Another Suitcase in Another Hall

רקע והקלטה

השיר "Another Suitcase in Another Hall" נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס בזמן שהם פיתחו את המחזמר "אוויטה" בשנת 1976, לקראת עלייתו בברודוויי. שניהם היו מסוקרנים מאוד מהסיפורים המקיפים את קורות חייו של אווה פרון שהגיעו לאוזניהם, במהלך עריכת התחקיר אודותיה, באמצע שנות ה-70. הם למדו להכיר את בעלה חואן פרון, ואת חיבתו לנשים צעירות. ובר ורייס החליטו להשתמש במידע זה באחד מסיפורי הרקע אודות עלייתם לשלטון של אווה וחואן פרון. במחזמר המקורי, השיר מבוצע על ידי דמותה של פילגשו של פרון, נערה בגיל ההתבגרות (בגילומה של שיבון מקארתי), אחרי שהיא "נזרקה" על ידי אשתו לעתיד, אווה. על פי הבמאי מייקל גרנדג', סיפור זה משבש את התדמית של "סיפור האגדות" אודות אווה וחואן, ולמעשה חושף את השאיפות שלהם, כמו גם את האישיות האכזרית שלהם. מבחינה דרמטית, סיפור זה מאפשר לגרנדג' להראות את חוסר הרחמים של אווה, כאשר חואן מאפשר לה לזרוק משם את "הפילגש". הילדה יוצאת בסופו של דבר אל הרחוב, כאשר אין לה לאן ללכת, ואז היא שרה את השיר.
זוהי מנגינה מרגשת במיוחד שיש לנגנה עם הרגשות של קהל. הפילגש בבירור ידעה מה היא עושה, כאשר שכבה עם גבר מבוגר, ובכל זאת יש כאן משהו מעבר לכך. הנבזות של אווה אמורה לשעשע את הקהל, אבל הם גם אמורים לרחם על הנערה הצעירה, שנמצאת במצוקה לאחר גירושה. הנרטיב של הסצנה הזו בנוי כל כך טוב, שמסעה של הפילגש ברור לכל, עד שהוא מסתיים עם ירידתה מהבמה. הדבר מאפשר לקהל להרהר לרגע אחד, ואף ללמוד יותר, על אופייה של אווה פרון, בעוד העלילה מתקדמת.
השיר הוקלט לראשונה על ידי הזמרת ברברה דיקסון בשנת 1976 לאלבום הקונספט "אוויטה" שבסופו של דבר הפך למחזמר; דיקסון לא הופיע במחזמר עצמו. ובר ורייס גייסו את השחקנית ג'ולי קובינגטון לבצע את דמותה של אווה, והיו בחיפושים אחר שחקנית נוספת. הם שמעו על דיקסון שכיכבה באותה העת במחזמר של ווילי ראסל בשם "ג'ון, פול, ג'ורג ', רינגו ... וברט", וכן הגיעה למצעד הסינגלים הבריטי עם גרסת כיסוי לשירם של דייוויד ויטפילד ופרנקי לייני "Answer Me"‏ (1976). דיקסון והמנהל שלה, ברנרד תיאובאלד, התדיינו עם ובר ורייס על ליהוקה של דיקסון לתפקיד הראשי במחזמר, אך הוחלט כי קולה "עדין מדי" בשביל לבצע את השירים של דמותה של אוויטה. לפיכך, הם הציעו לה לשיר שיר שאיננו מבוצע על ידי דמותה של אוויטה, אלא על ידי דמות אחרת, ושיר זה היה "Another Suitcase in Another Hall".‏

הלחנה מוזיקלית

דיקסון מספרת כי במהלך ההקלטות, ובר ביקש ממנה לשיר במנעד גבוה מהרגיל שלה, שכן "הפילגש" היא דמות נערה, וצריכה להישמע צעירה. לפני הסיקוונס של גירוש הפילגש מתרחש במערכה הראשונה של המחזה, דמותה של אוויטה שרה את השיר "Hello and goodbye" ולאחר מכן "Another Suitcase in Another Hall" מתחיל. דיקסון שר את הבית הפותח של השיר, ואז שואלת פעמיים: "אז מה קורה עכשיו?", תוהה אודות עתידה המיידי, ובסופו של דבר מגיעה למסקנה כי היא תשרוד. בבית השני, המילים משקפות את דפוס ההתנהגות החוזר של הדמות, אשר מגורשת שוב ושוב מחייהם של גברים, כאשר בבית השלישי והאחרון ישנה השקפה חיובית יותר כלפי החיים. השיר מסתיים עם הפילגש שואלת את השאלה: "לאן אני הולכת מכאן?", כאשר קול גברי מרגיע משיב לה, באומרו: "אל תשאלי, לא עוד". בשנת 2004, הסופר ריקי רוקסבי הוציא לאור את הספר The Complete Guide to the Music of Madonna, בו הוא כתב את מחשבותיו על הפופולריות של השיר:
אווה היא במרכז תשומת הלב [של השיר] ... חלק מהפופולריות של השיר טמון בדרך שהשיר עושה שימוש בסימבוליות - של מזוודה ומסדרון - כדי להביע את טבע הנדודים של הציוויליזציה המודרנית, התחושה של תלישות עירונית שאנשים רבים חווים.
בנגינת השיר "Another Suitcase in Another Hall" נעשה שימוש בגיטרה, מרימבה, נבל וכלי מקלדת, המלווים את דיקסון ששרה בקול סופרן. הסופר מארק רוס קלארק ציין בספרו, he Broadway Song: A Singer's Guide, שלשירתה יש סוג שונה של רגשות. לקולה יש ניגודיות למילות השיר, עם "קרירות בסיסית".

הפצה

אחרי שהסינגל הראשון מהאלבום "אוויטה", "Don't Cry for Me Argentina", זכה להצלחה מסחרית, "Another Suitcase in Another Hall" שוחרר כסינגל שני ב-7 בפברואר 1977.‏ מבקר מטעם מלודי מייקר החמיא לשיר, וכתב כי לולא ההקשר של אוויטה, השיר היה מוצלח אף יותר; הוא ציין כי השיר הינו"מרגש ויפה. איזה מזל יש לובר ולרייס, שקודם הייתה להם ג'ולי קובינגטון ועכשיו דיקסון, כדי להוסיף את הבשר ועצמות לשירים, שאחרת אולי היו נהרסים והופכים למלודרמה רגשנית. להיט היסטרי". סינגל זה היה השני של דיקסון שהגיע אל מצעד הסינגלים הבריטי, אחרי "Answer Me" משנת 1976. השיר "Another Suitcase in Another Hall" נכנס לטבלה במקום 44 בשבוע הראשון שלו, והגיע לשיא של מקום 18 בשבוע החמישי. בסך הכל, השיר הופיע במצעד במשך שבעה שבועות.
בשל הסולמות הגבוהים בהם נעשה שימוש במהלך ההקלטה, דיקסון התבטאה שנים מאוחר יותר שהיא אף פעם לא אהבה את ההקלטה המקורית. דיקסון סברה שהיא לא נשמעת כמו עצמה בהקלטה. מאוחר יותר, בהופעותיה, דיקסון שרה את השיר בטון נמוך יותר, ואמרה כי למרות שהשיר "נכתב, לכאורה, עבור [דמות של] נערה מתבגרת, חוויה של נטישה על ידי אדם - נשים בכל גיל יכולות להזדהות עם זה. אני חושבת שאתה צריך להיות כנה עם השירים ועם עצמך". המנהל המוזיקלי של הזמר איאן לין ביצע שינוי בשיר, וכך דיקסון מבצעת אותו כיום.

גרסאות אחרות

הזמרת האנגלית איליין פייג' הקליטה את השיר עבור אלבומה משנת 1983 שנקרא Stages .‏ שרה ברייטמן, שהייתה נשואה לובר בשנים 1984–1990, כללה את השיר באלבומה The Andrew Lloyd Webber Collection.‏ גרסתה של מארטי ווב לשיר נכללה באלבום משנת 1995 בשם Music & Songs From Evita.‏ המוזיקאי האנגלי האנק מרווין כלל גרסה אינסטרומנטלית של השיר באלבום המחווה שלו משנת 1997 שנקרא Hank Marvin and the Shadows Play the Music of Andrew Lloyd Webber and Tim Rice.‏. קימברלי וולש, חברת ההרכב המוזיקלי Girls Aloud, כיסתה את השיר עבור אלבום הבכורה שלה משנת 2013‏ Centre Stage‏ בשנת 2000, הזמרת היילי וסטנרה כללה את השיר באלבומה Walking in the Air.‏ במופע ההוקרה הטלוויזיוני Andrew Lloyd Webber: 40 Musical Years השיר בוצע על ידי השחקנית סמנתה בארקס.

רקע ופיתוח

בשנת 1996, מדונה כיכבה בעיבוד הקולנועי של המחזמר "אוויטה" לסרט קולנוע מוזיקלי באותו השם, בתפקיד הראשי של אווה פרון. במשך זמן רב מדונה רצתה לגלם את התפקיד, ואף כתבה לבמאי הסרט אלן פארקר, והסבירה לו מדוע היא תהיה מושלמת לתפקיד. לאחר שסוכם כי תבצע את התפקיד, היא עברה הכשרה קולית עם המאמנת ג'ואן ליידר, שכן "אוויטה" דורשת מכל אחד מהשחקנים שישיר את הקטעים שלו. ליידר ציינה כי הזמרת "נאלצה להשתמש בקול שלה באופן שהיא מעולם לא השתמשה בו לפני כן. 'אוויטה' היא תיאטרון מוזיקלי אמיתי -... אופראי, במובן מסוים". בניגוד למחזמר, בסרט השיר מבוצעה על ידי אווה, לאחר שמערכת היחסים שלה עם אגוסטין מגאלדי מגיעה לקיצה, והיא מחליטה שהיא רוצה לשפר את חייה. השיר לא זכה לקידום, למעט וידאו קליפ שנערך באמצעות סצנות מהסרט.

הלחנה מוזיקלית והקלטה

הקלטות השירים של הסרט והפסקול החלו בספטמבר 1995, והתקיימו באולפני CTS בלונדון עם מדונה, בליווי עמיתיה לסרט - השחקנים אנטוניו בנדרס וג'ונתן פרייס. עם זאת, התעוררה בעיה כאשר מדונה לא חשה בנוח להקליט את ביצועיה בו-זמנית עם תזמורת של 84 נגנים בתוך האולפן. היא הייתה רגילה להקלטות בהן המוזיקה מוקלטת מראש, ואין מוזיקאים שמקשיבים לה. כמו כן, בניגוד להקלטות קודמות בהן נטלה חלק, הפעם הייתה לה מעט מאוד, אם בכלל, שליטה על הפרויקט. לפיכך, התקיימה פגישת חירום בין פרקר, וובר ומדונה, שבה הוחלט שהזמרת תקליט את ביצועיה באולפן אחר מזה שבו תוקלט התזמורת. כמו כן, הוחלט על ההפסקות שתיקח בין הקלטות.
גרסתה של מדונה לשיר מתחילה עם אותה גיטרה. מדונה שרה בקול מתנשם, המעניק לדמות מימד של פגיעות. הכניסה הקולית הראשונה מובילה למנגינה מרתקת עם הפתיחה במילים "אז מה קורה עכשיו?", החוזר על עצמו פעמיים.

הפצה

השיר שוחרר באופן רשמי כסינגל השלישי של הפסקול ב-24 במרץ 1997. במקור, הייתה כוונה לשחרר מיני-אלבום, המכיל גרסאות remixed של "Buenos Aires",‏ "Don't Cry for Me Argentina" ו-"Another Suitcase in Another Hall". מאחר שהשיר לא שוחרר באופן מסחרי בארצות הברית, הוא לא היה זכאי להיכנס לרשימת בילבורד הוט 100.‏ בבריטניה, השיר הגיע לשיא של מקום 7 במצעד הסינגלים הבריטי, בשבוע של ה-29 במרץ 1997, והיה נוכח במצעד בסך הכל במשך 8 שבועות. על פי חברת המצעדים הרשמית, הסינגל נמכר ב-75,233 עותקים בבריטניה, נכון לאוגוסט 2008.‏ באיטליה, השיר הגיע למקום 4 במצעד FIMI.‏ השיר גם הגיע למקום 23 במצעד הסינגלים של אירלנד, ונשאר במצעד במשך 3 שבועות. במדינות אחרות, הישגיו של השיר היו נמוכים יותר; בשוודיה, השיר הגיע למקום 60, בעוד שבהולנד הוא הגיע למקום 91 בלבד. השיר היה לסינגל הראשון של מדונה שיצא באוסטרליה ואשר לא נכנס למצעד 100 הסינגלים.
ב-Allmusic נכתב כי "ביצועה של מדונה מאופק ובעל השראה ... יש לקוות שלמרות ההתעלמות מהשיר הזה, הוא יצליח למצוא את דרכו לאלבום הלהיטים [של מדונה] בעתיד, כי זה באמת שיר נפלא". הסופר תומאס ס' היסצ'ק כינה את השיר "נוגה". ג'ף בורפי (בילבורד) כתב כי השיר "מעולה; רגע אינטימי מהפסקול של אוויטה; כן ילדים, היא [מדונה] יכולה לשיר". דייוויד גריטן (לוס אנג'לס טיימס) סבר כי הקול של מדונה נשמע "מושלם, ללא רבב, וצלול כשמש". גרג מונאגו (Courant Hartford) חש כי "הבחירה לתת לה לשיר את השיר - עם השאלה קורעת הלב 'לאן אלך עכשיו?' - מאפשרת למדונה להעניק פגיעות הכרחית ושבירות לשאפתניות ולסיפור עלייתה לגדולה של אווה פרון". ניל שטראוס (The Herald Journal) כתב כי "מדונה זורחת עם 'Another Suitcase in Another Hall'".‏