התגלות מריה בזייתון

לפי טענותיהם של עדים שונים, התגלתה מריה הקדושה בצורות שונות מעל הכנסייה הקופטית הקרויה על שמה בא-זייתון אשר בקהיר במשך שנתיים-שלוש. ההתגלות הראשונה דווחה ב-2 באפריל 1968.
המראה אשר נגלה לעיני המתבוננים הרבים נראה כצללית אישה צעירה מוארת באור לבן כורעת ברך לפני הצלב אשר על גג הכנסייה. מאמינים רבים האמינו כי החיזיון שלנגד עיניהם הוא התגלות של מריה הקדושה, אשר לטענתם הייתה מסתכלת עליהם ברחמנות ומרימה ידיה כדי לברך את הבאים. עם התפרסמות ההתרחשות האתר הפך עד מהרה למוקד עלייה לרגל ומליוני מצרים וזרים צפו בהתגלות, ביניהם קופטים, אורתודוקסים, קתולים, פרוטסטנטים, מוסלמים, יהודים ועוד. נטען כי חולים ועיוורים נרפאו.

ההתגלות

ככל הנראה, הראשון ששם לב לחיזיון היה גבר מוסלמי אשר עבד בקרבת מקום. הוא הבחין בגוף מואר וזוהר על פני גג הכנסייה והתחיל לצעוק: "אור מעל הגג!". אנשים שונים שנאספו למשמע הקריאות טענו כי ראו אישה צעירה כורעת על גג הכנסייה. בתחילה חששו הצופים כי מדובר בניסיון התאבדות, קראו לצעירה לרדת מהגג, והזעיקו את המשטרה.
עם הזמן הקהל התגבר. עוד ועוד ועדים טענו כי הדמות הייתה עטויה באור לבן, החזיקה בידה ענפי עץ זית ומסביבה חגו יונים לבנות. אותם עדים האמינו כי מדובר בחיזיון רוחני של מריה הקדושה אמו של ישוע היהודי. לאחר שגם כיבוי כל האורות באזור לא הפסיק את החיזיון, החלו מספר אנשים בקהל לצעוק: "זאת הבתולה מריה, זאת האם של האור!" 
החיזיון המשיך להופיע מספר פעמים בלילות הבאים, במגוון צורות וצבעים, לפרקי זמן הנעים בין דקות לשעות ספורות. לעיתים נלווה לדמות המרכזית פלומות משניות או ענן אדום שהתנשא לגובה עשרה מטרים ויותר. אף כי לא זוהו כל תווי מתאר פנימיים לגופים המוארים, מצאו בהם העדים דמיון לדמויות נוצריות שונות - יונה, מלאך או ילד שזוהה כישו.

תגובת הכנסייה ומשרדי התקשורת

האפיפיור הקופטי קירילוס השישי, הפטריארך של אלכסנדריה, מינה ועדה של כמרים לחקור את המקרה. הוועדה החליטה כי ההתגלות היא אכן של מריה הקדושה, ופרסמה הצהרה רשמית בנושא.
ההתגלות גרמה לתהודה רבה ונדונה רבות בעיתונות המקומית והבינלאומית, ואף גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בא לראות במו עיניו את החיזיון אשר ריתק רבים מאזרחי מדינתו ומבקריה.

הסברים לתופעה

חקירה ממשלתית בראשותו של מנהל המחלקה למידע כללי ולתלונות מצאה כי גוף בוהק ברור ובהיר נראה לעיני כל העומדים לפני הכנסייה הקופטית האורתודוקסית בזייתון, בין אם הם נוצרים או מוסלמים. במסגרת החקירה נבדקה האפשרות להונאה, למשל באמצעות מקרנים נסתרים, אך לא נמצא לה כל בסיס. האנתרופולוגית האמריקאית סינתייה נלסון, שחקרה את החברה המצרית במסגרת משרתה באוניברסיטת קהיר החל משנת 1963, ביקרה בכנסייה מספר פעמים אך ראתה רק הבזקי אור חולפים, אותם הסבירו ההמונים סביבה כהתגלויות של מריה. סטודנטים ומלומדים רבים שריאיינה פרופסור נלסון פטרו את החזיונות כתולדה של דמיונם המפותח של "כפריים בני המעמד הנמוך שטופי אמונות טפלות ונוחים לשכנוע". אולם נלסון ציינה כי רוב האנשים שהתקבצו בזייתון היו דווקא עובדים בני המעמד הבינוני, רבים מהם משכילים, שאמונותיהם זועזעו בעקבות תבוסת מצרים במלחמת ששת הימים. בפרט, המיעוט הנוצרי הקופטי במצרים מצא עצמו מנוכר מההוויה הציבורית המצרית, שתיארה את המלחמה בישראל כג'יהאד והחשידה את הקופטים כבוגדים. נכונותם של רבבות צופים להתפלל לעבר כתמי האור ולהעניק להם פירוש רוחני הוסבר כחלק מתהליך כולל של שיבה אל הדת כמקור סמכות ונחמה, לצד היסטריה המונית.
אשר למקורות האור עצמם, בשנת 1988 דווח כי הפעילות הטקטונית באתר סמוך גברה פי עשרה בשנה שאחרי הופעת האורות. נמצא מתאם משמעותי למדי, 0.56, בין דיווחים על אורות לבין פעילות טקטונית באותו חודש, או בחודש העוקב לו. לאור ממצאים אלה, הציעו החוקרים כי מאמץ מצטבר בקרקע הביא לפליטת האורות המזדמנת בזייתון. אורות דומים תועדו באזורים אחרים הפעילים טקטונית, אם כי המנגנון המחולל אותם עדיין אינו ברור.