google/wiki40b huggingface dataset:
ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ביוגרפיה

ברנהרד נולד בשנת 1437, לפרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1452 נבחר ברנהרד לעוזרו של מגנוס מסקסוניה-לאוונבורג, בישוף הילדסהיים, ולאחר מותו של מגנוס הפך ברנהרד ליורשו. אולם ברנהרד לא דאג לאינטרסים של הילדסהיים כנגד נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל, אלא דאג בראש ובראשונה לאינטרסים של משפחתו.
בשנת 1457 מסר אביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג את השלטון בדוכסות לברנהרד, יחד עם אחיו אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1463 התחתן ברנהרד עם מטילדה מהולשטיין-שאונבורג, בתו של אוטו השני, רוזן שאונבורג-פינברג, אולם ב-9 בפברואר 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואחיו אוטו תפס את השלטון לבדו. לאחר מותו התחתנה אשתו עם וילהלם השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
ריימונד אאומן

קריירת מועדונים

אאומן שיחק בבאיירן מינכן החל משנת 1982, תחילה כשוער מחליף לז'אן-מרי פפאף, והחל משנת 1984 תפס את עמדת השוער הראשון עד שנפצע, ופפאף חזר להיות השוער הראשון, עד שפרש בשנת 1988. פרישה זו סללה לאאומן את הדרך לעמדת השוער הראשון באופן בלעדי, והוא הפך לאחד השוערים הטובים בגרמניה. עם באיירן מינכן זכה אאומן בשש אליפויות הבונדסליגה ופעמיים בגביע הגרמני. אאומן צבר 216 הופעות במדי באיירן מינכן ב-12 עונות, ושימש כקפטן הקבוצה בין השנים 1991-1994, לאחר פרישתו של קלאוס אאוגנטאלר ממשחק פעיל.
בשנת 1994 עבר אאומן לבשיקטש לעונה אחת וסייע לה לזכות באליפות, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.

נבחרת גרמניה

לאאומן 4 הופעות בנבחרת גרמניה. אאומן השתייך לסגל הנבחרת הגרמנית שזכתה במונדיאל 1990, אך לא שיחק בו.

לאחר הפרישה

אאומן מועסק כיום כקואודינטור של מועדון האוהדים של באיירן מינכן.
קורפוס המתנדבים השוודי

קורפוס המתנדבים השוודי (בשוודית: Svenska frivilligkåren) היה קורפוס שלחם לצד צבא פינלנד במהלך מלחמת החורף. הקורפוס כלל ברובו מתנדבים משוודיה, אך גם מנורווגיה ודנמרק.

היסטוריה

ב-30 בנובמבר 1940 תקפה ברית המועצות את כוחותיה שלה, והאשימה בהפגזה את פינלנד. עוד באותו היום מטוסים רוסיים הפציצו את הלסינקי, בירת פינלנד ללא הכרזת מלחמה. בתגובה לכך סולקה ברית המועצות מחבר הלאומים. נפתחה מלחמת החורף.
לשוודיה היו קשרים מצוינים עם פינלנד עוד לפני פרוץ המלחמה. היו תוכניות בקרב מפקדי הצבא השוודי לשלוח גייסות שוודיים ללחום נגד הרוסים בפינלנד, אולם הצרה הייתה שלברית המועצות היה חוזה שלום עם גרמניה הנאצית, שהייתה הקונה העיקרי של תעשיית הברזל השוודית, והממשלה השוודית חששה שבמקרה של ניתוק יחסים עם ברית המועצות ינותקו גם היחסים עם גרמניה. למרות זאת שוודיה לא מנעה את גיוסם של מתנדבים שוודים לצבא הפיני, ואף אפשרה את פתיחתן של סוכנויות גיוס בכל רחבי הארץ. הסיסמה בשוודיה באותם ימים הייתה: "Finlands sak är vår" ו-"Ett folk är i fara - Du kan hjälpa" ("הקונפליקט הפיני הוא גם הבעיה שלנו"; "העם בסכנה - ואת/ה יכול לעזור"). החיילים השוודים הראשונים הגיעו לפינלנד בתחילת דצמבר 1939. הם אומנו במחנה אימונים מיוחד בקאמי, לפני שנשלחו לחזית. עד ינואר הגיעו לפינלנד יותר מ-8,000 מתנדבים שוודיים. בהמשך הצטרפו אל היחידה עוד 1,010 מתנדבים מדנמרק, ו-895 מנורווגיה. כמפקד הקורפוס מונה הגנרל ארנסט לינדר. כסמל היחידה נבחר איור המתאר ארבע ידיים אוחזות זו בזו, סמל המתאר את אחדותה של סקנדינביה.
ב-3 בפברואר נשלחה קבוצת המתנדבים הראשונה לחזית. היא כללה 1,500 מתנדבים שיצאו במגלשי סקי מקאמי לרובניימי, ופיקד עליה אובר-לויטננט מגנוס דירזן (Magnus Dyrssen). במהלך הצעדה נחשפו ליקויים חמורים באימונים, ויותר ממאה לוחמים חלו ונשלחו חזרה למחנה. מספר ימים לאחר מכן נשלחה הקבוצה השנייה ברכבת לקאמיג'ארבי, עליה פיקד אובר-לויטננט ויקינג תם (Viking Tamm). שתי הקבוצות נפגשו ב-24 בפברואר. קבוצות נוספות יצאו בהדרגה ונשלחו לחזית באזור סאלה. המתנדבים נודעו באומץ לבם, וחלקם שרתו כטייסים בחיל אוויר מאולתר.
יצחק גליקר

ד"ר יצחק גליקר (1882–1950) היה הרופא הראשון של קופת חולים כללית בחיפה, מנהל המחלקה המדיצינית במרכז קופת חולים.

ביוגרפיה

גליקר נולד בז'ברז' שבפולין, בנם של פרימה ואלימלך, אח בכור לשלושה בנים ובת. בתקופת היותו תלמיד תיכון השתתף בפעילות של תנועת "צעירי ציון", ביחד עם אחיו צבי ואריה פייגנבאום, למד רפואה בלבוב, השתלם בברלין.
בשנת 1913 עלה לארץ-ישראל. באותה שנה עבד כרופא במושבה חדרה.
התחתן עם חנה פלד ולהם נולדה בת - אמיליה (מילה). חנה נפטרה כמה שנים לאחר מכן משחפת.
התחתן בשנית עם חנה בלאי ובשנת 1933 נולד בנם יוחנן.
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא אוסטריה כרופא צבאי, בשנת 1920 חזר לארץ ישראל..
גליקר היה חבר בסניף הסתדרות הרופאים בחיפה שהקים הד"ר הלל יפה, עם חברים נוספים: ד"ר חיים יסקי, ד"ר ברוך ניסנבוים, ד"ר לייב עפרון וד"ר נחום שימקין.
בשנת 1920 עבד בבית החולים "הדסה" בחיפה.
גליקר היה הרופא הראשון של קופת חולים בחיפה. משנות העשרים של המאה ה-20, התחיל לעבוד בקופת חולים בחיפה, ומאוחר יותר ניהל את המחלקה המדיצינית.
נפטר ב-1950.
בחיפה הוקם גן על שם יצחק גליקר. הגן נצפה מרחוב מוריה ומהווה ריאה ירוקה בלב שכונת אחוזה. שטח הגן 1,700 מ"ר.

משפחתו

בנו הוא הפרופ' יוחנן גלוקר.
אחיו, ד"ר אריה ליאון גליקר, עלה לארץ-ישראל בשנת 1933, היה רנטגנולוג. נפטר ב-11 ביולי 1971. ילדיו ד"ר עדנה וד"ר דניאל.
אחיו, ד"ר צבי הירש גליקר, עלה לארץ-ישראל בשנת 1933, היה רופא פנימי, ממקימי קופת חולים לאומית. נפטר יום העצמאות 1950. בתו רות (ירדן)
פגפילגרסטים

שימושים רפואיים

פגפילגרסטים מותווה להפחתת ההיארעות של זיהומים, המתבטאים בחום נויטרופני, בחולים עם ממאירויות לא-מיאלואידיות, המקבלים תרופות אנטי-סרטניות מיאלוסופרסיביות, הקשורות עם היארעות משמעותית קלינית של חום נויטרופני.
פגפילגרסטים מותווה גם להגדלת השרידות בחולים שנחשפו בצורה אקוטית למינונים מיאלוסופרסיביים של קרינה (תת-תסמונת המטופויאטית של תסמונת קרינה חריפה). אישור להתוויה זו התבסס על ניסויים בחיות ניסוי ונתמך על נתונים של השפעת פגפילגרסטים על נויטרופניה חמורה, בחולים עם סרטן שטופלו עם כימותרפיה מיאלוסופרסיבית.

פרמקוקינטיקה ומינון

מנגנון הפעולה והיישומים הקליניים של פגפילגרסטים זהים לאלה של פילגרסטים. ההבדל העיקרי הוא משך הפעולה הארוך יותר של פגפילגרסטים. בהשוואה לפילגרסטים,
פגפילגרסטים הדגים פינוי כלייתי נמוך וזמן מחצית חיים של סילוק, ארוך יותר (עד ל-80 שעות לעומת 4 שעות של פילגרסטים), מאפיינים המוקנים על ידי הפגילציה (PEGylation). משך הפעולה הקצר של פילגרסטים מצריך מתן יומי, בעוד שזריקה אחת של פגפילגרסטים לכל מחזור של כימותרפיה, עשויה להספיק, בהתאם להתוויה.

מסחור

פגפילגרסטים משווק, בין היתר, בשמות המסחריים ניולסטה (neulasta) וניולסטים - (neulastim)‏ על ידי חברת אמג'ן ובשמות מסחריים נוספים.

תרופות ביוסימילאריות

בחודש יולי 2016, מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) דחה את הבקשה לאישור תרופה ביוסימילרית לפגפילגרסטים, מטעם חברת סנדוז (Sandoz) מקבוצת נוברטיס.
בשנת 2018, אישר ה-FDA האמריקאי 2 תרופות ביוסימלאריות לפגפילגרסטים, בחודש יוני אושרה פולפילה (fulphila) של החברות מיילן וביוקון ‏ ובחודש נובמבר אושרה התרופה הביוסימילארית אודנסיה (udenyca) של חברת קוהרוס ביוסאיינסס (Coherus Biosciences)‏.
תרופות ביוסמילאריות נוספות לפגפילגרסטים אושרו לשיווק באירופה.

התרופה בישראל

התרופה ניולסטים מאושרת לשיווק בישראל, בצורת מזרק מוכן לשימוש, במתן תת-עורי, ומיועדת להעלאת מספר תאי הדם הלבנים, על ידי עידוד מח העצם לייצר יותר תאי דם לבנים, המסייעים לגוף להילחם בזיהום. התרופה כלולה בסל הבריאות.
קומגנה

קומגנה (יוונית Kομμαγηνή) הייתה ממלכה הלניסטית עצמאית קטנה בדרום־מרכזה של אסיה הקטנה במשך 235 שנים, החל בשנת 163 לפנה"ס ועד שנת 72, עת סופחה לקיסרות הרומית והפכה לחלק מהפרובינקיה סוריה. הממלכה השתרעה בעמק נהר הפרת, באזור נפת אדיאמן בטורקיה של ימינו. בירתה הייתה סַמוֹסַטַה (ארמית שימשטה – "של השמש") וחורבותיה השתמרו סמוך לעיירה המודרנית סמסט (Samsat) עד שהוצפו על ידי האגם המלאכותי שנוצר כתוצאה הקמתו של סכר אטאטורק. העיר נקראה גם אנטיוכיה בקומגנה (Αντιόχεια η Κομμαγηνή).
לממלכה לא נודעה השפעה רבה מעבר לתחומיה, והיא ידועה בשל מקדש הקבורה המגלומני ורב-ההוד שהקים אחד ממלכיה ובשל כך ששרדה ושמרה על עצמאות חלקית עד לאמצע המחצית השנייה של המאה ה-1.

היסטוריה מוקדמת

עמק הפרת שימש מאז ומתמיד כמקום יישוב וכצומת דרכים, והחתים ישבו באזור בתחילת האלף הראשון לפנה"ס לכל המאוחר. במקום היו מכרות כסף, עופרת ונחושת, ונמצאו שרידי לתנורים ששימשו להתכת מתכות. קומגנה נזכרה לראשונה בכתבים אשורים במאה ה-9 לפנה"ס בשם "כומוחו" (Kummuhu). תושביה חויבו בתשלום מיסים לאשור עד שבתחילת המאה ה-8 לפנה"ס הם התקוממו כנגד שלטונם של האשורים, וסרגון השני מלך אשור סיפח את האזור בשנת 708 לפנה"ס.
לאחר תקופת שלטון בבלית קצרה שנמשכה כ-50 שנה, השתלטה הממלכה האחמנית הפרסית על האזור באמצע המאה ה-6 לפנה"ס והחזיקה בו עד שנת 331 לפנה"ס, עת כוחותיו של אלכסנדר הגדול מוטטו את האימפריה הפרסית, וקומגנה הייתה לחלק מהעולם ההלניסטי. עם חלוקת האימפריה של אלכסנדר הגדול בין יורשיו, נשלט האזור בידי בית סלאוקוס עד שנת 163 לפנה"ס.

ממלכת קומגנה

בשנת 163 לפנה"ס, הרים תלמי מלך קומגנה את נס המרד כנגד הממלכה הסלאוקית הנחלשת וביסס ממלכה עצמאית קטנה בקומגנה, אשר אימצה את התרבות ההלניסטית אל חיקה. בשנת 69 לפנה"ס הגיע הצבא הרומי אל גבולה של קומגנה ושם מצור על בירתה. עם זאת לפי ההיסטוריון הרומי פליניוס הזקן הופיעה ישות בלתי מוכרת שכל חייל שבא עימה במגע נשרף על נשקו. הרומאים נסוגו ותוך עשור שנים הייתה קומגנה לממלכה היחידה באסיה הקטנה שנותרה עצמאית, בדיוק בקו חיץ שבין האימפריה הרומית והאימפריה הפרתית. 
המלך הידוע מבין מלכי קומגנה היה אנטיוכוס הראשון תאוס. הוא מלך בשנת 64 לפנה"ס ומלכותו נמשכה עד 38 לפנה"ס. מיד עם עלותו לכס המלוכה הוא הבין כי לא לעולם חסד וכרת ברית עם גנאיוס פומפיוס מגנוס. בדרך זו הצליח לשמור על עצמאותה של ממלכתו תוך שהוא שומר על יחסים טובים גם עם הפרתים. אולם מפעלו הידוע ביותר היה הקמת מקדש וקבר מלכותי על פסגתו של הר נמרוט בגובה של 2,206 מטר. האתר מורכב משתי מערכות של פסלי אדם יישובים בגובה של עד 10 מטר, אחת מצידו המזרחי של תל מלאכותי בגובה של 49 מטר ובהיקף של 152 מטר, והאחרת מצידו המערבי. הדמויות הן של אנטיוכוס עצמו בחברת האלים, וגובה ראשי הדמויות לבדם הוא כ-2 מטר. אנטיוכוס הראשון תאוס מת בשנת 38 לפנה"ס, לא לפני שהצליח להדוף את התקפתו של מרקוס אנטוניוס. הוא נקבר במקדש שהקים על הר נמרוט. 
הממלכה המשיכה לשמור על עצמאות יחסית כמדינה וסאלית של רומא עד שבשנת 72 לספירה הואשם אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה בקשירת קשר עם הפרתים וקומגנה סופחה לקיסרות והפכה לחלק מהפרובינקיה סוריה.
נתיך

נתיך (באנגלית: Fuse, פיוז) הוא סוג של מבטח - רכיב חשמלי שנועד להגן מפני זרמי יתר: קצר או עומס יתר.
עקרון הפעולה של נתיך הוא הפסקת הזרם על ידי ניתוק המעגל, כתוצאה מהתכת תיל מתכתי שנמצא בליבת הנתיך. נתיך יכול להגן על מעגל חשמלי אליו מחוברים מספר מכשירים, או להיות מותקן ישירות בתוך מכשיר ולהגן עליו בלבד. בדרך כלל ההגנה של נתיך היא חד פעמית - לא ניתן לעשות שימוש חוזר בנתיך ש"נשרף", ויש להתקין נתיך חדש.

מבנה של נתיך

נתיך יורכב תמיד ממעטפת העשויה מחומר מבודד, מסביב לתיל מוליך. החומר ממנו עשויה המעטפת תלוי בעוצמת הזרם הצפויה לעבור בנתיך, ובעצמת הזרם הצפויה במקרה של תקלה.  בנתיכים לזרמים חלשים המעטפת עשויה בדרך כלל מחומרים פלסטיים (כמו בנתיכים ברכב) או מזכוכית (בנתיכים המגנים ישירות על מכשירים), ולזרמים חזקים (בדרך כלל מעל 25 אמפר) מחומרים קראמיים.
התיל המהווה את החומר המוליך עשוי בדרך כלל מסגסוגת על בסיס נחושת.
התווך בין התיל לבין המעטפת בנתיכים קטנים הוא אוויר, בעוד שבנתיכים לזרמים חזקים ממולא התווך בחול, על מנת למנוע התכה של חלקים אחרים בנתיך כתוצאה מהיווצרות קשת חשמלית וחיבור מחדש של המעגל.
בדרך כלל מותקן הנתיך בתוך בית נתיך, אשר מאפשר שליפה מהירה של הנתיך לצורך החלפתו.
תומר גינת

קריירה

גינת נולד בגשר הזיו והחל לשחק כדורסל במחלקת הנוער של עירוני נהריה. בעונת 2013/2014 החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של נהריה, בליגה הלאומית. לאחר עונה אחת עבר לעירוני קריית אתא, במדיה שיחק במשך שתי עונות. בעונה השנייה שלו בקבוצה (2015/2016) היה אחד השחקנים הבולטים, קלע 16.4 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לישראלי המצטיין בליגה על ידי אתר "ספסל". בסיום העונה הצטרף להפועל תל אביב, בה שיחק בממוצע 22 דקות למשחק וקלע 9.2 נקודות. יכולתו הטובה בעונת הבכורה בליגת העל זיכתה אותו בתואר תגלית העונה. גינת המשיך להפגין יכולת משופרת, ואף נבחר לחמישיית העונה בעונת 2018/2019 אותה סיים כמלך הסלים הישראלי. ב-17 ביולי 2019 מונה לקפטן הקבוצה, לאחר עזיבתו של הקפטן רביב לימונד.

קריירת נבחרות

גינת שיחק במדי נבחרת העתודה באליפויות אירופה שנערכו ב-2013 בטאלין וב-2014 בכרתים, בהן סיימה הנבחרת במקום ה-15 ובמקום השביעי, בהתאמה. בקיץ 2017 היה השחקן המוביל של הנבחרת האולימפית (עד גיל 25) שייצגה את ישראל בתחרות האוניברסיאדה שטייוואן והעפילה לשלב רבע הגמר.
צ'נדלר פארסונס

קריירת תיכונים ומכללות

פארסונס שיחק בתיכון "לייק הוואל" לצד האחים ניק ופט קלאת'ס, עימם הוביל פארסונס את מכללתו לפיינל פור של האליפות בשנים 2005–2006 ולזכייה באליפות בשנת 2007.
פארסונס הסכים למלגת ספורטאי באוניברסיטת פלורידה בה שיחק פארסונס בקבוצת הגייטורס בין השנים 2007–2011. בשנתו הראשונה קלע פארסונס 8.1 נקודות וקלט 4.0 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך הגייטורס לא העפילו לפלייאוף. בשנה הבאה קיבל פארסונס יותר דקות, ושיפר את ממוצעיו בנקודות, ריבאונדים ואסיסטים אך שוב קבוצתו לא העפילה לפלייאוף. בשנתו השלישית קלע פארסונס 14.1 נקודות למשחק, קלט 6.9 ריבאונדים ומסר 2.6 אסיסטים למשחק. הגייטורס הגיעו לפלייאוף ה-NCAA אך הפסידו בסיבוב הראשון לאוניברסיטת בריגהם יאנג.
בעונתו הרביעית והאחרונה הוביל פארסונס את קבוצתו לפלייאוף עם ממוצעים של 11.4 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק. באחד ממשחקי העונה ב-3 בינואר 2010, קלע פארסונס עם הבאזר ממרחק 75 רגל, סל שניצח במשחק. בפלייאוף ניצחו הגייטורס את אוניברסיטת סנטה ברברה, את UCLA ואת אוניברסיטת בריגהם יאנג, אך הודחו על ידי אוניברסיטת באטלר.

יוסטון רוקטס

בדראפט ה-NBA‏ 2011 נבחר פארסונס בבחירה ה-38 על ידי יוסטון רוקטס. בזמן שביתת השחקנים ב-NBA בתחילת עונת הרוקי שלו שיחק פארסונס בשולה באסקט הצרפתית והעמיד ממוצעים של 10 נקודות ו-2.3 חטיפות. בסיום השביתה חתם על חוזה עם הרוקטס, ולאורך העונה קלע במדיה 9.5 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ב-3 במרץ 2013 קלע פארסונס שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון 103–136 על דאלאס מאבריקס, כולל 12–13 מהשדה, מתוכם 6–7 מקו השלוש. את העונה סיים פארסונס עם ממוצע של 15.5 נקודות למשחק מתוך 76 משחקים בהם שיחק כ-36.3 דקות למשחק, והוא פתח בכולם. קבוצתו העפילה לפלייאוף והודחה בסיבוב הראשון על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר ב-6 משחקים. פארסונס שיחק בכל המשחקים וגם פתח בכולם, הוא העמיד ממוצע של 18.2 נקודות עם 40% מחוץ לקו השלוש בכ-39.7 דקות למשחק.
ב-24 בינואר 2014 קלע 10 שלשות במחצית השנייה של משחק מול ממפיס גריזליס, ובכך קבע שיא NBA לשלשות במחצית. באותו משחק קבע גם שיא קריירה של 34 נקודות.

דאלאס מאבריקס

לקראת עונת 2014/2015 חתם על חוזה ל-3 עונות בדאלאס מאבריקס, עבור כ-46 מיליון דולר. בתקופתו עם המאבריקס סבל ממספר פציעות בברכו הימנית, אשר הגבילו אותו להשתתף ב-128 מתוך 174 משחקי קבוצתו (כולל פלייאוף).

ממפיס גריזליס

בקיץ 2017 ניצל את "אופציית היציאה" מחוזהו עם המאבריקס, וחתם על חוזה ל-4 עונות בממפיס גריזליס, עבור כ-94 מיליון דולר. פציעות חוזרות בברכו הימנית הגבילו אותו ל-34 משחקים בלבד בעונתו הראשונה בממפיס, ול-36 משחקים בעונתו השנייה.

אטלנטה הוקס

ביולי 2019 הועבר פארסונס בטרייד לאטלנטה הוקס, בתמורה לסולומון היל ומיילס פלאמלי.
La Luna

רקע ויציאה

האלבום בדומה לאלבומים נוספים של שרה ברייטמן, הופק על ידי פרנק פטרסון. בארצות הברית זכה האלבום להצלחה רבה, כאשר הפך שם לאלבום השני הנמכר ביותר של ברייטמן, אחרי האלבום Timeless, שיצא בשנת 1997.
בנוסף לכך, AllMusic סקרו את האלבום בחיוב, והעניקו לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.

קידום

האלבום יצא לאור בארצות הברית ב-25 באפריל 2000, ולאחר מכן, יצא לאור גם בשאר רחבי העולם. כבר בצאתו, זכה האלבום להצלחה רבה בכל רחבי העולם, תוך שהפך לאחד מאלבומיה המצליחים ביותר של ברייטמן. בכדי לקדם את האלבום, הוציאה ברייטמן מתוכו ארבעה סינגלים, תוך שיצאה לסיבוב הופעות עולמי שנתמך על גביו.

סיבוב הופעות

ב-20 באוגוסט 2000, יצאה שרה ברייטמן לסיבוב ההופעות העולמי השני שלה "La Luna World Tour", אשר נתמך על גבי האלבום. ההופעה הראשונה במסגרת סיבוב ההופעות התקיימה בפארק איביראפוארה, שבסאו פאולו, ברזיל. את סיבוב ההופעות חתמה ברייטמן בהופעה שהתקיימה באלברט הול, שבלונדון, בריטניה. סיבוב ההופעות זכה להצלחה חסרת תקדים, כאשר נכחו בו למעלה מחצי מיליון אנשים.
בעקבות הצלחתו של סיבוב ההופעות, זכה האלבום לפופולריות נוספת ברחבי העולם תוך שיצא על גביו אלבום הווידאו La Luna: Live in Concert, שזכה להצלחה גם כן. סיבוב ההופעות כלל בתוכו בסך הכל כ-101 מופעים שונים שהתקיימו בצפון אמריקה, אירופה, אסיה ודרום אמריקה.

רשימת רצועות

גרסתו הנמכרת ביותר של האלבום היא הגרסה האירופאית אשר כללה בתוכה שלוש עשרה רצועות. הגרסה האירופאית של האלבום לא כוללת בתוכה את השיר "A Whiter Shade of Pale", אותו ביצעה ברייטמן מחדש. כמו כן, בגרסה האירופאית נעשו שינויים קלים נוספים, השונים מן הגרסה האמריקאית.
משפט היין

ישנם מספר משפטים בגאומטריה המיוחסים למתמטיקאי האמריקאי לארי היין (Larry Hoehn).

המשפט הראשון: הכללה של משפט פיתגורס למשולש שווה-שוקיים

ניסוח המשפט. בהינתן משולש שווה-שוקיים שאורך השוק שלו הוא c, נעביר ישר באורך a מזווית הראש אל הבסיס. הישר מחלק את הבסיס לשני קטעים שאורכיהם b, d, אזי:  \quad c^2=a^2+bd \quad \,

במקרה הפרטי שבו הישר הפנימי הוא גובה (ולפי משפט ידוע בגאומטריה, גם תיכון), מתקיים ש b=d \, ומתקבל משפט פיתגורס. המשפט פורסם בשנת 2000, כאשר לארי היין בחן אחת מההוכחות הרבות למשפט פיתגורס. סביר להניח שהמשפט התגלה כבר בעבר, אך אין לכך תיעוד בספרות המתמטית.
אנדריאס זיגיסמונד מרגרף

ייצור סוכר מסלק סוכר

אנדריאס זיגיסמונד מרגרף (Andreas Sigismund Marggraf), חיפש דרכים לייצור סוכר בגרמניה. ב-1747 פרסם את תגליתו על תכולת הסוכר הגבוהה בסלק והציג תהליך למיצוי הסוכר, אולם באותו זמן לא נעשה כל שימוש בתגלית זו. פרנץ קרל אכרד, תלמיד של מרגרף, חזר לעסוק בנושא כעבור כמעט שלושה עשורים. שיפר את תכולת הסוכר בסלק ופיתח תהליך מיצוי תעשייתי. המפעל הראשון לייצור סוכר מסלק סוכר נחנך ב-1801 .
בית שערים (מושב)

היסטוריה

בשנת 1926, לאחר שאדמות המושב נרכשו על ידי הקק"ל ביוגוסלביה (בהנהגת האחיות לואיזה לאה זלוסצר וקלרה (לויה) ברמפר) התיישבו במקום חלוצים יוגוסלבים, שסברו כי שם הייתה בית שערים העתיקה ועל כן קראו למושב בשמו. בשל קשיים כלכליים ובעיקר קשיים בהספקת מים, מרבית המתיישבים הראשונים עזבו את המקום. 
מי שנשאר מופקד על שמירת הקרקעות ועשה את החיבור בין קבוצת היוגוסלבים שהיו בעלי הקרקעות, ורכשו את 1000 הדונם הראשונים עליהם הוקם המושב היה יוסף (פיקו) פפו (אברהמי). בשנת 1936 הועברו הקרקעות לקבוצה החדשה והוקם מושב העובדים הנוכחי על ידי ילידי הארץ חברי הנוער העובד, עולים ממזרח אירופה ועולים מיוגוסלביה. הקבוצה נקראה ארגון אפרים על שם אפרים ציזק היא התארגנה לעלייה לקרקע במגדל אשר על גדת הכנרת. 
בתחילה הארגון ישב על גבעה מול חוות שטוק לימים נווה יער במחנה אוהלים. בעוד הנשים והילדים היו בישובי הסביבה עד להכשרת היישוב לקליטת הארגון. 
היישוב תוכנן על ידי י. קאופמן עם תקנון  בנייה שעמד במבחן השנים. החל מנטיעת עצי זית בגבולות המגרשים איסור על נטיעת עצים נשירים בחזית המשקים ארגון המשק החקלאי אחרי בתי המגורים וחצרות בע״ח בסוף המגרש. הוא תכנן רחובות רחבים ביותר שעד היום מאפשרים תנועה וגינון ציבורי מרשים ללא צורך בהזזת הגבולות.  
המושב תוכנן ל 70 משקים ומונה היום 68 משקים מספר מגרשים בתוך היישוב של עובדי ציבור במקור ועוד כ 70 מגרשים בשכונת בנים ממשיכים. 
במרכז המושב ניצב בעבר עץ אלון זקן מאוד שגילו הוערך בכ־700 שנים. לפני מספר שנים מת אלון זה ובמקומו נשתל אלון חדש.
במושב בית שערים ישנו אחוז גבוה יחסית של משקים פעילים המתפרנסים מחקלאות. על הענפים הנפוצים נמנים : רפת חלב, כבשים, פרדס, גדולי שדה (ירקות) וכיוצא בזה. באמצע שנות ה-90 הורחב המושב בהתיישבות בנים ממשיכים.
מפרץ קוטור

גאוגרפיה

שטחו של המפרץ הוא 87 קמ"ר, עומקו המרבי הוא 60 מטר, ועומקו הממוצע הוא 27.3 מטר. אורכו של המפרץ 28.13 ק"מ ורוחבו נע בין 300 מטר ל-7 ק"מ. אורך חופיו של המפרץ הוא 107.3 ק"מ והוא מנקז שטח של כ-4,000 קמ"ר. המפרץ היה נהר שעבר תהליכים טקטונים וקארסטים ואשר הביאו להיעלמותו.
המפרץ מורכב ממספר אגנים קטנים המחוברים זה לזה במצרי ים, ומהווה את אחד מהמעגנים הטבעיים הטובים ביבשת. בחלק הפנימי נמצאים האגנים של קוטור וריסן, שניהם בצורת משולשים, והשוכנים בצילם של הר אוריין והר לובצ'ן (Lovćen). אגנים אלה מחוברים במצר וריגה (Verige, איטלקית "קטנה" Catene) באורך של 2 ק"מ וברוחב של 300 מטר אל אגן טיווט, גם הוא בצורת משולש; וזה מחובר בתעלת קומבור (Kumbor) אל האגן החיצוני שליד הרצג נובי. על חלקו החיצוני של המפרץ מגונן חצי האי פרבלקה (Prevlaka, בקרואטית "מצר יבשה") השייך לקרואטיה ומהווה את הנקודה הדרומית ביותר של מדינה זו. סוגיית השליטה בחצי האי פרבלקה הייתה נתונה במחלוקת בין שתי המדינות, אך לאחרונה הכירה מונטנגרו בריבונותה של קרואטיה בפרבלקה.

אקלים

במפרץ שורר אקלים ים תיכוני גשום במיוחד, והר אוריין שמצפון למפרץ זוכה לכמות המשקעים הגדולה באירופה - כ-6,250 מ"מ. בריסן שלחוף המפרץ עצמו יורדים מדי שנה כ-3,500 מ"מ של משקעים. משמעות העובדה שמרבית המשקעים יורדים בחורף היא שבימים ספורים בחודשי החורף עשויים לרדת עד 200 מ"מ של גשם המחיים את המעיינות והמפלים הקארסטים. בין אלה ידועים במיוחד מעיין סופוט (Sopot) שהינו המעיין הקארסטי השופע בעולם (עד 200 מ"ק לשנייה), ומעיין שקורדה (Škurda).

אוכלוסייה

70% מתושבי האזור מתגוררים בערים, עובדה העושה אותו לאזור המעוייר ביותר במונטנגרו. בשנת 2003 התגוררו 71,443 איש סביב המפרץ, כמחצית מהם (33,971 איש) בהרצג נובי. לפי מפקד משנת 1991 הגדירו עצמם 42% כסרבים, 35% כמונטנגרים וכ-8% כקרואטים. את המפרץ חוצה קו מעבורת בנקודה הצרה ביותר שבו, בין קמנרי (Kamenari) ולפטני (Lepetani), ובטיווט שוכן שדה התעופה השני בגודלו במונטנגרו. כלכלת האזור נסמכת בעיקר על ענפי התיירות והשירותים, והחקלאות אינה מהווה ענף פרנסה מרכזי בשל היעדר קרקע המתאימה לכך. ענף החקלאות העיקרי הוא החקלאות הימית, כלומר דייג וגידול צדפות למאכל במימי המפרץ.

תיירות

מפרץ קוטור הוא חלק מהריביירה של מונטנגרו, הנפרשת לאורך 283 קילומטרים של חופי הים האדריאטי. מאז שב השקט לשרור במדינות יוגוסלביה לשעבר, לאחר מלחמת האזרחים וההיפרדות מסרביה, חוזרים תיירים רבים ומציפים את חופי מפרץ קוטור. העיר המרכזת את מירב התיירים היא העיר קוטור. כביש מפותל עולה מקוטור לעבר העיירה נייגושי והר לובצ'ן, ממנו יש נקודות תצפית מרהיבות על מפרץ קוטור.
פורום (אינטרנט)

פורומים בישראל

עיקר הפורומים הישראליים הם קהילות מרובות נושאים. באותם פורומים, ניתן לדון על כל נושא, כגון כדורגל, מחשבים, מוזיקה, עיצוב וכדומה. בפורומים אלו פעילים בני נוער רבים.
מרבית קהילות הפורומים מרובות הנושאים משתמשות במערכת ה-vBulletin ומשתמשות בקטגוריות המסודרות בצורת טבלה, וישנם פורומים המסודרים בצורת רשימה.

טרול

לעיתים מופיע בפורום טרול, שהוא גולש המפריע לפורום במגוון דרכים. קשה להיפטר מה"טרולים", ובמקרים קיצוניים הם גורמים להתפרקותה של קהילת האינטרנט. בדומה לבלוגים, IRC ולויקיפדיה, גם לפורומים יש תרבות ייחודית, ואדם הנחשב טרול בפורום אחד אינו בהכרח נחשב ככזה בפורום אחר.

אוואטר

אוואטר היא תמונה או אנימציה אשר מופיעה מתחת לשמו של המשתמש. ההגבלות על גודלו של האוואטר נוקשות יותר מההגבלות על חתימת המשתמש, ולרוב הוא מייצג משהו מהותי יותר למשתמש עצמו. משתמשים בפורומים נוהגים לשנות את האוואטר שלהם לעיתים רחוקות יותר מן החתימה משום שהוא הפנים הווירטואליות שלהם.
אבדילהמיט הראשון

ביוגרפיה

אבדילהמיט בנו של הסולטאן אהמט השלישי ואחיו של הסולטאן שקדם לו, מוסטפא השלישי. 
מאחר שעלה לשלטון בגיל 49, בילה את מרבית חייו, כפי שהיה מקובל אז, בקפס בהרמון, שם התחנך על ידי אמו. בשנת שלטונו הראשונה נאלץ להתמודד עם תבוסת קודמו במלחמה העות'מאנית-רוסית של 1768–1774 ולחתום על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה. על פי תנאי ההסכם, הוענקה לחצי האי קרים אוטונומיה מן השלטון הטורקי, ורוסיה זכתה בפיצוי בסכום של 4.5 מיליון רובל ובשני נמלים, שאפשרו לה גישה ישירה אל הים השחור. יתר על כן, בשנת 1783 סיפחה יקטרינה הגדולה את חצי האי קרים לרוסיה.
אבדילהמיט היה רודף שלום ומוסלמי מאמין, עד כי זכה לכינוי "הקדוש" ("Veli") ונחשב לשליט מיטיב. הוא החל בהקמתו המחודשת של הצבא לאחר התבוסה, תוך שהוא מנסה להנהיג רפורמות בקרב חיל היניצ'רים והצי העות'מאני. הוא הקים חיל תותחנים חדש וסירב להעניק לחיילים הטבות כספיות נוספות בשל מצבו הקשה של אוצר המדינה. הוא פקח עין על המערכת הציבורית וניסה להנהיג רפורמות והתייעלות, בין היתר במערכת החינוך. 
בשנות שלטונו האחרונות פתח שוב במלחמה נגד האימפריה הרוסית, במטרה להשיב לאימפריה העות'מאנית שטחים שאיבדה במלחמה הקודמת. המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792, שבה ניצבה אוסטריה לצד הרוסים, הסתיימה לאחר מותו של אבדילהמיט הראשון במפלתם של העות'מאנים.
אלכסיי סטחאנוב

קורות חייו

סטחאנוב נולד בלוגובייה, ליד העיר אוריול. ב-1927 החל לעבוד במכרה "צנטרלנייה אירמינו" בדונבאס. ב-1933 היה למפעיל פטיש אוויר ולאחר מכן למד קורס בכרייה. ב-31 באוגוסט 1935 דווח בתקשורת הרוסית כי סטחאנוב כרה תפוקת שיא של 102 טונות פחם בחמש שעות ו-45 דקות (פי 14 ממכסתו). ב-19 בספטמבר דווח כי קבע שיא חדש של 227 טונות במשמרת אחת (לפי "Labour in the Land of Socialism; Stakhanovites in Conference", מוסקבה, 1936). התקשורת והתעמולה הסובייטית היללו את סטחאנוב כדוגמה לכל פועל סובייטי, ואף נכתב עליו במגזין "טיים".
בין 1936 ל-1941 היה סטחאנוב לסטודנט באקדמיה לתעשייה במוסקבה. לאחר מכן מונה למנהל מכרה מס' 31 בקרגנדה. בין 1943 ל-1957 עבד במשרד לתעשיית הפחם של ברית המועצות ולאחר מכן היה לסגן נשיא צ'יסטייקובאנטרנזיט וסגן מהנדס ראשי במשרד המכרות.
סטחאנוב נכח גם במושב הראשון של הסובייט העליון. הוא עוטר בשני אותות מסדר לנין, אות מסדר הדגל האדום ומספר מדליות. 
לאחר מותו, שונה שם עיר במזרח אוקראינה, במחוז לוהנסק, ל"סטחאנוב".

סמליותו

משנת 1935 היה שמו של סטחנוב למושג המבטא הצטיינות בעבודה. עובדים שהצטיינו בעבודה כונו "סטחנובים" או "סטחנוביצים". עבודה מהירה כונתה עבודה בקצב סטחנובי.
דמותו של סטחאנוב נוצלה באופן מיידי על ידי השלטונות במסעם להעלות את פריון העבודה. הם ייסדו את תנועת ה"סטחאנוביצים", ששמה לה למטרה להעלות את פריון העבודה על ידי העלאה על נס ומתן הטבות ושכר גבוה לפועלים בעלי הישגי-על בעבודה. בשנת 1955 הוצגה ביקורת כנגד השיטה, בטענה שהיא לא העלתה את פריון העבודה של המוני הפועלים.
יום ראשון האחרון של אוגוסט נקרא "יום כורה הפחם" לכבודו.