google/wiki40b huggingface dataset:
גרטרודה בבילינסקה

גרטרודה בבילינסקה (בפולנית: Gertruda Babilinska, ‏1902, סטארוגארד גדנסקי ‏ - 1995, ישראל) הייתה חסידת אומות העולם מפולין.

קורות חיים

בבילינסקה הייתה בתו של דוור, הבכורה מבין שמונה ילדים. בשנת 1921 עברה לוורשה והחלה להיות מטפלת בביתה של משפחה יהודית.

מעשה ההצלה

עם פלישת הגרמנים לפולין ב-1939 היה אבי המשפחה בה הייתה בביליסנקה מטפלת, בפריז. בבילנסקה נותרה עם בעלת הבית ובנה של בעלת הבית, וליוותה אותם לווילנה. שם נפטרה מעסיקתה של בבילינסקה בשנת 1941, ובבילינסקה נותרה עם הילד מיכאל, שהיה בן חמש.
עם הקמת גטו וילנה בספטמבר 1941 השאירה בבילינסקה את מיכאל עמה בדירתה. היא השיגה מסמכי זהות מזויפים עבורו והוא נרשם בתור אחיינה. בנוסף לכך הייתה בבילינסקה נכנסת מעת לעת לגטו כדי לסייע למכרים יהודים. מדי פעם נעשו סריקות של הגסטפו בביתה אך היא לא הסגירה את מיכאל למרות הסכנה לחייה.

הגעה לישראל

בבילינסקה ביקשה לקיים את הבטחתה לאמו של מיכאל ולהביאו לארץ ישראל. היא נדדה עמו למחנות העקורים בגרמניה ועלתה עמו על אוניית המעפילים אקסודוס עם אנשי שארית הפלטה. בבילינסקה חלקה עם המעפילים את גורלם, כולל שהותם במחנה עקורים בהמבורג, וב-1948 הגיעה עם מיכאל לישראל.
גרטרודה בבילינסקה התגוררה בתל אביב וקיימה את מיכאל מעבודות ניקיון. היא נותרה קתולית אדוקה אך את מיכאל גידלה כיהודי.

הנצחה

בשנת 1963 הכיר יד ושם בגרטרודה בבילינסקה בתור חסידת אומות העולם.
הארוקיצ'י היאקוטאקה

ראשית חייו

היאקוטאקה נולד במחוז סאגה. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית כקצין חיל רגלים ב-1909, במחזור ה-21 שבו למד גם צ'יאנג קאי שק. ב-1921 החל ללמוד במחזור ה-33 במכללת המטה של הצבא הקיסרי ועם סיום לימודיו נשלח למטה הכללי של הצבא הקיסרי היפני.
בין השנים 1925 ל-1927 שהה היאקוטאקה, אז בדרגת לויטננט קולונל, בפולין כקצין הצבא היפני. ב-1928 הוא נשלח למטה צבא קוואנטונג בסין. ב-1932 קיבל היאקוטאקה את דרגת הקולונל ולימד בבית הספר הצבאי למודיעין אותות. לאחר מכן קיבל מינוי מפקד מחלקה במטה הכללי עד 1935. לאחר שפיקד במשך שנה על רגימנט הרגלים ה-78, התמנה היאקוטאקה באפריל 1936 למפקח בית הספר הקדם צבאי בהירושימה, ובמרץ 1937 קיבל את דרגת מייג'ור-גנרל.
באוגוסט 1937 התמנה היאקוטאקה למפקח בית הספר למודיעין אותות. במרץ 1939 קיבל את הפיקוד על החטיבה העצמאית המעורבת ובאוגוסט של אותה שנה קיבל את דרגת לויטננט גנרל. מחודש פברואר 1940 עד חודש אפריל 1941 שימש היאקוטאקה מפקד הדיוויזיה העשרים.

מלחמת העולם השנייה

במאי 1942 קיבל היאקוטאקה את הפיקוד על הארמייה ה-17 ונשלח למפקדתה ברבאול שבדרום מערב האוקיינוס השקט. במסגרת תפקידה נטלה הארמייה ה-17, תחת פיקודו של היאקוטאקה, חלק במערכות בגינאה החדשה, בגוודלקנל ובאיי שלמה. לאחר שמרבית הפעילות בזירה הוטלה על הארמייה השמינית, הפנה היאקוטאקה את יחידותיו לאיי שלמה בלבד, בעיקר לבוגנוויל. במהלך המערכה בבוגנוויל, נלכדו הוא ואנשיו על האי לאחר שבעלות הברית הקימו מתחם הגנה חזק בכף טורוקינה, ונותקו מקווי האספקה והתגבורת. התקפתו על המתחם נהדפה ויחידותיו נאלצו להתקיים ממה שמצאו באי ולהתחבא בג'ונגל ובמערות עד תום המלחמה.
באפריל 1945 לקה בשבץ מוחי וחודש לאחר מכן החליף אותו גנרל מסטאנה קנדה. היאקוטאקה נפטר ב-10 במרץ 1947.
חואן אגוארו

קריירת מועדונים

אגוארו נולד בפרגוואי והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקלוב אולימפיה מליגת העל הפרגוואית. ב-3 העונות בהן שיחק במועדון, זכה ב-3 אליפויות. לקראת עונת 1958/1959 עבר אגוארו לסביליה מליגת העל הספרדית, ושיחק בה במשך 6 עונות. הוא ערך במועדון 116 הופעות, בהן הבקיע 32 שערים. בעונת 1965/1966 שיחק אגוארו בריאל מדריד, גם היא מליגת העל הספרדית. אגוארו לקח בעונה זו חלק בזכייתה של ריאל מדריד בליגת האלופות 1965/1966, כששיחק בהפסד 2-1 לפיינורד במסגרת המשחק הראשון של הסיבוב הראשון. בליגה ערך אגוארו 5 הופעות והבקיע שער אחד. בעונת 1966/1967 שיחק אגוארו בקבוצה השלישית והאחרונה שלו בליגת העל הספרדית, גרנדה. הוא ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

קריירה בינלאומית

במוקדמות מונדיאל 1958 ערך אגוארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, בהפסד 3-2 לנבחרת קולומביה. הוא היה חלק מנבחרת פרגוואי שהודחה בשלב הבתים במונדיאל 1958. באותו טורניר כבש שני שערים, אחד נגד נבחרת סקוטלנד ואחד נגד נבחרת יוגוסלביה. בסך הכל אגוארו ערך 35 הופעות בנבחרת פרגוואי, בהן הבקיע 19 שערים.
נפטר ב-27 בדצמבר 2018.
צבי מצוי

תיאור המין


לצבי רגליים דקות וגוף ועדין. הוא מיטיב לרוץ ולדלג. במצבי מצוקה ביכולתו של הצבי לדלג מעל מכשולים של שלושה מטרים ויותר, ולרוץ במהירות המגיעה עד 80 קמ"ש. הדבר הופך את הצבי לטרף שקשה לתופסו. עם זאת, רבים הם טורפיו.
לצבי זוג קרניים, קצרות יחסית לאלה של אנטילופות אחרות, כגון אנטילופה הודית או דישון מקראי. הן משמשות זכרים להגנה, ולבדיקת יריבם. הנקבות משתמשות בקרניהן להגנה – על עצמן ועל עָפריהן. הצבי המצוי ניזון בעשבים, בפרט דגניים, בעלים של שיחים ועצים וכן במזון אחר מהצומח - ככל שיימצא בסביבה.
הצבאים רגילים לחיות בשטחים פתוחים ושוממים, ולכן אינם
יכולים להסתתר מעיני האויבים. לצבי יש רגליים קלות ומערכת שרירים מפותחת, לכן הוא יכול לרוץ במהירות ולברוח מפני האויבים .
לצבי ולצביה יש קרניים דקות וקטנות. הצביה ממליטה עופר אחד אחרי חמישה חודשי הריון. בימים הראשונים היא מתרחקת ממנו.
הצביה באה להיניק את העופר לזמנים קצרים. היא חוששת למשוך אליה תשומת לב, כי אם יבוא אויב לא יוכל העופר לברוח. כאשר העופר גדל מעט, הוא מצטרף אל אמו. אם נולדה עפרה, היא תישאר בעדר תמיד . אם הנולד הוא עופר, הוא יגורש מהעדר אחרי 5 חודשים . אז הוא יצטרף לעדר חדש שמקימים העופרים הזכרים. בערך בגיל  שנתיים, ייפרד הצבי מהעדר של "הרווקים" ויעבור ל"חדר משפחה" משלו. הוא יקבע לעצמו שטח מחיה . את השטח הוא יסמן בעזרת גללים. הצבאים חיים בארץ במדבר יהודה ובנגב, צבאיים ממשפחה אחרת חיים גם בצפון, ברמות יששכר. 

ציטוטים מהמקרא

"וַעֲשָׂהאֵל קַל בְּרַגְלָיו כְּאַחַד הַצּבָיִם אֲשֶׁר בַּשָּׂדֶה" (ספר שמואל ב', פרק ב', פסוק י"ח)
"וְכִצְבָאיִם עַל-הֶהָרִים לְמַהֵר" (ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק ט')
"יהודה בן תימא אומר, הוי עז כנמר, וקל כנשר, ורץ כצבי, וגיבור כארי - לעשות רצון אביך שבשמיים". (פרקי אבות)
וּבָא בְּאֶרֶץ הַצְּבִי וְרַבּוֹת יִכָּשֵׁלוּ וְאֵלֶּה יִמָּלְטוּ מִיָּדוֹ אֱדוֹם וּמוֹאָב וְרֵאשִׁית בְּנֵי עַמּוֹן (דניאל יא, מא) 
התנ"ך מרבה להציג את הצבי כסמל לעוז והדר במצבי מלחמה. בספר שמואל, למשל, זוכה הצבי לדמות גיבורי מלחמה רבים, שכמוהו נלחמים על חייהם.

כשרות הצבי

הצבי נזכר שתים עשרה פעמים במקרא, והוא השני ברשימת החיות הכשרות לאכילה. נראה כי הצבי והאייל, המוזכר ראשון ברשימה, היו חיות הבר השכיחות ביותר במזונו של האדם בישראל בתקופת המקרא. הממצא הארכאוזואולוגי מחזק טענה זו, שכן עצמות צבאים נמצאו בשבעים ושניים אתרים מתקופה זו.
עדויות לאכילת בשר צבאים מופיעה במקרא (דברים יב טו- כב; מלכים א' ה ג) ובמקורות חז"ל. עד לקום המדינה השתמרה מסורת כשרות ואכילת בשר הצבי בקרב יהודי ארצות האסלאם, ובעת החדשה נהגו גם היהודים בארץ ישראל לאכול צבאים. בנוסף, יהודי בבל נהגו בעבר לכתוב ספרי תורה על גוויל העשוי מצבאים, ומהם נותרו מאות ספרים בכל רחבי הארץ. ספרי תורה נכתבים על עורות של בעלי חיים טהורים (שו"ע או"ח לב יח) והשימוש הפעיל בהם עד היום מהווה אפוא עדות ומסורת חיה ומתמשכת חזקה לגבי כשרותם.
עיטור ההתנדבות

עיטור ההתנדבות הוא עיטור המוענק על פי "חוק העיטורים במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר, תשל"ב-1972" על ידי מפכ"ל המשטרה לאזרח מתנדב במשמר האזרחי לאות שירות –
שיש בו משום תרומה בלתי רגילה להשגת יעד מיַעדי המשמר האזרחי, במעשה בודד או בגילוי התמדה או דבקות מוֹפתית במטרה.
במקרה שאין הזכאי בין החיים יוענק העיטור לקרוב משפחתו.
חרך ירי

חֲרַך ירי (בנטייה: חֲרַכֵּי ירי) הוא חריץ צר במעטה שריון, חומה או קיר שמטרתו לאפשר ירי על האויב. על החָרָךְ להיות רחב מספיק כדי לאפשר דרכו ירי באמצעות קשת, רובה או מקלע, ועם זאת צר מספיק כדי שיהיה קשה מאוד לקלוע אל תוך החרך ולפגוע במי שנמצא מאחוריו (על-פי רוב מדובר בסנטימטרים בודדים).
החרכּים מופיעים בדרך כלל בצורת חלון אנכי צר, המאפשר ליורה לבחור את מידת ההרמה (וכתוצאה מכך הטווח) של הירי. בימי הביניים הופיעו חרכי ירי בצורת צלב, שהִקנו לקשת מידה רבה יותר של חופש (שכן הוא קיבל גם אפשרות צידוד רחבה יותר).
חרכּי ירי הופיעו כחלק מהביצורים כבר בעת העתיקה, והיו נפוצים במיוחד בתקופת ימי הביניים. הם שימשו גם בעת החדשה, עד ימינו, במוצבים, ביצורי פילבוקס ואפילו ברכב קרבי משוריין (למשל: בנגמחו"ן). ניתן לראות הבדל בולט בין חרכי ירי עתיקים לחרכים מודרניים: בעוד שחרכים עתיקים הם אנכיים, על מנת לאפשר ירי באמצעות קשת, הרי שחרכים מודרניים אופקיים בשל המבנה השטוח של המקלעים, והצורך לאפשר גזרת ירי רחבה. החל משלהי המאה ה-20, הולך ופוחת השימוש בחרכי ירי עם השימוש הגובר במערכות ירי בשליטה מרחוק (דוגמת הקטלנית והטייפון של רפאל), המאפשרת ירי מדויק ללא כל חשיפה ובכך מבטלת למעשה את הצורך בחרכי ירי.
חרכי ירי מותקנים לעיתים גם על רכב קרבי משוריין וכלי רכב בשירות צבאי או מלחמתי. בתקופת מלחמת העצמאות נבנו בשני צידי המשוריינים חרכי ירי להפעלת נשק קל. רוחב החרכים: 11 ס"מ גובהם: 9 ס"מ. המרחק בין חרך לחרך: 66 ס"מ. ברכבים הגדולים נבנו חרכים נוספים לפנים ולאחור. במשורייני הפרפר הקטנים, היו שלושה חרכים בצידי הרכב ואחד במרכז הדלת האחורית. בתקופת האינתיפאדה השנייה הותקנו חרכי ירי לרובה סער ומקלע על הצריח הפסיבי של הנגמחון (נגמ"ש הנדסה/ביטחון שוטף ממוגן-גחון). ב-2006 הותקנו על חלק מדחפורי ה-D9R המשוריינים של צה"ל חרך ירי כדורי על דלת המפקד, המאפשרת לו להשיב באש כאשר הדחפור מותקף.
מודול פשוט למחצה

במתמטיקה, ובפרט בתחום תורת המודולים, מודול פשוט למחצה הוא מודול המתפרק לסכום ישר של תת-מודולים פשוטים. תכונה זו מאפשרת להחליף שאלות על המודול בשאלות דומות על תת-המודולים הפשוטים שלו, ולכן מודולים פשוטים למחצה הם אלו שעבורם תורת ההצגות, החוקרת את המודולים הפשוטים של חוג, היא הנגישה ביותר. 
חוג שהוא פשוט למחצה כמודול מעל עצמו נקרא חוג פשוט למחצה. לפי משפט ארטין-ודרברן, החוגים הפשוטים למחצה הארטיניים הם המכפלות הישרות של חוגי מטריצות מעל חוגי חילוק.

תכונות

משפחת המודולים הפשוטים למחצה סגורה תחת מעבר לתת-חוגים ולחוגי מנה, ותחת סכום ישר.
הכנסת החמישית

על הכנסת

הכנסת החמישית כיהנה קצת יותר מארבע שנים, ובמהלכה כיהנו שלוש ממשלות – הממשלה העשירית, הממשלה האחת עשרה והממשלה השתים עשרה. הממשלה העשירית הייתה הממשלה האחרונה בראשותו של דוד בן-גוריון, ובראש השתיים האחרות עמד לוי אשכול. בן-גוריון התפטר בפעם האחרונה, מסיבות אישיות, לאחר שחש שאיבד את אמון חבריו בנוגע לפרשת לבון. אשכול התפטר כשנה וחצי לאחר שהקים את ממשלתו הראשונה – גם כן על רקע פרשת לבון. ממשלתו השנייה כיהנה עד סוף כהונת הכנסת.
אחד מהנושאים הרבים שנידונו בכנסת החמישית היה המדיניות הכלכלית החדשה שהנהיג שר האוצר פנחס ספיר לאחר שאשכול קיבל לידיו את ראשות הממשלה. המדיניות החדשה פעלה לייצוב המשק באמצעות ייצוב המחירים ואיחוד שערי המטבע, וספגה ביקורת נוקבת מצד מפלגות האופוזיציה.
נושא האפליה העדתית בישראל עלה אף הוא לעיתים תכופות על סדר יומה של הכנסת, בעקבות העיסוק ההולך וגובר בנושא זה בציבור. בכנסת התקיימו גם דיונים בנושא הכפייה הדתית, בעקבות ההפגנות האלימות של חוגים חרדיים על רקע אי-שמירת השבת והחזרתו של הילד יוסל'ה שוחמכר על ידי המוסד – לאחר שנחטף מהוריו עוד במהלך כהונתה של הכנסת הרביעית על ידי סבו, רב היישוב קוממיות, והוברח לניו יורק כדי להצילו משמד. פרשת הגעתו לישראל של הגנגסטר היהודי האמריקני מאיר לנסקי ושהייתו בארץ, וכן גירושו של ד"ר רוברט סובלן, אף הוא יהודי אמריקני, שארצות-הברית דרשה את הסגרתו באשמת ריגול עבור ברית-המועצות, העלתה לדיון את סוגיית מגבלותיו של חוק השבות.
החלטתו של לוי אשכול לאפשר את העלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי לקבורה בישראל סימלה שינוי בגישתה של הנהגת המפלגה השלטת, מפא"י, כלפי תנועת החרות. כמה סיעות מימין ומשמאל פעלו לביטול הממשל הצבאי על אוכלוסיית המיעוטים בישראל, אך הפסידו בהצבעה בנושא זה והצליחו לבטל בשלב ההוא רק את הממשל הצבאי על הדרוזים. ובכל זאת ביטא צעד זה את תחילתו של השינוי בגישתה של המדינה כלפי אזרחיה הלא יהודים.
סיום משפטו של אדולף אייכמן והוצאתו להורג, פרשת המדענים הגרמנים במצרים ותפיסתו של המרגל הישראלי וולפגנג לוץ בקהיר, כינון היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה המערבית – וכמובן תפיסתו ותלייתו בדמשק של המרגל הישראלי אלי כהן – הסעירו אף הם את הרוחות ונידונו בכנסת.
לקראת סוף כהונתה של הכנסת החמישית חלו שינויים אחדים במפה הפוליטית, ואלו הטביעו את חותמם על הכנסת, במידה זו או אחרת. פרשת לבון, שלא ירדה מסדר-היום גם בשנים אלו, בעיקר בגלל עמדתו של דוד בן-גוריון, הביאה בסופו של דבר לפרישתם של שמונה מחברי מפא"י, בראשותו של דוד בן-גוריון, ולהקמת רשימת הפועלים הישראלית (רפ"י). המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) התפצלה אף היא על רקע תמיכת החברים הערבים של המפלגה בפן-ערביזם בהנהגתו של גמאל עבד-אל-נאצר. החברים הערבים ומאיר וילנר (מהחותמים על הכרזת העצמאות של מדינת ישראל) הקימו את הרשימה הקומוניסטית החדשה (רק"ח). תנועת החרות ויותר ממחציתה של המפלגה הליברלית הישראלית הקימו גוש פוליטי אחד – גח"ל (גוש חרות ליברלים), והפכו גם כן לסיעה. לקראת הבחירות לכנסת השישית הקימה גם מפא"י, שנחלשה בשל פרישת רפ"י, גוש פוליטי עם אחדות העבודה.
גלקסיית אריה הננסית I

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-11.5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,760 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎5.2×10⁷‎ מסות שמש, כחצי אלפית ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-‎5.5×10⁶‎ מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 5 מיליון מעוצמת ההארה של השמש, כך שהיא אחת מגלקסיות הלוויין הננסיות הבהירות ביותר. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-3.7% מזאת של השמש, מה שמראה שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבי שביל החלב, אך שלא כמו רבות מבין גלקסיות הלוויין של שביל החלב, יצירת כוכבים חדשים המשיכה להתרחש בגלקסיה עד לפני כמיליארד שנים.
חוסה וסקונסלוס

חייו

לאחר שסיים את חוק לימודיו כעורך דין בשנת 1907, ייצג את "המועדון נגד הבחירה מחדש" בוושינגטון, ארצות הברית, ותמך במהפכה המקסיקנית שפרצה בשנת 1910 בראשותו של פרנסיסקו מדרו. לאחר גלות בת כחמש שנים (1915–1920) בארצות הברית, בעקבות חילוקי דעות עם ונוסטיאנו קאראנסה (Venustiano Carranza), חזר וסקונסלוס למקסיקו ועמד בראש האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM) וכן הקים את משרד החינוך המקסיקני.
וסקונסלוס כיהן כשר החינוך הראשון של מקסיקו בתקופת נשיאותו של אלברו אוברגון בין השנים 1920–1925. במהלך כהונתו זו פעל למען חינוך להמונים והנהיג חינוך חילוני, אזרחי ופאן-אמריקני. הוא עודד חינוך לאוכלוסייה האינדיאנית, לאוכלוסייה הכפרית וכן הנהיג חינוך טכני ועירוני. הוא הקים ספריות רבות, מרכזים תרבותיים ובתי ספר. הוא תמך ביצירותיהם של המורליסטים הראשונים.
בשנת 1925 כתב את ספרו החשוב הגזע הקוסמי, בו הציע את התאוריה שהחלה לקרום עור וגידים בקרב מספר אינטלקטואלים מקסיקניים אודות קיומו של גזע קוסמי באמריקות, שנוצר מעירובם של בני כל הגזעים האנושיים.
וסקונסלוס התמודד למשרת נשיא מקסיקו בשנת 1929, אך הפסיד בבחירות לטובת פסקואל אורטיס רוביו (Pascual Ortiz Rubio) ועזב את מקסיקו בשנית. לאחר חזרתו ניהל את הספרייה הלאומית של מקסיקו (1940) והיה נשיאו של המכון המקסיקני לתרבות היספאנית (1948).

הנצחה

על שמו הוקמה בשנת 2006 ספריית וסקונסלוס במקסיקו סיטי, שנבנתה כאחת הספריות הגדולות והמודרניות בעולם.
Toll-like receptor

TLRs) Toll-like receptors) הם סוג של חלבונים ששייכים למערכת החיסון המולדת. חלבוני TLR הם קולטנים שמופיעים על פני תאים מציגי אנטיגן (APC), כמו מאקרופגים ותאי דנדריט. הקולטנים משמשים לזיהוי פתוגנים ולתחילת תגובה דלקתית. למשל, TLR4 שמזהה LPS, חלבון אשר מופיע בממברנה החיצונית של חיידקים גראם-שליליים, ו-TLR3 שמזהה RNA דו-גדילי (אופייני לוירוסים).
מקור השם הוא בגן toll שזוהה בזבוב הדרוזופילה  בשנת 1985.
יצחק בן-שהם

ביוגרפיה

בן-שהם נולד וגדל באיזמיר שבטורקיה, שם למד בבית הספר אליאנס. בילדותו, הונחלו לו ערכים יהודיים וציוניים. בשנת 1950 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער והתיישב בקיבוץ טירת צבי שבעמק בית שאן, שם עבד במשק הקיבוץ. כאשר הוריו עלו לישראל, עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר עמם בירושלים.
התחתן בשנת 1958. לאשתו ולו נולד בן אחד.

שירותו הצבאי

ב-1954 התגייס בן-שהם לצה"ל, לחטיבת גבעתי. הוא עבר את מסלול הטירונות בחטיבה והמשיך לקורס מפקדי כיתות ומשם לקורס קצינים. כשסיים את קורס הקצינים, הועבר לחיל השריון ובמסגרת שירותו בחיל, עבר השתלמות מפקדי פלוגות בצרפת. בן-שהם התקדם בתפקידי פיקוד שונים ועבר קורס הכשרת שריון. במלחמת ששת הימים היה בן-שהם סגן מפקד גדוד 63 (שלאחר המלחמה שונה שמו ל 53) מביסל"ש, שלחם בקרב אום-כתף. תחילה במסגרת צוות גדודי משורין עצמאי ובהמשך הלחימה, במסגרת חטיבה 14. ביום השני ללחימה, כשנפצע מפקדו, נתן ניר, קודם לתפקיד מפקד הגדוד.
בשנת 1968 הוא מונה למפקד גדוד 53, לאחר מכן הוא מונה לקצין אג"ם אוגדה, ולאחר מכן מונה למפקד חטיבה 11.

מלחמת יום הכיפורים

כשלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נתמנה אלוף-משנה יצחק בן-שהם למפקד חטיבה 188 (ברק). החטיבה בפיקודו הייתה פרוסה לאורך הגבול הסורי ברמת הגולן, וחטיבה 7 שימשה עתודה פיקודית. בצוהרי 6 באוקטובר 1973 התחילה אש ארטילריה על רמת הגולן. בן-שהם שהה במטה הפיקוד בנפח, קיבל את הפיקוד על הגזרה וניהל את הלחימה בשעות הראשונות למלחמה. 
בשעות הערב יצא בן-שהם לשטח על טנק המח"ט. בן-שהם ניסה לבלום את הסורים על ציר הנפט אולם מחשש לכיתורו, הוא קיבל אישור ממפקד האוגדה רפאל איתן לנסוע מערבה דרך בקעת הבטיחה לכיוון הירדן ואז צפונה עד בית המכס ולבסוף להגיע לנפח מכיוון מערב בשעות הבוקר ב-7 באוקטובר. בשלב זה חטיבתו כמעט והושמדה לגמרי, מלבד כוח הסמח"ט על ציר הנפט וכוח בפיקוד עודד ארז שהתבצר על תל פארס. 
בן-שהם הצטרף לקרבות על ציר הנפט ולקח את הפיקוד על הכוח שמנה 15 טנקים. כוח בן-שהם בלם בהצלחה את טנקי חטיבה 51 הסורית אשר ניסו לנוע צפונה על ציר הנפט לכיוון נפח. כוח טנקים נוסף בפיקוד חיים ברק, מג"ד 82, לחם ממזרח לכוח בן-שהם אולם התקשה לבלום את טנקי הדיוויזיה הראשונה הסורית, ובהמשך נסוג צפונה כשהוא מאפשר לטנקים הסורים להמשיך לכיוון נפח.
בשעות הצהריים הותקף אזור מחנה נפח על ידי כוחות סורים מחטיבה 91 מהדיוויזיה ה-1. בן-שהם, יחד עם הסמח"ט דוד ישראלי, פנה צפונה לנפח יחד עם הכוח שלו. כוח בן-שהם הגיע לנפח והשמיד טנקים סורים שעמדו על גדרות המחנה. במהלך הקרב נהרג בן-שהם מאש מקלעים סורים. יחד איתו נהרג בטנק רס"ן בני קצין, קצין האג"ם של החטיבה. על הקרבות שפיקד אל"ם יצחק בן-שהם על בלימת החטיבות הסוריות בדרום הרמה ועל הקרבות שניהל בעצמו על ציר הנפט ועל מחנה נפח, הוענק לו עיטור העוז.
פתוגניות

פָּתוֹגֶנִיוּת (באנגלית: Pathogenicity; על פי החלטות האקדמיה: מַרְעָנוּת) היא מכלול המנגנונים והשיטות באמצעותם אורגניזמים, כגון: חיידקים ופטריות ומחוללי מחלות אחרים, בהם נגיפים, או חלבוני פריון גורמים לתופעות המחלה ומתמודדים עם מערכות ההגנה של הגוף.
בריאן גליסון

ביוגרפיה

גליסון נולד בדבלין. הוא בנם של השחקן ברנדן גליסון ואשתו מרי (ולדון), ואח של השחקן דונל גליסון ושל הסופר רורי גליסון. הוא גדל במאלהייד שבדבלין. בילדותו הופיע גליסון בהצגות בית הספר, ואחר כך הצטרף לתיאטרון לנוער Gaiety's Youth Theatre Company.
גליסון החל לשחק ב-2006, תחילה לצדו של אביו בסרט "מראה כפולה" בבימויו של ג'ון בורמן. ב-2010 הופיע גליסון בתפקיד יואי בעונה הראשונה של הסדרה "Love/Hate" והיה מועמד לפרס הקולנוע והטלוויזיה האיריים בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בטלוויזיה. עוד הופיע בסרט ההוליוודי "The Eagle". ב-2012 שיחק גליסון בסרט "שלגייה והצייד" שהיה מועמד לפרס אוסקר. ב-2014 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "Standby" לצדה של ג'סיקה פארה. באותה שנה השתתף בסרט "Tiger Raid" המבוסס על מלחמת עיראק. הסרט יצא לאקרנים ב-2016. יחד עם אביו ברנדן ואחיו דונל שיחק גילסון במחזה "The Walworth Farce" מאת אנדה וולש שהוצג ב-2015. ב-2016 כיכב גליסון בתפקיד ג'ימי בסדרת הדרמה האירית Rebellion המבוססת על מרידת חג הפסחא.
טאקאהה

מיון

מין הקרוב לטאקאהה, בשם טקאהה האי הצפוני (P. mantelli) או mōho במאורית, נכחד, וידוע רק משרידים של שלדים. שני המינים נחשבו תת-מינים של mantelli, ונחשבו באופן מסורתי חלק מהgenus Notornis. שני המינים הם חסרי יכולת תעופה.

תיאור חיצוני

הטאקאהה הוא המין הגדול ביותר במשפחת הרליתיים. אורכו הממוצע הוא כ-63 סנטימטר, ומשקלו הממוצע 2.7 קילוגרם לזכרים, ו-2.3 קילוגרם לנקבות, כאשר טווח המשקלים נע בין 1.8 ל-4.2 ק"ג. הגובה הממוצע של טאקאהה הוא כ-50 סנטימטר. מדובר בציפור מוצקה ונמוכה, עם כנפיים מוקטנות, רגליים חזקות וגוף מסיבי. לטאקאהה הבוגר צבע סגול-כחלחל, כשכנפיו וגבו בצבע ירוק. מגן הפנים הקדמי (frontal shield) הוא אדום, והרגליים ורודות. הזכרים והנקבות דומים, כשהנקבות מעט קטנות יותר. לציפורים צעירות נוצות שנוטות להיות בגוון חום בהיר. הטאקאהה קולני מאוד, וקולו דומה לזה של הוקה, אך בדרך כלל עמוק יותר ומהדהד.
הבולשת הבריטית

הבולשת הבריטית- ידועה גם כ: CID- (ר"ת באנגלית: Criminal Investigation Department) היא מחלקת החקירות הפליליות בתחנות המקומיות של המשטרה הבריטית.
מחלקת החקירות הפליליות הוקמה לראשונה ב-7 באפריל 1878 כחלק ממשטרת העיר לונדון. בתחילת הדרך הייתה כפופה לפיקודו של שר הפנים, ומשנת 1888 הועברה לפיקודו של מפקד משטרת הבירה.
דרישת קבלה מקדמית למועמד על מנת להתקבל כחוקר במחלקה, היא פעילות כשוטר רגיל במדים במשך שנתיים לפחות. לאחר מכן המועמד עובר הכשרה מקצועית של שנה בטרם הסמכתו כחוקר.
חוקרי המחלקה עוסקים בעיקר בחקירות של פשע חמור כגון: רצח, אונס, אלימות קשה, זיוף ושאר סוגי פשע אשר פיענוח או מניעה שלהם כרוכה בפעילות בילוש מורכבת.
החוקרים נעזרים בחקירותיהם בפעילות מודיעינית, והם רשאים לעצור ולחקור חשודים בהתאם לצורך .
חוקרים פלילים מוצבים בכל אחת מתחנות המשטרה הבריטית, וסדר הגודל של המצבה תלוי בגודל התחנה ובאינטנסיביות הפעילות הפלילית באזור שבאחריותה.
מעמדם של חוקרי המחלקה אינו בכיר יותר ממעמד שוטרים רגילים, כמקובל לעיתים בקרב כוחות משטרה אחרים. ההבדל העיקרי בינם לבין שוטרים רגילים מתבטא בכך שחוקרי המחלקה (הבלשים) לבושים בלבוש אזרחי רגיל ולא במדים.
דרגות חוקרי המחלקה זהות לדרגות המקובלות במשטרה ה"רגילה" אך בתוספת התואר בילוש. כך למשל: סמל-סמל בילוש, מפקח- מפקח בילוש, רב פקד-רב פקד בילוש וכדומה.
פול גיידל

פול גיידל (באנגלית: Paul Geidel;‏ 21 באפריל 1894 - 1 במאי 1987) היה אסיר אמריקאי אשר ריצה את המאסר הארוך ביותר בהיסטוריה שהסתיים בשחרור מוקדם.

ילדות ונעורים ומקרה הרצח

גיידל נולד בהרטפורד, קונטיקט לאבא אלכוהוליסט אשר מת כשהיה ילד, וברוב שנות נעוריו נמצא גיידל בבית יתומים. הוא נטש את הלימודים בגיל 14 והתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות בבתי מלון בהטפורד וניו יורק סיטי.
ביולי 1911, בגיל 17, החליט לשדוד סוכן מניות עשיר בן 73 בשם ויליאם ג'קסון, שהתארח במלון בניו יורק בו גיידל עבד כנער משרת. גיידל חמק לחדרו וחנק אותו למוות בעזרת סמרטוט מלא בכלורופורם. הוא נמלט עם דולרים בודדים בלבד, ונעצר יומיים לאחר האירוע. זמן קצר לאחר מכן, חבר המושבעים הרשיע אותו ברצח מדרגה שנייה, והוא נשלח ל-20 שנים עד מאסר עולם.

מאסר

גיידל החל את ריצוי עונשו בכלא סינג סינג. כ-8 שנים לאחר מכן הייתה סבל מהתמוטטות עצבים, ואילו בשנת 1926 הוא אובחן כלא שפוי, והועבר אל "Dannemora State Hospital for the Criminal Insane". עונשו קוצר בעקבות התנהגות טובה והוא היה מועמד לשחרור מוקדם בשנת 1931, אומנם מסיבות שאינן ידועות החלטה זו נהפכה על כנה וגיידל נשאר במקום זה עד שנת 1972. בהמשך הוא הועבר ל-"Fishkill Correctional Facility".
עם השנים, גיידל עבר ליחידה שנועדה לאסירים זקנים שהייתה יותר פנימייה מאשר בית כלא. במהלך שהותו בכלא, הוא פיתח קשר וקירבה עם פקידי המקום, וחלקם אף לקחו אותו למשחק בייסבול או ליציאה אחרת. לגיידל הובטח שיחרור בשנת 1974 בעודו בן 80, אך הוא סירב ולא רצה לעזוב. לאחר שבילה כמעט את כל חייו (63 שנים) בכלא, וכיוון שלא הייתה לו משפחה או סיבה לעזוב, הוא האמין שלא יצליח להסתגל לחיים חדשים ולהתרגל אליהם. הוא בחר מרצונו להשאר בכלא, ויצא אחרי כמעט 6 שנים, ב-1980.

שחרור

במאי 1980 עזב גיידל את בית הכלא כשהוא בן 86, לאחר שריצה את המאסר הארוך ביותר שנגמר בשחרור בהיסטוריית ארצות הברית: 68 שנים ו-245 ימים. על כך, הוא נכנס לספר השיאים של גינס.
גיידל ביקש להימנע מחשיפה לתקשורת בעת שחרורו, ואת שארית חייו בילה בבית אבות במחוז דאצ'ס שבמדינת ניו יורק, שם נפטר בגיל 93.