קרוספיט

היסטוריה

סוג האימון כפי שצויין לעיל, נוצר במקור על ידי המתעמל האמריקני גרג גלסמן. גלסמן הקים את חברת "Cross-Fit" במהלך שנת 1996. בשנת 2000, שינה גלסמן את שם החברה ל"CrossFit, Inc.". המועדון ("בוקס") המקורי, שהתמחה באימון קרוספיט הוקם בסנטה קרוז שבקליפורניה. בשנת 2003 הועלה האתר הרשמי של קרוספיט לראשונה לאינטרנט, ומאז נרשמה עלייה מתמדת ומהירה במספר המועדונים שנפתחו סביב השיטה, ובמקביל גם במספר האנשים שמשתמשים בה באופן פרטי בביתם. אימון קרוספיט הפך פופולרי למדי עם השנים - בעוד שבשנת 2005 היו קיימים 13 מועדוני קרוספיט ("בוקסים") המתמחים באימון קרוספיט בעולם, בשנת 2014, הגיע מספר הבוקסים בעולם ל-10,000. המועדונים המתמחים באימון הקרוספיט, נפוצים כיום במיוחד בארצות הברית.
בשנת 2010, נפתח בישראל מועדון הקרוספיט הראשון, בעיר הרצליה, בשם ״קרוספיט הרצליה״. נכון ליוני 2019, קיימים בישראל 45 מועדוני קרוספיט רשמיים.

עיקרי השיטה

קרוספיט היא תוכנית לאימוני כוח וסיבולת, המבוססת על שילוב תרגילים אירוביים, אימוני משקל גוף והרמת משקולות אולימפיות (Snatch, Clean&Jerk).
במהלך אימון קרוספיט, לא משתמשים בדרך כלל במכשירים הפופולריים (הליכוןֿ / מסילה, מכשיר קרוס אובר וכו׳) בחדרי הכושר הקונבנציונליים. תרגילי האימון בקרוספיט הם תרגילים, ש״יובאו״ מעולם הרמת משקולות וכן תרגילים המבוססים על משקל גוף. לצורך כך, משתמשים במוט אולימפי, פלטות, קטלבל, מתח, טבעות וכדורי כח. לעיתים, נעשה שימוש בצמיגי טרקטור, שקי חול וחבלים לאימון מעולם ה-״סטרונגמן״ (Strongman).

משחקי הקרוספיט

משחקי הקרוספיט (באנגלית: The CrossFit Games) החלו בקיץ 2007 ומאז הם נערכים מדי שנה בחודש אוגוסט. המשחקים החלו בארומאס, קליפורניה, בחווה שבבעלות משפחתו של דייב קסטרו (Dave Castro) המנהל המקצועי של המשחקים. קסטרו נשא את נאום הפתיחה בפני כ-70 ספורטאים שהגיעו לחווה לפתיחת המשחקים.
החל משנת 2010, עם התפתחות התחום, גידול במספר המועדונים ברחבי העולם וגידול במספר המתחרים, הייתה התעניינות רבה גם סביב המשחקים. בתחילת הדרך, נערכו המשחקים בסטאב האב סנטר בקרסון, קליפורניה. בשנת 2017 עבר אירוח המשחקים למרכז האנרגיה אליאנט במדיסון, אשר בויסקונסין.
במשך השנים, השתנו כללי המשחקים והם עברו מספר שינויים. והחל משנת 2011 כללו המשחקים שלושה שלבים: התחרות הפתוחה (The Open), התחרויות האזוריות (Regionals), ואליפות הקרוספיט, שהיא המשחקים באוגוסט (The Games). משלב ״התחרות הפתוחה״ (The Open), עלו לשלב התחרויות האזוריות, לכל אזור 40 איש הטובים ביותר, מכל קטגוריה (נשים, גברים, קבוצות). בכל תחרות אזורית, רק ה-5 הטובים ביותר מכל חטיבה (גברים, נשים וצוותים) עלו לשלב ״המשחקים״ (The Games). ״המשחקים״ בנויים בצורה כזו שאפשר יהיה לקבוע מיהו הספורטאי, ספורטאית והקבוצה בעלי הכושר הגופני הטוב ביותר בעולם. התחרויות מתבססות על ביצוע מספר אירועים, כאשר כל אירוע מכיל מספר אלמנטים, שעל הספורטאים לבצע בזמן המהיר ביותר. בשלב המשחקים, חלק מהאירועים והאלמנטים נשמרים בסוד ונחשפים שעות בודדות לפני תחילתם או אף מספר דקות בודד לפני תחילת המשחקים.
המשחקים מחולקים לחטיבות בחלוקה לפי מין (נשים וגברים), קבוצות נפרדות לנוער ולמאסטרים (החל מגיל 35). בין השנים 2007 ל-2009 היו קיימות רק שלוש חטיבות: גברים, נשים וקבוצות. בשנת 2010, הוסיפו את חטיבת המאסטרים הראשונה לגברים ונשים בנפרד. החטיבה כללה את גילאי 50+ . בשנת 2011, חולקה חטיבת המאסטרים ל-4 חטיבות נפרדות בשיטה הבאה: גילאי 45–49, גילאי 50–54, גילאי 55–59, גילאי 60+. בשנת 2013 נוספה חטיבת המאסטרים בגילאים 40–44. שנתיים לאחר מכן, בשנת 2015 נוספו 2 חטיבות בני נוער לגברים ונשים בנפרד בחלוקה הבאה: גילאי 14–15 וגילאי 16–17.
שנת 2014,  צויינה כסוף עידן. למשחקי עונת ה- Open  שהחלה רשמית ב-27 בפברואר, נרשמו לתחרויות יותר מ-209,000 מתחרים, והיה זה  גידול של 50% לעומת שנת 2013. בנוסף, האתלט ריץ׳ פרונינג גו׳ניור (Rich Froning Jr), הצהיר, שזו שנתו האחרונה בקטגוריית היחידים. והאתלט ג׳ייסון קאליפה, האלוף של 2008 ומתמודד חזק על מקום על הפודיום, הודיע גם הוא שהוא פורש מתחרויות ומתמקד במשפחתו ובצד העסקי שלו ( Jason Khalipa). 
בקטגוריית הנשים, היתה זו  שנה  שאף היא היתה יוצאת דופן: שתי מתחרות חזקות, שנעדרו מהתחרויות של שנת 2013 - אנני ת׳וריסדוטיר  (Annie Thorisdottir) האלופה של 2012, וג׳ולי פושה (Julie Foucher), בעלת מדליית כסף ב-2012,  חזרו להתחרות בעונה של 2014 , במטרה לאתגר את האלופה של 2013 - סאם בריגס  (Sam Briggs).
זו הייתה הפעם הראשונה בה קרוספיט שידרו את התחרויות בשידור חי ואוהדים מכל העולם יכלו לצפות בה. 
שנת 2015, הכריז דייב קסטרו מנהל המשחקים על שינוי עיצוב מבנה התחרויות האזוריות. 48 הספורטאים לא יתקדמו מ-17 התחרויות הפתוחות ל-17 התחרויות האזוריות. התחרויות האזוריות תופחתנה ל-8 תחרויות אזוריות, ומספר המנצחים שיעלה שלב, הופחת לפי החלוקה הבאה: 10 ספורטאים (דרום אמריקה, אסיה ואפריקה), 20 ספורטאים (ארצות הברית וקנדה) ו-30 ספורטאים (אירופה ואוסטרליה). בנוסף, הוחמרו הדרישות להגעה לתחרויות האזוריות ובסופו של דבר גם להגעה לתחרות העולמית בקרסון, קליפורניה. זאת ועוד, דייב קסטרו הוסיף גם קבוצת בני נוער בגילאי 14–17, לפי אופציות מדרג.
שנת 2016, צויינה במלאת 10 שנים למשחקי הקרוספיט, ובהזכרת שנת 2007, לפתיחת המשחקים. בסוף משחקי ה-Open בשנה זו, זכו במירב הנקודות ותיקת המשחקים נועה אולסן (Noah Ohlsen) וג׳ימי גרין מניו זילנד ( Jamie Greene).
לאחר משחקי ה-open, הגיעו התחרויות האזוריות. במסגרתן, 8 אירועים שהתפרסו על 3 סופי שבוע בחודש מאי. במסגרת זו, הייתה להם תוכנית של ״איוונטים״ ובכל אזור צריכים היו הספורטאים לבצעם כפי שהם כתובים. התרגילים שהיה על הספורטאים לבצע היו שונים ומגוונים, החל מסכמת חזרות משתנה, משקלים שונים (Hero workout Nate), וסוג נוסף של תרגילים כמו: הליכה על הידיים, הרמת משקולות, ריצה ועוד. הטובים ביותר בין הספורטאים שהתחרו, זכו בהזמנה המיוחלת להופיע ב- Stub Hub Center בקרסון קליפורניה, כדי להתחרות עבור התואר – ״בעל הכושר הגופני הטוב ביותר בעולם״. בשנה זו, התחולל מפנה שאף אחד לא צפה אותו. הספורטאים היו צריכים לזנק לריצה קצרה ולשחות במים פתוחים מתחת למזח בסנטה מוניקה (Santa Monica Pier), אירוע זה לאחד האספקטים המרגשים של התחרות.
לאחר עשר שנים שבו האתלטים הטובים ביותר בעולם לחווה בארומאס, כדי לתת ולהעניק כבוד למקום שבו הכול התחיל. הם הגיעו לחווה, מקום של אבק וחום, אחרי לילה קצר עם מעט מאוד שעות שינה, ללא קהל ורק עם קומץ מתנדבים ואנשי תפעול היה עליהם להתארגן להזנקה למקצה הראשון. 7 ק״מ של ריצת שטח בחלקים הקשים ביותר בשטח החווה. חידוש נוסף בשנה זו - הנשים והגברים הוזנקו באותו זמן.
מיד לאחר הריצה, היו לספורטאים 15 דקות להתאוששות, מהרגע שהמתחרה האחרון הגיע חזרה להאנגר בחווה. האחרון להגיע היה הראשון להיכנס לאירוע השני בחווה - סולם הדדליפט (The Ranch Deadlift Ladder). על הרחבה היו 12 מוטות עם משקלים עולים ב-10 ליברות (4.5 ק״ג) בין כל מוט. לכל ספורטאי ניתנה הזדמנות אחת (״״לנקות״ את הסולם) להרים את המוט ולהתקדם למשקל הבא עד שהוא/היא לא הצליחו להרים יותר את המוט הכבד מהרצפה. תוצאת הספורטאי נקבעה לפי המשקל האחרון שהוא/היא הצליחו להרים. ההבדל בין השנים 2009 ו-2016, היה בסכמת המשקלים שהספורטאים נאלצו להרים. בשנת 2009, משקל המוטות שהרימו הגברים התחיל ב־315 ליברות ( 142 ק״ג) והסתיים ב־505 ליברות (229 ק״ג). במקצה הנשים, המשקל ההתחלתי היה 185 ליברות ( 84 ק״ג) והמוט האחרון שקל 375 ליברות (170 ק״ג). בעוד שב-2016, המשקל ההתחלתי לגברים היה 425 ליברות (193 ק״ג) והמשקל האחרון 615 ליברות ( 279 ק״ג). אצל הנשים, המוט הראשון הועמס עם משקל של 275 ליברות (124 ק״ג) והמוט האחרון היה עם משקל של 415 ליברות (188 ק״ג).
הספורטאים ברוק וולס (Brook Wells) וסם דנסר (Sam Dancer) הדהימו את הקהל הקטן בארומאס עם המשקלים הכבדים שסחבו, שניהם ״ניקו את הסולם״, כלומר הצליחו להרים את כל אחד מהמוטות פעם אחת וניצחו באירוע. האירוע האחרון בחווה היה Ranch Mini Cheaper, בחלק זה של התחרויות, היו הספורטאים צריכים לבצע בצורה המהירה ביותר: 50 ״וולבול״ (זריקה של כדור כוח במשקל 9 ק״ג לנשים ו-13 ק״ג לגברים ממנח של סקוואט למטרה על קיר), 25 כפיפות בטן עם הכדור על מכשיר ה- GHD ולסיים בריצת ספרינט במעלה הגבעה התלולה בחווה עם הכדור. המנצחת במקצה הנשים הייתה האלופה משנת 2012, אנני ת׳וריסדוטיר האיסלנדית (Annie Thorisdottir), ובסקציית הגברים זכה במקום הראשון האתלט המתחיל במשחקים - ברנט פיקאווסקי הקנדי. היה זה הזמן לברך ולהיפרד מהחווה, ואחרי לילה ארוך וכמה עיכובים בטיסה, הספורטאים חזרו לקרסון. שם השתתפו בשחייה, גרסה חדשה של ״מרף״ Murph וכמה אלמנטים חדשים שאף אחד מעולם לא ראה מבית היוצר של רוג (Rogue Fitness).
בשנת 2017 נוספה חטיבת המאסטרים לגילאי 35–39.
בשנת 2018 בוצע שינוי נוסף בדגש על החלוקה לאזורים, לאור היכולות שהפגינו הספורטאים מאירופה והגידול במספר המשתתפים בשלב ״התחרות הפתוחה״ באמריקה הלטינית. בשנת 2015 הופחת מספר התחרויות האזוריות מ-17 ל-8. אולם נוספה תחרות אזורית ומספר התחרויות האזוריות גדל ל־9, כשכל תחרות מאגדת תחתיה שני אזורים בחלוקה הבאה: האזור המזרחי (צפון מזרח ארצות הברית ומזרח קנדה), האזור האטלנטי (מרכז אטלנטיק ודרום מזרח ארצות הברית), האזור האמצעי (מרכז מזרח ארצות הברית וצפון מרכז ארצות הברית), האזור הדרומי (דרום מערב ארצות הברית ודרום מרכז ארצות הברית), האזור המערבי (החוף המערבי של ארצות הברית ומערב קנדה), אזור אמריקה הלטינית (מרכז אמריקה, דרום אמריקה), אזור אירופה (צפון אירופה ומרכז אירופה), האזור התיכוני (דרום אירופה, המזרח התיכון ואפריקה) והאזור הפסיפי (אסיה, אוסטרליה-אסיה). נוסף על כך, שונה הרכב הקבוצות ובמקום 6 ספורטאים (3 נשים ו-3 גברים) יכללו הקבוצות 4 ספורטאים (2 נשים ו-2 גברים).

ישראלים במשחקי הקרוספיט

בשנת 2011 על מנת להקל על השתתפות ספורטאים מרחבי העולם, בוצע שינוי במבנה המשחקים בשלב ״התחרות הפתוחה״ המתבצע באופן מקוון. במקביל חולקו המדינות השונות ל-17 אזורים שונים. בין השנים 2011–2014, שוייכה ישראל לאזור אסיה, אשר קיים תחרות אזורית נפרדת. החל משנת 2015, משויכת ישראל בשלב התחרויות האזוריות, לאזור אפריקה. לתחרות האזורית עולים מאפריקה 10 הגברים, הנשים, וצוותים הטובים ביותר בשלב התחרות הפתוחה, לעומת 30 הגברים והנשים ו-20 הצוות הטובים ביותר באירופה. לאחר השינוי בשיוך ישראל, לא העפיל אף לא ספורטאי ישראלי אחד לשלב התחרות האזורית, בניגוד לשנים קודמות. אולם, מספר הצוותים המעפילים לתחרות האזורית גדל. בשנת 2018 בוצע שינוי נוסף בחלוקה לאזורים. בהתאם לשינוי משויכת ישראל לאזור המזרח התיכון ואפריקה, המשולב עם אזור דרום אירופה בשלב התחרויות האזוריות. לתחרות האזורית מכל אזור עולים 20 הגברים, 20 הנשים ו-15 הצוותים הטובים ביותר בשלב התחרות הפתוחה.
גם בקטגוריית הבוגרים, לא העפיל אף ספורטאי ישראלי מעבר לשלב התחרות האזורית. בקטגוריית הנוער העפילו 4 ישראלים בשנת 2017, למשחקי הקרוספיט.

יחידים

בשנת 2011 העפיל לתחרות האזורית ספורטאי יחיד, ישראל שמלי, שסיים במקום ה-17. בשנת 2012 העפיל לתחרות האזורית ספורטאי יחיד, רם דובר, שסיים במקום ה-29. בשנת 2013 הצליחו ישראל שמלי ורם דובר להעפיל לתחרות האזורית וסיימו במקומות 10 ו-39 בהתאמה. בשנת 2014 העפיל מספר שיא של שלושה ספורטאים לתחרות האזורית: זוהר ליפקין, רם דובר וישראל שמלי. זוהר ליפקין סיים במקום השביעי, שהוא הדירוג הגבוה ביותר שאליו הגיע ספורטאי ישראלי בתחרות. בשנת 2018 העפילו שלושה ספורטאים לתחרות האזורית: דוד בן-דוד ודניאל שרבקוב בקטגוריות הגברים וניקי אריאל פטל בקטגוריית הנשים.
בשנת 2019 השתנתה השיטה והוחלט לבטל את התחרויות האזוריות. במקומן, הוחלט כי יעלו למשחקי הקרוספיט המנצחים של כל מדינה במוקדמות (The Open) והמנצחים בתחרויות ה"מאושרות" (CrossFit-sanctioned competitions). ממדינת ישראל עלו יובל רגב - קטגוריית הגברים וניקי אריאל פטל - קטגוריית הנשים. בנוסף, רון צור עלה בקטגוריית הנוער - גילאי 16–17.

צוותים

הצוות הישראלי הראשון, שהשתתף במשחקים היה צוות קרוספיט הרצליה בשנת 2012 שסיים במקום השמיני בתחרות הפתוחה של אזור אסיה. אולם, רק בשנת 2014 העפילו צוותים לתחרות האזורית. בשנה זו סיים צוות קרוספיט הרצליה במקום החמישי בתחרות הפתוחה, אבל לבסוף לא השתתף בתחרות האזורית וצוות קרוספיט TLV סיים במקום העשירי בתחרות הפתוחה ובמקום השמיני בתחרות האזורית. שנה לאחר מכן עם שינוי השיוך של ישראל לאזור אפריקה, השתתפו בתחרות האזורית שני צוותים: צוות הגורילות (מהרצליה) שסיים במקום ה-27 וקרוספיט TLV שסיים במקום ה-19. בשנת 2016, העפיל רק צוות קרוספיט TLV לתחרות האזורית וסיים במקום ה-29. בשנת 2017 השתתפו בתחרות האזורית שלושה צוותים ישראליים: צוות מכביסט (הדר יוסף), קרוספיט TLV וקרוספיט כפר סבא. בשנת 2018 השתתף מספר שיא של חמישה צוותים ישראליים בתחרות האזורית: קרוספיט וייט סיטי (תל אביב), Team Crash (ראשון לציון), לביא (לשעבר צוות מכביסט), Mad Hunters (חיפה) וקרוספיט TLV. זוהי ההופעה החמישית של צוות קרוספיט TLV.