google/wiki40b huggingface dataset:
איריס ז'ורלט

ביוגרפיה

ז'ורלט נולדה וגדלה בגבעתיים. אביה, משה ניר, היה ממקימי תדיראן תקשורת, ואימה, רינה ניר, מורה לשפות. בת דודתם של המוזיקאים אייל שילוח ורועי שילוח.
ז'ורלט למדה בתיכון חדש בתל אביב. בצה"ל שירתה כפקידת מבצעים בבית הספר לאמצעי לחימה נגד טנקים שהיה ממוקם אז באזור רמת חובב.
למדה תואר ראשון במדעי ההתנהגות ותואר שני בלימודי תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2000, לאחר נישואיה והולדת שני ילדיה עברה ז'ורלט להתגורר עם משפחתה בטוקיו. בשנת 2011 התגרשה וחזרה להתגורר עם ילדיה בישראל.
כיום מתגוררת ז'ורלט ביישוב הקהילתי מבועים בצפון הנגב.

קריירה

ז'ורלט בוגרת לימודי תקשורת באוניברסיטת טמפל בטוקיו. לאחר סיום לימודיה שם הייתה ז'ורלט מרצה בחוג לתקשורת ולימדה קורס שעסק בכתיבת מאמרים מגזיניים.
במהלך עשר שנות שהותה ביפן כתבה ז'ורלט את הטור בשם "לא רק סושי" שהתפרסם ב-ynet במשך 4 שנים. בשנת 2010 ראה אור ספרה הראשון הנושא את שם הטור ("לא רק סושי"). הספר מתאר את חייה של זרה ביפן, המפגש שלה עם התרבות היפנית ועם היפנים.
בשנת 2013 יזמה את הפרויקט "מלכת השלום", מסע המפגיש בין נשים ישראליות לנשים ירדניות. במהלך אותה תקופה חקרה ז'ורלט את החברה הירדנית והתגוררה בבית משפחה מקומית בפטרה.
בשנת 2014 ראה אור ספרה השני, "מופע הריקוד של צפורה" ספר ילדים העוסק בהתמודדות עם פחד קהל.
בעקבות יציאתו של בנה מהארון כאשר היה בן 16, כתבה ז'ורלט את סדרת הרשת "זיג"י", סדרה העוסקת בנוער מהקהילה הגאה.
ז'ורלט היא אקטיביסטית ופעילה חברתית, הייתה פעילה בגרינפיס במשך מספר שנים, וכיום מתנדבת בארגון ארץעיר - ארגון הפועל לקידום קהילתיות עירונית ברחבי הארץ באמצעות שלושה תחומים מרכזיים: קהילה, יזמות ותעסוקה.
במסגרת פעילותה בארגון היא מתנדבת בבאר שבע עם נשים יזמיות ומספקת להם ייעוץ בנושאי תקשורת ויחסי ציבור. בנוסף עובדת ז'ורלט בעמותת אקים בכתיבת ובימוי מחזות.
כיום ז'ורלט כותבת טור שבועי במעריב אונליין בשיתוף עם הבלוגרית הדר אוקנין במדור נשים בשם: "שיחות מלוכלכות וחטאים קטנים" ומטפלת בשיטה שפיתחה שמשלבת קואוצ'ינג וביבליותרפיה (תרפיה בכתיבה).
סמל מלאווי

שלט האצולה של מלאווי מבוסס על סמל קודם של המושבה הבריטית ניאסלנד. הסמל נתמך על ידי אריה (משמאל) ונמר (מימין), מתחתיהם נמצא קלף ועליו כתוב המוטו של המדינה: "אחדות וחופש".
Heretic (משחק מחשב)

עלילה

שבעה מלכים שלטו בארץ רחוקה בשם פארת'וריס, עד ליום בו שלושה אחים שדים, שנקראים "רוכבי הנחש", השתמשו בכוחות הקסם שלהם כדי להשתלט על שבעת המלכים ולהשתמש בהם כשליטי בובה.
אולם, הכישוף של שלושת האחים לא פעל על גזע מסוים מנתיני הממלכה שנקרא שדוני סיד. לכן, שלושת האחים הכריזו על שדוני הסיד בתור כופרים, והחלו לרדוף אותם ולנסות להשמידם. לבני סיד היו שבעה נרות, כל נר כנגד כוח טבע כלשהו ובד בבד כנגד כוחו של אחד המלכים. זקני סיד כיבו את שבעת הנרות ועל ידי כך החלישו את צבא המלך וגם את עצמם. שלושת האחים ניצלו זאת, והצליחו לפגוע בזקני הגזע ולהרוג אותם. בני הסיד ששרדו את המתקפה ירדו למחתרת על מנת להנצל מגורל דומה. השחקן משחק אחד משדי הסיד, קורבוס, שבניגוד לחברים העז לקום כנגד שלושת האחים ויצא במסע במטרה לאתר אותם, לנקום את נקמת בני סיד, ולשחרר את פארת'וריס לחופשי.
כוכב המים (ספר)

ביקורת

מבקרת הספרות הרוסייה גלינה יוזפוביץ' אמרה על הספר:
[אלה] שלושה רומנים בינוניים, מקושרים יחד על ידי מוטיב המים ומספרים את הרפתקאותיו של אראסט פטרוביץ' בשנים שונות. הראשון — למעשה "כדור מים" — מתייחס ליצירתו הרברט וולס, מכיל את כל המוטיבים של וולס לרבות כמה קלישאות שהושאלו מספרי מתח על מטורפים.
משה המר

ביוגרפיה

המר נולד בבודפשט, גדל בישראל וקיבל אזרחות קנדית בשנת 1975. הוא למד באקדמיה למוזיקה על שם רובין באוניברסיטת תל אביב והמשיך להשתלם אצל איוון גלאמיאן בג'וליארד, אצל יאשה חפץ בלוס אנג'לס ואצל יהודי מנוחין בלונדון.
בשנת 1970 זכה במדליה בתחרות טיבו בפריז והופיע כסולן ברחבי צפון אמריקה ואירופה. המר היה כנר ראשון עמית בתזמורת הסימפונית של אדמונטון, כנר ראשון בפילהרמונית של קלגרי ובתזמורת הסימפונית קיצ'נר-ווטרלו וכנר ראשי בהרכב הקאמרי הקנדי. כמו כן היה בין מייסדי הרכב אמדאוס.
אראקל מתבריז

אַרָאקֶל מתָבְּריז  (בארמנית  Առաքել Դավրիժեցի, אראכּל  דַבריזֶ'צי 
בערך בשנות 1590 תבריז - 1670 אצ'מיאדזין) היה כרוניקון  והיסטוריון ארמני, נזיר, יליד איראן שכתב כרוניקה של הארמנים במאה ה-17.
בהיירארכיה הכנסייתית הארמנית הגיע לדרגה הגבוהה של ורדאפט  שהוא "מורה רוחני").

קורות חייו

אראקל מתבריז נולד בשנת 1590 בתבריז, שהייתה אז בירת האימפריה הפרסית הספווית.
למד תאולוגיה בעיר הקדושה הארמנית אצ'מיאדזין והגיע לדרגת "ורדאפט",(ארכימנדריט שהוא גם מעין "מורה רוחני") הניתנת לכמרים רווקים מלומדים במיוחד  המוסמכים ללמד ולהטיף. 
החל משנת 1636 התמנה לאב המנזר  אובנאוואנק  באזור אשטראק. בהמשך שימש 
כשגריר של  הקתוליקוס פיליפוס אחבאקצי (שכיהן בשנים 1633–1655). מילא בשם הקתוליקוס שליחויות רבות באיספהאן,אורפה, ירושלים, חלב, אתונה וכו' היה עד לאירועים רבים שהתרחשו באזור מזרח התיכון באותה תקופה.
בשנים האחרונות לחייו שהה במנזר באצ'מיאדזין.
 
אראקל מתבריז נפטר בשנת 1670 באצ'מיאדזין והובא לקבורה בבית הקברות של המנזר, כרצונו.

פעילותו ככרוניקון והיסטוריון

במהלך חייו ושליחויותיו הדיפלומטיות בשרות הפטריארך הארמני, הוורדאפט אראקל היה עד לרבים מאירועי התקופה בארצו ובארצות השכנות ותיאר אותם, לפי בקשת פיליפוס, ראש הכנסייה שלו, בכרוניקה הקרויה "ספר ההיסטוריה". אראקל השלים את ספרו בעת שהות בשנים 1661-1662 באיספהאן
בעידודו של הקתוליקוס יעקב מג'ולפה. הכרוניקה שלו פורסמה עוד בחייו באמסטרדם בשנת 1669  על ידי  הדפס הארמני אוסקן ארבאנצי. הספר כלל 56 פרקים. 
בדיעבד התברר כי הדפס החדיר לתוך המהדורה הראשונה של הספר שני פרקים נוספים שהיו תרומתו הפרטית. במהדורות הבאות פרקים אלה לא נכללו יותר. לעומת זאת במהדורה החדשה הופיע בין הפרקים 55 -56 פרק חדש פרי עטו של המחבר, על אודות היהודים ועל משיח השקר שבתי צבי.  
הכרוניקה של אראקל מתבריז כוללת מידע רב על תולדות ארמניה בימי פלישותיו של עבאס שאה הראשון ומלחמותיו בטורקים העות'מאנים, על גירוש תושבי ארמניה המזרחית לאירן בשנת 1604, פרטים חשובים על חיי הקהילות הארמניות בקושטא ובפולין, על מרד הג'לאלים ופרעותיהם  נגד הארמנים, מידע בעל ערך רב על בניית הכנסיות והמנזרים ועל התרבות והכלכלה בארמניה במאה ה-17.
בו בזמן  אראקל הוסיף בספרו אינפורמציה על  הגנאלוגיה של השולטנים הטורקים והשאהים הפרסים.
הכרוניקה שלו חשובה גם מבחינת תולדות היהודים במזרח התיכון. הוא הביא עדות חשובה על מדיניות ההעברה הכפויה  לדת האסלאם בקרב היהודים בימי השאה עבאס השני.

כתביו

ספר ההיסטוריה - פורסם  לראשונה ב-1669
הדיוויזיה ה-376 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-21 במרץ 1942, והועמדה תחת פיקוד אלכסנדר אדלר פון דניאלס. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

הקמה שנייה

ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהולנד, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ואף לחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
ארמייה

ארמייה או מחנה היא אחת היחידות הצבאיות הגדולות ביותר. היא קיימת בדרך כלל בצבאות של מדינות גדולות/מעצמות, או במדינות קטנות יותר בתקופות מלחמה (דוגמת שתי מלחמות העולם במאה ה-20, מלחמת איראן-עיראק ועוד). הארמייה כפופה בדרך כלל ישירות למטה הכללי של הצבא, או לפיקוד של זירת לחימה (למשל, בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה). הארמיות בצבאות המעצמות היריבות (ארצות הברית, בריטניה, גרמניה וברית המועצות) הוצבו תחת פיקוד של קבוצת ארמיות, או חזית (במקרה של הצבא הסובייטי).
ארמייה מורכבת בדרך כלל משנים עד ארבעה קורפוסים וכוללת בין 60,000 ל-120,000 חיילים. היא יחידה בעלת יכולת פעולה עצמאית לחלוטין, הכוללת מספר חיילות (שריון, חי"ר ממונע, ארטילריה, חיל אוויר וכו') וכן יחידות תומכות לחימה, כגון הנדסה קרבית, לוגיסטיקה ועוד.
מפקד ארמייה הוא קצין בדרגת גנרל.
בצה"ל היחידה הקרובה ביותר לסדר גודל של ארמייה, היא הפיקוד המרחבי, שבדרך כלל גודלו אינו עולה על סדר גודל של גיס (קורפוס). מקרה יוצא דופן הוא מלחמת לבנון הראשונה, בה לחמו תחת פיקוד צפון שבע אוגדות (דיוויזיות) ישראליות, כוח שהיה שווה ערך לארמייה מוקטנת.
עדינה בר-שלום

ביוגרפיה

נולדה בירושלים, בתם הבכורה של הרב עובדיה ומרגלית יוסף.
מגיל 3 עד 6 התגוררה במצרים, שם כיהן אביה כסגן הרב הראשי של קהיר.
למדה ברשת בית יעקב בירושלים. עם סיום בית הספר היסודי הופנתה, עם בוגרות אחרות ממוצא מזרחי, לתיכון מקצועי של בית יעקב ושם למדה תפירה.
בגיל 18 התחתנה עם הרב עזרא בר-שלום.
היא לימדה תפירה ופתחה סלון לכלות שניהלה במשך שנים.
ב-1975 החלה ללמוד עיצוב אופנה במכללת שנקר, לאחר שבעלה ואביה התנגדו לרצונה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטה.

פעילות ציבורית

בשנת 2000 הקימה את המכללה החרדית ירושלים, באישור אביה.
בר-שלום חברה בוועד המנהל של אוניברסיטת בר-אילן], וחברה ב"פורום הקרנות".
הייתה חברה בתנועה תפנית בראשותו של עוזי דיין ופרשה כאשר התנועה הפכה למפלגה ורצה לכנסת.
ייסדה פורום להידברות בין דתיים לחילונים. בקיץ 2011 השתתפה בצוות ספיבק-יונה שקם בעקבות המחאה החברתית.
ב-2009 הופיעה בפרק 'חֲרֵדות' במיני-סדרה צולם ביום חול, לצד המיילדת רחל שלקובסקי (במבי), ובו הן מנסות כל אחת בדרכה לתת מענה למצוקת העוני בחברה החרדית.
בר-שלום חברה במועצה הציבורית של יוזמת ז'נבה.
בראשית אפריל 2011 חתמה על עצומה הקוראת לסגת מרמת הגולן, ובמקביל להקים בגבולות 67' מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית. היא יצאה בפומבי נגד הדרת נשים במרחב הציבורי ותקפה את "קווי המהדרין" בתחבורה הציבורית בשכונות חרדיות.
בשנת 2010 נבחרה ברשימת האישים המשפיעים לטובה של דה מרקר.
בשנת 2013 נבחרה על ידי כתב העת "נשים" של מקור ראשון כאחת מ-20 הנשים החרדיות המשפיעות.
באפריל 2013 קיבלה מטעם אוניברסיטת בן-גוריון תואר דוקטור לשם כבוד.
בדצמבר 2012 קיבלה את אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון.
ביוני 2014, נבחרה בר-שלום על ידי הג'רוזלם פוסט לרשימת חמישים היהודים המשפיעים ביותר בעולם באותה שנה.
ביום העצמאות ה'תשע"ד הוענק לבר-שלום פרס ישראל על מפעל חיים, תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, וכן הייתה בין משיאות המשואות.
בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, מונתה לעמוד בראש מועצת נשים מייעצת למפלגת ש"ס, לצד יפה דרעי, אשת היו"ר אריה דרעי, אך בפועל המועצה לא התכנסה מעולם.
ב-2017 נסגרה המכללה החרדית ירושלים לאחר 17 שנות פעילות, עקב חובות כספיים גדולים וירידה במספר הנרשמים.
בעקבות אמירות של הרב שלמה בניזרי מבית שמש שבר שלום היא רפורמית, תבעה אותו בר שלום בסכום 300,000 ש"ח למרות שהתנצל בפומבי.

פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הקימה ועמדה בראש מפלגת אחי ישראלי. מצעה של המפלגה התמקד בסוגיות חברתיות של חלוקת המשאבים ודת ומדינה. בין מייסדי המפלגה היו אלוף (מיל') גדעון שפר, רות ירון וראש עיריית ירוחם לשעבר מיכאל ביטון.
המפלגה הגישה רשימה לקראת הבחירות לכנסת ה-21, שכללה 13 מתמודדים, אולם פרשה כחודש וחצי לפני הבחירות. בר-שלום הודיעה שתתמוך במשה כחלון.
קליבר 3

תהליך הקמה

קליבר 3 הוקמה ב-2007 על ידי סא"ל (במיל') שרון גת. תחילה כדי לאמן את כוחות הביטחון, כיתות הכוננות של אזור גוש עציון ונושאי נשק נוספים על פי משפט הדגל של קליבר 3, "ללמד בני יהודה קשת" (ספר שמואל ב', פרק א', פסוק י"ח) המצביע על מטרתו, ללמד יהודים ואוהבי ישראל מכל העולם כיצד להגן על עצמם.
בשנת 2009 החלה תוכנית התיירים בקליבר 3 המותאמת לאזרחים שאינם נושאים נשק. התוכנית מלמדת על תהליך קבלת ההחלטות של חייל צה"ל בזמן אירועים ביטחוניים ושימוש נכון ובטיחותי בנשק חי, וכן לימוד הגנה עצמית.
בית הספר נקרא על שמו ולזכרו של סרן חגי (חיים) לב שנהרג בעת פעילות מבצעית ברצועת עזה.

הכשרות מקצועיות

במקום מתקיימים קורסים ברמות שונות.
ישנם קורסים למוסדות חינוך שאורכים 4 ימים, קורסים בני 6 ימים למתקנים מסוימים, קורסים בני 10 ימים לכוחות משטרת ישראל ומזרח ירושלים ולמשרדי הממשלה השונים, קורסים לאבטחת הרכבת הקלה בירושלים שאורכים 15 יום, קורסים למעברים הביטחוניים של עוטף ירושלים שעורכם כ 20 יום וקורסים מתקדמים במיוחד של משרד הביטחון "קורס אחיד" שאורך שלושה חודשים ויותר ודרכו משתלבים באבטחת אישים ובהגנה על שרים וחברי כנסת ושמירה על שגרירויות וכו'.

הכשרה פרטית

קליבר 3 רואה חשיבות מיוחדת בהקניית ידע ומיומנות בלוחמה גם לאזרחים שאינם עובדים בתחום האבטחה. בקליבר 3 ישנם אימונים מקצועיים לבעלי רישיונות נשק פרטיים ואימונים להגנה עצמית לנשים, גברים, ילדים ולבעלי מוגבלויות שאינם נושאי נשק. כמו כן, בקליבר 3 ישנה תוכנית רבת שנים של הכנת נוער לשירותם הצבאי. תוכנית זו משלבת הקניית ידע בלחימה ובשיפור הכושר הגופני תוך הקניית ערכים של ציונות, משמעת, עזרה הדדית ושייכות למדינת ישראל. תוכנית זו הוכיחה את עצמה בשילובם של בוגרי התוכנית ביחידות מובחרות בצה"

תוכניות תיירים

בקליבר 3 ישנן תוכניות ייחודיות המאפשרות לאזרחים מחו"ל להגיע וללמוד את תורת הלחימה הישראלית. לתוכניות אלו מגיעים תיירים מארצות רבות אשר חלקם נושאים בתפקידים פיקודיים צבאיים או משטרתיים וחלקם אזרחים פשוטים. תוכניות אלו משלבות תצוגות תכלית של צוות קליבר 3, אימוני לחימה, הדרכות ירי וציונות. המטרה בתוכניות אלו, מעבר להיותן מקצועיות וחווייתיות, היא החינוך לערכיות ולציונות והתוצאה היא בנייתו של מערך הסברה בעולם המפיץ את שיטות הלחימה הישראליות ואת הזכות לקיום העם היהודי בארצו.

המתקן

המתחם כולו בנוי על צלע הר סמוך ליישוב אפרת ומרוחק מבתי התושבים בסביבה.
המקום מאובזר היטב וכולל חדר לימוד וחדר אוכל, שישה מטווחים רחבים ומוסדרים, מתחם טקטי עשיר ובו מבנים המדמים חדרים בבניין בו לומדים להתמודד עם מורכבויות שונות, מבנה לאימון עבור מאבטחי הרכבת הקלה ועוד.
במקום ישנו אולם 'קרב מגע' וכן מתקני כושר לביצוע מתח, מקבילים, שכיבות שמיכה ועוד.
המרחב השמי

המרחב השמי הוא כינוי שניתן בשנת 1956 על ידי הפעולה השמית מיסודם של אורי אבנרי ונתן ילין מור למרחב הגאוגרפי הידוע כ"סהר הפורה", ההגדרה כוללת את כל המדינות בחצי האי ערב ובמזרח התיכון ביניהם - ישראל, סעודיה, סוריה, ירדן, מצרים, לבנון, סודאן, סוריה, עיראק וכו'.
מדובר בהגדרה תרבותית יותר מבהגדרה גאוגרפית. מטרת שילוב ישראל בהגדרת מרחב זה היא להצביע על הקשר ההיסטורי-תרבותי בין תרבות ישראל לתרבות מדינות ערב השכנות.
דיסאוטונומיה משפחתית

שכיחות המחלה

המחלה תוארה לראשונה בשנת 1949 על ידי שני רופאים בשם ד"ר קונרד ריילי וד"ר ריצ'רד דיי, ונקראה בעבר על שמם: תסמונת "ריילי דיי".
דיסאוטונומיה משפחתית מועברת לילד באמצעות הוריו המעבירים לו את הגן. הם בעצמם יכולים להיות בריאים, אך נשאים של המחלה. 
שיעור נשאות המחלה אצל יהודים אשכנזים גדול כפי 100 משכיחותה בשאר אוכלוסיית העולם, והיא נשא אחד מכל 38 אנשים. 
בעולם כולו כשלוש מאות וארבעים חולים המאובחנים כאשר כמאה ושלושים מהם בישראל. עד לפני שנים אחדות החולים לא שרדו את תקופת הילדות, ותוחלת החיים הייתה מתחת לגיל 20. הודות לטיפול הרפואי, כמחצית מהחולים כיום הם בגירים, חלקם רכשו מקצוע והקימו משפחה. החולה המבוגר ביותר בישראל הוא בן 57.

תסמינים

התסמינים בפעוטות ישנה הופעה של כתמים אדומים בעור בשל שטפי דם ושכיחות גבוהה של לידות עכוז. 
בהמשך גיל הילדות התסמינים כוללים: טונוס שרירים נמוך, קשיי יניקה ומציצה, קושי בשמירה על חום גוף, בכי ללא דמעות, גודש בדרכי הנשימה הגורם לשאיפת נוזלים ומזון לקנה הנשימה ולדלקת ריאות. 
בבגרות חווים החולים תסמינים נוספים כגון: איחור בהתפתחות מוטורית, איחור בדיבור ובהתפתחות רגשית. כמו כן קיימות תופעות של  תנודות רציניות בלחץ דם, פרכוסים והקאות, דום נשימה בשל חוסר תיאום במנגנון הבליעה, רפלוקס קיבתי ושטי, עלייה במשקל, לשון חלקה וחוסר בפקעיות טעם, הפחתה בתחושות כאב, חום וקור, דלקות ריאה חוזרות, הזעה מרובה וריר מוגבר, רפיון שרירים הגורם לבעיות ביציבה ובהליכה, עקמת גבית ושברים בעצמות הנובעים מרככת, מבנה גוף נמוך, כפות ידיים קרות ונפוחות.
עם זאת, וכלל, ההתפתחות השכלית תקינה, ורוב החולים לומדים במסגרות חינוך רגילות, למרות שחלקם סובלים מלקות למידה ואיחור התפתחותי ורגשי. כדי למנוע מהחולים לחץ אשר גורם להתקף, הם מקבלים לעיתים הקלות בלימודים. ישנה התערבות טיפולית בתחום שפה ולמידה.
מקלט סופרהטרודין

מבנה המקלט

מקלט סופרהטרודין הוא מקלט רדיו שיש בו שלב של המרת תדר - התדר הנקלט מומר לתדר קבוע, כלומר במקום שהמקלט יגביר את התדר שנקלט מהאנטנה שעשוי להיות תדר שונה בכל פעם, הוא הופך אותו לתדר קבוע אשר נקרא תדר ביניים והוא נמוך, בדרך כלל מהתדר הנקלט. האיור שבצד שמאל הוא תרשים מלבנים של מקלט סופרהטרודין. מלבן 1 הוא מגבר קדם (נקרא גם מגבר תדר רדיו, או מגבר RF). תפקידו להגביר את האות הנקלט מהאנטנה ובכך לשפר את רגישות הקליטה. יש תכנונים שאינם כוללים מגבר זה. מלבן 2 הוא ערבל שתפקידו ליצור את תדר הביניים שהוא תדר ההפרש בין התדר הנקלט לתדר המתנד המקומי (מלבן 6) שהוא בר שינוי - לצורך שינוי תדר הקליטה - מעבר בין תחנות. פעולה זו נעשית על ידי ערבול בין שני תדרים, מכאן השם ערבל. לאחר ביצוע המרת התדר בערבל שתוצאתה היא תדר הביניים, האות עובר הגברה במגבר תדר הביניים (3), גילוי (פענוח המידע) בגלאי (4) והגברת אות המידע במגבר אות (5), למשל מגבר שמע.

שיפור הברירות

מקלט סופרהטרודין מאפשר יכולת טובה יותר לברור בין התדר הרצוי לבין תדרים מפריעים, אפילו אם הם קרובים מאוד לתדר הרצוי. הסיבה לכך היא שיעילות של מסנן תדר מושפעת באופן ישיר מהיחס בין המרחק מהתדר המפריע (Fn), לבין התדר הרצוי: Fn-Fc) / Fc). לפיכך, מעבר לתדרים יותר נמוכים גורם ליחס בין התדרים להיות גדול יותר, והמסנן יכול להפריד ביניהם בצורה טובה יותר.
לדוגמה, תחנה בתדר 30MHz עם הפרעה בתדר 30.1MHz. היחס ביניהם הוא 0.33%. אך אחרי המרה לתדר ביניים של 500KHz יביא את ההפרעה לתדר של 400KHz. הפעם היחס הוא 20% ויעילות הסינון גבוהה בהרבה.

היסטוריה וחשיבות

מקלט הסופרהטרודין הומצא בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ייחודו לעומת סוגי מקלטים אחרים (מקלט ישיר - TRF, מקלט רגנרטיבי ומקלט סופררגנרטיבי) הוא שתדר האות הנקלט, עובר שינוי בתחילת תהליך הקליטה.
המצאתו של סוג מקלט זה מיוחסת לאדווין ארמסטרונג שלזכותו נזקפות גם המצאת סוגים אחרים של מקלטים והמצאת ה-FM. טכניקת הסופרהטרודין מצויה כמעט בכל מקלט או בחלק המקלט של התקן קשר רדיו ובכלל זה רדיו רגיל, טלוויזיה, מכשירי קשר, טלפון סלולרי, מכ"ם, GPS והתקני קשר רדיו אחרים.
עמנואל שקד

ביוגרפיה

שקד נולד בירושלים, לטובה וצבי מנדלברוד. בעת שירותו הצבאי עברת את שמו ממנדלברוד (לחם שקדים) לשקד. הוא למד בגימנסיה העברית רחביה. התגייס לפלמ"ח ב-1947 ושירת בגדוד החמישי של חטיבת הראל. לאחר מלחמת העצמאות יצא לקורס קצינים, ושירת בקבע זמן מה. בשנת 1952 השתחרר מצה"ל ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים. 
במהרה חזר לצבא ופיקד על פלוגה בחטיבת גבעתי. לאחר שסיים את תפקיד המ"פ ביקש לעבור לצנחנים אך שוכנע בידי חיים בר לב שהמשימה בגבעתי קשה יותר והתמנה לסמג"ד. בשנת 1955 זכה בעיטור המופת על חלקו ב"מבצע ירקון", מבצע בדיקת צירי התעבורה בסיני שקדם למלחמת סיני. על מבצע נועז זה נכתב הספר "ששה בעורף האויב".
עם פירוק חטיבה 5 הסדירה, עבר להיות קצין אג"ם בחטיבת הצנחנים, תפקיד בו שירת במלחמת סיני. בשנים 1960 עד 1961 שימש כמפקד גדוד 890 ואחר כך כמפקד גדוד הנח"ל המוצנח וקצין אג"ם בפיקוד הצפון. באפריל 1967 נתמנה למפקד חטיבה מרחבית 3, שמנתה 4 גדודי חי"ר והחזיקה בקו הגבול הסורי מצפון הכנרת ועד מטולה ובגבול עם לבנון. במלחמת ששת הימים החטיבה בפיקודו הבקיעה את המערך הסורי במרכז רמת הגולן, ולצורך המשימה צורפו אליה גדוד 17 מחטיבת גולני, גדוד צנחנים מחטיבה 80 ושתי פלוגות טנקי סופר שרמן. לאחר המלחמה פיקד על חטיבת כרמלי וב-1969 נפצע באורח קשה במהלך היתקלות עם מחבלים. באוגוסט 1972 מונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי ופיקד, מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים, על המבצעים ברדס 54-55 ואביב נעורים. במלחמת יום הכיפורים יזם ותיכנן פעולות מיוחדות בעורף סוריה ובעומק מצרים, ובהן מבצע כותונת ומבצע דוידקה בפיקוד שאול מופז.
שקד אמור היה להתמנות במהלך שנת 1974–1975 לאלוף פיקוד הצפון (כך תכנן הרמטכ"ל דוד אלעזר), אך לאחר מלחמת יום הכיפורים ועם כניסתו של מרדכי גור לתפקיד הרמטכ"ל הוצע לו למלא תפקיד נוסף בדרגת תת-אלוף, פיקוד על המכללה לפו"ם. שקד סירב לתפקיד, ובספטמבר 1974 סיים את שירותו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי והחל לפקד על כוחות שריון רבים כתפקיד זמני. עם כניסתו לתפקיד לקה בשטף דם מוחי, אושפז בבית החולים לתקופה ממושכת והחליט בשנת 1974 לפרוש מן השירות בצה"ל.
שקד היה בעל תואר שני בהיסטוריה, ולאחר שחרורו מצה"ל הקים עם שמואל גונן חברה למכירת ציוד ביטחוני ישראלי. בהמשך שימש כסמנכ"ל שיווק בחברת "מגל מערכות בטחון". בשנת 2004 פרש לגמלאות, ומאז הרצה בארצות הברית בתחומי ביטחון שונים.
משנת 2006 לקח חלק בלימוד פרטני של ילדים בעלי קשיי למידה, כחלק מהכנתם לבחינות בגרות באזרחות.
במקביל היה חבר גם במועצה לשלום וביטחון ושותף להנהלה המורחבת של המועצה.
שקד היה אב לחמישה, והתגורר בהרצליה.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
גודפרי בינייסה

השכלה וקריירה טרום נשיאותית

בינייסה רכש את השכלתו בבתי-ספר ומכללות מכובדים וסיים לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת לונדון. הוא מונה להיות פרקליט הכתר והקים משרד עורכי דין בקמפלה, אוגנדה. בשנות ה-50 הוא היה חבר במפלגות "הוועידה העממית של אוגנדה" ו"הוועידה המאוחדת". בשלב מאוחר יותר הוא הצטרף ל"ועידת אנשי אוגנדה" אשר הקימה ב-1962 את הממשלה העצמאית הראשונה (שלא תחת חסות בריטית). ב-1962 (עם קבלת העצמאות), הוא מונה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1968. בשנה זו הוא החליט לפרוש מתפקידו על רקע חילוקי-דעות עם הנשיא דאז, מילטון אובוטה, בנוגע לעניינים חוקתיים ובעיקר בנוגע לסמכויותיו של הנשיא. ב-1969, בינייסה פנה לעסוק בעריכת-דין באופן עצמאי וב-1971, עם עלית אידי אמין לשלטון הוא גורש לארצות הברית. בזמן שהותו בארצות הברית הוא עסק בעריכת-דין ותמך בארגונים אוגנדיים אשר התנגדו לשלטון אמין.

קריירה נשיאותית

לאחר הדחתו של אידי אמין ב-1979, בינייסה חזר להתגורר באוגנדה. ב-20 ביוני 1979, לאחר הדחתו של יוסוף לול אשר כיהן כנשיא 68 ימים, "ועדת הייעוץ העממית" בחרה בבינייסה לנשיא. באותה תקופה, "ועדת הייעוץ העממית" הייתה הגוף החזק והקובע ב"חזית הליברלית העממית" - קואליציה של גולים אוגנדים לשעבר אשר תרמו להדחת אידי אמין. ב-12 במאי 1980, לאחר שבינייסה פיטר את אחד מבכירי צבא אוגנדה, הוא הודח מהנשיאות בידי "הוועידה הצבאית", אחד מן הגופים החזקים בחזית הליברלית אשר בראשו עמד פאולו מוואנגה (סגנו של מוואנגה, יוורי מוסבני, היה מנהיג "התנועה הפטריוטית של אוגנדה"). לאחר ההדחה, אוגנדה נשלטה בידי "הוועידה הנשיאותית של אוגנדה" (אשר הוקמה מספר ימים לאחר ההפיכה) אשר הונהגה בידי פאולו מוואנגה, יוורי מוסבני וטיטו אוקולו. "הוועידה הנשיאותית" שלטה באוגנדה עד הבחירות הכלליות בדצמבר 1980. בינייסה הצטרף ל"תנועה הפטריוטית של אוגנדה ומונה להיות סגן הנשיא שלה. בבחירות ניצחה מפלגת "הוועידה של אנשי אוגנדה", בראשות מילטון אובוטה, אך תוצאות הבחירות עורערו ונחשדו כמזויפות. עובדה זו גרמה למוסבני לפתוח במלחמת גרילה כנד השלטון - דבר אשר קידם אותו, בסופו של דבר, לנשיאות ב-1986. צורת הממשל של "התנועה הפטריוטית" מיוחסת פעמים רבות להשקפותיו של בינייסה. בינייסה השתמש בצורת ממשל זו (בזמן כהונתו כנשיא) כדי לבסס את מעמדו ולאחד את כל תושבי אוגנדה תחת השקפה פוליטית אחת. קשה לומר אם מעשיו של בינייסה נבעו משיקולים אישיים בלבד או שמא באמת היה בכוונתו לרסן את המחלוקות בחברה האוגנדית. במהלך שנות ה-80 וה-90 בינייסה גר בניו-יורק ועבד כמשפטן. לאחר מכן, חזר לאוגנדה וזכה להגנה ממשלתית בהתאם לחוקה שנכתבה ב-1995.
מת ב-2010.
וירג'יניה סיטי

היסטוריה

וירג'יניה סיטי הוקמה כעיירת כורים בשנת 1859, לאחר שהתגלה באזור מרבץ עשיר של כסף שזכה לכינוי "קומסטוק לואד". היה זה מרבץ הכסף הראשון שהתגלה בארצות הברית, והוא עורר מעין "בהלה לכסף", בדומה לבהלה לזהב שהתרחשה מספר שנים לפני כן. בעקבות אלפי הכורים שנהרו למקום הגיעו גם סוחרים ויזמים, וכך הוקמה העיירה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 מנתה אוכלוסיית העיר כ-30,000 תושבים, אולם שריפה גדולה שפרצה בעיר בשנת 1875 וכילתה חלקים נרחבים ממנה סימנה את תחילת סוף הבהלה לכסף. בעוד שחלק מתושבי העיר בנו אותה מחדש, עד שנת 1880 נטשו אותה רוב הכורים.
במרוצת השנים קמו באזור וירג'יניה סיטי כ-100 מכרות והופקו בסך הכל כשבעה מיליון טונות של כסף, שעל פי אמות מידה של תקופתנו שווה ערך לכ-600 מיליון דולר.

המאה ה-20 ואילך

בשנת 1935, בעקבות חוקים פדרליים שעוררו עניין מחודש במחיר הזהב, זכתה וירג'יניה סיטי לחיים חדשים. רחובותיה הראשיים נסללו מחדש, פאבים ומוזיאונים שופצו ושוחזרו. בשנת1961 הוכרז אזור הכרייה של העיר כאתר היסטורי לאומי.
כיום כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תיירות, ומושכת כ-2 מיליון תיירים מדי שנה. יש בה מבנים היסטוריים שנשתמרו או שוחזרו במטרה להעניק לתיירים אווירה של המאה ה-19, החל מאכסניות שממוקמות במבנים אותנטיים מן התקופה, המשך במוזיאונים המציגים פריטים תקופתיים ומרכזי מבקרים שמאפשרים לתיירים להתנסות בכריית כסף וכלה בפסטיבלים ואירועים שנתיים. בין האטרקציות התיירותיות בעיר: מוזיאון ה-Fourth Ward School, השוכן במבנה בית ספר בן ארבע קומות משנת 1876 ומציג את ההיסטוריה של אזור קומסטוק; מוזיאון המשטרה בו ניתן לבקר בתאי כלא אותנטיים של התקופה; כנסיות מזרמים שונים בנצרות ועוד.
טרבוניאנוס גאלוס

ביוגרפיה

גאלוס נולד באיטליה, במשפחה בעלת רקע בסנאט. היו לו שני ילדים בנישואיו עם אפיניה גמינה בבינייה: הקיסר לימים גיוס ויביוס וולוסיאנוס, וילדה בשם ויביה גלה. גאלוס עסק בתפקידים צבאיים ומדיניים. הוא היה קונסול ובשנת 250 מונה למושל הפרובינציה הרומית של מואסיה על ידי הקיסר הרומי דקיוס. במואסיה, גאלוס היה דמות מפתח בהדיפת הפלישות התכופות של השבטים הגותים של הדנובה, והוא הפך להיות פופולרי בצבא.
ב-1 ביולי 251, דקיוס והקיסר השותף לו, בנו הרניוס אטרוסקוס, נהרגו בקרב אבריטוס בעת שניסו להעניש את השבטים הגותים על פלישתם. בעת שנודע על כך לצבא, החיילים מינו את גאלוס לקיסר, אף על פי שבנו של דקיוס הוסטיליאנוס היה אמור לרשת את השלטון. גאלוס הכריז על הוסטיליאנוס כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים. באותה שנה מת הוסטיליאנוס ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כשותף לו בתפקיד הקיסר.
גאלוס, שהיה להוט להיות פופולרי בקרב אזרחיו, פעל בזריזות נגד המגפה וקבר את הקרבנות. גאלוס הואשם שהוציא להורג נוצרים, אך אין לכך הוכחות למעט כליאתו של האפיפיור קורנליוס ב-252.
כמו אצל קודמיו, שלטונו של גאלוס לא התנהל בקלות. במזרח, שאפור הראשון מפרס פלש לסוריה וכבש אותה, בלי תגובה מרומא. בדנובה, שבטים גותיים מרדו ברומא בשנית למרות הסכם שלום שנחתם בשנת 251. הצבא התנגד לקיסר וכאשר איימליאנוס, מושל מואסיה ופנוניה, החליט לצאת לקרב נגד הגותים והביס אותם, החיילים מינו אותו לקיסר. גאלוס אשר התכונן לקרב נגד הצבא ואיימליאנוס, הכין מספר לגיונים וקרא לתגבורות לשוב לרומא מקצוות האימפריה. למרות זאת, לגאלוס לא נותר סיכוי להיפגש עם איימליאנוס בקרב, לאחר שהוא נהרג על ידי צבאו שלו באוגוסט 253.