google/wiki40b huggingface dataset:
טללית

חלוקה

נהוג לחלק את הטלליות ל-3 קבוצות עיקריות:
1) טלליות רגילות (General sundews): אלו הן הטלליות ה"רגילות" שאין להן מאפיינים מיוחדים.
2) טלליות מזעריות (Pygmy Sundews): אלו הן טלליות שאורך עליהן יכול להגיע עד 3 סנטימטרים (הטללית הגדולה ביותר מצמיחה עלים באורך של כ-80 סנטימטרים).
3) טלליות בעלות פקעת (Tuberous Sundews): אלו הן טלליות המצמיחות את עליהן מתוך פקעת.
מלבד חלוקה זו, ישנן טלליות מטפסות, צמודות-קרקע, חד-שנתיות ורב-שנתיות, וישנן כאלו הנכנסות לתרדמה בעונת היובש.

המלכודות

הטללית היא צמח טורף בעלת מלכודות דבק אקטיביות. כל עלה מכוסה בשערות דקיקות (אדמדמות בדרך כלל), אשר בקצותיהן מופרשת טיפת נוזל סוכרי ודביק דמוית טל (ומכאן שמם). החרק נמשך לסוכר שבנוזל ונדבק אליו. ברגע שהצמח חש בזאת, אותות חשמליים עוברים בשערות וככל שהחרק ינסה להתחמק, יותר ויותר שערות יתכופפו לעברו, מה שיגרום לחרק להידבק יותר טוב לעלה. במינים רבים העלה מסתלסל סביב הטרף ותהליך זה עשוי לקחת בין כמה שעות ועד יום. הנוזל הסוכרי מכיל גם אנזימי עיכול אשר יעכלו את גוף החרק וינצלו את החלבונים והחנקות שבגופו לטובת הצמח. השאריות מעיכול החרק נשארות על העלה או נשטפות בגשם ואינן מפריעות להמשך פעולתו של העלה ללכידות נוספות. הטללית ידועה בכך שהיא מייצרת את הדבק הטבעי החזק בעולם.

טללית עגולת העלים

צמח טורף הנפוץ כמעט בכל האזורים הממוזגים והסוב-טרופיים של חצי הכדור הצפוני. בימינו, ניתן למצוא טללית זו בארצות ים-תיכונית כמו איטליה, ספרד וטורקיה.
בישראל מוכרים דאודורנטים אשר את אחד ממרכיביהם מפיקים מהעלים של טללית זו.
דיר יאסין

היסטוריה

הכפר היה ממוקם במרחק של כשלושה קילומטרים מהקסטל וכקילומטר אחד משכונת גבעת שאול, באזור הר נוף של היום, הוא שכן דרומית לכפרים ליפתא וקאלוניה במורדות הר בגובה של כ-800 מטרים. בשנת 1517 מוזכרת לראשונה בכתובים ח'ירבת עין אל תות הנמצאת כמה מאות מטרים מערבית למרכז הכפר. בסוף המאה ה-19 נבנו בתי האבן של הכפר. שני מעיינות מדרום ומצפון סיפקו מים לכפר. כל אוכלוסיית הכפר הייתה מוסלמית. בשנת 1907 החלה להיבנות שכונת גבעת שאול מן הצד המזרחי של הוואדי על קרקעות שנרכשו מתושבי דיר יאסין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ביצרו העות'מאנים את הכפר, אולם הוא נכבש בידי הצבא הבריטי ב-8 בדצמבר 1917.
בזמן פרעות תרפ"ט (1929) ניסו תושבי הכפר שוב ושוב לנתק את הכביש המוליך מירושלים לתל אביב.
עד שנות ה-20 עסקו תושבי הכפר בחקלאות ובגידול צאן, אולם גידולה של ירושלים והבנייה הנרחבת בה הביאו להקמתן של מחצבות אבן בכפר (בשנות ה-40 פעלו 4 מחצבות בכפר). בזכות פריחת המחצבות הוקמו בתים חדשים בכפר וכן נוסדה בשנת 1935 חברת אוטובוסים בשיתוף הכפר ליפתא.
בשנת 1943 נפתחו בו שני בתי ספר יסודיים – אחד לבנות ואחד לבנים. באותה עת היו בכפר שני מסגדים, מועדון תרבות, שתי אכסניות וחנויות אחדות. בחקלאות עסקו באותה עת רק כ-15 אחוז מכלל התושבים.
בשנת 1922 מנתה האוכלוסייה 254 תושבים]. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 מנה הכפר 428 איש ו-91 בתים נושבים. בשנת 1945 הוערכה האוכלוסייה ב-610 תושבים (לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל).

אחרי הקמת מדינת ישראל

בשנת 1949 הוקם בכפר מחנה עולים, ובמקביל אליו שיכנו בכפר גם גרעין מתיישבים שהיה קשור לפועלי אגודת ישראל, מיוצאי פולין, רומניה וסלובקיה, שהקימו בו יישוב יהודי חדש - גבעת שאול ב'.
בשנת 1951 הוקם במבני הכפר, בין השאר בבית הספר, בית החולים הפסיכיאטרי כפר שאול. בשלוחה אשר ממערב לבית החולים נותרו שטחים חקלאיים גדולים וכן בורות מים. על יתרת השטח שהיה שייך לכפר נבנו השכונות גבעת שאול והר נוף.
פארק ואן קורטלנד

פארק ואן קורטלנד (באנגלית: Van Cortlandt Park) הוא פארק ציבורי גדול המצוי ברובע ברונקס בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. שטחו של הפארק הוא 4.6 קמ"ר והוא השלישי בגודלו מבין הפארקים שבעיר.
אטרקציות נוספות שתוכלו למצוא בפארק הן: "מרכז הטבע ואן קורטלנד" ומתקני ספורט שונים אשר ביניהם גם אורוות סוסים ומגרש הגולף הוותיק ביותר באמריקה (נפתח בשנת 1895).

מקור השם

הפארק קרוי על שמו של סטפנוס ואן קורטלנד, יליד ניו יורק הראשון שהיה ראש עיריית ניו יורק. משפחת ואן קורטלנד הייתה בעלת אדמות רבות באזור בתקופת השלטון ההולנדי בעיר. הפארק כולל את שטחי אחוזת המשפחה, ואת מוזיאון בית ואן קורטלנד, שהוא הבניין העתיק ביותר באזור הברונקס.

היסטוריה

העיר ניו יורק רכשה את השטח בו נמצא הפארק וייסדה את הפארק בשנת 1888. בעת הקמתו תוכנן שטחו, נבנו בו גני משחקים ועוצבה הצמחייה בו, אולם נותרו שטחים פראיים בפארק.
תוכנית בניית כבישים בשנות ה-30 של המאה ה-20 הביאה לייבוש הביצות בשטח הפארק.
המשבר הכלכלי של עיריית ניו יורק בשנות ה-70 של המאה העשרים הביא להזנחה רבה של הפארק, אולם בשנים האחרונות הוא שופץ.

ספורט

בפארק מצוי מגרש הגולף הציבורי הראשון שנפתח בארצות הברית (בשנת 1895). הפארק ידוע בשל היותו אתר מועדף למירוצי שדה.
קרב ארטואה הראשון

רקע

לאחר שהסתיים הקרב הראשון על האן החל המירוץ אל הים, ובמהלכו הועברו צפונה הארמייה הגרמנית השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, והארמייה הצרפתית השנייה בפיקודו של נואל דה קסטלנו, אשר תוגברה בארמייה העשירית החדשה בפיקודו של לואי דה מודהוי, ועד מהרה הם התנגשו בקרב אראס ובקרב איפר הראשון.
בתחילת דצמבר 1914 הסתיים קרב איפר הראשון, והצדדים החלו להתחפר בעמדותיהם. בניסיון לשבור את הקיפאון החליט ז'ופר על מתקפה מרמת ארטואה מזרחה, ועל מתקפה משמפאן צפונה, ולאחר שיערער את הגרמנים ינחית מתקפה שלישית באזור ורדן כדי לאיים על קו המסילה הטוב היחיד של הגרמנים מדרום לארדנים, ובכך לאלץ את הגרמנים לסגת מצרפת ובלגיה. בעיקרון זוהי האסטרטגיה שאכן הביאה לניצחון מדינות ההסכמה ב-1918, אך אסטרטגיה זו הייתה מותנית בהצלחה טקטית, אשר לא הושגה ב-1915.

מהלך הקרב

ב-17 בדצמבר שלח מודהוי את כוחותיו לתקוף את עמדות הארמייה הגרמנית השישית של הנסיך רופרכט, תוך שהוא מקבל סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, במטרה לרתק את הכוחות הגרמניים ,שלא יוכלו לתגבר את כוחותיהם בשמפאן. המתקפה הצרפתית התפתחה במיוחד סביב אראס ובמיוחד נגד רכס וימי, אשר גובהו הגבוה סייע למגינים הגרמנים להדוף את המתקפות הצרפתיות. הקורפוס הצרפתי ה-35 של הגנרל פיליפ פטן הצליח ללכוד חלק מהקו הגרמני הראשון, אך תנאי מזג אוויר גרועים ותמיכה ארטילרית ירודה מנעו מן הצרפתים להגיע לפריצת דרך מכרעת. עד ה-25 בדצמבר הגשמים והערפל הסמיך הובילו לדעיכת מרבית המתקפה הצרפתית, וב-4 בינואר 1915 הסתיימה המתקפה הצרפתית עם הישג טריטוריאלי זעיר.

מתקפות סיוע

בין ה-20 בדצמבר 1914 ל-17 במרץ 1915 לחמה הארמייה הצרפתית הרביעית בפיקוד פרנן דה לנגל דה קרי, בקרב שמפאן הראשון נגד כוחות הארמייה הגרמנית השלישית בפיקוד קרל פון איינם, אולם נחלה כישלון מוחלט, והמלחמה המשיכה להיות מלחמת חפירות נייחת כמעט עד סוף המלחמה.
הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות

הכוחות המזוינים של מדינת האמירויות הערביות המאוחדות, או כוח ההגנה של האיחוד (בערבית: القوات المسلحة لدولة الإمارات العربية المتحدة) הוא שמו הרשמי של צבא הקבע של איחוד האמירויות הערביות והוא הצבא הפדרלי היחיד בחצי האי ערב.
הצבא אחראי להגנת כל שבע האמירויות באיחוד והוא כולל 65,000 חיילים. בניין המטה הכללי שוכן באבו דאבי.

היסטוריה

הצבא הוקם ב-1951 ככוח סיור החופים של עומאן (Trucial Oman Scouts), שהוקם על ידי קצינים בריטים. עד 1971 היה זה כוח ההגנה המזוין העיקרי באזור. למרות היותו צבא קטן יחסית הוא התחמש בכלי הנשק המודרניים ביותר שנרכשו מארצות הברית, צרפת, רוסיה ובריטניה. מרבית החיילים המשרתים בצבא הם אזרחי מדינות ערב אחרות וכן מפקיסטן. אולם הקצינים, כולם אזרחי איחוד האמירויות הערביות, שרבים מהם התחנכו באקדמיה הצבאית המלכותית של הממלכה המאוחדת בסנדהרסט, ברקשייר, באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ובמכללה הצבאית המלכותית בדנטרון, אוסטרליה. כמה מהם התחנכו גם בבית הספר הצבאי המיוחד בסן סיר (École Spéciale Militaire de Saint-Cyr), צרפת. נוסף לכך, צרפת פתחה במאי 2009 בסיס צבאי משלה באבו דאבי.
במרץ 2011, נפוצו דיווחים שונים על כך שצבא איחוד האמירויות הערביות השתתף במבצע אכיפת האזור האסור לטיסה בלוב.

מבנה

ב-6 במאי 1976 הוקמה מפקדה כללית וחיל האוויר, צבא היבשה והצי אוחדו תחת דגל אחד ומפקדה ראשית.
לכל אמירות קיים כוח משטרה צבאית פדרלית, תחת הכינוי כוח ההגנה המאוחד.
סרנדה (אלבניה)

היסטוריה

בעת העתיקה, הייתה במקום בו שוכנת היום סרנדה עיר יוונית-חאונית בשם אונכסמוס, ששימשה כעיר הנמל של פואניקה. במאה השישית הוקם בה מנזר ביזנטי שנקרא על שם ארבעים הקדושים מסבסטיה. ביוונית, נקרא המנזר אָגִיאוֹי סָרָנְטָה (Άγιοι Σαράντα), ומשם זה נגזר שמה הנוכחי של העיר.
לאחר כיבושה של בוטרינט והריסתה בידי האוסטרוגותים בשנת 550, הגיעו לסרנדה תושבים מעיר זו, אך ככלל, בימי הביניים דעכה העיר ואיבדה מחשיבותה. בחפירות ארכאולוגיות שערכו בעיר בראשית המאה ה-21 אהוד נצר וגדעון פרסטר מהאוניברסיטה העברית, התגלו שרידי בית כנסת, שהתקיים במאות הרביעית והחמישית לספירה, המעידים על נוכחות יהודים בעיר באותה העת. בין היתר, נמצאה רצפת פסיפס המכילה סמלים יהודיים כמנורה, אתרוג ושופר.
ב-1912 הוכרזה עצמאות אלבניה, ולאחר קביעת גבולותיה הסופיים בפרוטוקול פירנצה (1913), נכללה בה סרנדה. עם זאת, יוון כבשה אותה עוד באותה שנה, אך נאלצה לסגת בעקבות הסכם לונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב בידי היוונים, והיא הייתה חלק מהרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס אותה כוננה יוון בדרומה של אלבניה בין 1914 ל-1916. ב-1916 כבש את הרפובליקה כוח של מעצמות ההסכמה, ובאזור סרנדה שלט צבא איטליה. בוועידת השלום בפריז (1919) הוחלט להחזיר את האזור ליוון, אך לחץ איטלקי וחולשתה של יוון בעקבות תבוסתה במלחמת יוון-טורקיה הביאה לכך שהשטח יהיה בריבונות אלבנית.
באפריל 1939 כבשה איטליה תוך ימים ספורים את אלבניה כולה. בהוראת השלטונות האיטלקים הוחלף שמה של סרנדה לפורטו אדה (Porto Edda), על שם אדה מוסוליני, בתו של בניטו מוסוליני. במהלך מלחמת איטליה-יוון כבשו היוונים מחדש את העיר, ב-6 בדצמבר 1940, אך הם נסוגו עם פלישתה של גרמניה ליוון באפריל 1941, והעיר חזרה לידי איטליה. עם שחרורה של אלבניה מהכיבוש האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה, חזרה העיר לריבונותה. במהלך המלחמה נחרב מנזר אגיאוי סרנטה, על שמו נקראת העיר.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחתה לזרים בראשית שנות ה-90, היא החלה להתבסס כמרכז תיירותי, בזכות חוף הים שלה וקרבתה לעתיקות בוטרינט, שהוכרזו בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992. תיירים רבים מגיעים לעיר מקורפו, ובתי מלון רבים הוקמו בה. בעשרים השנים שחלפו מאז נפילת המשטר הקומוניסטי, הכפילה העיר את אוכלוסייתה, מכ-16 אלף לכ-32 אלף. כ-10% מהתושבים הם יוונים. התיירות מהווה כיום את מקור ההכנסה המרכזי בעיר, ואחריה הדיג.
דוכסות סקסוניה-רמהילד

היסטוריה

בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. היינריך הקים את חצרו ברמהילד, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-רמהילד. בשנת 1710 מת היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף את רוב אדמותיו לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, בעוד ששאר הנחלה התחלקה בין האחים האחרים.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה בשנת 1826, לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, אוחדו כל אדמות סקסוניה-רמהילד תחת דוכסות סקסוניה-מיינינגן.
פיודור נתנאל בזובוב

ביוגרפיה

בזובוב נולד ב 1971 בעיר קייב. בשנת 1986, עבר עם משפחתו ללנינגרד (סנקט פטרבורג היום). בלנינגרד למד רישום וסיים מכללה מקצועית במגמה של ציורי קיר. בספטמבר 1990 עלה עם משפחתו לארץ והתגורר בירושלים. בשנת 1995 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה לעיצוב תעשייתי, באקדמיה בצלאל.
בתקופה שבין השנים 1997–2003 עבד במספר משרדים לעיצוב, ביניהם צ.א.ג. ולאחר שנת 2003 המשיך את פעילותו כמעצב עצמאי. בשנת 1997 החל להרצות במרכז לעיצוב ויטל, לימד כ 10 שנים במכללת שנקר וכשנתיים בHIT. כיום הוא מלמד באקדמיה בצלאל ובסמינר הקיבוצים. כמו כן, מאז 2015, חזר ללמד בHIT. היה שותף למעבדת יצירה FAZA Design Atelier, איתה הציג בתערוכות בינלאומיות רבות. בשנת 2008 יחד עם ודים קופטייבסקי, הקים בית ספר לרישום וציור אקדמי נקודת מגוז, בתל אביב, שפעיל עד היום.
נשוי ואב לשלושה ילדים. פרסם שני ספרים: 2014 "כיצד רושמים נפח" ו-2019 "כיצד רושמים חלל ומרחב".
אבא דוד גולדפיין

הרב אַבָּא דָּוִד גוֹלְדְפַיְן (ה'תרל"ד - י"ט באייר ה'תרצ"ו, 11 במאי 1936) היה רבה הראשי של מוסקבה.

ביוגרפיה

נולד ליהודה גולדפיין, בעיר בראדייק, שבמחוז קובנה שבליטא. למד בתלמוד תורה מקומי, וכן בישיבת וולוז'ין, שם התקרב אל ראש הישיבה, רבי חיים סולובייצ'יק, ובישיבת סלבודקה. הוא התפרסם בבחרותו בכינוי "העילוי מאוטיאן".
נשא לאשה את חנה, בתו של רבי יוסף רוזין, "הגאון מרוגוטשוב". על שידוך זה מסופר, שפעם עבר דרך עירו של הרב רוזין, דווינסק, ושמע שיעור ממנו. במהלך השיעור הקשה כמה קושיות חזקות. לאחר השיעור הציע לו הרב רוזין את בתו. לאחר נישואיו התמנה לרב של בית כנסת בדווינסק. בתרע"ה עבר להתגורר במוסקבה, ולאחר זמן קצר נתמנה לרב העיר.
תלמידיו מעידים שהיה בקיא בתלמוד בבלי ובתלמוד ירושלמי, וכן במשנה תורה לרמב"ם עם הפירוש משנה למלך, בעל פה.
מקצת חידושי התורה שכתב נדפסו בספר חותנו, "צפנת פענח" (חלק ראשון), בשם "קונטרס אחרון". כמו כן נדפס ממנו קונטרס של חידושי תורה בארצות הברית, וכן תשובות בשו"ת "יחווה דעת" מהרב צבי מקובסקי (ירושלים ה'תרצ"ה).
שני כרכים בכתב יד של חידושיו בשם "פתח בית דוד" נמצאים בידי מכון ירושלים, וכרך נוסף בספריית חב"ד.
אכלני יתר אנונימיים

אכלני יתר אנונימיים (באנגלית: Overeaters Anonymous או בקיצור OA) היא תוכנית שנים עשר צעדים המציעה דרך להתמודד עם הפרעת אכילת יתר, בפרט והפרעות אכילה שונות בכלל כמו בולימיה ואנורקסיה וזאת על פי תוכנית 12 הצעדים של האלכוהוליסטים אנונימיים כפי שפורשו על ידי "אכלני יתר אנונימיים". המשתתפים אינם חייבים להיות בעלי עודף משקל - כאמור, חלק מחברי "אכלני יתר אנונימיים" הם בולימים או אנורקטים.
כמו בתוכנית האלכוהוליסטים אנונימיים, חברי התוכנית מאמינים כי הם לוקים במחלה גופנית - חוסר יכולת א-נורמלית של שליטה באכילת סוגי מזונות שונים או בהתנהגויות אכילה שונות אשר גורמים, בדומה למצב אצל אלכוהוליסטים, לכמיהות ואכילה כפייתית בלתי נשלטת. חלק מתהליך הכפייתיות הוא הניסיון למצוא סיבות להמשך לאכילה הכפייתית - סיבות הנעות מאכזבות רגשיות ועד "רציונליזציה" של תהליך האכילה (לדוגמה: "אכלתי בסדר במשך שעה\יום\שבוע ועל כן 'מגיע לי'"). הפתרון המוצע על ידי "אכלני יתר אנונימיים" הוא פתרון רוחני - ביצוע של 12 הצעדים של האלכוהוליסטים האנונימיים בשינויים הנדרשים: החלפת המילים "אלכוהול" ו"אלכוהוליסט" ב"אוכל" וב"אכלן יתר כפייתי".
על פי אמונת התוכנית, לא כל אדם רגיש לאותם החומרים או המאפיינים הגורמים לכמיהות ומשם לאכילה הכפייתית. הניסיון הראה שחברי OA שונים מפתחים כמיהות בעקבות מאכלים או הרגלי אכילה שונים ועל כן על כל חבר בתוכנית "לפתח" תוכנית אכילה פרטית לבד או באמצעות שימוש באנשי מקצוע. תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" משתמשת ברעיון של "הימנעות" מאכילה כפייתית ולא של "פכחון" מאכילה שכזו. תוכנית אכילה, באופן אידיאלי אם כן, תנטרל את כל המאכלים ו\או הרגלי אכילה הגורמת לכאלה כמיהות.
אכלני יתר אנונימיים אינם מתעסקים באספקטים הרפואיים של ההשמנה אלא רק בתכונה הכפייתית של אכילת היתר. גישת התוכנית משלימה את הטיפול הרפואי והתוכנית אינה מתיימרת למומחיות כלשהי בתזונה. כדי לקבל הדרכה ואישור תפריטי המזון, מופנים חברי התוכנית לרופאים ולדיאטנים מקצועיים. תוכנית ההחלמה של שנים עשר הצעדים נחשבת ל"רוחנית" מפני שהיא עוסקת בשינוי הפנימי. ל"אכלני יתר אנונימיים" אין כל השתייכות, דרישה או הכוונה דתית ועל כן חברים בתוכנית בעלי אמונות דתיות שונות וגם אחדים שהם אתאיסטים ואגנוסטיקנים.
כמו קבוצות 12 צעדים אחרות, קבוצות OA נוהגות להיפגש על בסיס שבועי ואף על פי שבקבוצות ישנם מספר גדול יותר של נשים מגברים, הקבוצות מקבלות את כל המעוניינים להפסיק לאכול באופן כפייתי. התוכנית מבוססת על התנדבות חבריה ואין בה תשלומי חובה אלא רק תרומות הנועדו לקיים את הקבוצות באופן עצמאי וללא תמיכה חיצונית.
תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" הוקמה ב-19 בינואר 1960, בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. המטה הבינלאומי נמצא כיום באלבקרקי, ניו מקסיקו. החלטות מהותיות בנושאי התוכנית נערכות בצורה דמוקרטית על ידי נציגי הקבוצות מכל רחבי העולם. הצבעות אלה מכונות "מצפון הקבוצה".

ישנם כיום כ-6500 פגישות בלמעלה מ-60 מדינות ומוערך כי יש ל-OA בעולם למעלה מ-70,000 חברים. בישראל יש כ-130 פגישות שבועיות בכל רחבי הארץ.
לתוכנית ישנם מספר גדול של ספרים וחוברות עבודה - חלקם אף תורגם לעברית.
גבריאל, נסיך בלגיה

חיים

הנסיך גבריאל נולד בבית החולים ארסמוס בעיר אנדרלכט שבמחוז בריסל ב-20 באוגוסט 2003. אביו הוא פיליפ, מלך הבלגים ואמו היא מתילדה, מלכת בלגיה. סנדקיו הם דודו מצד אמו, הרוזן שארל אנרי ד'אודקם ד'אקוז, ובת דודה שנייה שלו מצד האב, הברונית מריה כריסטינה פון פרייברג. חרף העובדה שהוא הבן הזכר הראשון של הזוג המלכותי, אחותו הגדולה אליזבת היא יורשת העצר לאחר שב-1991 בוטל בבלגיה חוק העדפת הבן הבכור. לגבריאל יש אח צעיר בשם עמנואל ואחות צעירה בשם אלאונור. גבריאל לומד כיום בבית הספר היסודי קולג' סן ז'אן-ברכמנס בבריסל. הלימודים בקולג' מתקיימים בשפה ההולנדית. הוא משחק הוקי שדה במועדון מקומי ומנגן בפסנתר. הוא יאלץ לעבוד לפרנסתו כאשר יגיע לבגרות.
מצד אביו גבריאל הוא צאצא של בתי אצולה איטלקים רבים כגון אורסיני וקולונה ולמספר אפיפיורים והוא בעל קרבה משפחתית אל בית בורבון ובית ויטלסבאך ואל משפחת המלוכה הנורווגית, השוודית, הדנית, הבריטית וההולנדית. מצד אמו הוא צאצא של משפחות המלוכה של פולין שרבות מהן שלטו בעבר ברחבי מזרח אירופה, כגון רדזיוויל וזמויסקי והוא אף קרוב משפחה של נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
הלל ברוקנטל

תולדות חייו

נולד בעיירה אוסצ'יקי דולנה (יידיש: איסטריק) בגליציה המזרחית, לשלמה ובת שבע. בנעוריו למד תורה אצל הרב יהודה מאיר שפירא (המהר"ם שפירא מלובלין) בעיירה סאנוק ועל ידיו הוסמך לרבנות בשנת 1925, בהיותו בן 16. לאחר זמן עבר ללמוד וללמד בישיבת פרנקפורט של הרב יוסף ברויאר. בשנת 1934, בשליחות הרב ברויאר, המשיך לעיר פיומה באיטליה, שבה ניסה להקים עם קבוצת חברים שלוחה של ישיבת פרנקפורט.
בשנת 1935 עלה ברוקנטל לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ נוער אגודתי בכפר סבא (לימים קיבוץ חפץ חיים). ברוקנטל השתלב בעבודה היומיומית של חברי הקיבוץ, בעבודות חוץ, בחקלאות ובפרדסים, ובנוסף בלט בפעילות רוחנית, ובפסיקות הלכתיות. בט"ו באב תרצ"ו, 3 באוגוסט 1936 נישא למלי (מעלה-עמליה) לבית לנדאו, שהצטרפה אליו מתל אביב לקיבוץ בכפר סבא.
בשנת 1937, בהמלצת הרב ד"ר יצחק ברויאר ובנימין מינץ, נסע הלל ברוקנטל מטעם אגודת ישראל לאנסחדה, הולנד וניהל שם יחד עם רעייתו קבוצת הכשרה עבור צעירים חלוצים יהודים דתיים, פליטים מגרמניה, כהכנה לעלייתם ארצה. בשנת 1940, לאחר הכיבוש הגרמני, נעצר ברוקנטל על ידי שלטונות הכיבוש, ונלקח למחנה שבויים בשלזיה עילית. עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 שוחרר והגיע לארץ ישראל (באוניה מטרואה), חזר לקיבוץ חפץ חיים (שעלה להתיישבות קבע כבר בשנת 1944) והצטרף שם לאשתו ושלושת בניו, שהגיעו ארצה כבר בשנת 1942.
לאחר חזרתו לקיבוץ, כיהן כרב הקיבוץ (במהלך השנים שימש גם כמנהל בית הספר בקיבוץ וכמורה למקצועות שונים) עד פטירתו בשנת 1980 בגיל 71.

דרכו

בתפקידו כרב הקיבוץ חפץ חיים פעל בדרך של מתינות ומתן דוגמה אישית, ודגל בשילוב של לימוד תורה ואהבת תורה עם חיי מעשה חלוציים בארץ ישראל.
בנוסף, נדרש להכרעות הלכתיות תקדימיות, שהיו נחוצות לדרך החיים והאידאולוגיה של קיבוץ חפץ חיים (תוך התייעצות עם גדולי תורה אחרים, למשל עם הרב אברהם ישעיהו קרליץ).
את הקיבוץ הנהיג הרב הלל ברוקנטל בשותפות מיוחדת עם הרב ד"ר קלמן כהנא.
כושר גופני

אימון כושר

אימון כושר הוא הדרך העיקרית לשפר את הכושר הגופני. ניתן לקיימו באופן עצמאי בבית באמצעות מכשירים זמינים או בלעדיהם (תרגילים כגון כפיפות בטן), בשטח פתוח כמו במקרה של ריצת שטח ומסלולים ייעודיים לריצה או רכיבה על אופניים, או במתקנים ייעודיים כדוגמת חדר כושר, או מתקני כושר בפארקים.
על מנת שאימון הכושר יהיה יעיל, עליו להיות מורכב מסוגים שונים של פעילויות. למשל, אימון אירובי – הליכה בקצב מהיר, רכיבה על אופניים, שחייה, התעמלות. אופי האימון תלוי במטרותיו - ייתכן שהמטרה היא לשרוף שומן, לעצב את הגוף, לשפר סיבולת לב ריאה, או להגדיל כוח או מסת שריר. בהתאם ייתכן אימון שכולל הליכה לזמן מסוים בקצב כלשהו, אימון שעיקרו חזרה על תנועה מסוימת, אימון ריצה רציפה לטווח מסוים או אימון עם מקטעי ריצה ומנוחה, הרמת משקלים גדולים.
חלק בלתי נפרד מהאימון ולא פחות חשוב מהפעילות הגופנית הן ההכנות וההתאוששות מהאימון. לרוב, תזונה מומלצת לפני אימון תכלול בעיקר פחמימות כדי לספק אנרגיה למתאמן ומאידך תהיה קלה כדי לא להכביד על הקיבה. תזונה לאחר האימון מטרתה להחזיר אנרגיה ולספק חלבון לבניית השרירים שנהרסו באימון. תזונה לא נכונה יכולה לגרום להחמצת מטרות האימון ולאובדן התועלת שלו (השמנה כתוצאה של אכילת יותר קלוריות מאלו שנשרפו באימון, חולשה באימון, אי שיקום של השריר לאחר האימון). יש להקפיד באימון על חימום ומתיחות כדי למנוע פציעות, לשמור על הגמישות ולהקל על ההתאוששות. שינה חשובה אף היא לאחר אימון לטובת ההתאוששות.  עם זאת, על פי מספר מחקרים, תרגילי חימום ומתיחות אינם מונעים כאבי שריר.
תדירות האימונים המומלצת ומשכם תלויים בעצימות האימון וביכולתו של המתאמן. כדי להימנע מפציעות, הכניסה לשגרת אימונים (או חזרה לאחר הפסקה ממושכת) נדרשת להיות הדרגתית וכך גם העלאת דרגות הקושי ומשך האימון. יש לקחת בחשבון זמן התאוששות של יום בין אימון לאימון. ביצוע אימון ללא מתן זמן התאוששות מספק (כגון שני אימונים "שונים" באותו יום או אימון יום לאחר יום, עבור מי שאינו בכושר) עלול לגרום לפציעות ספורט.
מחקרים שנערכו הראו כי פעילות גופנית תדירה יכולה למנוע מחלות לב, סרטן, מחלות נשימה ומחלות מטבוליות כגון סוכרת וכולסטרול גבוה. אימון הכושר יכול לתרום לירידה במשקל ולחיזוק מערכות הגוף.
אליעזר אשכנזי

הרב אליעזר אשכנזי בן רבי אליה הרופא (ה'רע"ג, 1513 – כ"ב בכסלו ה'שמ"ו, 1586) היה רב, פרשן המקרא, ומחבר ספרים תורניים. מגדולי החכמים בתקופתו.

תולדותיו

אליעזר נולד בשנת רע"ג לערך, לאביו רבי אליהו הרופא, חתנו של רבי יוסף קולון (המהרי"ק). בצעירותו עבר לסלוניקי, שם למד תורה בישיבתו של  רבי יוסף טאיטאצאק ונמנה עם בחירי תלמידיו. בהיותו כבן 26, בשנת ה'רצ"ט, נתמנה לרב ולדיין במצרים, שם כיהנו גם הרדב"ז ורבי בצלאל אשכנזי. בחלוף כ-22 שנה (ה'שכ"א) בשל עלילות דברים שפרטיהם אינם ידועים, נאלץ לעזוב את מצרים ועבר להתגורר בעיר פמגושטה שבקפריסין, שם שהה כעשר שנים. בשנת ה'של"א עזב רבי אליעזר את פמגושטה ועבר לוונציה, אך בשל מחלוקת חריפה עם רבי שמואל יהודה קצנלבוגן וחבריו נסע לפראג, שם ייסד לראשונה חברה קדישא, וחתם על תקנות החברה יחד עם רבנים נוספים. לימים אישר המהר"ל מפראג את תקנותיו והרחיבם, עת עלה על כס הרבנות בעיר בשנת של"ג. עם זאת, ידועים דברים חריפים שכתב המהר"ל על רבי אליעזר אשכנזי, ללא הזכרת שמו, בספרו "דרך חיים", בנוגע לאמונת היחוד. משם המשיך הרב אשכנזי לנדוד ועבר לקרימונה שבאיטליה שם כיהן כרב עד לשנת ה'של"ח אז העתיק מגוריו לפוזנא ושימש כאב בית דין. לפני מותו התגורר בקרקוב, שם הלך לעולמו, ושם נקבר.
צ'פלו

היסטוריה

שמה של העיר נובע ממצבה על סלע נשגב ותלול היוצר לשון יבשה הנכנסת אל תוך הים. למרות ששמה של העיר מעיד על מוצא יווני, ההיסטוריון תוקידידס מעיד על כך שהימרה הייתה ההתיישבות היוונית היחידה במפרץ, אך ייתכן שהאנשים הראשונים שהתיישבו באזור היו התושבים שנמלטו מחורבנה של הימרה ההרוסה. שמה של העיר הוזכר לראשונה בתקופה של המשלחת הקרתגית תחת המצביא חימילקו בשנת 396 לפנה״ס, כאשר כרת הסכם שלום עם מתיישבי האזור. אך לאחר תבוסתה של קרתגו, דיוניסיוס הראשון הפך את עצמו לשליט האזור. במלחמה הפונית הראשונה כוחה של צ'פלו הופחת על ידי צי רומי בראשות אטיליוס קלטינוס וסקיפיו נסיקה, אך על ידי תככים ומזימות ולא על ידי כוחות צבאיים. לפי דעתו של קיקרו צ'פלו הייתה באותו זמן עיר משגשגת שנהנתה מתנאים עירוניים מלאים, אך באותו זמן צ'פלו הייתה אחד מהיישובים שתושביו שילמו את מעשרות הדגן שלהם למדינה הרומית, וסבלו קשות מהדיכויים ומהסחיטות של גאיוס ווארס.
במהלך שלטון הביזנטים העיר הוזזה ממקומה המקורי למקום אחר, למרות שהעיר העתיקה המקורית מעולם לא ננטשה לגמרי. בשנת 858, לאחר מצור ארוך, העיר נכבשה על ידי הערבים, ובמאות הבאות הייתה חלק מהאמירות של סיציליה.
ב-1063 העיר נכבשה על ידי הנורמנים, וב-1131 רוג'רו השני, מלך סיציליה הזיז את העיר ממקומה הבלתי נגיש אל מקומה הנוכחי מתחת לסלע, היכן שהיה נמל קטן אך איכותי, והחל בבנייתה של הקתדרלה הנוכחית. בין המאה ה-13 ל-1451 הייתה העיר שייכת למשפחות פיאודליות, ולאחר מכן הוכפפה לבישופות של צ'פלו.
בשנת 1857, במהלך איחוד איטליה, הפטריוט סלבדור ספינוצה נורה כאן למוות. העיר נהפכה לחלק מממלכת איטליה בשנת 1861.

קתדרלת צ'פלו

קתדרלת צ'פלו, שבנייתה החלה ב-1131, נבנתה בסגנון נורמני, הקרוי יותר במדויק סגנון רומנסקי-סיציליאני. חלקה החיצוני של הקתדרלה השתמר היטב, והוא מעוצב במידה רבה עם תשזורת קשתות מחודדות, והחלונות גם הם מחודדים. בכל צד של החזית ישנו מגדל מסיבי בעל ארבע קומות. הפורטל הנורמני עגול הראש של הקתדרלה ראוי גם הוא לציון.
פנים הקתדרלה שוחזר בשנת 1559, למרות שהקשתות המחודדות של אולם התווך, הנישאות על ידי עמודי גרניט עתיקים, עדיין גלויות. הפסיפסים היחידים שנשתמרו בקתדרלה הם אלו של האפסיס. הפסיפסים האלו הם דוגמה מצוינת להפליא של האדריכלות הביזנטית של התקופה (1148), ואף שוחזרו בשנים 1859-1862. תהליך השחזור של הפסיפסים בקתדרלה של צ'פלו היה הרבה פחות מסובך מהתהליכים שבקתדרלת פלרמו ובקתדרלת מונריאלה. דמותו של ישו הכול יכול על התקרה של האפסיס היא בהחלט ראויה לציון.