דניאל פייפס

קורות חיים

פייפס נולד ב-1949 בבוסטון, הבכור מבין שני בניו של זוג יהודי ממוצא פולני, ריצ'רד פייפס, ואיירין יוג'ניה רות'. אביו, היסטוריון נאו-קונסרבטיבי ידוע בזכות עצמו, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד בשנים 1950–1996, ראש הצוות שהקים הנשיא ג'רלד פורד כדי להעריך את הערכותיו של ה-CIA על כוונותיה הגרעיניות של ברית המועצות ויועץ לנשיא רונלד רייגן לענייני מדיניות כלפי הסובייטים. הוריו של אביו ברחו עם האב מפולין באוקטובר 1939, מיד לאחר כיבושה על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, וכך ניצלו. פייפס גדל בקיימברידג' (מסצ'וסטס), מקום מושבה של אוניברסיטת הרווארד. 
ב-1971 קיבל פייפס תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד בהיסטוריה (כולל שנתיים של לימודים במתמטיקה). חי בקהיר שבמצרים במשך שנתיים ולמד ערבית וקוראן. לאחר מכן שב ללימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד וב-1978 קיבל Ph.D בהיסטוריה אסלאמית של ימי הביניים. עבודת הדוקטורט שלו הפכה להיות לספרו הראשון, שיצא לאור ב-1981 בהוצאת אוניברסיטת ייל ונקרא "חיילים עבדים והאסלאם". בשנים 1978–1982 לימד היסטוריה באוניברסיטת שיקגו ובשנים 1983–1984 באוניברסיטת הרווארד, תוך שהוא משלב בתקופה זו גם עבודה לזמן קצר במחלקת המדינה של ארצות הברית בצוות תכנון המדיניות. בשנים 1984–1986 לימד אסטרטגיה צבאית ומדיניות, בעיקר לקצינים בכירים בצי האמריקני ב"קולג' ללימודי מלחמה של הצי" ברוד איילנד. 
בשנים 1986–1993 היה פייפס מנהל המכון לחקר מדיניות חוץ – FPRI, שבפילדלפיה, פנסילבניה ועורך הרבעון אורביס, שמכון זה מוציא לאור. ב-1990 הוא הקים את ה"מידל איסט פורום" – MEF, מרכז חשיבה שמרני שהוא משמש כמנהלו עד היום ומקום מושבו אף הוא בפילדלפיה. תחילה הייתה זו רק יחידה בתוך ה-FPRI, אך בהמשך הפך הפורום לעצמאי. ב-1994 ייסד פייפס את הרבעון "מידל איסט קווארטרלי" והיה גם עורכו הראשון. הסופר הבריטי-אירי דניס מק'יואן כיהן בהמשך כעורך הרבעון וכיום העורך הוא אפרים קארש. פייפס משמש עד היום כמוציא לאור של הרבעון.
ב-2002 ייסד פייפס את פרויקט "Campus Watch" של ה-MEF, העוקב אחר לימודי המזרח התיכון בכל רחבי אמריקה הצפונית מתוך כוונה לשפרם. גופים אסלאמיים ושמאליים שונים טענו כנגדו שהוא ימני מדי ופרו ישראלי. ראש הפרויקט כיום הוא וינפילד מאיירס.
ב-2003 מינה הנשיא ג'ורג' בוש (הבן) את פייפס לאחד ממנהלי "מכון השלום", אותו ייסד קונגרס ארצות הברית ב-1984, במטרה למנוע מלחמות בעולם. המינוי בוצע כנגד ועל אף התנגדות עזה של אחדים מבכירי המפלגה הדמוקרטית, וכן גופים פרו ערביים ופעילי זכויות אדם, שהעלו שוב טענות בדבר היות פייפס איש ימין, הדוגל בשימוש בכוח לפתרון סכסוכים ופרו ישראלי מדי לטעמם. ב-2008 היה פייפס אחד מיועציו של רודי ג'וליאני, ראש עיריית ניו יורק לשעבר, במירוץ הכושל שלו למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות (מועמד הרפובליקנים בסופו של דבר היה ג'ון מק'קיין שהפסיד לברק אובמה).
פייפס נשוי בשנית ואב לשלוש בנות.

דעותיו

פייפס כתב וכותב רבות כנגד האסלאם הקיצוני והאסלאמיזם, תוך שהוא מבדיל הבדלה מוחלטת בינו לבין האסלאם כשלעצמו. לדעתו, האסלאם הרדיקלי הוא אמנם הבעיה העיקרית של המערב כיום, אבל הפתרון איננו מלחמה באסלאם כולו, אלא אדרבא, האסלאם המתון הוא הפתרון. כבר במרץ 1985 הוא הזהיר ש"עוצמת ההתקפה של האסלאם הרדיקלי כנגד ארצות הברית מחייבת מציאת פתרונות דחופים. בסתיו 1995 הוא כתב כי "(האסלאם הרדיקלי) הכריז באופן חד צדדי מלחמה על ארצות הברית ואירופה, בלי שמרבית האנשים במערב יבחינו בכך"
ארבעה חודשים לפני פיגועי 11 בספטמבר 2001 במגדלי התאומים הוא כתב יחד עם סטיבן אמרסון, בצורה נבואית כמעט, כי אל-קאעידה מתכנן פיגוע גדול בארצות הברית וכי הוא מתאמן בלבנון, בעזרת איראן, בהריסת בניינים גבוהים.
ב-30 בספטמבר 2005 פרסם העיתון הדני יילנדס פוסטן סדרת קריקטורות של מוחמד, שהכעיסו מוסלמים רבים ברחבי העולם וגרמו למה שקרוי פרשת קריקטורות מוחמד. אלה הפגינו את עלבונם והסתייגותם מהעלבת נביאם, בין השאר גם בפיצוץ שגרירות דנמרק בפקיסטן ושריפת שגרירויות דנמרק בלבנון, סוריה ואיראן. מעריכים את מספר ההרוגים בהפגנות אלה בלא פחות ממאה איש. רבים במערב גינו את פרסום הקריקטורות בטענה שמדובר בגזענות ואיסלאמופוביה. פייפס היה בין תומכי העיתון ובמאמר שפורסם בניו יורק סאן ב-7 בפברואר 2006 הוא טען שמדובר במאבק על עקרונות ומנהגי המערב ובראשם הזכות לחופש הדיבור. הוא טען שההתנצלויות שהשמיעו מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, ניו זילנד ועוד הינן לפיכך מוטעות ואינן במקום.
באפריל 2013 יצא פייפס במאמר ב"נשיונל רוויו", כנגד דעתם של רבים מהשמרנים והנאו-קונסרבטיבים, שדגלו במאמץ להפיל את בשאר אסד. הוא סבר ששני הצדדים במלחמת האזרחים בסוריה הם "רעה חולה" ויש להימנע מלסייע להפלת אסד. הוא סבר שיש לעזור לצד החלש במלחמה זו, יהיה זה מי שיהיה מבין הצדדים הלוחמים, כך שהמלחמה תימשך זמן רב ככל האפשר. ככל שיילחמו ביניהם יותר, כך יהוו סכנה פחותה יותר למערב.