגברת האפקטיביות של עובדי הארגון, בפיתוח ספורטאים ובתהליכים כלכליים רבים.
את האפקט איששו החוקרים רוזנטל וג'ייקובסון בשנת 1968 בניסוי אשר הפך לאחד הניסויים המפורסמים ביותר בתולדות הפסיכולוגיה החברתית. החוקרים ערכו מבחן אינטליגנציה לאוכלוסיית תלמידי בית ספר וטענו בפני מורי בית הספר כי מבחן נועד לזהות ילדים אשר "פורחים מאוחר", דהיינו תלמידים שבתחילת הדרך מפגרים מבחינה אינטלקטואלית אולם, עד שנה הבאה הם ישלימו את הפער. כך כל מורה בכיתה קיבלה רשימה של תלמידים בכיתותיהם אשר סווגו כמבטיחים למרות שהם הוקצו אקראית לרשימה ללא קשר למבחן האינטליגנציה. בתום שנת הלימודים התברר כי ה"פורחים המאוחרים" אכן השיגו הישגים גבוהים ביותר במהלך אותה שנה. על בסיס מחקר זה נכתב הספר "אפקט פיגמליון בחדר הכיתה".

אפקט הגולם

אפקט הגולם הוא תופעה המקבילה לאפקט פיגמליון אך מוביל להשפעה שלילית, כלומר הוא תהליך בו הנבואה המגשימה את עצמה גורמת להשפעה שלילית על מושא הנבואה באמצעות הגשמת הנבואה. האפקט נפוץ בתהליכי ניהול לקוי, וכן מהווה מרכיב מרכזי במימוש סטריאוטיפים.
את האפקט אישוש החוקרים רוזנטל ופוד בשנת 1963. החוקרים ביקשו מסטודנטים במעבדה ללמד עכברים שהיו זהים גנטית לרוץ. לסטודנטים נאמר על חלק מהעכברים שהם "חכמים" ולכן יהיה קל ללמדם, ועל חלק אחר מהעכברים נאמר שהם "טיפשים" ויהיה קשה ללמדם. לאחר שנה התגלה כי חרף המטענים הגנטים הזהים שהיו לאותן קבוצות של עכברים, קבוצת העכברים שהסטודנטים האמינו שהיא קבוצת ה"טיפשים" התקשתה ללמוד לרוץ.

אבחנות המאשרות את עצמן

בניסויים שערכו סניידר ואחרים התגלה כי פעמים רבות פסיכולוגים אשר בוחנים דיאגנוזה מסוימת אכן ימצאו אותה גם אם אינה קיימת בצורה פתולוגית. זאת כיוון שהחוקרים תרים אחר הדיאגנוזה הנבדקת בצורה הגורמת לנבדק לתת תשובות המאשרות אותה.

ייסורי איוב

איוב, שסבל מיסורים רבים, התאונן באומרו: "כִּי פַחַד פָּחַדְתִּי וַיֶּאֱתָיֵנִי וַאֲשֶׁר יָגֹרְתִּי יָבֹא לִי". בתלמוד הבבלי מפרשים פסוק זה שהסיבה לכל יסוריו של איוב הם מפני שפחד שיבואו עליו ולכן אסור לפחד. כך שלמעשה אדם שמפחד גורם לפחדיו להתממש . 
בדומה קצת לכך מסופר: יהודה בר נתן הוה שקיל ואזיל בתריה [היה הולך אחרי] רב המנונא. אתנח [נאנח] יהודה בר נתן. אמר ליה, [לו] רב המנונא: וכי יסורים בעי ההוא גברא לאתויי אנפשיה [רוצה אותו אדם להביא על עצמו]? דכתיב [שהרי נאמר]: "כי פחד פחדתי ויאתיני ואשר יגרתי יבא לי" (איוב ג, כה)! שאלו: והא כתיב [והרי נאמר]: "אשרי אדם מפחד תמיד"! וענה רב המנונא: הפסוק ההוא בדברי תורה כתיב.
— ביאור שטיינזלץ על תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד א'

פסלו של פיגמליון

פיגמליון הפַּסָּל, דמות אגדית של המשורר הרומי הקדום, אובידיוס, ייצר פסל של האישה האידיאלית, גלתיאה. פיגמליון סלד מנשים, לכן פיסל את הפסל, והתאהב בו על אף היותו פסל. אמונתו ואהבתו כלפי הפסל היו כה חזקים עד שונוס, אלת האהבה והיופי הפכה את הפסל לאישה אמיתית.
אוכלי עצה

אוכלי עצה (Xylophagy; מילולית "xulon" - עץ, "phagein" - לאכול) הם בעלי חיים הניזונים משכבת העצה שבתוך גזעי וענפי עצים וחלק ממינים מתמחים אלה ניזונים מעצה בלבד. אוכלי עצה הניזונים רק מעצים מתים קרויים sapro-xylophagous.
יצורים אלה כוללים בעיקר פרוקי רגליים ובעיקר חרקים המוצלחים בהתמחות ובתזונה של כמעט כל חלק בצומח. הם מתחפרים בתוך הענף וניזונים מחלקיו בעזרת גפי הפה הגדולות שלהם. חלק מהמינים מחפשים נקודות עצה חלשות וניזונים ממנה ואחרים מגבילים את עצמם לחלקים מזינים או לאזורים בהם יש ריקבון, קליפה דקה או שהעץ כבר מת. חלק מחרקים אלה מביאים למות העץ, חלקם נחשבים למזיקים. לטרמיטים ישנם יחסי סימביוזה עם בקטריות העוזרים להם לעכל את העצה. לחרקים אחרים יחסים עם פטריות היכולות לעכל את העץ והחרק מעביר אותו ממקום למקום ואוכל את החלקים המעוכלים בידי הפטריה. מבין החרקים הניזונים מעץ בנוסף על הטרמיטים בולטים מיני חיפושיות כמו יקרוניתיים, חדקוניתיים ו-Scolytinae, המזיקים מאוד לעצים ולרהיטים. גם כמה שווה-רגלאים מותאמים לאכילת עצה וגם הצרעות מהמשפחה Siricidae.
יצורים גדולים יותר שחלקם מותאמים לאכילת עשב או עלים כוללים את הצדפה טרדו נאוואליס, הבונים, הדג Panaque ממשפחת השרייניים, פנדה ענק הניזון מחזרן וגם הפילים העצומים יכולים לאכול עצים ולכתוש אותם בקיבתם היטב.
א בריוועלע דער מאמען

עלילה

העלילה של הסרט מתרחשת לרוב בגליציה לפני, בזמן וקצת אחרי מלחמת העולם הראשונה. במרכז העלילה מככבת משפחת ברדיצ'בסקי, האב דוד שלא מצליח לפרנס את משפחתו, האם דבורה שפרנסת המשפחה מוטלת עליה, הבן בכור מאיר שחולם להיות מהנדס או רופא שיניים, הבת מרים והבן הצעיר אהרון.
דוד האב, לווה כסף מהחייט שמעון מבלי להודיע לאשתו, ונוסע לארצות הברית לחפש עבודה. בהגיעו לארצות הברית מתפרנס דוד ממכירת גרביים. הבת מרים בורחת מביתה עם מורה למחול ואמה מסתירה את העובדה הזו מפני שכניהם.
דוד מצליח לרכוש כרטיס נסיעה אחד לארצות הברית ושולח אותו למשפחתו, הבן הצעיר אהרון נוסע אליו. מרים חוזרת הביתה אחרי שהתגלה כי המורה למחול נשוי ואב לילד. לאחר מכן מתחתנת עם יודקה, בנו של החייט שמעון והם עוזבים את העיר.
כשפורצת מלחמת העולם מגויס מאיר לצבא. ביומה האחרון מגלה דבורה כי מאיר נהרג. היא מנסה למצוא את בעלה ואת אהרון וכאשר היא מצליחה למצוא אותם, היא מגלה כי בנה הצעיר הפך לזמר מפורסם ארנולד ברד.
לורה הרינג

ביוגרפיה

הרינג נולדה בעיר לוס מוצ'יס שבמדינת סינלואה, מקסיקו. היא מקסיקנית מצד אמה מריה הלנה קהירו וחצי גרמנייה-אוסטרית מצד אביה ריימונד הרינג. הוריה התגרשו כאשר הייתה בת שבע.
הרינג גדלה במקסיקו ובגיל עשר היגרה עם משפחתה לסן אנטוניו. בגיל 12 נורתה בראשה בחנייה מקומית כתוצאה מקרב יריות שהתפתח בין שתי מכוניות שחנו מאחוריה, הכדור פספס את מוחה במילימטר אחד.
למדה ב"מכללת אגילון" שבשווייץ.
כשחזרה לארצות הברית התגוררה באל פאסו שם זכתה בתחרות היופי של העיר, לאחר שהוכתרה גם כמלכת היופי של טקסס זכתה בשנת 1985 בתואר "מיס ארצות הברית" והפכה לאישה הראשונה ממוצא  היספני שזוכה בכתר. 
לאחר השתתפותה בתחרות "מיס תבל" בה הגיעה לעשירייה הראשונה, טיילה ברחבי אסיה ועבדה כעובדת סוציאלית בהודו.
ב-1987 התחתנה עם הפוליטיקאי הגרמני הרוזן קארל אדוארד פון ביסמר, ממשפחתו של הקנצלר אוטו פון ביסמרק, הנישואים החזיקו מעמד שנתיים בלבד ועל אף הגירושין מחזיקה הרינג עדיין בתואר  רוזנת.

קריירת משחק

הרינג למדה תיאטרון באקדמיית האומנויות שבלונדון. 
בתחילת דרכה בשנות ה-90 התפרסמה לראשונה באופרת הסבון "General Hospital" בה שיחקה במשך עונה אחת את קרלה גרסו.
התפרסמה בקרב הציבור האמריקאי גם בזכות תפקיד גדול יותר שקיבלה בסדרה "Sunset Beach".
את הופעתה המרשימה והמוכרת ביותר שלה עד היום סיפקה ב-2001 במותחן המסתורין של דייוויד לינץ' "מלהולנד דרייב", בתפקיד הראשי גילמה את ריטה הברונטית האלמונית שנפגעת בתאונת הדרכים בתחילת העלילה ומתחברת בהמשך עם השחקנית הקנדית בתחילת דרכה בטי אלמס (נעמי ווטס).
הרינג המשיכה את שיתוף הפעולה שלה עם לינץ' גם בשנה שלאחר מכן בסדרת הסרטים הקצרים שביים "ארנבים", בנוסף שיחקה את הפושעת גלינה קונסטנטין לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם בסרט הפעולה "טרור על פסי הרכבת" ובתפקיד קטן בדרמה "ג'ון קיו".
ב-2003 שיחקה במותחן האימה " ווילארד" בתור קת'רין אותה מחבב גיבור העלילה החריג ווילארד סטילס (קריספין גלובר).
ב-2004 גילמה את סילביה אשתו המפונקת של המאפיונר הווארד סיינט (ג'ון טרבולטה) בגרסה השנייה לקומיקס "המעניש".
בשנת 2006 הצטרפה אל העונה הרביעית של סדרת הדרמה "המגן" בתור עורכת הדין רבקה דוייל העובדת עבור הבלש ויקי מאקי.
ב-2007 השתתפה הרינג, לצידם של כוכבי קולנוע הלטיניים חאווייר ברדם, בנג'מין בארט ואנטוניו בנדרס בעיבוד הקולנועי לרומן "אהבה בימי כולרה".
ב-2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "אחת שיודעת".
רפיק חאג'

רפיק חאג' (נולד ב-19 באוקטובר 1955) הוא מייסד ומנכ"ל חברת התוכנה "מסלול חדש", העוסקת בפיתוח תוכנות ניהוליות. דוקטור למנהל ציבורי, יועץ ארגוני ופעיל חברתי.

ביוגרפיה

נולד בכפר יאסיף ולמד במגמה הריאלית בבית ספר תיכון "יני יני כפר יאסיף".
רפיק חאג' הוא בעל תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון, מוסמך במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד ובעל תואר שלישי במינהל ציבורי מאוניברסיטת בן-גוריון. בעבודת הדוקטורט שלו חקר את נושא הפעולה הקולקטיבית בחברה הערבית בכלל, ובפרט את הגורמים הכלכליים, הפוליטיים והחברתיים שמשפיעים על היענות האוכלוסייה הערבית לתשלומי מיסים עירוניים. מוסמך בניהול האיכות מטעם הארגון העולמי EFQM.
חאג' היה חבר סגל בתוכנית מנדל ומנהל תוכנית מנהיגות מקומית, מנהל מט"י סח'נין ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון. כמו כן, שימש כחוקר של השלטון המקומי במכון "דיראסאת" ועבד כיועץ ארגוני וניהולי למספר רשויות מקומיות יהודיות וערביות.
חאג' עוסק באפיון, פיתוח, הטמעה וניהול פרויקטים בתחום מערכות מידע, ניהל את מחלקת ארגון ושיטות בשירותי בריאות כללית במחוז חיפה ושימש כמנהל המחשוב בסמינר הקיבוצים.
כותב מאמרים בעיתונות המקומית הערבית בנושא שלטון מקומי, חברה וכלכלה. בנוסף, פרסם מאמרים רבים העוסקים בהווי הישראלי-ערבי.
הקים את מסגרת ג'יראן בכפר יאסיף לחיזוק ההון החברתי ביישוב.
תושב חיפה. נשוי לעזיזה חאג', מורה בתיכון אלביירוני בג'דיידה-מכר ואב לשתי בנות ובן אחד.
להב (קיבוץ)

כלכלה

החקלאות בקיבוץ כוללת גידולי שדה (שותפות "ש.כ.ל" עם קיבוץ כרמים) וכן גידול חזירים. הקיבוץ שותף עם קיבוץ דביר הסמוך בבעלות על מפעל "דולב" לייצור מיכלי פלסטיק. לקיבוץ מכון מחקר הנקרא "המכון לחקר החי" הנותן תמיכה וסיוע לחברות רפואיות המשתמשות בחזירים למחקר. בפאתי הקיבוץ ממוקם מרכז ג'ו אלון לתרבות ולמורשת הבדואים בנגב ומוחזק על ידי המועצה האזורית.

חינוך

תלמידי בית הספר היסודי בלהב לומדים בבית הספר האזורי המועצתי "יובלי הנגב" הנמצא בגבעות בר. תלמידי חטיבת הביניים והתיכון לומדים בקמפוס בית הספר האזורי מועצתי "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. כמאה מילדי הקיבוץ מתחנכים ומדריכים בקן השומר הצעיר בקיבוץ.
רביב שכטר

רביב שכטר (נולד ב-8 באוגוסט 1974) הוא עיתונאי ספורט ישראלי.

ביוגרפיה

את דרכו בתקשורת החל שכטר ככתב ועורך במדור הספורט של אתר ynet. בשנת 2004 החל לעבוד במקומוני רשת שוקן, "העיר" בתל אביב ו"כל העיר" בירושלים שם ערך את מדורי הספורט ואת מדור "ציפורה". בשנת 2006 עבר ל-nrg שם שימש כעורך אשכול שכלל את מדורי הברנז'ה, התרבות, הרכילות ומדור בשם "סקסי" ובהמשך אף מונה לסגן עורך האתר תפקיד אותו מילא עד התפטרותו בחודש יוני. כעבור חודשיים מונה לעורך אתר ONE, וגם את התפקיד הזה מילא זמן קצר בלבד כשפוטר כעבור כחודשיים.
במרץ 2007 ייסד יחד עם העיתונאי עודד קרמר את הבלוג "עומדים בשער" שם ביקרו באנונימיות את תקשורת הספורט בישראל. השניים טענו מאוחר יותר כי האנונימיות הקלה עליהם, כעיתונאים פעילים, להשיג חומרים עבור הבלוג. לאחר חמישה חודשים הפסיקו השניים את הכתיבה בבלוג והעבירו את הבעלות עליו לעיתונאי שלמה מן, שכתב אף הוא באנונימיות. הבלוג נסגר בתחילת 2008 בעקבות תביעת דיבה שהגישה אופירה אסייג, ממושאי הביקורת העיקריים של הבלוג, נגד שכטר, קרמר ומן. בפברואר 2015 זכתה אסייג בתביעה ונפסק שקרמר ושכטר יחדיו ישלמו לה פיצוי של 30 אלף ש"ח בתוספת 10,000 ש"ח הוצאות משפט.
עם יציאתו לאור של "ישראל היום" מונה שכטר לסגן עורך מדור הספורט תחת אלי סהר ובין השנים 2011–2014 שימש עורך המדור.
ב-2016 שב לתקשורת והצטרף למחלקת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי אך לאחר כחצי שנה עבר למעריב שם הוא משמש כעורך מדור הספורט.
קצין איסוף (קצ"א)

קצין איסוף (בר"ת: קצ"א) הוא תפקיד מבצעי באגף "הצומת" - האגף לגיוס סוכנים - במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
קציני האיסוף פועלים בעיקר להשגת מודיעין ממקורות אנושיים (יומינט), זאת באמצעות איתור, גיוס והפעלת מקורות של היריב. המידע אותו מביא קצין האיסוף הוא אסטרטגי לביטחון מדינת ישראל ומאפשר יכולת השפעה מכרעת בליבת העשייה של פעילות המוסד בחו"ל.
לקציני האיסוף אורח חיים דינאמי ולא שגרתי, המתבסס על פעילות מבצעית שוטפת בחו"ל.
בתפקיד זה משרתים נשים וגברים, המתאפיינים בתכונות אישיות ייחודיות: עוצמה אישיותית, יכולת להניע ולהוביל אנשים, אלתור ותחכום, כישורים בין-אישיים, אומץ, קור רוח ויכולת תפקוד גבוהה בריבוי משימות ולחצים.
גיוס והפעלת מקורות הוא מלאכה מורכבת וקשה. לא בכדי נחשב קורס הקצ"אים במוסד לאחד משלושת הקורסים החשובים של הארגון.
גם ראש המוסד, יוסי כהן, התחיל את שירותו באגף "הצומת" כקצין איסוף בגיל צעיר, ביצע שורה של תפקידי פיקוד ואף עמד בראשו.
ורדוהי ורדניאן

קריירה

ב-1994, יחד עם ההרכב שלה "ג'אז-פופ", השתתפה ורדיניאן בתחרות בינלאומית שנערכה ביקטרינבורג וזכתה בגראן פרי. החל מ-1995 היא עבדה בתיאטרון המוזיקלי הלאומי. ב-1996 היא השתתפה בתחרות לזמרים צעירים "יאלטה - מוסקבה", בה זכתה בפרס עבור ההופעה הטובה ביותר.
ב-1999 זכתה ורדיניאן בתואר הזמרת הטובה ביותר של ארמניה.
בשנת 2000, היא השתתפה בתחרות "תגלית" שנערכה בבולגריה, ולקחה את פרס בחירת הקהל בנוסף לגראן פרי, ושוב זכתה בגראן פרי בתחרות במקדוניה באותה השנה. בפסטיבל הבינלאומי לאמנויות "סלאביאנסקי בזאר", היא זכתה במקום שני.
בשנת 2001 היא השתתפה בפסטיבל הבינלאומי "Море друзей" ביאלטה וזכתה במקום השני.

מותה

ורדיניאן נהרגה בתאונת דרכים שאירעה בכביש המהיר בסבאן-מרטוני, ב-15 באוקטובר 2006. היא נקברה בבית הקברות טוקמאח.
ורד שפר

ורד שפר היא שופטת ישראלית, נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בנצרת. מלכת היופי של ישראל לשנת 1979

ביוגרפיה

שפר נולדה בחיפה כורד פולגר. במהלך שירותה הצבאי שימשה כקצינה. בשנת 1979 נבחרה כמלכת היופי של ישראל. בשנת 1986 סיימה לימודיי משפטים באוניברסיטת תל אביב, היא עבדה תקופה מסוימת כעורכת דין. ב-1994 מונתה לרשמת בית הדין לעבודה בנצרת, ב-1997 מונתה לשופטת בבית הדין, וב-2006 מונתה לנשיאתו. 
נשואה ואם לשלושה בנים ומתגוררת במנוף.
איש הקשר היהודי בבית הלבן

איש הקשר היהודי בבית הלבן (באנגלית: White House Jewish Liaison) הוא איש סגל בבית הלבן, שתפקידו הוא לשמור על קשר עם הקהילות היהודיות בארצות הברית. איש הקשר היהודי בבית הלבן שייך למשרד לקשרי ציבור ועניינים בין-ממשלתיים (Office of Public Engagement and Intergovernmental Affairs), שהוא חלק מסגל הבית הלבן וכפוף לראש הסגל.
לתפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן אין תואר רשמי. בפועל, תיאור התפקיד משתנה בהתאם למעמדו של האדם הממלא אותו. בין השמות שניתנו לתפקיד זה בעבר ניתן למנות את השמות הבאים: "עוזר אדמיניסטרטיבי לענייני היהודים", "יועץ מיוחד לענייני היהודים" ו"עוזר ראש הסגל לענייני היהודים".

היסטוריה של התפקיד

איש הקשר היהודי הראשון בבית הלבן היה מרק סיגל, שמונה לתפקיד זה במרץ 1977, על ידי הנשיא האמריקאי ג'ימי קרטר. סיגל פרש ביוני 1978, לאחר שנודע לו על כוונת הממשל למכור מטוסי F-15 איגל לערב הסעודית. הוא טען שחלה התדרדרות ביחסו של הממשל האמריקאי לישראל ובמדיניות הבית הלבן במזרח התיכון, וחש תסכול על חוסר היכולת שלו להשפיע על מדיניות זו.
אחריו כיהן בתפקיד אד סנדרס, שהמליץ לנשיא קרטר להבליג על מעשיו של בגין, ביניהם הקמתן של התנחלויות וחוסר התקדמות מדיני בסכסוך הישראלי-פלסטיני, על מנת לא לחזק אותו בזירה הפוליטית הישראלית.
בימי הנשיא רונלד רייגן שימש בתפקיד זה מרשל ג'ורדן ברגר. במסגרת תפקידו הסביר ברגר לראש הסגל, דונלד רגן, מדוע כעסו אנשי הקהילה היהודית על הנשיא רייגן לאחר ביקור ממלכתי בביטבורג, גרמניה, שכלל ביקור בבית קברות שבו נקברו חיילי ואפן אס אס. גם אלי ויזל מחה על הביקור מעורר המחלוקת.
תפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן נחשב לבעל חשיבות גבוהה בימי רייגן וביל קלינטון, אך חשיבותו פחתה בתקופתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. תחת בוש שימשו בתפקיד זה שבעה אנשים שונים, ביניהם אדם גולדמן ואחריו טבי טרוי. שניהם עוררו את כעסם של מנהיגי ארגונים יהודיים ליברליים, שטענו שעמדותיהם אינן מועברות כיאות לנשיא, והם מייצגים רק את הזרמים השמרניים. לאחר טרוי שימשו בתפקיד זה ג'יי זיידמן, ג'רמי כץ וסקוט ארוגטי, שהיה האדם האחרון ששימש בתפקיד זה.
ברק אובמה, במהלך היכנסו לתפקיד הנשיא, קיבל לפחות חמש פניות של מועמדים שהתעניינו בתפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן. לבסוף, בפברואר 2009, החליט אובמה לא למנות אף אדם לתפקיד זה, מטעמי חיסכון בתקציב. טינה טצ'ן, מנהלת המשרד לקשרי ציבור בבית הלבן, מסרה שהמינוי נדחה אך הוא יבוצע בשלב כלשהו בעתיד.
ביוני 2009 מונו שתי נשים במשותף למלא את תפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן: סוזן שר, ששימשה גם כראש מטה של הגברת הראשונה של ארצות הברית, ודניאל בורין, שהייתה עוזרת מיוחדת לעניינים ציבוריים אצל סגן הנשיא ג'ו ביידן. שר ובורין מילאו תפקיד זה עד ינואר 2011.
בחודש ספטמבר 2011, הוכרז כי ג'ארוד ברנשטיין ימונה לאיש הקשר עם יהדות ארצות הברית, במסגרת המשרד למעורבות ציבורית בבית הלבן. הוא מילא תפקיד זה עד ינואר 2013, ואחריו מילא זאק קלי את התפקיד באופן זמני. ביולי 2013 מונה לתפקיד מאט נוסנצ'וק. תיאור תפקידו באופן רשמי הוא "מנהל משותף לקשרים עם הקהילה היהודית במשרד למעורבות ציבורית בבית הלבן".
בחודש מאי 2016, מונה לתפקיד חנן וייסמן.