google/wiki40b huggingface dataset:
שיטת גורדון

שיטת גורדון היא שיטת חינוך מוזיקלי לגיל הרך. אדווין גורדון היה מוזיקאי ג'אז אמריקאי שפנה לכיוון של קוגניציה מוזיקלית והתפתחות מוזיקלית בגיל הרך. בספרו החלוצי (1989) "תאורית החשיבה המוזיקלית" הוא היה בין הראשונים שטענו שהשנים הראשונות לחיים הן הגיל החשוב והקריטי ביותר להתפתחות המוזיקלית.
הוא פיתח שיטה המבוססת על מחקריו ועל הרקע שלו בג'אז. יחד עם תלמידיו לימד וכתב. כיהן כמרצה באוניברסיטת טמפל, פילדלפיה ואחר כך אוניברסיטת דרום קרולינה. נפטר ב 2016.

עיקרי השיטה

ישנם שלושה שלבי התפתחות  בשנים הראשונות : שלב התירבות (גיל 0-2), שלב החיקוי (גיל 2-4) ושלב ההטמעה (גיל 4-6). (חפר, ע' 11). לכל גיל ישנן פעילויות מוזיקליות המתאימות לו ובעיקר, הציפיה של המורה מהפעוט היא שונה בהתאם לשלב ההתפתחותי בו הוא נמצא. (בשלב התירבות אין למורה שום ציפיה).
חשיפת הפעוט למגוון של מודוסים ומשקלים. אם הוא ישמע רק מז'ור ומינור הוא לא יחשף למשל לחיג'אז ומיקסולידי, למשקלים א-סימטרים, אזי עולם המושגים המוזיקלי שלו יהיה מצומצם יותר. בשיעור מוזיקה בשיטת גורדון המורים ישירו וינגנו במודוס לידי, פריגי, דורי, פנטטוני ועוד. הם ידקלמו מקצבים במשקלים 5/8, 7/8 ועוד.
שירה ללא מילים. קל יותר לתינוקות וילדים לקלוט את המרכיבים המוזיקליים, מלודיה וקצב, כשאין מלל. זה נכון גם לגבי מבוגרים (מנצחי מקהלות יודעים שיש לשיר את המנגינה בלי מילים הרבה פעמים לפני שמוסיפים את הטקסט) אך בייחוד לגבי הפעוט שנמצא בשלב הקדם – מילולי. (חפר, ע' 9; גורדון, ע' 12-13)
“Whole-part-whole” בהשראת הג'אז פיתח גורדון את רעיון ה"שלם-חלק-שלם". שרים את השיר בשלמותו, כמו שמנגנים סטנדרט ג'אז פעם ראשונה מהתחלה עד הסוף. ואז מפרקים לתבניות קצרות: הכוונה למוטיבים של כמה צלילים שמאפיינים את המודוס או את המשקל. גורדון מבחין בין תבניות תירבות (המורכבות מצעדים) לתבניות  הטמעה (המורכבות מקפיצות). התבניות מקבילות למילים בשפה ועוזרות לפעוט להפנים את השפה המוזיקלית. בסופו של שלב ההטמעה הוא יחבר תבניות משל עצמו.
גורדון שילב את שיטת המחול של רודולף לאבאן בשיטתו. לאבאן, כוריאוגרף הונגרי (1879-1958) פיתח מחול  לקהילה ודיבר על ארבעה יסודות: תנועה זורמת (עם או בלי מפעם); משקל (הרגשת כובד כמו משיכה מטה לאדמה או תחושת קלות כמו רצון להתרומם לשמיים); מרחב (תנועה במרחב האישי או הכללי, מרחב גבוה או נמוך, קרוב לגוף או רחוק מהגוף וכו) ; וזמן (תנועה מהירה או איטית). (חפר, ע' 9; גורדון ע' 18-19). מדריכים בשיטת גורדון יתאימו את העקרונות של לאבאן ליצירות המוזיקליות עליהם עובדים בשיעור. למשל חלק ראשון מהשיר ננוע במרחב האישי ובחלק השני של הישר נעבור לנוע במרחב הכללי. כך התנועה עוזרת לנו להמחיש את המבנה המוזיקלי.
חשיבה מוזיקלית (Audiation). הכוונה היא "לשיר בראש" או במילים אחרות לפתח שמיעה פנימית, את היכולת לשמוע את המנגינה מבלי לשיר אותה בקול. (גורדון, ע' 10, ע' 126).
מיקרוקוסמוס

המיקרוקוסמוס הוא תערוכה אינטראקטיבית המציגה את העבודה של המרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN ואת מאיץ החלקיקים הגדול והמורכב ביותר שנבנה אי פעם - מאיץ ההאדרונים הגדול LHC.

היסטורית התערוכה

המיצג הנוכחי נפתח רשמית בינואר 2016. התכנים פותחו על ידי CERN בשיתוף עם צוות העיצוב הספרדי אינדיסולבל.
המיקרוקוסמוס ממוקם בסרן שבקנטון ז'נבה, שווייץ, ליד העיירה מרן. הכניסה חינם, ללא הזמנות מראש, פתוח 6 ימים בשבוע.

בתוך הבניין

התערוכה כוללת מספר מייצגים הלוקחים מבקרים למסע דרך המכשירים העיקריים של CERN, מבקבוק המימן, מקור הפרוטונים המוזרקים אל תוך ה-LHC, דרך השלב הראשון בשרשרת המאיצים, המאיץ הקווי LINAC2, עד למודל של ה-LHC, הכולל חלקים מהמגנטים הסופר מוליכים. מבקרים יכולים להשתמש במסכי מגע כדי לראות כיצד ניתן לשלוט במאיץ החלקיקים - דימוי האצה של פרוטון ב-LHC ולהביא אותם להתנגשות בתוך הניסויים.
התערוכה ממשיכה עם דגם בגודל אמיתי של גזרה של גלאי החלקיקים CMS. חלקת המחשוב מציגה חלק ממחשבי אורקל (Oracle) אשר מאחסנים את ה-30 עד 40 פטה בייט של מידע שהניסויים מייצרים כל שנה, אשר ניתנים לניתוח על ידי רשת המחשוב של ה-LHC.
המיצג מכיל גם פריטים היסטוריים נוספים כמו הגשש המרכזי מהגלאי UA1 שעבד בתקופת ה-SPS ב-CERN מ-1981 עד 1984 ועזר לגלות את בוזוני ה-W וה-Z (חלקיקים יסודיים).
אוניות קודש אתונאיות

האתונאים בעת העתיקה החזיקו כמה אוניות קודש, על פי רוב טריארות, ששימשו לצרכים דתיים, כגון השתתפות בתהלוכות קודש (theoria), שיגור שליחים או השתתפות בתחרויות שיט במהלך חגיגות דתיות. הנודעות ביותר בהן היו "פאראלוס" (Paralus) ו"סאלאמיניה" (Salaminia), אשר שימשו גם כאוניות מלאכות של הממשל האתונאי במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס. אונייה מפורסמת אחרת הייתה "דליאס" (Delias), אוניית שלושים (טריאקונטורוס), אשר בה על פי המסורת הפליג תסאוס אל כרתים; האונייה תוקנה פעם אחר פעם ולוחותיה הפגומים הוחלפו על מנת לשמור על כושר השיט שלה ועל זהותה המקורית בעת ובעונה אחת. לאחר הרפורמות של קלייסתנס וחלוקת אזרחי אתונה לעשרה שבטים נקראו עשר אוניות על שם כל אחד משבטים אלה, ואפשר שגם הן נחשבו אוניות קודש.
ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה", ואפשר שגם אוניות קודש נוספות, שרתו בצי המלחמתי של האתונאים. שני כלי שיט אלה, שהיו מהירים במיוחד, שימשו לסיור ולהעברה מהירה של ידיעות, אך גם השתתפו בקרב כאוניות מן המניין. תוך כדי כך מילאו ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה" גם תפקידים שונים בשירות הממשל: "פאראלוס" ככל הנראה ביצעה לרוב משימות דיפלומטיות, בעוד "סאלאמינה" הובילה הודעות רשמיות מטעם המדינה; המקרה המפורסם ביותר אירע כאשר נשלחה לאסור את אלקיביאדס בעודו מפקד על חיל המשלוח האתונאי בסיציליה. לשתי טריארות אלה היו גם שני גזברים, שנקראו טאמיאי (tamiai)‏.
מארק מדוז

ביוגרפיה

מדוז נולד בבית חולים של צבא ארצות הברית בורדן שבצרפת, היכן שאביו הוצב בעת שירותו הצבאי. הוא גדל בפלורידה. מדוז בעל תואר ראשון ביחסי ציבור מאוניברסיטת דרום פלורידה.
בנובמבר 2012 נבחר לנציג המחוז ה-11 של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית. מאז נבחר עוד שלוש פעמים לתפקיד. הוא מכהן כחבר בוועדת החוץ וכחבר בוועדת התחבורה והתשתיות וכחבר וועדת הביקורת. בנובמבר 2016 נבחר ליושב ראש שדולת החופש בבית הנבחרים, המייצגת קבוצת חברי קונגרס שמרניים וליברטיאניים מהמפלגה הרפובליקנית.
נשוי לדבי ואב לשניים.
חשד (סרט)

עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של לינה מקליידלו (ג'ואן פונטיין) המתאהבת בג'וני אייסגרת' (קרי גרנט) במהלך פגישה אקראית ברכבת. למרות התנגדותו של אביה לינה מחליטה להתחתן עם ג'וני. לאחר ירח דבש לינה מגלה שג'וני מרושש והיא מכריחה אותו לצאת לעבוד אצל קרוב משפחתו.
ג'וני ממשיך לשקר ללינה והוא לא מגלה לה אודות ההימורים אליהם הוא מכור, מעילה בכספים מחברת קרוב משפחתו ומכירת הכיסאות היקרים של אביה המנוח של לינה. למרות כעסה הרב על ג'וני לינה מחליטה להישאר עמו בעצת חברו הטוב, ביקי טאוויט (נייג'ל ברוס).
בהמשך ביקי וג'וני מנסים להקים עסק למורת רוחה של לינה. ג'וני מחליט לבטל את העסק ונוסע בנפרד עם ביקי לפריז. במהלך שהייתו של ביקי הוא נפטר מהרעלה וכך לינה מתחילה לחשוד שג'וני אחראי למותו של ביקי.
לינה מתחילה לחשוד שג'וני גם מנסה להרוג אותה. אך לבסוף מתברר שהוא מנסה להתאבד עקב המעילה בחברת קרוב משפחתו והוא בכלל לא היה אחראי למותו של ביקי.

קבלה

הסרט הרוויח 440,000 דולר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר. ג'ואן פונטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, וכך נפכה פונטיין לשחקנית היחידה שהופעתה בבימויו של אלפרד היצ'קוק זיכתה אותה באוסקר. פונטיין גם זכתה בפרס מבקרי הסרטים של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף הסרט זכה בפרס סינמה ג'אנפו לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1948.
אריק צ'רניאק

אריק צ'רניאק (נולד ב-26 באפריל 1975) הוא יזם הייטק בתחום האינטרנט וסופר מתח ישראלי.

ביוגרפיה

אריק צ'רניאק נולד בשנת 1975 ברמת גן, בנו של הכירורג אברהם צ'רניאק ועפרה צ'רניאק, שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, נכד לפרופ' פנחס צ'רניאק, גר בתל אביב, נשוי ואב ל-3 ילדים.
הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה, פיזיקה ומדעי המחשב ותואר EMBAF מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1993 התגייס לתוכנית תלפיות, ומשסיים התנדב לקורס טיס והיה טייס קרב עד שנת 2015.

פעילותו העסקית

בשנת 2003 הקים יחד עם אייל הרצוג את מטאקפה, בה שימש כמנכ"ל. מטאקפה נחשבה בשנת 2006 לאחד מאתרי שיתוף הווידאו הגדולים ברשת. החברה גייסה בשנות פעילותה כ-50 מיליון דולר מהקרנות בנצ'מרק ואקסל. בשנת 2007 עזב צ'רניאק את תפקידו כמנכ"ל החברה. 
בהמשך הקים צ'רניאק את הסטודיו לעיצוב אינטראקטיב "לוליין", יחד עם אורי ער ואודי דגן שפועל כיום ברמת החייל לאחר שנרכש על ידי חברת המיתוג "פירמה", ואת חברת "קליר אפליקיישנס" יחד עם אורן בלאט וגיל סלומון, שעסקה במיוני עובדים וניהול מועמדים לתוכניות ריאליטי, והתמזגה ב-2012 לחברת "איטרייבז" שמפתחת פתרונות דיגיטליים לתעשיית הטלוויזיה.
בשנת 2008 הקים את חברת "סופרסוניק" יחד עם גיל שהם, וב-2009 הצטרף בתפקיד COO וניהל את פעילות החברה בארץ. "סופרסוניק" פעלה בתחום הפרסום הדיגיטלי, ונמכרה בספטמבר 2015 לחברת "איירון סורס" בסכום שהוערך בכ-200 מיליון דולר, במה שהוגדר המיזוג הגדול ביותר של חברות אינטרנט בישראל. צ'רניאק עזב את איירונסורס בנובמבר 2016.

פעילותו כסופר

במרץ 2017 יצא לאור ספרו הראשון של צ'רניאק, "גיבור", בהוצאת לוקוס וידיעות ספרים. הספר הפך לרב-מכר, וזכה לחשיפה נרחבת בכלי התקשורת. הספר מספר את סיפורו של טייס קרב צעיר שהפצצה שהוא מטיל בעזה מדרדרת את מדינת ישראל לסכנה קיומית. בביקורת של אהרון לפידות נכתב על הספר: "ספר חשוב, הוא מסמל נקודת מפנה בכתיבה העברית העכשווית".
נסיכות האליץ'-וולין

היסטוריה

עוד במאה ה-6 וה-7 השטח היה מאוכלס על ידי העמים הסלאבים. קיימת הערכה שבמהלך שנות ה-60 של המאה ה-10 השטח סופח לרוס של קייב על ידי סוויאטוסלב, נסיך קייב, אך לאחר מותו בשנת 972 הועבר לשליטת פולין. במהלך השנים 981–992 השטח חזר לרוס של קייב לאחר מערכות צבאיות בראשות ולדימיר הראשון, נסיך קייב. בשנת 1012 בולסלאב הראשון, דוכס פולין כבש חלק גדול של השטח. במהלך השנים 1030–1031 יארוסלאב הראשון, נסיך קייב החזיר את השליטה לידיו ועם פולין נחתם חוזה שלום. במהלך המאה ה-11 התפתחו באזור וולין ערים חדשות ודרכם רוס של קייב ניהלה את המסחר עם אירופה. עיר הבירה של האזור הייתה עיר לודמיר. עם הזמן גם באזור גליציה התפתחו ערים ובהם בתי המלאכה ובתי מסחר. במהלך המאה ה-12 התפתחו שתי נסיכויות (וולין והאליץ') שהיו חלק של רוס של קייב והיו בשליטת נסיכים משושלת רוריק.
בשנת 1199 הנסיכויות התאחדו לנסיכות חזקה אחד תחת נסיך רומן בן מסטיסלאב. בשנת 1204 הוא אף כבש את קייב וקיבל על עצמו תואר נסיך קייב. בשנים 1202 ו-1204 הוא ניהל מערכה מוצלחת נגד הקומנים. הוא נפטר במהלך הקרב נגד הפולנים בשנת 1205. לאחר מותו הנסיכות נכנסה לתקופת בעיות שלטוניות. באזור גליציה היה מאבק בין הנסיכים השונים ומלך הונגריה שניסה להשתלט על השטח. אזור וולין התפרק למספר נסיכויות קטנות שהיו תחת השפעה פולנית חזקה. רק בשנת 1238 נסיך דנייל, בן של רומן הצליח לאחד מחדש את הנסיכות הגדולה. הוא שיתף בשלטון את האח הצעיר שישב בלודמיר והוא בעצמו בחר את האליץ' כבירתו.
בשנת 1240 כוחות של האימפריה המונגולית כבשו את קייב ובהמשך פלשו לשטחי ליבה של הנסיכות. הכוחות בהנהגת הנסיך דנייל התקשו לעמוד מול המונגולים. יתרה מכך, פולין והונגריה ניצלו את חולשתו ופלשו לשטח הנסיכות. לקראת שנת 1245 דנייל הצליח לייצב את השלטון מחדש, אך נאלץ להכיר בעליונות של חאן האימפריה המונגולית. במטרה להשתחרר מתלות זו הוא ארגן קואליציה עם פולין, הונגריה והמסדר הטבטוני. בשנת 1254 בעיר דרוהיצ'ין הוא הוכתר למלך גליציה מטעם האפיפיור ואף היו סיכומים על אגרון מסע הצלב נגד המונגולים. בסופו של דבר מסע הצלב לא התחיל ומלך דנייל היה צריך להתמודד עם המונגולים בכוחות עצמו. מערכה בשנים 1254–1257 הייתה מוצלחת אך בסופו של דבר כוחות המונגולים בשנת 1258 נחלו מספר הצלחות ואף הכריחו את דנייל להרוס מספר מבצרי גבול. בשנת 1264 הוא נפטר ללא סיום שחרור הנסיכות מהתלות במונגולים.
לאחר מותו הנסיכות נשארה מאוחדת אך תוך ניהול מאבקים אין-סופיים עם פולין, הונגריה, ליטא ואורדת הזהב. בשנת 1323 הנסיכים אחרונים משושלת רוריק נהרגו בקרב. הנסיך החדש, יורי השני סיים את מאבק נגד אורדת הזהב ואף השתתף בפשיטה משותפת נגד פולין. במדיניות החוץ הוא התבסס על היחסים הטובים עם ליטא והמסדר הטבטוני וניהל מערכות צבאיות נגד פולין והונגריה. במדיניות פנים הוא תמך בפיתוח הערים ומסחר תוך הגבלת זכויות האצולה. ייתכן וזה הייתה הסיבה לכך שהוא הורעל בשנת 1340. לאחר מותו, הנסיכות חולקה למספר נחלות. ליטא ופולין ניהלו מאבקים צבאיים לצורך השתלטות על השטח. בסופו של דבר, לקראת שנת 1392 גליציה הועברה לפולין, וולין הועברה לליטא והנסיכות המאוחדת הפסיקה את קיומה.
קשרי פטרון-קליינט ברומא העתיקה

קשרי פטרון קליינט ברומא העתיקה [מלטינית: קליינטים (clientes), פטרון (patronus)], או פטרונואז' וקליינטלה, היו מערכת חברתית נפוצה ויסודית ברומא העתיקה. מערכת זו התבססה על קשר בין בני מעמדות שונים בחברה הרומית והיא הייתה בעלת השפעה רבה על חיי החברה, הפוליטיקה, הכלכלה ויחסי החוץ של המדינה הרומית לאורך רוב תקופות המלוכה הרומית, הרפובליקה הרומית והקיסרות הרומית. ההיסטוריון צבי יעבץ מדגיש את חשיבותה של מערכת זו והשפעתה תוך שהוא מכנה אותה "התופעה החברתית הבסיסית ביותר" בחברה הרומית. 
קשר הקליינטלה היה מבוסס על הצורך של הקליינטים בהגנה וחסות, כלכלית, משפטית וחברתית ועל הצורך של הפטרון בתמיכה פוליטית, ביוקרה ומעמד שהאצילה עליו הקליינטלה שלו. הקליינט היה רומאי, לא בהכרח בן השכבות הנמוכות, שנזדקק לסוג של תמיכה מצד אדם עשיר או מכובד יותר. בתמורה לעזרה זו, ה"חסד" (beneficium), היה הקליינט מחויב לפטרון, העניק לו שירותים (officium) ותמך בו, הן בחייו הפרטיים והן בחייו הפוליטיים. 
חסות הפטרונים כללה, בין השאר, הגנה משפטית ואף פיזית לקליינטים שלהם. התמורה שהם קיבלו מהקליינטים הקיפה מספר רב של תחומים בחייהם; בין השאר הקליינט הצטרף לפטרונו בעיתות מלחמה והפגין כלפיו כבוד בפומבי. לגודל הקליינטלה הייתה חשיבות רבה לפטרונים, השפעתם הפוליטית ויוקרתם החברתית הושפעה ישירות ממספר הקליינטים שהיו להם. 
ההיסטוריון תאודור מומזן מתאר את הקליינטים כחלק בלתי נפרד מהיחידה הבסיסית של החברה הרומית, בית האב. הוא מגדיר אותם כ"בני חורין תחת חסותם של בני העדה" ומתאר אותם כחוג של אנשים חופשיים בתוך בית האב, התלוי בדעותיו של ראש הבית, אך נבדל הן מהעבדים, והן מחברי המשפחה שווי הזכויות.
קשרי פטרון-קליינט לא היו מבוססים על החוק הרומי, לפחות בחלקם הגדול ויסודם היה בחובת הנאמנות ההדדית בין שני הצדדים. מקור סמכותם של קשרים התבסס על מסורת אבות, יחסי נאמנות (fides) ונורמות מוסריות, חברתיות ודתיות. בשנת 450 לפנה"ס לערך קיבלו יחסים אלו מעמד חוקי מסוים בחוקת 12 הלוחות. מאפיין בולט נוסף של קשרים אלו היה, לפחות בקרב המשפחות הרומיות הגדולות ובני חסותן, שהם עברו בירושה מדור לדור. 
סוג מסוים של קשרי פטרון וקליינט, נוקשה יותר, בעל תוקף חוקי, התקיים בין עבדים משוחררים לאדוניהם לשעבר. לפי מומזן היה הפטרון יכול לקחת את רכוש עבדו לשעבר, חלקו או כולו, להחזירו לעבדות ואף להוציאו להורג. עם זאת, לפטרון עדיין הייתה חובה מוסרית להגן ולשמור על עבדו המשוחרר, ולרוב הוא לא הפגין כלפיו את אותו יחס נוקשה שהפגין כלפי עבדיו.
מקור הקליינטלה והפטרונואז' אינו ברור, אולם הוא היה קיים עוד מימי המלוכה הרומית ומהתקופות הקדומות ביותר של קיומה של רומא. בחברה האטרוסקית ששלטה במרכז וצפון איטליה במאות ה-8 וה-7 לפנה"ס, היה קיים מעמד שכונה בשם "אטרא" (etera), שההיסטוריון ישראל שצמן משער שהיה מקביל למעמד הקליינטים ברומא.
במשבר החברתי-מדיני של המאה ה-3 איבד מוסד הפטרון את חשיבותו.
המושג משמש בהשאלה גם לתיאור מדינה חלשה הכפופה למדינה חזקה ממנה - מדינה קליינטית.
סימן השוויון

סימן השוויון, =, הוא סימן מקובל המציין את יחס השוויון. על פי התחביר המקובל, פירושו של הרצף  הוא ששני האובייקטים A ו-B שווים זה לזה, בערכם המספרי, בתוכנם או במשמעותם. 
משמעותו המדויקת של הסימן תלויה בהקשר, וברמת ההפשטה המיוחסת לביטויים שמשני צדיו. בדרך כלל רואים בשוויון יחס בינארי המהווה טענה לוגית: הביטויים A ו-B שווים זה לזה. ברגיל, מתייחס השוויון לעצמים אליהם מתייחסים A ו-B, ולא לאותיות A או B עצמן; כדי לציין שוויון בין אותיות, כותבים "A"="A". 
בעוד במקור שימש הסימן למטרות מתמטיות, הרי כיום משתמשים בו גם עבור השוואה בין שני דברים הדומים לדעת הכותב, למשל במשפט: "כולם יודעים שזקנה=חכמה".
בשפות תכנות משמש הסימן בדרך כלל במשמעותו הרגילה, של שוויון בין שני עצמים, רק כשהוא כפול: B==A. וכשהוא בודד המשמעות היא של פעולת השמה: הרצף A=B אינו טוען כי הביטויים שווים, אלא מחליף את הערך הישן של A בערכו הנוכחי של B. כדי למנוע אפשרות של אי-הבנה, הנובעת מן הסימטריה של הסימן, משתמשים בשפות תכנות מסוימות לסימון פעולת ההשמה בסימונים כגון =:, למשל A:=B.

סימנים דומים וקרובים

לצד סימן השוויון משמשים, במתמטיקה, במדעי הטבע וביישומים שונים, סימנים אחרים בעלי משמעות קרובה. הסימן ≈ מציין, על פי המקובל, קירוב; למשל, . בין הסימנים המציינים אי-שוויון, מקובל סימן השוויון המבוטל, ≠. מכיוון שסימן זה לא היה מצוי במכונות כתיבה, ואחריהן במקלדות הסטנדרטיות, נכנסו לשימוש סימנים אחרים לאותה מטרה: =~, =!, =/=, וגם <> (הרכבת שתי הצורות של סימן אי-השוויון). 
לעיתים קרובות, ובעיקר בלוגיקה מתמטית, יש צורך בכמה יחסי שוויון, שחלקם חזקים מאחרים. לדוגמה, עשויים לכתוב  כדי לציין שערכו של הביטוי , עבור ערך מסוים של x, הוא 9; אבל לשוויון  יש משמעות אחרת: הוא נכון לכל ערך של x. את הטענה ששני עצמים מופשטים איזומורפיים זה לזה ניתן לייצג באמצעות הסימנים  ואף . לסימן  יש בדרך כלל משמעות חלשה יותר, של דמיון, שקילות או שוויון בסדרי הגודל. 
בשפות תכנות, הנגזרות משפת C, מקובל התחליף של שני סימני שוויון רצופים בצורת ==, כדי לייצג את הטענה הלוגית ששני ערכים שווים זה לזה. בשפות תכנות אחרות (כגון Basic) משתמשות בסימן השוויון הן עבור הטענה הלוגית והן עבור פעולת ההצבה כאשר משמעות הסימן נגזרת ממיקומו במשפט. בשפות בהן יש שימוש בטיפוסים ובעצמים חלשים (כמו PHP) מייצגים לעיתים שלושה סימני שוויון בצורת === את הטענה ששני הביטויים לא רק שווים זה לזה מבחינה מספרית, אלא שייכים גם לאותו טיפוס מידע.
הנסיך ז'אן, דוכס גיז

ביוגרפיה

ז'אן נולד ב-4 בספטמבר 1874 בפריז, לנסיך רובר, דוכס שארטר ולפרנסואז, נסיכת אורליאן, בתם של פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ופרנסיסקה, נסיכת ברזיל. בצעירותו רצה ז'אן להתגייס לצבא הצרפתי, אולם נדחה על ידו, ובשל כך הוא התגייס לצבא דנמרק, שם שירת גיסו ולדמר, נסיך דנמרק. לאחר סיום שירותו חזר ז'אן לצרפת והתיישב בלה נוביון-א-תייראש, אן, אותה ירש מדודו אנרי, דוכס אומאל.
ב-30 באוקטובר 1899 התחתן ז'אן עם בת דודתו איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ממנה היו לו 4 ילדים. בשנת 1909 עבר ז'אן עם משפחתו ללראצ'ה, מרוקו, אולם לאחר שמרוקו הפכה לפרוטקטורט צרפתי בשנת 1912, נותר ביתו של ז'אן חלק ממרוקו הספרדית, ואילו שדותיו נהיו חלק ממרוקו הצרפתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ביקש ז'אן להילחם לצד הצרפתים, אולם נדחה על ידי צרפת, בלגיה ובריטניה, ומשום כך הצטרף לצלב האדום, ואף קיבל על שירותו את עיטור צלב המלחמה. בשנת 1915 נשלח ז'אן לבולגריה, על מנת לשכנעה שלא להצטרף למלחמה, אולם משימתו נכשלה ובולגריה הצטרפה למעצמות המרכז. לאחר המלחמה חזר ז'אן למרוקו, ובשנת 1924 קיבל את התואר דופן צרפת בעקבות מותו של בן דודו - גיסו פרדינן, דוכס מונפנסייה. בשנת 1926 מת גם בן דודו - גיסו פיליפ, דוכס אורליאן ללא ילדים, ובעקבות כך הפך ז'אן לראש בית אורליאן ולתובע לכתר הצרפתי מטעם האורליאניסטים. בעקבות כך נאסר על ז'אן להתגורר בצרפת, ובשל כך הוא חי במרוקו עד למותו ב-25 באוגוסט 1940.
ערערה-בנגב

היסטוריה

היישוב ערערה בנגב הוקם בשנת 1981 בעקבות הסכם השלום עם מצרים והצורך לפנות את תל מלתחה מהבדואים שהתגוררו בסביבתו כדי להעתיק אליו אחד משדות התעופה של צה"ל בסיני. שלא כמו בעיירות הבדואים הראשונות תל שבע ורהט, ראשוני ערערה בנגב שותפו בקביעת המבנה הפיזי של היישוב וניתנה להם קרקע חקלאית בתמורה לאדמות שפינו.
היישוב הוקם כחלק מהתוכנית להקמת שבעה יישובים ליישוב הבדואים באזור הנגב והם: רהט, חורה, ערערה בנגב, כסייפה, תל שבע, שגב שלום ולקיה. ב-1996 קיבלה העיירה מעמד של מועצה מקומית.
למרות התכנון שקדם להקמתה, מאז שנת 1980 חל קיפאון בהתפתחות העיירה, לא פותחו בה מקורות תעסוקה עצמיים וכיום ערערה בנגב סובלת מהחוליים המאפיינים את יתר עיירות הבדואים בנגב.
כיום היישוב מונה אוכלוסייה ערבית-מוסלמית בלבד ורוב התושבים בני השבטים: ערב אבו קורינאת, ערב אבו רביע וערב אבו ג'ועיד.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בערערה-בנגב 17,640 תושבים (מקום 119 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.8%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לערערה-בנגב דירוג של 1 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 40.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 5,913 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

תעסוקה

אבטלה היא אחת הבעיות הרציניות של המגזר הבדואי בכלל. זה קשור גם למסורת בדואית - לא נהוג שנשים עובדות, וגם לשינויים אשר החברה הבדואית עוברת בעשרות שנים האחרונות - העברה מנוודות לחיים עירוניים. 
ישנן מספר אופציות תעסוקתיות באזור - אזורי תעשייה ברמת חובב, ערד, דימונה ובאר שבע. מעבר לכך ניתן לעבוד גם במפעלי ים המלח ובתחום השירות בעין בוקק.

השכלה ותנאים ביישוב

ביישוב ישנם מספר בתי-ספר, סניפים של קופות חולים, מרכזי טיפת חלב וכו'.

תרבות

בינואר 2009 נחנך במקום המרכז לספרות ילדים ערבית בישראל, שהוקם על ידי מרכז ההדרכה לספריות בישראל. המרכז משתרע על שטח של 200 מ"ר במבנה מיוחד המשלב צורה של אוהל בתוך הבניין. במקום תפעל ספרייה, חדרי מחשבים ומולטימדיה, אולם תיאטרון ועוד.

תשתיות

עד 2009 הייתה בעיית ביוב ביישוב וגם בבסיס הצבאי נבטים הנמצא בסמוך. ביוזמת צה"ל תשתיות ביוב וטיהור במועצה האזורית שודרגו. חיל האוויר השקיע בשיפוץ המתקן המיושן וכעת הוא מתפקד טוב יותר.
לין קרלין

ביוגרפיה

קרלין נולדה בלוס אנג'לס למוריאל אליזבת ריינולדס ולמנהל העסיקי ההוליוודי לורנס קריימר.
לפני הופעת הבכורה המפורסמת שלה בסרטו של ג'ון קסאבטס "פנים" עליה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר פוטרה קרלין מעבודתה כמזכירתו של רומן פולנסקי.
לאחר הפריצה שלה שיחקה קרלין בסרטים "רוכבים פראים" של בלייק אדוארדס, "Silent Night, Lonely Night"
ובקומדיה של מילוש פורמן "התפשטות" בתפקיד לין טיין עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1972 הופיעה בסרט האימה הקנדי של בוב קלארק "חלום המוות" בתפקיד כריסטין אמו של אנדי ברוקס.
בטלוויזיה האמריקאית שיחקה קרלין בסדרת הדרמה "James at 15" וכשחקנית אורחת בסדרות הדרמה "The Waltons" ו"Trapper John, M.D.".
הייתה נשואה בחייה שלוש פעמים: לפיטר הול ממנו התגרשה לאחר שנתיים, לאדוארד קלין איתו הביאה שני ילדים ובניהם שדר הרדיו דן קרלין. כיום נשואה לג'ון וולף.
עץ מוצצים

עץ מוצצים הוא עץ המוצב במרחב הציבורי אשר מיועד להקל על תהליך הגמילה ממוצצים של פעוטות.

רקע

מוצץ משמש תינוקות ופעוטות כאמצעי להרגעה בכך שהוא מדמה עבורם הנקה. על פי המלצות רופאים מומלץ להתחיל בגמילה ממוצץ בין הגילאים שנתיים לשנתיים וחצי. הסיבות לעידוד הגמילה הן החציצה שיוצר המוצץ בין הפעוט לעולם החיצוני, נזק ללסת ולשיניים, פגיעה בדיבור ויצירת חוסר ריכוז במסגרת החינוכית בה שוהה הפעוט. גמילה ממוצץ יכולה להיות קשה לפעוטות רבים.

העץ

עץ המוצצים הוא עץ שמוצב במרחב הציבורי, לרוב בקרבת גני שעשועים וגינות ציבוריות. פעוטות והוריהם מוזמנים לתלות עליו את המוצץ ובכך לסייע בתהליך הפרידה ממנו. הוא מוגדר ככזה לרוב על ידי רשויות מקומיות אשר מציבות לידו שלט המגדיר את העץ כ"עץ המוצצים" בליווי הסבר קצר כתוב. המוצצים נתלים על ענפי העץ.
בישראל ברשויות מקומיות רבות הוכרזו עצי מוצצים, בהן ירושלים, תל אביב, חיפה, באר שבע, רחובות, כפר סבא, בקריית ביאליק ועוד.
היינץ קסלר

ביוגרפיה

נולד בעיר לאובן שבשלזיה התחתונה (היום נמצאת העיר בתחומי פולין) למשפחת פועלים. הוריו נמנו עם תומכי המפלגה הקומוניסטית. לאחר עליית הנאצים לשלטון סולק היינץ קסלר מבית הספר בשל הדעות הפוליטיות של בני משפחתו. בשנת 1940 גויס לוורמאכט. שירת כמקלען בדיוויזיית חיל הרגלים ה-134. הדיוויזיה השתתפה בפלישה לברית המועצות ב-1941. ב-15 ביולי 1941 ערק קסלר מיחידתו ונכנע לחיילי הצבא האדום. 
במהלך שהייתו במחנה השבויים בקזחסטן החל לשתף פעולה עם שוביו. יחד עם שבויים גרמנים נוספים ערך שידורי תעמולה בחזית בהם קרא לחיילי הורמאכט להיכנע. ביולי 1943 היה בין מייסדי הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית. עד לסוף המלחמה עבד בתחנת הרדיו של הוועד. בשנת 1945 הצטרף אל שורות המפלגה הקומוניסטית הגרמנית.
עם תום המלחמה עבר לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. בשנת 1946 מונה ליושב ראש הסניף הברלינאי של תנועת הנוער הגרמני החופשי. בשנת 1948 נבחר למזכיר הכללי של התנועה. בשנת 1950 נבחר לפרלמנט המזרח גרמני. באותה שנה הוא התמנה לראש מטה של המשטרה הלאומית האווירית, יחידה אווירית שהוקמה במסגרת המשטרה הצבאית המזרח גרמנית (היסוד לצבא של מזרח גרמניה). בשנת 1952 מונה קסלר למפקד המשטרה האווירית. בשנת 1955 הוא נשלח ללימודים באקדמיה צבאית של חיל האוויר הסובייטי במוסקבה. בספטמבר 1956, לאחר חזרתו ממוסקבה, התמנה קסלר למפקדו הראשון של לוּפְטשְטְרַייטְקְרֶפְטֶה (חיל האוויר של צבא העם הלאומי). בשנת 1967 הועלה קסלר לדרגת גנרל-אוברסט והתמנה לראש המטה הכללי. בינואר 1971 נפצע קסלר קשה בתאונת דרכים והיה במשך יותר משנה מאושפז בבית החולים, בתקופה זו סגנו, פריץ שטרליץ תיפקד כרמטכ"ל. קסלר לא התאושש לגמרי מפציעתו, לכן ב-1979 עזב את תפקיד הרמטכ"ל והתמנה לתפקיד קצין פוליטי ראשי של הצבא. 
ב-3 בדצמבר 1985 מת באופן פתאומי היינץ הופמן, מי שהיה שר ההגנה של מזרח גרמניה במשך יותר מ-25 שנים. בעקבות מותו של הופמן מינה אריך הוניקר, מנהיג מזרח גרמניה, את קסלר לתפקיד. בנוסף לכך התקבל קסלר כחבר בפוליטבורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
בנובמבר 1989, בעקבות נפילת חומת ברלין, פוטר היינץ קסלר מתפקידו יחד עם שאר שרי ממשלת מזרח גרמניה.
לאחר איחוד גרמניה הועמד קסלר לדין באשמת רצח אזרחים מזרח גרמנים, שניסו לברוח למערב. ב-16 בספטמבר 1993 הוא נמצא אשם באופן עקיף במות האזרחים ונידון ל-7.5 שנות מאסר. בשנת 1998, לאחר שריצה 2/3 מתקופת מאסרו הוא שוחרר מהכלא.
מה יהיה

רקע והפקה

שירי האלבום משלבים את סגונות הפופ, רית'ם אנד בלוז והטראפ. את שירי האלבום כתב והלחין מרגי יחד עם ג'וני גולדשטיין, בחלק מהשירים הצטרפו לכתיבה וההלחנה טליסמאן, רון ביטון ושי פינטו בין היתר.