google/wiki40b huggingface dataset:
יגאל בן-שלום (מנכ"ל)

ביוגרפיה

בן-שלום נולד בשכונת בן-ציון בנתניה. אביו, עובדיה בן-שלום, עלה לארץ ישראל מתימן וכיהן כמנהל הקרן לביטוח פועלי בניין וחבר מועצת העיר נתניה. בילדותו הוא נשלח לבתי ספר כלליים, על אף היותו בן למשפחה שומרת מצוות, ובשירותו הצבאי שירת כקצין צנחנים והיה מפקד פלוגת חרמ"ש בדרגת רב-סרן.
בשנת 1968 החל בן-שלום בלימודי מחשבים וכלכלה באוניברסיטה העברית. בסיום תפקידו כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה הוא השלים גם דוקטורט מאוניברסיטת חיפה בנושא "יישום זכויות – המקרה של יישום זכויות ילדים ונוער בישראל". בנושא זה הוא הרצה לאורך השנים באוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בן-גוריון ואוניברסיטת חיפה.

בשירות הציבורי

בשנים 1970 – 1987 עבד במוסד לביטוח לאומי ועסק בתחומי מיחשוב ומערכות מידע. בין היתר הוא לקח חלק בהיערכות המוסד ליישומם של חוקים שאושרו באותן שנים, ובהם חוק הבטחת הכנסה, חוק ביטוח אבטלה, חוק נכות כללית וחוק הסיעוד. בין תפקידיו בתקופה זו שימש מנהל המחלקה לתכנון ולתכנות, מנהל האגף לעיבוד נתונים אוטומטי, וסמנכ"ל. לאחר פרישתו של דני עזריאל מראשות המוסד כיהן בן שלום כמחליפו למשך מספר חודשים. לאחר שנסים ברוך נתמנה למנכ"ל המוסד, כיהן בן שלום כממלא מקומו. במהלך שנות עבודתו השתלם בן-שלום בארצות הברית בנושאי מחשבים וביטחון סוציאלי. בסיום תקופה זו עבר לנהל חברת מחשבים שהתמחתה בתחום מערכות מידע, שעבדה בעיקר עבור המגזר הציבורי.
לאחר הקמת הממשלה ה-27 הוא מונה על ידי השר אלי ישי למנכ"ל משרד העבודה והרווחה, ומתוקף תפקידו עמד בתקופה זו בראשות הוועדה לטיפול בילדים ונוער בסיכון והוועדה הבין-משרדית לנושא אלימות במשפחה. בשנים 2004 – 2008 חזר בן-שלום למוסד לביטוח לאומי ומונה על ידי השר זבולון אורלב לעמוד בראש המוסד. בתקופה זו הותוותה תוכנית אב מחודשת למוסד, והמנדלה קבעה יעדים לצמצום העוני ולהגדלת התעסוקה. לאחר סיום תפקידו מונתה להחליפו אסתר דומיניסיני.

לאחר הפרישה

בתום תפקידו חזר בן-שלום לאקדמיה. בשנת 2009 התמנה לראש המגמה למדיניות חברתית במכללת בית ברל וליו"ר מכון המחקר למדיניות חברתית, יזמות ופיתוח תוכניות חברתיות של המכללה. בשנת 2010 התמנה לסגן נשיא המכללה לענייני פיתוח.
בשנת 2010 נבחר בן-שלום להיות יו"ר "מנהיגות אזרחית" בישראל, ארגון הגג של העמותות והארגונים לא כוונת רווח (אלכ"רים) בישראל.
בן-שלום היה בהתנדבות בתפקיד יו"ר מילבת, עמותה העוסקת בפיתוח עזרים עבור אנשים עם מוגבלויות וקשישים מאז שנת 2008. בנוסף לכך משמש יו"ר מכון אדלר מתחילת שנת 2012 . בן-שלום ייצג את המגזר השלישי בשולחן העגול הבין מגזרי ושימש יו"ר שותף לשולחן העגול יחד עם נציג המגזר העסקי ונציג הממשלה. ד"ר יגאל בן-שלום הוא יו"ר "האגודה לטיפוח חברה ותרבות" ויו"ר הוועד המנהל של המכון לחקר יהודי תימן ע"ש עובדיה בן-שלום אשר הוקם במכון בן צבי. הוא מכהן במספר דירקטוריונים פרטיים.
סמל פקיסטן

סמל פקיסטן אומץ בשנת 1954 לאחר שאושר על ידי הממשלה. הסמל בדרך כלל צבוע בירוק, אשר מייצג את הרוב האיסלאמי בפקיסטן, בדומה לסהר ולכוכב בראש.
במרכז הסמל ישנו מגן המסמל את החקלאות על ידי תיאור ארבעה מסוגי היבול העיקריים של פקיסטן בזמן אימוץ הסמל: כותנה, יוטה, תה וחיטה.
עטרת הפרחים סביב המגן מייצגת את ההיסטוריה של פקיסטן, שכן העטרה היא סמל מוגולי.
לבסוף, המגילה בתחתית הסמל כוללת את המוטו הלאומי בשפת אורדו. המוטו הוא אימרה של מוחמד עלי ג'ינה וכתוב בו, מימין לשמאל: "אימאן, אֶתֶהאד, נַזְם" שמשמעו "אמונה, אחדות, משמעת".
פולמונולוגיה

טיפול

טיפול כירורגי מתבצע בדרך כלל על ידי כירורג קרדיולוגי, לרוב לאחר הערכה ראשונית של פולמונולוג.
טיפול תרופתי הוא הטיפול החשוב ביותר עבור רוב המחלות בפולמונולוגיה, או באמצעות אינהלציה (מרחיב הסימפון וסטרואידים) או בצורה אוראלית (אנטיביוטיקה).
טיפול בחמצן נחוץ לעיתים קרובות במקרים חמורים של מחלות נשימה (נפחת ולייפת של הריאות). כאשר הטפול בחמצן אינו מספיק, החולה עלול להזדקק להנשמה מיכנית, ובמצבים קיצוניים - לטיפול במכשיר ECMO.
הקורפוס ה-12 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הקורפוס הוקם בוויסבאדן ב-1 באוקטובר 1936, וכמפקדו הראשון מונה ולטר שרוט. במהלך המערכה בפולין שהה הקורפוס בחזית המערבית, כחלק מהארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתף בקרב סמולנסק, ולאחר מכן בבלימת מתקפת הנגד הרוסית סביב מוסקבה, כחלק מהארמייה הרביעית. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, והושמד במהלך מבצע בגרטיון.

הקמה שנייה

ב-28 במרץ 1945 הוקם הקורפוס מחדש, ולמפקדו מונה הרברט אוטרקאמפ. הקורפוס לחם כחלק מהארמייה השביעית בדרום-מערב גרמניה ובצ'כוסלובקיה, עד שנכנע לאמריקנים ב-8 במאי 1945.
המכללה לפיקוד טקטי

המכללה לפיקוד טקטי (המלט"ק), הידועה גם בשם האקדמיה לפיקוד, היא מכללה צה"לית שהוקמה ב-1999 בברכת הרמטכ"ל רא"ל שאול מופז ונועדה להכשיר את הקצונה הצעירה בזרוע היבשה לביצוע תפקידי פיקוד במערך הטקטי.

המכללה

הרקע להקמת המכללה היה הרצון לשפר את תהליך הכשרת הקצונה הלוחמת בזרוע היבשה לרמת המ"פ בדומה לתוכנית "פו"ם ברק" שהקדימה אותה ונועדה להכשיר חניכים לתפקידי מג"ד ומקביליו. המלט"ק הקדימה מסגרות דומות שנועדו להכשיר קצונה קרבית בזרועות האוויר והים. 
במחזור הראשון של התוכנית היו כ-30 חניכים אך מספרם גדל בעקיבות, וכיום המלט"ק מכשירה כשליש ממפקדי הפלוגות בכוחות היבשה. רוב החניכים הם מחמשת חילות זרוע היבשה אך נכללים בהם גם מספר מועט של חניכים מזרועות וחיילות אחרים כמו המודיעין, חיל הים, ההגנה האווירית, משטרה צבאית, שלישות, תחזוקה ואפילו מנהלת התיאום בשטחים.
משך הלימודים במכללה הוא כשנתיים. במסגרת הלימודים במכללה לומדים החניכים תכנים צבאיים רבים ובהם תורת לחימה, עבודת מטה צבאית, היסטוריה צבאית וחקר קרבות. הלימודים נערכים בצוותים קטנים ובתנאים מיטביים. הם מועברים על ידי מפקדי צוותים שנבחרו לאחר תפקידי מג"ד ומרצים אקדמאים. גולת הכותרת של הקורס היא ההשתתפות בתרגילים ובקורס מפקדי פלוגות.
בתום שנתיים של לימודים אקדמיים מקבלים הבוגרים תואר ראשון דו חוגי מאוניברסיטת בר-אילן (בעבר התוכנית הייתה בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת חיפה). החוג הראשון הוא החוג הצבאי ועוסק בתורת המקצוע הצבאי (היסטוריה צבאית, הגות צבאית, תורות לחימה, מלחמות ישראל, פסיכולוגיה, מנהיגות ועוד). החוג השני הוא חוג בחירה. החניכים יכולים לבחור בין החוגים הבאים: מנהל עסקים, מדעי המדינה, היסטוריה של המזרח התיכון.
לאחר סיום הלימודים במכללה החניכים משובצים כמפקדי פלוגות או סוללות בחילות השדה ובתפקידים מקבילים אחרים. רבים מבוגרי המלט"ק משרתים כיום בצה"ל בתפקידים בכירים בדרגות רס"ן, סא"ל ואל"ם, ובהם, גם מפקד שייטת 13 שהוא בוגר המחזור הראשון. רבים מהחניכים זכו לקבל עיטורים וציונים לשבח על פעילותם הקרבית ביחידותיהם.
דב גליקמן

ביוגרפיה

גליקמן נולד לדבורה ושלמה, גדל בתל אביב. הוא למד בתיכון לאמנויות רננים שבעיר, יחד עם שלמה בראבא, שלומית אהרון ויגאל בשן. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל הים, שם היה שותף להפקות: "וביום שלישי" ו-"רפסודה בכחול" לצדם של שלמה ארצי, רבקה זהר, אבי אוריה, ריקי גל ואחרים. הופיע בהצגת "אירמה לה דוס מיפו" בהפקת התיאטרון העממי של אברהם דשא פשנל ב-1971. שיחק בתיאטרון חיפה בהצגה קריזה בשנת 1976.
הופיע ב-1975 בדרמת הטלוויזיה "דודי ורעי" לפי ספרה של נעמי פרנקל. גילם סמ"פ בסרט הקולנוע "מסע אלונקות" (1977), ואת מפקד הלהקה בסרט הקולנוע המצליח "הלהקה" (1978). שיחק תפקיד אורח בסרט הקולנוע "שלאגר" (1979). כן שיחק בסרטים "סופו של מילטון לוי" (1981), "לנה" (1982) ו"אירית עירית" (1985).
ב-1984 גילם תפקיד אורח בקומדיית המצבים "קרובים קרובים". במהלך אותו עשור שיחק גליקמן בהצגות תיאטרון רבות, ביניהן "אחרון הפועלים" של יהושע סובול ו"הנשים האבודות מטרויה" של חנוך לוין. בין השנים 1985-1998 הופיע כחבר קבוע בתוכנית הבידור "זהו זה!" לצידם של מוני מושונוב, שלמה בראבא ואחרים. ב-1990 הנחה את הפסטיגל לצידם של מושונוב ובראבא. בראשית שנות ה-90 גילם את דמותו הקומית של מוכר חמניות נוירוטי בקמפיין פרסומות של "דפי זהב". ב-1995 כיכב לצידה של לימור גולדשטיין בקומדיית המצבים "ייסורי אפרים" שכתב אפרים קישון.
בשנת 2002 גילם דמות דומה בקומדיית המצבים "שאול" (בערוץ 3 בכבלים), שהיה שותף לכתיבתה. בשנים 2001-2 השתתף בתוכנית הבידור "רק בישראל". ביולי 2006 השתתף במהדורה מיוחדת של תוכנית הבידור "משחק מכור" בערוץ 2. באותה שנה יצא סרט הקולנוע "מכתבים לאמריקה", שבו גילם את דמותו של פרויקה. ב-2007 הופיע בתפקיד משני בסדרת הדרמה הקומית "מסודרים".
בשנת 2008 שב להופיע בפרסומת של "דפי זהב" כאותו מוכר חמניות מוכר. בשנת 2010 היה מעורב בתאונת דרכים ונעצר בחשד לנהיגה בשכרות. לאחר שהודה במיוחס לו, גזר עליו בית משפט לתעבורה בתל אביב חמישה חודשי מאסר על תנאי ופסל אותו מלהחזיק ברישיון נהיגה במשך שלוש שנים. בשנת 2011 השתתף בעונה השנייה של הסדרה הקומית "בובי ואני" וגם השתתף בשניים מפרקי העונה הראשונה של הסדרה "סברי מרנן" בתפקיד אחיה של ריקי (סנדרה שדה, אשתו של מושונוב).
בשנים 2013 ו-2015 גילם את דמותו של "הרב שלום (שוּלֶם) שטיסל" בסדרת הדרמה "שטיסל", תפקיד עליו קיבל פעמיים את פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקן ראשי. באוגוסט 2013 יצא סרטם של אהרון קשלס ונבות פפושדו "מי מפחד מהזאב הרע", בו מגלם גליקמן את יורם, אביו של גידי (צחי גראד).
ב־2017 כיכב גליקמן בדרמת הטלוויזיה אשר שודרה בערוץ הציבורי "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים", בבימויו של גדעון גנני. גליקמן גילם את דמותו של לוי אשכול. ב-2018 השתתף בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר" ובסדרת הטלוויזיה "סטוקהולם". באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים", עליו זכה בפרס אופיר בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר". בנוסף הופיע בסרטו של כריסטיאן פרוש, "מורר: אנטומיה של משפט", שהוקרן בפסטיבל הסרטים בחיפה.
כיום משחק ב"אנגינה פקטוריס" בצוותא ו"גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון חיפה.

חיים אישיים

גליקמן היה מ-1976 בזוגיות עם השחקנית ג'יטה מונטה, שלצידה שיחק בהצגה "האשה שבישלה את בעלה". בשנת 2009 השניים נפרדו. לאחר מכן החל בזוגיות עם שלומציון קינן, בתו הבכורה של עמוס קינן הצעירה ממנו ב-20 שנים.
גליקמן שכל את אחיו הגדול, חגי גלבוע, טייס תובלה בחיל האוויר, שנפל ב-1964 בהתרסקות מטוס מדגם נורד במכתש הגדול בנגב.
ההוצאה להורג של רוי מיטשל

רוי מיטשל היה אפרו-אמריקאי מוייקו, טקסס, שהורשע ברצח של שישה אנשים, והוצא להורג ב-30 ביולי 1923. מעצרו, המשפט שלו, הרשעתו והוצאתו להורג נחשבו כדוגמאות לקנאות במערכת המשפט בטקסס בשנות ה-20, אך גם בשינוי ביחס לאלימות המונית ולינצ'ים פומביים. מיטשל היה הטקסני האחרון שהוצא להורג בפומבי, והוא נחשב לאחרון שנתלה לפני שהחלו להשתמש בכיסאות חשמליים.

רקע

בתחילת המאה ה-20, וייקו הייתה עיר משגשגת וביתה של קהילה אפרו-אמריקאית, שכללה אף מעמד ביניים מצומצם. המתח הגזעי בעיר היה גבוה, והגיע לשיאו בשנת 1916, לאחר הלינץ' בג'סי וושינגטון, שהואשם ברצח אישה לבנה. בעקבות חקירת הנושא, וכן פרסום תמונות מהלינץ' על ידי ה-NAACP, רשויות וייקו היו תחת לחץ פוליטי למנוע תקריות נוספות של המון אלים. הלינץ' הבא שנערך בוייקו היה בשנת 1921, הקורבן שמקרה זה היה אדם לבן ונכה בשם קורלי הקני. 
בשנת 1919 טקסס הייתה במקום השני בארצות הברית אחרי ג'ורג'יה במספר הלינצ'ים שהתרחשו בשטחה. 38 אנשים עברו לינץ' ב-1917, 64 ב-1918, ו-83 ב-1919. הקו קלוקס קלאן היו פופולריים בתחילת שנות ה-20, ומנו כ-170,000 חברי בטקסס. בדצמבר 1921, השופט המחוזי ריצ'רד מונרו נאם בנושא, וגינה את אלימות ההמון, והכריז שכל מי שלקח חלק בה אשם בעצמו ברצח. למרות זאת, הפופולריות של התנועה הגזענית רק התגברה ברחבי טקסס, ואדם נוסף חווה לינץ' באותה השנה.
באביב של 1922, וייקו הייתה אחוזת היסטריה לאור תקיפות של כמה זוגות במקומות ציבוריים. הארולד בולטון נהרג ב-25 במאי, ובת לווייתו נאנסה. ב-27 במאי, שכן חטף את ג'סי תומאס, נהג מונית שחור, שנטען שהוא הרוצח של בולטון. הוא נרצח על ידי מקומי בשם סאם האריס. המון חילל את גופתו. הרצח של תומאס לא עצר את התקיפות בוייקו. 

המשפט וההוצאה להורג של מיטשל

ב-29 בינואר 1923, רוי מיטשל נעצר על ידי רשויות וייקו, אחר שחבר שלו בשם ג'סי וודלאו סיפר לשריף המקומי לסלי סטגל שהוא מאמין שכובע שהושאר על ידי תוקף נמלט, שייך למיטשל. סטגל תיאר את מיטשל כ-"שחור צהוב עם זהב בשיניו הקדמיות, מדבר בשפה נכונה." בתחילה המשטרה טענה שמיטשל ידוע למשטרה כבר מספר חודשים, ולאחר מכן שינתה את גרסתה לשנים. 
כאשר התבקש להודות בפשע, מיטשל השיב שעם ראיות כה חותכות נגדו, לתביעה אין צורך בהתוודות שלו. במהלך חקירתו, מיטשל הודה ברצח של חמישה אנשים, אונס ארבעה, ושלוש תקיפות, כולל הפשעים בהם הואשם ג'סי תומאס ועליהם נרצח. עיתונים הציגו את פשעיו כפשעי "גניבה ותעבה". בתחילת המשפט שלו, מיטשל חזר בהתוודותו וטען שהוא עונה במכות, מסמרים, גפרורים וכן האיום שיעבירו אותו לינץ' על ידי המון. מקור אחד טען שמישטל הודה מתוך פחד ומניפולציות פסיכולוגיות שהופעלו עליו. 
גזר הדין של מיטשל הוחלט לאחר דקות של התייעצות בקרב חבר המושבעים. אישו של מיטשל, מיני, וביתו בת ה-10 מרגרט ליוו אותו במשפטו והעידו שבעת הפשעים הוא היה בבית. לאחר שהורשע ונידון למוות בגין כל האשמות נגדו, מיטשל נאשם והורשע ברצח נוסף, של אישה בשם לולה ברקר. זאת למרות ששני גברים שחורים אחרים הודו ברצח שלה אחרי חקירתם. 
ראש העיר של וייקו, בן ריצ'רדס, ושריף סטגל הודיעו בציבור שבכוונתם להגן על מיטשל מאלימות על ידי הציבור עד הוצאתו להורג. דקות לפני הוצאתו להורג, נאמר שמיטשל הודה שוב בכל הפשעים בהם הורשע. ב-30 ביולי 1923, מיטשל אמר ברוגע "להתראות, כולם" ואז נתלה על ידי כלא מחוז מקלנאן לפני קהל של כ-5,000 איש. מיטשל היה האדם האחרון שהוצא להורג בפומבי בטקסס, והוא מתואר רבות כאדם האחרון שנתלה באופן חוקי.

תוצאות

ההיסטוריונית פטרישה ברנשטיין טענה שההגנה של מיטשל מלינץ', והוצאותו להורג לפי חוק, מדגימה את האפקטיביות של הקמפיין נגד הלינצ'ים של ה-NAACP.
חגי ברקת

ביוגרפיה

חגי ברקת נולד בקיבוץ בית ניר לחיים ואלינער ברקת, ממקימי הקיבוץ. ברקת מתגורר בבית ניר עם אשתו גלית ושתי בנותיהם. כיום הוא העורך הראשי של הוצאת דני ספרים, וכן מו"ל הוצאת "אוקיינוס" והעורך של סדרת "הרפתקה" היוצאת במסגרת ההוצאה.
ספרי הילדים של ברקת כתובים בסגנון איגיון. ספרו הראשון, "חרדיל לא רגיל", הוא מסע הרפתקאות של אדם מבוגר בחברת יצור דמיוני, הכתוב בבתים שקולים וחרוזים. ספרו השני, "מעשה בחורשה ובקרנף מרושע" מיועד לילדים קטנים יותר, והסגנון האיגיוני בולט בו מעט פחות, אולם גם הוא מתאפיין בחרוזים ובגישה הומוריסטית. ספרו השלישי "יסמורים על המקרר" הוא דו-שיח בין אב לבתו, שבו שהאב נותן לבתו "להתפרע" עם דמיונה, ואינו כובל אותה למוסכמות המקובלות, ועל כך זכה הסופר למחמאות.
ספרו הרביעי, "המסע אל אי המנדוזים", מיועד לילדים שכבר קוראים בעצמם. זהו ספר הרפתקאות המאופיין אף הוא בסגנון נונסנסי "משוגע". ספרו החמישי, "החלום של צ'רלי", שונה מעט מקודמיו. זהו ספר פחות נונסנסי המתאר מפגש "חלומי" בין ילד קטן ופיל מפרווה. בשנת 2013 הוציא חגי ברקת גרסה מחודשת לספרו הראשון, שנקראת "חרדיל לא רגיל ועוד חברים שפגשתי בשביל". זוהי גרסה מורחבת שאליה התווספו שירי נונסנס חדשים וכן סיפור חדש בשם "מר שמול הנרמול". את האיורים לגרסה זו אייר עומר הופמן, אשר זכה על איוריו אלה בעיטור אנדרסון היוקרתי לשנת 2016. בשנת 2017 יצא לאור ספרם המשותף של חגי ברקת ואשכר ארבליך-בריפמן, "הנסיכים לבית ליריאן". זהו ספר פנטזיה לנוער ובו סיפורם של שני נערים בני 15 החיים בעולמות שונים. הגורל מפגיש ביניהם והם עוברים הרפתקאות מסעירות המובילות לגילויים אישיים ומשנות את חייהם מהקצה אל הקצה. בשנת 2019 יצא לאור ספרו השמיני, "טיול עם זנבלול" - ספר קרטון לפעוטות ובו יוצאת גלי לטיול בדמיונה ופוגשת שלל יצורים נחמדים. הספר זכה בביקורות מצוינות על תרומתו בפיתוח הדמיון אצל ילדים קטנים]. 
בשנת 2009 השיק חגי ברקת יחד עם אמו אלינער ואחיו אסף את הוצאת "אוקיינוס". הפרויקט הראשון של ההוצאה הוא סדרת "הרפתקה - סופרים מתרגמים קלאסיקה", שבה סופרים ידועים מתרגמים ספרי קלאסיקה לנוער שאהבו בילדותם. הספרים הראשונים בסדרה (בשיתוף עם הוצאת "מודן") הם פנג הלבן של ג'ק לונדון בתרגום יהלי סובול, הטירה הקסומה של אדית נסביט בתרגום הגר ינאי ונסיכה קטנה של פרנסס הודג'סון ברנט בתרגום יהודה אטלס. מאז נוספו לסדרה ספרים רבים, כמו אוליבר טוויסט, ספר הג'ונגל, במבי, גבעת ווטרשיפ, אליס בארץ הפלאות, ד"ר דוליטל, משפחתי וחיות אחרות, סוד הגן הנעלם ועוד. בין המתרגמים בסדרה ניתן למנות את נאוה סמל, אלאונורה לב, יואב כ"ץ, מיכאל דק, יואב אבני, עטרה אופק ועוד. את העטיפות המיוחדות של ספרי הסדרה מאיירת בתיה קולטון ומעצבת עדה ורדי.
אובייקט למידה

הגדרות

למושג אובייקט למידה (Learning object) ניתנו הגדרות רבות אך אין כיום הגדרה אחת מוסכמת. על פי הגדרה אחת אובייקטי למידה הם: "כל ישות דיגיטלית או לא דיגיטלית שניתן להשתמש בה, לעשות בה שימוש חוזר או להפנות אליה בתהליך של הוראה בשילוב טכנולוגיות", על פי הגדרה אחרת אובייקטי למידה הם כל דבר שניתן לארוז באופן דיגיטלי ויכול לשמש להוראה. על פי הגדרה זו גם צילום של תפוח. כמו גם שיעור שלם המועבר בווידאו וכן מרכיביו הם אובייקט למידה. בהגדרות אחרות מודגשת החשיבות של המודולריות, האפשרות לפעולת חקר והאפשרות לשיתופיות כתכונות חשובות של אובייקטי למידה.

אובייקט למידה דיגיטלי וסגנונות למידה

אובייקטים דיגיטליים ללמידה:
אובייקטים דיגיטליים ללמידה, הם פריטים דיגיטליים שמטרתם לשמש ללמידה נתמכת טכנולוגיה. אובייקטים אלו, תומכים בפעילויות הלמידה, מאפשרים לתלמידים לפקח על הלמידה שלהם, לארגן את משאבי התוכן, ולהעריך את התקדמות ותוצאות הלמידה.
לרוב, ניתן ליישם למידה באמצעות אובייקטים דיגיטליים בשתי דרכים: ראשית, המרצה מעלה את משאבי הלמידה הדיגיטליים, והתלמידים מורידים משאבים אלו ולומדים אותם. שנית, התלמידים לומדים באופן אינטראקטיבי בסביבה המקוונת מאנימציות, סימולציות וקורסים מובנים, מבלי להוריד את הפריטים הדיגיטליים.
דוגמאות לאובייקטים דיגיטליים ללמידה:
1. קובצי תַּסְדִּיר מסמכים נייד (PDF).
2. הרצאות שמע.
3. הרצאות וידאו.
4. סימולציות ממחושבות.
5. בחנים מקוונים.
הקשר בין אובייקטים דיגיטליים ללמידה לבין סגנונות למידה:
לומדים משיגים ומעבדים מידע על פי סגנון הלמידה שלהם. לפיכך, ייתכן כי התאמה בין אובייקט הלמידה, לבין סגנון הלמידה העיקרי של הלומד, יביא לתרומות וליתרונות משמעותיים בתהליכי הלמידה. במחקר שבדק את הקשר בין סגנון הלמידה העיקרי של סטודנטים, לבין רמת השימוש באובייקטים השונים ללמידה (קובצי PDF, הרצאות שמע, הרצאות וידאו ובחנים מקוונים) בסביבת למידה מקוונת. נמצא כי, סטודנטים בעלי סגנון למידה חושי, צפו במשך זמן רב יותר בהרצאות וידאו מאשר סטודנטים בעלי העדפה לסגנון הלמידה הוויזואלי. בנוסף, סטודנטים עם סגנון למידה חושי, ביצעו יותר בחנים להבנת הנושא, מאשר סטודנטים בעלי סגנון למידה ויזואלי. עם זאת, לא נמצא הבדל משמעותי בין סגנונות הלמידה, בקריאת קובצי ה-PDF ובשמיעת הרצאות השמע. החוקר (Özdemir) הסיק כי ההבדלים במשך זמן הצפייה ובכמות ביצוע הבחנים, קשורים לכך שללומדים בעלי סגנון למידה חושי, יש צורך לחזור ולהתאמן על הנושאים הנלמדים.
מחלף גנות

היסטוריה

הגשר הראשון במקום נחנך ב-21 באוקטובר 1969, כחלק מההפרדה בין כביש 4 לכביש 1, ובאותה עת הוא היה הגשר הדו מסלולי הארוך בישראל. כביש 1, שנקרא אז כביש 10, נחנך בפברואר 1970 עם נתיב אחד לכל כיוון (במסלול הצפוני של כביש 1 כיום) והשתרע ממחלף גנות עד נמל התעופה בן-גוריון. עם חנוכתו של כביש 10 נפתח גם מחלף גנות לתנועה, אך עקב בעיות הנדסיות בנתיבי ההאצה, שמשרד התחבורה הצביע עליהן בטרם חנוכת המחלף, הוא נפתח לתנועה רק לבאים מכיוון צפון, והרמפות שנבנו לטובת הבאים מדרום נותרו סגורות. 
במהלך השנים עבר המחלף עדכונים והרחבות. הרמפה הארוכה לתנועה מכיוון צפון למזרח הוקמה בשנות ה-70. באמצע שנות ה-90 נבנה גשר המשמש לפנייה מכיוון דרום לכיוון מערב ועובר מעל לכביש 4 ("גשר היובל"). באותה עת הוא היה הגשר הכבישי הארוך ביותר במדינה באורך של 642 מטרים. בשנת 2000 הושלם שדרוג נוסף של הפרדה מפלסית בין התנועה הנוסעת מצפון למערב במחלף השבעה ובין התנועה הנוסעת ממערב לדרום. גם לאחר ההרחבות הרבות שבוצעו, עדיין קיימים במקום עומסי תנועה כבדים.
וויפט (אופניים)

וויפט (באנגלית: Whippet) הם אופניים אשר הוגדרו כ"אופני בטיחות" ("Safety bicycle" ) אשר תוכננו בלונדון על ידי "C. M. Linley" ויוצרו על ידי "Linley and Briggs" בין השנים 1885–1888.
שילדת הדגם נבנתה מצינור אליפסה לספק מסגרת חזקה ונוקשה.

אופני בטיחות

אופני בטיחות הפכו לפופולרים בשנת 1880. הגלגל הקדמי והאחורי לא היו בהכרח באותו גודל.
הרוכב יכל להניח את רגליו על הקרקע בבטחה כאשר האופניים לא בתנועה. 
הדוושות הפעילו את הגלגל האחורי, תוך שמירה על רגלי הרוכב בבטחה מהגלגל הקדמי.ב-1879  פותח מודל המשמש כונן שרשרת.
נימפאה כחולה

הפרח

הפרח בצבע לבן-תכלכל ומכאן שמו. עלי הכותרת מחודדים וערוכים בדורים (בצורת עיגולים) מרובים. הגביע בצמח זה משתנה לעלי כותרת, ואלה משתנים לאבקנים. ריבוי האיברים, והמעבר בין עלי הכותרת לאבקנים, מעיד על מוצאה הקדום של הנימפאה.

השפעות פסיכולוגיות ופסיכואקטיביות

מחקרים הראו שלנימפאה הכחולה יש תכונות פסיכואקטיביות, ויכול להיות ששימשה לטקסים דתיים במצרים העתיקה ובמספר תרבויות דרום אמריקאיות עתיקות. מינון של בין 5 ל-10 גרם גורם לגירוי עדין, שינוי בתהליכי מחשבה, תפיסה חזותית מוגברת וחזיונות עדינים בעין סגורה. פרח זה קרוב לפרח הנלומבו, הידוע גם כפרח הלוטוס הקדוש. פרחי הנלומבו ופרחי הנימפאה מכילים את האלקואידים נוציפרין (Nuciferine) ואפורפין (Aporphine). תכונות אלו הופכות את הנימפאה אפשרות הגיונית (ביחד עם עוד מספר פרחי לוטוס) בנוגע לפרח שאוכלי הלוטוס המיתולוגיים אכלו בסיפור האודיסאה.
בתרבות המודרנית הפרח משמש כדי לרקוח מספר משקאות, כגון משקה חליטה, יין ומרטיני של לוטוס כחול. המתכונים לרוב המשקאות הללו כוללים השריית עלי הכותרת במים עד שלושה שבועות. תה לוטוס נרקח על ידי הרתחת הפרח השלם במים ל-10-20 דקות.

תפוצת הצמח בישראל, בעבר וכיום

בעבר הצמח היה נפוץ בנחל הירקון ובמעיינות אחדים בעמק זבולון. בגלל זיהום נחלי החוף נפגעה תפוצתו, והיום תפוצתו קטנה. לפיכך, לאחר ניקוי הירקון לקחו זרעים של הצמח מגן המקלט של אוניברסיטת תל אביב, והשיבו אותו לירקון. הנימפאה גדלה גם באזור עמק החולה.

שימושים של הצמח בעבר

בעבר הכינו מפירות הנימפאה קמח לאפיית לחם, ואכלו את שאר חלקיו. כמו כן הפרעונים הקדומים נהגו לאכול את הניצן או את הפרח שגורם לחידוד החושים.

מין נוסף ותפוצה עולמית

מין קרוב לנימפאה הכחולה הוא נימפאה לבנה, הנדירה אף היא בישראל. נימפאה לבנה היא מין שבא מאירואסיה, ואילו נימפאה כחולה היא מין טרופי, שישראל היא גבול תפוצתו הצפוני.
מוצצי דם

מוצצי דם הם בעלי חיים המשיגים את מזונם משתייה או מציצת דם של בעלי חיים אחרים, בלי כוונה להרוג אותם. הם מכונים לרוב מינים טפילים. חלק מהיצורים הללו חיים רוב הזמן על הפונדקאי שלהם מבלי לעזוב אותו וחלק חיים אפילו בתוכו.
תופעה זו נפוצה בעיקר בין חסרי החוליות אך ישנם גם כמה חולייתנים הניזונים בעיקר מדם: הצמדאים, שפמנונים ערפדיים, עטלפי הערפד ואפילו כמה ציפורים כמו הפרוש הערפדי או חקיין אספניולה שפוצעים עופות ימיים. גם זרזירי הבקר ועורבים יודעים לנקר פצעי חיות גדולות שמשתמשות בהם כמנקי חרקים מגרדים. הכיאוניסיים וסינקלודה שחורה ממשפחת התנריים מנקרים עור מת מגופם של עופות ימיים וכלבי ים ולעיתים פוצעים אותם.
ישנן גם כמה תרבויות הנוהגות לשתות או להכין מאכלים המכילים דם, אך מדובר בתופעה נדירה ביותר.
ליצורים אלה ישנם "קשיות" מוארכות איתם הם מסוגלים למצוץ את הדם מבלי להכאיב וליידע את הקורבן, שעלול לפגוע בהם. ליצורים אחרים יש במקום זה שפתיים יונקות חזקות הקורעות פיסות עור מעטות. לעטלפי הערפד ישנן שיניים קדמיות דמויות מחטים איתם הם נושכים את העור ואז מלקקים עם לשונם את טיפות הדם. רוקם מכיל נוגד קרישה, כך הדם ימשיך לטפטף תוך כדי אכילתם.
בעיה נוספת של יצורים אלה היא החישה בקורבן, אותה הם עושים על ידי חישה בחום גופם של פונדקיהם או על ידי הרחת נשימתם (הפחמן דו-חמצני היוצא מריאותיהם) או זיעתם. מינים אחרים מרגישים בתנועה של מינים אחרים וממהרים אליהם. חלק מיצורים אלה נכנסים לאיברי קורבנם ושם חיים. כך עושות תולעים טפיליות שונות. אחרים חיים על האיברים החיצוניים או על השערות כמו כינים או פרעושים.
יצורים אלה גורמים לנזקים לאדם, עקב הפצתם מחלות ונגיפים זעירים בגופם. היתוש אנופלס מפיץ את היצור הזעיר פלסמודיום, הגורם למחלת המלריה הקטלנית הגובה חצי מיליון קורבנות כל שנה.
פייטרו אוטובוני

פייטרו אוטובוני (באיטלקית: Pietro Ottoboni ‏ 2 ביולי 1667 - 29 בפברואר 1740) היה חשמן איטלקי ובן-אחיינו של האפיפיור אלכסנדר השמיני (שגם שמו היה פייטרו אוטובוני). הוא זכור בעיקר כפטרון מוזיקה ואמנות. אוטובוני נטה לחיי זוהר ופאר ונהנה מתענוגות החושים, אך לצד פזרנותו הנהנתנית היה גם נדיב, נכון לשרת ומרבה במתן צדקה. מוזיקאים בתחומים שונים, מגדולי היוצרים והמבצעים באיטליה, בהם הכנר והמלחין ארכאנג'לו קורלי והקסטראטו אנדראה אדאמי, חסו בצלו ויחד עם אחרים הופיעו מדי שבוע בארמונו וביצעו מיסות, מוטטים, סינפוניות וקונצ'רטי גרוסי. יצירות רבות הוקדשו לו ואפשר שיוצריהן קיבלו שכר נדיב תמורתן. נדיבותו שלא ידעה גבולות ומסירותו הקנאית למוזיקה, כפי שהגדירה שארל דה בוסה, הביאוהו לחסרון כיס מתמיד.
פרנץ צ'יק

ביוגרפיה

צ'יק נולד בקאפושוואר. הוא התאמן בהדרכתו של יוז'ף ורטשי.

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכה צ'יק בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.7 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:30.2 דקות, לפני גרמניה (9:31.2 דקות) ואיטליה (9:44.1 דקות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה צ'יק בשתי מדליות, אחת זהב ואחת ארד. מדליית זהב במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי (משחה הגמר הראשון באולימפיאדה) כששחה במסלול הקיצוני בתוצאה של 57.6 שניות, לפני מאסאנורי יוסה (57.9 שניות) ושיגאו אראי (58.0 שניות) שניהם מיפן. במשחה השתתף גם השיאן העולמי פיטר פיק מארצות הברית (56.4 שניות) שקבע בשלב המוקדמות שיא אולימפי חדש (57.6 שניות) וסיים שישי. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:12.3 דקות, אחרי יפן שקבעה שיא עולם חדש של (8:51.5 דקות) וארצות הברית (9:03.0 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בבודפשט ביוני 1937 קבע צ'יק ביחד עם חבריו במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:10.2 דקות, חודש וחצי לאחר מכן בתחרות נוספת שנערכה בבודפשט הם שיפרו את השיא והעמידו אותו על 4:06.6 דקות.
ב-20 בנובמבר 1937 קיבל צ'יק את תעודת הדוקטורט שלו ברפואה.
בתחרות שחייה שנערכה בבודפשט ביולי 1938 הוא וחבריו החזירו לעצמם את שיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 4:02.0 דקות.
צ'יק היה נשוי ולזוג נולדו שני ילדים בן ובת .
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת צ'יק כרופא. ב-29 במרץ 1945 במהלך התקפה אווירית בשופרון הוא נהרג תוך כדי מתן סיוע לפצוע.

צ'יק וצ'אק

תוך כדי ניצחונו של צ'יק באולימפיאדה, בתחרות הקפיצה לגובה ניצחה איבויה צ'אק אתלטית יהודיה, אף היא מהונגריה. האוהדים ההונגרים שלא ידעו את נפשם מרוב שמחה, פרצו בקריאות צ'יק צ'אק, צ'יק צ'אק וכל הקהל הצטרף אליהם. בטעות יש חושבים שזהו מקור הביטוי.
אלק

היסטוריה

עד 1945 הייתה העיר חלק מגרמניה, באפריל 1945 הועברה לשליטת פולין. אז שונה שמה לאלק.
בתחילת דרכו יצא לאור כאן העיתון העברי המגיד.

אטימולוגיה

שמה של אלק עבר כמה גלגולים. שמה הגרמני של העיר היא ליק (Lyck), לגבי המקור יש שתי תאוריות. לפי תאוריה ראשונה זה גלגול של שמה הפרוסי של אלק, Lucks (מהמילה luka, נופריים); לפי תאוריה אחרת מקור השם מהמילה הפולנית łęg, אחו.