google/wiki40b huggingface dataset:
הזרם הרומנטי באמנות

הזרם הרומנטי באמנות הוא שמה של תנועה ספרותית, פילוסופית ואומנותית שאפיינה את המחצית הראשונה של המאה ה-19 בגרמניה ומשם התפשטה אל מערב אירופה.
חלק נכבד מהסגנון הרומנטי באמנות מתקיים במקביל לנאו קלאסיציזם, אלא שהסגנון הנאו קלאסי מזוהה בעיקר עם צרפת וקשור לאירועים פוליטיים חברתיים שנבעו מהמהפכה הצרפתית והשלכותיה. לעומת זאת, הרומנטיקה היא תנועה בינלאומית שחצתה ארצות וגבולות ומשותפת בהשקפת עולמה לאינטלקטואלים ואמנים רבים.
אם הנאו קלאסיקה העלתה את הלאומנות כערך נעלה וביטאה את ויתור הפרט על מימוש עצמיותו למען הכלל, הרי שהרומנטיקה מעלה את האינדיבידואליזם, בו מחפש היוצר את מימושו העצמי באמצעות יצירתו. היצירה של היוצר הרומנטי מבטאת את תחושותיו, מכאוביו ואף את מחאתו האישית ביחס לנעשה בארצו.
האמנות הרומנטית התקיימה לא רק במקביל לנאו קלאסיציזם אלא גם בו-זמנית בארצות שונות במערב אירופה, כשהמכנה המשותף לבסיס היצירה הרומנטית אצל אמנים שונים בא לידי ביטוי בסגנון דומה.
יצירתו של אמן רומנטי נובעת בראש ובראשונה מהמצב העכשווי והאירועים המשפיעים עליו בחיי היומיום, ולא טעונה בנושאים היסטוריים החוזרים אל העולם הקלאסי. רוב הנושאים הרומנטיים עוסקים במהות הקיום האנושי, ביצרים, כאכזריות האדם כלפי רעהו, או בעוצמתם של כוחות הטבע הגדולים של הבריאה אל מול האדם העומד חסר אונים כנגדם.

סקירה כללית

הסגנון הרומנטי בציור מעלה את ערך הצבע על חשבון הקו, זאת בניגוד לנאו קלאסיציזם. לכן מכונה הסגנון הרומנטי "ציור קולוריסטי". רוב הציורים הרומנטיים משלבים בין צורה לתוכן: התכנים עוסקים האדם ואלו מתבטאים בצבעוניות גועשת, ניגודי צבעים חריפים וכתמיות חופשית.
הקומפוזיציות לרוב דינאמיות, בנויות על כתמי צבע המתמזגים זה בזה עם הרבה גוני ביניים, שבאמצעותם מודגשת האווירה הדרמטית ולעיתים אף קודרת שמעוניין האמן לבטא. בדרך כלל אווירה כזו תואמת את רגשותיו ותחושותיו של האמן.
יעקב פייטלסון

ביוגרפיה

פייטלסון נולד ב-28 ביולי 1946 בווילנה, ליטא. לאחר סיום לימודיו בשנת 1964, התחיל את פעילותו הציונית המחתרתית בעיר קובנה. בדצמבר 1969 הקים יחד עם מספר חברים תא מחתרתי של הארגון הציוני שמרכזו היה בלנינגרד. בגלל השתתפותו בתא מחתרתי, הוא נתפס ונחקר על ידי הק.ג.ב ב-1970. הוא הובא לקישינב, עמד בחקירה, לא מסר את כל המידע על פעילותם והביא לשחרורו של חבר נוסף בארגון.
פייטלסון עלה לארץ ב-7 בינואר 1972.
פייטלסון כיהן כראש הנציגות של הסוכנות היהודית באוקראינה מ-9 באוגוסט 2012 עד לסוף 2013.
מאז הוא עוסק בעיקר במחקר דמוגרפי של ארץ ישראל, בכתיבת מאמרים ובמתן הרצאות בנושא זה ובנושאים הקשורים להתפתחות מדינת ישראל, למדיניות ולהיסטוריה של מזרח התיכון.
פייטלסון הוא בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה ומדעי המחשב, מהפוליטכניון בקובנה, ליטא.

פעילותו כראש מועצת אריאל

פייטלסון נבחר ב-3 בפברואר 1981 בבחירות כלליות של תושבי היישוב וזכה ביותר מ-70% מקולות הבוחרים בהצבעה החשאית לתפקיד ראשות המועצה.
רשימה של חברי המועצה שנבחרו ופרוטוקול של תוצאות הבחירות של ועדת הבחירות נמסרה למשרד הפנים ואושרה רשמית על ידי המנהל האזרחי של יו"ש ומפקדו תת-אלוף פואד בן אליעזר.
הסיבה המרכזית לתמיכתם של הבוחרים במועמדותו נבעה מהצלחת העמותה לבנייה העצמית אותה ייסד בשנת 1979 ואשר זכתה באישור משרד השיכון להקצאת 100 מגרשים לבנייה עצמית לתושבי אריאל. בכך נפרצה הדרך ליציאה ממצב של הקפאת הבנייה למצב של בניה מאסיבית של העיר בעזרת חברות הבנייה הפרטיות והציבוריות. וזאת החל מחברת הבנייה הראשונה שהשתכנעה לבנות באריאל למרות הספקות בעתידה הפוליטי דרך חברות אחרות. הישגו היה שתוך 4 שנים הגיעו לאריאל 14 חברות הבנייה אשר בנו את רבעים א' ו-ב' באריאל.
ב-7 במאי 1985 הסתיימה כהונתו של פייטלסון כראש המועצה המקומית אריאל.
עמנואל ארנסט סימון

עמנואל ארנסט סימון (1898) - (1989) היה רופא, חלוץ רפואת הספורט בישראל, ומיוזמי הקמת המכון על שם וינגייט.

ביוגרפיה

סימון נולד בברלין. סימון למד רפואה בגיסן, ברלין, וירצבורג וסיים את חוק לימודיו במינכן. בהמשך התמחה בדנמרק, שוודיה ופינלנד.
בין השנים 1917–1918 השתתף סימון במלחמת העולם הראשונה.
בין השנים 1923–1924 עבד במכון להיגיינה בברלין.
בשנת 1924 עלה סימון לארץ ישראל.
סימון היה רופא הספורט הראשון בארץ. בין השנים 1924-1927 היה מורה להתעמלות ורופא בבית הספר הריאלי בחיפה.
משנת 1927–1936 ניהל סימון את מחלקת ההיגיינה ב"מרכז הבריאות שטראוס" בירושלים. רופא הספורט ויקטור גוטהיינר היה אסיסטנט שלו.
משנת 1936-1938 לימד סימון התעמלות בבית הספר הריאלי בחיפה.
סימון היה פעיל בתחום החינוך הגופני, ספורטאי מצטיין ואלוף תחרויות ריצה בארץ ובגרמניה.
בשנת 1939 השתתף סימון בהקמת המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי ועמד בראשה עד שנת 1954.
סימון היה מיוזמי הקמת מכון וינגייט, השיג את המימון הראשוני, ואת מתן שמו של אורד צ'ארלס וינגייט למכון.
בשנת הקים סימון את איגוד "international committee for sports and physical (icspe)" והתמנה לחבר כבוד באיגוד לכל חייו.
סימון פרסם מאמרים בנושא: "אתלטיקה קלה".
נפטר בשנת 1989. הניח רעיה צרויה (בתו של ד"ר אליהו אורבך), ושלושה ילדים.

הברחת אלברט איינשטיין להולנד על ידי הסטודנטים לרפואה: מונטנר וסימון

סימון השתתף עם הד"ר זוסמן מונטנר בהברחת אלברט איינשטיין להולנד.
כשהתרקמה המפלגה הנאצית במחתרת, בין שתי מלחמות העולם, היא החליטה לחסל דמויות יהודיות בולטות. הראשון היה ולטר רתנאו, הגאון היהודי, אשר כל טכניקת המדעים של גרמניה של אז הייתה מרוכזת ומסודרת בידו.
הבא בתור לחיסול, היה איינשטיין. מי שהציל את אלברט איינשטיין, הוא ד"ר זוסמן מונטנר (הוציא לאור את הכתבים הרפואיים של הרמב"ם).
בעת לימודיי הרפואה באוניברסיטת ברלין, מונטנר קיבל הודעה טלפונית מאת מפקח המשטרה של ברלין, שנזדמן לו להיות מיודד אתו: "תדעו שאחרי רטנאו עומד על הפרק איינשטיין, זה רציני מאוד, יותר מזה אינני יכול לדבר איתך".
על פי זה התקשר הד"ר זוסמן מונטנר עם חברו הד"ר עמנואל (ארנסט) סימון, ובשעה מאוחרת בערב, באו במכונית אל ביתו של איינשטיין. בחצות הלילה, הקימו את איינשטיין, ופקדו עליו לבוא עימם, וכך הבריחוהו להולנד.

סימון בבית הספר הריאלי

בראשית שנת 1924 התחיל סימון לעבוד בבית הספר הריאלי כרופא ומורה לחינוך גופני.
סימון ביסס את החינוך הגופני על יסודות מדעיים ונתמנה למורה ראשי להתעמלות ולספורט ולרופא הפנמיה (באותן שנים הייתה בבית הספר הריאלי פנמיה צמודה).
סימון שהיה בעברו אלוף ברלין ובוואריה בריצות 400 מטר ו-800 מטר הביא סגנון חדש של הוראת החינוך הגופני והספורט בישראל.
סימון לימד בבית הספר הראלי 3 שנים ובשנת 1927 עבר לירושלים.
בשנת 1936 נקרא שנית על ידי הד"ר ארתור בירם כדי ללמד התעמלות בבית ספר הריאלי.
פרקסיטלס

פרקסיטלס (ביוונית: Πραξιτέλης‏; 330-370 לפנה"ס), פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.
פרקסיטלס פעל עד לשנות השלושים של המאה הרביעית לפני הספירה, כשלשיא פעילותו הגיע בשנות השישים של אותה מאה. עם זאת, ישנן השערות כי פעלו שני פסלים בשם זה. המוקדם מביניהם היה כנראה בן דורו של פידיאס.
יצירתו של פרקסיטלס הייתה מגוונת וכללה גם פיסול בשיש, בנוסף לפיסול בברונזה. נהוג לראות בפסל "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק", ובתבליט, אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בעיר מנטיניאה והמציג את דמותם של לטו וילדיה אפולו וארטמיס, כעבודתו המקורית של הפסל. יצירות אחרות כגון "קוטל לטאה" "סאטיר נשען על עץ" ו"אפרודיטה מקנידוס" נשמרו כהעתקים מאוחרים. יצירות נוספות אשר נטען כי הן עבודתו של פרקסיטלס הן ראש האלה אפרודיטה מפתוורת' (Petworth) באנגליה וראש הרמס המוצג במוזיאון הבריטי. ליצירותיו אלו של פרקסיטלס מוצאים העתקים רבים, בייחוד של פסל אפרודיטה, אשר היווה מודל ליצירת דגם "אפרודיטה העירומה" באמנות.
משי אדום

תקציר העלילה

ליליה, תופרת תוניסאית אלמנה המואסת בחיים בצל אנשים אחרים, יוצאת בעקבות בתה ומגלה שהיא מנהלת רומן אסור עם זמר קברטים העובד במועדון ריקודי בטן במורד הרחוב. אחרי שהיא מתבוננת בנענועי האגן ליליה מרגישה דחף לרקוד. מאותו הרגע ואילך הכל משתנה וליליה אינה פוסלת דבר, גם אם זה אומר לשכב עם החבר של הבת שלה.
אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו

ביוגרפיה

אמנואלה פיליברטו נולד ב-20 באוגוסט 1628 במוטייר, לטומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ולמארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה. בצעירותו היה אמנואלה פיליברטו חירש, ולמד בקושי לדבר כמה מילים על ידי קריאת שפתיים. אולם, בצעירותו נשלח אמנואלה פיליברטו לכומר הספרדי דון מנואל רמירז, מורה מפורסם לחירשים בספרד, ובהדרכתו למד אמנואלה פיליברטו לקרוא ולכתוב. לאחר מכן הוא המשיך ללמוד מגוון של מדעים בהדרכתו של אלסנדרו טסאורו, והראה כישרון גדול. בשנות ה-20 לחייו השתתף אמנואלה פיליברטו במערכה שניהל אביו בלומברדיה, ושנתיים לאחר מכן מונה לקולונל בצבא הצרפתי.
בשנת 1656 מת אביו טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו, ואמנואלה פיליברטו ירש את תאריו. בשנת 1658 הועלה אמנואלה פיליברטו לדרגת לוטננט גנרל על ידי דודנו קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה, ובשנת 1663 מונה למושל העיר אסטי. כאשר מת קרלו אמנואלה בשנת 1675, היה בנו ויורשו ויטוריו אמדאו רק בן תשע, ובעקבות כך מונה אמנואלה פיליברטו לנסיך הכתר.
ב-10 בנובמבר 1684 התחתן אמנואלה פיליברטו עם מריה אנג'לה קטרינה ד'אסטה, בתם של בורזו ד'אסטה ואימפוליטה ד'אסטה, על אף התנגדותו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שרצה שאמנואלה פיליברטו יתחתן עם נסיכת צרפתית, ורק בשנת 1685 אישר לואי הארבעה עשר את הנישואים, לאחר התערבותו של ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה.
אמנואלה פיליברטו שיפץ את ארמון קריניאנו בטורינו ואת טירת ראקוגיני, ותכנן גנים בטירותיו על פי הגדם הצרפתי. בשנת 1701 שימש אמנואלה פיליברטו כשליחו של פליפה החמישי, מלך ספרד בחתונתו עם מריה לואיזה, נסיכת סבויה - דודניתו של אמנואלה פיליברטו. ב-21 באפריל 1709 מת אמנואלה פיליברטו, ובנו ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו ירש את תאריו.
דוד צירקין צפריר

דוד צירקין (1892 - נובמבר 1974) היה מומחה לגננות ושתלנות בארץ ישראל.
אגודת ג'ון ברץ'

אגודת ג'ון ברץ' (John Birch Society, בקיצור: JBS) היא ארגון פוליטי ימני-שמרני אמריקאי, אשר פועל לקידום רעיונות של ממשלה קטנה, מלחמה בקומוניזם, רפובליקה חוקתית וחופש אישי. הארגון הוקם על ידי רוברט ו. ולץ' בשנת 1958. בשנות השישים היוותה כוח משמעותי בארצות הברית אולם בשנות השמונים דעכה השפעת הקבוצה.
הארגון הוקם בשנת 1958 באינדיאנפוליס על ידי רוברט ו. ולץ', הבן (Robert W. Welch, Jr), איש עסקים עשיר ושמרן ממדינת מסצ'וסטס, אשר עשה את הונו בעסקי הממתקים. שם הארגון, ג'ון ברץ', הוא מחווה למסיונר נוצרי אמריקאי שפעל בעבור המודיעין האמריקאי, אשר פעל בסין בשנות החמישים ונרצח על ידי המשטר הקומוניסטי בשנת 1945. ולץ' האמין כי ברץ' נרצח כחלק ממאבק בין כוחות הקומוניזם, אותם ייצגו הסינים והסובייטים, לבין כוחות החופש, אשר מיוצגים על ידי ארצות הברית.
ולץ' הקים את הארגון על מנת להלחם ברעיונות סוציאליסטים בפוליטיקה האמריקאית ולעצור את מה שהוא תיאר כ"הסתננות קומוניסטית" לתוך החברה האמריקאית. וולץ שימש כראש הארגון עד למותו בשנת 1985. בין המייסדים המקוריים של הארגון היה פרד קוק, מייסדה של קוק תעשיות.
וולץ' האמין שתוכניות רווחה מטעם המדינה וארגוני עובדים גורמים לארצות הברית להפוך למדינה סוציאליסטית. בתחילת שנות השישים היו בארגון כ-100,000 חברים. לקראת שנות השמונים דעך בצורה משמעותית כוחו של הארגון.
אופרטור אוניטרי

באלגברה ליניארית, אופרטור אוניטרי הוא אופרטור ליניארי של מרחב מכפלה פנימית מעל שדה המספרים המרוכבים, המקיים את התנאי , כאשר  הוא הצמוד ההרמיטי של ' ו- הוא אופרטור הזהות. באופן דומה, מטריצה ריבועית מרוכבת A היא אוניטרית אם , כאשר  הוא הצמוד המרוכב של המטריצה המשוחלפת  (ההגדרות מתלכדות, אם חושבים על המטריצה כאופרטור , ביחס למכפלה הפנימית הסטנדרטית של מרחב הווקטורים) ו- היא מטריצת היחידה. אופרטור אוניטרי אנלוגי במובנים רבים למספר מרוכב שערכו המוחלט הוא 1, וזאת בגלל הקשר בין מושג הצמידות ההרמיטית למושג ה"צמוד המרוכב", ומשום שכל מספר מרוכב z שערכו המוחלט הוא 1 מקיים: .

הגדרה שקולה

יהי  מרחב וקטורי ממימד סופי מעל שדה המספרים המרוכבים עם מכפלה פנימית. 
 יקרא אופרטור אוניטרי אם מתקיים:  
 לכל  ב- .

שמירת מרחק

אופרטור אוניטרי שומר על הגאומטריה של המרחב. הוא אינו משנה אורך של וקטורים, ושומר גם על הזוויות. למעשה כל אופרטור שומר אורך (כלומר, המקיים  לכל ) הוא אוניטרי. הדוגמה המובהקת לאופרטור אוניטרי הוא סיבוב של או שיקוף של המרחב, שאפשר לתאר גם כהחלפה של בסיס אורתונורמלי אחד באחר (אכן, מטריצת המעבר בין בסיסים אורתוגונליים היא אוניטרית). בפרט, העמודות של מטריצה אוניטרית מהוות בסיס אורתונורמלי.
במכניקת הקוונטים אופרטור אוניטרי מייצג פעולה שמכבדת את חוקי השימור, לרוב את חוק שימור ההסתברות וחוק שימור זרם ההסתברות.

חבורת המטריצות האוניטריות

אוסף המטריצות האוניטריות הוא חבורה ביחס לכפל מטריצות. הדטרמיננטה היא הומומורפיזם מן החבורה הזו אל החבורה  של מספרים מרוכבים בעלי ערך מוחלט 1. הגרעין הוא אוסף המטריצות האוניטריות בעלות דטרמיננטה 1, הנקראות מטריצות אוניטריות מיוחדות. 
לחבורות אלה יש חשיבות רבה בתורת שדות ובמודל הסטנדרטי. הפיזיקאים יובל נאמן ומארי גל-מן הראו שאפשר למיין את הקווארקים לקבוצות באמצעות חבורת הסימטריה .

הקשר לטיפוסי מטריצות אחרים

מטריצה ממשית אוניטרית היא מטריצה אורתוגונלית; העמודות של מטריצה כזו מהוות בסיס אורתונורמלי, וכן גם השורות שלה.
אם  A אופרטור הרמיטי אזי  הוא אופרטור אוניטרי, וכל אופרטור אוניטרי הוא בעל צורה כזו.
קנדי (כדורגלן)

קריירה

קנדי החל את הקריירה במחלקת הנוער של פלומיננסה הברזילאית בגיל 8. לאחר שבע שנים עבר לקבוצה הבוגרת, בה שיחק כשנתיים ורשם 30 הופעות ליגה ושני שערים. ב-25 ביוני 2015 נמכר למועדון האנגלי צ'לסי תמורת 6.3 מיליון פאונד. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף במקומו של סזאר אזפיליקווטה בהפסד 2-1 לקריסטל פאלאס. ב-1 במרץ 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי צ'לסי בליגה בניצחון 2-1 על נוריץ' סיטי, שער זה נקבע לאחר 39 שניות והיה לשער המהיר ביותר בעונה. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל לווטפורד לעונה אחת. ב-23 בינואר 2018 הושאל קנדי לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה.

נבחרת לאומית

בשנת 2013 זומן קנדי לנבחרת ברזיל הצעירה עד גיל 17, בה כבש 6 שערים בשמונה משחקים בקופה אמריקה עד גיל 17, שלושה מתוכם נגד נבחרת ארגנטינה הצעירה. לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 זומן קנדי ביחד עם חברו לקבוצה ז'רסון לנבחרת ברזיל הצעירה עד גיל 20, אך לא השתתף בתחרות בגלל מחלה.
שיבניק

היסטוריה

בניגוד לערים אחרות בדאלמטיה אשר נוסדו בידי האילירים, היוונים או רומאים, נחשבה שיבניק לעיר העתיקה ביותר באזור אשר נוסדה בידי הקרואטים, אם כי חפירות באזור טירת מיכאל הקדוש הראו כי המקום היה מיושב זמן רב לפני בוא הקרואטים. הקרואטים בנו במקום מצודה, לכל המאוחר במאה ה-9. העיר נזכרה לראשונה במגילה מאת המלך הקרואטי פטר קרשימיר הרביעי (Petar Krešimir), והאפיפיור בוניפקיוס השמיני העניק לה מעמד של עיר ודיוקסיה בשנת 1298.
העיר נשלטה לפרקי זמן קצרים במאה ה-12 על ידי ונציה ושוב מ-30 באוקטובר 1412. למרות שהעות'מאנים התקיפו את העיר מספר פעמים ב-1570, 1647 ו-1659, הם לא כבשוה, והביצורים שהוקמו על ידי הונציינים עומדים עדיין על תילם. ב-1649 נפלה העיר קרבן למגפת דבר אשר כילתה שלושה רבעים מתושביה. בנפול ונציה ב-1797, עברה העיר לשליטת בית הבסבורג, אשר החזיק בה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, למעט תקופת כיבוש צרפתי בין השנים 1806 ו-1813. העיר גדלה ושגשגה ונבנו בה מערכת להספקת מים בשנת 1879 ובית חולים בשנת 1883, והיא חוברה למפעל ההידרו-אלקטרי על נהר קרקה בשנת 1895.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכוח הסכם רפאלו. בזמן מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר בידי האיטלקים והגרמנים אחריהם. כמו האזור כולו הייתה שיבניק לאחר המלחמה לחלק מיוגוסלביה, וב-1991 נכללה בקרואטיה העצמאית כשזו הכריזה על עצמאותה. העיר הופצצה על ידי הצבא היוגוסלבי בזמן מלחמת העצמאות של קרואטיה, והתושבים הצליחו למנוע את כיבושה בשישה ימי קרב בין 16 בספטמבר ל-22 בספטמבר 1991, המכונים "קרבות ספטמבר". עם זאת חלקים מסביבתה של העיר נתפסו על ידי צבא יוגוסלביה ושוחררו על ידי צבא קרואטיה במבצע סערה רק ב-1995. למרות שנזקי המלחמה תוקנו, חיסלה זו לחלוטין את תעשיית האלומיניום ששגשגה בעיר.

יהודים

נוכחות יהודים מתועדת בשיבניק החל מ-1432. אין פרטים על קהילה זו ומוסדותיה. ידוע שבראשית המאה ה-16 גורשו יהודי העיר בצו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במחצית השנייה של המאה ה-16 הזמין השלטון המקומי בנקאיים ומלווים בריבית יהודים לעיר. היהודים גבו ריבית נמוכה הרבה יותר מהמלווים המקומיים. ב-1586 תועדו האחים גרשון ורפאל זיזא אשר הפעילו בנק למתן הלוואות שפעל עד סוף המאה. ב-1622 תועדו האחים שם-טוב ושמשון סמאדג'ה ואנג'לו פרנקו אשר קיבלו כתב זכויות למתן הלוואות. ב-1649 תועדה ברשומות פטירתו של יהודי בשם שמואל פרנקו. בתקופה זו לא הייתה קהילה מאורגנת והיהודים שפעלו בעיר נסמכו הלכתית על קהילת ספליט. עד המחצית השנייה של המאה ה-18 קיים תיעוד על פעילות סוחרים ובנקאים יהודים כגון משפחות אבינון, פנסו, לוי, רוסו, ג'אני, לוסינה וחביליו. החל מראשית המאה ה-19 פסק התיעוד לגבי יהודים שהתגוררו בשיבניק.
אלכסנדר בלוק

אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בְּלוֹק (ברוסית: Александр Александрович Блок;‏ 28 בנובמבר 1880 - 7 באוגוסט 1921) היה משורר רוסי.

ביוגרפיה

נולד בסנקט פטרבורג במשפחה אריסטוקרטית. אביו היה פרופסור באוניברסיטת ורשה. אחרי שהתגרשו הוריו, בלוק אומץ על ידי משפחת בֶּקֶטוֹב, משפחת משכילים של אמו. במשפחה זו גדל והתחנך, ורכש השכלה ספרותית הנרחבת. אמו הייתה אשת ספרות ומתרגמת, וגם אחיותיה של האם היו קרובות לעולם השירה והספרות.
בלוק הצעיר השתלם בלימודי היסטוריה וחקר שפות. בשנת 1898 פגש את ליוּבּוֹב מֶנְדֶלֶייבָה, בתו של המדען הידוע דמיטרי מֶנדֶלֶייב, מי שהייתה לימים לאשתו.
אמו של בלוֹק הבחינה בכישרונו ושלחה את שיריו המוקדמים לבת דודתה במוסקבה. בסיועה הגיעו שיריו לידי הסופר והמשורר אַנְדְרֵיי בֶּילִי, שקיבל אותם בהתלהבות. זאת הייתה ההכרה הראשונה במשורר הצעיר. זמן קצר אחר כך, משנת 1902, הפך בלוֹק לאורח של קבע בסלון הספרותי של המשוררת זינאידָה גִיפּיוּס ובעלה, המשורר והחוקר דמיטרי מֶרֶזְ'קוֹבְסְקי, והשתתף במערכת כתב העת "נוֹבִיי פּוּט" (הדרך החדשה) שהשניים ערכו והוציאו לאור.
יצירתו המוקדמת של בּלוֹק בין השנים 1900 - 1904, קוּבצה בספרו הראשון "שירים לגברת הנפלאה", שיצא לאור בשנת 1905. הספר ספוג באווירה מיסטית, שבה כל תופעות העולם נתפסות כסימנים ואותות של המתרחש בעולמות אחרים. בספר "שירים לגברת הנפלאה" ובמחברו, הכירה הביקורת הרוסית בת הזמן, את ממשיך דרכו של הפילוסוף ולדימיר סולוביוב. מבקרים רוסיים טענו שהוא הושפע מהמשורר אָפָנַסיי פֵט, (1820 - 1892), שכתב שירים מחורזים וטקסטים לרומנסות רוסיות שהולחנו והושרו.
בלוק היה מגדולי המשוררים הסימבוליסטים הרוסים. הוא מת ב-1921, אך דעיכתו הספרותית החלה עוד קודם לכן: בשנת 1918, מיד אחרי שכתב את שתי פואמות-הענק שלו, ה"סקיתים" ו"שנים-עשר" הוא השתתק. אלכסנדר בלוק סיפר לקוֹרניי צ'וּקוֹבְסקי, משורר, סופר חוקר הספרות, שאחרי שכתב את הפואמה "שנים-עשר" הרגיש שסיים את הקריירה הספרותית שלו.
נפטר בשנת 1921 ממחלת לב.
יש מבקרים חוקרים והיסטוריונים של ספרות, המשייכים את בלוק לעידן הספרותי של תור הכסף בשירה הרוסית.
פארק המילניום

מבנים ומוצגים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בפארק מוצגים מספר רב של אמנות סביבתית ומבנים שונים:

פביליון ג'יי פריצקר

פביליון ג'יי פריצקר הוא פביליון המשמש כקונכיית מוזיקה, כשלפניו 11,000 מקומות ישיבה (4,000 קבועים והשאר נבנים לפי הצורך). המבנה והרחבה שלפניו עוצבו על ידי פרנק גרי, ונחנכו בקונצרט של טורי איימוס ב-31 באוגוסט 2005.
הפביליון משמש כמרכז הפארק, ומהווה מוקד משיכה לאירועים מוזיקליים רבים.

מזרקת קראון

מזרקת קראון הוא אמנות סביבתית ופסל וידאו המוצב בפארק המילניום. הפסל עוצב על ידי האמן הקטלוני ג'ומה פלנזה, ונחנך ביולי 2004. הפסל מורכב מבריכת השתקפות העשויה מאבן גרניט שחורה, הממוקמת בין שני לבנות זכוכית בגובה 15.2 מטר, שעליהם מוקרנים קטעי וידאו באמצעות מסכי LED.

תיירות ואירועים

בפארק מבקרים מדי שנה כ-4 מיליון תיירים, והוא מהווה אחד ממוקדי התיירות הגדולים של העיר. בפארק מתקיים מדי שנה, בין החודשים יוני-אוגוסט בכל יום רביעי-ראשון, פסטיבל המוזיקה פארק גרנט, המשתמש בפביליון ג'יי פריצקר כמרכזו.

ביקורות

למרות שהפארק נבנה לכבוד המילניום החדש, הוא נחנך בפועל רק בשנת 2004, ארבע שנים אחר המועד המתוכנן. גם עלות הקמת הפארק, הייתה גבוהה בהרבה מהמתוכנן. בתחילה הוערכה עלות ההקמה בכ-30 מיליון דולר. בפועל, התקציב הכולל של הקמת הפארק היה למעלה מ-500 מיליון דולרים.
פר פייה הנסן

פר פייה הנסן (בנורווגית: Per Faye-Hansen;‏ ? - 1992) היה פעיל המחתרת הנורווגית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מנורווגיה.

פועלו להצלת יהודים בתקופת השואה

באוקטובר 1942 ארגן הנסן מקום מסתור זמני בחנות פרחים באחת משכונות אוסלו עבור פליטים יהודים. הוא הצליח לארגן את בריחתה של קבוצת היהודים לשוודיה בסודיות. יהודים אלה הועברו במשאית לאסקר (Asker) , פרבר של אוסלו, שם הוסתרו בבית שהיה שייך למחתרת הנורווגית, ולאחר מכן - בבתים אחרים, עד שהגיעו לגבול שוודיה ועברו את הגבול.

לאחר המלחמה

הנסן ייסד את כנסיית המלחים בחיפה ובשנת 1969 ייסד כנסיית מלחים באשדוד לאחר הקמת נמל אשדוד. הוא שירת מספר שנים בתור כומר עבור נורווגים בישראל ופרסם מספר ספרים על ישראל ועל נושאי דת. במהלך חייו היה מסור לפיתוח קשרי נורווגיה-ישראל. בין היתר ייסד את "מכון כרמל" (Karmel-Instituttet), שמטרתו "לציין את הגשמת הנבואות בישראל של היום ולהפיץ את הידע בנושא במדינות הנורדיות ובישראל."

הנצחה

בשנת 2007 העניק יד ושם להנסן את התואר חסיד אומות העולם.
אינה צ'וריקובה

חייה

אינה צ'וריקובה נולדה בעיירה קטנה בבשקיריה. זמן קצר לאחר לידתה הוריה התגרשו. בשנות ה-50 אינה עם אימה הגיעו למוסקבה.
לאחר סיום בית הספר אינה שכבר בילדותה רצתה להיות שחקנית ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק. לאחר מספר ניסיונות היא התקבלה לבית הספר למשחק ליד תיאטרון מאלי וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1965. השחקנית החלה לעבוד בתיאטראות שונות במוסקבה. בשנת 1975 צ'וריקובה הוזמנה לתיאטרון לנקום על ידי מארק זכארוב והיא עובדת בתיאטרון זה עד היום. בשנת 1996 לצ'וריקובה הוענק פרס הפדרציה הרוסית עבור עבודתה בתיאטרון.
עוד בהיותה סטודנטית בבית הספר למשחק צ'וריקובה החלה להצטלם בקולנוע. מספר שנים היא גילמה רק תפקידים קומיים זוטרים. פריצתה לתפקידים גדולים התרחשה בסרטי בעלה הבמאי אולג פנפילוב. הסרט הראשון שפרץ לתודעה כלל ארצית ובו היא שיחקה תפקיד ראשי היה סרט "התחלה" בה היא גילמה תפקיד של פועלת בית החרושת שחולמת להיות שחקנית ולשחק ז'אן ד'ארק. בסרט שולבו קטעים היסטוריים בה צ'וריקובה משחקת את ז'אן. עבור משחק בסרט זה היא הוכרזה "שחקנית השנה" בברית המועצות. במהלך צילומי הסרט היא התחתנה עם בעלה.
לאחר הצלחתה בסרט זה צ'וריקובה המשיכה להשתתף בסרטי בלעה ושל במאים אחרים. בשנת 1984 היא זכתה לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקה בסרט. היא ממשיכה להצטלם בקולנוע גם כיום, בשנת 2013.
בשנת 2001 צ'וריקובה הייתה שותפה של בעלה בכתיבת תסריט לסרט על משפחת רומנוב. בשנים 2007-1009 השחקנית הייתה נשיאה של פסטיבל הקולנוע על שם אנדריי טרקובסקי.
בשנת 2013, לקראת יובל 70 של השחקנית בטלוויזיה רוסית הוקרן סרט על פעילותה.
מסגד

המסגד הראשון

המסגד הראשון היה ביתו של הנביא מוחמד במדינה, עיר מצפון למכה אליה עברו חסידיו של מוחמד בשנת 622. שחזור ביתו של מוחמד מגלה חצר גדולה שהכילה בית קטן יחסית. לפי המסורת המוסלמית, לאחר שמאמינים רבים התלוננו על החום הגדול באמצע היום, מוחמד דאג לשתילת שורה של עצי דקל בצד אחד של החצר וגג של ענפי דקל נוצר בין שורת העצים והקיר החיצוני, מה שיצר אזור תפילה מוצל. מוחמד עצמו עמד בקצה אחד של המעבר המקומר הזה כדי להטיף את משנתו בפני שומעיו.
עם התרחבות האסלאם הוקמו מסגדים רבים נוספים ששימשו כמרכזי תפילה וכינוס למאמינים.

תפקידו של המסגד בחינוך נפש האדם

כאשר הגיע הנביא מוחמד  לאלמדינה, המעשה הראשון שהוא עשה זה בניית המסגד, וזאת בגלל חשיבות המסגד בבניית חברה תקינה ומושלמת. המסגד קיבל את שמו מרוב הסגידות וההשתחוויות בו.
כאשר המוסלמי נכנס למסגד, עליו להתנהג ברוב מוסר ואתיקה. בין הדברים שמוטלים עליו, הם:
1.   ההתרחצות והטהרה בבית לפני ההליכה אל המסגד.
2.   בכניסתו למסגד, להתפלל שתי רכעות שהן ברכת שלום למקום.
3.   הימנעות מהרמת הקול אלא בתפילה, ובהקמת התפילה בדרשות.
4.   הימנעות מקניות ומכירות בתוך המסגד.
5.   הימנעות מוויכוחים או דיבורים אלא למה שנחוץ
חשיבות המסגד ותפקידו בחינוך הפרט והחברה:
וזה מכמה היבטים:
1.   הצד הרוחני והמוסרי: המוסלמי, בלכתו למסגד, מקווה לקבל מאללה  שכר וגמול רב. במסגד הוא יתפלל ויקבל שיעורים שיחזקו בו את האמונה וירחיקו אותו מעשיית רוע.
2.   הצד החברתי: במסגד נפגשים המוסלמים, מדברים על בעיותיהם, ומתייעצים כיצד לפתור אותן, דבר שיביא לחיזוק הקשרים ביניהם.
3.   הצדק המדעי תרבותי: המוסלמים מקבלים במסגד שיעורי דת ושומעים את דרשת יום שישי ועוד פעילויות שאולי יוסיפו לאדם בצדדים האלה.
4.   הצד הנפשי: כשהמוסלמי מרבה בו (במסגד) בזכר אללה, יהיה שליו בנפשו ובלבו, וירדו המלאכים ברחמים ושלווה על היושבים בו (במסגד), ואז יירגע המוסלמי, וינוח מדאגותיו.
5.   הצד הבריאותי: לפני בואו של המוסלמי למסגד הוא אמור להתנקות ולהיטהר וללבוש בגדים יפים ונקיים, כל זה שומר על בריאותו של האדם.
6.   צד היופי: מומלץ למוסלמי להתבשם וללבוש את מיטב בגדיו בבואו למסגד. אללה  אמר בפסוק 31 מסורת אל-אעראף (פרק 7: המחיצה) "הוי בני האדם, התלבשו והתקשטו יפה כשאתם מבקרים בכל מסגד".

כללים ומנהגים

קיימים מספר כללי דת הכרוכים בניהול הפולחן הדתי במסגד ואשר מטרתם לאפשר למאמין להתמקד בעבודת האל. בעוד מספר מוגבל של כללים, כך למשל חליצת הנעליים בפתח המסגד, הם אוניברסליים, קיימים מנהגים רבים המקבלים ביטוי שונה ונאכפים במידת הקפדה משתנה בין מסגד אחד לאחר.

טהרה

לכל המסגדים קיימים כללי טהרה (ערבית: طهارة) כחלק הכרחי מטקס התפילה. לפני תחילת התפילה חייב המאמין להכין עצמו ברחצה טקסית הנקראת וֻדוּאְ (ערבית: وُضوء). אולם, אף מי שנכנס למסגד שלא לצורכי תפילה, חייב לציית לכללי טהרה מסוימים. כך, אסורה נעילת נעליים באולם התפילה אשר רצפתו מכוסה בשטיחים. בחלק מן המסגדים קיימת חובת חליצת נעליים בכל שטח המסגד, גם באותם חלקים מן המבנה שלא נועדו לתפילה. כל המבקרים במסגד חייבים להיות נקיים. לא רצוי אף לבוא למסגד לאחר אכילת מאכלים מדיפי ריח עז (כגון שום).

לבוש

אחת ממצוות האסלאם היא לבוש צנוע. בחלק מן המסגדים קיימת הקפדה כי חובת הלבוש הצנוע תחול לא רק על המתפללים, אלא על כל המבקר במסגד, גברים ונשים גם יחד. גברים המבקרים במסגד מתלבשים בבגדים נקיים ורפויים, שאינם צמודים לגוף. אף נשים המבקרות במסגד מתלבשות בבגדים רפויים, חולצות ששרווליהן ארוכים, מכנסיים ארוכים וכיסוי ראש, כגון חג'אב. מאמינים מוסלמים רבים ברחבי העולם נוהגים להתלבש לתפילה בבגדים מזרח תיכוניים מסורתיים לדת האסלאם.