אלברט רובין

נעוריו

אלברט רובין נולד בסופיה בירת בולגריה ב-10 ביולי 1887. אביו ניסים רובין עבד כמתורגמן לתיירים ודיפלומטים מזדמנים. משפחתו הייתה דלת אמצעים ולכן הוריו החליטו להוציאו מבית הספר כדי שיעבוד כשוליית נגר על מנת לעזור לפרנסת המשפחה. בעקבות מפגש עם פרופסור בוריס שץ שהיה ידיד המשפחה אלברט רובין החל ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בסופיה (Ecole des Beaux Arts De Sofia) ציור ופיסול. בעת ביקורו של בנימין זאב הרצל בעיר סופיה, הוזמן אלברט רובין לצייר את פניו. בעקבות הרעיון להקים את בצלאל שעלה בקונגרס הציוני השביעי ב-1905 בבזל הוחלט לבחור כשלושים אמנים צעירים שישתתפו בהקמת בית הספר. לצורך כך נערכו מבחנים ברוב מדינות אירופה. אלברט רובין, שהשתתף במבחנים, התקבל מיד והוא בן 19 בלבד.

תקופת בצלאל

בתחילת 1906 הגיע אלברט רובין לירושלים יחד עם כל משפחתו. אלברט רובין החל את לימודיו ב-1 במרץ 1906 בבצלאל במחלקת האמנות בכיתה העליונה (כיתת המתקדמים) (כיוון שהיה בעל השכלה אמנותית מסוימת). יחד איתו למדו בין היתר שמואל לוי (אופל), שמואל בן-דוד (דוידוב). עוד נמנו עם בני מחזורו של רובין אביעזר-יעקב קנטרוביץ', יעקב שטרק, אהרון הלוי, ראובן ליפשיץ (ליף), שמואל פרסוב, ציפורי (ציפורוביץ), ש' קראטקא, ליאו קניג, י' ליכטנשטיין, אברהם בנימין ריבלין, פייבל וילנער, י"נ גורדוני, ויניק, אברהם בר-אדון, ויוסף חברוני. כדי להתגבר על בליל השפות מונה אליעזר בן יהודה ללמד אותם עברית. בבצלאל למד אלברט רובין מפרופסורים כמו אפרים משה ליליין, שמואל הירשנברג לצייר לפי מודלים וציור נופי ארץ ישראל, ובעיקר נופי ירושלים, עם דגש על מקומות קדושים מושפע מהאווירה הייחודית של ירושלים, וכן פיסול. אלברט רובין השאיר בבצלאל כמה פסלים, בין היתר שני ראשי ילדים (אחיו שימשו מודל). בשנת 1909 אלברט רובין מסיים את לימודיו בבצלאל וחוזר יחד עם משפחתו לבולגריה.

תקופת לימודיו בפריז

בשלהי 1909 לאחר התלבטויות רבות מחליט רובין לעזוב את משפחתו ולהגיע לפריז שהייתה באותה תקופה מרכז האומנויות. הוא מגיע בסתיו 1909 לפריז לאחר נסיעה ארוכה ובאמתחתו קופסת קרטון מלאה בציורים וכמה שטרות כסף בכיסו. לבדו בעיר הגדולה עם ידע מוגבל בשפה, החל למכור את יצירותיו על מדרכות פריז. זמן קצר לאחר הגעתו לפריז הוא מגיש מועמדות לבית הספר לאמנות בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (École des Beaux-Arts) ועובר את מבחני הקבלה בהצלחה ומתקבל ללימודי השנה הראשונה ב"אטלייה" של פרופסור פרנאנד קורמון (Fernand Cormon), שם למד עשרים שנה קודם לכן בוריס שץ ושלוש שנים לפני בוריס שץ למדו וינסנט ואן גוך ואנרי דה טולוז-לוטרק. הוא נשאר ללמוד עד שנת 1917 בעזרת מלגה שהוא מקבל מבולגריה ובזכות התעניינותם של הברון רוטשילד והרב הראשי של צרפת. רובין מתמקצע באמנותו ומסיים את לימודיו עטור בתעודות. בתעודה החתומה על ידי קורמון (10 בדצמבר 1909) מתוארות יכולותיו האומנותיות יוצאות הדופן של אלברט. אלברט רובין היה מועמד לקבל את פרס רומא (Prix de Rome) היוקרתי, אך בשל היותו זר - הוא לא קיבל את הפרס. באותה תקופה אלברט רובין הופך לחברו של העיתונאי והמחזאי היהודי-מצרי הדגול יעקוב צנוע James Sanua הידוע בכינויו "השייח אבו נדרה". בשנת 1910 מכניס אותו העיתונאי למגזין האמנות החשוב Athenee de France, שם רובין זוכה להערכה רבה. באותה תקופה אלברט רובין מציג את דיוקן ה"שייח אבו נדרה" בתלבושת מזרחית על שלל עיטוריו ודיוקן נוסף שלו בלבוש אזרחי כשהוא נראה כותב בחדר העבודה שלו - על עבודות אלה קיבל שבחים רבים. בשנת 1914 אלברט רובין הציג תבליט בתערוכת האמנים הצרפתים בארמון התערוכות הגדול בפריז, וזכה לשבחי השופטים וכתוצאה מכך יצקו את התבליט בברונזה.

תקופת פריז

לאחר שאימו נפטרה בבולגריה מצטרפת משפחתו ומגיעה לפריז שם מוצא אביו עבודה כשומר באתר בנייה. ב-31 בינואר 1914 נספה אביו ואלברט רובין נותר לשמש כאפוטרופוס לחמשת אחיו ואחיותיו. באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מתנדב אלברט רובין לשרת בצבא הצרפתי. תפקידו היה להדריך כיתות אמן לחיילים בלגים וצרפתים. על תרומתו למאמץ הצבאי קיבל מדליה. 
בשנת 1918 הקדיש כתב העת "ההד של הרובע התשיעי" ("L'Echo du IX'eme Arrondissment") מאמר שסקר את הקריירה של אלברט רובין.
בשנת 1922 פרסם אותו כתב העת שני פורטרטים שצייר אלברט רובין בטוש על נייר.
באותו הזמן המשיך רובין (שהיה חבר באגודת האמנים הצרפתיים) להציג באופן קבוע כל שנה, החל משנת 1914, בתערוכה השנתית של אמני צרפת.
ציוריו זכו לביקורות אוהדות בעיתונות.
העיתון " לה פיגארו (Le Figaro)" שיבח את איכות ציוריו ובעיתון "La presse" פורסמה ביקורת של מבקר האמנות לואי-לוסיאן קלוץ (Louis-Lucien Klotz) ששיבח את עבודתו של אלברט רובין.
שוחרי אמנות רבים רכשו את ציוריו של אלברט רובין ושלחו לו מכתבי תודה והערכה.
אלברט רובין היה חבר מייסד בארגון בשם C.T.I שהוקם על ידי תלמידיו הוותיקים של פרופסור קורמון וכן באיגוד אמני הנוף בצרפת.
ציוריו הוצגו בתערוכות בפריז ובמקומות אחרים בצרפת וכן בשווייץ.
בשנת 1927, תשע שנים לאחר תום המלחמה קיבל אזרחות צרפתית לה ציפה שנים רבות. והתחיל לעבוד כגרפיקאי וכמאייר בענף הפרסום. קטיה גראנוף (Katia Granoff), שהייתה בעלת גלריה ידועה, ביקרה באחת התערוכות שלו והתרשמה מיצירותיו ורכשה כמה מהם עבור אוספה הפרטי.
בשנת 1931 מאבד אלברט רובין את ראייתו בעינו השמאלית, דבר הגורם לו למאמץ ועייפות בעינו הימנית.
בשנת 1933 בגיל 46 אלברט רובין נושא לאישה את אז'ני תמר באדי ולזוג נולדים שני ילדים - קלוד וסילביה. באותה תקופה אחד מן הפורטרטים המתארים את אשתו זוכה בפרס בתערוכת האמנים הצרפתים.
בשנת 1934 פרסם מבקר האמנות לנדובסקי (Landowsky) מאמר בעיתון "Jurnal", שהוקדש לפורטרט שצייר אלברט רובין של העיתונאי גאו לונדון ושהוצג בתערוכת האמנים הצרפתים.
חלק מעבודותיו ובהן ציור השמן "הרקדנית ההודית" הוצגו בתערוכה בבניין העירייה של הרובע החמישי בפריז. כמו כן הציג רובין את עבודותיו במוזיאון ואל-דה-גראס ובמוזיאון של העיר בורדו.
בארבעת השנים שלאחר מכן הרבה רובין לצייר ולהציג בשווייץ - שם נעשה עד מהרה מוכר וידוע.

תקופת המלחמה ואחריה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה אלברט רובין נמצא בשיא תהילתו, אך כיבוש צרפת בידי הנאצים מקשה על חייו.
פעמיים הלשינו עליו לשלטונות - אולם הוא מצליח להתחמק מהסגרה ומאסר.
בתום מלחמת העולם השנייה המשיך אלברט רובין להיות חבר באיגודים אמנותיים רבים ועבודותיו פורסמו בעיתונים רבים, אולם בתקופה הקשה שלאחר המלחמה, מספר הזמנות העבודה שקיבל היה מועט.
לאחר המלחמה נמנה אלברט רובין יחד עם אמנים יהודים אחרים למייסד אגודת הציירים והפסלים היהודיים בצרפת והציג במסגרתה בתערוכות השנתיות שערכה.
בשנת 1950 זכה אלברט רובין בפרס בתערוכת אמני צרפת. הוא המשיך להציג כמעט כל שנה ב- Grand Palais.

מותו

ביום חמישי 31 במאי 1956, אלברט רובין נפטר, לאחר שנפצע קשה בתאונת דרכים בפריז והוא בן 68 במותו. הוא נטמן בקבר משפחתי בבית קברות "סימטייר דה באנייה" Cimetiere de Bagneux מחוץ לפריז, שבו היה קבור אביו.

אפילוג

בתו סילביה, בעלה וביתה עלו לישראל בשנת 1969 ובישראל נולד להם בן נוסף. בשנת (1984) נפטרה אשתו אז'ני תמר ובשנת (2003) נפטר בנו קלוד. שניהם נטמנו לצידו בקבר המשפחתי. בתו סילביה, בעלה ילדיהם ונכדיהם חיים כיום בישראל.