google/wiki40b huggingface dataset:
ארה איסטרפי

ביוגרפיה

ארה נולדה בפרישטינה לסוזאנה טהירסילאי (Suzana Tahirsylaj), זמרת אלבנית מפורסמת בשנות ה-80 וה-90, ונזיר איסטרפי (Nezir Istrefi), עיתונאי. לארה שתי אחיות גדולות ואח צעיר. לאחר מותו של אביה בשנת 2004, הפסיקה אמה לשיר, וזמן קצר לאחר מכן הפכה אחותה הגדולה של ארה, נורה איסטרפי (Nora Istrefi), לאחת הזמרות הידועות ביותר במרחב דוברי השפה האלבנית.
ארה עשתה את הבכורה הטלוויזיונית שלה בשנת 2013, עם השיר "Mani për money" ("שגעון לכסף"), שיר רגאיי-פופ, שהיה חדש לתעשיית המוזיקה בשפה האלבנית. השיר קיבל בעיקר ביקורת חיובית מהקהל והפך מיד ללהיט. כעבור מספר חודשים, הוציאה את השיר "?A Po Don" ("אתה רוצה?"), שלווה בוידאוקליפ פרובוקטיבי וקיבל ביקורת מעורבת עד שלילית. הסינגל השלישי, "E Dehun" (שתויה) , בהשראת שירה בעל אותו השם של הזמרת נג'מייה פגרושה (Nexhmije Pagarusha), שגם כולל דגימות ממנו, גם הוא הפך להצלחה, והבטיח את זכייתה בשנת 2014 בשלושת פרסי ה-"Videofest" (פרסי המוזיקה האלבנית), כולל "פרס האמן החדש הטוב ביותר" על יצירתה בשנת 2013. עם זאת, הווידאוקליפ ספג ביקורת קשה על ידי התקשורת הסרבית והכנסייה האורתודוקסית הסרבית, בשל הסצנה בכנסייה האורתודוקסית בפרישטינה, שבה הופיעה ארה לבושה בחולצה שקופה.
בדצמבר 2014 הוציאה את הסינגל "13", בלדת-פופ שהופקה בארצות הברית. הקליפ זכה לכמעט 200,000 צפיות בתוך 24 שעות.
בשנת 2015 זכתה ארה להצלחה עם שירה "Njo si ti" ("מישהו כמוך"), עם למעלה ממיליון צפיות ב-YouTube במהלך שבוע בלבד. הדואט הראשון שלה, "Shumë pis" ("מאד מלוכלכת"), בשיתוף הראפר המפורסם בקוסובו, לדרי וולה (Ledri Vula), הפך ללהיט קיץ.
בדצמבר 2015 הוציאה את הסינגל "Bonbon" ("זה בסדר, זה בסדר") עם קליפ שצולם בקוסובו. כחודש לאחר מכן, בינואר 2016, הפך הקליפ לויראלי ברשתות החברתיות ואיסטרפי זכתה לפרסום בינלאומי. הקליפ השיג מעל 500 מיליון צפיות ב-YouTube וגרר השוואות לסיה וריהאנה. בעקבות הצלחת הסינגל, היא הוחתמה בפברואר 2016 בחברות האמריקניות סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ואולטרה מיוזיק (Ultra Music).
שיריה של ארה איסטרפי נכתבו ברובם בניב האלבני גג (Gheg) .
בית התנ"ך העולמי

מוזאונים נוספים בארץ מוקדשים לתנ"ך

בתל אביב פעל בעבר מוזיאון "בית התנ"ך" שהיה שייך לחברה לחקר המקרא בישראל יחד עם עמותת התנ"ך. המוזיאון שכן בבית דיזנגוף, שבו הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל, אך בחורף 2012, עם כניסתו לפועל של "חוק בית העצמאות", הוצא "בית התנ"ך" מהמבנה. חלק מפריטיו הועברו אל שטחה של אוניברסיטת בר-אילן, חלק אל "היכל שלמה" בירושלים וחלק אל מחסנים. בעיר העתיקה של צפת שכן בעבר מוזיאון נוסף הקרוי "מוזיאון התנ"ך הישראלי" שהיה מוקדש להמחשת סיפורי התנ"ך באמצעים אומנותיים.
זאב ברבן

זאב בָּרָבָּן (10 באוקטובר 1897 – 9 בספטמבר 1974) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי וחבר בהנהלת תיאטרון האוהל.

ביוגרפיה

ברבן נולד בסתיו 1897 ברוהטין שבגליציה המזרחית (אוסטריה), בנם של לאה לבית סמואל ויעקב ברבן, פקיד דואר. למד בבית ספר עברי אצל רפאל סופרמן ואחר-כך בגימנסיה ממשלתית פולנית. בסתיו 1914, עם הפלישה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, נמלטה המשפחה לבירה וינה. שם סיים את לימודיו בגימנסיה גרמנית, והצטרף לתנועת "השומר הצעיר". ב-1917 גויס לצבא האוסטרי ושירת בו בדרגת מועמד-לקצונה. בתום המלחמה שב מזרחה לעירו רוהטין, ושם ייסד את קן השומר הצעיר ועמד בראשו.
למד באוניברסיטת וינה ובסטודיו לדרמה.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם גרעין תנועתו. תחילה עבד בייבוש ביצות, נגרות, עבודות בנין וסלילת כבישים, תחילה כחבר בקבוצה העירונית, ולאחר מכן כחבר "קבוצת הבניין" של שחקני "האוהל". כן נמנה עם מייסדי קיבוץ מרחביה.
נישא לשחקנית "האוהל" דבורה קסטלניץ.
התקבל לתיאטרון "האוהל" עם היווסדו בשנת 1925, היה חבר הנהלתו עד סגירתו ב-1969.
משנת 1929 היה חבר ארגון "ההגנה". הוא זכה להצלחה בקריינות, והופיע בערבי קריאה ומערכונים יחד עם רעייתו בארץ ובארצות הברית.
ברבן הדריך בחוגי דרמה וביים הצגות בתנועות נוער ובתי ספר, ובראשית שנות ה-50 נשלח להשתלמות בבימוי בארצות הברית מטעם תיאטרון האהל. עם שובו התרכז בבימוי וזנח את פעילותו כשחקן, בשנת 1953 נבחר לחבר מועצת האיגוד הארצי של אמני הבמה, המוזיקה והמחול.
ברבן שיחק בהצגות: "יעקב ורחל", "ירמיהו", "ר.או.אר", "בשפל", "הרופא על פרשת דרכים", "אהבה ומרמה", "שורשים עמוקים", "יוהנה הקדושה", "בר כוכבא", "בנימין ד'יזרעאלי", "האחים אשכנזי", "דרך במדבר", "המלך ליר", "שבתי צבי" ועוד.
ביים את ההצגות: "הבן יקיר לי" (1951), "צריפים וירח", "העיירה הזאת", "סוף העולם", "גם זו לטובה", "הנערה והכושי", "חבורה על התמזה", "העיר הזאת", "הדגן הוא ירוק", "כוכב השחר", "אסירה מס' 72", "השבת השחורה", "בלי עין הרע", "קשר דם", "הידעת את נתיב החלב", "המבשר", "המשטרה", "שניים ימין שניים שמאל" (1965).
ברבן נפטר בשנת 1974 והוא בן 77. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בתם היחידה, יעל, נישאה למלחין הצרפתי מישל קולומבייה (Colombier), והייתה אם לשניים.
דניאלה ננה

ביוגרפיה

ננה נולדה ביאסי כבת יחידה להוריה.
בשנת 1991 נבחרה למיס רומניה (הראשונה ברומניה המודרנית - לפני כן נערכה תחרות היופי במדינה רק בשנות העשרים) וייצגה את רומניה בתחרות "מיס תבל" שנערכה בלאס וגאס.
ננה למדה משחק ודרמה באקדמיה לקולנוע ותיאטרון של בוקרשט.
ב-1998 הנחתה את "Selecția Națională", התחרות לבחירת השיר שייצג את רומניה בתחרות האירוויזיון.
ב-2000 שיחקה בסרט "אפיסנטר", לצד טרייסי לורדס.
ב-2005 שיחקה בסרט "בלודריין", לצד קריסטנה לוקן.
ננה שיחקה גם בקופרודוקציה האמריקאית-רומנית "דרקולה 2: ההתעלות". בנוסף, השתתפה בהפקות רבות בארץ הולדתה וזכתה בשני פרסים על משחקה.
לוברה קאליניץ'

קריירת מועדונים

קאליניץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היידוק ספליט. בקיץ 2009 הושאל ליונק סיני, ממנה עבר לנובאליה ובתום העונה חזר להיידוק. ב-23 באפריל 2011 ערך את הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד סלאבן בלופו. בעונת 2013/2014 מונה איגור טודור למאמן הקבוצה, ונתן לקאליניץ' את חולצת השוער הראשון של היידוק. בעונת 2015/2016 שבר את שיא הדקות ללא ספיגת שער, כאשר הצליח לעשות זאת ב-775 דקות משחק. בספטמבר 2016, חתם קאליניץ' על חוזה לחמש שנים בהיידוק.
ב-27 בדצמבר 2016 הודיעה היידוק כי קאליניץ' סיכם בגנט מליגת העל הבלגית תמורת 3.1 מיליון אירו ובכך הפך לכדורגלן היקר בהיסטוריה של גנט ולשוער היקר בתולדות ליגת העל הקרואטית. אף על פי שהגיע באמצע העונה, נבחר קאליניץ' לשוער המצטיין של העונה בליגה הבלגית.
בינואר 2019 קאליניץ' חתם באסטון וילה מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, קאליניץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה. ב-12 בנובמבר 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 לארגנטינה. קאליניץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 ומונדיאל 2018, בו הגיע קרואטיה למקום השני.
בתום מונדיאל 2018, הודיע דניאל סובשיץ' על פרישה מהנבחרת, וקאליניץ' הפך לשוער הראשון של הנבחרת.
מוריס בליץ

ביוגרפיה

בליץ נולד בפריז, צרפת. הוא האח הבוגר של ז'ראר, גם כן שחיין ושחקן כדורמים ומדליסט אולימפי. הוא אביו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד ואחד התומכים של המועדון.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה בליץ במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5). 
באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). 
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שפט בליץ במשחק הגמר בכדורמים.
איסנא

העת העתיקה

העיר הייתה שנים רבות מרכז סחר ותחנת ביניים לשיירות סחר שהגיעו דרומה לכיוון נוביה (דרום מצרים וסודאן של היום).
חשיבות המקום עלתה בתקופת המלך תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס), אשר הרחיב את תחומי ממלכתו, והצעיד את צבאו אל נוביה. בתקופתו הוקם במקום מקדש.
בתקופת היוונים והרומאים העיר הייתה בירת המחוז השני במצרים התחתונה, ואז נבנה מקדש האל ח'נום על שרידי המקדש הישן יותר.
החל מהמאה השלישית איסנא הופכת לאחד המרכזים של הנוצרים הקופטים.

מנזר 3600 הקדושים

מנזר קופטי הנמצא בסמוך לעיר איסנא, נוסד במאה הרביעית, וקרוי על שם הנוצרים הקופטים שנהרגו במרד נגד השלטון הרומי המדכא, בתקופת הקיסר דקיוס באמצע המאה השלישית. המנזר הכיל שני מבנים של כנסיות, ונחשב שנים רבות לאחד מהאתרים הנוצריים המרשימים ביותר במצרים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה קומפלקס חדש, אשר מכיל בתוכו את שרידי הכנסיות העתיקות.
Candlemass

Candlemass (קנדלמאס) היא להקת דום מטאל מסטוקהולם, שוודיה שהוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בידי ליף אדלינג מנהיג הלהקה, הבסיסט וכותב השירים שלה.
הלהקה נחשבת לאחת מחלוצות תנועת הדום מטאל, כאשר אלבום הבכורה Epicus Doomicus Metallicus נחשב לאבן פינה של הז'אנר. הסולן מסאיה מרקולין עזב ב-1990 ולאחר כישלונו היחסי של האלבום החמישי מ-1992 הלהקה התפרקה. לאחר שלא הצליח עם להקתו החדשה אבסטרקט אלג'ברה, אדלינג הוציא שני אלבומים נוספים תחת השם קנדלמאס עם הרכב אחר.
ב-2002 התאחד ההרכב המקורי של קנדלמאס והלהקה הוציאה אלבום המתעד את הופעת האיחוד, אך הלהקה התפרקה שוב מעט מאוחר יותר. ב-2004 התאחדה הלהקה שוב והוציאה שנה לאחר מכן את האלבום הנושא את שמה, Candlemass.
באפריל 2006 הודיע סולן הלהקה מסיה מרקולין על עזיבת הלהקה, שוב מאותן סיבות של חוסר-הסכמות לגבי האלבום החדש. הוא הכריז כי הפעם הוא עוזב לתמיד ולא יחזור שוב.
רובר ברסון

סגנונו

ברסון הוציא ב-1975 ספר בשם "הערות על הסינמטוגראף", הנחשב לאחד הספרים המשפיעים ביותר בתחום התאורייה וביקורת הקולנוע, ובו שטח את דעותיו על אמנות הקולנוע ושיטות עבודתו. ברסון האמין כי המפתח ליצירת אמנות הקולנוע, בדומה לאמנויות המוזיקה והציור, הוא הקצב בו מתנהל הסרט: "הריתמוס הוא אשר עושה את הסרט. העלילה והאירועים על הבד משמשים רק כדי להראות את התנועות בתוך נפש האדם".

ברסון גם האמין שקיים הבדל תהומי בין אמנויות התיאטרון והדרמה לבין אמנות הקולנוע. הוא הבחין בין ה"סינמטוגרפיה", ניסיון ליצור שפה חדשה מתמונות נעות וצלילים, לבין סרט שהוא לא יותר מ"תיאטרון מצולם" המשתמש בנוסחאות מקובלות ונשען על הופעותיהם של השחקנים. לעיתים קרובות הוא צילם סצנה כלשהי פעמים רבות, עד ששחקניו (אותם נהג לכנות "מודלים") הופשטו מכל "הדגשות-המשחק" שלהם, שיטת עבודה שעמדה בניגוד מוחלט לגישות מקובלות למשחק כמו שיטת סטניסלבסקי. המבקר זאב רב-נוף אמר על ברסון: "הוא סנצסציוני פחות מכל אמני הקולנוע האחרים. אבל הפעולות הפשוטות על הבד יוצרות מתח מסוג מיוחד, מתח פנימי, שקט ושקול, התופס את הקהל... בראסון מתעניין בבעיות המוסר החברתי, אך הוא אינו מטיף, הוא רק רומז. אין בו מוסריות קולנית וצדקנית ואף לא המוסריות הציבורית, אלא הקול הדק, ההססני והקובע יותר מכל, קולו של המצפון".

השפעתו ופרסים בהם זכה

במאים ותסריטאים שהושפעו מברסון כוללים את במאי תנועת "הגל החדש" הצרפתית, וכן אנדריי טרקובסקי, מיכאל הנקה, ברונו דומון, האחים דארדן, פול שרדר וג'ים ג'ארמוש.
ברסון זכה במספר פרסים חשובים, ביניהם פרס אריה הזהב על מפעל חיים בפסטיבל ונציה, פרס על מפעל חיים מטעם האקדמיה האירופאית לקולנוע, פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן על "הנידון למוות ברח" ו"הכסף", פרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל קאן על "משפטה של ז'אן ד'ארק", פרס הבמאי הטוב ביותר מטעם איגוד המבקרים האמריקני על "הכסף", ופרס חבר המבקרים הבינלאומי בפסטיבל קאן על "לנסלוט דו לאק", אותו סירב לקבל.
אלעד שמואל

אלעד שמואל (נולד ב-17 בנובמבר 1986 בראשון לציון) הוא מתאגרף ישראלי מקצועני.

ביוגרפיה

אלעד נולד וגדל בראשון לציון, אך בילה חלק מילדותו בארצות הברית. הוא החל להתאמן באמנויות לחימה בתחילת גיל ההתבגרות שלו. בתחילה עסק גם בקרטה ובאיגרוף תאילנדי ורק מאוחר יותר החל להתמקד באיגרוף. אלעד החל להתאגרף בזירות המקצועניות כבר בגיל 17 והוא המתאגרף המקצועני הראשון שהוכר על ידי צה"ל כספורטאי מצטיין. כיום הוא מתאמן במועדון CMA בתל אביב.
אלעד מתאגרף במשקל חצי בינוני-קל. הוא השתתף ב-24 קרבות זירה, מהם ניצח ב-22, 12-13 מהם בנוקאאוט. שבעה מקרבות אלה נערכו בפילדלפיה, שם מוכר אלעד בכינוי "הפיטבול הכשר".
בקרב האחרון שלו נכון להיום, שהתקיים בווירג'יניה ב-3 באפריל 2010 מול המתאגרף האמריקני אדוארד אנדרסון, ניצח אלעד בהחלטת שופטים.
שמואל היום חגורה שחורה דאן 2. חלק מצוות מאמני MMA Black Belt ומנהל שני סניפים, ביבנה ובאשדוד.
פנחס זליגמן פרום

קורות חייו

שמו העברי היה פנחס שמחה. מאחר שהוא היה משתמש רק בשמו השני 'שמחה' השתמשו בתרגום הגרמני זליגמן. (זעליג פירושו שמח/שמחה. הוא נולד בגרוסלנגהיים  בשנת תקפ"ב לאביו הערש פרום, בן יוסף פרום בנו של אברהם פרום. משפחת פרום הגיעו מספרד וחיו בגרמניה במשך 500 שנים עד השואה.
למד אצל חמיו רבי יצחק דב במברגר שהיה מורו ורבו, ואצל הכתב סופר בפרשבורג.
בשנת 1852 נישא לרעכל רבקה (1831 - 1893) בתו הגדולה של רבי יצחק דב במברגר, להם נולדו 10 ילדים.
בין השנים תרי"א (1852) - תרל"ה (1875) כיהן כרב של הקהילה בבאד הומבורג (פר די הא) לאחר מכן הלך לפרנקפורט לגור אצל הברון וילהלם קארל פון (שמעון וואלף) רוטשילד  (רוטשילד היה תלמידו המובהק) וכיהן שם כרב בית הכנסת של הברון 23 שנה עד לפטירתו.
נפטר בכ"ב בסיון תרנ"ח (1898) ונקבר בפרנקפורט.
נכדו היה הפסיכולוג אריך פרום.
לא ידוע כיום על חיבורים שחיבר, אמנם מכתבים תורניים ממנו התפרסמו בספרי שו"ת.
קפלר-452b

מאפיינים

הרדיוס של קפלר-452b הוא 1.5 רדיוסי כדור הארץ. הכוכב שלו, אותו הוא מקיף ב-385 יום, גדול ב-10% מהשמש ומרוחק ממערכת השמש 1,400 שנות אור והוא נמצא בקבוצת הכוכבים ברבור שבגלקסיית שביל החלב. גילו של הכוכב הוא 6.5 מיליארד שנים, 2 מיליארד שנים יותר מאשר גילה של השמש.
לא ידוע האם קפלר-452b בעל קרקע מוצקה כמו כדור הארץ או שמא הוא ענק גזים קטן, אך נכון ל־2016 מדעני נאס"א מעריכים כי כנראה כוכב הלכת בעל קרקע מוצקה, דבר המחזק את ההשערה כי קיים הסיכוי לגלות עליו חיים. 
קפלר-452b מקבל 10% יותר אנרגיית שמש מאשר כדור הארץ.
אברהם משכיל לאיתן

תולדותיו

בנם של חיה והרב יהודה לייב יפה, אב"ד חוטימסק שליד אמצ'יסלב שבפלך מוהילב שברוסיה (רוסיה הלבנה). נישא לחנה דינה, בת אריה-לֵייבּ, למדן וסוחר, שהתגורר בראדושקביץ'  שבפלך מינסק ובסוף ימיו עלה לארץ ישראל.
לאחר נישואיו התגורר בעיירת חותנו, ראדשקוביץ'. כעבור תקופה עבר להרדוק הסמוכה לוולוז'ין, כדי לשמש שם ברבנות. לאחר כמה שנים עזב את רבנותו ועבר להתגורר במינסק, שם שימש כמו"ץ.
בשנת תקע"ח (1818) יצא בווילנה ספרו "משכיל לאיתן", ששמו היה לימים לשם משפחתו ושם משפחת צאצאיו.
נפטר במינסק בשנת תר"ח.
טיפוס בחבל

טיפוס בחבל הוא ספורט בו המשתתפים צריכים לטפס על חבל התלוי אנכית באמצעות ידיהם בלבד. תחרויות טיפוס בחבל נערכות על ידי כוחות משטרה וכיבוי אש ברחבי העולם, וכן ענף ספורט זה זוכה לעניין מחודש בצרפת שם נערכות תחרויות בקניונים ובמרכזי קניות. הענף פופולרי במיוחד בצ'כיה וחובבי הספורט מקיימים אליפויות מקומיות וארציות משנת 1993.

היסטוריה ותיאור התחרות

עד לאולימפיאדת 1932 (כולל) ענף הטיפוס בחבל נכלל כחלק מתחרויות האתלטיקה האולימפיים. בארצות הברית נערכו אליפויות טיפוס בחבל שאורכו נע מ-6 ועד 7.5 מטרים וקוטרו כ-3.8 סנטימטרים. התחרויות נערכו על ידי איגוד האתלטים החובבים ועל ידי ה-NCAA עד לתחילת שנות השישים ומאז בוטלו. במשחקים אולימפיים שנערכו בארצות הברית המתחרים טיפסו על חבל באורך 7.62 מטרים (25 רגל), ואילו במשחקים האולימפיים באירופה אורך החבל נקבל ל-8 מטרים (26.3 רגל). כמעט בכל התחרויות, המדד לניצחון היה הטיפוס לראש החבל בזמן הקצר ביותר, המתחרים היו מתחילים את הטיפוס ממנח של ישיבה וטיפסו על החבל רק באמצעות הידיים והזרועות. הותר לספורטאים לבעוט ברגליים כדי להשיג תנופה. באולימפיאדת אתונה הראשונה בעת החדשה המתחרים נמדדו לא רק לפי משך זמן הטיפוס אלא גם לפי טכניקת הטיפוס שלהם (למשל אחיזת החבל בשתי הידיים והנפת הגוף במאונך לחבל הוסיפה לדרגת הקושי). בכל התחרויות האולימפיות האחרות עד לשנת 1932 הניצחון בטיפוס בחבל נקבע אך ורק לפי זמן הטיפוס. 
בראש החבל הותקן מעין טמבורין בתוך תושבת ובו המטפס נגע בהגיעו לפסגה. מספר מודדים עמדו עם שעוני עצר ומדדו את זמן הטיפוס לכל אתלט ובסופו של דבר היה מתבצע ממוצע. עם השנים, פותחו אמצעי מדידה אלקטרוניים למדידת הטיפוס בחבל ואתלטים שונים חשבו שיש להוסיף אותו לתחום מקצועות השדה והמסלול ולא לתחום האתלטיקה הקלה. שיא העולם בטיפוס בחבל שאורכו 20 רגל (כ-6 מטר) הוא 2.8 שניות, שיא שהושג על ידי דון פרי מארצות הברית בשנות החמישים.
ידידיה יצחקי

ידידיה יצחקי (נולד ב-31 במאי 1929) הוא אדריכל, חוקר, מבקר ספרות ישראלי.

ביוגרפיה

ידידיה יצחקי נולד ב-1929 בירושלים. אביו, דוד פישמן, עלה ב-1920 מהעיירה האוקראינית אנאפול, עירו של הצדיק המיתולוגי רבי זושא מאניפולי. אמו חנה לבית פיקרסקי הייתה ממשפחה "ליטאית" של היישוב הישן, שהתיישבה בירושלים בראשית המאה ה-19. הנישואים עם "חסיד" שהוא גם "חלוץ" לא נתקבלו בעין יפה. ההורים פתרו את בעייתם בפרישה מהחברה החרדית, בכלל זה שינו את שם המשפחה ליצחקי. אביו עסק בהנדסת בניין. אחיו הבכור, יהושע יצחקי, היה גאולוג נחשב ומרצה באוניברסיטת תל אביב. אחיו הצעיר יצחק, היה בין מייסדי קיבוץ מעיין ברוך, איש עסקים בתחומים שונים. 
במלחמת העצמאות שרת בחטיבה 2, בחזית הצפון. למד אדריכלות בטכניון בחיפה, ועבד במשרדי אדריכלות שונים ובמשרד עצמאי משלו. תכנן ובנה עשרות בתי מגורים ובנייני ציבור, בעיקר בתל אביב, בהם "מעונות גדי", בית דירות חדשני, מודולרי, שמאפשר תכנון פנים גמיש. 
בשנות ה–40 לחייו, עשה תפנית חדה והתחיל בלימודי ספרות עברית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, קיבל תואר דוקטור והתמנה למרצה בחוג לספרות עברית. בראשית שנות ה-80 מילא, ביחד עם רעייתו רינה, שליחות חינוכית במכללת שז"ר בבואנוס איירס, ארגנטינה. בראשית שנות ה-90 הוזמן להרצות באוניברסיטת נטאל בדרבן, דרום אפריקה, במחלקה ללימודי יהדות וספרות עברית. 
הרצה באוניברסיטת בר-אילן, במכללת עמק הירדן, ובמכללה האקדמית בצפת. הוזמן להרצות במכללת שז"ר בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובאוניברסיטת נטאל, דרבן, דרום אפריקה. היה מרצה אורח במרכזים ללימודי עברית ויהדות בקולג' של יארנטון, אוקספורד ובאוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה. היה מיסדו ועורכו הראשון של כתב העת לשיח ספרותי "עלי שיח". פרסם מחקרים רבים בספרות עברית, בספרות משווה, בחקר היהדות ותרבות אירופה.
ביוזמתו ובעריכתו נוסד כתב-העת "עלי-שיח" בשיתוף עם החוגים לספרות של ברית התנועה הקיבוצית. היה מרכז מכון קורצווייל לחקר הספרות העברית באוניברסיטת בר-אילן, וחבר מערכת כתב-העת של האוניברסיטה: "ביקורת ופרשנות".
נשוי לרינה ואב לשניים: טל יצחקי, מעצבת תיאטרון, מתרגמת, ומנהלת האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב ורביב יצחקי, פרסומאי בכיר ומחבר הרומן "קונוורז'ן".

מעריכותיו

חיפוש הספרות הישראלית, מסות ומאמרים - ברוך קורצווייל, ערך ביחד עם צבי לוז, אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ב, 1981.
סער קליין

סער קליין (באנגלית: Saar Klein, נולד ב-1967) הוא במאי קולנוע, תסריטאי קולנוע ועורך סרטים יהודי אמריקאי, שנולד בישראל. היה פעמיים מועמד לפרס אוסקר לעריכת סרטים, ב-1998 וב-2000.

קורות חיים

נולד בירושלים ב-1967. כשהיה בן 9 היגרה משפחתו לניו יורק, התיישבה בברונקס וקליין גדל ברובע היוקרתי, יהודי ברובו, ריברדייל. למד וב-1989 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה, בקולג' וואסר, ניו יורק. 
כבר בהיותו בבית ספר תיכון ידע שאהבת חייו היא הקולנוע, אך ההזדמנות שנקרתה לפניו הייתה בעריכת סרטים. כך החלה דרכו המקצועית, כסטאז'ר לעורך הסרט ג'י. אף. קיי - תיק פתוח, בבימויו של אוליבר סטון. הסרט יצא לאקרנים ב-1991. אחר כך באו סרטים נוספים של אותו במאי, בהם שימש קליין, תחילה כעוזר עורך ולאחר מכן כעורך משנה ולבסוף כעורך, בהם Heaven & Earth, שיצא לאקרנים ב-1993 ובו קיבל קליין לראשונה קרדיט כעורך משנה, U-Turn, שיצא לאקרנים ב-1997 וסרטים אחרים, כולם כאמור בבימויו של אוליבר סטון.
קרדיט ראשון כעורך קיבל קליין בסרט For Which He Stands, שיצא לאקרנים ב-1996. כעבור שנתיים, ב-1998 היה קליין אחד משלושת העורכים של הסרט הקו האדום, בבימויו של טרנס מאליק. זה היה הסרט השני בלבד בקריירה שלו, בו הוא זכה לקרדיט כעורך. וזה היה גם הסרט שהקפיץ את הקריירה שלו, משום שצוות העריכה המשולש של הסרט היה בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר לעריכה קולנועית באותה שנה. כעבור שנתיים, ב-2000 היה קליין מועמד שוב לאוסקר, יחד עם שותפו לעריכת הסרט כמעט מפורסמים, בבימויו של קמרון קרואו. סרט זה היה הסרט הרביעי בלבד בקריירה של קליין, בו הוא קיבל קרדיט כעורך.
קליין המשיך לערוך סרטים עוד כעשור, במרוצתו גם כתב וביים שני סרטים קצרים, Nouveau Riche No. 11 ו-Nouveau Riche No. 34. בין הסרטים שערך בתקופה זו היו גם הסרטים זהות כפולה, שיצא לאקרנים ב-2002, והעולם החדש, שיצא ב-2005. ב-2013 הוא עבר לבימוי סרטי קולנוע באורך מלא וסרט הקולנוע הראשון בבימויו (הוא היה גם אחד משני התסריטאים) היה After the Fall (שם מקורי - Things People Do), אשר יצא לאקרנים ב-2014. בסרט זה כיכבו בין השאר וס בנטלי, ג'ייסון אייזקס, היילי בנט, סם טראמל ועוד.
פומפיוס פלקו

תולדות חייו

שמו מעיד על קשרי משפחה עם מרקוס רוסקיוס קואליוס שהיה קונסול בשנת 81. ייתכן שאמו השתייכה למשפחת הרוסקיים. מסלול ההתקדמות שלו נשמר המספר כתובות שונות. פלקו היה הקונסול הראשון במשפחתו תחילת הקריירה שלו אופיינית לבן מעמד הסנטורים. הוא מתחיל כדקמוויר, וממשיך כטריבון צבאי ביהודה בלגיון העשירי פרטנסיס. לאחר שירותו כטריבון צבאי נכנס פלקו לסנאט כקווסטור, לאחר מכן הוא היה טריבון עממי בשנת 97 לספירה. בזמן כהונתו כטריבון עממי הוא פונה אל פליניוס הצעיר ומבקש את עצתו אם לקחת חלק במשפטים בזמן כהונתו כטריבון. לאחר הטריבון הוא עלה לדרגת פרייטור. תפקידו הבא היה מפקד הלגיון החמישי מקדוניקה, כמפקד הלגיון החמישי המקדוניקה הוא השתתף במלחמה הדאקית הראשונה וקיבל עיטור מידי טראיאנוס. ניצב של ליקיה-פמפיליה במשך שנתיים (103–105 לספירה). עם הצורך להחליף את יוליוס קוודראטוס באסוס הוא עבר להיות נציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס, בשנת 105 לספירה. המעבר של פלקו מפרובינקיה קיסרית-פריטורית אחת לשנייה מהווה תופעה יוצרת דופן. הנוהג היה לקבל את הקונסולט לאחר קדנציה אחת כנציב של פרובינקיה קיסרית-פריטורית. סיים העלה השערה כי העברתו של פלקו מליקיה-פמפיליה ליהודה הייתה כרוכה במצב חירום בפרובינקית יהודה, בין כתוצאה מתסיסה פנימית ובין כתוצאה מאיום חיצוני. הואיל ופלקו היה בעל ניסיון צבאי ביהודה בזמן כהונתו כטריבון צבאי וכמו כן שרת כבר כמפקד לגיון, לפיכך הוא התאים לתפקיד של ניצב יהודה.
אחד המכתבים אותם כתב פליניוס הצעיר לפומפיוס פלקו שייך לתקופת נציבותו של פלקו ביהודה. במכתב מבקש פלניוס מפלקו להעניק לבן חסותו תפקיד של טריבון צבאי. הבקשה מולא בחלקה, בן החסות קורנליוס מיניקינוס מונה למפקד של הקוהורטה הדמשקאית- ארמנית הראשונה שהוצבה ביהודה בזמן כהונתו כנציב יהודה קשר פלקו קשרים עם הקולוניה של ניאפוליס, כתוצאה מתרומות למפעלי בנייה. הקשרים נמשכו זמן רב לאחר עזיבתו את יהודה.
פומפיוס פלקו התמנה לקונסול ממשיך בספטמבר שנת 108 לספירה. סיים טען כי הוא קיבל את הקונסולאט בהיעדרו בזמן שהותו ביהודה. וזאת בגלל שפלקו נזכר באחת הכתובות כקונסולרי מיד לאחר תפקידו ביהודה. אולם מהכתובות האחרות של פלקו אין ביסוס להנחה כי היה נציב יהודה כקונסולר. כמו כן הוא היה ברומא בשנת 108 השנה בא נזכר שמו ברשימת הקונסולים, ולכן אין סיבה להניח שהוא היה קונסול בזמן שירותו בפרובינקיית יהודה. לאחר שעזב את יהודה מונה פלקו כקונסול. לאחר הקונסולאט חל עיכוב בקידומו של פומפיוס פלקו, הנציבות קונסולרית הראשונה ניתנה לו רק בשנת 116 בפרובינקיה מואסיה התחתונה. תחת אדריאנוס הוא היה הנציב של הפרובינקיה הקיסרית-קונסולרית בריטניה משנת 118 ועד לשנת 122‏ ייתכן כי תחת פיקודו פרץ המרד הבריטי תחת אדרינוס, ואחד הלגיונות אשר תחת פיקודו הלגיון התשיעי הסיפניה הושמד. לאחר שירותו בבריטניה הועבר פלקו לשרת בפרובינקיה של הסנאט, הוא נהיה פרו-קונסול של פרובינקית אסיה בשנת 123/4 פלקו המשיך לחיות עד לשנת 141 תחת אנטונינוס פיוס אך לא זכה לקונסולאט שני.
נחמיה שטרסלר

ביוגרפיה

שטרסלר נולד בישראל לנפתלי, שבמלחמת העולם השנייה, בעודו משרת בצבא הבריטי נפל בשבי הגרמני ביוון. סיים את תיכון עירוני ה' בתל אביב, במגמת אלקטרוניקה. שירת בצה"ל, בנ"מ בסיני, ביחידת בקרה, בין השנים 1970–1973. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 מונה לתפקיד העורך הכלכלי של עיתון "הארץ", תפקיד בו כיהן עד סוף שנת 1998, עת מונה לעורך בכיר לכלכלה וחברה בעיתון. 
שימש מרצה בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב, לתלמידי תואר שני, וכיום משמש מרצה בבית הספר לעיתונאות במרכז הבינתחומי הרצליה.
שטרסלר נשוי ליפה שטרסלר, ראש ענף עתודה ניהולית בכירה בבנק לאומי, ואב לשלושה ילדים.

עמדות

שטרסלר הוא בעל תפיסת עולם ליברלית. הוא תומך בכלכלת שוק עם מדיניות רווחה, כלומר בכלכלה חופשית אך בלי לשכוח שלמדינה יש תפקיד מרכזי במתן עזרה ותמיכה לכל אלה שאינם יכולים לפרנס את עצמם.]
כחלק מעמדותיו הליברליות, הוא מאמין במשא ומתן לקראת הסדר עם הפלסטינים ותומך בפתרון של שתי מדינות לשני עמים.]
במאמריו הוא קורא לא אחת להקטנת תקציב המדינה, להורדת מיסים ולשמירה על גרעון נמוך, כדי ליצור משק צומח, אבטלה נמוכה וסקטור פרטי חזק ומתפתח. הוא תומך נלהב בפתיחת המשק לתחרות מיבוא כדי להביא להתייעלות ולהורדת מחירים. הוא תומך בהפרטת כל עסק שמחזיקה הממשלה, "כי הממשלה לא יודעת ולא מסוגלת לנהל עסקים". הוא מצדד ברפורמות במגזר הציבורי, ובפירוקם של מונופולים וקרטלים, שמוחזקים הן על ידי המדינה והן על ידי בעלי הון. הוא מתנגד להטבות המופרזות שמחלקת המדינה לבעלי הון וכותב לאורך שנים רבות נגד השכר המופרז שנוטלים לעצמם בעלי ההון ומנכ"לים שונים, שזה בעצם "שוד ברישיון". 
שטרסלר רואה בעבודה ערך חברתי מרכזי, ולכן הוא תומך בכל יוזמה לעידוד היציאה לעבודה ולהקטנת האבטלה, כולל הגדלת שכר המינימום. לגבי אלה שאינם חלק משוק העבודה, כמו קשישים, חולים, נכים ומי שאינו מסוגל לעבוד, הוא מצדד בהגדלת התמיכה הממשלתית בהם, כחלק מהמלחמה בעוני. 
שטרסלר תמך במדיניותו של בנימין נתניהו כשר האוצר ב-2003. לעומת זאת, הוא מבקר אותו בחריפות בגין מדיניותו הכלכלית החל מ-2009. כלפי חוק ההסדרים הביע שטרסלר דעה מורכבת: פעמים שמתח עליו ביקורת, אך הוא מדגיש את חשיבותו ככלי האפקטיבי היחיד להחיל שינויים. 
ידוע גם בעמדותיו הלגלגניות והציניות כלפי הגופים הירוקים ומאבקיהם ותומך בעמדת היזמים שמנסים לקדם פרויקטים. יצא נגד המתנגדים לכביש חוצה ישראל, למתחם התיירות של יואב איגרא ליד שמורת תמנע ולהקמת התחנה לקליטת גז טבעי בצפון הארץ.
לאחר ההתנתקות פרסם חזון אופטימי לעתידה של רצועת עזה, תוך שהוא לועג לאזהרותיו של בנימין נתניהו על שיגור רקטות מהרצועה לישראל. כמו כן יצא בביקורת חריפה כלפי ועדת החקירה על הטיפול במפוני גוש קטיף וטען על הדו"ח שלה: "כבר מזמן לא קראתי דו"ח כה מעוות, כה מוטעה וחד-צדדי. דו"ח שהופך שחור ללבן, שנותן פרס לציניקנים שסחטו את הממשלה לאורך שנים, אך מעניק תעודת גנאי לפקידים ולפוליטיקאים שיצאו מגדרם כדי לעזור למפונים - וזכו לקיתונות של בוז והשמצות".
עד יולי 1998 כל המוצרים במשק היו פטורים מחובת סימון מחירים, אך שטרסלר ערך מאבק מתמשך בן 10 שנים לפרסום מחיר על גבי כל מוצר ומוצר. המאבק הוכתר בהצלחה כאשר משרד התעשייה והמסחר, בראשות נתן שרנסקי, פרסם צו שלפיו בתי עסק ורשתות שיווק יהיו חייבים להדביק תגיות מחיר על גבי כל מוצר ומוצר, החל מ-23 ביולי 1998.
מחבר הספר "ושלא יעבדו עליכם" בהוצאת "כנרת זמורה-ביתן דביר", על 48 חוקי ישראבלוף של הכסף והפוליטיקה.