google/wiki40b huggingface dataset:
לירון תאני

לירון תאני (נולד ב-19 באוקטובר 1965) הוא שדרן רדיו, עיתונאי, תקליטן וסאטיריקן ישראלי.

ביוגרפיה

החל את דרכו כתקליטן במועדון "הפינגווין" התל אביבי בסוף שנות ה-80. מאוחר יותר הוא היה תקליטן הבית של מועדון "רוקסן". היה הראשון שגילה את להקת ההיפ הופ שב"ק ס', לאחר שהנחה תחרות כשרונות שבה זכתה הלהקה היבנאית. המשיך גם כבמאי קליפים, בין השאר ביים קליפים לטיפקס ושרית חדד אשר ביים לה גם את הקלטת וידאו חוק החיים שיצאה בשנת 1998 ויצר סרט תעודי על טיפקס, ששודר בערוץ 2, ועל להקת איפה הילד ששודר בערוץ 3 של הכבלים. בהמשך שימש גם כמבקר מוזיקה בתוכנית "קול ישראל" בגלי צה"ל, שם הגיש במשך מספר שנים את ה"יומנגל" – המשדר המרכזי של גלי צה"ל ליום העצמאות לצדה של דנה ספקטור, הגיש יחד עם אייל "קוואמי" פרידמן את אחת מתוכניות רצועת "ביפ שואו" בערוץ "ביפ" (2001) והיה חבר קבוע בפאנל הגרסה המחודשת של "יתוש בראש", ששודרה גם ברדיו וגם בטלוויזיה החינוכית. הושעה מהתחנה פעם אחת ובשנת 2002 פוטר ממנה בעקבות התבטאות כלפי ראש הממשלה דאז, אריאל שרון, "לא אני, אדוני ראש הממשלה, שיקרא לך פסיכופת ... הייתי מלקק לך את הפטמות". כיום הוא כותב כתבות וטור ביקורת על אלבומים (בעיקר בתחום המוזיקה השחורה, תחום ההתמחות שלו) במוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות. בסוף 2007 עבר תאני לשמש כמנהל התוכניות של "רדיו תל אביב", תפקיד אותו מילא עד ספטמבר 2009. בין האנשים שגייס לתחנה היה גם יואב קוטנר. במהלך כהונתו עלו משמעותית נתוני ההאזנה לתחנה והתחנה זכתה במכרז של הרשות השנייה. בשנת 2011 החל להשתתף כחבר פאנל קבוע בתוכנית "הינשופים" בערוץ 8 בהגשת יאיר ניצני. בנוסף, תאני מגיש היום את "פה זה טוב", תוכנית רדיו בימים א'-ה' בין השעות 09:30 ל-11:00 ברדיו "מהות החיים", המשודר באינטרנט בלבד.

עסק שחור

תאני הגיש  את תוכנית ההיפ הופ הרדיופונית "עסק שחור", ששודרה בגלגלצ בכל יום חמישי בין חצות ל-2 בלילה, משנת 1996 עד 2007. בשנים הראשונות הגיש אותה ביחד עם מבקר המוזיקה והראפר אייל "קוואמי" פרידמן. תאני עצמו כונה בתוכנית "דון ג'חנון". התוכנית ליוותה מקרוב את עליית ההיפ הופ במוזיקה הישראלית, וחשפה לראשונה לאוויר העולם שמות כמו צ'ולו, סאבלימינל, כלא 6, השבט, הדג נחש ועוד. לאחר כשמונה שנים החליט קוואמי לעזוב לטובת קריירת סולו כראפר (בהמשך גם הוציא אלבום), ואת מקומו תפס הקומיקאי גורי אלפי שהצטרף לתוכנית ב-2003. השניים גם שיתפו פעולה בתוכנית הטלוויזיה משחק מכור, שבה תאני שימש ככותב ראשי ותסריטאי. לאחר מכן הוא כתב עבור תוכניות שונות כגון "מועדון לילה" והפך להיות איש פיתוח תוכן מקורי לטלוויזיה.
בסוף 2007, לאחר 12 שנות שידור, ירדה התוכנית "עסק שחור" מהאוויר וזאת לאחר שתאני עבר להיות מנהל התוכניות של "רדיו תל אביב". בחודש אוגוסט 2009, לאחר פיטורי השדרנים שרון מולדאבי ודן תורן וביטול תוכניתם של רינה מצליח ודן שילון, עזב תאני את התחנה.
ברבי: פגסוס וקסם הסוס המעופף

תקציר העלילה

הסרט מספר על הנסיכה אניקה, אשר בורחת מהאחוזה של המכשף הרשע שהטיל קללה על הממלכה והפך את כולם לאבן. בשביל להלחם בקללת המכשף, ברבי חוברת לסוס הקסום והמכונף, פגסוס, אשר בהמשך יתגלה כאחות האבודה של הנסיכה, בריטה. בסרט רואים איך בעזרת אומץ וגבורה, השתיים מצילות את משפחתן ואת הממלכה.

פסקול הסרט

המוזיקה לסרט נכתבה על ידי ארני רות'. המוזיקה התזמורתית של הסרט היא מתוך הסימפוניה של יוזף היידן, ומתוך הסימפוניה השישית של בטהובן. שיר הנושא של הסרט, "Hope Has Wings", בוצע על ידי הזמרת והשחקנית ברי לארסון. הקליפ של שיר הנושא צורף כבונוס למהדורות ה-DVD של הסרט.

הסרט בישראל

הסרט הופץ לראשונה בישראל ב-DVD בשנת 2005. הסרט הופץ בדיבוב עברי ורוסי. ה-DVD כלל 4 זוגות של משקפי תלת מימד, איתן היה אפשר לצפות בסרט. ב-DVD היו תוספות מיוחדות שכללו את הקליפ של שיר הנושא של הסרט, משחק שבו מטפחים את הסוסה בריטה, וטריילרים לסרטים עתידיים.
אלון

שימושי האלון

עץ האלון שימש בתקופות הקדומות להסקה. כמו כן, שימש לבניית ספינות וסירות ("אלונים מבשן עשו משוטיך"- יחזקאל, כז, ו) ולכלים חקלאיים. העץ שימש גם לפחמים שנחשבו ל"טובים מכל הפחמים". העץ שיוצר ממנו נקרא בפי היוונים: "קסילון", שפירושו לפיד. בנוסף, שימש העץ לפיסול של אלילים מעץ ("חרש עצים נטה קו, יתארהו בשרד... כתבנית איש... ויקח תרזה ואלון" - ישעיה, מד).
האלון שימש גם למאכל אדם, הפרי מכיל הרבה טאנין, שהוא חומר מר המגן עליו מפני אכילה על ידי בעלי חיים. על ידי קלייה של הבלוטים וטחינתם, ניתן היה גם להיזון מהם (כפי שנעשה במלחמת העולם הראשונה) או לערבם בקפה.
במאות השנים האחרונות מקובל להשתמש בחביות העשויות מעץ האלון לצורך יישון מרבית הסוגים המקובלים של המשקאות האלכוהוליים. שאריות העץ מחביות אלו ידוע כחומר גלם מעולה לבעירה לצורך צלייה.

האלון ברפואה העממית

הרמב"ם (פרקי משה ברפואה), כתב שפירות האלון הם מין הפירות הטובים לגוף, מעבים השומן, ומבריאים אותו, זאת על ידי קלייה של הבלוטים וטחינתם. בגלל הטנינים הרבים שבהם, הם גורמים לעיבוי היציאות, לכן הם קשים לעיכול. בעפצי האלון משתמשים יהודי תימן לשם ריפוי נפיחויות, שטפי דם, דלקות חניכיים, שלשולים, טחורים ודלקות מעיים.

האלון בתנ"ך

בתנ"ך, מתואר האלון כסמל החוסן והכוח: "וְאָנֹכִי הִשְׁמַדְתִּי אֶת הָאֱמֹרִי מִפְּנֵיהֶם, אֲשֶׁר כְּגֹבַהּ אֲרָזִים גָּבְהוֹ וְחָסֹן הוּא כָּאַלּוֹנִים" (עמוס, ב', ט'). בנוסף, הנביא ישעיהו משתמש בתכונתו של האלון, להשיר את עליו בחורף (לא כל מיני האלון הם נשירים) ולהצמיחם בקיץ, כדי לתאר את שארית ישראל אשר ישארו בישראל: "כָּאֵלָה וְכָאַלּוֹן אֲשֶׁר בְּשַׁלֶּכֶת מַצֶּבֶת בָּם זֶרַע קֹדֶשׁ מַצַּבְתָּהּ" (ספר ישעיהו, פרק ו', פסוק י"ג). נראה שכוונת דבריו היא ששארית ישראל אמנם יסבלו מאוד ("והיה לבער"), אך הגחלת היהודית תישמר בארץ ישראל.
יש המפרשים שעצי המילין, המוזכרים בתוספתא במסכת שביעית הם עצי האלון, אלא שבלשון עברית בת ימינו השם מילה מתאר עץ אחר (Fraxinus, שהמין הנפוץ שלו בארץ הוא המילה הסורית, ויש המזהים דווקא אותו עם ה"מילין" של התלמוד). שני האלונים המוכרים יותר הם האלון המצוי ואלון התבור, שני אלה נבדלים זה מזה בין השאר באופי קצות העלים, העלים של האלון המצוי הם דוקרניים, בניגוד לעלי אלון התבור. אלון התבור נקרא בפי הערבים מל או מלול, כשמו של הכפר השוכן למרגלות הרי נצרת, הוא מזוהה עם נהלל המקראית (יהושע, י"ט, ט"ו; שופטים, א', ל'). בשל כך, הועלתה הסברה שה"נעצוצים" וה"נהלולים" המוזכרים בספר ישעיהו (פרק ז', פסוק י"ט), הם-הם האלון המצוי (אשר נקרא נעצוץ על שם דוקרניותו) ואלון התבור.] לפי פרשנות זו, הנביא רומז לזירת הקרב בין אשור למצרים, שיחפשו מקום לצל בין הנקיקים והמערות בדרום, שרידי יערות הנעצוצים במרכז והנהלולים שבצפון – וכל אלה יתמלאו בצבאות אויב.
אַלּוֹן גם מופע כשם פרטי של אחד מנשיאי שבט שִׁמְעוֹן בדברי הימים א', ד', ל"ז.
השם אלון התפרש גם כעץ אלון שמקום בו צמח היה למרכז פולחני ניחוש. עצים אשר שימשו כמקום מרכזי בו קיבלו הכוונה מהאלים, היה ידוע במרחבי המזרח הקדום.
בדרך כלל שמות בהם מופיע השם אלון היו מורה שם זה על מקום פולחן, עוד מימי התקופה הכנענית. במקרא מוזכרים גם אלון מורה, אלון מעוננים, אלון מוצב, אלון בכות, אלון תבור כל אלה נזכרים בתנ"ך באירועים הקשורים בפולחן.
פעמוני מזחלת

פעמוני מזחלת (באנגלית: Jingle bells) הם פעמונים שמפיקים צליל צלול, חזק ואופייני ביותר, בעיקר במספרים גדולים: ככל שישנם פעמונים רבים יותר מקובצים על הכלי המונף, מתקבל צליל כללי חזק יותר וצלול יותר. לפעמוני המזחלת ישנם שימושים רבים ומגוונים: ככלי הקשה בתזמורות, במזחלות, ובריקודי עם עממיים שנוהגים להוסיף את פעמוני המזחלת לליווי הריקודים. לרוב, הם משמשים כתחליף זול יותר לפעמונים קטנים "קלאסיים", שנחשבים יקרים יותר.
פעמוני המזחלת הפשוטים ביותר מיוצרים מחתיכה אחת של מתכת המכופפת למספר שקעים כדוריים, הבנויים להכיל כדור קטן, עם קטע קצר של מוט מתכת נוסף שישמש כמעין מוט לאחיזה בפעמונים. שיטת ייצור זו מניבה תוצאות של 2 או 4 בתי כדורים, שבהמשך ניתן להכניס בתוכם את הפעמונים, לנענע את מוט המתכת- ובכך להפיק את צליל הפעמונים המיוחד של פעמוני המזחלת. שיטת ייצור נוספת היא לא לבנות את בתי הכדורים בצורה כזו, אלא לחבר שני חצאי מתכת קטנים לכדי צורה כדורית, שהם ישמשו כבתי הכדורים לפעמונים. זוהי שיטה פחות חסכונית מן השיטה הקודמת, אך כנראה יותר קלה מבחינה טכנית לביצוע.
פעמוני המזחלת ידועים במיוחד בשימושם בעיקר בתקופת חג המולד, וחגים נוצריים אחרים, בשל המיתוסים הנוצריים הרבים על סנטה קלאוס ומזחלת האיילים שלו, שלה יש פעמונים מצלצלים. שיר חג המולד המפורסם ביותר הוא כנראה השיר: "פעמוני מזחלת" ("Jingle bells"). לפעמוני המזחלת אשר משתמשים בהם בחגיגות החגים יש צורה אחרת, ודרך ייצור שונה מאשר פעמוני מזחלת המיועדים באמת למזחלות, או לפעמוני מזחלת אשר בנויים כך שישמשו ככלי הקשה בתזמורת. אחת היצירות המוכרות ביותר אשר בהן נעשה שימוש בפעמוני מזחלת ככלי תזמורתי היא הסימפוניה הרביעית של גוסטב מאהלר, שנכתבה בשנת 1901.
Candida

ברפואה אלטרנטיבית

הזיהומים מהפטרייה אינם נפוצים, אף על פי שהפטריה עצמה נפוצה יחסית: אפשר למצוא תאי קנדידה אצל כ־90% מהאנשים. אולם בחוגי הרפואה האלטרנטיבית התפתחה טענה ש„רגישות יתר לקנדידה״ עלולה לגרום לתופעות רבות, כגון: תשישות, שלשול, השמנה ועוד ונטען שכ־30% מהאוכלוסייה סובלת מהבעיה. למרות הטענות הללו לא נמצא כל קשר בין אותם סימפטומים לפטריית הקנדידה והיא נחשבת לטענה פסאודו־מדעית.
סוקולי

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, ותחת שלטון פולין הקונגרסאית הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר, נשלל מהיישוב מעמדו העירוני. במהלך השנים התקיימו ביישוב ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים.

יהודי סוקולי

יהודים ישבו בסוקולי מהמאה ה-18, וחרף האיסור שחל על ישיבת יהודים באזור הגבול בין השנים 1823 ו-1862, גדלה הקהילה במקום, ובשנת 1857 היוו היהודים כ-80% מתושבי היישוב. בשנת 1880 נבנה ביישוב בית כנסת מאבן, ובשנת 1897 נמנו ביישוב 1,723 יהודים. מראשית המאה ה-20 התקיימה ביישוב פעילות ציונית.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 1,558 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של אגודת ישראל, של הבונד ושל המפלגות הציוניות השונות. בשנים 1931 ו-1936 התרחשו תקיפות אנטישמיות נגד יהודים ביישוב.

בשואה

ב-12 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו בו אלו שלושה יהודים, והציתו כ-30 בתים של יהודים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב העבירו הגרמנים את השליטה ביישוב לידי הסובייטים, ובזמן זה הגיעו למקום פליטים יהודים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית הולאמו עסקי היהודים ביישוב, ומספר יהודים ממנו הוגלו לעומק ברית המועצות.
ב-24 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לכבוש את היישוב, והפקידו את השליטה בו בידי הפולנים המקומיים. במועד זה החלו הפולנים בעריכת מעשי שוד, התעללות ואונס בקרב יהודי היישוב. בהמשך, נצטווה יודנרט שהוקם ביישוב לספק לגרמנים תשלומי כופר, דברי ערך ועובדי כפייה יהודים, אשר חלקם הועסקו בבית הכנסת ובבית המדרש המקומיים, אשר הוסבו למחסנים. בד בבד, נצטוו יהודי היישוב לענוד טלאי צהוב, ומעת לעת הוצאו יהודים מהיישוב להורג. בעקבות הגעת ידיעות על השמדת יהודי הסביבה, נמלטו בתחילת סתיו 1942 כ-100 בני נוער יהודים מהיישוב ליערות הסביבה.
ב-2 בנובמבר 1942 ריכזו אנשי גסטאפו ושוטרים פולנים כ-500 מיהודי היישוב בכיכר המרכזית בו, תוך ירי במתנגדים, ומשם הוסעו כולם לביאליסטוק, ממנה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. את יהודי היישוב שהצליחו להימלט ליערות הסביבה רצחו פולנים לאומנים. מכ-1,600 יהודי היישוב שרדו את השואה כ-30 איש, אך אלו לא שבו להתגורר במקום, לאחר ש-7 מהם נרצחו עם שובם בידי לאומנים פולנים.
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט

ביוגרפיה

פרידריך אוגוסט נולד ב-8 באוגוסט 1734 בשטטין, לכריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט וליוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, בתם של כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ואלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך. בשנת 1747 מת אביו כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ופרידריך אוגוסט ירש את נחלותיו ותאריו, אולם בשל היותו קטין שלטה אמו כעוצרת עד לבגרותו. בשנת 1750 הוא הצטרף לצבא הקיסרי, ומונה לקצין ברגימנט הקירסירים ה-11. בשל תמיכתו במלחמת שבע השנים באוסטריה, הוא נאלץ לברוח מהנסיכות לאחר פלישה פרוסית, והוא עבר להתגורר בבזל.
ב-17 במאי 1753 התחתן פרידריך אוגוסט עם קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטאדט, אך לא היו לו ילדים ממנה. ב-27 במאי 1764 התחתן פרידריך אוגוסט בשנית עם פרדריקה אוגוסטה סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ויקטור פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג וסופיה אלברטינה פרדריקה מברנדנבורג-שוודט, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית תמך פרידריך אוגוסט בממלכת בריטניה הגדולה, ואף קיבל תגמולים מהם על תמיכתו. בשנת 1776 הוא הכריז על סובלנות דתית ברחבי הנסיכות. בעקבות סכסוך הוא עזב את בזל, ועבר להתגורר בלוקסמבורג. ב-3 במרץ 1793 מת פרידריך אוגוסט, ומאחר שלא היו לו ילדים חולקו שטחי הנסיכות בין הנסיכויות האחרות של בית אסקניה.
קלייב ברנס

ביוגרפיה

ברנס נולד במנצ'סטר בשנת 1871, בן למשפחה אריסטוקרטית יהודית בריטית, בנם של אדוארד ואביגיל (לבית לוקאס) ברנס. אביו של אדוארד, סלומון לוי ברנס, יליד באד פירמונט שבסכסוניה התחתונה בגרמניה, היגר לבריטניה בשנות ה-20 של המאה ה-19. בין השנים 1874-1861 נולדו לאדוארד ואביגיל ברנס עשרה ילדים, התשיעי שבהם היה קלייב. 
קלייב ברנס היה מייג'ור בצבא האנגלי וחבר הלגיון הבריטי המלכותי. בשנת 1899 נישא לאוולינה רוטשילד (שמה המלא: שרלוט לואיזה אדלה אוולינה רוטשילד) (1873-1947), בתו של נתן רוטשילד, נציג בולט של משפחת רוטשילד והיהודי הראשון שהתקבל כחבר בבית הלורדים.
לכבוד נישואיהם של אוולינה ומייג'ור קלייב ברנס, העניק להם אביה הברון נתן רוטשילד במתנה את אחוזת "סווינטון גראנג'" (Swinton Grange) שבמחוז יורק. אחוזת סווינטון גראנג', המשתרעת על פני תשעה דונמים, נבנתה על ידי נתנאל רוטשילד. הגנים באחוזה נשתלו וטופחו על ידי הגננים של הלורד רוטשילד, וניטעו בהם דוגמאות של כל המינים הידועים באנגליה. הנכס נשאר בבעלות משפחת רוטשילד עד 1978.
קלייב ברנס היה איש ציבור ידוע באזור יורקשייר. הוא היה "Deputy Lieutenant" וכיהן כשופט שלום. היה נשיא "York Shorthorn Breeders Association".
למייג'ור קלייב ושרלוט היו שלושה ילדים: פגי, ג 'ון וויליאם. וויליאם התקדם בשורות הצבא והתפרסם כקולונל בילי ברנס (Billy Behrens). אחד מבניו של קולונל בילי ברנס נישא למשפחת מק'קורמיק, שהייתה בעלת קשרים משפחתיים קרובים למשפחת רוקפלר. אחד מהם, ג'ון ברנס, מכהן כשופט בבריטניה.
גיסיו של ברנס הם הבנקאי והזואולוג וולטר רוטשילד והבנקאי והאנטומולוג צ'ארלס רוטשילד.
זטה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1927 תחת השם FK דניקה. בשנת 1945 שמו שונה ל- FK נאפרדק. עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1955 שונה שמו של המועדון לשמו הנוכחי: FK זטה (מועדון הכדורגל זטה). שנותיה הראשונות של קבוצת הכדורגל היו קשות והיא לא שיחקה בליגה מקצועית במשך 35 שנותיה הראשונות. את רוב הזמן הזה הקבוצה העבירה בליגה האזורית של פודגוריצה, עד שבשנת 1962 קודמה לראשונה בתולדותיה אל הליגה המחוזית של מונטנגרו, בה הקבוצה שיחקה במשך 30 השנים הבאות. בשנת 1996 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה של מונטנגרו. בשנת 2000 הקבוצה העפילה לליגת העל של סרביה ומונטנגרו. הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בסיום עונת 2004/2005 כאשר סיימה את הליגה במקום השלישי, דבר המקנה לה השתתפות בסיבוב השני של גביע אופ"א. הקבוצה הוגרלה לשחק כנגד שירוקי ברייג הבוסנית ולאחר הפסד בסיכום שני המשחקים הודחה מהטורניר. זטה זכתה האליפות הראשונה בתולדותיה, והיחידה עד כה, בסוף עונת 2006/2007 - עונתה הראשונה של הליגה המונטנגרית הראשונה - ובכך הפכה לאלופת מונטנגרו הראשונה. בעקבות האליפות, הקבוצה זכתה גם להיות הקבוצה הראשונה שמייצגת את מונטנגרו בליגת האלופות בעונת 2007/2008. בסיבוב הראשון, הקבוצה גברה על קבוצת קובנה הליטאית אך בסיבוב השני פגשה הקבוצה את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית והודחה מהטורניר. בעונת 2012/2013 השתתפה הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית. בסיבוב הראשון פגשה בפיוניק ירוואן הארמנית והדיחה אותה. בסיבוב השני הוגרלה לשחק עם ג'יואסקילה מפינלנד וגברה גם עליה. בהופעתה הראשונה בסיבוב השלישי ניצחה הקבוצה את סרייבו הבוסנית, והעפילה לראשונה לשלב הפלייאוף. בשלב זה פגשה את פ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית החזקה, ולאחר שהפסידה 14-0 במצטבר הודחה מהטורניר.
קדי

תקציר

מאות אלפי חתולי רחוב חיים באיסטנבול, העיר הגדולה ביותר בטורקיה, כפי שהם עושים כבר מאות או אפילו אלפי שנים. הם חלק מהמרקם העירוני - לפעמים פראיים ונלחמים על הישרדותם, ולפעמים חברותיים ומטופלים על ידי בני האדם שהם חיים ביניהם. "קדי" עוקב אחר מספר חתולים, וכולל ראיונות עם האנשים שמקיימים עמם אינטראקציות. שבעת החתולים שהם נושאי הסרט הם סארי, דומן, בנגו, אסלן פרצ'סי, גמסיש, פסיכופת, ודניז.

הפקה

הצלמים בנו ציוד מיוחד כי לצלם את החתולים בגובה הרחוב. צוות ההפקה עבד עם תושבים מקומיים כדי לקבל גישה ולהמשיך לצלם את החתולים כשהם עברו מאזורים ציבוריים לפרטיים.
הבמאית והצוות בחרו תחילה שלושים וחמישה חתולים בהם הסרט יכול להתמקד. הם צילמו תשעה עשר מהם, ואז בחרו שבעה כנושאי הסרט בעריכה הסופית.

ביקורת וקבלה

כשהסרט פתח בארצות הברית בהפצה מוגבלת, הוא נהיה עד מהרה חביב המבקרים, וקיבל ציון של 100% טרי ב-Rotten Tomatoes.‏
חיים אנלין

חיים אנלין (5 בינואר 1948 - 2 בפברואר 2016) היה ספורטאי פאראלימפי.
אנלין נולד בתל אביב ולמד בבית הספר היסודי "בלפור" ובתיכון עירוני ה' בעיר. שירת בצה"ל כלוחם ומ"כ בחטיבת גולני. ב-1968, בקרב עם חולית מחבלים ברמת הגולן נפגע מכדור בעמוד השדרה ושותק בפלג גופו התחתון.
במסגרת בית הלוחם תל אביב התאמן בקליעה ברובה ובחץ וקשת. ב-1976 השתתף באולימפיאדת הנכים בטורונטו, קנדה, בקליעה ברובה. כמו כן השתתף בתחרויות בינלאומיות נוספות באנגליה (משחקי סטוק מנדוויל) אוסטריה ובלגיה.
אנלין למד מזרחנות וערבית באוניברסיטת תל אביב ועם תום לימודיו חזר לצבא ב-1975 כאזרח עובד צה"ל באגף המודיעין. זמן קצר לאחר מכן התנדב לשירות קבע, עבר קורס קציני מודיעין והתקדם בשירות עד דרגת סגן-אלוף. פרש לגמלאות בשנת 1992.
ב-1991 זכה באליפות צה"ל בחידון ידיעת הארץ ומורשת קרב. 
במסגרת פעילות בית הלוחם למד צורפות, ציור ורישום. עבודותיו הוצגו במספר תערוכות קבוצתיות של ארגון נכי צה"ל ואמני "צוות - ארגון גמלאי צה"ל" ובשלוש תערוכות יחיד. אנלין גם עורך פעיל באתר האינטרנט "נוסטלגיה אונליין" לשימור התרבות הישראלית.
ב-1977 נישא לספורטאית הפאראלימפית אורה אנלין (גולדשטיין), לזוג בת ושלוש נכדות. אנלין התגורר ברמת ישי.
פייטון רוס

משפחה

פייטון רוס נולד בקרבת העיר בולטימור במרילנד שבארצות הברית בשנת 1879. אמו הייתה ממשפחה צרפתייה שהיגרה לוירג'יניה כ-200 שנה קודם לכן. היא המשיכה לטקסס יחד עם אביה, סבו של רוס, ב-1860. אחרון כיהן כשופט מצליח. אביו של רוס, ממוצא בלטימורי, התחתן עם אימו במהלך ביקורו בטקסס ועבד כיצואן דגנים לאירופה. לרוס היו שלושה אחים, ואביו נפטר כשהיה צעיר. במהלך חייו התחתן עם מריון אקפורד דקי והיה אבא לשלוש בנות; מריון, אלן ופיבי.

לימודים

רוס עשה את שני תאריו ברפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, ולאחר מכן החל לעבוד כמתמחה בבית החולים של האוניברסיטה, עד שהבין שאינו מתאים להיות רופא והתמקד במחר.
הוא עבד כפתולוג באוניברסיטת מישיגן, שם קיבל משכורת מינימלית, על עבודה שעיקרה טכנית. ראש המחלקה באוניברסיטה הציע לרוס ללמוד גרמנית ובתמורה יממן לו לימודי קיץ בבית חולים בעיר דרזדן שבגרמניה, וישלם לו שכר.
לאחר שחזר מגרמניה ב-1907, עבר למוסד הרפואי ברוקפלר, שם אופשר לו לערוך ניסויים. ב- 1909, קיבל מעבדה משלו לחקר הסרטן, ומאז עבד כמדען במשרה מלאה. עם השנים הפך לחבר במוסד רוקפלר, שהפך לאוניברסיטת רוקפלר.
ב-1963 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, על עבודתו המחקרית בנושא גידולים סרטניים שמופצים באמצעות וירוס.
רוס לא הפסיק לחקור במעבדתו עד שנפטר, בשנת 1970.

עבודתו המחקרית

ב-1911, לאחר קיבל מעבדה משלו במוסד הרפואי ברוקפלר, עבד כמדען במשרה מלאה ובחר להתמקד בחקר הסרטן משום שהנושא היה מאוד פופולרי בתקופה, והרבה תגליות נמצאו בתחום. במהלך עבודתו גילה והוכיח כי גידולים סרטניים בעופות (ובמיוחד סרקומה, שהיא סרטן שמקורו ברקמות החיבור), יכולים להתפשט באמצעות וירוס Rous sarcoma virus.
זוהי הייתה ההדגמה הראשונה של וירוס שמסוגל להעביר סרטן. תגליתו נזנחה לשנים רבות, אך לאחר פענוח מבנה ה-DNA, פיתוח אמצעים חדשניים, ועלייה בהתעניינות בגנטיקה של הסרטן, הייתה לתגלית זו חשיבות בחקר הסרטן.
לאחר שניסה לגלות ממצאים דומים בעכברים ונכשל, החליט לעזוב את תחום הסרטן ולחקור תחומים אחרים בפתולוגיה ובפיזיולוגיה. בשנת 1934, חזר לתחום הסרטן לאחר שקיבל הצעה לחקור גידולים סרטניים בארנבים.
המזכירה

תקציר העלילה

לי הולוויי (מגי ג'ילנהול) היא בחורה רגישה, בת למשפחה בלתי מתפקדת. אבי המשפחה אלכוהוליסט בעוד האם מנסה נואשות להקרין חזות של "עסקים כרגיל". לאחר ניסיון התאבדות, הולוויי משתחררת מבית חולים פסיכיאטרי ומנסה להשתלב בחברה. היא לומדת קורס הקלדה עיוורת ומוצאת עבודה כמזכירה במשרד של עורך דין קפדן, ה. אדוארד גריי (ג'יימס ספיידר), אשר נמשך לאופיה הצייתני והכנוע.
תחילתם של יחסי העבודה בין הולוויי וגריי מאופיינים במתיחות והיסוס - הופעתה והרגליה המגונים של הולוויי מטרידים את גריי הפרפקציוניסט. השניים מתקרבים כאשר גריי מתעמת עם הולוויי בנוגע לנטייתה לפגיעה עצמית ובסופו של דבר מתפתחת ביניהם מערכת יחסי שליטה סאדו-מזוכיסטית. הולוויי חווה התעוררות אישית ומינית ומעוניינת להעמיק את הקשר הרומנטי עם גריי, בעוד הוא נרתע מרגשותיו ומתקשה להשלים עם נטיותיו הדומינניות המסבים לו רגשי אשמה.
רוברט השני, מלך סקוטלנד

קורות חיים

רוברט היה בנו היחיד של וולטר סטיוארט, הסוכן העליון השישי של סקוטלנד ושל מרג'ורי ברוס, בתו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד ורעייתו הראשונה איזבלה ממאר. רוברט נולד בניתוח קיסרי במנזר פייסלי, בעקבות נפילת אמו מהסוס עליו רכבה. אמו מתה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1318 קבע הפרלמנט הסקוטי בצו כי אם המלך רוברט הראשון ימות בלי בנים, יעבור הכתר לידי בנה של מרג'ורי, אולם בשנת 1324 נולד למלך בן - לימים המלך דייוויד השני.
דייוויד השני הומלך בשנת 1329 בגיל חמש, ורוברט, בתפקיד העוצר והסוכן העליון של סקוטלנד יחד עם ג'ון רנדולף, רוזן מוריי שלטו בפועל במדינה בעת שהמלך הועבר לצרפת על מנת להגן על חייו. רוברט עמד בראש הצבא הסקוטי בקרב גבעת הלידון ביולי 1333, ונלחם כנגד אדוארד באליול, הטוען לכתר, במערב סקוטלנד. 
במהרה היחסים בין שני העוצרים הורעו, וכאשר רנדולף נשבה על ידי האנגלים, נותר רוברט העוצר היחיד. רוברט הצליח להביס את באליול, והמלך שב לסקוטלנד בשנת 1341. עם שובו של דייוויד השני, השיב רוברט את כל סמכויותיו למלך, אולם לאחר קרב צלב נוויל בשנת 1346 בו נשבה המלך דייוויד השני על ידי האנגלים, שב רוברט להיות העוצר (רוברט הצליח להימלט משדה הקרב, ובכך נמנעה נפילתו בשבי). בעקבות הקרב הורעו היחסים בין רוברט למשפחת המלוכה, ורוברט הואשם כי ברח בפחדנות משדה הקרב. רוברט, בהיותו עוצר, התנגד לנישואי דייוויד השני למרגרט לוג'י, ולהצעתו להפוך את אדוארד השלישי, מלך אנגליה או אחד מבניו, למלך סקוטלנד, וכתוצאה מכך מרד בדודו ב-1363. המרד כשל ורוברט נאסר עם ארבעת בניו, אך שוחרר מכלאו זמן קצר לפני מות דודו בפברואר 1371.
לאחר מותו של דייוויד השני, על פי החוק משנת 1318, הומלך רוברט כמלך סקוטלנד במרץ 1371. טקס ההכתרה נערך על אבן הגורל במנזר סקון שבפרת'שייר.
בשנת 1378 פרצה מלחמה נוספת עם אנגליה, אולם רוברט עצמו נמנע מלקחת בה חלק, ולא מנע את שריפת אדינבורו. כמו כן, לא לקח רוברט בשנת 1388 חלק בקרב אוטרבורן, בו ניצח הצבא הסקוטי.
בשל גילו המתקדם ומצב בריאותו, מינה הפרלמנט הסקוטי את בנו השני, רוברט סטיוארט, דוכס אולבני ורוזן פייף, לתפקיד הסוכן העליון של סקוטלנד.
רוברט נפטר בדנדונלד בשנת 1390 ונקבר במנזר סקון.
בובי טימונס

הקריירה

טימונס נולד כרוברט הנרי "בובי" טימונס (באנגלית: Robert Henry "Bobby" Timmons) בפילדלפיה. כמו מוזיקאים רבים, גם טימונס פרץ בזכות ארט בלייקי כנגן במבשרי הג'אז. למעשה הוא היה הפסנתרן הראשון שהתגלה בהרכב, ואחד הפסנתרנים שנתנו את הטון בתחילת הדרך. הקטע המפורסם ביותר שהלחין טימונס, כאמור, הוא "Moanin'" אשר נהיה לשיר הנושא של האלבום הראשון שלו עם מבשרי הג'אז, ולאחד השירים המוכרים והחשובים של ההרכב. לקראת סוף העבודה עם מבשרי הג'אז, החל טימונס להקליט גם כמוביל הרכבים. אלבומו הראשון  כמוביל היה בטריו עם סם ג'ונס (קונטרבס) וג'ימי קוב (תופים), האלבום נקרא "This Here Is Bobby Timmons" והוא הופק ב-1960. אחד השירים באלבום הוא "Dat Dere" השיר השני הכי מוכר של טימונס. לאחר צאת האלבום המשיך להקליט אלבומי סולו בהרכבים קטנים יחסית, לרוב עם מוזיקאים חשובים ומוכרים (כולל את ארט בלייקי). בסוף שנות השישים הקליט טימונס הקלטה עם תזמורת של מוזיקאי צמרת, כולל למשל את רון קרטר, ג'ימי קוב ובילי היגינס. 
לאחר שהקריירה שלו דעכה לאיטה, בובי טימונס נפטר ב-1 במרץ 1974, בניו יורק.

סגנונו

טימונס היה מהפסנתרנים הראשונים בהארד בופ וסגנונו השפיע רבות על הסוגה. סוגת ההארד בופ מתאפיינת בכך שהיא משלבת את הבי בופ עם מרכיבים מוזיקליים שונים, הסגנון של טימונס היה שילוב של גוספל ופאנק בתוך הג'אז. הוא אמנם לרוב לא היה מחוכם מבחינה הרמונית אך הצד החזק שלו היה הגרוב המיוחד שלו, והאנרגיות הרבות שהוא הכניס למוזיקה.

אישיותו

טימונס היה בעל ביטחון עצמי נמוך, והיה זקוק לעידודם של מוזיקאים אחרים, למשל, ארט בלייקי. כמו כן הייתה לטימונס נטייה קשה לאלכוהוליזם, מה שהוביל למותו.