רציחות נוסח אוקספורד

עלילה

המְּסַפֵּר, צעיר בן 22, בעל תואר ראשון במתמטיקה, הגיע בקיץ 1993 מארגנטינה לאוקספורד, לשם לימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד, בהנחייתה של אמילי ברונסון. בעצת המנחה שלו הוא שוכר חדר בביתה של גברת איגלטון, ישישה חולנית, שבמהלך מלחמת העולם השנייה סייעה לאלן טיורינג בפענוח צופן ה"אניגמה". בדירה מתגוררת גם בֶּת, נכדתה המרירה של גברת איגלטון, העוסקת בנגינה בצ'לו בתזמורת קאמרית מקומית.
אחר הצהריים ניגש המְּסַפֵּר למסור לגברת איגלטון את שכר הדירה, ובאותו זמן מגיע לשם ארתור סלדום, לוגיקן דגול, שספרו האחרון עוסק בסדרות לוגיות. השניים נכנסים יחד לבית, ומוצאים בו את גופתה של גברת איגלטון, שנרצחה בחניקה בכרית בעת ששיחקה "שבץ נא" לבדה. פגיעה באפה במהלך הרצח גרמה לדם על פניה ועל הכרית. השניים מזעיקים את המשטרה. 
בחקירתם מספר סלדום לחוקר, פקד פיטרסן, כי הגיע לדירה בעקבות פתק שקיבל ובו כתובתה של גברת איגלטון, השעה שלוש אחר הצהריים והמילים "הראשון בסדרה". על הפתק צויר מעגל. כיוון שסלדום כלל בספרו על סדרות לוגיות פרק העוסק בפשעים סדרתיים, הוא משער שזו דרך של הרוצח להתגרות בו. על ציור המעגל אומר סלדום: "זו דרך מחוכמת לפתוח סדרה: להציב במקום הראשון סמל בעל אי-היקבעות מְרבית, כך שאנחנו מגששים באפלה לגבי ההמשך האפשרי". המְּסַפֵּר וסלדום משוחחים עד כמה קל היה להציג את הרצח כמוות טבעי, בהתחשב במחלתה הסופנית של גברת איגלטון, לוּ רק נזהר הרוצח מלחבול בפניה בעת הרצח. סלדום מכנה פשעים מסוג זה "פשעים לא נתפסים". העיתון המקומי רומז שבֶּת חשודה ברצח. 
בשיחה עם המנחה שלו נודע למְּסַפֵּר שהוריה של בֶּת ואשתו של סלדום נהרגו בתאונת דרכים שבה היה סלדום הניצול היחיד. המְּסַפֵּר חוזר לתחביבו הישן, טניס, ובמסגרת זו קושר קשר רומנטי עם לורנה, אחות אירית יפהפייה, חובבת רומנים בלשיים, העובדת בבית החולים המקומי. בביקור בבית החולים פוגש המְּסַפֵּר איש, שהספר שהוא קורא, "מהפיתגוראים עד ישו" עורר את סקרנותו. האיש נמצא בבית החולים עם בתו הקטנה, קייטלין, הממתינה באופן נואש להשתלת ריאה, אך אינה זוכה לכך משום שקרובי הנפטרים מסרבים לתרום את איבריהם.
כעבור זמן קצר מתגלה בבית החולים מקרה נוסף של זקן שמת לאחר שאלמוני הזריק חומר לא ידוע לזרועו. גם מוות זה לווה בפתק, שעליו ציור של סמל הדג (איכטוס). רק לאחר גילוי הפתק התברר שהזקן לא מת מוות טבעי, "רצח שבהתחלה איש לא ראה בו רצח", תיאר זאת סלדום, והציג את דעתו על מאפייניו של הפשע המושלם: "הפשע המושלם אינו זה שנותר בלתי מפוענח אלא זה שמפוענח תוך ייחוסו לנאשם הלא נכון".
פקד פיטרסן, ואתו המְּסַפֵּר וסלדום, מנסים לגלות בשני הפתקים הללו רמז לרצח הבא, וסלדום נותן לפיטרסן דף ובו תחזיתו לסמל הבא בסדרה, אך הם אינם מצליחים למנוע את הרצח הבא: בעת שהם נוכחים בקונצרט בארמון בלנהיים, בהשתתפותה של בֶּת, נגן המשולש הזקן מת. במקום נמצאו, על כסאו של סלדום, שתי פיסות נייר שנתלשו מהתוכנייה, ובהן המילים "השלישי בסדרה" ו"משולש". 
סלדום מביע חשש שהנרצח הבא בסדרה יהיה המתמטיקאי אנדרו ויילס, שצפוי להרצות באוניברסיטת קיימברידג' על הישגו הגדול - הוכחתו למשפט האחרון של פרמה. סלדום ומתמטיקאים נוספים נוסעים באוטובוס לאוניברסיטת קיימברידג' כדי לשמוע את ההרצאה, ואילו המְּסַפֵּר נשאר באוקספורד עם לורנה. לורנה מוזעקת לבית החולים בעקבות תאונת דרכים רבת נפגעים של אוטובוס שהיה בדרכו מקיימברידג' לאוקספורד, והמְּסַפֵּר חושש שזה היה האוטובוס של המתמטיקאים, אך מצפייה בטלוויזיה מתברר לו שהיה זה אוטובוס של תלמידים הלוקים בתסמונת דאון. עשרת התלמידים נספו בתאונה. נהג האוטובוס, שאותו זיהה המְסַפֵּר כאביה של קייטלין, נספה גם הוא, אף שקפץ מהאוטובוס ברגע האחרון. מאחד התלמידים שנספו נלקחה ריאה שהושתלה בקייטלין. 
פקד פיטרסן מספר למְּסַפֵּר ולסלדום שהפעם הגיעה הודעה לפני התאונה: "הרביעי בסדרה הוא הטטרקטיס. עשר נקודות במשולש העיוור". מהאירועים הוא מבין שאביה של קייטלין הוא הרוצח הסדרתי, שעשה את מעשהו לאחר שנואש מלהשיג בדרך אחרת ריאה לבתו הגוועת. על בסיס ראייה זו, פיטרסן מספק פרשנות הולמת גם לשלושת מעשי הרצח הראשונים. 
בשלב זה נוצר רושם שכל הרציחות באו על פתרונן, אך המְּסַפֵּר ממשיך להרהר באירועים, ומגיע לפרשנות שונה לחלוטין. את פרשנותו החדשה הוא מציג לסלדום, המאשר פרשנות זו, תוך שהוא מוסיף מניע סמוי.