google/wiki40b huggingface dataset:
קובראט (עיר)

היסטוריה

ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בסמוך לעיר המודרנית נמצאו שרידי ישוב מהמאה ה-8, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. היישוב מתועד לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1642 בשם בָּלְבּוּנָאר שמשמעו באר הנחושת ונבע ממיקום היישוב מסביב למכרה נחושת קטן המצוי היום במרכזה של העיר. ב-1890 הוקם ביישוב בית ספר יסודי וב-1934 שונה שם היישוב לקובראט. ב-1949 זכה היישוב למעמד של עיירה.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון מואצת בשיעור של 8.8% לשנה (תמותה לעומת ילודה) וכן הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה בשל האבטלה ששיעורה נכון ל-2000 עמד על 35.8%. חלק נכבד מתושבי העיר הם ממוצא טורקי, בני הדת המוסלמית סונית.

תחבורה וכלכלה

בקובראט אין תשתית רכבות, אך בסמיכות אליה חולפים הכבישים המהירים: II-49 המקשר את העיר לראזגרד וטוטראקן ו-II-23 המקשר את העיר לאיספריך ורוסה. עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מחקלאות ובשטח הרשות המקומית מגדלים חיטה, ירקות וטבק. כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיות המזון השונות. קובראט נודעת גם בתיירות לשם ציד.
מאציי וילוש

קריירת מועדונים

וילוש נולד בעיר ורוצלב והחל את צעדיו הראשונים בכדורגל באקדמיה של המועדון שליונסק. ב-2005 עבר להירנפיין ההולנדית, שם החל בקבוצת הנוער ולאחר 2 עונות החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת, אך לא קיבל דקות משחק. אחרי הירנפיין וליוש ניסה את מזלו בספרטה רוטרדם ובר.ב.ק. מהליגה ההולנדית השנייה, אך שוב ללא הצלחה. בינואר 2010 וילוש עזב את ספרטה. לאחר שנה וחצי ללא כדורגל הוא חתם בקלוצ'בורק ששיחקה בליגת המשנה של פולין, שם הוא נהיה שחקן הרכב קבוע. כעבור שנה וחצי עבר לבלחטוב מליגת העל. בעונת 2012/13 בלחטוב סיימה במקום האחרון וירדה לליגה השנייה, אך כבר בעונה שאחרי וילוש עזר לקבוצה לחזור ל"אקסטראקלאסה" (בלחטוב עלתה מהמקום הראשון). לאחר העונה המוצלחת בקיץ 2014 וילוש חתם בלך פוזנן. את העונה הוא התחיל כשחקן הרכב פותח, אך לאחר 10 מחזורים נפצע ולאחר שהחלים לא הצליח לחזור להרכב. בספטמבר 2015 וילוש הושאל לקורונה קיילצה על מנת לקבל דקות משחק. לאחר שחזר מההשאלה ללך הוא החל לקבל יותר הזדמנויות לפתוח בהרכב, אך עדיין התחיל את רוב המשחקים על הספסל, ורק בחצי השני של עונת 2016/17 וילוש הפך לשחקן הרכב באופן קבוע. ב-8 ביוני 2017 חתם ל-3 שנים ברוסטוב.
ועידת אפסוס

ועידת אפסוס היא הוועידה האקומנית השלישית, אשר כונסה בשנת 431 באפסוס שבאסיה הקטנה בהוראת הקיסר המזרחי תאודוסיוס השני. הוועידה עסקה במינות הנסטוריאנית והפלאגיאנית. 
נסטוריוס , באותה תקופה פטריארך קונסטנטינופוליס, טען כי מריה הבתולה היא יולדת המשיח ולא יולדת האל, שכן היא ילדה רק את התגלמותו הגשמית-אנושית של ישו, ולא את הלוגוס האלוהי שבו. בכך, ובטיעונים אחרים שלו, כגון זה שעל הצלב סבל רק חלקו האנושי של ישו, נסטוריוס ביקש ליצור הפרדה ברורה יותר בין המהות האלוהית של ישו למהותו האנושית. 
לגישה תאולוגית זו התנגד קירילוס האלכסנדרוני, פטריארך אלכסנדריה. על-מנת ליישב את המחלוקת, הורה הקיסר תאודוסיוס ה-2 לכנס ועידה אקומנית. הוועידה כונסה ב-22 ביוני 431 בנוכחות 200 בישופים, רובם מהמזרח, וקירילוס האלכסנדוני ישב בראשה ושימש בו-בזמן כנציגו של האפיפיור. תחת הנהגתו של קירילוס, ובהיעדר רבים מתומכיו של נסטוריוס בראשותו של יוחנן מאנטיוכיה אשר בוששו לבוא, הוועידה גינתה את הדוקטרינה של נסטוריוס וקבעה כי ישו היה אל ואדם באישיות (persona) אחת, בעל שתי מהויות - כלומר בעל טבע אלוהי וטבע אנושי באותה אישיות; כמו כן היא גזרה אנאתמה (חרם מהמעלה העליונה) על כל מי שיסרב לקבל על עצמו הכרעה זו. 
בנוסף לכך, הוועידה אסרה על כל שינוי בקרדו כפי שנקבע בשנת 381 בוועידת קונסטנטינופוליס הראשונה על בסיס הקרדו של ניקיאה. כמו כן, הוועידה גינתה את הפלאגיאניות אשר כפרה בכך שהחטא הקדמון טימא את הנפש האנושית לעולם והכריזה עליה כמינות.
נסטוריוס עצמו סירב לקבל את החלטת הוועידה ופרש מהכנסייה, בהקימו את הכנסייה האשורית. גם יוחנן מאנטיוכיה סירב תחילה לקבל את דעתו של קירילוס האלכסנדוני, ואף החרים אותו לאחר הוועידה אך כעבור שנתיים, בשנת 433, התפייס עמו והסכים לנוסחת פשרה. למרות זאת, פשרה זו לא סתמה את הגולל על הוויכוחים התאולוגיים. כעבור שנים ספורות, מתוך החלטות הוועידה עצמה שהגדירו את טבעו של ישו כשתי מהויות - אנושית ואלוהית - באישיות אחת, צמחה המינות המונופיזיטית אשר פירשה בצורה שונה את הדוקטרינה התאולוגית שנקבעה לגבי מהותו של ישו בוועידת אפסוס ואשר נדונה בוועידת כלקדון עשרים שנה מאוחר יותר.
בתי הספר של בית ישראל

בתי הספר של בית ישראל הייתה רשת חינוך יסודית שפעלה באתיופיה למען קהילת ביתא ישראל בין השנים 1955 ו-1981. הרשת מומנה בתחילת והופעלה על ידי הסוכנות היהודית, לאחר מכאן על ידי האגודה לרווחת הפלאשים ולבסוף הארגונים אורט וג'וינט. 
ראשיתה של הפעילות החינוכית שהביאה ליצירת הרשת החלה ב-1953 כאשר הגיע שליח המחלקה לתרבות וחינוך תורניים בגולה של הסוכנות היהודית, הרב שמואל בארי, לאתיופיה והקים יחד עם יונה בוגלה שהתפטר מתפקידו במשרד החינוך האתיופי את בית הספר למען נדחי ישראל באסמרה שתפקידו היה להכשיר מורים ולשמש כבית ספר ופנימייה לתלמידים. במסגרת פעילות זו נשלחו לישראל שתי קבוצות של תלמידים, האחת ב-1955 והשנייה ב-1956, לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה.
הרשת החלה לפעול ב-1955 כאשר הכהנים שלמדו בבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה הקימו בתי ספר של מורה אחד או שניים ביישובי הקהילה. שנה לאחר מכאן החליף הרב יהודה סיוון את הרב בארי וששימש בתפקיד עד ראשית 1958. ב-1957 נסגר בית הספר באסמרה ובשנה העוקבת העובר אל מחוז בגמדר, שבו חייתה רוב הקהילה, והיה למרכז הרשת. במקביל נפתחו בתי ספר נוספים על ידי נערי ביתא ישראל שהשתלמו בכפר בתיה. בינואר 1958 הוחלף הרב סיוון במשה בר יודא שניהל את הרשת עד אוגוסט ובתקופתו הרשת נקלעה למשבר כאשר הסוכנות היהודית החלה לקצץ בתקציבה והביאה לכך שכל בתי הספר נסגרו פרט למרכזי. לאחר בר יודא היה יונה בוגלה למנהל הרשת.
בראשית שנות ה-60 החלו לתמוך ברשת ארגונים יהודיים בריטים ובעיקר יק"א שגויסו על ידי נורמן בנטוויץ' ובתי הספר נפתחו מחדש. משנת 1967 ועד 1977 הארגון העיקרי שתמך ברשת היה האגודה לרווחת הפלאשים שכלל בתוכו את כל הארגונים שפעלו למען ביתא ישראל. בשנת 1976 מונה גרשון לוי מטעם האגודה למנהל הרשת במקומו של בוגלה ושנה לאחר מכאן הגבירו הג'וינט ואורט את מערבותם באגודה והחלו לפעול באופן ישיר. הארגונים באו במשא ומתן עם ממשלת אתיופיה שהתנתה את פעילותם בהנגשת הרשת לאוכלוסייה הכללית.
סופה של הרשת הגיע ב-1981 שבה גורשו מהמדינה הארגונים שתמכו בה וזאת לאחר שמוריה ועובדיה עודדו ועזרו ליהודים לצאת לסודאן במסגרת מבצע אחים בהוראת ישראל.
יצחק וידרקר

חייו

וידרקר, נולד בפולין והיה פעיל החלוץ בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה.
הוא שימש כמנהל לשכת המס, מזכיר מועצת הפועלים וחבר מועצת העיר החל מכהונתה הראשונה לאחר שהוכרזה חדרה כעיר. בשנת 1954 נבחר לראשות העיר והחליף בתפקיד את ראש העירייה הראשון דוד ברמן.
בשלוש הקדנציות בהן כיהן וידרקר (עד 1965) התפתחה העיר משמעותית. בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בארבעה מושבים בלבד במועצת העיר אל מול ששה של גח"ל, והניסיונות של וידרקר להקים קואליציה בראשותו לא צלחו. דב ברזילי החליף את וידרקר כראש עיר ב-1 בדצמבר 1965. וידרקר המשיך לכהן במועצה ועמד בראש האופוזיציה, עד 1969.
בתקופת כהונתו הוקמו בעיר בית יד לבנים, הספרייה העירונית, תחנת הרכבת, בנק לאומי, סניף מגן דוד אדום, המרכז הרפואי הלל יפה במשכנו הנוכחי, בניין העירייה ותחנת אגד. כמו כן נוסד קו החשמל הראשון לשכונת העולים "גבעת אולגה" והוקמו כעשר שכונות חדשות.
מנגד הואשם וידרקר בכרסום הדרגתי באופייה הישן של חדרה המושבה ובהריסת מבנים ישנים.
לאחר פרישתו מהתפקיד עבר וידרקר בגזברות הוועד הפועל במחלקת תקציבי מועצות הפועלים והיה חבר מרכז מפלגת העבודה.
וידרקר נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית העלמין הישן בעיר. בעירייה הנציחו את זכרו וקראו על שמו רחוב. אלמנתו, בלומה, האריכה ימים ונפטרה באפריל 2006.
משפט RuSHA

משפט RuSHA, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אולריך גרייפלט ואח' (The United States of America vs. Ulrich Greifelt, et al.) היה השמיני מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר נידונו בפני בית דין צבאי אמריקאי בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
במשפט RuSHA עמדו לדין 14 נאשמים, כולם נושאי משרות בארגונים שונים של האס אס אשר היו אחראים ליישום תוכנית טיהור הגזע של גרמניה הנאצית: חברים במשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס (בגרמנית: SS-Rasse- und Siedlungshauptamt, ובר"ת: RuSHA), משרד נציב הרייך לחיזוק הגרמניות (Reichskommissar für die Festigung des deutschen Volkstums) שבראשו עמד היינריך הימלר, משרד ההשבה למולדת של גרמנים אתנים (Volksdeutsche Mittelstelle, ר"ת: VoMi), ולבנסבורן. מוקד האישומים היה טיהור אתני ופעולות גירוש.
שופטי בית הדין היו, אב בית הדין לי ב. ווייט, שופט בית המשפט העליון של ג'ורג'יה, דניאל ט. אוקונור מבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, וג'ונסון ט. קרופורד מאוקלהומה. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתבי האישום הוגשו ב-7 ביולי 1947 והמשפט נמשך החל מ-20 באוקטובר 1947 ועד 10 במרץ 1948.
ג'ון ד. רוקפלר, הבן

ביוגרפיה

רוקפלר נולד בקליבלנד, אוהיו. הוא היה בנו של ג'ון ד. רוקפלר, אחד האנשים העשירים בזמנו. הוא למד באוניברסיטת בראון, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף לעסקיו של אביו. בזמן השפל הגדול הוא בנה את מרכז רוקפלר, צעד שנעשה כדי להופכו לבעל המשרדים הגדול ביותר בניו יורק. רוקפלר היה איש עסקים, אך הוא נודע בשל היותו נדבן. עם שאר חברי משפחתו הוא ייסד את קרן רוקפלר ואת אוניברסיטת רוקפלר. רוקפלר התעניין מאוד בהגנת הסביבה. הוא רכש אדמות רבות ומסר אותן לרשות הגנים הלאומיים של ארצות הברית.
רוקפלר הבן נידב סכום עבור חפירות בתל מגידו שהחלו בשנת 1925. בשנת 1927 הוא תרם שני מיליון דולר לשם הקמתו של מוזיאון לעתיקות ארץ-ישראל ומקום מושב למחלקת העתיקות המנדטורית. מוזיאון רוקפלר הוקם בירושלים בעלות של מיליון דולר, ואילו המיליון השני הופקד בבנק ומפירותיו הופעלה מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי.
בארתולומיאו דיאש

חייו

הנסיך ז'ואאו (João), בנו של המלך אפונסו החמישי, מונה על ידי המלך בשנות ה-70 של המאה ה-15 לאחראי על גילוי ארצות בשם פורטוגל, להאדרת הכתר הפורטוגלי והצי שלו. באותה תקופה נחסמו דרכי המסחר היבשתיות להודו כמעט לחלוטין בפני בני אירופה, ולכן הייתה קדימות לגילוי דרכים חלופיות - ימיות - לארץ זו.
הנסיך ז'ואאו שלח משלחות שונות לגילוי הקצה הדרומי של אפריקה, נקודה שהייתה בלתי ידועה ובגדר תעלומה לבני אותה תקופה. הספנים היוצאים למסעות צוידו בפדרוייס, עמודי אבן ובראשם הצלב המלכותי הפורטוגלי, אותם היה עליהם להציב בכל חוף אליו יגיעו, כציון לכיבושו על ידי הצי הפורטוגלי. משלחת בפיקודו של מגלה הארצות דיוגו קאו יצאה ושטה לאורך החוף המערבי של אפריקה, והציבה את עמוד האבן שלה בחוף אנגולה של ימינו, שם סברה שנמצאת נקודת קצה אפריקה. דיוגו קאו חזר כגיבור וזכה באותות ובכבוד רב. בסיורו הבא הוא גילה נקודה דרומית עוד יותר לחופי נמיביה, אך הפעם נקודת הקצה החדשה התקבלה בפקפוק מה. 
ב-10 באוקטובר 1486 שלח ז'ואאו, שהפך בינתיים למלך, את ברתולומיאו דיאש בראש שלוש ספינות, עם טובי הספנים של הצי - פרו דה אלנקוור, וזואו דה סנטיאגו - לגלות את נקודת הקצה הנכונה ובכך להתוות את הדרך החדשה להודו.
ב-1487 יצא דיאש בראש משלחתו אל דרומה של אפריקה. עקב הסערה המתקרבת השאיר בארתולומיאו את ספינת האספקה ליד חופי נמיביה, באחד מעיקולי החוף פקדה סערה את המשלחת והיא נאלצה להעמיק אל תוך הים, אך כשניסה לחזור לחוף גילה שהוא נעלם. הוא הבין שחצה את הקצה הדרומי והוא עתה בצדה המזרחי של אפריקה. הדבר היה בתאריך ה-6 בינואר 1488.
עתה נותר רק להגיע להודו ולזכות בתהילה רבה, אך דווקא אז התמרד הצוות ודרש לחזור הביתה. המשלחת חזרה, כשהפעם ראתה את דרום אפריקה וכינתה את נקודת הקצה בשם "כף הסערות". בהמשך שונה השם ל"כף התקווה הטובה".
דיאש רצה לארגן משלחת חדשה ולצאת מיד אל עבר הודו, אך אז להיטותו של המלך פחתה, ומסעות הגילוי הפורטוגליים נעצרו ל-9 שנים. בינתיים גילה קולומבוס את אמריקה, אותה חשב להודו, ונראה היה שלא נחוץ לגלות את הודו שוב בנתיב של דיאש.
לבסוף זכה ואסקו דה גאמה להשלים את המשימה, לאחר שהמלך החדש מנואל הראשון, העדיף את שירותיו על פני אלו של דיאש. דיאש הצטרף אל וואסקו דה גאמה, עזר לו בניווט, והובילו עד חופי אפריקה, אל עיר הנמל אלמינה.
דיאש טבע עם ספינתו, שנטרפה בקרבת כף התקווה הטובה, כאשר שימש כקברניט משנה לצד מגלה הארצות פדרו קברל, מגלה ברזיל.
סטניסלב סולובקין

קורות חיים

סטניסלב סולובקין נולד במוסקבה ב-10 בינואר 1977.
כשהיה בן 17 התקבל לעבודה בתוכנית "חדשות לצעירים" (ORT), שם עבד תחילה כעיתונאי ולאחר מכן כמפיק כתבות וכבמאי.
ב-1996 הוא התקבל לפקולטה לעיתונאות באוניברסיטת מוסקבה וסיים בה את לימודיו בשנת 2002. 
בשנים 1996-1997 עבד ככתב בשבועון "Novaya Gazeta" (נוביה גאזטה).
בשנת 1997 סלובוקין החל לעבוד עבור חברת הטלוויזיה "VID" (ויד) שם שימש לאורך השנים ככותב, תסריטאי, עורך, מפיק ובמאי של תוכניות כמו "וזגליאד" (Vazglyad), "חכו לי" (Wait for me), "עשה צעד" (Make a Step), "חיים אחרים" (Another Life), "כך קרה הדבר" (The Way That Happened) ואחרות. באותו זמן הוא כתב וביים את הסרט התיעודי "שוק עבדים", אשר הגיע לגמר בהתמודדות על פרס TEFI. הסרט זכה לשבחים. סולובקין עמד בראש צוות צילום טלוויזיוני שנשלח לתעד את מאורעות מלחמת צ'צ'ניה השנייה. 
בתחילת שנות ה-2000 סולובקין עלה לישראל, שם עבד עבור הערוץ "ישראל+", ערוץ בשפה הרוסית. לאחר מכן שימש כסגן העורך הראשי של מגזין "טלוויזיה בצבע" (Colour TV), והיה למנהל הפקה ומאוחר יותר מפיק שותף בפועל בתוכנית "הגיבור האחרון", גרסה רוסית של זיכיון הריאליטי המפורסם "הישרדות".
מאז 2004 עמד בראש מספר חברות טלוויזיה המפיקות תכנים עבור הטלוויזיה הרוסית. כמפיק, לקח חלק ביצירתן של תוכניות כגון "בית רומנוב" (House of Romanov), אהבה ומוות" (Love and Death), "שושלת רומנוב: היום האחרון" (The Romanovs: The Last Day), "תעלומות סטלין - גרסה של ביוגרפיה" (Mysteries of Stalin - a Version of a Biography) (תוכנית אשר עלתה לגמר בהתמודדות על פרס TEFI) ותוכניות טלוויזיה נוספות. הוא הפיק גם את תוכניות הקומדיה "קומדיה בערוץ הראשון" (Comedy on Channel One), "אנשים מצחיקים" (Funny People), "אומורה",  "תמונות מצחיקות" (Funny Pictures), וכן את תוכניות הריאליטי "ווייפאאוט" ו"מגדל". 
מאז 2008 שיתף פעולה עם רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS וסייע בהפקת 9 עונות של התוכנית "המירוץ למליון". התוכנית זכתה במספר פרסי אמי. 
ב-2014, יחד עם המפיק הידוע ולדימיר קרטשקוב (Vladimir Kartashkov), ייסד את חברת "Soar Productions" להפקות. בשנת 2015, סולובקין סייע בהפקת פרק של התוכנית "טופ גיר" בסנט פטרסבורג.
לואי פיליפ, רוזן סגור

ביוגרפיה

לואי פיליפ נולד בפריז לפיליפ אנרי, מרקיז סגור. ב-1769 התגייס לצבא הצרפתי וב-1781 השתתף בתפקיד קולונל במלחמת העצמאות של ארצות הברית בקרב יורקטאון תחת פיקודו של הרוזן דה רושאמבו. ב-1784 נשלח כשגריר לסנקט פטרבורג, התקבל בחוגיה של קטרינה הגדולה וכתב מספר קומדיות בעבור התיאטרון שלה. ב-1787 חתם על הסכם מסחרי עם רוסיה שהביא לצרפת יתרונות רבים.
הוא שב לפריז ב-1789, אהד את המהפכה הצרפתית וניסה להשפיע על אונורה מיראבו לכרות ברית עם ספרד נגד אנגליה. ב-1791 נשלח לברלין אך נתקל שם ביחס עוין. הוא פרש מכל תפקידיו אל העיר סו שבחבל איל דה פרנס ושם הקדיש את זמנו לכתיבה של ספרים היסטוריים ואחרים.
ב-1801 התמנה על ידי הסנט הצרפתי לחבר האספה המחוקקת על פי פקודתו של נפוליון בונפרטה, וב- 1803 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. ב-1813 שימש כסנאטור וכחבר מועצת המדינה, אך ב- 1814 הצביע בעד הדחתו של נפוליון בונפרטה והפך לאחד מאצילי חצרו של המלך לואי השמונה עשר. ב-1815 הודח מכל תפקידיו בגלל שלקח חלק בשובו של נפוליון לשלטון במשך מאה הימים (1 במרץ - 18 ביוני 1815). הוא רצה לצאת לגלות עם נפוליון לאי סנט הלנה, אך בקשתו זו נדחתה.
ב-1819 הושבו לו כל תפקידיו. בין 1822 ו-1825 היה חבר המועצה העליונה של תנועת הבונים החופשיים הצרפתית וגילה דעות מתקדמות. הוא תמך במהפכת יולי 1830 ובלואי פיליפ, מלך צרפת, אך באותה שנה מת בפריז. הוא השאיר אחריו שני בנים ובת מאשתו אנטואנט ד'אגסו. אחד מבניו היה הגנרל וההיסטוריון פיליפ פול, רוזן סגור.
תאו הפיליפינים

מאפיינים

תאו הפיליפינים הוא היונק הגדול ביותר בפיליפינים, ואחד היונקים הגדולים הנדירים ביותר בעולם - נותרו ממנו פחות ממאה פרטים. תאו הפיליפינים הוא אחד המינים הקטנים ביותר בתת-משפחת הפרים. אורך הגוף הוא 220 סנטימטרים ללא הזנב, אורך הזנב הוא 60 סנטימטרים. משקלן של הנקבות, לפי הערכה, הוא בין 200 ל-300 ק"ג. אורך הקרניים מגיע עד 51 ס"מ. תאו הפיליפינים תועד לראשונה בשנת 1888 באי מינדורו. לפני שנת 1900 האי לא היה מאוכלס בשל מלריה. בעבר הוא היה מצוי בכל מינדורו, מגובה פני הים עד להרים, אבל התיישבות בני-אדם, ציד לא מבוקר וכריתת עצים, צמצמה את תפוצתו לכמה ערבות עשב נידחות באי.
בניגוד לאמונה הרווחת וסיווג קודם, תאו הפיליפינים אינו תת-מין של הקראבאו המקומי, שהוא גדול ממנו רק במקצת, או של התאו האסייתי המצוי. ישנם כמה מאפיינים המבדילים בין השניים: תאו הפיליפינים שעיר יותר ולו סימנים בהירים על הפנים, הוא אינו חי בעדרים ולקרניו צורת צורת V, בניגוד לקרבאו שקרניו מעוקלות כלפי מעלה. תאו הפיליפינים הוא החיה היבשתית הגדולה הגדולה ביותר בפיליפינים.
סווינגל סינגרס

תחילת הדרך

בשנת 1963 שימש וורד סווינגל כזמר ליווי באולפן הקלטות בפריז, וליווה יחד עם עמיתיו את שארל אזנבור, אדית פיאף, ואחרים. כשהחלה קבוצת המלווים לעבוד עם מישל לגראן, שהיה אז בתחילת דרכו, נחשפו לעיבודי ג'אז קוליים. בספרו "Swingle Singing" כותב סווינגל:
"לאחר שמישל נסע להוליווד, ועם הגעתם של שירי הפופ והרוק, העיבודים הקוליים החלו להיות פשוטים ומשעממים. התחלנו לחפש אחר חומר מוזיקלי עשיר יותר. הבאתי את התווים של 'הפסנתר המושווה' של באך, וקראנו את התווים כדי לראות אם אפשר לשיר אותם. גילינו במהרה, כמו רבים אחרים, שאנחנו שרים את המוזיקה שלו באופן די טבעי. מכיוון שלא היו מילים, אלתרנו בג'יבריש, א-לה לואי ארמסטרונג, אבל במהרה הגבלנו את זה ל'דו' ו'בו', 'דה' ו'בה', כדי לא לפגום בעיבוד של באך... למוזיקת הברוק ולג'ז יש שני אלמנטים משותפים: קצב ואלתור. שני הסגנונות דורשים שמירה על קצב יציב, ומלחיני הברוק היו רובם ככולם נגני עוגב שראו את האלתור כחלק חשוב בעבודה שלהם, כמו נגני ג'אז היום"
מירה פורלן

חיים אישיים

פורלן התחתנה עם במאי הסרטים היוגוסלבי גוראן גאז'יק, שביים פרק בסדרה "בבילון 5" ומספר מחזות, בהם עיבוד למחזה "אנטיגונה" של סופוקלס. להם בן בשם מרקו לב גאז'יק, והם מתגוררים כיום בארצות הברית.
אוכף

אוכף הוא התקן המיועד לישיבה על גבן של בהמות רכיבה, לרוב על גב סוסים.
אוניברסיטת דרום קליפורניה

היסטוריה

כאשר אוניברסיטת דרום קליפורניה פתחה את שעריה בשנת 1880, 10 מרצים לימדו 53 סטודנטים עבור שכר לימוד של $15 לסמסטר. בלוס-אנג'לס באותה תקופה לא היו כבישים סלולים, תאורה חשמלית או טלפונים. המחזור הראשון סיים בשנת 1884. האוניברסיטה הוקמה על ידי הורטיקולטור מתודיסט, רוקח קתולי ממוצא אירי והבנקאי היהודי איסאייס וולף הלמן. בשנים הראשונות האוניברסיטה הייתה קשורה לכנסייה המתודיסטית, אך משנת 1952 לאוניברסיטה אין קשר עם הכנסייה והיא מוסד ללא שיוך דתי.
צבעי האוניברסיטה הם ארגמן וזהב, אשר אושרו על ידי נשיא האוניברסיטה ג'ורג' וו. וויאט בשנת 1895. "טומי טרוג'ן" הוא סמל מפורסם של האוניברסיטה, שהונצח בדמות סמל ברונזה של חייל טרוייני המוצב במרכז הקמפוס. הכינוי "טרויינים" הוענק לספורטאי האוניברסיטה בשנת 1912 על ידי כתב הספורט של "לוס אנג'לס טיימס".
אוניברסיטת דרום קליפורניה היא המעסיק הפרטי הגדול ביותר בלוס אנג'לס והשלישי בגודלו בקליפורניה. 
מבחינה פוליטית, לאוניברסיטה הייתה בעבר נטייה שמרנית המזוהה עם המפלגה הרפובליקנית, אך משנות ה-90 הרוב השמרני הוחלף בקולות יותר ליברליים, שמקורו בעובדה שגוף הסטודנטים הפך למעורב יותר מבחינה גאוגרפית ואתנית.
בשנת 2012 הוקם בית הספר לריקוד על שם גלוריה קאופמן. זה היה בית הספר חדש ראשון מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2015 מונה ויליאם פורסייט לפרופסור בבית הספר והחלו לימודים לתואר בריקוד.
ג'ורג' גרבנר

ביוגרפיה

גרבנר נולד בבודפשט, הונגריה, ונמלט לארצות הברית בסוף 1939 עקב חוקי הגזע נגד היהודים. ב-1942 סיים לימודיו וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה בעיתונות מאוניברסיטת קליפורניה. עבד לזמן מה בסן פרנסיסקו כרוניקל ככותב, כבעל טור וכעוזר העורך הכלכלי. ב-1943 התגייס לצבא ארצות הברית. במסגרת שירותו הצבאי במשרד לשירותים אסטרטגיים הוצנח לתוך שטח האויב במהלך מלחמת העולם השנייה, וזכה בציון לשבח - כוכב הארד. לאחר המלחמה שוחרר משירות צבאי והחל בכתיבה ופרסום מאמרים כפרילנסר, ולימד עתונאות באל קמינו קולג' . במקביל, השלים לימודיו לקראת תואר שני (1951) ודוקטורט (1955) בתקשורת באוניברסיטת דרום קליפורניה. עבודת המחקר שלו לקבלת תואר דוקטור "Toward a General Theory of Communication" זכתה בציון לשבח.
בשנים 1964–1989 שימש כדיקן בית הספר לתקשורת ע"ש אננברג שבאוניברסיטת פנסילבניה. בתקופה זו בית הספר התפתח והפך לבעל השפעה באקדמיה בתחום התאוריה של התקשורת. בשנת 1968 ייסד פרויקט מחקר: Cultural Indicator Research במטרה לתעד מגמות בתכנים טלוויזיוניים והשפעת מגמות אלה על האופן בו העולם נתפס על ידי הצופים, ובשנת 1990, לאחר שסיים את תפקידו באוניברסיטת פנסילבניה, ייסד את תנועת "הסביבה התרבותית" (Cultural Envinronment), תנועה חברתית שפעלה לקידום הגיוון באמצעי התקשורת. בשנת 1997 התמנה ל-Bell Atlantic Professor בתחום הטלקומוניקציה באוניברסיטת טמפל.
גרבנר נפטר ממחלת הסרטן ב-24 בדצמבר 2005. בשנים 2010–2014 נערך כנס לזכרו בנושאי תקשורת, קונפליקט ותוקפנות בבודפשט, הונגריה.
באמאלכי

כת הבאמלאכי (באנגלית: Bamalaki) הייתה כת נוצרית פרוטסטנטית באוגנדה שפרשה בשנת 1913 מהכנסייה הרשמית בשל דבקות חבריה במצוות המקרא שאינן מקויימות על הנוצרים.
הכת, שנקראת על שם מייסדה, מלאכי מוסאג'קאווה (Malaki Musajakawa) הצליחה לסחוף רבים באוגנדה ובשנת 1921 היו כ-100,000 חברים בה. בין חברי הכת היה סמיי קאקונגולו, מצביא משבט הבוגנדה אשר לאחר מכן הקים את קהילת האבאיודאיה שמקיימת אורח חיים יהודי.

מתח עם השלטונות

התנגדותם של חברי הכת לחסן את הבקר מפני מגיפות גרמה למאבקים קשים בינם לבין השלטונות הבריטיים באותה תקופה. ב-1926 הוגלה מאלכי לצפון אוגנדה ומת שנה לאחר מכן לאחר שביתת רעב.
Chrome OS

תוכן

ChromeOS היא מערכת הפעלה שמבוססת על ג'נטו לינוקס ומיועדת בעיקר לגלישה באינטרנט ולהפעלת אפליקציות מהרשת. מערכת ההפעלה מיועדת להשתמש ולהסתמך על מחשוב בענן - קרי, שימוש במשאבי עיבוד דרך חיבור לאינטרנט. במקום להתקין תוכנות הדורשות נפח רב וכושר עיבוד מהמחשב המשתמשים יכולים להסתפק בדפדפן אינטרנט המאפשר להם לגשת לאתר אשר מפעיל התוכנה על שרת משלו. כתוצאה חבילת התוכנה הדרושה למחשב קטנה בהרבה מהנפוץ והמחשב יכול להיות בעל כוח עיבוד חלש יותר, ועדיין לשמש את בעליו. מנגד, משמעות הדבר היא תלות בחיבור לאינטרנט.

עיצוב

העיצוב במערכת ההפעלה Chrome OS, מבוסס על שולחן עבודה בו מופיעים אייקונים שבלחיצה עליהם נפתחים אתרים ואפליקציות בדפדפן האינטרנט גוגל כרום.
בדפדפן, כל לשונית - הנקראת Tab - מחזיקה באפליקציה או בדף אינטרנט שונה. מסך הכניסה למערכת מאוד פשוט ומבקש שם משתמש וסיסמה של חשבון הגוגל של המשתמש (בשונה ממערכות הפעלה אחרות, שבהם המשתמש בוחר בעצמו אם צריך להכניס סיסמה). העיצוב מתוכנן להיות פשוט וקל לשימוש.

ממשק משתמש

ממשק מערכת ההפעלה יעבוד בשאיפה להשתמש בכמה שפחות מקום מסך, ולעשות את כל המגע בין המשתמש למחשב כמה שיותר פשוט. הרבה מן האפליקציות יפתחו בחלונות קטנים הנקראים "פאנלים" ויעבדו ברקע של הדפדפן.
טום ווטסון

טום ווטסון (אפריל 1859 - מאי 1915) היה מאמן כדורגל שאימן את סנדרלנד ואת ליברפול.
ווטסון אימן את סנדרלנד במשך 6 עונות, משנת 1889 עד 1896. במהלך כהונתו כמאמן הקבוצה, הוליך את הקבוצה לליגת הפוטבול ליג, לאחר ניצחון על קבוצת החובבים סנדרלנד אלביון במשחק על ההעפלה לליגה הבכירה. תחת הדרכתו, זכתה סנדרלנד ב-3 אליפויות, בעונות 1891-92, 1892-93 ו- 1894-95, שהפכו אותו למאמן המצליח בתולדות המועדון.
ווטסון עבר לאמן את ליברפול בשנת 1896 וזכה להצלחה יחסית עד מותו ב-1915. ליברפול בזמנו של ווטסון זכתה באליפות הליגה בעונות 1900-01 ו- 1905-06, וכן הגיעה לגמר גביע ההתאחדות הראשון שלה ב-1914, בו הפסידה 1-0 לברנלי.
קרי האייס

קורות חיים

קרי האייס נולד ב-21 באפריל 1961, בפורטלנד, אורגון, ביחד עם אחיו התאום צ'אד האייס. שניהם גדלו כבפטיסטים.

קריירה

בשנת 1986, שיחק קרי האייס את רוד ריינולדס בסרט "רד". בשנת 2005, כתב עם אחיו את תסריט הסרט "בית השעווה", אשר זכה להצלחה רבה. מאוחר יותר, בשנת 2013, כתבו השניים את תסריט סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע", עליו התבסס היקום הקולנועי של לזמן את הרוע אשר יצרו לאחר מכן.
בשנת 2016, לקח חלק בכתיבת תסריט וסיפור הסרט "לזמן את הרוע 2", שהפך לאחד מסרטי האימה הרווחים ביותר בכל הזמנים, כאשר גרף סכום של כ-320 מיליון דולר בסך הכל. באותה השנה היה ביחד עם אחיו לכותב תסריט הסרט "הצליבה".
גרג דולי

ביוגרפיה

גרג דולי נולד וגדל בהמילטון, אוהיו. דולי זכה לתשומת לב ציבורית לראשונה עם להקת האפגן ויגז, ששילבה בין רוק אלטרנטיבי לרית'ם אנד בלוז. הלהקה הוציאה מספר אלבומים מצליחים בחברת סאב פופ, והתפרקה בשנת 2001.
ב־1994 היה הזמר הראשי של "הבקביט בנד", להקה שהוקמה לצורך צילום הסרט Backbeat, שמבוסס על סיפורם של הביטלס. דולי היה המוזיקאי היחיד למעט דייב גרוהל שהשתתף בהקלטת האלבום הראשון של פו פייטרס.
מאז 1997 דולי הוא גם הזמר של הטוויילייט סינגרז, שהמשיכה להתקיים, להוציא אלבומים ולהופיע אחרי התפרקות האפגן ויגז. בנוסף לפעילותו עם הטוויילייט סינגרז, הוא הוציא אלבום עם מארק לאנגן (שחבר בלהקות סקרימינג טריז וקווינס אוף דה סטון אייג') תחת השם The Gutter Twins.
בשנת 1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי. בשנת 2009 גילם במאי פורנו בסרט הדרמה "בצד הנוסע" בכיכובו של אדם סקוט. 
בדצמבר 2011 האפגן ויגז הודיעו על איחוד, ויצאו לסיבוב הופעות ואף הוציאו אלבום חדש.
דולי הופיע מספר פעמים בישראל עם להקותיו השונות.
Blackpink in Your Area

רקע והפקה

בשבוע צאתו ביפן, נמכר האלבום בכ-13,878 עותקים פיזיים בסך הכל, ובעקבות כך, התברג במקום ה-9 במצעד האלבומים היפניים. בשבוע השני לצאתו, נמכר בכ-3,044 במדינה, מה שגרם לו לרדת אל המקום ה-30.
הסינגל הראשון והיחיד מתוך האלבום "Ddu-Du Ddu-Du", זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-32 מיליון צפיות ביממה אחת.