google/wiki40b huggingface dataset:
ריק הופמן

ביוגרפיה

הופמן נולד בניו יורק, בנם של גייל וצ'ארלי הופמן ואחיו הבכור של ג'ף.
הופמן הוא יהודי-אמריקאי.
למד בבית הספר ויטלי בניו יורק, ולאחר מכן למד לתואר ראשון באוניברסיטה של אריזונה, כאשר במהלך לימודיו הוא היה חבר באחוות הסטודנטים זטה-טאו (ZBT). 
לאחר סיום לימודיו, הופמן עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, במטרה להתחיל בקריירת משחק.

קריירה

תפקידו הראשון של הופמן כשחקן היה כמאבטח בסרט תאוריית הקונספירציה משנת 1997. לאחר מכן, הופמן גילם עוד מספר תפקידים קטנים עד שזכה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה The Street משנת 2000, שם גילם את דמותו של פרדי. אף שהסדרה ירדה משידור אחרי שבעה פרקים, הליהוק איפשר להופמן להפסיק את העבודה שלו במלצרות ולחזור לניו יורק.
בהמשך, הופמן גילם שורה של תפקידים שונים בטלוויזיה, ביניהם את טרי לומיס בסדרת הטלוויזיה Philly (בשנים 2001–2002), את ג'רי בסט במופע של ברני מאק (בשנים 2002 - 2005), את פטריק ואן דורן בסדרת הקומדיה Jake in Progress (בשנים 2004 - 2005) ואת צ 'ייס צ'יפמן בסדרת הקומדיה של רשת ABC סמנת'ה מי? (2007–2009).
החל משנת 2011, הופמן משחק תפקיד מרכזי בסדרת הטלוויזיה Suits, שם הוא מגלם את תפקידו של לואיס ליט, כאשר נכון לשנת 2018 הסדרה רצה זו העונה השמינית.
הופמן גם הופיע בסרטים ובסדרות הטלוויזיה היום שאחרי מחר, בדיקות דם, הוסטל, הסלולר והנידון למוות. הוא גם הופיע בתפקידי אורח ב - CSI: מיאמי, צ'אק, המתחזה'', חוק וסדר: מדור מיוחד, NCIS, חציית הירדן, ללא עקבות, הפרקליטים, CSI: ניו יורק,  זירת הפשע, החקירה, כריש, לשקר לי, נזיר והמנטליסט.

חיים אישיים

הופמן הוא במקור מלונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית. ילדו הראשון, בן, נולד בדצמבר 2014
משוואת סווימי ג'יין

משוואת   סווימי ג'יין (אנגלית: Swamee Jain) היא משוואה בהידראוליקה המשמשת לחישוב מקדם החיכוך בזרימה בצינור.

משוואת סווימי ג'יין משמשת לחישוב ישיר של מקדם החיכוך הדרוש במשוואת דרסי וויסבך זאת לעומת החישוב הנומרי איטרטיבי הדרוש במשוואת קולברוק והדרך הגרפית בדיאגרמת מודי.

לקריאה נוספת

Computer Applications In Hydraulic Engineering, 5th Ed., 2002. Haestad Press, pg. 16
עמירם פאל

ביוגרפיה

פאל נולד בכפר סבא, בן בכור (מתוך ארבעה), לחיים פאל ותחיה לבית שפירא, מצאצאי הרב אריה לייב שפירא מקובנה. גדל וחי עד היום בעיר רמת גן.
למד בבית ספר תיכון אהל שם. לאחר השירות בצה"ל למד וקיבל תואר ראשון (BSc) במדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן ובמקביל למד וקיבל תואר ראשון (LLb) נוסף, גם במשפטים, באוניברסיטת תל אביב. שנים אחדות אחר כך למד וקיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר שני (MA) במדע המדינה.

קריירה

פאל הוא עורך דין מאז 1985. היה מפקח במשטרת ישראל (יאח"ה), וחוקר ברשות ניירות ערך. כיהן כדיין ולאחר מכן כאב בית דין בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין. כיהן גם כאב בית הדין של אגודת האקדמאים למדעי החברה והרוח.

חיים אישיים

נשוי ואב לשתי בנות.

כתביו

פאל כותב בעיקר ספרי וסיפורי מדע בדיוני. בין ספריו בתחום זה: "מסע במרחבי הזמן", שיצא לאור בהוצאת אור-עם בשנת 1980, ומתאר ישראלי החי בהיסטוריה אלטרנטיבית, שבה העולם כולו יהודי, אך ישראל, מקור היהדות העולמית, קטנה מדי לטעמו ואיננה שונה מזו המוכרת כיום; הוא חוזר לעבר, מנסה "לתקן את העיוות" ובתיקונו זה יוצר את עולמנו הנוכחי.
פאל כתב גם את רומן המלחמה "נקמה", שיצא לאור בהוצאת בר-תמוז ב-1986. ביולי 2011 יצאה לאור מהדורה מחודשת של רומן זה, מתורגמת לאנגלית בהוצאת אמזון. גם ב"נקמה" יש אלמנט של מדע בדיוני - "היסטוריה אלטרנטיבית", אף שכולו מבוסס על עובדות ידועות של המציאות הקיימת. מדובר ברומן בין שני לוחמי המחתרת העברית בארץ ישראל שלפני קום המדינה, צעיר יהודי ממוצא תימני ויהודייה בריטית, המתגלה כלוחמת עזה לא פחות ממנו. הוא מתנהל על רקע מאבק המחתרת בערביי ישראל ובבריטים השולטים בארץ, ונותן הסבר אחר לגמרי לדרך שבה הוקמה מדינת ישראל ב-1948.
רבים מסיפוריו הקצרים של פאל פורסמו בעיתוני נוער (כגון "הארץ שלנו" ו"מעריב לנוער"), עיתוני סטודנטים כגון "יתוש", "סטודנט" ו"בת קול", ובמות נוספות כגון "מעריב", "קוסמוס - המבחר של אסימוב" ועוד.
פאל כתב מאמרים בתחום המשפט, שהתפרסמו בבטאון לשכת עורכי הדין "הפרקליט"; ומאמרים בתחום מדע המדינה, שהתפרסמו בכתב העת של אגודת האקדמאים במדעי החברה והרוח "בעיות בינלאומיות חברה ומדינה" ובבטאון לשכת רואי חשבון בישראל "רואה החשבון".
שבעת החטאים

בנצרות, שבעת החטאים (גם - שבעת חטאי המוות/שבעת החטאים הקטלניים) (באנגלית: The seven deadly sins) הם החטאים החמורים ביותר שאדם יכול לעשות, ושהעונש עליהם הוא מות הנפש. צורתם המודרנית נקבעה על ידי תומאס אקווינס במאה ה-13 (Summa Theologiae Ia.IIae. Q.84, art.4).
אלישב בהרב

ביוגרפיה

בהרב נולד וגדל בשדמות מחולה. התגייס לצה"ל בשנת 1995, ושובץ בחטיבת גולני. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד 12 ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ג' בגדוד 12, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן. בשלהי מלחמת לבנון השנייה מונה למפקד סיירת גולני, והוביל אותה בלחימה כנגד החזבאללה ובהמשך כנגד הטרור הפלסטיני באיו"ש, את תפקידו סיים בשנת 2007. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
ב-5 במאי 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, והוביל אותו בין השאר בפעילות מבצעית ברצועת עזה, בתפקידו שימש עד יולי 2013. בהמשך שימש כראש ענף חי"ר  במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י בין השנים 2013–2014. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הבשן, ושימש בתפקיד בין השנים 2014–2016. בשנת 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יפתח. במהלך תפקידו כמפקד החטיבה, התמודד בשנת 2017, עם מקרה שבו במהלך אימון גדודי, סירב מפקד פלוגה בחטיבה להעיר את חייליו ולהובילם לתרגיל, בטענה שחייליו לא ישנו די שעות כנדרש. בעקבות כך הדיח את מפקד הפלוגה, בגיבויו של מפקד עוצבת הבשן, יניב עשור, וזכה על כך לתמיכת מפקד פיקוד הצפון, יואל סטריק, שאישר את ההחלטה. בתפקיד זה שירת עד 19 ביולי 2018. ב-27 בנובמבר 2017 הוחלט על מינויו למדריך בפו"ם.
מתגורר בשכונת נווה שוהם ביישוב עלי.
דירק ואן טיכלט

קריירה

ב-12 באפריל 2008, ואן טיכלט זכה במדליית זהב באליפות אירופה לאחר שניצח בגמר את קיושי אואמטסו, ג'ודוקא ספרדי ממוצא יפני. ב-11 באוגוסט 2008, הוא התחרה באולימפיאדת בייג'ינג והגיע עד לקרב על מדליית ארד, אך הפסיד לראסול בוקייב מטג'יקיסטן וסיים במקום החמישי. באליפות העולם בשנת 2009, הגיע ואן טיכלט לחצי הגמר, שם הפסיד לקים צ'ול-סו מצפון קוריאה ונשר לקרב על הארד מול סזר הויסוז הטורקי, ואן טיכלט ניצח וזכה במדליית הארד. בשנת 2011 סיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפריז. ובאליפות העולם בשנת 2013, זכה שוב בארד לאחר שהפסיד בחצי הגמר ליפני שוהיי אונו שזכה בזהב, וניצח יריב מקזחסטן בקרב על הארד. ביוני 2015, הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה לאחר שניצח את דקס אלמונט ההולנדי.
באולימפיאדת ריו 2016, ואן טיכלט זכה במדליית הארד לאחר ניצחון על מיקלוס אונגוארי ההונגרי בקרב על המדליה.
גאוס (אונייה)

בניית האונייה

האונייה נבנתה במספנת Howaldtswerke-Deutsche Werft בקיל בעלות של 500,000 מרק גרמני. האונייה עוצבה על פי המודל של פראם, אונייתו של פריטיוף ננסן, והושקה ב-2 באפריל 1901, מצוידת כבָּרְקֶנְטינה תלת-תורנית, עם מפרש קדמי מרובע. 
אורך האונייה היה 46 מ', רוחבה 11 מ' בקורה האמצעית, והשוקע שלה בן 4.8 מ'. עם מנוע הקיטור לתמוך בכוח המפרשים, יכלה להגיע למהירות של 7 קמ"ש. היא נועדה לשאת 700 טון במחסניה, די הצורך לספק את צורכיהם של 30 אנשי צוות למשך שלוש שנים, ללא סיוע מבחוץ. השדרית הייתה חזקה במידה יוצאת דופן, וההגה והמדחף תוכננו להעלאה אל הסיפון לצורך בדיקות או תיקונים.

תולדות האונייה

בין 1901 ל-1903 סיירה "גאוס" באנטארקטיקה עם משלחת גאוס, בהנהגת אריך פון דריגאלסקי.
בראשית 1904 קנתה את האונייה ממשלת קנדה ושינתה את שמה ל"ארקטיק". בפיקודו של ז'וזף-אלעזר ברנייה סיירה "ארקטיק" בארכיפלג הארקטי הקנדי. ב-1 ביולי 1909 תבע ברנייה, ללא הסכמת הממשלה, חזקה על כל האזור שבין גבולותיה של קנדה ממזרח וממערב, עד לקוטב הצפוני.בשנת 1925 ננטשה האונייה והושארה להתפורר במעגן.
פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-13 בפברואר 1638 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לאדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מאשתו השנייה מריה קתרינה מבראונשווייג-דאננברג, בתם של יוליוס ארנסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ומריה מפריזיה המזרחית.
בשנת 1667 מונה פרידריך לכומר בקתדרלת שטרסבורג, ובשנת 1669 עבר להתגורר בגרבוב וקיבל את התואר "דוכס מקלנבורג-גרבוב".
ב-28 באפריל 1688 מת פרידריך, כתוצאה משריפה בטירתו. לאחר מותו של אחיו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ללא ילדים, שלטו בזה אחר זה שלושת בניו של פרידריך.
לאזי

תולדות היישוב

בימי הביניים היו באזור לאזי של היום חמישה יישובים: גראבובה (Grabowa), ויסוקה (Wysoka), צ'אגוביצה (Ciagowice), נייגובוניצה (Niegowonice) וויישולקה (Wiesiolka). כפר נוסף, המצוי כיום בגבולות לאזי, כרושצ'וברוד (Chruszczobrod), השתייך לדוכסות שווייז' (Siewierz) אשר שולבה באיחוד פולין-ליטא בשנת 1790. בשנת 1386 העניק המלך ולדיסלב השני יגיילו את הכפרים ניגובוניצה, ויישולקה, ויסוקה, גרבובה ורוקיטנו-שלחצקיה לוולודק מחארבינוביצה (Wlodek of Charbinowice), מושל (Starosta) לובלין ופאחארניק של קרקוב. עד 1795 השתייכו חלק מהכפרים למחוז ללוב והאחרים למחוז קרקוב. במהלך הפלישה השוודית לפולין נפגע אזור לאזי של היום קשות בלחימה. סטניסלב וורז'יצקי, בעל נכסים מקומי, לחם בפולשים השוודיים. כתוצאה מכך נהרסה טירת אוגרודז'נייץ, יחד עם כפרים רבים, כמו גרבובה, שהייתה מעוז מבוצר בגבול פולין קטן-שלזיה.
לאחר החלוקה השלישית של פולין (1795) הוקם הגבול בין ממלכת פרוסיה לבין האימפריה ההבסבורגית על נהר פיליצה העליון. שטח לאזי נתפס על ידי פרוסיה כחלק ממחוז שלזיה החדשה. בשנת 1807, לאחר חוזה טילזיט, סופחה לאזי לדוכסות ורשה, אשר בשנת 1815 הוכפפה לשלטון רוסיה ונשארה חלק מהאימפריה הרוסית עד מלחמת העולם הראשונה. הכפר לאזי הופיע במפה לראשונה בשנת 1790 לערך. הוא נשאר יישוב קטן ליד הכפר הגדול יותר רוקיטנו-שלחצקיה. פיתוחה הואץ עקב בניית קו הרכבת בין ורשה לווינה, שהושלם בשנת 1848. במרד ינואר התנגשו המורדים הפולנים עם הכוחות הרוסיים ליד לאזי ב-22 במארס 1863.
עד 1927 השתייכה לאזי לגמינה של רוקיטנו-שלחצקיה במחוז בנדין ברפובליקה הפולנית השנייה. בינואר 1927 הועברה הגמינה למחוז זוויירצ'ה. הכפר נתפס על ידי הוורמאכט בתחילת ספטמבר 1939 ונשאר בידי הגרמנים עד 20 בינואר 1945.
לאחר המלחמה העבירה ממשלת הרפובליקה העממית הפולנית את לאזי לקטוביץ, ובסוף 1945 יצרה את הגמינה של לאזי.
בפולין הקומוניסטית היה לאזי מרכז תעשייה מקומי ובו מפעלי מלט, מפעל קדרות ומחסן מטען גדול של רכבת פולין. בסוף שנות הארבעים נפתחו בגמינה של לאזי בתי תרבות, בתי קולנוע וספריות. הכפר עבר פיתוח מהיר בשנות השישים, עם השלמת עבודות מים והפקת חשמל. ב-1 בינואר 1967 קיבלה לאזי מעמד עיר.

בית קברות צבאי מתקופת מלחמת העולם הראשונה

בית הקברות הצבאי הוקם בשנים 1914–1918. בו קיימים קברי חיילים אוסטרים וגרמנים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. בית העלמין נמצא בחלק המערבי של העיר, על אחוז. פודלשה שבכביש החוקה (קונסטיטוציה). באזור בית הקברות יש כנסייה המוקדשת למקסימיליאן קולבה.

הקהילה היהודית

ככל הנראה יהודים התחילו להתיישב בלאזי בתחילת המאה ה-19. ב-1921 נמנו בה 234 יהודים, כ-15% מכלל האוכלוסייה.
בחורף 1940–1941 גורשו ללאזי יהודים מאזורים במערב פולין שסופחו לרייך הגרמני כמו סקוצ'וב. יש נתונים שונים על גודל האוכלוסייה היהודית באותה תקופה, החל מ-333 נפשות וכלה ב-395. היהודים בלאזי, כמו במקומות רבים נוספים בשלזיה, הועבדו בעבודות כפייה במספר מחנות של ארגון שמלט (גר').
ביוני 1942 הועברו היהודים לגטו זוויירצ'ה ומשם בסופו של דבר נשלחו לאושוויץ.
מיקל ברידג'ס

נעורים וקריירת מכללות

ברידג'ס נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ולמד ב'תיכון גרייט ואלי' שבעיר מאלוורן הסמוכה. בגיל 15 החל להשקיע בקריירת המשחק שלו ככדורסלן, לאחר שגבהּ תוך מספר חודשים בכ-8 סנטימטרים לגובה 1.98 מטרים.
לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת וילאנובה הצמודה לפילדלפיה. בשנתו הראשונה באוניברסיטה בחר שלא לשחק בקבוצת הכדורסל, ובמקום זאת עזר לצוות האימון של הקבוצה כסקאוט. בשנה העוקבת הצטרף לסגל הקבוצה, וזכה עמה באליפות ליגת המכללות לאחר שקלע כ-6.4 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונתו השנייה בווילאנובה הציג שיפור בשני צידי המגרש והפך לאחד משחקני ההגנה המוערכים בליגת המכללות, אך קבוצתו הפסידה במפתיע כבר בסיבוב השני של טורניר האליפות.
בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצת האוניברסיטה הוביל אותה, לצד הגארדים ג'יילן ברנסון ודונטה דיווינצ'נזו, לזכייה נוספת באליפות המכללות. לאורך העונה קלע 17.7 נקודות בממוצע למשחק, ובמשחק הגמר מול אוניברסיטת מישיגן קלע 19 נקודות.
בסיום אותה עונה, שהייתה הרביעית שלו באוניברסיטה, הודיע ברידג'ס כי החליט לוותר על שנת הלימודים האחרונה שהיה זכאי לה, על מנת להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר ברידג'ס על ידי פילדלפיה 76' בבחירה העשירית, ומיד הועבר בטרייד לפיניקס סאנס. ברידג'ס שותף בכל 82 משחקי קבוצתו בעונת הבכורה שלו, וקלע במהלכם 8.3 נקודות בממוצע למשחק.
חיתוך עץ

חיתוך עץ או הדפס עץ (באנגלית: woodcut) היא שיטת הדפסה וציור שבה תמונה נחרטת לתוך משטח עץ, כאשר החלקים המודפסים נשארים בגובה המשטח בעוד החלקים שאינם מודפסים מוסרים, בדרך כלל בעזרת אזמל או מפסלת. התמונה אז מצופה בדיו על ידי גלגול של גלגלת דיו עליה, מה שמשאיר דיו על המשטח אך לא החלקים שאינם מודפסים. אז מניחים נייר על המשטח ומפעילים לחץ על גבו, בין אם על ידי מכבש דפוס או על ידי כלים ידניים (אפילו כף תצלח למשימה, או כל כלי מעוגל קמעה). הלחץ המופעל מעביר את הדיו לנייר, ותמונת מראה של המשטח המגולף מודפסת. ניתן ליצור תמונות עם יותר מצבע אחד על ידי התאמת הנייר למסגרת וחזרה על התהליך עבור כל צבע.
שיטה מהירה יותר להפרדת אזורים מודפסים מלא-מודפסים היא לכסות את האזורים המודפסים בשכבה מגינה כלשהי, ואז לחרוט את המשטח בזרם חול. שכבת המגן יכולה להיות קווי מתאר מברזל או שכבה עבה של גומי קשיח או כל חומר אחר שניתן לצבעו.

התפתחות

הדפסי העץ הידועים הראשונים הם מסין, החל מהמאה ה-8, שם שימשו תחילה לעיטור בדים, ובהמשך להדפסה על נייר.
באירופה החלו להופיע הדפסי עץ מתחילת המאה ה-15. קווי ההדפס היו תחילה עבים וגסים, בשל החשש שישברו בהפעלת לחץ ההדפסה עליהם.
עם מהפכת הדפוס באמצע המאה ה-15, הפכו הדפסי העץ לטכניקה משלימה להדפסת הכתב, ושימשו לעיטור ספרים ועיתונים.
מסוף המאה ה-15 הלכה והשתכללה טכניקת הדפס העץ לכדי אמנות העומדת בפני עצמה, בידי צייר הרנסאנס הגרמני אלברכט דירר. דירר הצליח ליצור בהדפסי עץ שלו גוני שחור-אפור ומגוון מרקמים, שבאמצעותם נתן עומק תלת-ממדי, תחושת צבע ואפקטים של אור בוהק וצללים (קיארוסקורו).
טיציאן, הצייר הונציאני מהמאה ה-16, הוסיף לשכלל את טכניקת הדפס העץ, ליצירת אפקטים המביעים תנועה.
בעת החדשה הגיעו חיתוכי עץ ביפן לדרגה גבוהה מאוד של פיתוח טכני ואמנותי.
לגהורן (תרנגול)

לגהורן הוא גזע של תרנגול שמוצאו בעיר האיטלקית ליבורנו, וממנה גם נגזר שמו (זו צורת ההגייה האנגלית של שם העיר). זהו הגזע הנפוץ ביותר בשימוש תעשיית הביצים בעולם המערבי, בשל תנובת הביצים הגבוהה שלו, העשויה להגיע עד ל-300 ביצים בשנה.
עקב קצב ההטלה הגבוה שלהן, נהוג להשתמש בגזע זה במעבדות הבודקות תהליכי רבייה וגידול עוברים.
תוחלת החיים של גזע הלגהורן היא כ-5 שנים, אולם לאחר כשלוש שנים ישנה ירידה ניכרת בקצב וגודל התטולה. מאחר שבשרן אינו ראוי למאכל, בתעשיית הביצים נהוג להמיתן עם הירידה בתטולה, וזאת משיקולים כלכליים.

היסטוריה

הגזע הובא לארץ ישראל על ידי הטמפלרים בסוף המאה ה-19, והוא החליף עד מהרה את הגזעים המקומיים, בעלי תנובת הביצים הנמוכה יותר.

בישראל כיום

הלגהורן נחשב לגזע התרנגולת הנפוץ והפופולרי בקרב משקי לולי המטילות בישראל. בשיאה התרנגולת מגיעה להטלה של 95 אחוזים. משמע, 19 ביצים בכל 20 ימים.

מראה

נוצותיהן של התרנגולות הן בדרך כלל לבנות. אך עם-זאת, יש תרנגולות גם בצבעים אחרים: אדום, שחור עם פסים אדומים, חום בהיר, חום כהה, שחור, צהוב בהיר וכסף. אפרוחים עשויים להיות מנומרים. הגזע ידוע ברגישותו לרעש.
עוגת הנסיכה

עוגת הנסיכה ("פרינססטארטה" בשוודית) היא עוגת שכבות שוודית מסורתית, המורכבת משכבות של עוגת ספוג אוורירית, ריבת פטל או תות-שדה, חביצה ומעליהן שכבה עבה של קצפת. את העוגה מכסים במעטפת ממרציפן, המעניק לעוגה מראה חלק ואסתטי. ציפוי המרציפן הוא לרוב בצבע ירוק, ומעליו בוזקים אבקת סוכר וכן מקשטים את העוגה בתוספת של מרציפן ורוד בצורת עלה.
מתכון העוגה המקורי הופיע בספר בישול משנות השלושים, ופורסם על ידי ג'ני אקרסטורם, מורתן של בנות מלך שוודיה דאז. שמה המקורי של העוגה היה "גרון טארטה" (עוגה ירוקה), אך הוא שונה ל"פרינססטארטה" עקב כך שהנסיכות בנותיו של המלך קארל, הנסיכה מרגרטה (לימים נסיכת דנמרק), הנסיכה מרטה (נסיכת הכתר הנורווגית) והנסיכה אסטריד (לימים מלכת הבלגים), אמרו שהן מאוד אוהבות את העוגה.

מגוון

עוגות דומות בעלות צבעים אחרים של המרציפן המצפה אותן נקראות גם הן עוגות נסיכה, דוגמת עוגות נסיכה המצופות במרציפן צהוב. לעוגת נסיכה המצופה במרציפן אדום קוראים "אופרהטארטרה" (עוגת אופרה).
חוקי התורשה של מנדל

חוקי התורשה של מנדל הם חוקים שנוסחו על ידי גרגור מנדל במחקרו על האפונה הביתית. חוקים אלה נמצאים בבסיס התורשה, ותכונות גנטיות פשוטות עוברות בתורשה לפיהם בקירוב, אך מרבית התכונות עוברות בדרכים מורכבות יותר, המתוארות בתורשה לא מנדלית.
מנדל חקר צמחי אפונה על מנת לקבוע כיצד תכונות שונות עוברות בתורשה דרך הגנים.
גרגור מנדל היה ביולוג ונזיר אוגוסטיני. על חלקו בגילוי וניסוח חוקי התורשה הראשונים, זכה לכינוי: "אבי הגנטיקה". מנדל פרסם את מחקריו על האפונה בשנים 1865–1866, אך לא ניתנה להם תשומת לב בקהילה המדעית מכיוון שנפטר לפני שהם התגלו מחדש בשנת 1900.
בעזרתו יכלו אנשים להתחיל מחקרים אחרים על הגנוטיפ שהוא הרכב הגנים של היצור הכולל את הDNA שלהם. וגם על הפנוטיפ שהוא צורת הביטוי של תכונות מסוימות ביצור.

החוק הראשון: חוק ההפרדה (סגרגציה)

כל אורגניזם מכיל שני פקטורים עבור כל תכונה. הפקטורים נפרדים כשהם יוצרים גמטות (תאי רבייה). במהלך המיוזה, כל גמטה נושאת פקטור אחד עבור כל תכונה. כאשר שתי הגמטות מתלכדות במהלך ההפריה, הצאצא נושא שני פקטורים ששולטים בתכונה ספציפית.
כלומר, אצל בעלי חיים, כל אחד משני ההורים מעביר לצאצאיו חצי מכמות הגנים של ההורה (כלומר רק אלל אחד מכל גן), אולם לא תמיד את אותם גנים בדיוק. מכאן, שצאצאים שונים של אותו זוג הורים מקבלים מההורה גנים שונים ולכן יהיו שונים האחד מהשני.
במהלך המחקר טבע מנדל את המושגים "דומיננטי" ו"רצסיבי" והגיע למסקנה כי בכל תכונה שהצאצא מקבל מהוריו, הוא מקבל שני "פקטורים", הנקראים כיום גנים: אחד מכל הורה. גן אחד יהיה הדומיננטי ויכתיב לצאצא את תכונתו, ואילו השני יהיה רדום, רצסיבי, אולם יוכל לעבור בתורשה לדור הבא.

החוק השני: חוק ההתפלגות העצמאית

מצהיר שפקטורים בעלי מאפיינים שונים מחולקים בין הגמטות בלי תלות של אחד במשנהו.
אצל בעלי חיים, צאצאים להורים יקבלו את מאגר הגנים שלהם אך ורק מהוריהם. חוק זה משלים את החוק הקודם וקובע כי אמנם כל הצאצאים לזוג הורים מקבלים את הגנים אך ורק מהוריהם, אבל (פרט למקרה של תאומים זהים) כל צאצא מקבל תמהיל שונה של גנים מהוריו.
טריטון (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית טריטון (Τρίτων) הוא אל ים ושליח המצולות.

משפחתו

בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה. ביתו היא פאלאס (להבדיל מהגיגאנט פאלאס, שהיה בכלל גבר), שהתאהבה בזאוס ונהרגה בשוגג בידי ביתו וחברתה, אתנה. את גלימתה של חברתה המתה היא לקחה וצירפה את שמה של פאלאס לשמה שלה, כך ששמה המלא היה פאלאס-אתנה. טריטון מתואר כבאביהם ומנהיגם של הטריטונים.

תיאוריו

בדומה לאביו, טריטון נושא עמו קלשון בעל שלוש שיניים. אולם, סמלו המיוחד הוא קונכייה של חצוצרה אצילה, שבה הוא היה נושף כמו בחצוצרה כדי להרגיע או לעורר את נחשולי וגלי הים. הקונכייה הזו יכלה להפיק צלילים כה נוראיים, שהם אף הצליחו להבהיל את הענקים, שהחלו נסים על נפשם עם הישמע צליליה.
לדברי הסיודוס בספרו "תיאוגוניה", טריטון גר עם הוריו בארמון שהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וששכן בקרקעית הים. בנוסף, סיפורי הארגונאוטים מציינים שטריטון חי על יד החוף של לוב.
הוא בדרך כלל מתואר כבן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג.
בספר מטמורפוזות מאת אובידיוס מופיע טריטון ומרגיע את הים:
"נחו ימים מזעפם, כי אדון-עלימים [נפטון] הניח את קלשונו הנורא – יצוה לגלים וישקטו. הוא גם לטריטון יקרא ועלה בתגלתו מן המים, השבלולים מכסים את שכמו וכתפיו כאדרת." (ראו: מטמורפוזות, א'. תרגום: שלמה דיקמן).

טריטון ואיניאס

טריטון מופיע גם במיתולוגיה הרומית. ב"איניאדה" מאת ורגיליוס מסופר כי מיזנוס, החצוצרן של איניאס, הזמין את טריטון לתחרות נשיפה בחצוצרה. בתגובה, טריטון הטיל אותו אל תוך הים כעונש על גאוותו.

מחוות לאורך ההיסטוריה

דמות הטריטון, כדמות גברית בעלת מיניות בולטת מופיעה ביצירות אמנות רבות, החל מן האמנות הרומית ובייחוד בפיסול של תקופת הבארוק.
על שמו של טריטון קרוי טריטון, הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו קרוי בשמו של אל הים הרומאי נפטון – הוא פוסידון בקרב היוונים.
פריק (סלנג)

פְרִיק (מאנגלית Freak) הוא כינוי סלנגי המשמש לתיאור אדם שהתנהגותו, הופעתו או טעמו האישי חורגים בצורה בולטת מהנהגים החברתיים המקובלים. בהקשרים מסוימים המילה פריק משמשת ככינוי גנאי המתאר התנהגות או הופעה כמעט חולנית, ובהקשרים אחרים המילה מציינת בסך הכול חריגה מהמיינסטרים, לאו דווקא בעלת קונוטציה שלילית.

היסטוריה

המילה מגיעה מהשפה האנגלית, בה היא שימשה במקור לתאר אנשים בעלי עיוותים גופניים בולטים לעין. אנשים כאלה הוצגו לקהל ב"הופעות פריקים", בקרקסים הנודדים, שהיו מפותחים לפני המצאת הקולנוע וגן החיות, ובמופעי שוליים. הם הוצגו לצד חיות מאולפות, חיות ראווה, ליצנים ולוליינים. ביטוי תרבותי להופעות הפריקים הללו ניתן בסרט האימה "פריקים" משנת 1932.
עם המהפכה הערכית של שנות השישים, חריגות חברתית ועמה המושגים המתארים אותה החלו להיתפס באופן פחות שלילי. ההגדרה של המושג "פריק" גם התרחבה והחלה לכלול גם חריגות חברתיות. המושג פריק משמש במשמעות רחבה ביותר, לתיאור מגוון גדול של מתבדלים חברתיים מסוגים שונים, ותחת הגדרה רחבה זו עשויים להיכנס בני תת-תרבויות שונות, כגון היפים, פאנקיסטים או מטאליסטים. המילה שימשה בתחילה ככינוי מבזה, אבל עם הזמן, כפי שקרה לכינויי גנאי רבים, היא אומצה על ידי הציבור לו הופנתה, וכיום אנשים רבים, בעיקר ילדים ובני נוער, מזהים עצמם כפריקים מיוזמתם ולא רואים את הכינוי כעלבון. כיום, המונח פריק בעיקר מתייחס לאנשים שלבושם לא-מיינסטירימי, בדרך כלל בגדים שחורים וצמודים או לבוש היפסטרי, האזנה למוזיקה שונה, כמו ג'אז, קייפופ ומטאל, אומנות גוף כגון קעקוע ופירסינג, תספורות וצבעי-שיער בלתי מקובלים או השקפות חריגות לגבי העולם והחברה.
נוריץ'

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

יהודי נוריץ'

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אתרים בעלי חשיבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ערים תאומות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פריות צ'אן-אוצ'ה

בחייו הפרטיים

פריות צ'אן-אוצ'ה נשוי לנאראפורן, פרופסורית אמריטה לאנגלית כשפה זרה במכון לשפות של אוניברסיטת צ'ולאלונגקורן. לזוג יש שתי בנות תאומות. בזמנו הפנוי משחק צ'אן אוצ'ה גולף.
באוקטובר 2014 הצהיר צ'אן-אוצ'ה בפני הוועדה הלאומית נגד השחיתות, כי ברשותו נכסים בשווי 102 מיליון בהט (בערך 2 מיליון וחצי אירו. בנוסף לאשתו נכסים בשווי 26,3 מיליון בהט.
בין היתר לזוג מספר מכוניות (ביניהן אחת מרצדס S600L ו l 740 BMW אחת, וכן תכשיטים ושלושה שעוני יוקרה "רולקס". בנוסף ברשות הגנרל מספר כלי נשק.
מאיר אור

מאיר יצחק אור (אורליאן); (ג' בתשרי תרע"ב, 25 בספטמבר 1911 - א' בכסלו תשל"ו, 5 בנובמבר 1975) היה סופר והוגה דעות ציוני דתי, ממייסדי הקיבוץ הדתי טירת צבי.

ביוגרפיה

נולד בעיירה רייביני בחבל לטגליה בלטביה, לראובן לייב ולבילה (חודאק) אורליאן, בן זקונים במשפחה בת שבעה ילדים. למד בישיבתו של הרב מנחם מנדל ז'ק בריגה. הצטרף לתנועת המזרחי בריגה והיה ממקימי תנועת "צעירי המזרחי". היה הראשון מצעירי המזרחי שעלה מלטביה לארץ ישראל בשנת 1932 (חשוון תרצ"ג) והצטרף לקבוצת שח"ל (שמואל חיים לנדאו) שהתמקמה ברחובות. כעבור זמן התגייס ל"הגנה". 
בשנת תרצ"ה (1934) נישא לחנה, בתו של הרב יוחנן זרחי-זופוביץ. בשנת תרצ"ו (1936) יצא לשליחות בפולין מטעם תנועת הפועל המזרחי וסייע בארגון קיבוצי עלייה. בתקופה זו כתב יומן שמשמש עד היום לחקר שורשי הציונות הדתית בפולין. 
בשנת תרצ"ז (1937) היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי בבקעת בית שאן וכיהן כמזכיר הקיבוץ. באותה שנה נשלח לקורס מ"מים של ההגנה בגבת תחתית (היום בסיס חיל האוויר רמת דוד), כדי להכשירו כמחליף למפקד טירת צבי (המוכתר) מטעם ההגנה. אחרי ההתקפה הראשונה על טירת צבי, בפברואר 1938, החליפו כמפקד האזור והיה אחראי לביטחון היישוב. במקביל שימש כנוטר במשטרת היישובים העבריים. בעיצומה של מלחמת השחרור שירת במסגרת ההגנה המרחבית של צה"ל. עקב מחלת כליות הפסיק את פעילותו הביטחונית והצבאית. 
בתקופה שלפני קום המדינה כיהן כציר באספת הנבחרים הרביעית (1944) של המדינה שבדרך, וכיהן כממלא מקום בוועד הלאומי. לאחר קום המדינה היה פעיל במוסדות הקיבוץ הדתי ובעיצוב תרבותו ומורשתו על בסיס תורה ועבודה. כיהן כחבר במזכירות הפעילה והמורחבת של הקיבוץ הדתי. היה מהוגי הדעות של תנועת הקיבוץ הדתי. היה עורך ביטאון הקיבוץ הדתי "עלונים" והרבה לכתוב מאמרי הגות בביטאונים שונים, ובהם "עלונים", "עמודים", "נתיבה", "מחניים", הצופה והצופה לילדים וביטאון בני עקיבא "זרעים". פרסם סיפורי ילדים וסיפורים מחיי הקיבוץ.
השתתף בוועידות הפועל המזרחי, היה ממקימי סיעת למפנה ב"פועל המזרחי" והוכתר כ"יקיר התנועה". היה מתנגד חריף ל"חזית הדתית" של המפלגות הדתיות מחשש לטשטוש דמותו המקורית של הפועל המזרחי.
כתב את הספר "הקיבוץ הדתי בהתפתחותו", ערך את הספר "לתקופת השנה" ואת הספר "בטרם קרב" שתורגם גם לאנגלית (The Eve of Battle). קובץ ממאמריו פורסם בספר "אור המאיר" שיצא לאור לאחר מותו ובספר "כפר על הספר". 
נפטר בטירת צבי בשנת 1975, בגיל 64.

חיים אישיים

אחיו אברהם עלה לישראל, ואח שלישי (כתריאל) היגר לארצות הברית. אמו, שתי אחיותיו ושניים מאחיו ובני משפחותיהם שנותרו בעיירת הולדתו נרצחו בשואה.
בישראל נישא מאיר אור לחנה, בתו של רבה הראשי האשכנזי של העיר טבריה, יוחנן זרחי. לזוג נולדו חמישה ילדים: רות וקס (הבת הראשונה שנולדה בטירת צבי, היום חברה בקיבוץ עין הנצי"ב), ראובן (בוגר הפקולטה לחקלאות בהגנת הצומח ומוסמך למדעי החיים מאוניברסיטת תל אביב, התמחה בהדברת מזיקים ומכהן כיום כארכיונאי של קיבוץ טירת צבי, שלמה (זולי), סא"ל במילואים וחבר טירת צבי; יוחנן (אל"ם במילואים ומנהל בכיר בחברת תשתית) ובילי (רואת חשבון). נכדו הוא יאיר אור- אל"ם בצה"ל.
סויוז 10

המשימה בקצרה

סויוז 10 שוגרה ב־23 באפריל 1971 מקוסמודרום בייקונור. אף על פי שהחללית המשופרת שלהם סויוז 7K-OKS, בעלת מנגנון העגינה החדש, הצליחה להביא את הצוות לתחנת החלל, הם לא הצליחו לעגון איתה באופן מוצלח ולהיכנס אליה. למרות שבאופן פיסי החללית עגנה עם סאליוט לא היה ניתן לעבור באופן בטוח אל התחנה.
נראה כי הפתח בתוך חללית הסויוז היה תקוע. דבר שמשמעותו הייתה שהניתוק מהתחנה היה קשה מאוד כאשר המשימה בוטלה. בעיה אחרונה הופיעה בשלבי החזרה כאשר קפסולת החזרה התמלאה עם אדים רעילים דבר שהביא להתעלפותו של ניקוליי רוקאבישניקוב.
לבסוף כל הצוות חולץ בשלום, ללא פגיעות משמעותיות.