google/wiki40b huggingface dataset:
שרל מנז'ן

קריירה מוקדמת

שרל מנז'ן נולד ב-6 ביולי 1866 בסארבור. לאחר התבוסה הצרפתית במלחמת פרוסיה-צרפת, וסיפוח אלזס-לורן לגרמניה, עברו הוריו לגור בפריז. בשנת 1885 התגייס מנז'ן לצבא הצרפתי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-77. בשנת 1888 הצטרף מנז'ן לרגימנט הנחתים ה-1, ונשלח לסודאן, ולאחר מכן לצפון אפריקה הצרפתית, שם נפצע 3 פעמים, ובשנת 1892 חזר לצרפת. בשנת 1898 הצטרף מנז'ן למשלחת שיצאה לפשודה, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים בצבא הקולוניאלי.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה מונה מנז'ן למפקד החטיבה ה-8, ופיקד עליה במהלך קרב שרלרואה. לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-5, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. בהמשך לחם מנז'ן עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרב ארטואה השני ובקרב ורדן. ב-4 ביוני 1916 מונה מנז'ן למפקד הקורפוס ה-11, וב-19 בדצמבר 1916 מונה מנז'ן למפקד הארמייה השישית, עימה לחם במהלך מתקפת ניוול. בעקבות האבדות הקשות שספגו הכוחות במהלך המתקפה פרצו מרידות בצבא הצרפתי, ובעקבות כך הודח מנז'ן מתפקידו ב-4 במאי 1917, ורק בדצמבר 1917 מונה למפקד קורפוס. ב-10 ביוני 1918 מונה מנז'ן למפקד הארמייה העשירית ופיקד עליה במהלך מתקפת מאה הימים והדף את הכוחות הגרמניים שהיו מוצבים מולו.

לאחר המלחמה

בלאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הייתה הארמייה העשירית חלק מצבא הכיבוש הצרפתי בריינלנד. ב-21 באוקטובר 1919 התמזגה הארמייה יחד עם הארמייה השמינית לארמיית הריין הצרפתית. לאחר מכן מונה מנז'ן לחבר במועצת המלחמה, ולמפקח הכללי של הכוחות הקולוניאליים הצרפתים.
ב-9 במאי 1925 חלה מנז'ן באורח פתאומי, מצבו הדרדר במהירות, וב-12 במאי מת מנז'ן בביתו שבפריז.
רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים

מבנה הספר

הספר בוחן שמונה אירועים בהיסטוריה, ומנתח את אישיותם והחלטותיהם של הדמויות הפעילות בהם. ארבעת הפרקים הראשונים בספר עוסקים בסכסוך הגרמני-צרפתי. הפרק הראשון מתאר את קרב ינה-אאורשטדט בשנת 1806, אשר בו הביס הגרנד ארמה בפיקודו של נפוליאון בונפרטה את הצבא הפרוסי תבוסה ניצחת. הפרק השני מתאר את מלחמת צרפת-פרוסיה, אשר בה, השילוב של הדיפלומטיה הפעלתנית של אוטו פון ביסמרק וגאונותו הצבאית של הלמוט פון מולטקה הזקן גרמו לחורבנה של הקיסרות הצרפתית השנייה. הפרק השלישי מתאר את הקרב הראשון על המארן במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר בו בלמו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של ז'וזף ז'ופר את צבא הקיסרות הגרמנית. הפרק הרביעי מתאר את המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, אשר בה כבש הוורמאכט את צרפת תוך זמן קצר. שני הפרקים שלאחר מכן עוסקים גם הם במלחמת העולם השנייה. מתואר כיצד בלמה ברית המועצות בהנהגתו של סטלין את הצבא הגרמני בקרב על מוסקבה, ומנגד מוקדש פרק לחלקה של פינלנד במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן מוקדש פרק לקרב בול ראן הראשון במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הפרק האחרון עוסק במספר אירועים מתולדות מדינת ישראל.

סגנון וביקורת

סגנון הספר מזכיר באופן כללי את סגנון ספריה של ברברה טוכמן, וכן את תוכנית הרדיו שעה היסטורית שאותה הנחה הרסגור. הספר כתוב בשפה קולחת ובהירה ושוזר פרטי מידע סנסציוניים וקטעי הומור, שנועדו, על פי עדות המחברים בהקדמה להחזיק "את קוראינו ערים עוד כמה דקות". עם זאת, הועלו ביקורות על אי-דיוקים ומסקנות שגויות שהועלו בספר.
בנזיל אלכוהול

ייצור

מייצרים בנזיל אלכוהול בתגובה של בנזיל כלוריד עם נתרן הידרוקסיד

שימושים

בנזיל אלכוהול משמש כממס לדיו, לצבעים- בפרט לצביעת צמר ועור, לכות, וציפויים. החומר משמש גם כמסיר צבע לרוב בשילוב עם תוסף צמיג. בניזיל אלכוהול הוא חומר גלם לייצור אסטרים לשימוש בסבון. כתוסף מזון משמש כמחזק ארומה. תמיסה בריכוז 10% משמשת להרגעה וחיטוי של עור ורקמה רירית.
תמיסה בריכוז 5% משמשת כטיפול נגד כינים.
מקדם השבירה של בנזיל אלכוהול זהה לזה של קוורץ ושל צמר כך שחפץ העשוי מקוורץ יהיה בלתי נראה אם יוכנס לבנזיל אלכוהול (באופן זה הודגם כי גולגולת קריסטל עשויה מגביש קוורץ טהור). באופן דומה ניתן להבדיל באמצעות טבילה בחומר בין צמר טהור לסיבים צמחיים או סינתטיים.
אברהם כהן קפלן

אברהם כהן קפלן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: קאפלאן; 25 ביולי 1839, וילקה, פלך קובנה, רוסיה (ליטא) – 2 בפברואר 1897, וינה, אוסטריה) היה סופר, משורר ומתרגם עברי.

ביוגרפיה

אברהם בן שמואל הכהן קפלן נולד בקיץ 1839 בווילקה (Vilke) שבפלך קובנה, במערב רוסיה (ליטא). לאחר שקנה לעצמו בבחרותו מוניטין כסופר עברי, עבר במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-19 לווינה בירת אוסטריה, שם המשיך לכתוב בכתבי העת העבריים עד מותו. פרסם מאמרים רבים ב"השחר" וכן ב"המגיד". היה מעורב בפולמוס עם הסופר-המתמטיקאי גבריאל יהודה ליכטנפלד, בעקבות ריבו עם חיים זליג סלונימסקי; הוא תקף אותו ב-1876 במאמר "המזיק ברשות הניזק", והלה הגיב ב"מאמר כהן ללא אלהים" שערך נגד קפלן.

קפלן היה הביוגרף הראשון של הסופר העברי אברהם מאפו. בשנת תר"ל פרסם ביוגרפיה קצרה שלו, בלוויית שני נספחים: שיר הלל למשה מונטיפיורי בשם "משה עִמנו" והמנון "שאו זמרה" לכבוד מקהלת "קול זמרה" בקרקוב. פרסם שירי הלל לנישואיהם של בתו ושל בנו של הקיסר פרנץ יוזף, לכבוד מלאת מאה שנה למונטיפיורי ("משה! משה!", וינה תרמ"ד), לפטירתו של איגנץ קורנדה (Kuranda) ולפטירתו של מיטיבו אדולף ילינק.
פרסם שני שירי-משל סאטיריים על כמה גינוני כבוד חשוכים  בגליציה בשם "כלימה ובלימה" ו"חתול כהלכה" (וינה תרמ"ג).
עסק באסטרונומיה, ופרסם חיבור בשם "המאור הגדול השמש" (קרקוב תרמ"ט) על השמש, טבעה ומהותה.

תרגם ועיבד את הכרך הראשון של הרומן ההיסטורי הגרמני "מסתרי היהודים" להרמן רֶקֶנדורף (ורשה 1863), תרגם ועיבד את הרומן הגרמני "צרה ונחמה" (Leid und Freud) ללאופולד וייזל (וינה 1872), את כרך ג של "דברי ימי ישראל" להיינריך גרץ (וינה 1875) ומאמר על האמנציפציה ליהודים מאת יוזף פון ורטהיימר (וינה תרמ"ג).

קפלן חי כל ימיו בעוני, ולמן מותו של אדולף ילינק, שקפלן היה מבאי ביתו, בסוף 1893, הידרדר מצבו החומרי עוד יותר. נפטר בווינה בראשית שנת 1897.
Press

רקע וכתיבה

במהלך 2018, הכריזה קארדי בי באינסטגרם שלה כי היא עתידה להוציא שיר בשם "Money". השיר יצא לבסוף באוקטובר של אותה השנה, ומאוחר יותר, בשנת 2019, הודיעה כי היא צריכה להוציא את השיר הזה, וכי את עטיפתו תפרסם ב-31 במאי 2019.
כמו כן, היא פרסמה הצצות של השיר ברשתות החברתיות.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלתה קארדי בי ב-31 במאי 2019, את האודיו הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב שלה. באודיו מופיעה עטיפתו של הסינגל. כמו כן, צבר האודיו בכמה שעות בודדות למעלה ממיליון צפיות.
קליפ השיר יצא לאור ב-27 ביוני 2019, וביממה אחת צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
ג'ונגמיו

היסטוריה

כאשר המקדש נבנה ב-1394 לפי צו של המלך טאג'ו, הוא נחשב לאחד המבנים הארוכים ביותר באסיה. בהיכל הראשי (ג'יונגג'יון) היו שבעה חדרים המיועדים כל אחד לזוג מלכותי אחד. המתחם הורחב על ידי המלך סג'ונג ב-1419, כאשר ציווה להקים את היכל הנוחות הנצחית (יונג-ניונג-ג'יון) עבור מצבת הזיכרון של המלך השני משושלת ג'וסאון, צ'ונג-יונג. בשנת 1547 הוספו למקדש ארבעה חדרים נוספים בגלל מחסור במקום.
כל המבנים במקדש נהרסו בשריפה שהתרחשה במהלך הפלישה היפנית לקוריאה (1592 – 1598). סונג'ו לקח איתו את מצבות הזיכרון לפני שברח מפני היפנים. במקום המקדש החרב נבנה מקדש חדש, שבנייתו הסתיימה ב-1608.
בשנת 1667 הוספו ליונג-ניונג-ג'יון חדרים נוספים, וב-1778 ו-1836 הוספו לבניין צ'ונג-ג'ון חדרים נוספים. סך החדרים הכולל לאחר התוספות הללו היה 8 ו-19, בהתאמה. בעקבות תוספות מאוחרות יותר עלה מספר החדרים בשני הבניינים ל-16 ו-35, בהתאמה.
בניין הג'יונג-ג'יון הנוכחי נחשב לאוצר לאומי והוא המבנה המסורתי הארוך ביותר בקוריאה.

תיאור

המקדש שוכן דרומית מזרחית לארמון צ'אנגדאוקגונג, גם הוא אתר מורשת עולמית, ודרומית-מערבית לארמון גייאונגבוקגונג. כאשר המלך התבונן מהאחרון, ניצב מקדש ג'ונגיומו משמאל (ממזרח) ואילו מקדש סאג'יק, שהוא מקדש קונפונציאני חשוב נוסף, היה מצד ימין (ממערב). מקורו של סידור זה הוא במנהגים סיניים. ההיכלים הראשיים של שני המקדשים מוקפים בגבעות. בחזית של כל היכל נמצאת חצר וולדיי, שאורכה הוא 150 מטרים ורוחבה 100 מטרים.
שער הכניסה המערבי נשמר על מנת לאפשר לרוחות להיכנס ולצאת, השער המזרחי היה מיועד עבור המלך, והשער המערבי היה מיועד לביצוע הטקס המסורתי.
השטח הכולל של אדמות המקדש הוא 194 דונם. הבניינים שוכנים בעמקים והם מוקפים בגבעות מלאכותיות. הגבעות הללו הן תוספת מלאכותית שנועדה להגביר את האיזון בין היסודות הטבעיים שנבעו מהגאומנטיה.
ג'ונגמיו מורכב משלוש קבוצות של בניינים המתרכזות סביב היאנגדיצ'ונג (בניין חד-קומתי המיועד לאחסון חפצים טקסיים), צ'ונג-ג'ון (המקדש הראשי, נחשב למבנה המסורתי הארוך ביותר באסיה) ויונג-ניונג-ג'יון.
השער הראשי בנוי מקורות עץ ומידותיו הן 3 קאן על 2 קאן.
להיאנגדיצ'ונג שתי כנפיים צדדיות המקיפות את החדר הראשי שאורכו 4 קאן ורוחבו 3 קאן. גודלן של שתי הכנפיים שונה: הכנף המערבית קצרה מהמזרחית בקאן בודד. הטואקן בחזית פתוח כמו בג'ונג-ג'ון, והוא מופרד מהחדרים הפנימיים יותר באמצעות דלת עץ. בראש עמודי האבן נמצאות תומכות עץ, והן מסייעות לעמודים לתמוך בגמלונים של הגג.
יהודי חסות

יהודי חסות (בגרמנית: Schutzjude, מילולית: יהודי מוגן) היה מעמד משפטי בגרמניה של יהודים שקיבלו מאת השלטונות כתב חסות לאחר שהעלו בעבור זאת מס מיוחד. מעמד זה ניתן לעיתים לבודדים ולעיתים לקבוצה. תמורת התשלום אותו העבירו לחצר השליט, קיבלו היהודים "כתב קיום" Schutzbrief והודות לו נהנו יהודי החסות מזכויות שהיו שמורות על פי דין לנוצרים בלבד. מעמד יהודי החסות ניתן ליהודים על ידי אחד השליטים המקומיים במדינות גרמניה השונות של אותה תקופה. מעמד החסות ודרגתו עברו בירושה מהורים לבניהם.
כתב החסות שנתן השליט ליהודיו קבע מה מותר להם לעשות, התיר והגביל את זכותם לנוע ממקום למקום וקבע את גבולות חופש הדת מהם נהנו היהודים. לרוב אישר כתב החסות ליהודים לעסוק במסחר וקבע את סוג המסחר המותר, התיר להם לעסוק במתן הלוואות ואף כלל התר לקיום מצוות הדת ולעיתים אף אישר ליהודים להקים לעצמם בית כנסת. 
עוד מתקופת ימי הביניים נחשבו היהודים כזרים, הוגבלו בתעסוקתם ובמגוריהם ושילמו מס מיוחד עוד בתקופה הרומית על מנת לזכות בהגנה. מסעי הצלב העמידו את יהודי גרמניה (ושאר אירופה) במצבי סכנה ושמד שכתבי הפריבילגיות לא עזרו למניעתם. ב-1103 קבע היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את תקנות שלום הארץ, לפיהן, הועמדו יהודים לראשונה בתולדות גרמניה תחת הגנה מיוחדת.
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחרי עלילת הדם בפולדה, הגדיר ב-1236 את כל יהודי גרמניה כעבדי לשכת האוצר, אסר עליהם לשאת נשק, שלל את חופש התנועה שלהם וחייב אותם בתשלום מיסים לאוצר הקיסר. במקביל ועידת לטראנו הרביעית חייבה את היהודים להזדהות על ידי לבוש מיוחד. אלברכט הראשון העניק ב-1298 את היהודים של דורטמונד ואת ההכנסות מהם לארכיבישוף של קלן. באותה שנה התקיימו פרעות ביהודי ויקצבורג, נירנברג, באמברג, רוטנבורג והיילברן. פרעות על רקע האשמה בחילול לחם הקודש. (פרעות ריינטפלייש), 1315-1317 פרעות "מלקי היהודים" בהנהגת "המלך ארמלדר". 1342 מס של גולדן אחד על כל יהודי מעל גיל 12. 1348-1350 פרעות המגפה השחורה. האשמת היהודים בהרעלת בארות. 
בשנת 1750 קבע פרידריך השני, מלך פרוסיה מעמד נוסף ליהודים מעמד בשם יהודים נסבלים. יהודים אלה לא נהנו מכל הזכויות שקיבלו יהודי החסות והיו מוגנים פחות מהם. עם היהודים הנסבלים נמנו רבנים, חזנים, שוחטים ושאר משרתי הקהילה שמעבודתם לא הפיקו השליטים דבר. את היהודים שמהם הפיקו השליטים התועלת רבה הם העלו מדרגת יהודי חסות לדרגת יהודי חצר. יהודי החצר עסקו בחצרו של השליט בתפקידי מפתח כבנקאים.
יחיאל בן אורי

רבי יחיאל ברבי אורי (ד'תתק"ע, 1210 - כ"א בתשרי ה'כ"ד, 26 בספטמבר 1263) היה רב מגדולי יהדות אשכנז, פוסק הלכה ומקובל בסגנון חסידי אשכנז.

אודותיו

לא נותרו אודותיו פרטים רבים, אך ידוע שהיה רבו הראשון של בנו רבי אשר בן יחיאל (הרא"ש), שנודע לימים כאחד מגדולי פרשני התלמוד והפוסקים וכבעל השפעה מכרעת על עיצוב ההלכה היהודית.
חיד"א כתב שייתכן כי היה חתנו של הראב"ן למרות פער השנים ביניהם, אך הדעה המקובלת היא שהיה חתן של אחד מצאצאיו. ולדעת אביגדור אפטוביצר כלל אין מדובר בראב"ן זה.
הוא עמד בקשרי מכתבים בהלכה עם כל גדולי דורו, ומהם עם בעלי התוספות: רשב"ם, ריב"ם ורבנו תם.
בשמו נקשרו אגדות מופת, חלקן לוקטו בידי חיד"א בספרו "שם הגדולים".
על שמו נקרא נכדו רבי יחיאל בן הרא"ש.
בית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק

בית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק היה בית ספר ממלכתי דתי על יסודי לבנים ולבנות בבני ברק. בסוף שנות ה-70 הפך לבית ספר לבנות בלבד.

רקע

בית הספר נוסד בשנת 1951 והיה במשך שנים רבות ,בית הספר התיכון המרכזי בבני ברק . בשנותיו הראשונות, שכן במבנה בית הספר הממ"ד מעלות ברחוב מימון. בשנת 1959 עבר למבנה חדש בן שלוש קומות ברחוב אבטליון 31 בבני ברק. בית הספר קלט בעיקר תלמידים תושבי בני ברק בוגרי בתי ספר יסודיים כגון: מעלות, משואות, שאר ישוב ועוד. הלימודים בו  היו לימודים תיכוניים רגילים בשילוב "לימודי קודש" מוגברים. בבית הספר למדו בנים ובנות בכיתות נפרדות בסוף שנות ה-70 נסגרו כיתות הבנים ובית הספר הפך לבית ספר תיכון עירוני לבנות בלבד. במחצית שנות ה-80 שונה שמו לאולפנה עירונית "אמונה" בני ברק. בדצמבר 2017 נהרס מבנה בית הספר התיכון דתי ברחוב אבטליון לאחר ששכן במקום עשרות שנים.
במהלך שנות קיומו הצמיח בית הספר שורה של בוגרים התופסים עמדות מפתח, בתקשורת, באקדמיה ובכלכלה בישראל.

מנהלי בית הספר

במהלך שנת הלימודים של שנת 1958 נפטר הרב שמחה במברגר, מייסד בית הספר ומנהלו הראשון ובמקומו מונה ד"ר ישראל צבי מושקוביץ. עם התמנותו של מושקוביץ למפקח במשרד החינוך, מונה לתפקיד מנהל בית הספר ישראל ינאי שהיה מורה בבית הספר. המנהלים הבאים של בית הספר תיכון עירוני דתי בני ברק בגילגוליו השונים היו: יגאל המאירי, ד"ר אפרים יצחקי, לאה לנגנטל, חנה פריאל, הרב דוד בן ניסן, איילה שטרן.
חינוך סביבתי

חינוך סביבתי הוא שם כולל לארגונים ותפיסות לפיהם עלינו ללמד אודות תפקודי הסביבה הטבעית, ואיך בני אדם יכולים להתנהל על-פי עקרונות הקיימות, מתוך הבנה שהאדם הוא חלק ממערכת אקולוגית.
חינוך זה בא לידי ביטוי בתוכניות לימוד בתוך מערכת החינוך עצמה, וכן באופן רחב יותר בפעילות ציבורית, קמפיינים ופרסומים אחרים הקשורים לאיכות הסביבה, הטבע והקשר בין האדם לסביבתו.

אודות החינוך הסביבתי

החינוך הסביבתי הוא פועל יוצא של המשבר הסביבתי, תהליך שעל-פי פעילי סביבה מתאר את הפגיעה ההולכת וגוברת של המין האנושי בכדור הארץ, כפי שהדבר מתבטא בניצול יתר של משאבים כדוגמת דלקים פוסיליים, הרס וקיטוע של בתי גידול טבעיים, תרבות צריכה מופרזת, וכן הלאה.
כפי שניסח זאת דייוויד אור, מההוגים הבולטים של החינוך הסביבתי: "ערכו של החינוך צריך להיבחן בסטנדרטים של הגינות והישרדות המין האנושי – נושאים שבימים אלה של תחילת המאה ה-21, מגיחים מולנו במלוא עוצמתם. לא חינוך בכלל אלא חינוך מסוג מסוים, הוא שיציל אותנו"
על רקע המשבר הסביבתי התהוו תנועות מחאה וארגוני סביבה רבים, כדוגמת גרינפיס בעולם, החברה להגנת הטבע בישראל, ועוד.
החינוך הסביבתי מייצג את השאיפה של ארגונים אלו לשנות את המדיניות הציבורית בסוגיות סביבתיות מקומיות ועולמיות באמצעות החינוך הפורמלי והלא-פורמלי, מתוך הבנה של הנושא ולא מתוך ביצוע הוראות בלבד. זאת בניגוד לאמצעים אחרים לשינוי מדיניות סביבתית- כדוגמת חקיקה, מאבקים משפטיים, אמצעים אלימים וכן הלאה.

תפיסות ומושגי מפתח

החינוך הסביבתי נשען על מדעי הסביבה, ובייחוד על האקולוגיה, אם כי אין צורך בהיכרות עם מדעים אלו לצורך העברת או קבלת תכנים בחינוך הסביבתי. יש הרואים את החינוך הסביבתי כאמצעי להנגשה של ידע מדעי מתחום מדעי הסביבה.
עמוד נוסף של החינוך הסביבתי הוא האתיקה- תורת המוסר, כאשר בדיון אודות יחסי הגומלין בין האדם לסביבתו עולות שאלות כדוגמת האחריות של האדם לזולתו- בין אם מדובר באדם אחר, ובין אם מדובר ביצור אחד. בתחום זה נדרשת לא פעם הכרעה ערכית קשה- לדוגמה, האם ניתן לפגוע בחירותו של אדם, כדי להבטיח את הישרדותו של מין אחר?
הקטנת טביעת הרגל האקולוגית, שהיא מדד להשפעת האדם על סביבתו, נחשב לאחד ממטרותיו הנחרצות של החינוך הסביבתי, כאשר מושם דגש על האחריות האישית והקולקטיבית לשינוי המצב הקיים, ולהשפעה אקטיבית עליו, כאזרח פעיל. בכך קיים קשר בין החינוך הסביבתי לבין החינוך הדמוקרטי.
החינוך הסביבתי קשור באופן הדוק לתפיסות חינוכיות הרואות את המרחב החוץ-כיתתי ככר פורה ללמידה, בין אם מדובר בלמידה תוך כדי סיור במרחב טבעי, למידה תוך התבוננות בסביבת המגורים הקרובה, או התנסות בתהליכים מדעיים. בכך נחשב החינוך הסביבתי כתחום שכולל גם חינוך חוץ כיתתי.
פועל יוצא של החינוך הסביבתי הוא פרויקטים שכוללים יירוק בתי-ספר, במהלכם לוקחים התלמידים חלק במיחזור פסולת, חיסכון באנרגיה, שימור ומחזור מים וכן הלאה. בצורה הזו אורח חיים בר-קיימא מודגם לתלמידים, בתקווה שהם יסגלו לעצמם פעולות אלה במשך חייהם הבוגרים. במקרים רבים המוסד החינוכי מתוגמל עבור יירוק בית-הספר.
.

החינוך הסביבתי בישראל

את החינוך הסביבתי בישראל יש לראות על רקע האידאולוגיה הציונית שרואה את הקשר בין עם ישראל לארצו כערך עליון. חינוך כזה ניתן באמצעים שונים ובמסגרות שונות מתחילת עליות הראשונות. הפרדה בין חינוך זה לבין החינוך הסביבתי כפי שהוא מוכר לנו ממדינות המערב השונות, תהיה מלאכותית; עם זאת, בעשורים האחרונים ניכרת מגמה שבה אידאולוגיות סביבתיות כדוגמת הפרמקלצ'ר, אקולוגיה מעמיקה, נחלת הכלל ועוד מחלחלות אל תוך החינוך בישראל באופנים שונים.
לוס יאנוס

לוס יאנוס (בספרדית: Los Llanos, שפירושו "המישורים") הוא שטח ערבה גדול ממדים, הנמצא בצפונה של דרום אמריקה, ממזרח להרי האנדים, בשטח המדינות ונצואלה וקולומביה. זהו אזור מישורי המכוסה בצמחייה עשבונית, יערות וכרי דשא, הנמצא לרוחב קו המשווה. בחלק גדול משטחו זורם הנהר אורינוקו המהווה את הגבול בין ונצואלה לבין קולומביה.
האקלים במישורי "לוס יאנוס" הוא טרופי חם ולח בכל עונות השנה, אך השינויים הגאוגרפיים בעונות השונות הם קיצוניים. במהלך העונה הגשומה ממאי עד אוקטובר עשוי רוב השטח להיות מוצף במים עד לגובה מטר. הדבר הופך את הצמחייה במקום, כולל את היערות, באופן זמני לביצה, ולכן מהווה בית גידול ייחודי לחיות בר רבות, חלקן נדירות. באזור חיים 70 מינים שונים של עופות מים, שחלקם בסכנת הכחדה. 
ההצפות העונתיות לא אפשרו קיום חקלאות במקום עד לתקופה המודרנית עתירת הטכנולוגיה. בתקופה הקולוניאלית שימש האזור לרעיית מיליוני ראשי בקר, ולא עובד. 
כיום נחשב אזור לוס יאנוס לאזור תיירותי חשוב, בעל מגוון מרהיב של בעלי חיים וציפורים. באזור זה נמצאים, למשל, נחשי האנקונדה הגדולים, הקפיברות - מכרסמי הענק שזהו אחד ממקומות גידולם היחידים, ועוד. אחד מסוגי התיירות במקום הוא טיולים בני 3-4 ימים באזור על ידי מורי דרך מקומיים.
סמואל פולר

קורות חיים

פולר נולד בווסטר, מסצ'וסטס. בנם של יעקב רבינוביץ', מהגר יהודי מרוסיה, ורבקה לבית באום מפולין. בגיל 12, החל פולר לעסוק בעיתונאות. הוא היה כתב הפלילים הצעיר ביותר בארצות הברית, בהיותו בן 14. בגיל 17, הוא הפך לכתב פלילי בניו יורק, ועבד ב"New York Evening Graphic". לאחר מכן פרסם שורה של ספרים מסוגת "ספרות זולה". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארצות הברית. לחם בהצטיינות וזכה בעיטורים. המלחמה השפיעה רבות על אופיו ומוצאת ביטויה ברבים מסרטיו.
פולר, הכותב בעצמו את כל סרטיו, היה מהראשונים שהראו את הדרך לעבוד מחוץ לתעשייה ולאולפנים הגדולים. הוא עבד תמיד בתקציבים קטנים, עם הרבה צילומי חוץ וללא "כוכבים" ידועים. בכך הִתווה נתיב והשפיע - לא רק בדרך עשייתו - על דורות חדשים של קולנוענים צעירים ברחבי העולם.
סרטיו היו קשוחים וחריפים - הוא הואשם בתוקפנות ובדעות פוליטיות קיצוניות - אבל גם מסחררים ורבי-השראה.
שנים רבות, כמעט עד לשיבתו, פעל במעין חצי-אלמוניות, כטיפוס שוליים שהזרם-המרכזי בקושי מכיר בו, ואז, בזכות גלי הערצה מאירופה, הוכר כאחד מחשובי הבמאים. בראשית שנות השמונים ביקר בישראל והסריט בה כמה סצנות מסרטו המלחמתי הגדול - "האדומה הגדולה ה-1" (1980).
בין סרטיו האחרים : "מסדרון ההלם", "40 רובים", "מחטף ברחוב 56", "הנשיקה העירומה", "כלב לבן", "מבצע בורמה", "שער סין" ועוד.
פולר, עליו נכתבו מאות מאמרים וכמה ספרים, הופיע גם כשחקן בסרטיהם של במאים/מעריצים כמו גודאר, וים ונדרס, גיתאי ועוד.
שיער (מחזמר)

סיפור העלילה

המחזמר המקורי עוסק בתיאור אורח חייה של חבורת היפים בניו יורק, הפעילים נגד מדיניות הגיוס של הממשל האמריקאי למלחמת וייטנאם. השירים מוקדשים לנושאים כגון סמים, מין, מרד הנעורים, היחסים בין חברי הקבוצה וביקורת חברתית בכלל ועל מלחמת וייטנאם בפרט. המחזמר עצמו דל בעלילה. ברגר, אחד מחברי החבורה, מסולק מבית הספר, ואילו קלוד, חבר אחר בחבורה, מתקשה להחליט האם להתגייס לצבא כפי שדורשים הוריו או לשרוף את צו הגיוס שקיבל, כפי שעשו חבריו. המחזמר עוסק גם באהבות הנכזבות בין חברי החבורה. ג'יני, אחת הדמויות, מאוהבת בקלוד, אולם הוא מאוהב בשילה, שמאוהבת בברגר. שילה מביאה לברגר חולצה שקנתה עבורו ולאכזבתה הוא קורע אותה בחוסר עניין. ווף, חבר אחר בקבוצה, הוא הומוסקסואל מודחק המאוהב בזמר מיק ג'אגר.

המחזמר בישראל

בישראל המחזמר הוצג לראשונה ב-1970, בהפקה פרטית של אורגד ורדימון. הבכורה התקיימה ב-1 ביוני 1970 בתיאטרון אואזיס ברמת גן, המחזמר רץ 300 פעמים. התרגום היה של אהוד מנור, הבימוי: פיטר גרלנד. השתתפו בתפקידים הראשיים: צביקה פיק בתפקיד קלוד (שהזניק את הקריירה שלו), גבי שושן בתפקיד ברגר ומרגלית אנקורי.
ב-1991 המחזמר הועלה בשנית בהפקה של "טלית הפקות", בבימויו של צדי צרפתי, בתפקידים הראשיים שיחקו: חגית גולדברג אייל בוחבוט ואילן לייבוביץ'. 
ב-2002 המחזמר הועלה בתיאטרון הספרייה. ביום: גדי ענבר. משתתפים: איתי טיראן בתפקיד ברגר, דניאל אפרת, קלייר בן דוד, רויטל זלצמן, גיל נתנזון, יונית טובי.
בינואר 2015 המחזמר הועלה בפעם השלישית בתיאטרון הקאמרי בבימויו של משה קפטן. על עיצוב התפאורה אחראי ערן עצמון. על הכוריאוגרפיה חתום אביחי חכם, ובתפקידים הראשיים: עוז זהבי (ברגר), דן שפירא (קלוד), מירב פלדמן (ג'יני), חן אמסלם (שילה), מיי פיינגולד/דניאל יפה (דיון) ועידו רוזנברג (ווף).
לסתה

היסטוריה

במהלך המאה ה-18 הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי (Remedius Prutky) מנה את לסתה ברשימה של 22 מחוזות אתיופיה שעדיין היו נתונים למרות הקיסר, וכאחד מששת המחוזות שהוא החשיב "גדול באמת וראוי לתואר ממלכה".

סטטיסטיקה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 118,185 נפשות שרק 14.69% מהם חיים בערים.
פרם

פרם (אנגלית: Permian) הוא תור בעידן הפלאוזואיקון שנמשך 45 מיליוני שנים, מלפני 290 מיליוני שנים עד לפני 245 מיליוני שנים.
במהלך תור זה הופיעו עצי המחט. לקראת סופו נוצרו לראשונה מדבריות.
סופו של הפרם מאופיין בהכחדה ההמונית הגדולה ביותר הידועה בפלאונטולוגיה ומכונה הכחדת פרם-טריאס, כ-90%-95% מהיצורים הימיים הוכחדו, כמו גם כ-90% מהיצורים היבשתיים.
התור הגאולוגי פרם קרוי על שם העיר פרם שברוסיה, שבמכרות הפחם שלה הוגדרו לראשונה מאפייני העידן הגאולוגי.
סלטיו

תולדות העיר

העיר נוסדה בשנת 1577 על ידי הכובש היהודי-ספרדי אלברטו דל קנטו. העיר היא העיר העתיקה ביותר בצפון המדינה שנוסדה לאחר הכיבוש הספרדי. ארבע עשר שנים לאחר מכן הקימו קבוצה מתושבי סלטיו, כפר נפרד בשם סן אסטבן דה נואבה טלקסקאלה (San Esteban de Nueva Tlaxcala), ובו עסקו בחקלאות.
בשנת 1824 הפכה סלטיו לבירת קואווילה וטחאס, עד המהפכה הטקסנית והקמת רפובליקת טקסס.
ב-23 באוקטובר 1840 התרחש בעיר קרב סלטיו, כ-110 טקסנים חצו את הריו בראבו, תקפו את העיר, הרגו כ-400 ממגיני העיר המקסיקנים, ונסוגו.
ב-31 בינואר 2007 הפכה סלטיו לעיר הראשונה במקסיקו שאפשרה איחוד אזרחי בין בני זוג המשתייכים לאותו מין.

גאוגרפיה

סלטיו שוכנת למרגלות הר אל סרו דל פואבלו (El Cerro del Pueblo), העיר השוכנת בגובה 1,600 מטרים, היא קרירה יחסית לעיר השכנה מונטריי.
העיר שוכנת בקרבת מדבר צ'יוואווה (Chihuahuan), ומוקפת בהרי ספלינאמה (Zapalinamé) שהם חלק מרכס הסיירה מדרה.

כלכלה ותעשייה

סלטיו ידועה באריחי הטרקוטה המיוצרים בה, ובאריגי הסרפה המקומיים. בעיר ממוקמים מפעלי הרכבה של מרצדס וג'נרל מוטורס, ומפעל ההרכבה של משאיות חברת קרייזלר. 37.4% מהמכוניות ו-62.6% מהמשאיות במקסיקו, מורכבים בעיר. בסלטיו ממוקם מטה חברת גרופו, קונצרן מקומי המייצר מכשירי חשמל ביתיים ועוד.
במאה ה-20 כונתה סלטיו "אתונה של מקסיקו", זאת עקב מספר רב של אינטלקטואלים מפורסמים שהתגוררו בה. באותן השנים התיישבו בעיר מהגרים רבים מאירופה, במיוחד מבריטניה ואירלנד.

תחבורה

נמל התעופה המשמש את העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי פלאן דה גוואדלופה, ממנו יוצאות טיסות סדירות ליעדים במקסיקו וארצות הברית.
ברחבי העיר פועלת מערכת אוטובוסים גדולה, יחד עם מוניות רבות.
אנר ולנסיה

קריירה

ולנסיה הגיע לגואיאקיל על מנת לשחק באמלק בשנת 2008 אולם לא קיבל הזדמנות לשחק עד שנת 2010. במשך שלוש עונות קבוצתו סיימה במקום השני בליגת העל האקוודורית. בעונת 2013 אמלק הצליחה לזכות באליפות ראשונה לאחר 11 שנים. במשך 4 העונות במדי אמלק, ולנסיה לא הבקיע הרבה שערים. בינואר 2014 הוא עבר לקבוצת פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית. בחצי השני של העונה, קלוסורה 2014, הצליחה פצ'וקה להגיע למקום השני כאשר ולנסיה היה הכובש הטוב של העונה עם 12 שערים.
ולנסיה שותף בנבחרת אקוודור עד גיל 22 בהמשחקים הפאן-אמריקאיים 2011 ולאחריהן הוא עבר לשחק באקוודור. את משחקו הראשון ערך בינואר 2012. בתחילה הוא שיחק כשחקן כנף אולם בעקבות פרישתו של כריסטיאן בניטס ב-2013 הוא עבר לשחק כחלוץ חוד. את שערו הראשון בנבחרת הבקיע בנובמבר 2013. הוא זומן לסגל נבחרתו לטורניר מונדיאל 2014 והבקיע שערים נוספים במשחקי ההכנה של נבחרתו.
במונדיאל 2014 ולנסיה כבש שלושה שערים, שהיו כל השערים שנכבשו לזכות נבחרתו בטורניר זה. בעקבות הופעותיו המוצלחות בגביע העולם החלה התעניינות בוולנסיה מצד קבוצות גדולות באירופה. ב-16 ביולי 2014 ולנסיה חתם בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג על חוזה ל-5 שנים, תמורת סכום העברה של 12 מיליון לירות שטרלינג. ב-31 באוגוסט הושאל ולנסיה לאברטון לעונה אחת. ב-13 ביולי 2017 חתם בטיגרס המקסיקנית.