google/wiki40b huggingface dataset:
רמי רחמים ברכיהו

תולדות חייו

הרב ברכיהו גדל בשכונת הבוכרים בירושלים והושפע רבות מדרכם של הרבנים הספרדיים שם וביניהם גם מתורתו של הרב עובדיה יוסף. כך מספר הרב: 
"אני לא יכול להתעלם מחוויות הילדות בשכונה בה נולדתי (שכונת הבוכרים בירושלים), ומה שראיתי כילד וכנער מתבגר, כיצד בשבת רבנים ספרדים מכבדים, מכילים, מחבקים ודואגים להכנסת אורחים של מחללי שבת ומופקרים, ועושים זאת באהבה גדולה כל כך ובאופן טבעי ופשוט."
 למד בישיבה התיכונית חורב ולאחר מכן בישיבת ההסדר "ברכת משה" במעלה אדומים, שם היה לתלמידו של הרב נחום אליעזר רבינוביץ'. שירת בצבא בחיל השריון. שימש כרב היישוב טלמון, וכראש בית המדרש "מאמינים במשטרה", המכשירה ומעודדת גברים דתיים-לאומיים להתגייס לשורות המשטרה. כיום משמש הרב ברכיהו כרב המשטרה, וכן כדיין בבית הדין לממונות במערב בנימין, יחד עם הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב יעקב שרעבי ראש ישיבת נחלת ישראל, הרב חיים צפרי והרב קופלד.
באוקטובר 2016 הוחלט למנות את הרב ברכיהו לתפקיד רב המשטרה על ידי השר גלעד ארדן בהמלצת מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך בדרגת ניצב משנה. הוא נכנס בפועל לתפקיד ב-15 בדצמבר של אותה שנה.
הרב ברכיהו היה בעבר חבר במועצה הרבנית של ארגון רבני צהר.
אשתו נולדה בהולנד.

השקפתו התורנית כרב משטרת ישראל

במאמר שפרסם עוד בטרם מונה לרב המשטרה, הולך הרב ברכיהו בעקבות הרב שאול ישראלי הרואה בפעילות המשטרה בשבת חלק מגדר "פיקוח נפש ציבורי". לכן, גם סיור של ניידת ברחובות השכונה היא מותרת בשבת, הגם שאיננו יודעים להצביע על "חולה לפנינו", או על הפיקוח-נפש הספציפי הקיים. 
בשנת 2019 במאמר בכתב העת תחומין בנושא "הריבונות כשיקול הלכתי: אבטחת טקס 'שבת האור' בכנסיית הקבר", מחדש הרב ברכיהו, שמעבר לגדרי פיקוח נפש רגילים, בעצם השמירה על החוק והסדר יש משום מימוש הריבונות של מדינת ישראל, ומעמדה ההלכתי של מימוש הריבונות הוא כניהול מלחמה על ידי מדינת ישראל על החלת ריבונות בשטחי ארץ ישראל, ולאור זאת יש לגזור את המעמד ההלכתי של השוטרים השומרים על החוק והסדר. במאמר זה הוא אף הולך צעד נוסף ורואה בשמירה על חופש הדת והפולחן חלק מאותו מימוש ריבונות של המדינה. 
במאמר נוסף כותב הרב ברכיהו שגם הורדת מפלס אלימות יש בה משום ספק פיקוח שיכול להצדיק הקלות בהלכות שבת. ולכן מותר לשוטרים להפעיל בשינוי ולענוד מצלמות גוף גם בשבת, מכיוון שהשימוש במצלמות גוף הוכח כגורם המפחית אלימות מצד כל הגורמים המעורבים בתקרית.
תיאטרון בטאקלאן

תיאטרון בטאקלאן (בצרפתית: Le Bataclan) הוא אולם תיאטרון השוכן ברובע ה-11 בפריז. 
האולם נבנה בשנת 1864 על ידי האדריכל שרל דובאל. שמו נלקח משם האופרטה "בא-טא-קלן" מאת ז'אק אופנבך. 
ב-13 בנובמבר 2015 נרצחו באולם יותר מ-80 צופים, בפיגוע הגדול מבין פיגועי נובמבר 2015 בפריז.

היסטוריה

בטאקלאן נוסד כבית קפה מזמר גדול בסגנון סיני, שבו בית קפה ואולם תיאטרון בקומת הקרקע ואולם ריקודים בקומה שמעליה. התקיימו בו קונצרטים, אך הוא נודע בעיקר במופעי וודוויל של אז'ן סקריב, ז'אן-פרנסואה באייר , מלסוויל  ותאופיל מריון דומרסן . 
האולם נפתח לציבור ב-3 בפברואר 1865. הוא החליף בעלים פעמים אחדות. לאחר 1910 עבר האולם שיפוץ, ושימש רק למופעי רביו, בהם של מוריס שבלייה. בשנת 1926 האולם נמכר והוסב לבית קולנוע. בשנת 1933 פרצה שריפה באולם. בשנת 1950 הרסו חלק מהאולם, כדי להתאימו לדרישות הבטיחות החדשות. בשנת 1969 נסגר בית הקולנוע, והאולם חזר לשמש כתיאטרון. כיום משמש האולם למופעי רוק ופופ, סטנד-אפ ודיסקו.
בשנת 2006 שוחזרה חזית הבניין לצבעיה המקוריים, אך גג הפגודה של המבנה אינו קיים עוד. 
בשנת 2008 היו בעלי האולם יהודים (מאז מכרו אותו), וקיבלו איומים ממוסלמים ופרו-פלסטינים עקב אירועי תמיכה בישראל שנערכו באולם.
ב-13 בנובמבר 2015, כשעה לאחר תחילת הופעה של להקת הרוק האמריקאית Eagles of Death Metal, נכנסו לאולם ארבעה מחבלים חמושים ברובי סער AK-47 (קלשניקוב). אנשים בקהל העידו על קריאות "אללה אכבר", שלאחריהן החלו המחבלים בירי שיטתי ובזריקת רימונים לעבר הקהל באולם במשך כעשרים דקות. בשעה 22:00 בערך החלו המחבלים לאסוף כ-60–100 בני ערובה, בזמן שהמשטרה נערכה מחוץ לאולם. חברי להקת הרוק נמלטו ללא פגע. בשעה 00:15 החלה מתקפה של השוטרים על המחבלים שבאולם. שלושה מהמחבלים פוצצו עצמם באמצעות חגורות נפץ, והרביעי נהרג בידי המשטרה, ובנפילתו התפוצצה חגורת הנפץ שלו. אדם שהיה בקהל סיפר לכתבים כי המחבלים דיברו על סוריה. האירוע הסתיים בשעה 00:58. בפיגוע, הגדול מבין פיגועי נובמבר 2015 בפריז, נהרגו 89 אנשים ונפצעו כ-200 מבין 1,500 צופים שהיו באולם.
שביתת מין

שביתת מין או חרם מין היא צעד של מחאה לא אלימה, שבה אדם או קבוצת אנשים נמנעים מקיום יחסי מין. 
הדוגמה הידועה ביותר לשביתת מין באמנות היא המחזה "ליסיסטרטה" שכתב המחזאי האתונאי אריסטופאנס בשנת 411 לפנה"ס, ובו נשות יוון העתיקה נמנעות מקיום יחסי מין עם אהוביהן, אלא אם יסכימו לשים קץ למלחמה הפלופונסית שבין אתונה לספרטה.

שביתה קדומה

בתקופה שקדמה לקולוניאליזם הבריטי נהגו נשות שבט האיגבו שבניגריה להתכנס מפעם לפעם ולהחליט על מחאה נגד התנהגות לא נאותה של הגברים בשבט. המחאה כללה הימנעות מקיום חובות משפחתיות, ובכלל זה הימנעות מיחסי מין.

קולומביה

באוקטובר 1997 קרא רמטכ"ל צבא קולומביה, מנואל בונט, לשביתת מין בקרב נשותיהם וחברותיהם של לוחמי הגרילה וסוחרי הסמים, לשם השגת הפסקת אש בלחימה במדינה. לוחמי הגרילה לעגו ליוזמה זו, ואמרו שפועלות בקרבם גם אלפיים נשים. הפסקת האש שהושגה החזיקה מעמד זמן קצר בלבד. 
בספטמבר 2006 פתחו עשרות נשים בעיר פריירה בשביתת מין שנקראה La huelga de las piernas cruzadas ("שביתת הרגליים המשׂוכלות"), במחאה על אלימות הכנופיות, שהובילה ל-480 הרוגים.
בשנת 2011 הכריזו נשים על שביתת מין בעיר ברבקואס (Barbacoas, Nariño), בדרישה שהממשלה תשפר את מערכת הכבישים המחברת את העיר לערים השכנות. לאחר 112 ימי שביתה נענתה הממשלה לדרישת השובתות.

קניה

באפריל 2009 הכריזה קבוצת נשים בקניה על שביתת מין למשך שבוע, במחאה על היחסים המעורערים שבין נשיא קניה, מוואי קיבאקי לבין ראש ממשלתה, ראילה אודינגה. בשביתה השתתפו אלפי נשים. המארגנות קראו גם לנשות שני המנהיגים להשתתף בשביתה. השביתה הסתיימה בתפילה משותפת, שבה הסכימו המנהיגים היריבים לשוחח זה עם זה.

ליבריה

באפריל 2003 ארגנה לימה בואי, פעילת שלום ליברית, מחאה לא אלימה בהשראת אסתר המלכה, שלבשה שק ואפר - אלפי נשים אספו את שערן, לבשו בגדים לבנים, התיישבו בשוק הדגים והניפו את הסיסמה "נשות ליבריה רוצות שלום עכשיו". בהשראת ליסיסטרטה, הנשים ארגנו שביתת מין, במהלכה מנעו מין מבעליהן בדרישה שישימו קץ למלחמת האזרחים הממושכת במדינה. המחאה הביאה להפסקת מלחמת האזרחים ולהפלתו של הרודן צ'ארלס טיילור. על חתירתה לשלום קיבלה בואי את פרס נובל לשלום לשנת 2011.

הפיליפינים

בקיץ 2011 קיימו נשים בשני כפרים שבאי מינדנאו שבפיליפינים שביתת מין במשך שבועות אחדים, על מנת לסיים את העימות האלים שבין שני הכפרים.

טוגו

בשנת 2012, בהשראת המחאה בליבריה, איחוד של מפלגות האופוזיציה בטוגו קרא לנשים לשביתת מין במשך שבוע, במחאה נגד הנשיא פאורה גנאסינגבה. השביתה נועדה להניע גברים שאין להם עניין בפוליטיקה להכיר את מטרות האופוזיציה.
כף-מזלג

כף-מזלג (באנגלית: Spork-Spoon+Fork; הלחם של המילים כף ומזלג יחדיו) הוא כינוי לכלי אכילה הכולל הן את צורתו המעוגלת של הכף והן את זו של המזלג, ועל כן יכלול 2–4 שיניים. נעשה בו שימוש בקרב מסעדות מזון מהיר, בתי ספר, בתי כלא, צבאות שונים, תרמילאים וארוחות טיסה.

היסטוריה

כלי הדומה לזה המודרני ניתן למצוא במאה ה-19, כשהוא הומצא על ידי סמואל ו. פרנציס בשנת 1874.
במאה ה-20 נכתבו בארה״ב ובבריטניה מספר פטנטים דומים, דוגמת פטנט ל״כף חותכת״ בשנת 1908, השייך להארי ל. מק׳וי. אך הכינוי לכלי זה, שנוצר בתחילת המאה העשרים, טרם הומצא לפני חלק מהמצאות אלו, ורק בשנת 1951 הוגשה בקשה לרשום אותו כסימן מסחרי עבור כלי כזה. בהגדרתו, המונח Spork מתאר שילוב של כף ומזלג העשוי מפלדת אל-חלד.

ייצור

הכלי יכול להיווצר מפלדת אל-חלד, כסף, אלומיניום, טיטניום ופוליקרבונט. כמו כן, צורתה המעוגלת של הכף והשיניים המחודדות של המזלג יכולות להיות אחת בכל צד של הכלי, אך לרוב הצורה המעוגלת תופיע ליד שיני הכלי.
זכריני

מקור השם

מקור השם המדעי Myosotis מיוונית, ופירושו אוזן של עכבר - בעקבות צורת העלה. בשפות אירופאיות שונות ידוע הצמח יותר בכינוי שמשמעותו "אל תשכח/י אותי" ומכאן גם שמו העברי. בשפה הצרפתית מכונה הפרח בכינויים רבים כשהנפוץ שבהם, ne m'oubliez pas, הפך לכנויו בשפות נוספות (כגון גרמנית: Vergissmeinnicht ואנגלית: Forget me not).

תיאור

הסוג זכריני מגוון מאוד ובין 50 המינים השונים שלו יש לעיתים הבדלים ניכרים, אולם לרובם פרחים שטוחים וקטנים (בקוטר סנטימטר אחד או פחות) בעלי 5 עלי כותרת בצבע כחול, לבן או ורוד עם מרכז צהוב.
זהו צמח חד-שנתי או רב-שנתי, בעל מערכת שורשים פסיבית על פי רוב.
יצחק כהן (נשיא בית המשפט העליון)

ביוגרפיה

כהן נולד בעיר ברודי שבחבל גליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה) כבן למשפחת הרבנים הענפה משפחת כהנא הלר, ב־15 בנובמבר 1913. היה בעל תארים ראשונים במשפטים, מינהל וכלכלה מאוניברסיטת לבוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בשנת 1938 אירע פיצוץ בשוק בחיפה ובו נהרגו 18 ערבים. בעקבות פיצוץ זה, מונתה ועדה בידי ועד המצב של הקהילה היהודית בחיפה. בוועדה כיהנו השופט שמעון אגרנט, שהיה אז עו"ד חיפאי, וכן עו"ד נוסף (זאב ארגמן). למזכיר הוועדה מונה יצחק כהן. מספר חודשים לאחר מכן, עבר כהן את המבחן לעו"ד זרים מטעם ממשלת המנדט. הוא פנה אל השופט אגרנט, והלה קיבלו כמתמחה במשרדו. באותה שנה מונה אגרנט לשופט שלום, וכהן המשיך כמתמחה ולאחר מכן כעו"ד במשרדו של אגרנט, בו היה שותף נוסף (עו"ד יעקב הלוי).
במלחמת העצמאות התנדב לשירות צבאי בשירות המשפטי (לימים הפרקליטות הצבאית של צה"ל). שירת במשך כשנה כסנגור צבאי.
בשנת 1950 מונה לשופט בבית משפט השלום בחיפה. בשנת 1953 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה.
בשנת 1969, במהלך מלחמת ההתשה, נהרג בנו, אליעזר, ששירת בחיל השריון בסיני.
ב־7 באוקטובר 1970 מונה יצחק כהן לכהונת שופט בית המשפט העליון. 
בשנת 1974 מונה ליושב-ראש הוועדה להגנה בפני פגיעה בצנעת הפרט. בשנת 1978 היה יושב ראש הוועדה לעניין הפוליגרף.
ב-26 במרץ 1981 מונה כממלא מקום קבוע של נשיא בית המשפט העליון. ב־30 באפריל 1982 מונה לנשיא בית המשפט העליון.
ב־1982 עמד בראש ועדת כהן, אשר חקרה את האירועים במחנות הפליטים סברה ושתילה שבביירות, שבה היו חברים שופט בית המשפט העליון אהרן ברק ואלוף במילואים יונה אפרת. הוועדה פרסמה את מסקנותיה בפברואר 1983, והמליצה כי שר הביטחון, אריאל שרון, יסיים את כהונתו כשר הביטחון.
ב־15 בנובמבר 1983, בהגיעו לגיל שבעים וכשנה וחצי לאחר שמונה לנשיא, פרש לגמלאות. הוא הוחלף על ידי השופט מאיר שמגר.
אחיו היה הרב ד"ר קלמן כהנא, ממנהיגי פועלי אגודת ישראל, חותמי מגילת העצמאות וסגן שר החינוך והתרבות בממשלות ישראל.
נכדו הוא ד"ר אורי מאיר-צ'יזיק, חוקר ההיסטוריה של התזונה והרפואה בא"י.
כתב עליו השופט שלמה לוין: "כשם שהיה יצחק שקול בהסקת המסקנות, כך גם היה מתון ומדוד בסגנון אותו נקט. מעולם לא כתב בפסק דין שבעל דין או עד שיקר, או כפי שנמצא לפעמים בפסיקה, שפלוני הוא 'שקרן פתולוגי', ביטויים כאלו לא היו לרוחו של יצחק כהן, ראשית משום שמטבעו היה מתון בדין, ושנית, משום שהוא הכיר במגבלותיה של השפיטה לרדת בביטחון גמור לחקר האמת." בנוסף, בראיון שנערך עם השופט לוין בספר  ללא גלימה, מציין לוין כי לדעתו כהן הוא השופט הטוב ביותר שהיה בבית המשפט העליון אי פעם. הוא מתאר את השופט כהן כשופט רודף צדק, ותיאר מקרה מתקופותו של כהן כנשיא ביהמ"ש העליון. בפני השופט כהן הועלתה בקשת רשות ערעור מאדם שהורשע בהחזקת רכוש גנוב. האדם הורשע בבית המשפט השלום (לאחר שלא יוצג על ידי עו"ד). ערעורו נדחה בבית המשפט המחוזי, ולאחר מכן העלה את בקשת רשות הערעור בפני כהן. בצעד נדיר יחסית, כהן אישר את הבקשה והדבר הובא להרכב של ביהמ"ש העליון. בסופו של דבר, האדם זוכה לאחר שגם פרקליטות המדינה החליטה לחזור בה מכתב האישום. מקרה זה מתאר, ע"פ לוין, את רצונו של כהן לעשות משפט צדק.
כנפי הרעם

העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת במהלך המאה ה-21. היא עוקבת אחר עלילותיהם של משפחת טרייסי, אשר כוללת את אב המשפחה האסטרונאוט המיליונר ג'ף טרייסי וחמשת ילדיו: סקוט, וירג'יל, אלן, גורדון וג'ון, יחד עם המדען והמהנדס הגאון "מוח", המשרת של המשפחה פארקר, העוזר של ג'ף קיראנו ובתו היפה טינטינה. בני משפחת טרייסי, המגולמים כולם על ידי בובות, חיים באי מרוחק ונידח באוקיינוס השקט, ועובדים בארגון סודי בינלאומי המסוגל להגיע לכל נקודה ברחבי העולם ואפילו לחלל כדי להציל אנשים בעזרת כלי הרכב העתידניים שלהם.
פאוור ריינג'רס סמוראי

תקציר העלילה

הנבל המרושע מאסטר זנדרד מצליח לברוח ממתקן הכליאה בו שהה וכעת, הוא זומם להציף את העולם ב"נהר סאנזו" (נהר המורכב מדמעות בני האדם). בעקבות כך חמשת הפאוור ריינג'רים החדשים (ג'יידן, קווין, מייק, מיה ואמילי, במהלך העונה מצטרף גם אנטוניו כפאוור ריינג'רס זהב שישי) יוצאים להילחם בזנדר ובכוחות השאול. לעונה הזאת יש שני חלקים: פאוור ריינג'רס סמוראי ופאוור ריינג'רס סופר סמוראי. בעונה של פאוור ריינג'רס סופר סמוראי אנטוניו מצליח להשלים את פיתוח הקופסה השחורה והיא נותנת לריינג'רס כוח גדול יותר מאי פעם.
הפעם חברי צוות הפאוור רינג'רס חייבים ללמוד כיצד לשלוט בסמלים סמוראים מיסטיים עתיקים על מנת להביס את כוחות השאול אשר מאיימים להשתלט על היקום.
לראשונה בתולדות הפאוור ריינג'רס יש ריינג'רית אדומה שהיא גם אחותו של ג'יידן, שמחליפה את אחיה בזמן שנפצע.
ג'זווה

ג'זווה (בערבית: جذوة, תעתיק מדויק: ג'ד'וה; בטורקית: Cezve) הוא קנקן להכנת קפה טורקי. בעברית קיים בלבול בין ג'זווה לבין פינג'אן, שהיא כוס לקפה.
הג'זווה מיועד להרתחת תמצית קפה, תבלינים ומים. באופן מסורתי מיוצר הג'זווה מנחושת. מקור השם בערבית, ופירושו גחלת.
שמות נוספים בערבית הם ר'לאי או באקרג'.
שם טורקי נוסף הוא איבריק (ibrik). השם הזה נפוץ ברומניה ובגרסתו היוונית "בריקי" (μπρίκι) ביוון ובארצות הברית.
השם איבריק מקורו בפרסית במילה "אבריז" (آبریز) ומשמעה למזוג מים. בטורקיה משמשת המילה איבריק לתיאור מיכל לשמן או יין.

מקור הטעות

נטען כי מקור הטעות הוא מלפני קום מדינת ישראל, כשהיו זקני היישוב הערבי מזמינים את שכניהם היהודים לשתות קפה, היו אומרים להם "תעאל אשרב פינג'אן קהווה", כלומר: בוא תשתה כוס קפה. היהודים חשבו בטעות שפינג'אן הוא שם הכלי בו מבשלים את הקפה ואימצו את המילה.
אמיל צוקרקנדל (ביולוג)

תולדות חייו

נולד בווינה למשפחת צוקרקנדל/ סבתו, ברטה צוקרקנדל, הייתה בעלת הסלון התרבותי המפורסם בעיר. בעת האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), בהיותו בן 16 וכאשר אמו על ערש דווי, נמלט יחד עם סבתו לפריז ומשם לאלג'יר. ב-1945 שב לפריז ולמד שנה באוניברסיטת פריז. לאחר מכן (ולאחר מות סבתו) עבר לארצות הברית. ב-1947 סיים תואר שני בפיזיולוגיה מאוניברסיטת אילינוי ובהמשך קיבל תואר דוקטור בביולוגיה מאוניברסיטת פריז. תחומי עיסוקו היו חקר תפקודי חלבונים במנגנונים שונים וחקר האבולוציה ברמה המולקולרית.
ב-1957 הכיר את לינוס פאולינג ויצא למחקר פוסט-דוקטורט עמו במכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1962 הציגו השניים את עבודתם פורצת הדרך והגדירו את מנגנון השעון המולקולרי, טכניקה במחקר גנטי המאפשרת לתארך את המועד בו התפצלו שני מינים מאב קדמון משותף.
ב-1965 שב צוקרקנדל לפריז על מנת לנהל את המכון למחקר בביוכימיה מולקולרית (Centre de Recherche de Biochimie Macromoléculaire). ב-1971 ייסד והיה עורכו הראשון של כתב העת המדעי לאבולוציה מולקולרית (Journal of Molecular Evolution). 
צוקרקנדל היה מבכירי המתנגדים לקונסטרוקטיביזם חברתי ולתכנון תבוני.
נפטר ב-9 בנובמבר 2013 בפאלו אלטו שבקליפורניה.
שירלי צ'לצ'ינסקי

שירלי צ'לצ'יינסקי (נולדה ב-1975) היא יזמת אינטרנט, מומחית תוכן ומדיה דיגיטלית.

פעילותה

צ'לצ'ינסקי היא בוגרת תואר ראשון באמנות רב-תחומית, אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2000 הקימה את אתר האינטרנט לנשים "בננות", שהיווה גרסה וירטואלית לשיחת הבנות. בין היתר אירח האתר את הפורומים הרשמיים של סדרות הטלוויזיה: סקס והעיר הגדולה (רשת), בנות גילמור (ערוץ 10), הבורגנים (yes), ג'ודי (רשת) ועוד.
בשנת 2007 הקימה צ'לצ'ינסקי את פלטפורמת הבלוגים בננות Blogs, שמארחת כ-500 בלוגרים מתחום התרבות, ובעיקר מתחום שירה ופרוזה.
במהלך השנים צ'לצ'ינסקי כתבה בעיתונים שונים על תרבות דיגיטלית ויחסים (מנטה, גלובס), ערכה ספרים (בין היתר "חדשות מהעולם התחתון" ספר אמן מאת בוקי גרינברג, שראה אור בהוצאת זמורה ביתן), ייעצה לחברות בתחום הדיגיטל והקימה פלטפורמות מסחר אלקטרוני.
צ'לצ'ינסקי נשואה למשורר יקיר בן-משה.
לוקסמבורג במשחקים האולימפיים

היסטוריה

באולימפיאדת פריז (1900) השתתף ספורטאי לוקסמבורגי אחד, האתלט מישל תאטו, שזכה במדליית הזהב בריצת המרתון. עם זאת, ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי נרשם תאטו כצרפתי, ולאומו האמיתי נחשף רק בשלהי המאה ה-20. באופן רשמי, נחשב הישג זה גם כיום להישג של המשלחת הצרפתית.
הופעתה הרשמית הראשונה של לוקסמבורג במשחקים הייתה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), בה אף אחד מהספורטאים הלוקסמבורגים לא רשם הישגים גבוהים. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה מרים המשקולות ז'וזף אלזין במדליית כסף, והיה ללוקסמבורגי הראשון שזוכה במדליה אולימפית באופן רשמי. באותם המשחקים סיימה נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים במקום השישי.
הפעם הבאה, והאחרונה עד כה, בה זכה ספורטאי לוקסמבורגי במדליה אולימפית הייתה באולימפיאדת הלסינקי (1952). האתלט ז'וזי ברטל זכה במדליית הזהב בריצת 1500 מטר, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש: 3:45.2 דקות.
מאז 1952, אף ספורטאי לוקסמבורגי לא זכה לעמוד על הפודיום במשחקי הקיץ, אך כמה מהם רשמו הישגים נאים. באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה דניאל קבר במקום השביעי בריצת המרתון, באולימפיאדת סידני (2000) סיימה הטריאתלטית ננסי קמפ-ארנדט במקום העשירי, באולימפיאדת אתונה (2004) סיים רוכב האופניים קים קירשן במקום השישי במרוץ אופני הכביש, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים אנדי שלק במקום החמישי באותו המרוץ ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיימה הג'ודוקא מארי מילר במקום החמישי.

משחקי החורף

לוקסמבורג השתתפה בשמונה אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1928). הספורטאי הבולט ביותר בשורותיה היה גולש הסקי האלפיני יליד אוסטריה מארק ז'יררדלי. באולימפיאדת קלגרי (1988) סיים ז'יררדלי במקום התשיעי במקצה הגלישה במורד, ובאולימפיאדת אלברוויל (1992) זכה בשתי מדליות כסף, במקצי הסלאלום הענק והסופר G. מדליות אלה הן היחידות בהן זכה ספורטאי לוקסמבורגי במשחקי החורף. באולימפיאדת לילהאמר (1994) לא הצליח ז'יררדלי לשחזר את הישגיו, אך רשם תוצאות נאות כשסיים במקום הרביעי במקצה הסופר G, במקום החמישי בגלישה במורד ובמקום התשיעי במסלול המשולב.
וילם סנדברג

חייו

סנדברג נולד באמסרפורט (Amersfoort) שבהולנד בשנת 1897.
בצעירותו הושפע מן הספיריטואליות של תנועת ה"מזדזנן" (Mazdaznan). לאחר לימודי האמנות שימש כשוליי של צייר בהרילברג (Herrliberg) שבשווייץ.
בשנת 1927 ביקר בווינה, שם הושפע מרעיונותיו הפילוסופיים של אוטו נוירת. לאחר מכן ביקר בבית הספר של תנועת הבאוהאוס בדרזדן ופגש את הפסל היהודי-רוסי נחום גאבו.
לאחר שובו לאמסטרדם התמחה כמעצב טיפוגרפי ויישם את שיטת "כתב התמונות" (Isotype) של נוירת. בשנת 1932 הצטרף לאגודה ההולנדית לאמנות ואומנות (VANK), והיה שותף לוועדת התערוכות של מוזיאון סטדלייק.
בין השנים 1937-1941 שימש סנדברג כאוצר המוזיאון לאמנות מודרנית.

פעילותו בתקופת השואה

בשנות מלחמת העולם השנייה היה ממארגני תנועת ההתנגדות לנאצים של אמנים הולנדיים. כאמן  עיצב תעודות זהות מזויפות עבור הולנדים שיועדו להישלח למחנות עבודה.
בעת שילוח יהודי הולנד להשמדה, החל מתחילת 1942, היה סנדברג פעיל במבצע לפיצוץ ולשרפת מטה השלטון הגרמני בו אוכסנו רישומי ארכיון בהם אוזכרו פרטי יהודים שהגסטפו השתמשו בהם כדי לחשוף יהודים שהשתמשו בתעודות מזויפות.
חומרי הנפץ לשם הפעולה אוכסנו זמן מה בביתו.  בגלל מעורבותו בפעולת החבלה הנ"ל הגסטפו הוציא ב-1943 פרס כספי על ראשו והוא ירד למסתור תוך שימוש בזהות סבו שלו. אשתו ובנו, לעומת זאת, נתפסו ונאסרו למספר חודשים.

לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה סנדברג כמנהל המוזיאון, תפקיד אותו מילא עד שנת 1963.
במסגרת תפקידו ביקר סנדברג בשנת 1954 בישראל, שם נחשף לאמנות הישראלית.
במסגרת הביקור רכש עבור אוסף המוזיאון שמונה עבודות של הצייר יוסף זריצקי.
בנוסף, הביקור הוביל להצגת תערוכות יחיד של זריצקי ושל מרדכי ארדון וכן לתערוכה קבוצתית של אמנות ישראלית.
לאחר פרישתו מן המוזיאון שימש כיועץ של מרכז ז'ורז' פומפידו בפריז ושל מוזיאון ישראל בירושלים. 
מוזיאון ישראל כיבד אותו בחלוקת פרס על שמו, שהוענק לראשונה בשנת 1968 לזריצקי. 
על פועלו למען הצלת יהודי הולנד תוך סיכון חייו זכה סנדברג בתואר חסיד אומות העולם ב-26 בנובמבר 1968.
אנטולי טימושצ'וק

כשחקן

אנטולי טימושצ'וק נולד בעיר לוצק למשפחה ספורטיבית. אביו שיחק כדורגל כחובבן ואחותו הגדולה שיחקה בקבוצה בקייב ואף שימשה כקפטן נבחרת הנערות, עד שנאלצה לפרוש בשל פציעה.
בגיל 6 החל טימושצ'וק ללכת לאימונים. מאמנו הראשון היה ולדימיר באיסרוביץ', והוא התאמן תחתיו במשך שמונה שנים. בקבוצת הילדים שיחק בין היתר בטורנירים אזוריים. בהמשך עבר לבית ספר רגיל ושם למד עד סיום לימודיו. בהמשך טימושצ'וק למד לתואר ראשון ב"ספורט אולימפי ומקצועי" באוניברסיטה.
לאחר שסיים את הלימודים בפנימייה בקייב, טימושצ'וק שיחק בקבוצת ווהלין לוצק בשל הקרבה לבית. במשחקו הראשון נכנס כמחליף כאשר קבוצתו הייתה בפיגור 1:0, כבש את שער השוויון ובישל את שער הניצחון במשחק. לאחר מכן, קיבל מספר הצעות מצ'רנומורץ אודסה ומטירול מאוסטריה. בטירול לא הושגה הסכמה כספית והוא חזר לאוקראינה. טימושצ'וק הגיע לשחק בקבוצת שחטאר דונייצק, שם שיחק כחלוץ וכקשר ועם השנים אף התמנה לקפטן שלה ועמה זכה בשלוש אליפויות אוקראיניות ושלושה גביעים.
בשנת 2007 עבר טימושצ'וק לרוסיה לקבוצת זניט סנקט פטרבורג, עמה זכה באליפות ובגביע אופ"א.
ב-20 במאי 2009 חתם טימושצ'וק בקבוצת באיירן מינכן הגרמנית, במדיה זכה בשתי אליפויות, שני גביעים ובליגת האלופות. בתום עונת 2012/2013 חזר לקבוצת זניט סנקט פטרבורג.
ב-5 ביולי 2015 חתם בקאיראט אלמטי הקזחית במדיה זכה בגביע הקזחי ב-2015 ובסופר הקזחי ב-2016.

כמאמן

ב-10 בפברואר 2017 פרש ממשחק פעיל וכחודש לאחר מכן מונה לעוזר המאמן הראשי של זניט סנקט פטרבורג.
תקווה ישראלית

תקווה ישראלית היא תוכנית הדגל של נשיא המדינה, ראובן (רובי) ריבלין, לחיזוק הממלכתיות ולביסוס השותפות בין ארבעת המגזרים המרכזיים המרכיבים את החברה הישראלית: חילונים, חרדים, דתיים וערבים. תקווה ישראלית פועלת לקידום השתלבות איכותית של כלל המגזרים בחברה ובכלכלה וליצירת שיתופי פעולה ביניהם בתחומי מפתח ובראשם החינוך, האקדמיה, התעסוקה, השלטון המקומי והספורט. תקווה ישראלית מבקשת לחזק את ה"יחד" של החברה הישראלית תוך מתן כבוד ומקום לכל קבוצה המרכיבה אותה. כל זאת, במטרה להבטיח את חוסנה ושגשוגה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
התוכנית מהווה את היישום המעשי של אתגר ביסוס השותפות בין חלקי החברה הישראלית, שהציג הנשיא בכנס הרצליה בשנת 2015 בנאום שזכה לשם "נאום השבטים" וכן בנאום ההמשך, "תקווה ישראלית: חזון או חלום?" שנישא בכנס הרצליה 2016.
הפעילות מאופיינת ביצירת שיתופי פעולה נרחבים עם משרדי ממשלה, קרנות וארגוני חברה אזרחית במטרה לקדם את השותפות בחברה הישראלית. כך למשל, תקווה ישראלית בחינוך פועלת לקידום היכרות ופעולה משותפת בין צוותי חינוך ותלמידים ממגזרים שונים; תקווה ישראלית באקדמיה פועלת לקידום מערכת השכלה גבוהה מגוונת המשמשת מקום מפגש משמעותי ושער לתעסוקה הולמת לכל חלקי החברה הישראלית; תקווה ישראלית בתעסוקה מקדמת שילוב חרדים וערבים, במגזר הפרטי והציבורי בתעסוקה איכותית; תקווה ישראלית באשכולות האזוריים עוסקת בקידום צמיחה מכלילה ובהעמקת השותפות בין קהילות האשכול; ותקווה ישראלית בספורט - מגן הכבוד פועלת לקידום שיתופי פעולה בין מגזריים, שוויון הזדמנויות והתמודדות עם אלימות וגזענות באמצעות הכדורגל.
"תהליכים דמוגרפיים ותרבותיים מעצבים מחדש את פניה של החברה הישראלית בעשורים האחרונים: מחברה המורכבת מרוב ומיעוט ברורים, לחברה המורכבת מארבעה מגזרים או "שבטים" מרכזיים שמתקרבים זה אל זה בגודלם: חילונים, דתיים-לאומיים, חרדים וערבים. מציאות חברתית זו משתקפת מהרכב כיתות א' כיום, שבהן זרמי החינוך החרדי והערבי מהווים קרוב לחמישים אחוז. במציאות זו נדרש מעבר מהתפיסה המקובלת של "רוב ומיעוט" לתפיסה חדשה של שותפות בין המגזרים המרכיבים את החברה הישראלית".
מתוך "נאום השבטים" -  דברי הנשיא בכנס הרצליה, יוני 2015
TVNorge

היסטוריה

הערוץ התחיל את שידוריו ב-5 בדצמבר 1988 עם שידור תוכנית בידור בשידור חי.
בשנת 2011 סך ההשקעות בתוכן מקורי עמד על 489.9 מיליון דולר בשנת 2011, עלייה מ-367.6 מיליון דולר כמה שנים קודם לכן.
בשנת 1995 שינו בערוץ את שמו מ-TVN ל-TvNorge.
לערוץ יש כיום כ-160 עובדים, עם כיסוי של 95.4%. הערוץ הוא השלישי בגודלו בנורווגיה, מבחינת מספר הצופים. TVNorge מופץ באמצעות שידורים בלוויין, בכבלים וברשת הדיגיטלית היבשתית. הערוץ פונה בעיקר לקהל יעד בגילאי 15 עד 50, ובשנים האחרונות גדל בצורה רבה מספר הפקות המקור בערוץ, יחד עם עיסוק נרחב בתוכניות הומוריסטיות.

השינויים בשנת 2009

במאי 2009 הודיע הערוץ כי הוא מפסיק את שידורי החדשות שלו, את שידור תחזית מזג האוויר והספורט במהלך סתיו 2009. לפיכך, תוכניות שונות ירדו מהמסך, וזאת לאחר שמאז 1991 משדר הערוץ חדשות. שידור החדשות האחרון של הערוץ היה ביום ראשון, 27 בספטמבר. מנהל התקשורת דאז, דיטלף מג'ייקובסון הצדיק את ההחלטה בכך שהערוץ רצה לשנות את הפרופיל שלו כערוץ בידור, וזאת נוסף על התחרות הגוברת בין אמצעי התקשורת. כמו כן הוא ציין כי בערוץ לא הייתה נכונות לבצע שידורי חדשות שעלותם יקרה לעומת NRK, תאגיד השידור הנורווגי ו-TV 2, וכי נתוני הרייטינג של השנה האחרונה בחדשות היו נמוכים מהצפוי.
מנכ"ל הערוץ דאז טען כי ההחלטה איננה קשורה למשבר פיננסי של הערוץ אלא לרצון לבנות את הערוץ כערוץ בידור משמעותי. לדבריו "ההחלטה נשענת על הרצון לצפות את פני העתיד ולהשקיע בתחומים בהם אנחנו הכי טובים. אנחנו חייבים להילחם איפה שיש לנו את השרירים המתאימים ביותר להילחם".
"כשאתה בא הביתה ויושב על הספה, אתה כבר מעודכן באמצעות האינטרנט וערוצים אחרים."
מנכ"ל הערוץ, הרלד סטרום, מאי 2009.

שידורים בהפרדה גבוהה (HD)

ב-3 באוקטובר 2008 השיק הערוץ שידורים בהפרדה גבוהה והחל משנת 2009 החל הערוץ להפיק תוכניות חדשות ב-HD. הפרקים הראשונים ששודרו ב-HD היו הסדרה של HBO, רומא. לאפיק ה-HD שידורים זהים לאלו של אפיק ה-SD, ושידורים שאינם זמינים ב-HD, משודרים באיכות סטנדרטית.