google/wiki40b huggingface dataset:
זאב אשור

זאב אשור (1882 - 15 באפריל 1956) היה פועל דפוס, ממציא, מראשוני מארגני איגודי העובדים בארץ ישראל ומראשוני פועלי ציון.

תולדותיו

אשור נולד בשם וולף פוברזקין בעיר יקטרינוסלב. כבר מגיל 15 החל לעסוק בדפוס ולמד את המקצוע כשוליה ועד מהרה החל להתקין שיפורים במכונות הדפוס. בד בבד היה מבין ראשוני סניף מפלגת "פועלי ציון" בעיר וגיבש עמדה בלתי מתפשרת של פועל בעל תודעה מעמדית-סוציאליסטית מפותחת וציוני נלהב. עם עלייתו לארץ ישראל בשבט תרס"ב (ינואר 1906) התקבל לעבודה בירושלים אצל בעל בית דפוס בשם ג'ורג' חביב חנאניא והכיר את בוריס שץ, שהיה ראש סניף "פועלי ציון" בעיר וניסה לגבש איגודי פועלים-אומנים, במיוחד פועלי דפוס עבריים. כך הכיר פוברזקין-אשור את חברי הקומונה שליד בית הספר לאמנות בצלאל, "ירושלים החדשה", ובהם יצחק בן צבי, שהפך לחברו הקרוב. בשנת 1908 היה כבר אשור מזכיר סניף פועלי ציון בירושלים ומזכיר אגודת פועלי הדפוס בעיר, ויחד עם בן צבי ורחל ינאית בן צבי הנהיג את השביתה הראשונה של פועלים עברים בארץ ישראל, שביתה שלוותה בהפגנות סוערות נגד בעלי בתי דפוס ערבים ויהודים כאחד שניצלו פועלים והשפילו אותם. אשור היה בין הנושאים ונותנים עם מרדכי בן הלל הכהן, זלמן דוד לבונטין ויהושע ברזילי, ששימשו כמתווכים בין הפועלים לבעלי הבתים. סופו של המאבק היה בכישלון הפועלים.
עוד ב-1908 הקים אשור בית דפוס בלתי-מורשה לצורך הדפסת בטאון פועלי ציון ביידיש "דער אנפאנג" ("ההתחלה"). את האותיות העבריות גנבו רחל ינאית בן צבי ואחרים מבתי דפוס בהם הועסקו, אשור בנה מכונת דפוס פרי המצאתו (כיון שרכישת מכונת דפוס חייבה רישום במשטרה) וכך הודפסו שני גליונות של העיתון וכן חוזרים פנימיים וכרוזים. בית דפוס זה היה הבסיס לדפוס הקואופרטיבי "אחדות".
ב-1910 הובילו אשור ובן צבי את הוצאת "האחדות", בטאון פועלי ציון בעברית בבית הדפוס הקואופרטיבי ששילב הן את עמל הכפיים של יצירת העיתון והן את כתיבת התכנים בעבודה משותפת. בין חברי המערכת בלטו דוד בן-גוריון, יעקב זרובבל, אהרן ראובני ויוסף חיים ברנר. כלפי השלטונות ייצג אשור את בית הדפוס כמו"ל אחראי, דבר שהוביל אותו למשפט וקנס של 15 לירות זהב, כאשר פרסם העיתון ב-דצמבר 1914 מאמר בגנות פקודת הגירוש של השלטונות העות'מאניים לכל יהודי הארץ שלא הייתה בידם אזרחות עות'מאנית, מיד לאחר כניסת טורקיה למלחמת העולם הראשונה. 
באותה תקופה הקימה מפלגת פועלי ציון "ועדת הזדיינות" שמטרתה הייתה להוות גוף מפלגתי מפקח עליון על ארגון השומר ועל "אגודת ההתעמלות" "שמשון", ועדה זו מנתה, בנוסף לאשור את הזוג בן-צבי ואת יונה טאוב. בשנת 1920 נבחר אשור מטעם רשימת "אחדות העבודה" לחבר באספת הנבחרים הראשונה. כן נבחר בסוף שנת 1920 לחבר בוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב.
בין שנות העשרים ושנות הארבעים ניהל בית הוצאה לאור בתל אביב בשם "ז. אשור".
בסוף 1921 הוא הועמד לדין על ידי שלטונות המנדט הבריטי באשמה של העלבת האומה הערבית, בגלל חוברת של אביגדור המאירי שהוא הוציא לאור, שכלל ביקורת סביב מאורעות תרפ"א.
אשור חיבר את המילון העברי למונחי הדפוס, יזם הוצאת ספרי עזר בעברית למקצוע הדפוס וכן יזם והקים את המגמה למקצועות הדפוס בבית הספר המקצועי על שם מקס פיין בתל אביב. הוא אסף במהלך חייו ספרייה גדולה לתולדות הדפוס העברי ולטכניקות של דפוס וכן ארכיון גדול לתולדות האיגוד המקצועי של פועלי הדפוס. עם מותו הוריש את הספרייה והארכיון לבית הספר.
נכדו של אשור (בן בתו) הוא דן שכטמן, חתן פרס נובל.
יהושע הנגיד

רבי יהושע הנגיד (ה'ע' - ה'קט"ו; 1310–1355) היה מנהיג ופרנס הקהילה היהודית בקהיר, מצרים, דור חמישי לרמב"ם ונכדו של רבי דוד הנגיד.

קורות חייו

נולד במצרים בכ"ב באלול ה'ע (1310) לרבי אברהם שהיה אף הוא נגיד הקהילה היהודית. כמו אבותיו שימש במשרת הנגידות במצרים, ועל אף היותו הצעיר מבין אחיו, התמנה, כבר בגיל 24, לנגיד על יהודי מצרים במקום אביו רבי אברהם. באיגרות גניזה רבות שלוקטו על ידי ההיסטוריון שלמה דב גויטיין ניתן לראות שהיה מנהיג ורועה רוחני של יהודי מצרים והיה מסייע לנצרכים, כמו עניים, חולים, נוסעים ואחרים.
לפרנסתו עסק ברפואה, אך מתעודות גניזה הקשורות בשמו ניתן ללמוד שמצבו החומרי היה ירוד יחסית לאבותיו.
מלבד עיסוקו בצרכי הציבור היה גדול בתורה והשיב תשובות בהלכה. באחת האיגרות שנמצאו הוא מכונה "ראש ישיבתה של תורה". שמעו הלך למרחקים וחכמי דורו פנו אליו בשאלות הלכתיות ובבירור דברי הרמב"ם, סב סבו.
נפטר בשנת ה'קט"ו (1355) בגיל ארבעים וחמש.
רבי יהושע היה אחרון הנגידים ממשפחת הרמב"ם שישב במצרים, שכן בנו רבי דוד יורשו בנגידות עבר מסיבה לא ידועה לחלב, ובסוף ימיו השתקע בדמשק. כן היה לרבי יהושע אח בשם עובדיה שנפטר בצעירותו.

חיבור אלמסאיל

בשנת 1346 חכמי העיר עדן שבתימן, ובראשם רבי דוד עדני (בעל "מדרש הגדול") שלחו לרבי אברהם למעלה ממאה קושיות וספקות בעניינים שונים בספר המצוות ובמשנה תורה להרמב"ם, ורבי יהושע השיב להם על כולם. רוב השאלות עוסקות בסתירות לכאורה בדברי הרמב"ם המצריכות עיון בנוסח המדויק של ספרי הרמב"ם שהיו מצויים בידי רבי יהושע הנגיד. ואכן, לא אחת מודיע רבי יהושע לשואלים כי הנוסח שבידיהם מוטעה והנוסח המדויק הוא זה שבידו. פתיחת התשובה של רבי יהושע הנגיד עשירה בתוארי כבוד והערכה לרבי דוד עדני אשר מכונה "החכם הנאמן נשיא ארץ תימן".
את השאלות והתשובות הכניסו אנשי תימן לקובץ מיוחד הקרוי "אלמסאיל" ("השאלות") ושמרו עליו בחרדת קודש. הקונטרס הועתק בכמה כתבי יד ותשובותיו מוזכרות פעמים רבות בכתבי חכמי תימן בדורות שלאחר מכן. אחד מחכמי תימן, רבי סעדיה עדני, העלה עמו את קובץ התשובות לצפת, ומשם נפוצו בין חכמי ארץ ישראל. אחד מהם הוא רבי יוסף קארו שהזכיר מספר תשובות בחיבורו "אבקת רוכל" וכן בכסף משנה על הרמב"ם, והוא מכנה אותו "הנגיד רבינו יהושע מבני בניו של רבינו". בשנת 1940 ליקט החוקר אברהם חיים פריימן את שרידי התשובות שנמצאו בכתבי יד ובספרי הראשונים, ומספרן עמד על שלושים וחמש. ב-1989 הוציא החוקר יהודה רצהבי את הקונטרס במלואו, על פי כתב יד יחיד, בצירוף הקדמה וחתימה של רבי יהושע.
גרדי טרוסט

חייה ועבודתה

טרוסט נולדה בשטוטגרט בשם גרהארדין אנדרסן (Gerhardine Andresen), בתו של סוחר אמנות. לאחר שהשלימה את חינוכה, עבדה בעסק של אביה, שם פגשה את פאול לודוויג טרוסט ב-1923. ב-1924 עבר הזוג למינכן והתחתן שם ב-1925. דרך בעלה, הכירה את אדולף היטלר ב-1930 והפכה לחברה במפלגה הנאצית ב-1932.
לאחר מותו של בעלה ב-1934, ניהלה טרוסט את עסק האדריכלות שלו יחד עם שותפו, לאונהארד גאל . היא פיקחה על בנייתו של המשכן לאמנות במינכן, על עיצובו מחדש של הקניגספלאץ  במינכן, ועל בניית היכלי הכבוד . יחד עם גאל, תכננה גם את הארכיטקטורה הפנימית של החוילה של היטלר, הברגהוף באוברזלצברג.
טרוסט הייתה יועצת ארכיטקטונית בחוגו של היטלר עד לסוף המלחמה. ב-1943 קבלה מהיטלר מענק בסך 100,000 רייכסמארק.
במהלך הדה-נאציפיקציה קוטלגה טרוסט על ידי ה-Hauptspruchkammer במינכן כ"פחות אחראית" (Minderbelastete), נשפטה ונקנסה ב-500 מארק וב"איסור מקצועי"  למשך 10 שנים. בסוף תקופה זו, המשיכה טרוסט בעבודתה והתגוררה בשוטצינג (היימינג ) בבוואריה העליונה .
לאחר 1945 נותרה גרדי טרוסט חברתה ואשת סודה של ויניפרד ואגנר . היא מתה בבאד רייכנהאל  בשנת 2003, בגיל 98.
רודנברג

גאוגרפיה

רודנברג שוכנת בין רכסי הגבעות דייסטר, זונטל וביקבורג. מימיהם של ביצת רודנברג ונחלי השטיינאו זורמים דרך העיירה. גבעת "רודנברג העתיקה", שנתנה לעיירה את שמה, שעליה מתנוססת טחנת הרוח המהווה ציון דרך מקומי, מתנשאת ממערב לעיירה. מאז 1974 כוללת העיירה את קהילת אלגסדורף שהייתה בעבר יישוב עצמאי. הכפר השכן, גרוב, כולל הכנסייה שבו, סופח ב-1834 לרודנברג.

היסטוריה

האזור בו שוכנת רודנברג היה מיושב כבר בתקופות פריהיסטוריות, בין היתר על ידי קלטים וסקסונים. עדות לכך ניתן לקבל מתילי הקבורה שבסביבה. השם רודנברג מתייחס לגבעה השוכנת ממערב לעיירה והשם אינו מתייחס לקרחת יער כלשהי, אלא לצבע האדום של הגבעה.
על פי התיעוד המוקדם ביותר של העיירה, קודמיהם של רוזני שאומבורג בנו במקום טירה או מגדל עוז ב-930, אך לא ידוע הרבה על כך.
ההשערה היא שהטירה הממוגנת הוקמה על הוקמה על ידי אדולף הרביעי, רוזן שאומבורג בין השנים 1228–1240 ושהטירה הקודמת שנבנתה ב-930 הייתה ממוקמת על גבעת "רודנברג העתיקה" שממערב לעיירה.
איות שמה הנוכחי של רודנברג הופיע לראשונה במקור משנת 1632. בין השנים 1317–1586 הופיע מגוון רחב של גרסאות איות לשם העיירה.
העיירה הוכרה רשמית כיישוב ב-1250 ובשנת 1615 היא הוכרה כעיירה על ידי ארנסט, רוזן שאומבורג. שושלת רוזנים זו נכחדה ב-1640 עם מותו של אוטו החמישי, רוזן שאומבורג וב-1647 סופחה לרוזנות הסן-קאסל, מהלך שאושר רשמית במסגרת שלום וסטפליה שנחתם ב-1648.
מרחצאות ספא ידועים הוקמו בעיירה ב-1718 ועד 1787 הם זכו לפופולריות, כאשר הלנדגראף וילהלם התשיעי בנה מרחצאות במעיינות הגופרית שבעיירה הסמוכה, באד ננדורף.
ב-1859 עלתה רוב העיירה באש. בשנים שלאחר מכן מוחזרו אבני הביצורים ושימשו לבניית מבנים חדשים ברונדברג ובבאד נונדורף.
ב-1866, כאשר הסן סופחה לפרוסיה, היה מחוז רינטלן, כפי שנקרא בין השנים 1866–1904 לחלק מהמחוז הפרוסי של הסן-נסאו וכפי שהוא נותר עד שהוא התמזג עם פרובינציית הנובר בעקבות הרפורמות בממשל המקומי של 1932.
חלק זה של מחוז שאומבורג שייך למחוז הכנסייה הלותרנית אוונגלית של הנובר.
גארי לואיס (שחקן)

ביוגרפיה

לואיס נולד וגדל באזור איסטרהאוס שבגלאזגו. הוא תיאר בראיונות את הדיכוטומיה שבחינוכו. מצד אחד הדגישו הוריו את ערך החינוך, אבל איכות לימודיו לקתה בחסר. הוא עזב את בית הספר כשהוא חסר מטרה ועבד כמטאטא רחובות כדי להתפרנס. בהמשך מצא עבודה בספריה המקומית. הוא הרבה לקרוא בעידודו של אחיו, שהיה מורה לאנגלית בבית ספר תיכון, והחליט לפנות לקריירת משחק.
יאן נרודה

יאן נרודה (Jan Nepomuk Neruda‏; 9 ביולי 1834 - 22 באוגוסט 1891), סופר, משורר ומחזאי צ'כי ריאליסטי. יצירתו המפורסמת ביותר היא קובץ הסיפורים הקצרים Malostranské povídky - "סיפורים מרובע מאלה סטראנה" - המתארים סיטואציות מהוויי החיים ברובע.
נרודה נולד בפראג, בוהמיה שבקיסרות אוסטריה (כיום חלק מצ'כיה), למד פילוסופיה ובלשנות ועבד כמורה עד שנת 1860, כאשר הפך לעיתונאי בלתי תלוי. נרודה לא נשא אישה, אך היה ביחסים קרובים מאוד עם הסופרת קרולינה סבטלה. 
נרודה נודע בהיותו אנטישמי, ולרוב דמויות היהודים בספריו תוארו כחמדנים ותאווי בצע, תפיסה אשר העריך שתהיה מקובלת בקרב קוראיו.
הוא קבור לצד רבים אחרים מגדולי האומה הצ'כית בבית הקברות וישהראד שבפראג. בחלקה הצפוני של גבעת פטשין בעיר מוצב פסל בדמותו. 
המשורר הצ'יליאני נפתלי ריקרדו ראיאס בסואלטו (מזוכי פרס נובל לספרות) לקח לעצמו את שם העט פבלו נרודה כמחוה של כבוד ליאן נרודה.
האסטרואיד 1875 Neruda שהתגלה על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק ב-1969 נקרא על שמו.
קורוסטן

תיאור כללי

בקורוסטן אוכלוסייה של כ-66,700 איש. היא ממוקמת כ-87 ק"מ צפונית לעיר ז'יטומיר, כ-150 ק"מ מבירת אוקראינה קייב, וכ-60 ק"מ מן הגבול עם רפובליקת בלארוס. העיר ידועה גם בשמה הקודם איסקורוסטן. העיר הציורית בנויה על שטח של 3,385 דונם על גדות נהר האוז', מוקפת ברכסי הרים ובצמחייה.
התעשייה בעיר כוללת מפעלי ייצור שונים. יש בה חמישה בתי חולים. העיר מרושתת לאורכה ולרוחבה במסילות רכבת.

היסטוריה

קורוסטן הוקמה בשנת 1887. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנה זו על ידי הארכאולוג אנטונוביץ', נמצאו גילויים המעידים על מגורים באזור העיר עוד בתקופת המאה ה-5 והמאה ה-8 לספירה. מבין הגילויים שנמצאו היו כלי נשק העשויים אבן ונחושת. העמים הסלאבים הקדומים חיו בתוך חומות העיר, שנבנו בין רכסי ההרים על גדות נהר האוז'. שמה הקודם של העיר היה איסקורסטן, על שם השבטים הקדמונים שחיו בה. 
העיר תוארה כבעלת חשיבות היסטורית ותרבותית, ושלטו בה דוכסים ונסיכים. אחד הידועים בהם הוא הדוכס איגור (בשנים 945–946), שעבר בקרב העמים במחוז ודרש תשלומי מיסים, ובעקבות זאת הם מרדו בו והוציאו אותו להורג. לפי האגדה, אשתו הדוכסית אולגה התנקמה בעמים אלו והחריבה את העיר בשריפה. בפארק במרכז העיר ניצב אמבט שעל פי המסורת הדוכסית רחצה בו בתקופת שלטונה באזור. 
בשנת 1240 נחרבה העיר על ידי המונגולים. ב-1370 היא עברה לשליטת פולין, וב-1795 לשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1902 נבנו בה פסי רכבת ראשונים, שסימנו את תחילת הפיתוח התעשייתי באזור. בשנת 1917 קיבלה העיר את השם "קורוסטן", וב-1926 זכתה למעמד רשמי כעיר. ב-1941 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית, ובתום מלחמת העולם השנייה עברה לשליטת ברית המועצות. בשנת 1986 סבלו תושבי העיר מאסון צ'רנוביל; התפוצצות הכור הגרעיני גרמה לתושבים רבים לעזוב את העיר והאזור.

הקהילה היהודית בעיר

יהודים רבים חיו בקורוסטן עד ימי מלחמת העולם השנייה, והיוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. ב-26 באוקטובר 1926 נערכה בה "ועידת קורוסטן", ועידת רבנים אזורית, אשר נועדה לבחון את מצבם של היהודים והרבנים המתגוררים באזור, שהואשמו בין היתר בסחיטה כספית. בתקופת מלחמת העולם השנייה רבים מהיהודים בעיר הוצאו להורג או ברחו ומעטים שרדו. היהודים שבו לקורוסטן לאחר שיקומה, בתום מלחמת העולם השנייה, והיוו כ-20 אחוזים מכלל האוכלוסייה. היהודים התפללו בבתי כנסת בעיר ובמחוז, דיברו בשפת היידיש וקראו עיתונים מקומיים ביידיש. בתחילת שנות ה-90 היגרו רבים מהם לישראל. 
בקורוסטן פועל בית חב"ד לקהילה היהודית באזור, ובית ספר יהודי בשם "אור אבנר" בניהול רב האזור.
סאן צ'יאנג

קריירת מועדונים

סאן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של שאנגחאי קבל 02 מהליגה השלישית. בשנת 2002 הצטרף לשאנגחאי שנחווה אלייה הצטרף עם אחיו התאום סאן ג'י. עד מהרה הצליחו השתיים לבסס את מעמדם בקבוצה ואף זכו עימה באליפות בעונת 2003 בינואר 2007 הושאל לפ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו ל-3 שנים. ב-17 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי איינדהובן במשחק הליגה נגד הראקלס אלמלו וכך הפך לכדורגלן הסיני הראשון בליגה ההולנדית. למרות זאת, סאן לא הצליח להשתלב בהרכב של המועדון ובתום העונה בליגה ההולנדית חזר לשאנגחאי. ב-1 ביולי 2008 הושאל לאוסטריה וינה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת ובכך הפך לכדורגלן הסיני הראשון בליגת העל האוסטרית.
ב-28 באפריל 2010 סאן הודיע כי הוא חתם ל-5 שנים בגואנגג'ואו אברגרנדה מהליגה הסינית השנייה. ב-21 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי גואנגג'ואו בניצחון 0-10 נגד נאנג'ינג יויו. ב-18 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד ינביאן. בתום העונה עלה עם המועדון לליגה הראשונה והיה שותף לאליפויות ב-4 השנים שלאחר מכן ואף לזכייה ההיסטורית של המועדון בליגת האלופות האסיאתית בשנת 2013.
ב-5 בינואר 2015 עבר לשאנגחאי SIPG. בסיום עונת 2016 שוחרר מהמועדון ומאז משחק בקבוצת המילואים שלו.

קריירה בינלאומית

בשנת 2002 ערך סאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין. הוא השתתף עם הנבחרת גם בגביע אסיה בכדורגל 2004 וגביע אסיה בכדורגל 2007. ב-19 ביוני 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד קוסטה ריקה.
אנדרטת נורה עם שחר

האנדרטה

האנדרטה ניצבת בעברה המזרחי של משתלת הזיכרון הלאומית, הכיוון שממנו זורחת עליה השמש בשעה שבה נערכו ההוצאות להורג. מרכז האנדרטה הוא פסל בטון של חייל צעיר העומד להיירות. החייל ניצב גלוי ראש ועיניו מכוסות במטפחת. ידיו כפותות מאחורי גבו אל מוט עץ הנעוץ באדמה. על צווארו וחזהו הונחו שרשרת ומדליון מתכת, שאליו כיוונה כיתת היורים את רוביה. הפסל עוצב על פי דמותו של טוראי הרברט ברדן (Herbert Burden), שהוצא להורג בבלגיה ביולי 1915 בגיל 17 לאחר שערק מן החזית.
מאחורי פסל החייל נעוצים באדמה 306 מוטות עץ הפרוסים כתיאטרון רומי, תבנית המסמלת את האופי הטרגי של נושא האנדרטה. כל אחד מהם נושא לוחית ועליה פרטיו ותאריך הוצאתו להורג של אחד הנידונים. מול הפסל ניצבים שישה עצים, המסמלים את ששת חיילי כיתת היורים.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסל אנדי דה-קומין (Andy DeComyn). היא נחנכה ב-21 ביוני 2001, זמן קצר לאחר חנוכת המשתלה.

מקורות

National Memorial Arboretum Guidebook, edition 5, 2014. ISBN 9780956595621
נאור כרמי

ביוגרפיה

נולד בעכו. בגיל 12 שלט בנגינה בכלי נשיפה וכלי קשת שונים. שירת בצה"ל כחבר הלהקה הצבאית, ובסיום שירותו עבר להתגורר בתל אביב. בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים והתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה.
השתתף בהרכב מוזיקלי של מאיר אריאל, אותו מחשיב כרמי כמורו המוזיקלי. באותה תקופה חלה תפנית כשכמה מחברי ההרכב חזרו בתשובה בהשפעתו של אריאל, וכרמי בתוכם. הוא למד במכון מאיר, התחתן ועבר להתגורר בטירת שלום. בהמשך התעניין כרמי בתורת החסידות, ובהשפעתם של דניאל זמיר וניגוני חב"ד הפך לחסיד חב"ד.
כן השתתף בבוסתן אברהם והברירה הטבעית, וחינך בכפר הנוער ביכורים.
ייסד את הלב והמעיין במסגרת הופעות בבית אבי חי ואף זכה עם חברי ההרכב בתואר "הלהקה היהודית הטובה בעולם" בפסטיבל למוזיקה יהודית באמסטרדם, כיום כרמי הוא מפיק ומעבד הלהקה. כמו כן ייסד, הפיק וניגן בהרכב "התזמורת העממית" שהוציאה מספר אלבומים.
בה'תש"ע נבחר לתואר "איש השנה של המוזיקה" באתר כיפה. כרמי מפיק ומעבד את פרויקט "צמאה", במסגרתו יצאו עד 2017 ארבעה אלבומים. כן עיבד והפיק חלק מהאלבום לשונות של אש של אביתר בנאי.
כרמי מתגורר בקריית מלאכי, נשוי לתמר ולהם שבעה ילדים.
משה שמואל שפירא (בוברויסק)

הרב משה שמואל שפירא (ה'תר"ג, 1843 - ה'תרע"ז, 1917) היה רב ליטאי, רבה האשכנזי של בוברויסק. בן זקוניו של רבי אריה לייב שפירא (ר' ליב'לה קובנר).

ביוגרפיה

נולד בסמרגון לרב אריה לייב שפירא, תלמידו של רבי מנשה מאיליה ומגדולי תלמידי רבי חיים מוולוז'ין, שכיהן באותה תקופה כרב העיר. משה שמואל היה הבן הצעיר בין ששה בנים שכולם היו רבנים מפורסמים בליטא. בינקותו עברה המשפחה לקלווריה, ובהיותו בן שש עברה המשפחה לקובנה הגדולה, עם מינויו של אבי המשפחה כרבן של ערים אלו. בצעירותו למד בישיבה באיישישוק.
בשנת 1869 (תרכ"ט) התמנה כרבה של רמיגולה, מאוחר יותר כיהן כרבן של טרישיק וקורשן, ובשנת ה'תרנ"ט (1899) החליף את אחיו הרב רפאל שפירא ברבנות העיר בוברויסק, שבה כיהן עד פטירתו. בבוברויסק התקיימו זו לצד זו שתי קהילות יהודיות, העדה האשכנזית שרבה היה הרב שפירא, והעדה החב"דית שרבה היה האדמו"ר שמריה נח שניאורסון מחב"ד-קאפוסט, שני הרבנים היו ידידים ושיתפו פעולה בהנהגת הקהילות.
בנו הגדול ר' ראובן שפירא היה למדן מפורסם ונפטר בצעירותו. בנו הרב חיים צבי שפירא רבה של לאפיץ' כיהן אחריו ברבנות בוברויסק והיה מחשובי הרבנים ברוסיה בתקופתו, נפטר בי"ז בתמוז ה'תרצ"ג, 11 ביולי 1933.
על שמו נקרא נכד אחיו הרב משה שמואל שפירא מייסד וראש ישיבת באר יעקב.
אלפרד מרשל

אלפרד מרשל (באנגלית: Alfred Marshall‏; 26 ביולי 1842 - 13 ביולי 1924), כלכלן בריטי, אחד הכלכלנים רבי ההשפעה של בני זמנו. בספרו "עקרונות הכלכלה" הציג את רעיונותיו בענייני היצע וביקוש, תועלת שולית ועלות ייצור. ספר זה הפך לספר לימוד דומיננטי למשך זמן רב בתחום הכלכלה.

תרומות תאורטיות

מרשל עיצב והשפיע על המגמה הרווחת בתחום הכלכלה בחמישים השנים שלאחר מותו, ונחשב לאחד הכלכלנים המשפיעים ביותר בזמנו. כלכלתו פורסמה כמעין הרחבה ועידון של כלכלתם של אדם סמית, דייוויד ריקארדו, תומאס מלתוס וג'ון סטיוארט מיל. אף על פי כן הצליח מרשל להסיט את ההתמקדות הקלאסית בכלכלת שוק ובמקום זאת בחר להתמקד בחקר התנהגות האדם בהיבט הכלכלי. הוא המעיט בערך תרומותיהם של כלכלנים אחרים כגון לאון ולרס ווילפרדו פארטו והכיר באי-רצון בהשפעתו של ויליאם סטנלי ג'בונס.
מרשל הפך את השימוש בהיצע וביקוש לפופולרי ככלי לקביעת מחירים. הוא לקח חלק חשוב ב"מהפכת המרגינליזציה". הרעיון כי הלקוחות מנסים להשוות את המחירים לתועלת השולית שלהם נחשב גם הוא לתרומה. גמישות הביקוש לשינוי במחירים הוצגה על ידי מרשל כהרחבה של רעיון זה. רווחה כלכלית, המחולקת לעודף היצרן ולעודף הצרכן, הייתה אף היא תרומה של מרשל. הוא נהג להשתמש ברעיון העודף כדי לנתח בקפדנות את ההשפעה של מיסים ותנודות של רמת מחירים על הרווחה הכלכלית.
גדי סבן

ביוגרפיה

סבן נולד באשדוד להורים עולים חדשים מלוב ומרוקו.

השתתף בתוכניות הטלוויזיה חלומות נעורים, הגיש את התוכנית ביפ שואו והשתתף בסרט הקולנוע "בלק ג'ק". הופעותיו התאפיינו בסגנון מוחצן ובוטה תוך שימוש בתכנים ובסלנג מהעולם העברייני. קריירת המשחק שלו נקטעה בשנת 2004 כשהסתבך בפלילים. סבן הורשע בתקיפת שוטרים, ונידון לעשרה חודשי מאסר. הוא נחשד באונס ובשימוש בסמים, אך בעקבות עסקת טיעון הורשע במעשה מגונה, נאסר לשנתיים, ופיצה את המתלוננת בסכום של 15,000 ש"ח. את מאסרו ריצה בכלא ניצן והיה שותפו לתא של חבר הכנסת גונן שגב.
עם שחרורו ממאסר, החל לעבוד בפינוי אשפה עבור חברה קבלנית שעובדת עם עיריות תל אביב ובת ים. בדצמבר 2008, כשלוש שנים לאחר שיחרורו ממאסר, נעצר בשנית, יחד עם אביו, בחשד שהדיח קטינים לשימוש בחשיש.
באפריל 2018 נעצר כחלק ממעצר של כנופיה בני הפזורה הבדואית שעסקה בגניבת כלים הנדסיים מאתרי בנייה בחשד שסייע להם כנהג גרר.
ויאצ'סלב גנלין

ויאצ'סלב שבלביץ' "סלבה" גנלין (ברוסית: Ганелин, Вячеслав Шевелевич; נולד במוסקבה ב-17 בדצמבר 1944) הוא מוזיקאי, מלחין ופסנתרן ג'אז ואוונגארד ישראלי שעלה לישראל ב-1987 לאחר קריירה בברית המועצות. החל משנת 2000 מכהן כראש המחלקה לג'אז באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ופועל גם כמלחין לסרטים, מחול ותיאטרון.

קורות חיים

בשנת 1951 עבר עם משפחתו לווילנה, ליטא, שם התחנך. הוא סיים את לימודיו בקונסרבטוריון הלאומי בשנת 1968. ב-1971 הקים עם נגן הסקסופון והטרומבון ולדימיר צ'קאסין והמתופף ונגן כלי ההקשה ולדימיר טאראסוב את שלישיית גנלין שהייתה הראשונה להופיע בברית המועצות עם ג'אז חופשי. בסיס השלישייה היה בלנינגרד והיא הופיעה גם במזרח גרמניה ובפולין. לאחר הופעתם בפסטיבל "ג'אז ג'מבורי" בוורשה ב-1976, הוציאו ברוסיה את אלבומם הראשון CON ALMA. מאז ועד עלייתו של גנלין לישראל הוציאה השלישייה כ-20 אלבומים. השלישייה הייתה הרכב הג'אז הראשון שנסע לסיבובי הופעות במערב אירופה ובצפון אמריקה בנוסף להופעות במדינות מזרח אירופה וקובה.
ליאו פייגין, שגלה מברית המועצות ללונדון שמע את המוזיקה של שלישיית גנלין והחל להפיץ אותה במערב באמצעות חברת התקליטים "LEO records". הוא גם ערך קובץ מאמרים על הג'אז החדש ברוסיה, בספר "Russian Jazz New Identity"‏ ובהם מאמר על השלישייה מאת יפים ברבן. במאמרו ציטט ברבן את דבריו של גנלין:
הקטעים המוסיקליים שלנו מתוכננים מראש בקפידה. אך הם שלנו. הם אנחנו. היה ויבצעו אותם מוסיקאים אחרים, המוסיקה תהיה שונה לגמרי. במוסיקה שאנחנו יוצרים, התרומה האישית של כל נגן היא מרכיב בתוצאה האמנותית הכוללת.
— מבוסס על סקירתו של דני קרפל באתר MOOMA
בנוסף לעבודתו עם השלישייה עבד גנלין גם כמלחין פורה לקולנוע, תיאטרון, אופרה ומחול.
מאז עלייתו לישראל ממשיך גנלין לכתוב לסרטים ולתיאטרון וכן יוצר ומופיע הן כסולן, והן בהרכבים קטנים שונים עם מבחר מוזיקאים ישראליים במסגרת קונצרטים ופסטיבלים בארץ ובחו"ל. מאז 1993 מכהן גנלין כחבר הוועדה האומנותית של פסטיבל ג'אז בים האדום באילת.
גנלין מלמד קומפוזיציה, מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע, פסנתר וסולפג' ג'אז בשלוש אקדמיות למוזיקה בישראל.
פפין האמצעי

חייו

פפין נולד בז'ופיל (Jupille-sur-Meuse), כיום חלק מלייז'. שמו נובע מהרסטל, שבאזור לייז' (בבלגיה של ימינו). הוא היה נכדו של ארנולף ממץ מצד אביו, אנסגיסל, ושל פפין מלנדן, מצד אמו, בגה. הנישואין בין השניים איחדו את שני השבטים העיקריים בממלכת המרובינגים למה שיקרא מאוחר יותר השושלת הקרולינגית. ב-656 או 657 הוצא להורג דודו של פפין, גרימו הזקן והיה נראה כאילו בא הקץ על שושלתו של פפין הזקן - באמצע שנות ה-70 של המאה ה-7, שרדו רק בתו בגה ונכדו פפין בחיים. פפין נישא בשלב זה לפלקטרודיס, בתו של הרוזן הוגוברט ושל אירמינה מטריר, בעלי כוח בממלכה המרובינגית. 
פפין מוזכר בפעם הראשונה במסמכים היסטוריים בערך בתקופה זו, כשהוא נלחם, יחד עם מרטין, הדוכס משמפן, נגד אברוין, המאיורדומוס של נויסטריה. השניים הפסידו בקרב ליד לאן ב-679 ומרטין נהרג. המלחמות בין הצדדים השונים באימפריה המרובינגית המשיכו לתוך שנות ה-80 של המאה ה-7 וגם אברוין נרצח על ידי מתנגדיו. ב-687 שם פפין קץ לעימות בין המלכים למאיורדומוסים שלהם, על ידי ניצחונו בקרב טרטי, והפך למעשה השליט היחיד של כל הפרנקים. החלקים השונים של הממלכה לא קיבלו את שלטונו בקלות, ופפין הטיל את האחריות על החלק המזרחי, שמסרב לקבל את שליטתו, לידיו של בנו גרימו השני. יורשו של פפין היה בנו הבלתי-חוקי קרל מרטל.
התקווה 6

היסטוריה

אלבום הבכורה של הלהקה שנקרא "התקווה 6" יצא לאור בהוצאת התו השמיני באוגוסט 2007, פרט ל"אם אפגוש את אלוהים" בלטו באלבום זה גם השירים "לילה לבן" ו"גאידמק", שנכתב על ארקדי גאידמק.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לשירו של אריק לביא "אני אשיר לך שיר" עבור הפרויקט "עבודה עברית 2". בנוסף, הקליטה הלהקה את שיר הנושא לסדרתו של גורי אלפי, "לצחוק או למות". לאחר מכן, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית.
חודשים אחדים לפני התאבדותו של דודו טופז הוציאו שיר על האיש (לפי לחן השיר "Do do do dam dam"), בעקבות מקרה ההתאבדות הפסיקה הלהקה לבצע את השיר. במרץ 2009 יצא אלבומה השני של הלהקה, "אפרוקליפטוס", בהפקתו של אסי איילון ובשיתוף עם Anthony B.
בתחילת יוני 2010 הוציאה הלהקה סינגל ראשון לקראת אלבום שלישי בשם "כל יום מחדש". ב-17 ביוני הופיעה הלהקה בפסטיבל למען השלום במחנה ההשמדה אושוויץ, שבקרבת העיר אושוויינצ'ים בפולין.
בספטמבר יצא הסינגל השני מן האלבום "בפרדסים של גן עדן". בהמשך יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום "Je t'aime" (ז'ה טם, "אני אוהב אותך" בצרפתית) המתאר את סיפורו של חברו הטוב של הסולן שהתאהב בנערה ממוצא לבנוני.
בעקבות אסון הכרמל פנתה רשת ג' ללהקה וביקשה ממנה לעשות קאבר לשיר שקשור לכרמל. הלהקה בחרה בשיר "ההר הירוק תמיד" יחד עם רוחמה רז, ובהמשך השיר נכנס לאלבומם הרביעי "קול ישראל". בחודש מרץ השתתפה הלהקה בתחרות הקדם אירוויזיון 2011 עם השיר "הכל סבבה". באוגוסט 2011 הופיעה הלהקה בפסטיבל רגאיי גדול בספרד בשם "Rototom Sunsplash".
בחודש מרץ 2012 הוציאה הלהקה שני סינגלים מתוך אלבומם החדש "קול ישראל" שיצא בקיץ 2012. הראשון "הדור הזה שלנו", והשני "כשהיית" הוא שיר של מאיר אריאל. ביולי הוציאה הלהקה סינגל שלישי מתוך האלבום "קול ישראל" בשם "Jah's Wish". בהמשך הוציאה הלהקה סינגל רביעי, "?Where Do I Belong". בתחילת אוגוסט הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי לחנויות.
לכבוד הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" הוציאה הלהקה בשנת 2012 שיר בשם "במותי" שכתב סגן יהודה-לייב (ליאונרד) כהן בלחנו של עמרי גליקמן.
בינואר 2014 הוציאה הלהקה את אלבום האינסטגרם הראשון בעולם שמכיל 8 שירים שכל אחד מהם נמשך כ-15 שניות.
בפברואר 2014 השיקה הלהקה את "Electronix", סיבוב הופעות אלקטרוני בשיתוף המפיק והיוצר גל גורן, הכולל עיבודים חדשים לשיריה המוכרים.
ב-26 ביוני 2014 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון "עוד פעם פעם" מהאלבום החמישי שלה, ב-24 באוגוסט הוציאה את הסינגל השני "הכי ישראלי" וב-24 בנובמבר הוציאה את הסינגל השלישי "מה שיהיה יהיה". ביוני הוציאו את השיר "שימי לי עוד רום".
ב־10 בספטמבר 2015 נכנס השיר "הכי ישראלי" לעשרת השירים הראשונים במצעד השנתי של גלגלצ וזכה במקום השביעי.
ב-2016 הוציאה הלהקה ארבעה שירים: "קופנגן", בשיתוף עם אינפקטד מאשרום, "משהו נעים לנשמה" "שים עין עלינו" עם מוש בן ארי ו"חיים בסרט". באותה השנה הם זכו בפעם השנייה ברציפות בתואר אנשי השנה במצעד השנתי של גלגלצ. 
ב-2016 החלו עמרי ושלי גליקמן להגיש תוכנית שבועית בגלגלצ.
ב-23 בינואר 2017 הוציאה הלהקה סינגל חדש, ובמקביל אליו קליפ, של שיר הנושא של אלבומם האחרון "הכל עוד לפני".
ב-16 בדצמבר 2018 הוציאה הלהקה את השיר "יום יפה?".
ב-12 במאי 2019 הוציאה הלהקה את השיר "העברית החדשה".