google/wiki40b huggingface dataset:
תומאס טומקינס

חייו

טומקינס נולד בסנט דייוויד בפמברוקשייר. גם אביו היה מוזיקאי, מנצח המקהלה ונגן העוגב בקתדרלת סנט דייוויד; שלושת אחיו-למחצה היו גם הם מוזיקאים, אך איש מהם לא הגיע לתהילה שתומאס זכה לה. ב-1596 התמנה למדריך מקהלה בקתדרלת ווסטר. נראה שלמד במשך זמן מה אצל ויליאם בירד בלונדון, שכן מדריגל שחיבר מוקדש לבירד כמורו. בתקופת שהותו בלונדון פגש כפי הנראה את תומאס מורלי, כי מורלי כלל אחד מן המדריגלים של טומקינס באוסף החשוב שלו "ניצחונות אוריאנה" ב-1601.
בזמן לא ידוע לפני 1620 היה לנושא משרת כבוד בקפלה המלכותית וב-1625 התמנה לנגן עוגב בכיר בקאפלה ונראה שפרש ממשרתו זו בסביבות 1628. לפי כל הסימנים עבד בקתדרלה של ווסטר במשך עשרים השנים הבאות, אבל כשהעיר נפלה בשבי כוחות הפרלמנט ב-1646, בזמן מלחמת האזרחים האנגלית, איבד את משרתו, אם כי הותר לו להישאר במגוריו סמוך לקתדרלה. מוזיקה, בעיני הצד המנצח, הייתה משהו שיש להכחידו בכל הכנסיות (להוציא שירת מזמורי תהילים שקולים; העוגב של קתדרלת ווסטר (שטומקינס הזמין בשנת 1614) נהרס והמקהלה פוזרה. טומקינס עבר לגור עם בנו ונשאר עמו עד מותו.

יצירותיו

טומקינס כתב מדריגלים, מוזיקה לכלי מקלדת, מוזיקה להרכבים אינסטרומנטליים, מזמורי תפילה ומוזיקה ליטורגית. סגנונו היה שמרני עד קיצוניות, אפילו אנכרוניסטי: הוא התעלם כנראה לחלוטין מן השינויים והחידושים שהביא עמו הבארוק בהשראת המוזיקה האיטלקית, וגם נמנע מכתיבה ברוב הצורות הפופולריות של זמנו, כמו שירים ללאוטה או לירה. שפתו הפוליפונית גם בעשור הרביעי של המאה ה-17, הייתה בפירוש ובמובהק השפה המוזיקלית של תקופת הרנסאנס. כמה מן המדריגלים שלו עתירי רגש, ובציורי המילים והכרומטיות שבהם אינם נופלים מאלה של מלחיני המדריגלים האיטלקים כמו לוקה מרנציו או לוצאסקו לוצאסקי.
טומקינס היה גם מלחין פורה של מזמורי תפילה וחיבר מהם יותר מכל מלחין אנגלי אחר במאה ה-17 מלבד ויליאם צ'יילד. יצירות אלה נהנו מהערכה גבוהה בשעתן וניתן להן ייצוג נכבד באוספים של כתבי-יד בני התקופה. שפר גורלה של המוזיקה של טומקינס, כי בנו נתניאל ערך את רובה והוציא אוסף ענקי של יצירותיו (בשם "מוזיקה דאו סאקרה") בשנת 1668, אחרי מותו; אלמלא כן, היה חלק גדול ממנה הולך לאיבוד בתקופת מלחמת האזרחים.
עידן קוולר

ביוגרפיה

קוולר נולד ב-1981 וגדל בראשון לציון, כבר בהיותו נער החל לשדר ברדיו, תחילה ברדיו לב המדינה 91 FM - אז בהנהלתם של אנשי הרדיו גדעון לב ארי ושוש עטרי. לאחר מכן שידר ברשת א' של קול ישראל את התוכניות "בראש צעיר". כשנה לפני גיוסו לצה"ל, הצטרף ל"מעריב" ככתב כדוריד וכדורסל. עם גיוסו לצה"ל בשנת 2000 הגיע לגלי צה"ל ושימש  שם כתב ושדר ספורט. לצד תפקידיו ככתב הספורט של התחנה ועורך חדשות, שימש בבחירות 2003 כתב פוליטי וסיקר את מפלגות מרצ ושינוי. 
שימש עד שחרורו מצה"ל גם כתב משטרה, ולאחר שסיים את שירותו הצבאי הצטרף לערוץ 10, והגיש פינות ספורט בתוכנית הבוקר של אברי גלעד ולינוי בר גפן. לתקופה קצרה שימש כתב חינוך בחדשות 10. ב-2004 קיבל הצעה לשוב לגלי צה"ל, הפעם למחלקת התרבות, שם שידר מופעים חיים והגיש תוכניות תרבות ובידור. באותה שנה הגיש פינות ספורט בתוכנית הבוקר של "רשת" בערוץ 2, בהנחיית עינב גלילי וגולן יוכפז. 
ב–2006 החל להגיש את פינת "אתמול בטלוויזיה" בתוכנית הבוקר של "רשת" "העולם הבוקר" עם אברי גלעד ועינב גלילי. ביולי אותה שנה, סמוך לפרוץ מלחמת לבנון השנייה, מונה לכתב הפוליטי של גלי צה"ל. במאי 2014 החל לערוך את חדשות הספורט בתחנה.
משתתף באופן קבוע בתוכניות טלוויזיה שונות, ובהן "על הבוקר" בערוץ עשר ו"יום חדש" ב"קשת", ערוץ 2.  בינואר 2010 החל לשדר גם בערוץ הספורט בתוכנית "חי משבת" שם הוא מדווח בסגנונו המיוחד, לאחר משחקי הכדורגל.
החל ממרץ 2010 מגיש קוולר את תוכנית האקטואליה "סטטוס" בערוץ 3 בכבלים ביחד עם קרנית גולדווסר.
ביולי 2011 מונה למגיש חדשות בתוכנית "ערב חדש" המשודרת בערוץ הראשון לצדם של דן מרגלית, שרה ב"ק ואראל סג"ל.
אלן פלטשר

חייו

אלן פלטשר נולד בניירובי, קניה, שם עבד אביו בשירות הציבורי.
בגיל 5, חזרה משפחתו לאנגליה. כאשר אביו לקה במחלה סופנית, הוא גר במשך שלוש שנים עם סבו וסבתו, ואז במהלך ההפצצות על לונדון של מלחמת העולם השנייה פונה למחסה בבית החולים.
הוא למד בבתי ספר שונים לאומנות והמשיך ללימודי אמנות בקולג' המלכותי בבריטניה.
ב-1956, נישא פלטשר לאיטלקיה בשם פאולה ביאגי. באותה שנה הוא קיבל מלגה ללמוד באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, אחד מהמורים שלו היה פול ראנד ובעזרת מורה אחר קיבל עבודה לעצב את השער של פורצ'ן מגזין. לאחר ביקור בוונצואלה, חזר פלטשר ללונדון ב-1959. הוא עבד זמן קצר בסטודיו של סאול באס בלוס אנג'לס ובחברת פירלי במילאנו.
ב-1962 הוא הקים משרד עיצוב גרפי ביחד עם שני שותפים, הם פרסמו ספרים אודות עיצוב גרפי ובין לקוחותיהם היו ספריית פינגוין, חברת פירלי ואוליבטי, ב-1972 המשרד התפתח ושינה את שמו לפנטגרם. חלק מעיצובי הלוגו שעיצב נמצאים עדיין בשימוש של חברות כיום.
ב-1992 עזב את המשרד, ועבד מביתו בנוטינג היל. הוא עבד גם בחופשות כאשר שירבט במחברתו ועל מה שמצא. ב-1993 הצטרף כמנהל אמנותי של הוצאת הספרים "פידון". פלטשר כתב מספר ספרים בנושא עיצוב גרפי.
הוא זכה בפרס מעצב השנה באנגליה, והיה ב-1973 נשיא אגודת המעצבים הבריטית.
התערוכה האחרונה שלו נפתחה חודשיים לאחר מותו ב-2006 מסרטן.
העיצוב של אלן מתבטא בעיקר בסגנון קל, פשוט ומשעשע.
אנג'לה גאורגיו

חייה

נולדה בשם אנג'לה בורלאקו באדז'וד שברומניה. מגיל צעיר שרה קטעי אופרות עם אחותה אלנה דן. בגיל 14 החלה ללמוד שירה בבית הספר למוזיקה של האוניברסיטה הלאומית בבוקרשט, בעיקר אצל מיה בארבו. היא סיימה את לימודיה בשנת 1990, והודות להפלת משטרו של ניקולאה צ'אושסקו שנה קודם לכן, יכלה להתחיל מיד בקריירה בינלאומית. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה באופרה הרומנית הלאומית בקלוז'-נאפוקה, בתפקיד מימי בלה בוהם של פוצ'יני. באותה שנה גם זכתה בתחרות בלוודיר הבינלאומית.
הופעת הבכורה הבינלאומית של גאורגיו הייתה ב-1992 בקובנט גארדן, כצרלינה בדון ג'ובאני של מוצרט. בווינה הופיעה לראשונה בתפקיד אדינה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי ובמטרופוליטן כמימי ב"לה בוהם". בשנת 1994 בחן אותה המנצח גאורג שולטי להפקה חדשה של לה טרוויאטה מאת ורדי בקובנט גארדן. הייתה זו הופעתה הראשונה בתפקיד ויולטה שפתחה לפניה את הדרך לקריירה בינלאומית מצליחה.
גאורגיו ממקדת את הרפרטואר שלה בכמה תפקידים שונים: ויולטה, מימי, מגדה, אדינה וג'ולייט. ב-2003 שרה לראשונה בתפקיד נדה בליצנים של לאונקוואלו ובתפקיד מרגריט ב"פאוסט" של גונו. הודות לטווח הרחב של קולה ולגונו הכהה, יכולה גאורגיו לשיר גם תפקידי ספינטו. היא הקליטה את טוסקה (הופעה שהייתה גם לסרט בבימויו של בנואה ז'אקו הצרפתי) ולאונורה בטרובאדור של ורדי ל-EMI ושרה לראשונה את טוסקה בהפקה בקובנט גארדן ב-2006. 
אנג'לה גאורגיו השתתפה בקונצרטים רבים, אם ביחידות ואם בצוותא יחד עם זמרים אחרים. בין הופעותיה החשובות ביותר ניתן למנות את הפתיחה המחודשת של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-1999 ותאטרו מאליבראן בוונציה ב-2001.
אמבה

גודל ומבנה

קוטרו של תא כעשירית המילימטר, כלומר כקצה סיכה, והאמבה מבצעת בו רבות מן הפעולות הנעשות בגופם של בעלי החיים ולכן מהווה מודל טוב למחקרים רבים. גופה של האמבה עשוי ציטופלזמה - חומר רך ונוזלי שגרעין עגול נמצא בתוכו. בפרוטופלזמה אפשר להבחין בשתי שכבות, חיצונית אקטופלזמה ופנימית אנדופלזמה. האקטופלזמה שקופה, חד גונית וסמיכה מן האנדופלזמה. האנדופלזמה מכילה גופיפים, אברונים וגושי מזון. מבנה זה מאפשר לה לשנות את צורתה בכל זמן, ואף את הרבייה באמצעות התחלקות. הגרעין נמצא במרכז התא, ואחראי לפעילותה ולרבייתה של האמבה. איברים נוספים הם בועיות מתכווצות זמניות שתפקידן הוא הפרשה ורבייה.

תזונה

האמבה ניזונה באמצעות פגוציטוזה, שהיא "בליעת" חומרים על ידי קיפול פנימה של קרום התא. האמבה בולעת יצורים חד-תאיים אחרים קטנים ממנה. המזון נכנס אל האמבה בתוך בועית מזון, עובר פירוק בעזרת אנזימים ובסופו של התהליך מוצאת הפסולת אל מחוץ לתא באקסוציטוזה.

רבייה

הרבייה באמבה היא רבייה אל מינית, כלומר אינה מצריכה בן זוג, התא משכפל את הגרעין ומתחלק לשני תאים נפרדים שבכל אחד גרעין.

תנועה

לאמבה יכולת תנועה המתאפשרת בעזרת שימוש ב"רגלונים" (Pseudopod), הנוצרים על ידי שינויים ציטופלסמטיים (ציטופלזמה) המתרחשים על ידי הבדל לחצים אוסמוטיים - תנועה של מים מאזור ריכוז נמוך לגבוה, הם נשלחים קדימה ומושכים אחריהם את שאר הגוף. תנועה זו איטית למדי (עד 3 מיקרון בשנייה) אך עם זאת היא מספיקה כדי ללכוד את הטרף. הרגלונים משמשים בנוסף לתפיסת הטרף לפני הכנסתו אל תוך התא.

תפוצה

ישנם כ-7,000 מינים של אמבות ]. האמבה חיה במים מתוקים ומלוחים, כמעט בכל חלקי העולם. יש מיני אמבות המצויות באדמה לחה או חיות כטפילים בגופם של בעלי חיים אחרים, על פי רוב במעיים. רוב האמבות אינן מזיקות לפונדקאים שלהן, אבל יש מינים כגון אנטאמבה היסטוליטיקה הגורמים למחלות, כמו מחלת הדיזנטריה למשל.
אמבה במעי האישה נפוצה מאוד בזמן ההיריון ]. האבחנה נעשית בדרך כלל על ידי בדיקת צואה - מיקרוסקופיה ותרבית צואה, או בדיקת דם לנוגדנים. בזמן ההיריון יכולה המחלה להתבטא כמחלת מעיים.
לטפיל בהריון יש שתי צורות חיים - הציסטה (גוש או כיס לא תקין מלא בנוזל או בחומר מוצק למחצה, שעשוי להופיע בכל איבר או רקמה) והטרפוזואיט שהיא הצורה הגורמת למחלה. הטפיל מועבר בדרך כלל במים או במזון מזוהמים, או בהעברה בקליט-אורלית.
News1 מחלקה ראשונה

תביעת דיבה

בפברואר 2017 חויבו יואב יצחק ואתר "News1" בתשלום פיצוי בסך 30,000 ש"ח בתוספת הוצאות משפט בסך 15,000 ש"ח למנהל רדיו "קול ישראל" לשעבר, אריה שקד, לאחר שכינו אותו "עבריין" בכותרת כתבה שפרסמו.
מייק ברונר

ביוגרפיה

ברונר נולד באומהה, נברסקה. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד תחת הדרכתו של ביל רוס.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה ברונר בשתי מדליות זהב לאחר שגילח את ראשו, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:59.23 דקות, שיפור לשיא הקודם של רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה שנקבע חודש וחצי לפני כן ועמד על 1:59.63 דקות (פיטל שבר את שיאו של מארק ספיץ והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות). הזוכים הנוספים במדליות היו חבריו לנבחרת סטיב גרג (1:59.54 דקות) ואלוף העולם ביל פורסטר (1:59.96 דקות), פיטל סיים במקום רביעי (2:00.02 דקות). מדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ון נייבר וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). כשחיין ראשון הוא שחה את המשחה בתוצאה של 1:52.35 דקות. 
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 1978 זכה ברונר במדליית זהב במשחה של-200 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, לפני גרג (1:59.80 דקות) ופיטל (2:01.22 דקות).
בשיא כושרו ניבחר ברונר לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) בשלושה משחים אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי.
לוראזפאם

פרמקוקינטיקה

התרופה נספגת בקלות ממערכת העיכול לאחר ארוחה. ריכוזי שיא בפלזמת הדם מושגים כשעתיים לאחר מתן אוראלי. פרופיל הקליטה לאחר הזרקה תוך שרירית דומה לזה שאחרי נטילת התרופה דרך הפה.
לוראזפאם חוצה את מחסום הדם-מוח וגם את השליה. כמו כן הוא מתערבב בחלב האם. התרופה מפורקת בכבד לגלוקורניד לא פעיל, ומופרשת בשתן.

שימושים רפואיים

לוראזפאם הוא בנזודיאזפין קצר טווח עם תכונות כלליות דומות לאלה של דיאזפאם. הוא משמש לטיפול בטווח הקצר של הפרעות חרדה, בנדודי שינה, ובמקרים נדירים כנוגד פרכוסים. התרופה משמשת גם לבקרה של בחילות והקאות הקשורות לסרטן וכימותרפיה.

פיתוח תלות ושימוש לרעה

פיתוח תלות היא שכיחה לאחר שימוש קבוע בבנזודיאזפינים, אפילו במינונים טיפוליים לתקופות קצרות. תלות היא סבירה במיוחד בחולים עם היסטוריה של שימוש באלכוהול או בסמים, ובחולים עם הפרעות אישיות. לכן יש צורך בהפחתה הדרגתית של המינון לאחר שימוש קבוע במשך אפילו כמה שבועות; הזמן הדרוש לגמילה יכול לנוע בין כ-4 שבועות לשנה ואף יותר].

תופעות לוואי

נמנום, ישנוניות, חולשת שרירים, ואטקסיה הן תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה, והן חולפות בדרך כלל. תופעות לוואי שכיחות פחות כוללות סחרחורת, כאבי ראש, בלבול, דיכאון, דיבור לא ברור או קשיים בהגייה, שינויים בחשק המיני, רעד, הפרעות בראייה, אצירת שתן או בריחת שתן, הפרעות במערכת העיכול, שינויים בהפרשת הרוק ואמנזיה.
אוולין מקהייל

חייה

אוולין מקהייל נולדה בברקלי, קליפורניה, והיא אחת מתשעת ילדיהם של הלן ווינסנט מקהייל. אביה, ווינסנט, היה מבקר בנקים ועבר לוושינגטון די. סי. ב-1930. מאוחר יותר התגרשו הוריה ווינסנט קיבל משמורת על כל הילדים ועבר לטוקאהו, ניו יורק.
לאחר שסיימה את בית הספר התיכון הצטרפה אוולין לחיל הנשים של צבא ארצות הברית והוצבה בג'פרסון סיטי, מיזורי.
מאוחר יותר עברה לבלדווין, ניו יורק, ועבדה כמנהלת חשבונות בחברת "Kitab Engraving" ברחוב פרל, מהנטן. היא פגשה את הארוס שלה בארי רודס, סטודנט, ששוחרר מחיל האוויר של צבא ארצות הברית.

מותה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אלמר ריפלי

ביוגרפיה

ריפלי נולד בסטטן איילנד, ניו יורק. למד באוניברסיטת בראון. אחרי שסיים את האוניברסיטה עבר ריפלי לשחק כדורסל בליגות שונות בארצות הברית. ריפלי נבחר לאחד מעשרת הכדורסלנים המצטיינים לשנים 1909 - 1926.
אחרי שפרש ממשחק, עבר ריפלי לעבוד כמאמן במספר אוניברסיטאות אמריקאיות וכן סייר בעולם ולימד את ענף הכדורסל. ריפלי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בתור מאמן נבחרת הכדורסל בקולג' ווגנר  בשנת 1922, ולאחר מכן עבר לתפקיד מאמן הנבחרת באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 1927. בקבוצה זו הוא ניצח 12 מתוך 13 משחקיו הראשונים. ריפלי אימן בג'ורג'טאון מספר קדנציות, כאשר בין לבין אימן באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת נוטרדאם.
בשנת 1949 עבר ריפלי לאמן את הארלם גלובטרוטרס במשך 3 שנים. בשנת 1953 יצא לסיבוב עולמי וערך קורסים מיוחדים לכוחות הצבא האמריקאי.
בינואר 1956 מונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל, מתוך מטרה כי יאמן את הנבחרת באולימפיאדת מלבורן. ריפלי הגיע לישראל במסגרת הסכם לחילופי מומחים בין ישראל לארצות הברית, כאשר כל הוצאותיו בחודשים הראשונים מומנו על ידי ארצות הברית. בסופו של דבר, השתתפות הנבחרת בוטלה באולימפיאדה עקב מלחמת סיני. בנובמבר 1956 עזב ריפלי את תפקידו וחזר לארצות הברית. בשנת 1957 סייע לאימוני נבחרת ישראל.
לאחר מכן, אימן ריפלי את נבחרת קנדה בכדורסל במוקדמות אולימפיאדת רומא, אך הנבחרת לא הצליחה להעפיל לטורניר.
בשנת 1973 הוצג ריפלי בהיכל התהילה של הכדורסל.
ב-29 באפריל 1982 הלך ריפלי לעולמו.
קרקה נובו מסטו

היסטוריה

הקבוצה העפילה לליגה הבכירה בשנת 1997, ובעונתה הראשונה דורגה במקום הרביעי. באותה שנה, המועדון לשמו את הספונסר הראשי שלו, חברה של צמחי מרפא "קרקה". בשנה שלאחר מכן (1998/99), סיימה הקבוצה במקום השלישי. בשנת 2000 זכתה הקבוצה בתואר הראשון של אליפות סלובניה והחלה להשתתף בסופרוליג. בתחרות זו, השיגה שבעה ניצחונות מול 11 הפסדים, עד שהודחה על ידי האלופה פנאתינייקוס. בעונת 2001/02 השתתפה ביורוליג בבית C עם 7 ניצחונות ו-7 הפסדים דורגה במקום החמישי בבית.
בעונת 2002/03 אימן בקבוצה הקרואטי נבן ספאחיה. איתו זכתה הקבוצה באליפות סלובניה ואף הגיע לגמר גביע יול"ב, בו הפסידו לפאמסה ולנסיה בסיכום שני משחקים 168-154.
בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה בגביע היורוצ'לנג', לאחר ניצחון 77-83 בגמר מול לוקומוטיב קובאן. ובעונת 2011/12 השתתפה הקבוצה בגביע היורוקאפ.
בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה בגביע הראשון שלה כשניצחה בגמר את אולימפיה ליובליאנה 73-80 ובכך השלימה דאבל היסטורי ראשון למועדון.
משחק האולסטאר של ה-ABA

משחק האולסטאר של ה-ABA (באנגלית: ABA All-Star Game) הוא משחק ראווה עונתי, שנערך במהלך כל אחת מתשע שנות הפעילות של ליגת ה-ABA. בשמונת המשחקים הראשונים נערך המשחק בין השחקנים המצטיינים של המחוז המזרחי ("נבחרת המזרח"), לבין אלה של המחוז המערבי ("נבחרת המערב"). בחמישה מהמשחקים ניצחה נבחרת המזרח.
במשחק האולסטאר האחרון (1976) התמודדה קבוצת דנוור נאגטס, מובילת טבלת הליגה, מול קבוצת שחקנים מצטיינים מ-6 קבוצות הליגה האחרות. במהלך הפסקת המחצית של אותו משחק התקיימה תחרות ההטבעות הראשונה בהיסטוריה. בתחרות ניצח ג'וליוס אירווינג מניו יורק נטס, לאחר שהטביע מקו העונשין.
סיטאגליפטין

תופעות לוואי

לכל תרופה קיימות תופעות לוואי שחלקן איננו קשור לפעילותה הפרמקולוגית של התרופה בעוד אחרות כן קשורות. 
באופן כללי התרופה די נסבלת היטב עם מעט תופעות לוואי. 
מבין תופעות הלוואי של התרופה אפשר למנות: שלשולים, עצירות ובחילות. התרופה גם עלולה לגרום להיפוגליקמיה (בעיקר אם ניתנת יחד עם תרופות אחרות לטיפול בסוכרת) ולבצקות פריפריות.

דלקת בלבלב

דלקת בלבלב (פאנקריאטיטיס) היא תופעת לוואי נדירה אך מסוכנת של סיטאגליפטין. למרות שלא ידוע קשר ברור בין דלקת בלבלב לבין נטילת סיטאגליפטין יש לעקוב אחרי המטופל שנוטל את התרופה ולעקוב אחרי סימנים של דלקת בלבלב. דלקת בלבלב מתאפיינת בכאב חמור באזור הבטן שאינו חולף. הכאב יכול להקרין גם לאזור הגב ולעיתים גם להיות מלווה בהקאה.

השפעה לבבית

מחקרים שנעשו על התרופה סאקסאגליפטין ואלוגיפטין, שהן תרופה מאותה משפחה של סיטאגליפטין, הראו כי בקבוצת המטופלים שנטלה תרופות אלו נצפתה עלייה בשיעור האשפוזים על רקע אי ספיקת לב. לפיכך ה-FDA דרש מחברות התרופות לבדוק את הנתונים עבור כל התרופות ממשפחת מעכבי ה-DPP-IV, כולל סיטאגליפטין. 
כפי הנראה, שלסיטאגליפטין אין השפעה לרעה על הלב, ומתן של התרופה לא העלה סיכון להחמרת התפקוד הלבבי או אשפוזים על רקע אי ספיקת לב.

רגישות יתר

מתן של מעכבי האנזים DPP-IV, כולל סיטאגליפטין, היה כרוך בהופעת תופעות לוואי של רגישות יתר, כגון תגובה אנאפילקטית, אנגיודמה ווסקוליטיס. תופעות לוואי אלו גם התרחשו במטופלים שנטלו מעכבי ACE או תרופות ממשפחת ה-ARB ורגישות יתר יכולה להתבטא גם ברגישות לשתי התרופות.

כאב חמור עד כדי נכות

בשנת 2015, הוסיף ה-FDA אזהרה חדשה לגבי סיכון לכאבי מפרקים "חמורים וגורמי נכות" לתוויות של כל מעכבי האנזים DPP-IV. בנוסף לסיטאגליפטין, גם מעכבי DPP-IV אחרים כגון לינגליפטין (טרג'נטה), סקסגליפטין (אונגליזה) ואלוגליפטין חייבים לשאת גם את תווית האזהרה.

תכשירים משולבים עם מטפורמין

מאחר שמטפורמין מהווה כיום את טיפול הבחירה בסוכרת, קיימים תכשירים המשלבים סיטאגליפטין יחד עם מטפורמין. תכשירים אלו נועדו לשפר הענות לטיפול התרופתי. השם המסחרי שלהם הוא ג'נואט Januet.
צ'ושו

צ'וֹשוּ (ביפנית: 長州藩) היה האן פאודלי בתקופת אדו, במקום בו שוכן היום מחוז ימאגוצ'י. ההאן מילא תפקיד חושב בהדחת שוגונות טוקוגאווה בסוף תקופת אדו, ותושבי ההאן היו ממובילי רסטורציית מייג'י.

היסטוריה

שליטי האן צ'ושו היה צאצאיו של המצביא מתקופת סנגוקו מוטונארי מורי. לאחר מותו התמנה נכדו, טרומוטו מורי, לדאימיו של ההאן ובא בברית עם טויוטומי הידיושי, ברית שהתבררה בהמשך כטעות. לאחר שהביס טוקוגאווה איאיאסו את צבאו של טויוטומי בקרב סקיגהארה ב-1600 נאלץ מורי לעזוב את מקום מושבה המסורתי של משפחתו באקי ולעבור למחוז נאגטו (שהיה ידוע גם כצ'ושו) ולוותר על רבים מנכסיו.
שבט מורי ראה בגזירה זו בגידה בשבט, ומנקודה זו ואילך מיצב עצמו האן צ'ושו כגורם אנטי-טוקוגאווה. עמדה זו השתרשה במסורת ההאן, ובפגישות ראש השנה החדשה נהגו נציגי ההאן לשאול את הדאימיו האם הגיעה העת להדחת השוגונות, והוא נהג לדחות את ההצעה בטענה שהממשל עדיין חזק.
מסורת זו הפכה למציאות 260 מאוחר יותר כשחבר ההאן להאן סצומה ולחברי אצולה במטרה להדיח את השוגון. הם הובילו את המאבק כנגד צבאות השוגון-לשעבר במלחמת בושין, הביסו אותם והשיבו את השלטון לקיסר. בזכות ברית זו בין שני ההאן, נהנו ילידי המחוזות מהשפעה פוליטית וחברתית בתקופת מייג'י, ובנוסף, היוו צבאות צ'ושו וסצומה את השלד עליו נבנה הצבא היפני הקיסרי.

פוליטיקה

בירת ההאן הייתה העיר האגי, והשליטה עליו נותרה בידי שבט מורי במהלך תקופת אדו. הדאימיו מינה קבוצת יועצים, קָרוֹ (家老), שישבה באדו ותיווכה בין ההאן לממשלה. בצ'ושו התחלקו תוארי הקרו לשני סוגים: תואר קרו העובר בירושה במשפחה, וקרו לכל ימי חייו של היועץ, אך לא עובר בירושה.
המשפחות שקיבלו את התואר בירושה היו לרוב ענפים שונים של שבט מורי או צאצאים של המצביאים והיועצים הקרובים ביותר של מוטונארי מורי. הקרו מן הסוג השני היו סמוראים מדרג נמוך או בינוני שהוכיחו עצמם בתחום הכלכלי והפוליטי, ואת התואר קיבלו מידי הדאימיו.
ורוניקה מחליטה למות (סרט)

עלילה

ורוניקה מתעוררת בבית חולים פסיכיאטרי לאחר ניסיון התאבדות שנכשל. היא מגלה שכתוצאה מלקיחת מנת יתר של כדורים, הלב שלה נחלש ונותרו לה רק מספר שבועות לחיות. הסרט עוקב אחר מסעה, שבמסגרתו היא מוצאת אהבת אמת ומגלה הערכה חדשה לחיים. במהלך הסרט, ורוניקה משנה את דעתה על המוות ומוצאת הנאה מסוימת בחיים.

הפקה

הצילומים לסרט החלו ב-18 במאי 2008 בניו יורק, והסתיימו ב-21 ביוני. חברות ההפקה שמימנו את הפקתו היו "מיוס הפקות", "סרטי דאס" ועוד.

מוזיקה

בסצנות מפתח לאורך הסרט התנגנו מנגינות פסנתר שנלקחו מ"רסיטל בלילה" שהולחן על ידי מוריי גולד ו"Comptine d'un autre ete - L'apres midi" שהולחן על ידי יאן טירסן.

הקרנה

הסרט הוקרן לראשונה בהקרנה מיוחדת בברזיל ב-7 באוגוסט 2009, ולאחר מכן יצא רשמית לבתי הקולנוע ב-21 באוגוסט. בסוף השבוע הראשון להקרנתו צבר הסרט 90,455 דולר.
בחירת דראפט טריטוריאלית ב-NBA

בחירת דראפט טריטוריאלית היא סוג של בחירת דראפט שהייתה נהוגה בליגת ה-NBA בין העונות 1950-1965. בשנים הראשונות של ה-NBA, מאחר שהקבוצות התקשו לבסס קהל אוהדים קבוע, הנהיגה הליגה את "חוק הבחירה הטריטוריאלית" - חוק המאפשר לקבוצות לצרף שחקני מכללות מאותו האזור, בהנחה שהם מוכרים לאוהדים המקומיים ויזכו לתמיכתם. לפני הדראפט, כל קבוצה יכלה לוותר על בחירת הדראפט הראשונה שלה, ולהמירה בשחקן מכללות מקומי שתבחר. נקבע שהמרחק בין המכללה בה לומד השחקן לבין הקבוצה הבוחרת בו לא יעלה על 50 מיל (כ-80 ק"מ). אף על פי שהבחירות הטריטוריאליות נבחרו לפני הדראפט, הן לא נחשבו כבחירות הראשונות בדראפט; בכל דראפט, הבחירה הראשונה שאינה טריטוריאלית היא שנחשבת לבחירה הראשונה.
מתוך 23 השחקנים שנבחרו כבחירה טריטוריאלית, 12 הונצחו בהיכל התהילה של הכדורסל. טום היינסון, וילט צ'מברליין, אוסקר רוברטסון וג'רי לוקאס הם הבחירות הטריטוריאליות היחידות שזכו בתואר רוקי העונה. צ'מברליין (4 פעמים) ורוברטסון זכו במהלך הקריירה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. פילדלפיה ווריורס היא הקבוצה בעלת מספר הבחירות הטריטוריאליות הגבוה ביותר, עם שבע בסך הכול. הדראפטים של 1953 ו-1965 (האחרון בו נכללו בחירות טריטוריאליות) היו היחידים בהם נבחרו שלושה שחקנים בבחירות טריטוריאליות - יותר מכל דראפט אחר. הפעמים היחידות בהן אף קבוצה לא ניצלה את חוק הבחירה הטריטוריאלית היו בדראפטים של 1954, 1957 ו-1961.
מבצר ארנברייטשטיין

מבצר ארנברייטשטיין (בגרמנית: Festung Ehrenbreitstein) נמצא על הר בגדה המזרחית של הריין מול קובלנץ במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה.

רקע היסטורי

יש עדות להתיישבות במקום עוד מהאלף הרביעי לפנה"ס. הוא מוזכר לראשונה בכתובים ב-1139 כרכושו של הארכיבישוף של טריר. מהיותו קרוב לגבול צרפת הוא הותקף מספר פעמים עד שנכבש על ידם ב-1799. הם נסוגו מהאזור ב-1801 לאחר שפוצצו את המבצר.
לפי הסכם קונגרס וינה מ-1815 עבר חבל הריין לשליטת פרוסיה והיות שקובלנץ חלשה על השייט בריין ובמוזל, ביצרו הפרוסים את המבצר והרחיבו אותו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחזק המבצר על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים עד 1947. ב-1946–1950 הוא שימש כמחנה פליטים ולאחר מכן שימש לדיור. ב-1956 נפתח בו המוזיאון הראשון וב-1972 הוקמה בשטחו אנדרטה לחללי הצבא הגרמני.

המבצר כיום

המבצר משמש כיום אתר תיירותי ותרבותי. יש בו מוזיאון לצילום, מוזיאון ארכאולוגי ותערוכות אמנותיות קבועות ומתחלפות. כן נערכים בו קונצרטים ואירועי תרבות שונים.
ב-2010 הוקם רכבל שהוא מהגדולים בגרמניה המחבר את הפינה הגרמנית עם המבצר. דבר זה הפך את המבצר יותר נגיש ופופולרי. מהמבצר יש תצפית מרהיבה על קובלנץ, הריין והפינה הגרמנית.
ב-2002 הוכרז המבצר שנמצא בתוך עמק הריין המרכזי העילי כאתר מורשת עולמית של אונסקו.
מדליית קרים הטורקית

תיאור

העיטור הורכב ממדליה אשר הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע אדום בעל דפנות בצבע ירוק. החלק הקידמי של המדליה כלל במרכזו טורה של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, מתחתו צויינה השנה 1271 של הלוח המוסלמי (1855/1856 בלוח הגרגוריאני). בצידה האחורי של המדליה מתואר תותח שדה שמעליו ארבעה דגלים לסימול ארבעת בעלי הברית, מתחת לתותח מתואר הדגל של האימפריה הרוסית שנגדה נלחמו. מתחת לאיור מצוין שם המערכה לפי גרסה; 'La Crimea 1855' בגרסה הסרדינית, 'La Crimee 1855' בגרסה הצרפתית, ו-'Crimea 1855' בגרסה הבריטית.
חיים הלד

חיים הלד (1950 – נובמבר 2005) היה מורה ואיש צבא. חתן פרס ביטחון ישראל. 
הלד נולד בחדרה ובהיותו בן ארבע עברה משפחתו לפתח תקווה. בילדותו לקה בשיתוק ילדים. בסיום לימודיו בישיבת נחלים המשיך בלימודים אקדמיים וסיים תואר ראשון ושני במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. 
לאחר מלחמת יום הכיפורים התנדב לצה"ל ושירת ביחידה 8200. בשנת 1979 הוענק לו פרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת ובשנת 1980 פרס ביטחון ישראל. הלד פרש משירותו בשנת 1992.
לאורך שנות שירותו הצבאי לימד הלד בהתנדבות לימודי מתמטיקה בבית ספר תיכון ברמלה. לאחר שחרורו מהצבא הוא התמסר להוראת מתמטיקה ופיזיקה במוסדות שונים, בהם אוניברסיטת בר-אילן ובית הספר יואל גבע, וכן בבתי ספר תיכוניים ובמכללות חרדיות. 
הלד כיהן כחבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון.
נישא לשושנה ולזוג נולדו שני ילדים.
התנועה לעצירת הנסיגה מסיני

התנועה לעצירת הנסיגה מסיני הייתה תנועת מחאה נגד פינוי חצי האי סיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.

רקע

לאחר כיבוש חצי האי סיני במלחמת ששת הימים, הקימה ישראל מספר יישובים בסיני, כשהגדול מביניהם היה ימית. בנוסף הוקמו מספר בסיסי צבא ושדות נפט.
ב-17 בספטמבר 1978 נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ההסכם קבע, בין השאר, את קו עקבה-רפיח כקו הגבול בין ישראל למצרים, ופינוי של כלל יישובי חצי האי סיני.
על אף שרוב מתיישבי חבל ימית התפנו מרצון, טענו בחוגי הימין כי אין לוותר על שטחי ארץ ישראל, ועל כן החלו להיאבק נגד הפינוי.
התנועה לעצירת הנסיגה מסיני היה הגוף המרכזי שאיחד את מתנגדי הנסיגה, והוא הורכב בעיקר מאנשי גוש אמונים. התנועה זוהתה עם עמדות מפלגת התחיה.

פעילות

התנועה אירגנה פעילות מחאה בכל רחבי הארץ נגד הנסיגה מסיני.
במסגרת המאבק נערכו הפגנות המוניות, בין השאר מול בית ראש הממשלה, ונערכה פעילות הסברתית נרחבת.

הבאת מתיישבים לחבל ימית

התנועה לעצירת הנסיגה התמקדה בהבאת אנשים מכל רחבי הארץ להתיישב בבתים שננטשו על ידי תושביהם, שהתפנו מרצון, על מנת להקשות על פינוי היישובים.
בנוסף הקימה התנועה מספר יישובים חדשים בחצי האי סיני: עצמונה, מעוז הים וחצר אדר. לאחר שפונה היישוב חצר אדר הוקם במקום סמוך חצר אדר ב', ולאחר שהוא פונה - חצר אדר ג' וכן הלאה עד חצר אדר ה'.

המאבק בעת פינוי העיר ימית

בעת פינוי העיר ימית נאבקו פעילי התנועה בחיילי צה"ל שהגיעו לפנותם מן העיר. הפעילים התבצרו על גגות הבתים, על אנדרטת עוצבת הפלדה, ובמקלט במרכז העיר.
המאבק עם המתבצרים על הגגות, בעיקר אנשי גוש אמונים בהנהגת הרב משה לוינגר, גלש מהר מאוד לאלימות, והם פונו בסיוע זרנוקי מים וכלובי מתכת.
עם המתבצרים על גבי אנדרטת עוצבת הפלדה, בעיקר סטודנטים בהנהגת צחי הנגבי, הגיע אלוף פיקוד הדרום חיים ארז להסכם פינוי מרצון.
במקלט במרכז ימית התבצרו אנשי תנועת כך, ואיימו בהתאבדות אם ינסו לפנותם. לאחר הריסת רוב בתי העיר הם התפנו מרצון, בהוראתו של הרב מאיר כהנא.