google/wiki40b huggingface dataset:
אני והחבר'ה

תיאור העלילה

עלילת הסרט מסופרת ומקוריינת על ידי גורדי לצ'אנס (ריצ'רד דרייפוס), סופר בגיל העמידה, הכותב את זיכרונותיו על נעוריו בגיל 12, בעיירה הבדיונית קאסל-רוק שבמדינת אורגון.
גורדי לצ'אנס הצעיר (ויל ויטון), ילד שקט וביישן עם חיבה לכתוב סיפורים קצרים, חש שאביו (מרשל בל) אינו אוהב אותו. בעקבות מותו בתאונת דרכים של אחיו הבכור דני (ג'ון קיוזאק), הבן המועדף וכוכב הפוטבול המקומי, הוריו כמעט ולא מתקשרים איתו. גורדי מתגעגע לאחיו, שהביע כלפיו הרבה יותר חיבה מאשר הוריהם. לגורדי שלושה חברים טובים: כריס צ'יימברס (ריבר פיניקס), בן למשפחת עבריינים אלכוהוליסטים מקומית; וורן טייסו (ג'רי אוקונל), ילד שמנמן ופחדן שכולם נטפלים אליו לעיתים תכופות; וטדי דוצ'אמפ (קורי פלדמן), בן לאב פגוע נפש המתעלל בו.
בספטמבר 1959, במהלך סוף השבוע האחרון שלפני תחילת שנת הלימודים, וורן מגלה לשלושת חבריו כי צותת לאחיו הגדול בילי (קייסי סימסקו) ולחברו צ'רלי הוגן (גארי ריילי), ומהם נודע לו מקום הימצאה של גופתו של הנער ריי בראוור, הנעדר מזה מספר ימים, והחיפוש המשטרתי אודותיו הפך לסיפור חדשותי גדול בעיירה הקטנה. בילי וצ'רלי מצאו את הגופה לאחר שהגיעו למקום הימצאה במכונית גנובה, ועל כן הם מחליטים שלא לדווח על כך למשטרה. ארבעת הבנים הצעירים מחליטים לצאת יחדיו למסע רגלי, לאורך פסי הרכבת, על מנת לראות אם הם יכולים למצוא את הגופה ובכך להפוך לגיבורים מקומיים.
בטרם יציאתם למסע, גורדי וכריס נתקלים במקרה ברחוב ב"אייס" מריל (קיפר סאתרלנד), בריון מקומי כבן 20, ביחד עם "אייבול" (ברדלי גרג), אחיו הגדול של כריס. אייס חוטף מראשו של גורדי כובע בייסבול, אותו קיבל גורדי מתנה מאחיו המנוח דני. כריס מתעמת עם אייס, אך בסופו של דבר אייס מנצח ועוזב את המקום, ביחד עם אייבול והכובע. גורדי וכריס חוברים ביחד לוורן וטדי, והארבעה יוצאים למסע, אשר במהלכו עוברות עליהם חוויות רבות, שונות ומשונות.
למחרת היום ארבעת הנערים מגיעים למקום הימצאה של הגופה. זמן קצר לאחר מכן מגיעים למקום "אייס", ביחד עם חבורתו - "אייבול", בילי, צ'ארלי ונערים נוספים. אייס וחבורתו מעוניינים לקחת איתם את הגופה, על מנת לזכות בפרס כספי, אולם כריס נעמד בדרכם. אייס שולף סכין ומתקרב אליו אולם ירי לאוויר באקדח, שמבצע גורדי, מרתיע אותו. גורדי מאיים באקדחו על אייס, שעוזב את המקום ביחד עם חבורתו. גורדי מחליט שאף אחת מן החבורות לא תקבל קרדיט על מציאת הגופה, והם מחליטים לדווח לרשויות על מקום הימצאה בטלפון, בצורה אנונימית.
ארבעת הנערים עושים דרכם בחזרה לעיירה, ומגיעים אליה ביום ראשון בבוקר, יום לפני תחילת שנת הלימודים הראשונה שלהם בחטיבת הביניים. הסרט מסתיים כאשר גורדי המבוגר מסיים לכתוב את זיכרונותיו על המחשב הביתי שלו: וורן התחתן מיד לאחר שסיים תיכון, נולדו לו ארבעה ילדים והוא עובד כנהג מלגזה; טדי ניסה מספר פעמים להתגייס לצבא, אולם נדחה בשל ראייתו ושמיעתו הלקויים. הוא ישב בכלא זמן מה, וכעת עובד בעבודות מזדמנות בקאסל-רוק ובסביבה; לעומתם - גורדי וכריס עזבו את העיירה הקטנה בה גדלו, ושניהם הלכו ללמוד באוניברסיטה. כריס, בניגוד לציפיות הנמוכות שהייתה לסביבה ממנו בשל הייחוס המשפחתי שלו, הצליח בלימודיו והפך להיות עורך דין. לאחרונה, כריס נכנס למסעדת מזון מהיר, בה פרץ ויכוח בין שני אנשים, ואחד מהם שלף סכין. כריס, שוחר השלום, ניסה להפריד ביניהם וכתוצאה מכך - נדקר בצווארו. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
גורדי מסיים לכתוב את זיכרונותיו, מכבה את המחשב ומתפנה אל בנו הצעיר, אשר ביחד עם חברו מחכים כי ייקח אותם לבריכת השחייה.
אוסקר רוברטסון

קריירה

בארבע עשרה עונותיו בליגת ה-NBA השתתף רוברטסון ב-1040 משחקים והעמיד ממוצעי קריירה של 25.7 נקודות, 9.5 אסיסטים ו-7.5 כדורים חוזרים למשחק. "Big O" רוברטסון, כמו מג'יק ג'ונסון אחריו, היה גארד גבוה (1.96 מ') ששלט בכל ההיבטים השונים של משחק הכדורסל ושיחק כמעט בכל העמדות (עמדתו הטבעית הייתה רכז). כה מגוון היה משחקו, שבעונת 1961/1962 הגיע לממוצעים של 30.8 נקודות, 11.4 אסיסטים ו-12.5 כדורים חוזרים למשחק, כלומר השיג טריפל דאבל בממוצע לאורך עונה שלמה. הוא היה הראשון בnba לעשות זאת. בעונת 2016/2017 הצטרף אליו ראסל ווסבורק שגם הוא סיים את עונתו עם ממוצעים של טריפל דאבל, 55 שנה לאחר מכן.
רוברטסון נבחר על ידי הסינסינטי רויאלס (כיום הסקרמנטו קינגס) בדראפט של 1960 ושיחק עימם במשך עשר עונות. ברמה האישית היה במהלך העשור לאחד מהשחקנים הדומיננטיים בליגה, שבה שיחקו כוכבים כמו וילט צ'מברליין וביל ראסל. ב-1961 נבחר לשחקן השנה הראשונה המצטיין בליגה וב-1964 ל-MVP של הליגה כולה. שש פעמים הגיע עם הרויאלס לפלייאוף אולם חסרונם של שחקנים טובים נוספים סביבו מנע מהקבוצה מלהתמודד על האליפות. ב-1970 הועבר בטרייד למילווקי באקס, שם חבר לסנטר כרים עבדול-ג'באר. עם הבאקס זכה באליפות בעונת 1970-1971, בגיל 31. שלוש שנים לאחר מכן, בעונתו האחרונה כשחקן, העפילו הבאקס לגמר אך הפסידו את האליפות לבוסטון סלטיקס, במשחק השביעי והאחרון של אחת מהסדרות המותחות והאיכותיות בתולדות ה-NBA.
הישגיו האישיים הרבים כללו, את הטריפל-דאבל המפורסם ותואר ה-MVP. בליגת המכללות החזיק בארבעה עשר שיאים, ובראשם שיא הנקודות, אותו שיפר ב-1970 פיט מרוויץ'. נכון ל-2017 הוא מדורג במקום ה-14 מבין שחקני ה-NBA לדורותיהם בנקודות (26,710), תשיעי בנקודות למשחק (25.7), רביעי בקליעות עונשין (7,694) ובאסיסטים למשחק (9.5), וכן רביעי באסיסטים (9,887). כל אלה, יחד עם שתים עשרה הופעות רצופות במשחקי האול סטאר ותשע הפעמים בהן נבחר לקבוצת העונה, הבטיחו את בחירתו להיכל התהילה של הכדורסל ב-1980 ומקומו ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA שפורסמה ב-1996, במלאת יובל שנים לליגת ה-NBA.
רוברטסון השחור חווה על בשרו בנעוריו את ההפרדה גזעית שנהגה אז ברבות ממדינות ארצות הברית. עד לשנתו השלישית במכללת סינסינטי, בה לא שיחק מעולם שחור עור לפניו, לא יכול היה לשהות במלונות יחד עם חבריו לקבוצה בגלל צבע עורו. בראיון שנערך שנים לאחר מכן הצהיר שלעולם לא יסלח על האפליה שחווה. לאחר שפרש מכדורסל חזר לאינדיאנפוליס, העיר בה גדל, ופעל שם למען זכויותיהם של השחורים, בעיקר בתחום הדיור.
פעילותו הציבורית ליוותה אותו גם כשחקן. ב-1970 הגיש בתוקף תפקידו כיושב ראש ארגון שחקני ה-NBA, תביעה כנגד הליגה. השחקנים התנגדו למיזוג שהוצע בין שתי הליגות הנפרדות דאז (ה-NBA וה-ABA), לשיטת הדראפט ולהיעדר המעמד של שחקן חופשי (free agent) בחוקי הליגה. לבסוף יצא המיזוג לפועל לאחר שהושגה פשרה. הליגה הכירה במעמד החופשי של שחקנים שמסיימים חוזה ובזכותם של שחקנים הנבחרים בדראפט לסרב לחתום בקבוצה שבחרה אותם ולחזור ולהיבחר שוב לאחר שנה.
אוגר (מחשבים)

אוֹגֵר (באנגלית: Register) הוא מושג בארכיטקטורת מחשב, המתאר תא אחסון נתונים, בצורת אוסף סיביות, המשמש כאופרנד ישיר לפעולות המעבד. ברוב המעבדים המודרניים האוגרים בנויים פיזית על גבי המעבד. היסטורית, בהתאם לארכיטקטורת פון נוימן, היחידה האריתמטית-לוגית ויחידת הבקרה אינן מבצעות חישובים ישירות על זיכרון המחשב אלא טוענות ערכים ממנו לאוגרים ולאחר ביצוע החישוב מחזירות את התוצאה שוב מן האוגרים לזיכרון. כך גם ברוב המעבדים המודרניים.
במחשבים הראשונים היו מעט אוגרים והם שימשו כולם למטלות ייעודיות, אך כיום ישנו בדרך כלל ריבוי של אוגרים והם משמשים גם כמעין זיכרון מהיר ביותר שיכול להאיץ את הביצוע של תוכנית מחשב, על ידי אחסנתם ואיחזורם המהיר של ערכים הנמצאים בשימוש תדיר. לרוב, ערכים אלה הם תוצאות העיבוד של מספר פקודות סמוכות במקטע קטן של התוכנית.
האוגרים נמצאים בראש מדרג הזיכרון, וגישת המעבד אליהם היא המהירה ביותר. בשל כך, הקצאה ממוטבת של אוגרים למשתנים בתוכנית היא קריטית, ומשפיעה עמוקות על מהירות הריצה של התוכנית. פעולה זו של הקצאת אוגרים נעשית על ידי המהדר בשלב חילול הקוד.
Roots to Branches

גרסת רימסטר

בינואר, 2007 יצאה גרסת רימסטר לאלבום (כלומר באיכות שמיעה משופרת) הגרסה לא כוללת שום רצועות בונוס.
מקס פרוץ

קורות חיים

מקס פרוץ נולד בווינה בירת אוסטריה, להוגו פרוץ ודלי גולדשמידט, שבאו שניהם ממשפחות יהודיות מבוססות של יצרני טקסטיל. כשהיה בן שש הטבילוהו הוריו והוא גדל כקתולי (מאוחר יותר נטש את הדת).
בשנת 1932 החל ללמוד באוניברסיטת וינה. בשנת 1936, לאחר שסיים את התואר הראשון באוסטריה, עבר פרוץ למעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג', שם עבד בהנחייתו של ג'ון דזמונד ברנל. לאחר כניסת הנאצים לאוסטריה ב-1938 הוחרם רכושם של הוריו, והם הפכו לפליטים. עקב כך הורע מצבו הכלכלי, אך בעיה זו נפתרה עם מינויו לעוזר של ויליאם לורנס בראג ב-1 בינואר 1939.
פרוץ השתייך לקולג' פיטרהאוס משנת 1936 ועד מותו, והיה חבר של כבוד משנת 1962 ועד 2002.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נאסר פרוץ והוגלה לקנדה בשל היותו נתין אוסטרי. במרץ 1941 השתכנעו השלטונות הבריטים באיוולת שבהגלייתו ואישרו לו לחזור לקיימברידג', ולא זו בלבד אלא שהוא גויס לאחד המבצעים הסודיים של המלחמה, פרויקט חבקוק, שבדק את האפשרויות למציאת חומרים חדשים לבניית נושאות מטוסים.
באוקטובר 1947 מונה לראש היחידה לביולוגיה מולקולרית של מועצת המחקר הרפואי, שהפכה ב־1962 מונה למעבדה לביולוגיה מולקולרית.
בשנת 1953 הראה פרוץ כי ניתן לקבוע מבנים של חלבונים באמצעות קריסטלוגרפיה. באמצעות שיטה זו קבע פרוץ את המבנה המרחבי של חלבון ההמוגלובין. מאז פוענחו, באמצעות שיטה זו, מבנים של יותר מ-300 חלבונים.
בשנת 1979 העניקה לו החברה המלכותית את מדליית קופלי.
עם תלמידיו נמנים גם שני זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על גילוי מבנה ה-DNA, ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק. בשנת 1969 פרסם פרוץ מכתב בכתב העת Science, ובו התנצל על שהעביר לווטסון ולקריק דו"ח שכתבה רוזלינד פרנקלין על מחקרה, ובו מידע רב ערך על המבנה המרחבי של ה-DNA, ללא אישורה ואף ללא ידיעתה של פרנקלין. פרוץ תירץ מעשה זה בכך שהיה חסר ניסיון בעניינים אדמיניסטרטיביים.
פרוץ נפטר בקיימברידג' ב-6 בפברואר 2002.

הישג מחקרי עיקרי

בעקבות מפגש עם קרוב משפחה שהיה ביוכימאי, החל פרוץ לחקור את מבנה ההמוגלובין בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, מחקר שעתיד היה להימשך בהפסקות שבע עשרה שנים. פריצת הדרך של פרוץ הגיעה כשהחליט להחליף חלק מהאטומים באטום כבד (כספית), רעיון שהעלה ברנל שנים רבות לפני כן במחקריה של דורותי קרופוט הודג'קין על האינסולין.
בשנת 1953 הראה פרוץ כי ניתן לקבוע מבנים של חלבונים באמצעות קריסטלוגרפיה. בשיטה זו יש צורך ליצור גבישי חלבון והגביש מוקרן בקרני רנטגן. חלק מקרן זו תחדור את הגביש וחלק ממנה תפוזר על ידי ענני האלקטרונים של האטומים בגביש. את דפוס הפיזור של הקרן ניתן לקלוט על נייר צילום. דפוס זה נקרא "מפת דיפרקציה". מידת ההשחרה של נייר הצילום פורפורציונלית למידת הקרן שהצליחה לעבור דרך אותה נקודה בה נשברה קרן הרנטגן בגביש. ניתן להבחין בין אטומים שונים במולקולה כיוון שהפיזור של קרן הרנטגן יחסי לצפיפות האלקטרונים באטום (כלומר, אטום פחמן יפזר פי 6 חזק מאטום מימן).
באמצעות שיטה זו קבע פרוץ, בשנת 1953, את המבנה המרחבי של חלבון ההמוגלובין. בכך קבע פרוץ אבן דרך בתחום הביולוגיה המבנית, אשר כיום היא אחד מהענפים המובילים במדעי החיים. ידיעת המבנה המולקולרי נותנת תמונה שלמה יותר, יחד עם מחקר ביוכימי ומולקולרי, בהבנת פעילות חלבונים, אתרי קישור ואינטראקציות תוך ובין מולקולריות. עבודתו זאת זיכתה אותו בשנת 1962 בפרס נובל לכימיה. מאז פוענחו, באמצעות שיטה זו, מבנים של יותר מ-300 חלבונים.

לקריאה נוספת

על תרומתו של פרוץ בתחום הביולוגיה המולקולרית באוניברסיטת קיימברידג' ניתן לקרוא בספר ההיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג', כרך 4, אשר יצא לאור בשנת 1992.
ח'יזוראן

אל-ח'יזוראן בנת עטאא' (בערבית: الخيزران بنت عطاء) הייתה שפחתו התימניה של הח'ליף העבאסי אל-מהדי, ואימם של הח'ליפים אל-האדי והארון א-רשיד. 
ח'יזוראן נחטפה בילדותה מביתה בידי בדואים אשר מכרו אותה בשוק העבדים של מכה לאל-מאמון בהיותו בחג'. כעבור זמן קצר הוא התאהב בה ונשא אותה לאישה. לח'יזוראן הייתה כריזמה חזקה ששיכנעה את אל-מאמון למנות כיורשיו את שני בניה על פני צאצאיהן של נשותיו האחרות. בחצר, הייתה מבעלות בריתם של הברמכים. לח'יזוראן הייתה השפעה ניכרת על ענייני החצר ועל התנהלותם של שני בניה, השפעה שהורגשה גם בענייני מדינה. אל-האדי הרעילה בשל כך, אך היא ניצלה. לאחר מכן הייתה מעורבת ככל הנראה ברציחתו ובהחלפתו בבנה הצעיר, הארון א-רשיד שהיה בנה המועדף, בשנת 785. 
ח'יזוראן נפטרה בשנת 879 ודמותה היוותה לדעת מבקרי ספרות רבים את היסוד לדמותה הספרותית של שחרזאדה באלף לילה ולילה.
קאתי פרגוסון

ביוגרפיה

פרגוסון נולדה בסטוקטון, קליפורניה. 
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה פרגוסון במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.1 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרגוסון ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב היא הייתה אחת מ-6 שיאניות עולם שהשתתפו במשחה הגמר, אך היא זו שזכתה במדליית הזהב כשקבעה שיא עולם חדש של 1:07.7 דקות, לפני קיקי קארון מצרפת (1:07.9 דקות) ווירג'יניה דנקל חברתה לנבחרת השחייה (1:08.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סינתיה גוייט, קאתי אליס ושרון סטודר בשיא עולם חדש של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 הייתה פרגוסון קפטן נבחרת השחייה והאי זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.48 דקות.
פרגוסון התחתנה עם לארי ברנן ולזוג נולדו שלוש בנות. היא מאמנת שחייה בבית ספר תיכון ובמועדון שחייה מקומי בקליפורניה.
פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל

ביוגרפיה

פרדיננד אלברכט נולד בבפרן ב-29 במאי 1680 לפרדיננד אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולכריסטינה מהסן-אשוואגה, בתם של פרידריך, רוזן הסן-אשווגה ואלאונורה קתרינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן. בשנת 1687 מת אביו פרדיננד אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ופרדיננד אלברכט ירש את נחלותיו ותאריו. בצעירותו התגייס פרדיננד אלברכט לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ואף לחם עמו במלחמת הירושה הספרדית. בשנת 1704 הוא מונה לשלישו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בשנת 1707 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1711 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) לחם פרדיננד אלברכט תחת פיקודו של הנסיך אויגן מסבויה, והשתתף בקרבות על בלגרד ופטרוברדין, ולאחר מכן מונה למפקד מצודת קומארנו. בשנת 1723 הוא הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר, ובשנת 1733 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. בשנת 1735 מת דודו-חמיו לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג ללא בנים, ופרדיננד אלברכט ירש את נחלותיו ותאריו, אולם כעבור 6 חודשים ב-2 בספטמבר 1735 מת פרדיננד אלברכט, ובנו קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ירש את נחלותיו ותאריו.
Smishing

סמישינג (באנגלית: Smishing) הוא ניסיון לגניבת מידע רגיש על ידי התחזות לגורם מהימן באמצעות הודעות טקסט הנשלחת אל הטלפון הסלולרי.
השם הוא נגזרת מהמילים הודעת טקסט (SMS) ופישינג.
הודעות הטקסט הנשלחות אל הקורבן מהוות פיתיון להורדת אפליקציות זדוניות ולחשיפת פרטי הזדהות ונתונים רגישים באמצעותם יכול התוקף לבצע פעולות בשמו של הקורבן.
פרס נייסמית'

היסטוריה

מאז ראשיתו הפרס חולק ל-42 גברים ול-28 נשים. הפרס נוסד בשנת 1969 וניתן לראשונה ללו אלסינדור (ששינה שמו בהמשך לכרים עבדול-ג'באר) ששיחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. 
השחקנים בעלי מספר הפרסים הגבוה ביותר הם ביל וולטון, ששיחק גם הוא באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ורלף סמפסון מאוניברסיטת וירג'יניה אצל הגברים, ושריל מילר ובריאנה סטיוארט בפרס לנשים, שזכו בשלושה תארים כל אחד. חמישה זוכים בלבד נולדו מחוץ לגבולות ארצות הברית - אלפרד לי (פוארטו ריקו), טים דאנקן (איי הבתולה), אנדרו בוגוט (אוסטרליה), פטריק יואינג (ג'מייקה) ובאדי הילד (איי בהאמה). פעמיים בהיסטוריה זכה פרשמן בתואר - קווין דוראנט עשה זאת ב-2007 ואנתוני דייוויס ב-2012.
אירינה שייק

ביוגרפיה

שייק נולדה בעיר ימנזלינסק שבמחוז צ'ליאבינסק שבברית המועצות דאז (רוסיה של ימינו), לאב וולגה-טטרי ולאם רוסייה. לאחר לימודיה התיכוניים החלה ללמוד שיווק, אך טרם סיום הלימודים היא פרשה ונרשמה יחד עם אחותה הגדולה לבית ספר ליופי. שם צד יופייה את עינו של סוכן דוגמניות. בשנת 2004 זכתה בתחרות היופי "מיס צ'ליאבינסק".
שייק החלה לדגמן בגיל 19 בפריז, ושימשה כפרזנטורית של חברת אינטימיסי במשך שלוש שנים, וכן הצטלמה לגיליון של ויקטוריה'ס סיקרט. בשנת 2009 חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות IMG.
שייק הופיעה חמש פעמים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד והייתה לנערת שער שלו.
שייק תורמת כספים רבים לבית החולים שבעיר הולדתה ימנזלינסק וכן לפרויקטים שונים של צדקה ברוסיה.
ב-2011 ביקרה בישראל ודגמנה לדני מזרחי.
בשנת 2014 השתתפה בשתי סצנות בגרסה המחודשת ל"הרקולס", בכיכובו של דוויין "דה רוק" ג'ונסון.

חיים אישיים

בשנים 2015-2010 בן זוגה היה הכדורגלן הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו. בינואר 2015 הם נפרדו.
באפריל 2015 החלה שייק במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי בראדלי קופר, ב-21 במרץ 2017 נולדה בתם ליה. ביוני 2019 דווח כי קופר ושייק נפרדו.
פוליטיקה של ניו זילנד

חוקה

לניו זילנד אין חוקה רשמית כתובה. המערכת החוקתית מורכבת מתערובת של מסמכים שונים (הכוללים חוקים מסוימים של הפרלמנט הניו זילנדי והבריטי), הסכם ואיטנגי ומוסכמה חוקתית (constitutional conventions). רוב המרכיבים בעלי אופי של חוקה אוגדו ביחד בחוק החוקה 1986. ישנם לפעמים הצעות לחוקה רשמית, אבל לא נעשים צעדים רציניים על מנת לאמץ הצעות אלו.

מונרכיה

ראש המדינה של ניו זילנד היא מלכת ניו זילנד, כיום אליזבת השנייה. המונרכיה של ניו זילנד נפרדת מהמלוכה הבריטית מאז "חוק התואר המלכותי של ניו זילנד" ב-1953, וכל ענייניה הרשמיים של אליזבת השנייה בניו זילנד מלווים בשם "מלכת ניו זילנד", ולא מלכת בריטניה. תפקיד המונרכיה מונהג על ידי המושל הכללי של ניו זילנד שממונה בעקבות המלצה של ראש הממשלה, מ-2016 מכהנת בתפקיד פטסי רדי.

מערכת משפטית

מערכת המשפט מורכבת מבית המשפט העליון של ניו זילנד, בית דין לערעורים של ניו זילנד, בית משפט גבוה, בית משפט מחוזי, ועוד בתי משפט ובתי דין. שופטים יכולים לכהן ביותר מבית משפט אחד.
למשפט של ניו זילנד יש שלושה מקורות עיקריים - המשפט המקובל באנגליה, חוקים מסוימים של הפרלמנט הבריטי שנחקקו לפני 1947 (בצורה בולטת חוק הזכויות 1689) וחוקים של הפרלמנט של ניו זילנד. כדי לפרש חוקי מדינה, בתי המשפט השתדלו לשמור על אחידות עם חוקי המדינה.

ממשלה מקומית

ניו זילנד היא מדינה יחידאית (unitary state) ולא פדרציה. חבלי ניו זילנד הוקמו בסמכות הממשלה ומנגד, הממשלה לא הוקמה בסמכות החבלים. לחבלים מוקנות הסמכויות שהואצלו להם על ידי הממשלה המרכזית בלבד. סמכויות אלו הן פחותות מהשוואה למקובל במדינות אחרות. לדוגמה: האחריות על המשטרה והחינוך היא על הממשלה המרכזית, בעוד שהאחריות על מיזמי בניית דיור מוזל ניתנה למועצות החבלים. בעבר הייתה השליטה על משק החשמל על החבלים, אך מאז שנות התשעים, תחום זה הופרט או עבר לידי הממשלה המרכזית.
מדי שלוש שנים נערכות בחירות מקומיות בהן נבחרים ראשי הערים, חברי מועצות הערים והחבלים, חברי המועצות הקהילתיות וחברי מועצות הבריאות החבליות.
יניב מגל

ביוגרפיה

מגל נולד ב-1977 לנחמה וליוסי, שנמנו עם ראשוני תנועת "גוש אמונים", גדל בקדומים ולמד בישיבה התיכונית בקרני שומרון. בבגרותו יצא בשאלה.
בתקופת לימודי התואר הראשון לתקשורת ועיתונאות ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, מגל ערך את עיתון הסטודנטים הוותיק "פי האתון". מ-2006 ועד היום הוא עובד בעיתון "גלובס". כיום מגל משמש שם כעורך בחלק של "שוק ההון".
ב-2016 יצא ספרו "סרוגים בקנה" ("ידיעות ספרים"), המתאר את סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל ונותן מענה לשאלות הרלוונטיות, בהתבסס על מחקר שארך שלוש שנים וכלל ראיונות עם יותר משבעים גורמים בולטים המעורים בנושא.
יצחק סדאי

ביוגרפיה

סדאי נולד בסופיה בירת בולגריה ועלה לישראל עם הוריו ב-1949. למד קומפוזיציה אצל אלכסנדר אוריה בוסקוביץ בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב בשנים 1951–1956, ולאחר מכן אצל יוסף טל. הוא השתתף גם בסדנאות המפורסמות למוזיקה מודרנית בדרמשטדט בשנים 1962 ו-1964, ועבד עם פייר שפר בפריז ב-1966.
הוא כתב מאמרים אקדמיים רבים בנושא אפיסטמולוגיה, פנומנולוגיה ופרצפציה מוזיקלית בכתבי עת מקצועיים בכל העולם, ופרסם שלושה ספרים חשובים, בהם הספר המתודולוגי Harmony in its Systemic and Phenomenological Aspects – אחד הספרים המשפיעים ביותר בתחום האנליזה המוזיקלית כיום.
הוא לימד הלחנה כמרצה בכיר באקדמיה למוסיקה בירושלים בשנים 1960–1981 ובאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב מ-1966 עד 2003.
ב-1974 ייסד באקדמיה בתל אביב את הסטודיו למוזיקה אלקטרונית, ולימד שם מקצועות שונים כפרופסור מאז 1980.
ביצירותיו המוקדמות ניסה סדאי מחד לחבר בין מקאמים ערביים ואקספרסיוניזם בסגנון אלבן ברג, ומאידך להשתחרר מן ההשפעות האוריינטליות של המוזיקה הישראלית של תחילת המאה העשרים. לאחר מכן, הוא עבר לחקור טכניקות אירופיות חדשות יותר, כמו למשל הווריאציות הסריאליות לצ'מבלו "Impressions d'un chorale", שבוצעו בפסטיבל ישראל 1964 בידי פרנק פלג.
החל משנת 1971 כללו יצירותיו של סדאי אלמנטים מתחום האלקטרואקוסטיקה.
התגורר בגבעתיים.
The Boy Who Knew Too Much

רקע

מיקה עבד עם המפיק גורג' וולס, מי שהפיק גם את אלבום הבכורה שלו, The Boy Who Knew Too Much. האלבום נכתב באולפנים האולימפיים שבלונדון. בספטמבר 2008 מיקה עבר לאולפני הרוקט קרוסל שבלוס אנג'לס, שבהם הוקלט האלבום האולפן. מיקה תיאר את נושאי האלבום כ"סוג של חלק שני" לאלבום הראשון, והאלבום מתמקד בילדותו. האלבום היה אמור להיקרא We Are Golden (שם הסינגל הראשון) אך מיקה רצה שם "יותר מגוחך". עטיפת האלבום עוצבה על ידי אחותו, שעיצבה גם את עטיפת אלבומו הראשון.
שלמה טיקוצ'ינסקי

ביוגרפיה

נולד לרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי, בעת שכיהן כר"מ בישיבת הנגב בנתיבות. לימים כיהן אביו כראש ישיבת ירוחם והמשפחה עברה להתגורר בירוחם. למד בישיבות בית התלמוד, מהרי"ל דיסקין, פוניבז', וכן אצל אביו בישיבת ירוחם. לאחר נישואיו התגורר בירוחם, שימש כרב בית כנסת, למד בכולל במצפה רמון והיה ראש כולל במדרשת שדה בוקר. לאחר פטירת אביו ערך את כתביו והוציאם לאור בספר "ושב ורפא לו" (תשנ"ב). 
בשנת 2001 השלים תואר ראשון במחשבת ישראל ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2004 השלים את התואר השני. עבודת הגמר, בהנחיית פרופ' עמנואל אטקס, עסקה בהיבטים המתודולוגיים וההיסטוריים של דרכי הלימוד בישיבות ליטא במאה ה-19. בעבודתו חקר טיקוצ'ינסקי את דרך הלימוד ה'בריסקאית' ואופן התקבלותה בישיבות. בשנת 2007 זכתה העבודה בפרס דב רפל להגות בחינוך היהודי. 
בין השנים 2005–2007 היה עמית ב'סכוליון' – מרכז למחקר רב תחומי בלימודי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטור, אף היא בהנחיית פרופ' אטקס, עוסקת בישיבות תנועת המוסר הליטאית, ובעלייתן מליטא לישראל בראשית המאה ה-20. 
מאז סוף שנות ה-90 עוסק טיקוצ'ינסקי במגוון תפקידי הוראה, מחקר ועריכה אקדמית, ומפרסם מאמרים בתחומי התמחותו בבמות שונות. ריכז ועמד בראש פרויקטים במכון ון ליר, שעסקו בנושאי יהדות, חינוך והיסטוריה יהודית. כמו כן עסק בהנחיית קבוצות בבתי מדרש ליהדות ובהם מכון הרטמן ובית מדרש אלול. משמש מדריך אקדמי של סיורי מורשת במזרח אירופה, ומנחה באוניברסיטה הפתוחה. 
בין השנים 2011-2010 כיהן כמנהל האקדמי של הקמפוס החרדי במכון לנדר.
נשוי לחיה דיקמן, בתו של הדיין הרב שמואל דיקמן מחיפה. מתגורר בירושלים.
ג'רי בנטלי

ג'רי ה. בנטלי (אנגלית: Jerry H. Bentley‏; 1949 - 15 ביולי 2012) היה היסטוריון אמריקאי ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הוואי. מייסד ועורכו הראשון של כתב העת "Journal of World History".
בנטלי נולד בברמינגהאם, סיים תואר ראשון מאוניברסיטת טנסי בשנת 1971, ותואר שני (1974) ודוקטורט (1976) מאוניברסיטת מינסוטה. בשנת 1976 החל ללמד באוניברסיטת הוואי, בשנת 1982 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1987 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1990 היה ממיסדי כתב העת "Journal of World History" והיה עורכו הראשון.
אנדי דיק

חייו

דיק נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ואומץ עם לידתו בידי סו ואלן דיק. הוא גדל במספר מקומות, בקונטיקט, פנסילבניה, ניו יורק ויוגוסלביה. כבר כנער לקח חלק במספר הפקות תיאטרון, וגילה משיכה מיוחדת לתחום הקומדיה.
פריצתו של דיק הייתה בשנת 1992 בתוכניתו של בן סטילר ברשת פוקס. ב-1994 שיחק בסרט הקומי "בצבא עכשיו" לצידה של לורי פטי. בשנת 1995 החל לככב בתפקיד ראשי בסיטקום "עיקר החדשות" ברשת NBC, למשך 5 עונות עד לירידת התוכנית ב-1999. מאז הופיע דיק במספר רב של תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע, בהם: תוכנית הלילה של דייוויד לטרמן, הסדרה "נני", הסרט "אחי איפה האוטו שלי" ו"זולנדר". בשנת 2001 הפיקה רשת MTV תוכנית בכיכובו, הנקראת "המופע של אנדי דיק", אשר שודרה במשך שלוש עונות, והסתיימה בשנת 2004.
בשנת 2003 כיכב בסרט הקומי "הפטיש העברי" לצד אדם גולדברג וג'ודי גריר. בשנת 2006 שיחק בדרמה "עבדות" לצד מייקל אנגרנו, ובסרט "תקוות גדולות" לצד לייסי שאבר. בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "סלאשר באל איי" לצד דייב בטיסטה. 
דיק, המגדיר עצמו כדו מיני, היה נשוי בין השנים 1986 ל-1990, והוא אב לשלושה ילדים ממערכות יחסים שונות. דיק נעצר בעבר באשמת אחזקה בלתי חוקית של מריחואנה וקוקאין, ומודה כי הוא מתמודד עם בעיות סמים ושתיית אלכוהול גם בימים אלו. ביולי 2008 נעצר דיק לאחר שהטריד מינית צעירה בת 17. בינואר 2010 נעצר פעם נוספת לאחר שהטריד מינית שני גברים.
קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי

קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (בצרפתית: Construction Mecanique de Normandie) הן מספנות הפועלות בשרבורג שבצרפת. המספנות נוסדו בידי פליקס אמיו בשנת 1945, ונודעו כיצרניות של ספינות סער לחיל הים הישראלי. מאז הקמתן יצרו המספנות יותר מ-350 ספינות. משנת 2007 הן בבעלות חברת Abu Dhabi MAR שבשליטת אמירות אבו דאבי.

היסטוריה

המספנות נוסדו בידי פליקס אמיו בשנת 1945 בשרבורג שבצרפת. ב-23 ביוני 1948 הושקה ספינה ראשונה מתוצרת המספנות, ספינת דיג מעץ. בהמשך נוספו לסל המוצרים של המספנות שולות מוקשים, ספינות משמר חופים וארבות. בשנות ה-60 התמחו המספנות בבניית שולות מוקשים מעץ לחיל הים הצרפתי ולחיל הים הגרמני.

המשך פעילות

ב-21 בדצמבר 1974 נפטר פליקס אמיו בפריז. בתו מארי קריסטין ניהלה את המספנה כשנה ומכרה אותה.
הפרסום הרב הביא לקוחות נוספים. מספנות שרבורג שיתפו פעולה עם חברות אחרות ומכרו 129 ספינות מדגמי קומבטנט לציים שונים.
בשנת 1992 רכש איסקנדר ספה את המספנות, ובשנת 2007 הן נמכרו לחברת Abu Dhabi MAR. במספנות מועסקים כ-400 עובדים. למספנות יכולות לבנות ספינות שאורכן עד 70 מטר.
רגליים קרות (סרט)

תקציר העלילה

חתן (המגולם על ידי רון שחר) ננטש על ידי כלתו (המגולמת על ידי הילה וידור) בערב החתונה, כאשר המוזמנים החלו להגיע לטקס החתונה באולם האירועים. החתן יוצא לחפש את הכלה, המגיעה למסעדה ומתלבטת האם היא אוהבת את החתן.

הפקה

המוזיקה בסרט הולחנה על ידי המוזיקאית קרני אלדד.
העתיד (כתב עת)

העתיד (בגרמנית: Die Zukunft) היה רבעון גרמני בעברית שיצא לאור משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד 1993.
הרבעון יצא במימון הממשלה הפדרלית הגרמנית, בהוצאת פרידריך ריינקה והודפס בישראל. היו לכתב העת עורכים שונים שהתחלפו, לעיתים, מגיליון לגיליון.
מטרת הרבעון הייתה להנגיש את התרבות הגרמנית ואת הנעשה בגרמניה לקורא העברי, אותו קורא שנרתע מגרמניה ותרבותה בשל השואה. לשם כך הופץ הרבעון חינם תקופה ארוכה, אף שרשמית נמכר והופץ רק למנויים משלמים.