google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ולס קוברניק

ראשית חייו

נולד ב-1918 בפיטסבורג שבארצות הברית למרים (מרי) וג'וזף קוברניק, יהודים שמוצאם מכפר סמוך לקייב שבאוקראינה. ג'ולס היה אחיהם הצעיר של סמואל (סם) (1900), בל (1907), מוריס (מר, יליד 1908) ולואיס (לו, יליד 1913). ההורים הגרו לארצות הברית בשנת 1906 עם בנם סם. ג'ולס סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1936 ואת לימודיו לתואר ראשון בחינוך באוניברסיטת פיטסבורג בשנת 1941.

השירות בצבא ארצות הברית

קוברניק גויס לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית בשנת 1941 (Medical Regiment of the 29ᵗʰ Infantry Division in Fort Meade) שבפורט מיד, בסמוך לוושינגטון די. סי.. שירת ביחידה זו עד לינואר 1942. ג'ולס ביקש לעבור לחיל האוויר, עבר קורס צוערים בסיסי בקליפורניה ולאחריו הגיע לבית ספר פרטי לטיסה שהוחרם על ידי ממשלת ארצות הברית לצרכים צבאיים. ג'ולס לא סיים את הכשרתו והועבר לאריזונה להכשרה כמפציץ במטוסים. בסיום הקורס הועלה לדרגת לוטננט שני. בשל צורך בנווטים-מפציצים במטוסי B-29 המשיך לקורס נווטים (גם הוא באריזונה) והוכשר כנווט קרב. קוברניק עבר הסבה למטוס B-17 מבצר מעופף והמשיך את הכשרתו בטנסי. בסיום הקורס נשלח לקנדה ומאוחר יותר הוצב בברבדוס, בסקוטלנד ולבסוף הוצב בבסיס Bury St. Edmunds מצפון ללונדון שבאנגליה.   
ג'ולס הגיע לאירופה במהלך מלחמת העולם השנייה בחודש אפריל 1943. הטייסת של קוברניק ביצעה 25 משימות הפצצה בגרמניה עד ל-31 בינואר 1944.   
עם חזרתו לאנגליה, החליט להישאר ונשא את הייזל לאשה בחודש ספטמבר 1944. הוא המשיך את שירותו הצבאי וקודם לדרגת לוטננט ראשון.   
בשלהי מלחמת העולם השנייה, הגיש קוברניק בקשה לשוב עם רעייתו לארצות הברית. ב-1945 שב לטקסס, אריזונה, קודם לדרגת קפטן וזכה להולדת בתו קרן. ב-1945 עקר עם משפחתו לשיקגו. זמן קצר לאחר מכן נפרד מאשתו אך המשיך להתגורר בשיקגו עד לעלייתו לישראל בשנת 1965.

לאחר מלחמת העצמאות

עם תום מלחמת העצמאות חזר קוברניק לשיקגו והצטרף לאחיו, לואיס, שהיה בעל חנויות דרגסטור . בשנים שלאחר מכן, חזר מעת לעת לישראל לפגישות מחזור של לוחמי חיל האוויר. בביקורו האחרון בשנת 1964 פגש את רות סניור (פוריה) שהייתה גרושתו של בוריס סניור, גם הוא טייס מתנדב מדרום אפריקה שהשתקע בארץ. בשנת 1965 חזר קוברניק לארץ, התחתן עם רות והשתקע בכפר שמריהו, יחד עם בתו מנישואיו הראשונים. לזוג נולד בן משותף שהצטרף לשתי בנותיה של רות.
אחיו ורעייתו עלו אף הם לישראל בשנת 1970.
לפרנסתו לימד קוברניק אנגלית בבית הספר "אורט יד ליבוביץ" בנתניה ובמשך שנים רבות שיחק גולף להנאתו במועדון הגולף קיסריה, שם שימש כקפטן המועדון בהתנדבות עד שפרש בגיל 88. 
נפטר בכפר שמריהו ב-2014, בגיל 96, ונקבר בבית הקברות שם.

מורשת מח"ל

בשנת 2015 יצא אל האקרנים סירטן התיעודי של ננסי ספילברג (מפיקה) ורוברטה גרוסמן (במאית) Above & Beyond ("מעל ומעבר: טייסת הקרב הראשונה") המביא את סיפורם של מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל) בטייסת 101 ובאמצעותו ניתן להתרשם מסיפורם של אנשים כמו ג'ורג' ליכטר (Lichter), לו לנרט (Lenart), קולמן גולדשטיין, גדעון ליכטמן (Lichtman) ואחרים.
ואנצ'ה שיקוב

ביוגרפיה

שיקוב החל את קריירת הכדורגל שלו בטיקבש בליגה השלישית של מקדוניה.
בשנת 2002, עבר לשחק בשקודה קסנתי היוונית, שיחק 55 משחקים והבקיע שני שערים. בשנת 2006 נקנה על ידי אולימפיאקוס אבל הושאל למשך 5 חודשים לקרקירה מקורפו, בה שיחק 13 משחקים והבקיע שני שערים.
בתום ההשאלה, חתם באופן רשמי כשחקנה של אולימפיאקוס באתונה.
אחרי ששיחק שלוש שנים בקבוצת אתניקוס אחנס בקפריסין, חתם שיקוב ב-2011 בקבוצת ווהלין לוצק. ב-2014 עבר לקבוצת אוסטריה וינה.
עזרא כפרי

ביוגרפיה

עזרא כפרי נולד להורים ילידי פולין, מורים במקצועם וגדל בקיבוץ עין החורש. בקיבוץ החל לצייר והוא עוסק בכך עד היום. בצבא שירת בקרבי והתנדב לשנת שירות שלישית. בתום שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, עיר מגוריו עד היום. במשך קרוב לשנה עבד בתפקידים שונים בבניין, אחר-כך עבר קורס מצילים והיה מורה לשחייה ומציל בבריכת גורדון וגם עסק בדיג תת-מימי. כפרי שימש כמאמן נבחרת הכדורעף של הפועל פתח תקווה. עבד במכירת טלוויזיות והתקנת אנטנות. בשלב מסוים גר בשותפות עם אדם שלמד אצל נולה צ'לטון וסיפר לו על כך. כפרי תמיד היה טוב במשחק, אבל מעולם לא חשב על כך בתור מקצוע.
בגיל 35 התחיל ללמוד פעם בשבוע בקורס של נולה צ'לטון בצוותא תל אביב. כפרי בוגר פרויקט עין הוד שנערך כשנה בהדרכת נולה צ'לטון. בו השתתפו גם מוני מושונוב, שלמה בר-אבא, עמי טראוב, סנדרה שדה ועידית צור. הוא הצטרף ביחד עם קבוצת השחקנים של צ'לטון לתיאטרון חיפה, בו שיחק בשנים 1975–1979.
ההצגה הראשונה בה שיחק הייתה "גן הדובדבנים" מאת צ'כוב בבימויו של מייקל אלפרדס. אחר-כך שיחק בין השאר ב"אכזר מכל המלך" מאת ניסים אלוני, בבימויו של עודד קוטלר, "רומיאו ויוליה" בבימויה של גזה פרטוש "ליל העשרים" מאת יהושע סובול בבימויה של נולה צ'לטון, "קריזה" בבימויה של צ'לטון ו"המחרשה והכוכבים" מאת שון או'קייסי בבימויו של קוטלר. המחזה "ליל העשרים" נוצר באמצעות דינמיקה קבוצתית שעשו קבוצת שחקניה של צ'לטון בעין הוד, שבהתבסס עליה יהושע סובול כתב את המחזה. את המחזה "גוג ומגוג שאו" כתב סובול בעקבות משחקי דינמיקה שעשו כפרי ומושונוב, את ההצגה ביימה צ'לטון ומלחין המוזיקה היה יוני רכטר.
הסרט הראשון בו עזרא כפרי שיחק היה "ג'וקר", בבימויו של יצחק צפל ישורון (1976). בסרט הוא מגלם את דמותו של בלש שרודף אחרי פושע (יהורם גאון) ומחסל אותו.ב-1976 גילם דמות בנוסח חנן פורת בסרט המתח הפוליטי "קשר הדבש". אחר-כך שיחק בסרט "מסע אלונקות", בבימויו של יהודה ג'אד נאמן (1977). הוא שיחק בסרט "הלהקה" בבימויו של אבי נשר (1978), בו הוא מגלם את דמותו של אלרן, קצין החינוך. הוא שיחק בסרט "שורו", בבימויו של שבי גביזון (1990). בו הוא מגלם את דמותו של פרופסור מרושע. בסרט "החיים על פי אגפא", בבימויו של אסי דיין (1992), משחק בתפקיד חברה העדין וחולה הסרטן של בעלת הפאב (גילה אלמגור), בו מתרחש רוב הסרט, ב-1996 החל להשתתף בטלנובלה "המוסד" בתפקיד יואב.
כפרי משתתף בתפקידים מרכזיים או ראשיים בכל ארבעת סרטי הקולנוע של יוסף פיצ'חדזה: בסרט "לנגד עיניים מערביות" (1996), מככב באחד משני התפקידים הראשיים לצד אייל שכטר. הוא מגלם את דמותו של וולף, סוכן שב"כ שמנהל מעקב אחרי גרי ראזומוב, בנו של אסיר נמלט, בניסיון לתפוש את אביו. ב"בסמה מוצ'ו" (2001), מגלם את דמותו של אוגוסט, בעל חנות עתיקות שמחזיק באיקונין גנוב מהכנסייה ומעוניין למכור אותו לפושע מחו"ל. ובסרט "שנת אפס" (2004), הוא מגלם את דמותו של רובינזון, פאנקיסט שנות השישים לחייו ו"סוכריות" (2013), בו הוא ומושונוב מגלמים את דמויותיהם של שני רוצחים שכירים.
הוא שיחק בדרמת הטלוויזיה "ישראל בר" בבימויו של יהודה קווה שצולמה בכלא שאטה וגילם את דמותו של בר.
הציג תערוכות ציורים בגלריית נוגה, אצל טובה אוסמן ובגלריה של יוחנן הריסון.
עזרא כפרי היה נשוי לסוכנת השחקנים פרי כפרי, עד לפטירתה באוגוסט 2019. בתם, איוה כפרי, היא אמנית שלמדה בפריז.
אברהם גורלי

ד"ר אברהם גוֹרָלִי (בּרוֹנזַפט) (15 באוקטובר 1910 – 11 באוקטובר 1954) היה עורך דין ישראלי, ראש השירות המשפטי של "ההגנה" וצה"ל (לימים הפרקליטות הצבאית).

ביוגרפיה

גורלי נולד בשם אברהם בּרוֹנזַפט בסתיו 1910 בקובל שבווהלין, בנם של נחמה וברכיהו ברונזפט. בילדותו, בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה משפחתו לפולטאבה, שם למד בבית ספר עממי, וב-1921 שבה המשפחה לקובל, והוא וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית של רשת "תרבות". לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת וילנה, וכעבור שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת ורשה, שם סיים את לימודיו.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, התיישב בירושלים והתמחה אצל עורך הדין מרדכי לבנון בעיר. ב-1937 נישא לברכה (בוניק) פריד, בתם של רבקה ואהרן פריד, שעברה לקובל בילדותה. לזוג נולדו שלושה ילדים.
משנת 1936 היה פעיל ב"הגנה". מילא תפקידים שונים, בהם שומר, מפקד עמדה, קצין תרבות, קצין ביטחון, קצין זהירות וקצין מטה של מחוז ירושלים, ולבסוף היה ממונה על משפטי חברי "ההגנה" בירושלים וכיהן כסנגור של אסירי הארגון בבתי הדין הצבאיים של ממשלת המנדט.
בנוסף לעבודתו כעורך דין, פעל לפיתוח ההשכלה המשפטית בארץ. הוא ייסד את "הספרייה המשפטית" ובמסגרתה ערך והוציא ספרי חוק ומשפט יסודיים. כן פרסם במשך שנים בעיתונות העברית בארץ מאמרים בנושאים מדיניים ובסוגיות של יחסי היישוב וממשלת המנדט.
בשנים 1936–1938 היה חבר מערכת "דבר".
ביוני 1945 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הדיסרטציה שלו, "שאלת המיעוט היהודי בחבר הלאומים", נעשתה בהדרכת נורמן בנטוויץ', ובשנת 1952 התפרסמה כספר בהוצאת "ספריה משפטית".
עם פרוץ מלחמת השחרור התמנה לתפקיד התובע הכללי (התוכ"ל) הראשי של "ההגנה" (ראש השירות המשפטי של הארגון), ועם הקמת צה"ל היה לתובע הכללי הראשון של צה"ל, בדרגת סגן-אלוף. גורלי היה מעורב בפרשת טוביאנסקי: הוא ייעץ לאיסר בארי, ראש הש"י, על הקמת בית דין השדה, והוציא את צו המעצר ל-10 ימים נגד טוביאנסקי. בעקבות המשפט של בארי, שבו העיד, האשים גורלי את היועץ המשפטי לממשלה, יעקב שמשון שפירא, בניהול המשפט נגד בארי ממניעים זרים. בעקבות דברים אלו, הגיש היועץ המשפטי לממשלה כתב אישום על לשון הרע נגד גורלי. המשפט, שנערך בבית המשפט המחוזי בתל אביב, החל בדצמבר 1949, בפני השופט פנחס אבישר. הוא הורשע ונקנס, אולם הגיש ערעור לבית המשפט העליון וזוּכה. שופטי העליון כתבו ש"מנקודת ראות ציבוריות יש למתוח בקורת על תגובת גורלי" אולם קבעו שפעל בתם לב.
בסוף דצמבר 1948 החליף אותו עורך הדין אהרן חטר-ישי (שהחליף את התביעה הצבאית לפרקליטות הצבאית, והיה לפרקליט הצבאי הראשי הראשון).
עם סיום תפקידו שב לעבודתו כעורך דין במשרדו, משרד ד"ר א. גורלי ושות', בתל אביב, ירושלים ובאר שבע. כיהן כיועץ המשפטי של הסוכנות היהודית. בשנותיו האחרונות גר ברח' אחוזת בית 3 בתל אביב.
גורלי נפטר בסתיו 1954 בעקבות תאונת דרכים בדרך מבאר שבע לתל אביב, לאחר שנרדם בנהיגה. בן 44 במותו. נקבר בבית העלמין בהרצליה בהלוויה רבת-משתתפים.
אחיו התאום משה גורלי היה מוזיקולוג ומבקר מוזיקה, חתן פרס אנגל (תש"ם).
בנו הבכור, רני (ברכיהו) גורלי (1938), הוא ממייסדי יודפת, ולימים, בגיל 43, היה אף הוא לעורך דין; בנו נחמיה (חמי) גורלי הוא אדריכל; ובתו חגית מלצר היא מורה לשיטת אלכסנדר.
של סילברסטיין

ביוגרפיה

נולד בשיקגו. שירת בצבא ארצות הברית, והוצב בשנות ה-50 ביפן וקוריאה. בתקופה זו צייר קריקטורות לעיתון הצבא כוכבים ופסים. לאחר שהשתחרר ב-1956 מצא עבודה ככתב, צלם וקריקטוריסט בירחון "פלייבוי".
כתב לג'וני קאש את השיר "נער ושמו סו" ("A Boy Named Sue"). עבור שיר זה הוא קיבל את פרס גראמי ב-1970.
הלחין את פסקול הסרט "נד קלי" בכיכובו של הזמר מיק ג'אגר ואת הפסקול של "מיהו הארי קלרמן". עבור שירו " I'm Checkin' Out" מפסקול הסרט "גלויות מהקצה" הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס האוסקר. 
הוציא אלבומי שירים שאותם כתב, הלחין ושר, וניהל קריירה קצרה בתחום התיאטרון: הוא כתב את המחזה "הגברת עם הנמר".
פרסם שלושה אוספים של שירי איגיון: "בקצה מדרכת הרחוב", "אור בעליית הגג" ו"ליפול למעלה".
אולם עיקר פרסומו בא לו כמחבר ספרי ילדים. מבין ספריו, המפורסם ביותר הוא "העץ הנדיב".
ספרו הראשון, אותו כתב ואייר - "ספר ABZ של הדוד שלבי", יצא בשנת 1961 וזכה להצלחה. ב-1963 פרסם את "לפקדיו: האריה שירה בחזרה" וב-1964 פרסם את ספרו הידוע "העץ הנדיב". 
ספרים נוספים: ב-1964 "מי רוצה קרנף בזול" ו"ג'ירף וחצי". ב-1976 "החתיכה החסרה" וב-1981 את ספר ההמשך "החתיכה החסרה פוגשת את O הגדול".
בשנת 1970 נולדה לו ולסוזאן הסטינג בת בשם שושנה. בשנת 1975 מתה אמה של שושנה, סוזאן, יום לפני יום הולדתה החמישי של בתה. שושנה עצמה מתה ב-1982 ממפרצת מוחית. לסילברסטיין בן נוסף בשם מת'יו שנולד בשנת 1984 לו ולשרה ספנסר.
בשנת 1975 קיים את הראיון הציבורי האחרון שלו.
הוא נפטר בשנת 1999 לאחר שלקה בהתקף לב, בן 68 במותו.
24K

רקע

תחילה, הוציאה אוולינה את "Rakkaudesta lajiin" ו-"Vuoristorataa", שיצאו ביחד כסינגל הראשון מן האלבום. לאחר מכן הוציאה את הסינגל השני "Honey", שזכה להצלחה רבה ובין היתר כבר את צמרת המצעד הפיני, ואז את הסינגל השלישי "Sireenit", שהצליח לשחזר את הצלחתו של הסינגל השני גם כן. לבסוף, הוציאה אוולינה את "Sushi" ו-"Ei filtterii" בין השנים 2015-2016. לאחר מכן האלבום יצא לאור ב-28 באוקטובר 2016, וחודש לאחר צאתו יצא גם הסינגל השישי והאחרון, "Fuulaa".   
כל הסינגלים זכו להצלחה מתונה בפינלנד בעיקר, וכמה מהם הצליחו לכבוש צמרות מצעדים רבות, ולכל אחד מהם פרט ל-"Sushi", "Sireenit", ו-"Ei filtterii", יצא ווידאו קליפ מלא, שהועלה לערוץ ה-Vevo של הזמרת.
שמואל פוירשטיין

ד"ר שמואל פוירשטיין (נולד בשנת 1926 ונפטר בכ"א אלול תשע"ח 1 בספטמבר 2018) הוא איש חינוך, לשעבר מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן שימש המפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך.

ביוגרפיה

נולד ברומניה לאהרון ובתיה פוירשטיין. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל, והתיישב במושב נחלים שליד פתח תקווה.
במשך שנים רבות היה מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וריכז את התוכנית להכשרת מורים. כמו כן שימש  כמפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך. נחשב אבי שיטת העיון והעמקה בבחינות הבגרות.
פוירשטיין נשוי ואב לשלוש בנות. אחיו הוא פרופ' ראובן פוירשטיין. גיסו הוא פרופ' יעקב רנד.

השקפתו הפדגוגית בלימוד התנ"ך

לדעת פוירשטיין, בחינת הבגרות אינה משקפת רק את התקופה שלפני הבחינה, אלא את הדרך שעשה התלמיד כל השנים בלימוד התנ"ך. התכלית היא שהתלמיד יהפוך לאדם לומד, ולא רק שיעבור את הבחינה. הוא הציע שבמקצועות הקודש לא יהיו בחינות בגרות כלל, אך הצעתו לא התקבלה.
יוסף טאיטאצאק

רבי יוסף טאיטאצאק (1465–1546), היה פוסק, מקובל וראש ישיבה, מראשי הפזורה הספרדית במאה ה־16 תחת האימפריה העות'מאנית בכלל וביוון בפרט. זכה להערצה מגדולי דורו, ורבים מגדולי הדור הבא היו מתלמידיו.

ביוגרפיה

נולד בספרד, שם למד בישיבה עם רבי לוי בן חביב (מהרלב"ח). לאחר גירוש ספרד, בשנת 1492, עבר עם אביו ואחיו לסלוניקי שבשטח האימפריה העות'מאנית, שם המשיך בלימודיו והפך לראש הקהילה היהודית־הפורטוגזית בעיר.
הוא הקים ישיבה בעיר ועמד בראשה 40 שנה. ישיבתו נחשבה לגדולה ולחשובה ביותר באותם ימים באימפריה העות'מאנית. על תלמידיו נמנו בין השאר, רבי משה אלשיך, רבי שמואל די מדינה (מהרשד"ם), רבי אליעזר אשכנזי, רבי שלמה אלקבץ, רבי יצחק אדרבי (מחבר שו"ת דברי ריבות) ויוסף וירגא.
לדעת פרופסור צבי ורבלובסקי גם רבי יוסף קארו היה תלמידו או בחבורת המקובלים עמו, ועל סמך זה קבע שהספר "מגיד מישרים" ובו תיעוד של "מגיד" המגלה לרבי יוסף קארו את סודות הקבלה ואת העתיד לקרות לו ולחבריו, מהימן ואינו מזויף. בספר זה המגיד מבקש דרך ר"י קארו לעדכן את הרב טאיטאצאק ולתקן את דבריו.
התמנה לסמכות הראשית של היהודים בעיני הטורקים אף על פי שבדרך כלל תפקיד זה היה שמור לרב הראשי של קושטא. הוא כיהן גם כראש הקהילה היהודית בסרס.

אישיותו ופועלו

גדולי דורו כותבים עליו בהערצה רבה. רבי יוסף קארו כינה אותו: "אור ישראל וקדושו עטרת בני הגולה העומד לנס עמים ולצפירת תפארה״; ועל אף שרבי יוסף קארו בחיבורו הגדול השולחן ערוך כמעט ולא מצטט מדברי רבנים בני דורו, הוא ציטט כמה וכמה פעמים את דבריו רבי אליהו די וידאש העיד עליו כי "ארבעים שנה לא ישן במטה מוצעת אלא משבת לשבת... שהיה דרכו לישן על גבי תיבה אחת ורגליו תלויות, והיה קם בחצות ממש, ולא ידע אדם מזה עד אחר מיתתו שסיפרה אשתו." החיד"א כתב עליו שהיה ראוי לחבר בעצמו את השולחן ערוך.
החוקר מאיר בניהו שכתב עליו מחקרים היסטוריים רבים, מציין שהמקורות מלמדים שהיה בקיא ומבין גדול בחכמות ומדעים שונים.
גדולי החכמים בדורו היו פונים אליו בשאלות, בהם, רבי יוסף קארו, רבי דוד הכהן (הרד״ך) מקורפו, מהר"י בן לב, רבי בנימין זאב מארטה (מחבר שו"ת בנימין זאב), רבי אליהו קפשאלי ועוד.
דרכו הייתה לפסוק לקולא במקרים של אנוסים שהגיעו לסלוניקי וביקשו לשוב ליהדותם, ואף נחלק לשם כך על גדולי דורו.
גם היה יודע כיצד להקל בדיני אישות, ובייחוד בדיני עגונה, ונלחם על כך מול גדולי דורו שרצו להחמיר. על פיו נוסדו כללי פסיקה והוראה רבים בנושאים אלה ובכלל.
בדרך כלל היו תשובותיו בקיצור אך יוצאת מן הכלל תשובה שנשתמרה ארוכה כספר בעניין פירוד הקהלים; שאלה שהעסיקה רבות את בעלי ההלכה ופרנסי העיר סלוניקי בדבר אחת הקהילות שבעיר.
הרבה לעסוק בתורת הנסתר, ועמד בקשרי מכתבים עם המקובל רבי שלמה מולכו שאף שהה בבית מדרשו בשנת רפ"ט. החיד"א כתב שהיה לו מגיד שהיה נגלה אליו. גם בספר מגיד מישרים מזכיר ר' יוסף קארו פעמים רבות שהמגיד מבקש ממנו למסור לר' יוסף טאיטאצאק שצדק או טעה בדברים שונים. גרשום שלום שיער שהוא היה מחבר ספר המשיב. אולם משה אידל הקשה על גרשם שלום מספר קושיות והשאיר את שאלת מחבר הספר פתוחה. ולפי הדעה המקובלת כיום הספר התחבר על ידי קבוצת מקובלים שקדמו לו.
לעת זקנותו עבר ר' יוסף טאיטאצק לקושטא ושם נפטר.

משפחתו

אחיו שמואל טאיטאצאק נחשב לחכם גדול בדורו, ואף נכדו היה תלמיד חכם והוא אשר קיבץ רבות מתשובותיו בספר שארית יהודה.
הרצי"ה מציין שהסופר הרב אהרן מרקוס סיפר לו כי בנימין זאב הרצל שהיה מקורב לו מסר לו אישית על היותו צאצא ישיר (בן אחר בן) של ר' יוסף טאיטאצאק.
פ.צ. ציריך

היסטוריה

המועדון הוקם ב-1 באוגוסט 1896 על ידי שלושה מועדונים מקומיים. ציריך זכתה באליפות הסופר-ליג השווייצרי הראשונה שלה בעונת 1901/02, אך לא הצליחו לשחזר את ההישג עד עונת 1923/24.
בין השנים הללו, ציריך היו ב"שנות השממה", המועדון התקשה להתמודד במעלה הטבלה ובסופו של דבר ירד ליגה בעונת 1933/34, כאשר שיחקו בליגה השנייה עד שנת 1941. בעונת 1940-41, חזרו לליגה הראשונה, כשהם יורדים שוב ליגה הפעם בעונת 1945/46. כעבור שתי עונות, חזרו לליגה הראשונה, עד לעונת 1956-57 שבה חזרו לליגה המשנית. הם עלו בחזרה לליגה הראשונה כעבור שנתיים.
תקופה זו הייתה מכונה "שנות הזוהר" של ציריך. באותן שנים, המועדון היה בשליטתו של הנשיא האגדי, אדווין נאגלי, וכלל שחקנים כמו קובי קון, פריטץ קונזלי ועוד רבים. ציריך זכו בשבע אליפויות בין השנים האלה, כאשר שלוש מאליפויותיהם השיגו באופן רצוף בין השנים 1974-1976. המועדון זכה 5 פעמים בנוסף בגביע השווייצרי ופעם אחת בגביע הליגה השווייצרית. ציריך הצליחו גם במפעלים האירופים, כאשר הגיעו בעונת 1963-64 לחצי גמר ליגת האלופות לאחר שניצחו את גלאטסראיי בשמינית הגמר ואת פ.ס.וו. אינדהובן ברבע גמר והודחו על ידי ריאל מדריד ובעונת 1976-77 הגיעו שוב לחצי גמר ליגת האלופות, לאחר שניצחו את טורון פאלוסאורה בשמינית הגמר ואת דינמו דרזדן ברבע גמר  רק שהפעם הפסידו לליברפול.
המועדון שב בחזרה לליגה המשנית בשנת 1988 וכעבור שנתיים חזר לליגה הראשונה. המועדון הגיע לשלב שמינית הגמר בגביע אופ"א בעונת 1998/99, אך הפסיד לרומא. המועדון זכה בשנת 2000 בגביע אחרי ניצחון בגמר על לאוזן, ובשנת 2005 אחרי ניצחון על לוצרן.
ב-13 במאי 2006 זכתה ציריך באליפות לראשונה מזה 25 שנה. בעונת החולפת הם זכו פעם שנייה באליפות ברציפות. בעונת 2008/09 חזרו לזכות באליפות לאחר עונה ללא זכייה. ב-21 באפריל 2014 זכתה ציריך בגביע השווייצרי כשגברה בגמר 2-0 על פ.צ. בזל בתום 120 דקות.
בעונת 2015/16 סיימה ציריך במקום העשירי והאחרון בליגה העליונה וירדה ליגה, אך שבה כעבור עונה אחת לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה בעונת 2016/17.
סטריכנין

הרעלת סטריכנין בבני אדם

הרעלת סטריכנין יכולה להיות קטלנית בבני אדם. הרעל יכול לחדור לגוף בנשימה, בליעה, או ספיגה דרך העיניים או הפה. ההרעלה גורמת לסימפטומים דרמטיים ומכאיבים במיוחד, ולכן משמשת לעיתים קרובות כמרכיב עלילתי בספרות ובקולנוע.
הסימפטומים הראשונים מופיעים כעשר עד עשרים דקות לאחר החשיפה, אז מתחילות התכווצויות שרירים החל בראש ובצוואר. ההתכווצויות מתפשטות לכל שרירי הגוף, עם עוויתות כמעט רציפות, המוחמרות עם כל גירוי, קל ככל שיהיה. חומרת ותכיפות העוויתות מתגברות, עד לקישות עמוד השדרה. המוות נגרם בדרך כלל עקב חנק, הנגרם על ידי שיתוק המסלולים העצביים האחראים לנשימה; או עקב תשישות, הנגרמת על ידי העוויתות הבלתי פוסקות. הנפגע מת בדרך כלל בתוך שעתיים עד שלוש שעות מרגע החשיפה. ברגע המוות הגוף "קופא" מיד, אפילו באמצע עווית.
אין תרופת נגד פרטנית לסטריכנין. הטיפול בהרעלה כולל החדרה דרך הפה של פחם פעיל, במטרה לספוח רעל שעוד לא נספג בגוף, ונותר במערכת העיכול. הנפגע מקבל חומרים נוגדי עוויתות, כמו פנוברביטל או דיאזפאם, וחומרים להרפיית שרירים, כמו דנטרולן, כדי להאבק בקשיחות השרירים. עד שנת 1934, הקודקס הפרמקופי הבריטי המליץ על תמצית מהצמח ״רוש עקוד״ Conium maculatum (הידוע בשם Hemlock) כטיפול להרעלת סטריכנין; החומרים בצמח זה רעילים ביותר, אך פעילותם המשתקת הפוכה לפעילות המעוררת של סטריכנין, ולכן יכולה לנגוד אותו. עם זאת, כיום לא משתמשים בצמח למטרה זו, עקב רעילותו הגבוהה (שימש, לדוגמה, להוצאתו להורג של סוקרטס).
מנות קטנות של סטריכנין שימשו בעבר כתרופה, כמעורר, משלשל, או חומר נגד חוליי קיבה אחרים. לסטריכינין אכן אפקט מעורר במנות קטנות, אך עקב רעילותו הגבוהה הוא נזנח לאחר מציאת אלטרנטיבות בטוחות יותר.
המנה לשימוש רפואי הייתה "1/60 גרעין עד 1/10 גרעין", בין 1.1 מיליגרם ל-6.4 מיליגרם. בדרך כלל המנה המרבית הייתה 3.2 מיליגרם, מחצית מ"מנה מלאה". מחצית גרעין (32 מיליגרם) נחשבה למנה קטלנית, למרות שידועים מקרי מוות עקב 5 מיליגרם סטריכנין בלבד.
הטיפול בהרעלת סטריכנין בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היה מתן חומצה טנית, הגורמת לשיקוע הסטריכנין כמלח טנט לא מסיס, והרדמת החולה בכלורופורם עד לשכיכת השפעות הרעל.

שימוש כחומר הדברה

הרעלת סטריכנין בבעלי חיים נגרמת בדרך כלל עקב עיכול פתיונות המיועדים למכרסמים. פתיונות אלה פוגעים לעיתים קרובות גם בכלבים, עבורם המנה הקטלנית היא כ-0.75 מיליגרם לקילוגרם משקל גוף. השפעת הסטריכנין על בעלי חיים דומה להשפעתו על האדם, והטיפול דומה גם הוא.
השימוש בסטריכנין למטרה זו נמצא במגמת ירידה, ומאז 1990 רוב הפתיונות הנמכרים בארצות הברית מכילים אבץ פוספיד במקום סטריכנין. לפתיונות אלה ריח חזק של פוספין, המשוחרר לאוויר בתהליך הידרוליזה. ריח זה מושך מכרסמים, אך דוחה חיות רבות אחרות; עופות אינם רגישים לריח זה. פתיונות אלה מיוצרים בדרך כלל בצורת אבקה שחורה, המכילה 75% אבץ פוספיד, ו-25% אנטימון אשלגן טרטרט, סם הקאה, המיועד למקרה בו החומר נבלע בטעות על ידי בני אדם או חיות בית.

מקרי מוות

תיעוד היסטורי של מוות מסטריכנין מתואר בשנת 1874 בה אנה
רקוביצ'ה, אשתו של הממציא והרופא הרומני המפורסם קרול דה וילה, מתה כתוצאה מאדמיניסטרציה
של סטריכנין במקום כינין על ידי הרופא המשפחתי.
דן אלון (סייף)

ביוגרפיה

בגיל 12 החל אלון להתאמן בסיף בעקבות אביו, מאיר אלון, שהיה אלוף ישראל בסיף בשנות ה-50. הוא התאמן בקבוצת מכבי תל אביב ובהמשך בקבוצת מכבי רמת גן בהדרכתו של אנדרי שפיצר.
בנובמבר 1971 זכה אלון באליפות ישראל בפעם השנייה ברציפות בכל שלושת סוגי הנשק בסייף, רומח חרב ודקר.
באולימפיאדת מינכן (1972) הגיע אלון עד לשלב שמינית הגמר בתחרות ברומח אישי לאחר שניצח בשלב הראשון ב-3 קרבות והפסיד בשניים ובשלב שמינית הגמר הוא ניצח בשני קרבות והפסיד ב-3 קרבות ביניהם לויטולד ווידה מפולין שזכה בהמשך במדליית הזהב. בקרב האחרון הוא הוביל 0-4 על סייף בריטי והיה זקוק לדקירה אחת על מנת לעלות לשלב רבע הגמר אך לבסוף הוא נוצח באופן מפתיע 5-4.
ב-21 באוגוסט 1972 הגיעו למינכן ראשוני הספורטאים הישראלים, בהם הסייפים אלון ויהודה וינשטיין. כיוון שהיו הראשונים שהתחרו, ניתנה להם האפשרות לבחור באיזו דירה לגור, והם בחרו בדירה מס' 2 משום שהייתה היחידה שכללה מרפסת. בליל 4 בספטמבר במהלך התקפת הטרור על המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן הורו המחבלים למשה ויינברג הפצוע מדירה מס' 1 להוביל אותם אל שאר הישראלים בבניין. ויינברג, ששמר על קור רוח למרות פציעתו, דילג על דירה מס' 2 הסמוכה. אלון ו-4 שותפיו לדירה הבינו שהם חייבים לברוח מיד, אבל כדי לא לעורר רעש הלכו לאט לאט אל המרפסת, וממנה קפצו למטה.
באליפות ישראל בסיף שנערכה באוניברסיטת חיפה בינואר 1973 זכה אלון בחרב לפני יהודה ויינשטיין מהפועל צפת ואחיו הצעיר יורם אלון אף הוא ממכבי רמת גן וברומח לפני יורם אלון ויהודה ויינשטיין.
ב-31 בינואר 2018 נפטר אלון בגיל 72 ממחלת הסרטן.
כולל שומרי החומות

יסוד הכולל

אגודת כולל שומרי החומות הוקמה על ידי הרב שמעון דייטש, מתלמידי החתם סופר בפרשבורג וממנהיגי עליית תלמידי החתם סופר לארץ ישראל. בראשות הכולל עמדו גם חתנו הרב משה נחום ולנשטיין והרב יוסף חיים זוננפלד.
הכולל הוקם כדי לתמוך בבני קהילת יוצאי הונגריה במציאת דיור וסיוע כספי, במסגרת "החלוקה". הסיוע בוצע דרך קופת הצדקה של האגודה, קופת (רבי מאיר בעל הנס). הכסף נתרם על ידי יהודים בגולה.

היסטוריה

הכולל רכש חלקת קרקע בפינת רחוב המעלות העולה מרחוב הגיא (רחוב אל ואד) אל רחוב השלשלת בעיר העתיקה, ובנה בה שני בתי כנסת. האחד בית כנסת לעדת החסידים בשם "אהל משה", על שם החתם סופר, והשני היה בית כנסת לעדת הפרושים בשם "נחמת ציון".
בשנת 1891 בנה הכולל את שכונת בתי אונגרין, סמוך למאה שערים. באותה שנה החלה גם בנייתו של בית הכנסת אוהל יצחק בעיר העתיקה על שמו של הנדיב הרב יצחק צבי רצסדורפר מהונגריה. 
במבנה היו שתי קומות. הוא נעזב במאורעות תרפ"ט (1929) שבמהלכם נהרגו מתפללים מבית הכנסת. הפורעים הערבים השתלטו על הבניין, הסירו את הגג ובזזו את הדלתות, החלונות והארונות. נותרו רק הקירות החשופים.
בראשית המאה ה-21, בית הכנסת שוחזר והוא שב לתפקד.

ניהול הקהילה

לחברי הכולל חולקו פעם בשנה כספים שנאספו לפי מפתח של נקודות זכאות. ערכה של נקודת זכאות השתנה בכל שנה בהתאם למצבה הכספי של הקופה. אדם מבוגר היה זכאי ל-12 נקודות, אדם צעיר (גיל 6 עד בר מצווה או בת מצווה) ל-10 נקודות, ואילו ילד (עד 6) היה זכאי ל-8 נקודות. כן היה נהוג לתת תוספת ליתומים בסך 3 נקודות, ולאלמנות בסך 4 נקודות. כאשר מישהו עזב את המשפחה עקב חתונה, הגירה או פטירה, קוזזו נקודותיו מכספי החלוקה שקיבלה המשפחה.
בני הקהילה ההונגרית בירושלים התייחדו משאר בני העיר בקנאותם וקפדנותם להלכה ולרוח היהדות, ברוח שיטת "חדש אסור מן התורה" של החתם סופר. הם בלטו בעמידתם בראש מאבקי הגורמים השמרנים בקרב החרדים בירושלים והם לקחו חלק משמעותי בהקמת העדה החרדית.