יעקב דורי

תולדות חייו

דורי נולד בשם יעקב דוֹסְטְרוֹבְסקי לאברהם צבי ומרים (לבית לוינסון) בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (באוקראינה), ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בעקבות הפרעות ביהודי אודסה בשנת 1905. מצד אביו היה אחיינם של הרופא אריה דוסטרובסקי ופעיל הציבור אליעזר דורי (דוסטרובסקי) אחיו היה האדריכל שלמה דורי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, התגייס בשנת 1918 לגדוד העברי בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה ושירת בו עד שפורק הגדוד ב-1921 בגלל השתתפותו במאורעות תרפ"א בתל אביב.
בשנים 1921–1925 למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת גנט בבלגיה וסיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר שובו עבד במחלקה הטכנית של ההסתדרות הציונית אך פוטר במאי 1927 בגלל המשבר הכלכלי הגדול ששרר אז בארץ ישראל. לאחר מכן התגייס להגנה והיה סגנו של יעקב פת בחיפה. כינויו המחתרתי היה 'דן' (וגם 'אגוז').
בשנים 1931–1939 היה מפקד ההגנה בחיפה. ב-15 באוגוסט 1938 הותקפה משאית נוטרים בדרכה לבסיס הנוטרים ביערות הכרמל. 10 נוסעים בהם שמונה נוטרים חמושים ושתי נשים, נהרגו. זו לא הייתה ההתקפה הראשונה באזור זה והועלתה דרישה לפנות את יערות הכרמל אולם דורי התעקש לא רק לא לנטוש אלא לחזק את המקום ואכן ב-1939 עלה למקום קיבוץ בית אורן.
בשנת 1939 נתמנה לתפקיד ראש המטה הכללי של ההגנה, תפקיד שבו החזיק עד שנת 1945. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתף בהכנת תוכנית מצדה על הכרמל לריכוז היישוב העברי בהרי הכרמל והתבצרותו שם, למקרה של פריצת הצבא הגרמני לארץ ישראל. בשנים 1946–1947 עמד בראש משלחת ההגנה בארצות הברית אשר עסקה ברכש נשק לקראת מלחמה.
ביוני 1947 מונה בפעם השנייה לתפקיד רמטכ"ל ההגנה לאחר שהרמטכ"ל הקודם, יצחק שדה, הודח על ידי בן-גוריון וכאשר הוקם צה"ל היה לרמטכ"ל הראשון. בתוקף תפקידו כרמטכ"ל הקים יעקב דורי בתי דין מיוחדים שישפטו עברייני תנועה צבאיים. על אף כישוריו בפיקוד ובארגון, נעדר מתפקידו עקב מחלה (אולקוס) במשך כמה חודשים באמצע 1948. הפיקוד על הלחימה בשיא הקרבות של מלחמת העצמאות עבר לידי ראש אגף המבצעים, יגאל ידין.
ב-9 בנובמבר 1949, בשל נסיבות רפואיות, סיים דורי את כהונתו כרמטכ"ל ופרש מהשירות הצבאי.
עם שחרורו מצה"ל התמנה לראש המועצה המדעית במשרד ראש הממשלה. ב-1952 התמנה לנשיא הטכניון בחיפה (הראשון שנקרא נשיא ולא מנהל), וכיהן בתפקיד עד 1965. בימיו החלה הבנייה בקריית הטכניון ומעבר רוב הפקולטות אליה ממבנה הטכניון בשכונת הדר הכרמל.
דורי היה חבר במספר ועדות ציבוריות. בינואר 1955 היה חבר בוועדת אולשן-דורי, שחקרה את עסק הביש. הוועדה פעלה במשך 10 ימים ולא הכריעה בשאלה מי נתן את ההוראה לבצע את הפיגועים במצרים (שר הביטחון פנחס לבון או ראש אמ"ן בנימין גיבלי). בעקבות דוח הוועדה התפטר לבון ובן-גוריון חזר לתפקיד. בשנת 1963 עמד בראש ועדת דורי, בה היו שותפים גם חבר הכנסת ברוך אזניה ועורך דין אברהם וינשל, לקביעת מבנה ההתאחדות לספורט בישראל.
בשנת 1965, כאשר הוקמה רפ"י, היה דורי בין המצטרפים למפלגה, ושובץ לאות כבוד במקום ה-119 (והאחרון) ברשימתה לכנסת השישית. במקביל, התמודד מטעם המפלגה כמועמד לראשות עיריית חיפה, בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו יחד עם הבחירות לכנסת (ב-2 בנובמבר). רשימתו זכתה ב-2 מושבים במועצת העיר, אך לראשות העיר בחרו חברי המועצה שוב באבא חושי. דורי הצטרף לקואליציה של חושי ומונה לסגן ראש העיר.
ב-1959 עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת אביר על ידי גי מולה.
דורי היה נשוי מ-1929 לבַּדַּנַה לבית פינטוב, מורה במקצועה. היה אב לשלושה. בנו ירחמיאל דורי כיהן כקצין הנדסה ראשי במלחמת ההתשה, וכמהנדס העיר תל אביב-יפו. בנו צבי דורי היה פרופסור לכימיה בטכניון וממייסדי מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל (בעבר: "טכנודע") ומנהלו. בתו פרופ' איתנה פדן היא ביוכימאית בהכשרתה ופרופסור אמריטה מוערכת מאוד בתחומה - ביוכימיה של חלבוני ממברנה, במחלקה לכימיה ביולוגית במכון למדעי החיים ע"ש סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים. נכדתו רות אשרי-פדן היא פרופסור במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
דורי נפטר ב-29 בינואר 1973 ונקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
על שמו קרויים מחנה דורי בתל השומר וציר תחבורה ראשי בחיפה (דרך דורי).  בשנת 2011, יצאה לאור הביוגרפיה של דורי שכתב הסופר מרדכי נאור.