חג'

היסטוריה

החג' מבוסס על עלייה לרגל שנחשבה קדומה גם בזמנו של מוחמד במאה ה-7. לפי החדית' ניתן לעקוב אחר חלקים מהחג' עד לתקופתו של אברהם, סביב 2000 לפני הספירה, אשר, לפי האמונה, צווה על ידי אלוהים (אללה) לעזוב את אשתו הגר ובנו ישמעאל במדבר. בזמן שהגר רצה שבע פעמים הלוך ושוב בחיפוש אחר מים לבנה, ישמעאל בכה ורקע באדמה עם רגלו ומים מבור הזמזם החלו לזרום (בור מים זה זוכה לכבוד עד היום בערב הסעודית). בכל שנה שבטים מכל חצי האי ערב היו מתרכזים במכה כחלק מהעלייה לרגל. דתם הספציפית של השבטים הייתה לא רלוונטית לעצמם קיום העלייה לרגל. שבטים נוצרים לקחו בה חלק בדיוק כמו שבטים פגניים. היסטוריונים מוסלמים קוראים לתקופה הזאת של לפני מוחמד "הג'אהִליה". בתקופה זאת הכעבה כללה בתוכה מאות פסלים אשר ייצגו את האלילים של כל שבטי חצי האי ערב וכן פסלים של ישו ומרים.
מוחמד היה ידוע כמי שנסע פעמים רבות לערים מרכזיות, אפילו לפני שזכה להתגלויות. כמו כן באופן היסטורי מוסלמים רבים היו נפגשים בערים גדולות ועולים לרגל יחדיו במסות שמנו עשרות אלפי אנשים, למכה. שתי הנקודות המפורסמות ביותר למפגשים להתחלת מסעות כאלה היו קהיר ודמשק.
ב-632, כאשר מוחמד הוביל אנשים מאל-מדינה למכה זה היה לחג' הראשון המבוצע על ידי מוסלמים בלבד, ולחג' היחיד שמוחמד אי פעם ביצע. בנקודה זאת החג' הפך להיות חלק מחמשת עמודי האסלאם. הכעבה טוהרה מפסלוני אלילים ומוחמד הכריז עליה כבית האל.

ביצוע החג'

אנשים רבים הולכים למכה בקבוצות עם חבריהם או משפחתם, או עם חברים מהמסגד המקומי, על מנת לחסוך בכסף. יש חברות תעופה שמשווקות חבילה מיוחדת למוסלמים הנוסעים למכה. בשל חוקי ערב הסעודית, ומחשש לביטחונן, אסורה על אישה ההגעה למכה ללא ליווי של קרוב משפחה: עליה להיות עם אביה, בעלה או אחיה.
ברגע שמגיעים אל ה"מקאת" (הנקודה האחרונה לפני מכה, אשר בה חייבים להיכנס למצב של "אחראם") אומרים את ה"נייה", היא הכוונה, האם אני מתכוונת לבצע חג' או עמרה (חג' קטן) ומתחילים לומר את ה"תלבייה" :"לפקודתך, לפקודתך אין לך שותף". את התלבייה יש לומר עד אשר רואים את מכה באופק, אז מפסיקים.
בזמן שהם במכה, על עולי הרגל להיכנס למצב של "אחראם", זהו מצב טהור, על הגברים ללבוש בגד לבן אשר לא נגעו בו החוט והמחט, החלק העליון נקרא "אזאר" והתחתון נקרא "רדאא'", על יד ימין להישאר חשופה וכן על הראש, על מנת שדבר לא יפריד בין המאמין לשמים. 
ישנן הסתייגויות ממאכלים מסוימים וכן אסור קיום יחסי מין.

החג' מבחינה הלכתית

הגדרתו הלשונית: לעלות לדבר המועצם.
הגדרתו ההלכתית: לעלות לרגל לבית אללה הקדוש, ועשיית הפולחנים והמנהגים והטקסים הקבועים לעלייה לרגל, בין אם זה לעשות הקפות, או ההתהלכות הלוך ושוב בין גבעות א-ספא ואל-מרווא, ושאר המנהגים והיענות לצו אללה.

הראיות להלכות של החג'

עלייה לרגל היא אכן יסוד מיסודות ההלכה האסלאמית, והראיות לכך הן:
א.     מהקוראן המבורך:  פסוק 97 מפרק 3 "האנשים מצווים בפני אללה, לעלות לרגל אל הבית, אכן זאת חובה על כל היכול לצאת לדרך".
ב.     מהמסורת: "הוי האנשים, מצווה עליכם העלייה לרגל, על כן תעלו לרגל".
ג.      ההסכמה הגורפת של הפוסקים: מאז ימי הסחאבה ועד ימנו אנו, הסכימו פוסקי ההלכה שהחג' הוא חובה פעם אחת בחיים.

תנאי חובת העלייה לרגל

1.     האסלאם: החג' לא חובה על הלא מוסלמי.
2.     השכל: החג' לא חובה על זה שיצא מדעתו.
3.     הבגרות וההבחנה
4.     החירות: החג' לא חובה על עבדים.
5.     הביטחון בדרכים.
6.     היכולת, והיא משני סוגים: יכולת נפשית, ויכולות אחרות אשר חובה שיתקיימו:
6.1.    יכולת התניידות.
6.2.   מזון ושתייה המספקים לכל הדרך, וגם למשפחתו שנותרה מאחור בהיעדרו.
6.3.   היכולת לנסוע, וזה שהוא יכול לשהות במקום בערפה.
7.     על הנשים, בנוסף לאשר דובר למעלה, קיימים עוד תנאים:
7.1.   חובה שבעלה יהיה איתה, או כל אחד שנקרא מוחראם, והוא בן משפחה שאיתו אסור לה להתחתן, או שיש קבוצה של נשים.
7.2.   שלא תהיה בתקופת ההמתנה שלאחר הגירושין או ההתאלמנות.
7.3.   האישה לא יכולה לעלות לרגל בלי רשותו של בעלה.

היסודות

1.     האיחראם: הכוונה לכניסה או לעשייה של החג' או העומרה, ונמנים בו שלושה סוגים:
1.1.   לעשות בנפרד, רק את החג'.
1.2.   לעשות את העומרה, ומיד לאחר מכן את החג'.
1.3.   לעשות את החג' ואת העומרה ביחד.
     לאיחראם יש מועד התחום בזמן: מתחילת חודש שאאוול, עד עליית שחר יום חג הקורבן.
     לאיחראם יש מיקום התוחם אותו: זה הוא המקום שבו העולה לרגל נכנס למצב של איחראם, וזה שונה מבחינת איזה עיר או מדינה הוא מגיע:
א.     ד'ו אלחולייפה: שזה מיקום של אנשי אלמדינה וכל מי שמגיע מכיוונה.
ב.     אבר עלי: שזה מיקומם של אלו המגיעים מדמשק, ובכלל מאזור א-שאם.
ג.      יא למלם: שזה מיקום של אנשים המגיעים מאזור תימן וסביבתה
ד.     קרן: שזה מיקום של אזורי נג'ד

הדברים המומלצים לפני הכניסה לאיחראם

א.     הרחצה.
ב.     הטהרה (וודוא)
ג.      כסיסת ציפורניים.
ד.     קיצור השיער.
ה.     לביש בגדי האיחראם שהם בצבע לבן, בשני חלקים שמם הוא איזר ורידאא.
ו.      הבישום.
ז.      להתפלל שתי רכעות.
ח.     להתכוון לעשות את החג'.
ט.     להתחיל במסע הטלביה.
י.       האישה לא צריכה לשנות את הבגדים שלה, היא יכולה לעשות חג' באותו לבוש, בלי ניקאב.

הדברים האסורים באיחראם

ישנם 9 דברים אסורים באיחראם:
א.     אסור ללבוש בגדים מחויטים כמו חולצה, מכנס, נעליים, וכו'.
ב.     אסור לגברים לכסות את הראש, אלא אם יש צורך או עילה לזה.
ג.      אסור לעשות תסרוקות ופנים וכו'.
ד.     אסור לקצוץ את שיערות הערווה ובית השחי, אלא אם יש לזה עילה .
ה.     אסור לכסוס ציפורניים
ו.      אסור להשתמש בבושם.
ז.      אסור לצוד.
ח.     אסור להתחתן.
ט.     ואסור לקיים יחסי מין.

העמידה בהר ערפה

תנאי העמידה:
א.     העמידה צריכה להיות בחלק מחלקי היום, החל מצהריי היום התשיעי בד'ו אלחיג'ה, עד שחר היום העשירי.
ב.     לעמוד במסגרת הגבולות של הר ערפה.
ג.      ההקפה סביב הכעבה, והיא נקראת הקפת אל-איפדא.

ההקפות

תנאים לתקינות ההקפות:
א.        הכוונה: הטהרה מכל דבר שמטמא את הגוף.
ב.        בזמן ההקפה תהיה מצדי השמאלי, ומתחיל את ההקפה באבן השחורה.
ג.         להשלים 7 הקפות.
ההקפות הן מארבעה סוגים:
1.     הקפת ההגעה (הקפת רשות).
2.     הקפה לאחר שיורדים מערפת (הקפת יסוד), שנקראת גם הקפת הביקור.
3.     הקפת העזיבה (הקפת רשות)
4.     הקפה התנדבותית (הקפה מומלצת).

ההליכה בין א-ספא ואל-מרווה

שבע פעמים מא-ספא ואל-מרווה ולהפך.

התספורת

תספורת שלוקחת 3 שערות ויותר, או תספורת שלמה (קרחת), ותנאי התספורת הם;
1.     שיהיה אחרי חצות.
2.     שלא יפחת מספר השערות משלוש.
3.     האישה מקצרת את השער אך ולא מסתפרת.

החובות שבעלייה לרגל (חג')

1.     כניסה למצב של איחראם מאחד המיקומים המיועדים לכך.
2.     זריקת אבנים על השטן, שזמנה נכנס בחצות יום החג, ונמשך עד שקיעת השמש ביום החג. זריקה של שבע אבנים למקומות שמיועדים לכך, אשר נקראים "אלג'מרא אסוארה" "אלווסטה" "אלכוברא" (אלעקבה). חובות אלה, מי שמפספס אחד מהם, יהיה עליו צורך בשחיטת כבש.

הרשות בחג'

1.     לעשות רק את החג', ולאחר מכן את העומרה.
2.     התלביה.
3.     הקפת ההגעה.
4.     השינה במוזדליפה.
5.     2 רכעות לאחר הקפת החובה.
6.     השינה במינה.
7.     הקפת העזיבה.

היבטים רוחניים של החג'

העלייה לרגל עשויה לבנות את כל חייו של המוסלמי האדוק. המאמין מחויב לעלות לרגל לפחות פעם אחת בחייו, אך רק לאחר שכל ענייניו הגשמיים הושלמו כראוי. לפיכך (לפחות אידיאלית), כל חייו של המוסלמי מכוונים לקראת מטרה זו; כל חייו הם עלייה לרגל.
העלייה לרגל היא לא סתם ביקור בכעבה, היא ביקור אצל אלוהים, זו היא מצווה אברהמית אשר הלכתית נקבעה בימיו של מוחמד. עולה הרגל, ה"חג'", מכובד מאוד בקהילתו. כבוד זה הוא מניע לחלק מהמאמינים לקיים את החג'. יש מקומות בהם מכנים את מי שחזר מעליה לרגל "חג'" לשאר ימי חייו. ישנם מורים אסלאמיים שחושבים כי זהו מניע פסול, כיוון שהחג' צריך להיות תוצאה של דבקות באל ולא אמצעי למעמד חברתי. תפילת הטאלביה משקפת את ההרגשה הזו. על המאמין להיות מודע לעצמו ולמניעיו לקיום החג', וכך להשתפר כל הזמן במעשיו. לטקסי החג' יש השפעה פסיכולוגית עמוקה על מוסלמים המשתתפים בה. העלייה לרגל היא בדרך כלל חוויה עמוקה, ועשויה לשנות את חייו של עולה הרגל באופן מהותי.

סגולתו של החג'

מי שעלה לרגל, ונמנע מביאה אל נשים, ולא השחית, חזר טהור כמו ביום היוולדו.

החכמה שמאחורי העלייה לרגל (חג')

1.     העולה לרגל מביע את ההתמסרות לאללה, בזה שהוא מסיר את כל הקישוטים והבגדים וכל מה שמזכיר לו את העולם הזה.
2.     העלייה לרגל מחנכת את הנפש על הסבלנות, ונשיאת מסעות כבדים, ולציית לצווים שאללה ציווה עלינו.
3.     החג' מתניע את השוויון האנושי בין כל העולם לרגל.
4.     החג' מזכיר למוסלמי בהיסטורית הנביאים אברהם וישמעאל, עליהם השלום, וגם מזכיר את הנביא מוחמד עליו השלום והסחאבה, שאללה יתרצה מהם.
החג' מזכיר את חובת התאחדות המוסלמים, והסכמתם על דעה אחת

מיליוני עולי רגל

כיוון שכיום ישנם בעולם כ־1.3 מיליארד מוסלמים, העיר מכה מוצפת בקהל עצום בזמן העלייה לרגל. בחודש החג' מגיעים למכה עד 4 מיליון עולי רגל. זרם עצום זה מכביד מאוד על העיר, שאינה תמיד מצליחה למנוע צפיפות גדולה, או לספק מקום מגורים לכל האורחים. מצב זה הביא למקרי מוות רבים ולפציעות, בעיקר כתוצאה מרמיסה בשל צפיפות. אלו שמתים במהלך הטקסים נחשבים לקדושים שמתו על קידוש שם אללה. בשנת 1990 נרמסו למוות 1,426 אנשים במהלך מהומה שפרצה במנהרה בעיר. במהלך 16 השנים שלאחר אסון 1990 אירעו במכה עוד שבעה אירועים במהלך הח'ג , שבהם נרמסו עשרות עד מאות אנשים למוות תחת רגלי הקהל. ב-12 בינואר 2006 נהרגו לפחות 346 אנשים. האסון החמור ביותר מסוג זה התרחש ב-24 בספטמבר 2015, ובו נספו לפחות 2,121 עולי רגל.
ארגונים רבים אחראים על ארגון וניהול החג'. ערב הסעודית מיישמת מערכת של רישום, דרכונים וויזות על מנת לשלוט בזרם עולי הרגל. מטרתה של המערכת לעודד ולעזור לאלה שמגיעים בפעם הראשונה למכה, ובמקביל להגביל יותר את אלה שכבר היו שם. יש רבים שמתנגדים למערכת זו, משום שהם רוצים לעלות לרגל מספר פעמים, אך ועדת החג' טוענת כי אין להם אפשרות אחרת למנוע תאונות וטרגדיות כתוצאה מהצפיפות.
מתוך מיליוני עולי הרגל, כמה אלפים מגיעים מישראל דרך ממלכת ירדן.
ב-1973, בתקופה שמצרים התכוננה לפתוח במלחמת יום הכיפורים, היא השתמשה, בין השאר, בחג', כהטעיה מודיעינית. המטכ"ל המצרי הודיע שכל הקצינים המעוניינים לעלות לרגל למכה, לרגל הרמדאן, צריכים להירשם, ויינתן להם אישור. הודעה זו השיגה את מטרתה, שכן ישראל פירשה את ההודעה כתמיכה בקונספציה שקבעה שמצרים לא תיזום מלחמה.]