google/wiki40b huggingface dataset:
הטייפ האחרון של קראפ

הטייפ האחרון של קראפ (באנגלית: Krapp's Last Tape) הוא מחזה בן מערכה אחת, באנגלית, פרי עטו של סמואל בקט. הוא מחזה לשחקן אחד, ונכתב עבור השחקן הצפון אירי פטריק מגי ונקרא בתחילה "המונולוג של מגי" (Magee monologue). בקט שאב השראה למחזה מכך שהאזין למגי קורא קטעים מ"מולוי" ומ From an Abandoned Work, בתחנת הרדיו BBC Third Programme בדצמבר 1957.
הצגת הבכורה של המחזה הייתה כהקדמה לסופמשחק (מ-28 באוקטובר עד 29 בנובמבר 1958) בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, בבימויו של דונלד מק'וויני ובכיכובו של פטריק מגי. המחזה הציג 38 פעמים.

ההוצאה לאור הראשונה

במכתב לסוחר הספרים ג'ייק שוורץ ב-15 במרץ 1958, בקט כתב שיש לו "ארבעה עמודים בדפוס, עם הערות מפורטות ותיקונים גסים, של מחזה מונולוגי קצר שכתבתי באנגלית עבור פט מגי. הוא נכתב במכונה מאוסף רשימות ישנות, כך שאין ברשותי  כתב יד לתת לך."
לדברי אקרליי וגונטארסקי, "הוא פורסם לראשונה בכתב העת הספרותי האמריקאי Evergreen Review‏ 2.5 (קיץ 1958), אחר-כך בספר Krapp’s Last Tape and Embers (Faber, 1959), ובספר Krapp’s Last Tape and Other Dramatic Pieces (Grove, 1960)."
בקט בעצמו תרגם את המחזה לצרפתית בשם La Dernière Bande והוציא אותו לאור בLes Lettres Nouvelles ב-4 במרץ 1959.
אין לראות בטקסטים המודפסים נוסחים סופיים. "באמצע שנות החמישים בקט כבר דיבר ועבד כבמאי. במכתב לעוזרת העורך של Rosset, ג'ודית סמית, ב-11 במאי 1959, התייחס בקט לבימוי "הטייפ האחרון של קראפ" כ"יצירתו", וערך שינויים משמעותיים רבים בטקסט במהלך השנים כשהוא היה מעורב בבימוי המחזה.

אחרים

הצגת הבכורה של המחזה בגרמניה התקיימה ב-28 בספטמבר 1959, בבימויו של ולטר הן בתיאטרון שילרתיאטר בברלין, בו כעבור עשר שנים, ב-5 באוקטובר 1969, סמואל בקט ביים את המחזה בעצמו, כשבתפקיד קראפ הופיע מרטין הלד.
הצגת הבכורה בארצות הברית הייתה ב-14 בינואר 1960, בבימויו של אלן שניידר ובכיכובו של דונלד דייוויס.

תקציר העלילה

קראפ הוא סופר כושל וגלמוד שביום הולדתו ה-69 מאזין לקלטות של עצמו מן העבר, תוך שהוא מתכונן להקליט את עצמו מחדש. הוא מאזין לקלטת של עצמו כשהיה בן 39, אז עמד לקבל החלטה גורלית בחייו – להקדיש את עצמו באופן טוטלי לאמנות ולזנוח את האהבה.
שניוני הפה

מוצא

רוב של בעלי חיים המורכבים יותר ממדוזה וצורבים אחרים מחולקים לשתי קבוצות, קדמוני-הפה ושניוני-הפה. המיתרניים (הכוללים את כל בעלי החוליות) הם שניוני-פה. סביר להניח כי המין Kimberella בן 555 מיליון שנה היה חבר בקבוצת קדומי-הפה. אם כן, פירוש הדבר כי שושלות קדומי-הפה ושניוני-הפה התפצלו זמן קצר לפני הופעת Kimberella - לפחות לפני 558 מיליון שנה, ולכן גם לפני תחילת הקמבריון לפני 542 מיליון שנה. מאובנים של המין Ernietta Ediacaran, שהופיע לפני כ-543–549 מיליון שנים, עשוי לייצג חיה מקבוצת שניוני-הפה.
מאובנים השייכים לקבוצה אחת גדולה של שניוני-הפה, קווצי-העור (שחבריה המודרניים כוללים כוכבי ים, קיפודי ים וחבצלות ים) היו נפוצים למדי מתחילת הקמבריון, לפני 542 מיליון שנה. ניתן לפרש מאובנים של המין Rhabdotubus johanssoni מאמצע הקמבריון כשייכים לקבוצת חצי-מיתרניים.
צנע

במקרו-כלכלה, צנע מתייחס למדיניות של הקטנת גירעון תקציבי באמצעות צמצום הוצאות על ידי הפחתת ההטבות והשירותים הציבוריים הניתנים. מדיניות צנע לרוב מאומצת על ידי ממשלות כדי לצמצם את הגירעון, יחד עם מדיניות העלאת מיסים שנועדו לחזק את כושר הפרעון הפיסקלי לנושים בטווח הארוך.
התומכים במדיניות צנע צופים שכתוצאה מהתכווצות תקציבית, כלומר, צמצום משמעותי בהוצאות הממשלתיות, יעודד צריכה פרטית והתייעלות עסקית, משקית וממשלתית, ויוביל בעתיד להתרחבות כלכלית.
המתנגדים טוענים, כי בתקופות של שפל ואבטלה גבוהה, מדיניות צנע פוגעת בצמיחה. בנוסף, מכיוון שצמצום הוצאות ממשלתיות יכול להעלות את שיעור האבטלה, אשר גורם בתורו להעלאת הוצאות רשת הביטחון הסוציאלי תוך צמצום הכנסות ממיסים, יעילותו נפגעת נדרשים קיצוצים נוספים. בנוסף לכך צמצום הוצאות ממשלתיות גורם להפחתה בתמ"ג, אשר גורם לפגיעה בהערכת היחס בין החוב הלאומי לבין התמ"ג בעיני נושים וחברות דירוג. המתנגדים טוענים עוד כי הוצאות ממשלתיות בטווח הקצר המתוקצבות על ידי כספי גירעון, תומכות בצמיחה כלכלית בתקופה שבה צרכנים ועסקים אינם מוכנים או מסוגלים לעשות זאת.
את החידוש צֶנַע (ואת הפועל צִנַּע) טבע המילונאי ראובן אלקלעי ב-1939.
באותו הזמן עבד בלשכת העיתונות הממשלתית המנדטורית ותרגם את המילה האנגלית "austerity", שהופיעה בתקנות הקיצוב שהונהגו במלחמת העולם השנייה בבריטניה.
FSM באסקיד

Instytut Badań i Rozwoju Motoryzacji Bosmal

המכון של מחקר ופיתוח רכב "Instytut Badań i Rozwoju Motoryzacji Bosmal" (לשעבר מרכז מחקר ופיתוח של "Bosmal" עבור מכוניות קטנות), יחידת מחקר ופיתוח אחראית על פיתוח של מכוניות חדשות המיוצרות על ידי FSM ולאחר מכן על ידי פיאט פולין.
דורה גרשון

ביוגרפיה

נולדה בברלין כ"דורותיאה גרשון" למשפחה יהודית שהיגרה מפולין. היא החלה בקריירה כזמרת ושחקנית בלהקת תיאטרון נודדת. בשנת 1922 פגשה בבעלה הראשון פייט הרלן, שהיה אף הוא שחקן. גרשון התגרשה מהרלן בשנת 1924. לימים יביים הרלן את הסרט האנטישמי "היהודי זיס", אשר שימש כחלק ממתקפת התעמולה הנאצית שהכשירה את הלבבות לרצח העם היהודי בשואה.
בשנת 1920 הופיעה גרשון בסרט האילם הפופולרי "בחורבות גן העדן" שהיה עיבוד לספרו של קרל מאי, ולאחר מכן בסרט נוסף על פי סיפור של מאי, "קרוואן המוות". שני הסרטים זכו לפופולריות רבה, ולצידה של גרשון שיחק השחקן ההונגרי הנודע בלה לוגוסי אשר היגר לאחר הצלחת הסרטים להוליווד וזכה שם להצלחה בסרטי אימה, בדמותו של הערפד דרקולה. כיום אבדו סרטים אלו. גרשון המשיכה בקריירה כזמרת קברט פופולרית במהלך שנות ה-20, והמשיכה להופיע בסרטים.
בשנת 1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה. גרשון חשה בסכנה. הקריירה שלה במשחק ובשירה נפסקה, ונאסר עליה להמשיך ולהופיע. גרשון הקליטה עבור חברת תקליטים יהודית קטנה בשפת היידיש, ושיריה היו ללהיטים בקרב יהודי אירופה.
בשנת 1936 הצליחה גרשון לברוח עם קרוביה להולנד. בשנת 1940 נכבשה הולנד על ידי הנאצים. בשנת 1942 נתפסה גרשון כאשר ניסתה להימלט לשווייץ. גרשון ומשפחתה נשלחו למחנה המעבר ווסטרבורק, ומשם לאושוויץ, שם נספתה גרשון ב-14 בפברואר 1943.
חרם אנקונה

חרם אנקונה הוא חרם יהודי שהוטל במאה ה-16 על המסחר עם עיר הנמל אנקונה.
בשנות ה-40 של המאה ה-16 ביקשה קבוצה של אנוסים עשירים מפורטוגל לשבת בעיר הנמל אנקונה שבמדינת האפיפיור. למרות שהאפיפיור דאז, פאולוס השלישי, ידע שהמבקשים הם אנוסים, הוא שמח לבואם והבטיח להם הגנה וחופש.
כמה שנים לאחר מכן, בשנת 1555, אפיפיור חדש בשם פאולוס הרביעי התעלם מההבטחות של קודמיו בתפקיד, ציווה לאסור את האנוסים, להחרים את רכושם לכלוא אותם במרתפי האינקוויזיציה ולהעלותם על המוקד. הגזרה חלה רק על האנוסים ולא על היהודים היות שאלו נחשבו כנוצרים. היו גם יהודים שניצלו בשל היותם נתיני האימפריה העות'מאנית. אוצר ישראל שחובר בסוף המאה ה-19 מספר כי "עד היום קוראים באנקונא בתשעה באב קינה על מות הקדושים אשר יסד ר' מרדכי בן אליהו צבלאניס או ר' יעקב די צאנו".
הועלו על המוקד בכיכר העיר עשרים וארבעה מומרים (23 גברים ואישה אחת). בכיכר דלה מוסטרה (Piazza della Mostra). 
כמה מהאסירים נמלטו מיד מעניהם וקיבלו מחסה בעיר הנמל פזארו שהייתה תחת שליטתו של הדוכס מאורבינו. הדוכס ניאות לקלוט את הנמלטים בתנאי שהם יפתחו את המסחר ואת עיר הנמל שלו. 
לאחר שדונה גרציה ודון יוסף נשיא לא הצליחו להציל את יהודי אנקונה, ביוזמתם התכנסו חכמים רבים בעיר הבירה קושטא והטילו חרם על כל מי שימשיך לנהל מסחר עם אנקונה וחרם על נמל אנקונה, שהיה נוח מאד למעגן אניות. האניות שהיו קשורות עם סוחרים יהודים הצטוו להפליג לנמל הקרוב בפזארו. קהילות ישראל התפלגו: קהילת פזארו והנספחים אליה עודדו את החרם, אך יהודי אנקונה והקרובים אליה התנגדו לו. יהודי אנקונה חששו פן יעלה החרם את חמתו של האפיפיור ויסכן מאד את מצבם של היהודים במדינת האפיפיור.
הדעה המקובלת היא כי החרם נתן את אותותיו באנקונה רק לזמן קצר, העיר שותקה והמסחר נדם. בחוף לא עגנו יותר אניות והמצב הכלכלי הורע. אך החרם לא ארך זמן רב. הנמל בפזארו לא יכול לשמש תחליף הולם לנמל העמוק והרחב של אנקונה. בינתיים מת האפיפיור והחרם חדל להיות אפקטיבי. עם זאת קיימת דעה אחרת לפיה החרם היה אחד הגורמים שגרמו לירידה במעמדו של הנמל, אליו לא חזר לאחר ביטול החרם.
גילי שושן

ביוגרפיה

שושן למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בין השנים 1992–1995 לצד מיכאל וייגל, ירון מוטולה, שירה גפן וליאת גליק. ב-1998 החל בלימודי קולנוע במדרשה לאמנות, אותם סיים ב-2000. בשנים 2003–2004 השלים שושן לימודי תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.

קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

בין השנים 1996–1998 גילם את יששכר דרווין בסדרת הטלוויזיה "הפוך". ב-1997 גילם את מנשה בסרטו של יוסי זומר "אהבה אסורה". ב-1998 גילם את אלי כהנא בסרטו של ערן ריקליס "צומת וולקן" והשתתף בתפקידי אורח בסדרה הקומית "שתוק שואו" ובפרק הסיום של "זהו זה!". שנה לאחר מכן גילם תפקיד ראשי בדרמה טלוויזיונית של איתן ענר, "הצל של החיוך שלך", שזכתה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2000 גילם את ואסילי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו", וגילם תפקיד ראשי בשני סרטי טלוויזיה שביים שי כנות: "לילה ללא לולה" לצד איילת זורר ודרור קרן; ו"אנחנו לא כאלה", לצד לירון לבו, שזכה בפרס בפסטיבל "יורקטון" בקנדה. בנוסף, התארח בסדרת הטלוויזיה "שחר", בכיכובם של יעל בר זוהר, דן שפירא ואיתי שגב. ב-2002 התארח בסדרה הקומית "שאול" בכיכובו של דובל'ה גליקמן בערוץ 3, והשתתף בארבעה פרקים של הסדרה "שבתות וחגים" שביים רני בלייר. ב-2003 גילם חסיד ברסלב בשם רפי בסרטו זוכה 11 פרסי אופיר של שבי גביזון "האסונות של נינה".
ב-2006 גילם את ישי גולד, אחיה הנרקומן של מאיה (שירי מימון) בסדרת הטלוויזיה בבימויו של עדי בנימינוב "ילדות רעות". ב-2007 שיחק בסרט הטלוויזיה "מערת הקבורה של ישו" - הפקה משותפת של שמחה יעקובוביץ', הבמאי זוכה האוסקרים ג'יימס קמרון, ערוץ דיסקברי העולמי, Channel 4 הבריטי, ערוץ 8 הישראלי וערוץ Vision הקנדי. הסרט צולם בישראל והשתתפו שלושה שחקנים ישראלים נוספים: רונית אלקבץ, ג'וליאנו מר וסאלח בכרי. ב-2012 גילם את הרב אהרון בסרטו של מני יעיש "המשגיחים".
שושן שיחק גם במספר סרטי DVD שצברו פופולריות בקרב קהל מהמגזר הדתי-לאומי, חסידי וחרדי: "כל יהודי זהב" (עם יהודה ברקן); "מי בראש"; "קומדיה"; ו"הפרטיזן המסתורי".

תיאטרון

בין השנים 1997–1996 שיחק בהצגה "ויאמר ויילך" בבימוי רינה ירושלמי בתיאטרון הקאמרי. בין השנים 1997–2000 שיחק בהצגה "אמרו בטלוויזיה" בבימוי רוני ניניו בסינמטק תל אביב. ב-1999 שיחק בהצגה ובסרט "גנרל שוורצפוט צד נמרים ורודים במדבר סהרה" בבימוי אבי מלכה בתיאטרון צוותא. בין השנים 2006–2008 כתב ושיחק בשיתוף עם גיל קופטש במופע "המהפכה".

חיים אישיים

בשנת 1998 החל שושן ללמד קבלה, עם התמחות בתורת הנפש. כיום שושן נשוי אב לארבעה,  והוא מתגורר בצפת.  
מרצה בינלאומי מהמבוקשים בעולם היהודי ומומחה בתורת הנפש ופסיכולוגיה יהודית.
הראשון שפיתח וייסד מנגנון לימוד מסודר, בהיר, נרחב ומעמיק של "מיינדפולנס בגישה יהודית".
בעשור האחרון מטפל CBT ומאמן אישי.
בוכנה פנאומטית

בוכנה פנאומטית (הידועה גם בתור בוכנת אוויר), היא מכשיר אשר משתמש בלחץ של גז (לרוב אוויר) ליצירת תנועה קווית ו/או הפעלת כוח, בדומה לבוכנה הידראולית שפועלת באמצעות נוזל.
בוכנות פנאומטיות מעבירות כוח על ידי המרת אנרגיה פוטנציאלית של גז דחוס לאנרגיה קינטית. פעולה זו מושגת על ידי גז דחוס המתפשט עקב הפרשי לחצים בין תא הבוכנה לבין החלל שמצידו השני של תא הבוכנה. התפשטות הגז גורמת לבוכנה לנוע לכיוון רצוי. הבוכנה מורכבת מדיסק או גליל, ומוט הבוכנה מעביר את הכוח אשר היא מייצרת לאובייקט שצריך להזיז.
לרוב, בוכנות פניאומטיות שימושיות ליישומים עם פעולות עדינות יחסית, בעוד בוכנות הידראוליות משמשות במקומות שבהם מופעל כוח גדול יותר (גז דחיס).
שומר סף

שומר סף הוא האדם שמוטל עליו לקבל את פני הבאים אל מקום ציבורי שהכניסה אליו מוגבלת, או אל מגוריו של אדם שאינו מעוניין שהגישה אליו תהיה בלתי אמצעית.
יש ארצות בהן ממלאי תפקיד שומר הסף בחצר המלוכה היו לאצילים והתפקיד עצמו היה לתואר אצולה. שומרי סף מקובל להציב גם בבתי מלון, שם הם מקבלים את פני האורחים הבאים או היוצאים, עוזרים להם בזימון נושאי המזוודות ונהגי המוניות ומרחיקים מבקרים בלתי רצויים. באירופה היה תפקיד דומה גם בבתים משותפים.
לאחר מהפכת אוקטובר, אצילים וקציני צבא רוסים, חסרי מקצוע מפרנס, שברחו למרכז ומערב אירופה, נשכרו כשומרי סף בבתי מלון ועמידתם במדי השרד הרוסיים היוותה אטרקציה עבור באי בתי המלון, שנהנו מכך שקיבלו שירות מבעלי תואר אצולה.
בתקופה המודרנית שומרי סף עושים לעיתים עבודה של שומר ראש, אך במקום לשמור על אדם מסוים הם שומרים על אתר או על כינוס. שומרי סף במועדונים, הממיינים את באי המועדון ומחליטים מי ייכנס ומי לא, קרויים בישראל סלקטורים.
בצה"ל, שומר הסף המפקח על הכניסה לבסיס צבאי נקרא שוטר גדודי (בראשי תיבות - ש"ג).
חרב אור

חרב האור ביקום מלחמת הכוכבים

חרב האור היא נשקם המסורתי של אבירי הג'דיי ואדוני הסית' השולטים ב"כוח", ובידיהם המיומנויות מהווה נשק קטלני במיוחד.

חרב האור בתרבות

חרב האור הפכה לאחד האייקונים הבולטים ביותר של מלחמת הכוכבים בתרבות הפופולרית, וזכתה לחיקויים רבים ובהם פארודיות. צעצועים רבים בדמות חרבות אור פותחו ונמכרו, ואלה נעים בין צעצועי "חרבות אור" פשוטים לילדים ועד לרפליקות מדויקות עם אפקטי אור וקול, לאספנים ומעריצים מושבעים. בסקר שנערך ב-2008 בקרב 2,000 חובבי קולנוע נבחרה חרב האור ככלי הנשק האהוב והפופולרי ביותר בתולדות הקולנוע.
משפט הכדור השעיר

משפט הכדור השעיר (הנקרא לעיתים גם משפט הקיפוד) הוא משפט ידוע בטופולוגיה אלגברית שבניסוחו הפופולרי טוען שאי אפשר לסרק כדור שעיר (כלומר לשטח את שערותיו) באופן חלק (כלומר רציף) בלי להשאיר נקודה קרחת או שיערה בולטת. 
הנסוח המתמטי והכללי יותר אומר שאין שדה וקטורי על ספירה n ממדית כש-n זוגי (הגדרה הכוללת את הספירה הרגילה - כלומר מעטפת הכדור שבה n=2) המשיק לספירה בכל נקודה ושאינו מתאפס באף נקודה. המשמעות עבור הספירה הרגילה היא שאם f היא פונקציה רציפה המחזירה וקטור תלת ממדי לכל נקודה על הספירה כך ש (f(p תמיד משיקה לספירה בנקודה p, אזי קיימת לפחות נקודה p אחת שעבורה f(p) = 0. הטענה והוכחתה ניתנו על ידי פואנקרה ובראואר.

ציקלונים

למשפט הכדור השעיר יש השלכות מפתיעות בתחום המטאורולוגיה. הטלת כיוון הרוחות על פני כדור הארץ מהווה שדה וקטורי רציף ולכן, לפי משפט הכדור השעיר, בכל רגע נתון יש על כדור הארץ לפחות מקום אחד בו הרכיב האופקי של הרוח הוא 0, כלומר מקום בו אין רוח או מקום בו לרוח יש רק רכיב ניצב לאדמה. במונחים מטאורולוגים, הנקודה הקריטית הזאת תימצא במרכז של ציקלון או אנטי-ציקלון. ליתר דיוק, כיוון שאוויר האטמוספירה הוא רב שכבתי הרי שבכל שכבה קיימת נקודה שכזאת.

גרפיקה ממוחשבת

לעיתים קרובות תוכנת מחשב המבצעת חישובים לצורך גרפיקה ממוחשבת זקוקה לחשב וקטור תלת ממדי ניצב לוקטור נתון אחר. ממשפט הכדור השעיר נובע שאי אפשר לכתוב פונקציה אחת רציפה שתבצע משימה זאת עבור כל וקטור קלט אפשרי. כדי להשתכנע בכך, דמיינו ספירה סביב מוקד מסוים, והניחו שהפונקציה מקבלת כל פעם כקלט וקטור המצביע מהמוקד אל מקום כלשהו על הספירה. על הפונקציה לחשב וקטור ניצב לוקטור הקלט, או במילים אחרות וקטור משיק לספירה. ממשפט הכדור השעיר נובע שלא קיימת פונקציה רציפה שתחזיר תמיד וקטורים לא מאופסים.

פונקציה מספירה על עצמה

ממשפט הכדור השעיר נובע שלכל פונקציה רציפה מספירה על עצמה יש או נקודת שבת (נקודה הממופה לעצמה) או נקודה הממופה לנקודה האנטיפודית שלה (כלומר לנקודה הנמצאת בדיוק מולה מעבר למרכז הספירה). כדי להשתכנע בכך, תהי s הפונקציה הממפה את הספירה על עצמה, כלומר כל נקודה p על הספירה ממופה ל (s(p שגם היא על הספירה. כעת נגדיר שדה וקטורי רציף (v(p עבור הנקודות של הספירה כדלהלן: עבור כל נקודה p שעל הספירה ניקח את המישור המשיק לספירה בנקודה p - נקרא למישור זה M. נקרא לנקודה האנטיפודית לp בשם q. כעת נבצע הטלה סטריאוגרפית ל (s(p ממרכז ההטלה q אל המישור M. במילים אחרות, נעביר ישר בין q ל (s(p, ונסמן את המפגש של ישר זה עם המישור M בשם vp. ערך השדה הווקטורי (v(p יוגדר להיות הווקטור בין p לvp שהוא וקטור משיק לספירה בנקודה p. כיוון ששדה v כזה הוא רציף הרי שנובע ממשפט הכדור השעיר שיש נקודה p בה הוא מתאפס, או במילים אחרות ש v(p)=0 ולכן s(p)=p.
נימוק זה תקף רק אם (s(p אינו שווה בעצמו ל q, כיוון שהטלה סטריאוגרפית אינה מוגדרת עבור מרכז ההטלה עצמו. לסכום, או שקיימת p כך ש s(p)=p או שקיימת p כך ש s(p)=q.
ברית הקואופרטיבים הבינלאומית

ברית הקואופרטיבים הבינלאומית (אנגלית: International Co-operative Alliance - ICA) היא איגוד פדרטיבי המייצג את הקואופרטיבים ותנועות הקואופרציה בעולם. הוא נוסד ב-1895 על מנת לאחד, לייצג ולהגן על קואופרטיבים ברחבי העולם. באמצעות 'ההצהרה על הזהות הקואופרטיבית' הגדירה הברית את הקואופרציה ברחבי העולם. היא מייצגת 313 פדרציות קואופרטיביות בכ-109 מדינות. על פי הערכות הארגון ב-2017 בעולם כ-2.94 קואופרטיבים בהם חברים כ-1.217 מיליארד בני אדם.
על בסיס נתונים שאסף הארגון ב-2017 ב-154 מדינות, לפחות 279.4 מיליון בני אדם, המהווים כ-9.46% מאוכלוסיית העולם העובדת, מוצאים את פרנסתם העיקרים בקואופרטיבים. מתוכם, כ-11.1 מיליון עובדים-חברים בקואופרטיבים, 16 מיליון שכירים בקואופרטיבים ו-252.2 מיליון עובדים 'בחסות קואופרטיבים' (על פי רוב חקלאים נעזרים בקואופרציה לארגון ומכירת תוצרתם בחלקות המוחזקות בבעלות פרטית).
הברית מכוננת מרכז לידע משותף ומומחיות בתחום הקואופרציה, כמו גם בסיסים לשיתופי פעולה בתחום. חברי הברית הם ארגונים קואופרטיביים לאומיים ובינלאומיים מכל ענפי הכלכלה, ובכללם חקלאות, בנקאות, צרכנות, דייג, בריאות, דיור, ביטוח ועבודה. ב=2006 פרסם הארגון את ה-ICA גלובל 300 - אינדקס הקואופרטיבים והיוזמות המשותפות הגדולים בעולם, המדגימים את קנה המידה של התנועה הקואופרטיבית הבינלאומית.
ביולי מדי שנה, ביום ראשון בשבוע הראשון לחודש, מציינת הברית את 'יום הקואופרציה'.

מבנה

לברית אספה כללית, וחבר נאמנים המונה 20 חברים. היא מפולחת לארבעה אזורים גאוגרפיים: אפריקה, אירופה, אסיה-פסיפיק ואמריקה. חלוקה נוספת שלה היא לארגונים סקטורליים: חקלאות, צרכנות, דייג, בריאות, דיור, וביטוח משותף. כמו כן כוללת הברית שורה של ועדות נושאיות: מחקר, תקשורת, משאבי אנוש, ושוויון מגדרי.

דגל התנועה הקואופרטיבית

ב-1925 אמצה הברית את דגל הקשת בת 7 הצבעים, המייצג אחדות, גיוון, את כוחו של האור, נאורות וקידמה. ב-2001 אומץ דגל חדש באספת הברית בסיאול, קוריאה, על מנת למנוע בלבול עם דגל-קשת אחרים כגון דגל הקהילה הגאה. הדגל החדש הציג רבע-קשת בת 6 צבעים ממנה פורחות יונים, ותחתיו ראשי התיבות ICA. ב-2014 הוחלף הדגל בלוגו סגול או לבן על רקע סגול, המורכב מהאותיות CO-OP כששתי ה-O מחוברות ביניהן בדימוי של שרשרת.
ספייס שיפ 1

סקיילד קומפוסיטס מודל 316 ספייס שיפ 1 (באנגלית, Scaled Composites SpaceShipOne. פירוש השם בעברית: ספינת חלל 1) היא החללית הראשונה שהשלימה טיסת חלל מאוישת במימון פרטי ב-21 ביוני 2004. 
ספייס שיפ 1 הייתה מטוס-חלל ניסויי ששוגר מהאוויר למסלול תת-היקפי תוך שימוש במנוע רקטי היברידי. תכנון החללית כלל מערכת מיוחדת, בעלת "מעוף נוצה", לשם כניסה מחדש לאטמוספירה. במנגנון זה, החלק האחורי של הכנף ומייצבי הכיוון הכפולים האחוריים התקפלו כלפי מעלה סביב ציר הבנוי לאורך הכנף; דבר זה הגביר את הגרר בעודו שומר על יציבות הטיסה. קל יותר להשוות את הישגי ספייס שיפ 1 עם אלה של X-15 מאשר להישגי חללית המגיעה למסלול היקפי סביב כדור הארץ, כמו מעבורת חלל. האצת רכב חלל למהירות הקפה דורשת השקעת אנרגיה גדולה פי 30 יחסית לכמות האנרגיה הדרושה להגבהתו לגובה של 100 קילומטר מעל פני כדור הארץ. 
ספייס שיפ 1 פותחה על ידי סקיילד קומפוסייטס (Scaled Composites), חברת התעופה של מעצב התעופה ברט רוטאן (Burt Rutan) במסגרת תוכנית החברה בשם 'טיר וואן', ללא מימון ממשלתי. ב-21 ביוני 2004, היא ביצעה את טיסת-החלל המאוישת הראשונה במימון פרטי, וב-4 באוקטובר באותה שנה היא זכתה ב-Ansari X Prize, על סך 10 מיליון דולר אמריקאי. פרס אנסארי איקס דרש בניה של חללית פרטית שתגיע לגובה של 100 קילומטר מעל פני כדור הארץ, פעמיים בתקופה של שבועיים, עם משקל זהה לזה של שלושה אנשים על הסיפון, והחלפה של פחות מ-10 אחוז ממשקל החללית שאינו דלק בין הטיסות. עלויות הפיתוח של הרכב הוערכו בכ-25 מיליון דולר, במימון בלבדי של המיליונר פול אלן. 
בזמן טיסות הניסיון שלה קבעה ספייס שיפ 1 מספר תקדימים חשובים, כולל המטוס הראשון שנבנה בתכנון פרטי וחצה את מהירויות מאך 2 ומאך 3, החללית הפרטית הראשונה שהגיעה לגובה 100 קילומטר, והחללית הפרטית הראשונה הניתנת לשימוש חוזר.

פרויקט טיר וואן (tier 1)

טיר וואן (tier 1), או בעברית 'דרגה אחת', היא תוכנית של חברת סקיילד קומפוסייטס להשגת טיסות חלל מאוישות באמצעות חללית בעלת חלקים הניתנים לשימוש חוזר. במסגרת התוכנית פותחה ספייס שיפ 1 והמטוס המשגר שלה וייט נייט, על ידי המתכנן ברט רוטאן. מטרת התוכנית היא לפתח טכנולוגיה לגישה שגרתית וזולה יחסית לחלל. תוכנית זו לא נועדה לשאת נוסעים בתשלום אלא רק לעורר עניין כלכלי בכך, בתחילה על ידי תיירות חלל. החברה "מוג'בי איירוספייס וונצ'רס" נוצרה כדי לנצל מבחינה מסחרית את הטכנולוגיה הזאת. עסקה שנחתמה יחד עם חברת וירג'ין גלקטיק, חברת בת של חברת וירג'ין, עשויה להוביל בעתיד להפעלת חלליות המבוססות על הטכנולוגיות שפותחו בפרויקט זה, לשם תיירות חלל.
משה מלר

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל ב-1962 התגייס לנח"ל, עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לנח"ל והיה למפקד מחלקה. לאחר מכן החליט לעבור הסבה לשריון ובסופה שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 82 של חטיבה 7. לאחר שחרורו למד הנדסה בטכניון ובתחום לימודיו עבד שם כחוקר. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ופיקד על פלוגת טנקי צנטוריון 5 בגדוד 125 של חטיבת אגרוף הברזל. הוא לחם בחזית המצרית והשתתף בקרבות בגזרת ג'בל ליבני. במהלך המלחמה נפצע מספר פעמים. 
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 61, גדוד טנקי צנטוריון בחטיבת אגרוף הברזל. תחת פיקודו לחם הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. ב-19 באוקטובר סבל מהתייבשות ובמקומו מונה למפקד הגדוד הקמב"ץ אורי גולדפרב, הגדוד סייע לכוחות הצנחנים בכיבוש אום בוטנה. במהלך הקרב נטל מלר חזרה את הפיקוד על הכוח שסייע בחילוץ יחידת חרמ"ש והיה תחת מתקפת נגד של הסורים. מלר סייע בחילוץ הכוחות עד שהטנק שלו נפגע, גולדפרב נהרג והוא נפצע. לאחר שהשתחרר מבית החולים חזר לפקד על הגדוד שעבר לחזית המצרית. על פועלם במלחמה עוטרו מלר בעיטור המופת וגולדפרב בעיטור העוז. 
לאחר המלחמה היה מלר ממובילי תנועת המחאה וממייסדי תנועת "תמורה - ארץ ישראל שלנו". הוא חזר לשירות הקבע ופיקד על חטיבת הראל.
רשימת דויטש ליצירות שוברט, מס' 505 עד 998

זהו קטלוג יצירותיו של פרנץ שוברט, ערוך על פי "מספרי D" מתוך גרסה מעודכנת של הקטלוג הכרונולוגי של יצירות שוברט שהכין אוטו אריך דויטש.
רשימה גנרית (כלומר, ערוכה על פי סוגה מוזיקלית) אפשר למצוא ברשימת יצירותיו של פרנץ שוברט.
מסיבות גודל רשימה זו מחולקת לשני ערכים. ערך זה הוא חציה השני של הרשימה. לחצי הראשון ראו רשימת דויטש ליצירות שוברט, מס' 1 עד 504.
אמה פילדינג

ביוגרפיה

פילדינג נולדה בקטריק שבצפון רידינג של יורקשייר, לאב שהיה חייל בצבא הבריטי. היא גדלה כקתולית וחלק מילדותה עברה עליה במלזיה ובניגריה. זמן מה גרה במלאברן  בבית מעל לחנות של סבה וסבתה. בעת לימודיה בפנימיית ברקהמסטד קולג'ייט , היא התקבלה ללמוד משפטים באוניברסיטת קיימברידג'. אחרי שנה זנחה את הלימודים, ובמשך חמישה חודשים שהתה בקיבוץ בגדה המערבית ועסקה בקטיף אבטיחים. עוד באותה שנה הייתה סדרנית באוקספורד אפולו. אחר כך נרשמה ללמוד משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה .
אחרי סיום הלימודים עבדה פילדינג עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-1993 זכתה להכרה בקרב המבקרים כששיחקה בתפקיד תומאסינה במחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד. היא זכתה בפרס "דיים פגי אשקרופט" לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה במחזה "The Broken Heart" מאת ג'ון פורד. עוד ב-1993 שיחקה בתפקיד אגנס במחזה "בית ספר לנשים" בתיאטרון אלמיידה. על תפקיד זה זכתה בפרס איאן צ'ארלסון. הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה ב-2003 במחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד.
פילדינג השתתפה במחזות רבים שעובדו לרדיו ה-BBC, בהם שיחקה בדמות אזמה במחזה "רוק'נרול" מאת טום סטופארד, תפקיד אותו גילמה גם בהצגה בווסט אנד. בטלוויזיה השתתפה במיני-סדרה "קרנפורד" של ה-BBC.
ב-2009 הופיעה פילדינג בתפקיד דייזי לצדו של טימותי וסט בעיבוד של רדיו 4 לספר "Rumpole and the Penge Bungalow Murders" מסדרת "רמפול" מאת ג'ון מורטימר. היא שיחקה בתפקיד אורח, בדמות אסטריד נייט, בפרק בסדרת הפשע "Death in Paradise". ב-2014 הופיעה בפרק בסדרת פשע אחרת "פקד בנקס".
חיים שלי (סדרת טלוויזיה)

תקציר הסדרה

הסדרה מתמקדת בסיפור חייו של קובי מימון, ומעניקה הצצה הומוריסטית בהם.

דמויות משניות

(יחיאל שקלים) - סבו של קובי.
(ליטל בן שלמה) - טובה.
(רוני דמבינסקי) - הילה.
(מוד קלושנדלר) - יפעת.
(ויטלי דרקץ) - אלי.
מפלגת השומר הצעיר

יסודות המפלגה

מקורה של המפלגה היה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", שממנה צמחה גם התנועה הקיבוצית, "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר". המפלגה הייתה התנועה הפוליטית של השומר הצעיר שכל חבריה השתייכו לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר. מנהיגי המפלגה מאיר יערי ויעקב חזן, הו גם מנהיגי תנועת הנוער "השומר הצעיר" וגם מנהיגי הקיבוץ הארצי. מאחר, שבעקבות האידאולגיה שלה, הייתה המפלגה מורכבת על טהרת חברי הקיבוץ ומאחר שרצתה לחזק את כוחה הפוליטי ביישוב, הקימה בשנת 1936 מפלגת לוויין בשם הליגה הסוציאליסטית, אליה יכלו להצטרף תומכים שלא קיימו מסיבה זו או אחרת את חובת "ההגשמה" (ההצטרפות לקיבוץ).

האידאולוגיה הסוציאליסטית

האידאולוגיה של המפלגה, מכל הבחינות, פרט לנושא הציונות, הייתה זהה לזו של המפלגה הקומוניסטית, והיא תמכה ללא סייג (פרט לסייג הציוני) בברית המועצות ובמשטר הסטליניסטי. היא הייתה סבורה, שרק בנושא הציונות חלה טעות זמנית בתנועה הקומוניסטית, טעות שתתוקן עם הזמן. במקורה החזיקה התנועה בדעה כי הדרך היחידה להגשמת הציונות הסוציאליסטית היא במסגרת הקיבוץ (כמובן, הקיבוץ הארצי).

האידאולגיה המדינית

מבחינת יחסי יהודים-ערבים, החזיקה המפלגה בדעות יוניות, התנגדה להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל (או בחלקה), שאפה להקמת מדינה דו-לאומית בכל ארץ ישראל שבתחומי המנדט הבריטי (פלשתינה (א"י)). בוועידת בילטמור, שהתקיימה בשנת 1942, הצביעו נציגי תנועת השומר הצעיר נגד תוכנית החלוקה שהוצעה על ידי דוד בן-גוריון. בהתנגדותה לחלוקת ארץ ישראל הייתה המפלגה שותפה באופן פרדוקסלי למפלגות אחרות שהתנגדו לחלוקת הארץ (כמו התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון בהנהגת יצחק טבנקין, הרוויזיוניסטים ואף התנועה הדתית המזרחי) מאחר שדרשו מדינה יהודית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית.

סיום קיומה

בפברואר 1946 הוקמה מפלגת פועלים השומר הצעיר על ידי איחוד המפלגה עם מפלגת הלוויין העירונית שלה, הליגה הסוציאליסטית. אולם, למעשה, המשיכה גם המפלגה החדשה באותה דרך ועם אותה ההנהגה (יערי וחזן) של השומר הצעיר.