google/wiki40b huggingface dataset:
בלאדי ולנטיין 3D

עלילה

לפני 11 שנה, אירע פיצוץ בקצה הצפוני של מנהרה מספר חמש, אשר כלא בתוכו שישה כורים. שישה שבועות לאחר מכן, כוחות ההצלה הגיעו ומצאו חמישה כורים מתים. כורה אחד בשם הארי וורדן שרד, אך נשאר בקומה. טום האניגר, בנו של בעל המכרה, נמצא כאחראי ואשם לפיצוץ שאירע לאחר ששכח לנקז את גז המתאן.
כעבור שנה, ביום האהבה, הארי וורדן מתעורר מהקומה ורוצח את צוות בית החולים. בינתיים, בצדו הצפוני של המכרה (היכן שהתרחשה התאונה), חבורה של צעירים הכוללים את טום, שרה, אקסל, איירין, ג'ייסון, מייקל וברנדה עורכים מסיבה. כאשר שרה מחפשת אחר אקסל ואיירין בתוך המכרה, היא נרדפת על ידי וורדן, אשר רוצח את מייקל, ג'ייסון, ברנדה ועוד שלושה נערים נוספים. שרה מצליחה להתחבא עם אקסל ואיירין מהרוצח, אך זה רואה אותם. השלושה בורחים החוצה מהמכרה בעוד טום נכנס פנימה, ומוכה על ידי הרוצח בראשו. אסל ואיירין נכנסים לרכב של אקסל כדי לברוח ומכריחים גם את שרה לבוא למרות שהיא רוצה להשאר כדי לחלץ את טום אשר נותר מאחור. טום בורח חזרה לתוך המכרה. כאשר הרוצח מנסה לרצוח את טום, המשטרה מגיעה ויורה בו, אך הוא מצליח לברוח.
10 שנה אחר כך, אביו של טום אשר לא דיברו מזה שנים, מת, וטום יורש ממנו את המכרה. טום חוזר לעיירה לאחר לוויתו של אביו, כדי למכור את המכרה. בהגיעו לעיירה, מגלה טום שאקסל הוא השריף החדש, וששרה היא אשתו. כעבור זמן מה לאחר הגיעתו של טום, מתחילה סדרת רציחות חדשה, אשר גובה את חייהם של אנשים רבים, ביניהם איירין. לאחר התרחשויות אלו, אקסל שואל את אביו, השריף לשעבר, מה עלה בגורלו של הארי וורדן. הוא אומר שאביו של טום והוא הרגו את הארי וורדן וקברו אותו. אקסל, טום, שרה ואביו של אקסל, הולכים למקום קבורתו של וורדן ומגלים שגופתו נעלמה. לאחר מכן, מנהל המכרה, וויליאם, הסגן שלו, בן ומאהבתו של אקסל, מייגן, נרצחים.
בערב, טום אוסף את שרה ומסיע אותה לבקתה של אקסל, היכן שהוא נהג להיפגש עם מייגן, ומשכנע אותה שאקסל הוא הרוצח. במהלך הנסיעה, שרה מקבלת שיחה מאקסל שמגלה לה שטום היה מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי במשך 7 שנים. שרה מבקשת מטום לחזור חזרה לעיירה, אך זה לא מקשיב והיא גורמת לתאונה ועושה את דרכה לבקתה של אקסל, אך בדרך נרדפת על ידי הרוצח עד המכרה, שם היא פוגשת את אקסל וטום. כאשר שרה מתקשה להחליט מי הוא הרוצח האמיתי, היא ואקסל מבחינים שטום הוזה, ומגלה את עצמו כרוצח האמיתי. טום ואקסל מתחילים קטטה, שבסופה טום דוקר את אקסל בבטנו. שרה יורה בטום, אך פוגעת במיכל וגורמת לפיצוץ ולקריסת המכרה.
שרה ואקסל נחלצים מהמכרה ומדווחים בבטחה שטום מת. עובד צוות הצלה נכנס למכרה כדי לחפש ניצולים, אך נהרג על ידי טום. זה לוקח את בגדיו של העובד ועוזב את מקום האירוע.
גלשן

גלשן הוא לוח המשמש לגלישה על פני המים. הגלשן עשוי מקצף מוקשה, פיברגלס ועץ. גלעין הגלשן עשוי קצף, המחוזק על ידי קורת עץ אופקית. פיברגלס משמש כדי לכסות את הקורה, ואז היא מכוסה בפוליאסטר או באפוקסי כדי להקשיח את החלק החיצוני.
Real-time Transport Protocol

Real-time Transport Protocol (בראשי תיבות: RTP) הוא פרוטוקול תקשורת להעברת אותות קול ווידאו בזמן אמת ברשתות תקשורת. פרוטוקול זה מאפשר יישומים אינטרנטיים כגון טלפון מבוסס אינטרנט וועידת וידאו; מדובר באחד הפרוטוקולים המקובלים והנפוצים לצרכים אלו.
הפרוטוקול שייך לשכבת היישום של מודל ה-OSI; ברמת שכבת התעבורה, הפרוטוקול פועל לרוב מעל UDP. הפרוטוקול פועל יחד עם פרוטוקול RTCP (RTP Control Protocol), המשמש לבקרה בסיסית על התוכן המועבר ב-RTP, ומרכז נתונים סטטיסטיים כמו גם נתוני איכות שירות (QoS). לפרוטוקול קיימת גם גרסה מוצפנת, SRTP; לעיתים נעשה שימוש בפרוטוקול ZRTP לצורך אותנטיקציה והצפנה.
בפרוטוקולי Voice over IP, ישנו שימוש ב-RTP לצורך העברת השמע בשיחות; העברת השמע בעזרת RTP מתאפשרת לאחר קבלת מידע בסיסי אודות הצדדים המשתתפים בשיחה, המועבר מעלי פרוטוקולי איתותים שונים, כדוגמת SIP ,H.323 ,MGCP MEGACO.
הפרוטוקול פותח על ידי IETF בשנת 1996, במסגרת קבוצה שעבדה על קביעת סטנדרטים להעברת תוכני מולטימדיה ברשתות תקשורת. התקן פורסם תחילה כ-RFC 1889, ולאחר מכן בגרסה נוספת ב-RFC 3550.
נובי קורצ'ין

תולדות היישוב

בשנת 1258 נוסד היישוב על ידי דוכס סנדומייז' בולסלב, שכונה "הנזיר". היישוב היה מרכז מסחר, מנהל וממשל. מהמאה ה-15 ואילך התכנסה בנובי קורצ'ין האספה הכללית של פולין קטן (אזור שהיה חלק מממלכת פולין (1569-1385), ולימים חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי). בתקופה זו היה היישוב בעל זכויות עיר ונקרא על ידי מייסדו "העיר החדשה קורצ'ין" (Nowe Miasto Korczyn) כדי להבדילו מהיישוב הסמוך סטארי קורצ'ין (Stary Korczyn, קורצ'ין העתיקה). 
מלכי פולין שביקרו בעיירה ייסדו בה מנזר פרנציסקני. העיירה התפתחה מהר, הודות למיקומה המרכזי על צומת דרכי המסחר בין קרקוב לרוס של קייב ומקוסיצ'ה (Kosice) לסנדומייז'. הוקמה בה טירת עץ אך זו נשרפה בשנת 1300, בעת פלישות מרוס של קייב. באמצע המאה ה-14 הוקמה בעיירה טירה חדשה, עשוית אבן, על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, וסביב העיירה הוקמה חומת מגן. עקב מיקומה המרכזי הייתה נובי קורצ'ין יעד לביקורים רבים של שליטי פולין השונים, כמו גם מקום פגישתם והתכנסותם של בני האצולה, השלכטה , של פולין קטן. בשנת 1404 היה היישוב נקודת מפגש בין המלך ולדיסלב השני יגיילו לבין פקידי ממשלו ואציליו לשם דיון בסוגיות הטלת מיסים וכן קניית אדמה מאבירים טווטונים. בשנת 1439 התכנסו באזור תומכי התנועה ההוסיטית בפולין לקראת קרב גרוטניקי , בו הביסו אותם שליטי פולין.
במהלך המאות הבאות המשיך היישוב להוות מרכז מנהלי, מסחרי וכלכלי. הוא היווה מקום מפגש למלכים, אצילים ואנשי דת נוצריים בכירים רבים, וכן מקום לקיום מפגשים בין מלכי פולין ושליטים אזוריים אחרים. במאה ה-16 ייסד המלך זיגמונט השני אוגוסט בית חולים בעיירה. עוד הוקמו בעיירה תעלה לקישור האגם הסמוך צ'רטוריה (Czartoria) עם נהר נידה, וכן בית עירייה. בתקופה זו התקיימו בעיירה 19 מבשלות קטנות, אסמים לשמירת התבואה שהועברה בדרך הנהרות לגדנסק ובית חרושת לתותחים, לרובים ולתחמושת.
במאה ה-17 היה היישוב זירת קרבות במהלך מרד אצילים מקומיים נגד מלך פולין. במהלך הקרבות נשרפו רוב בתי היישוב. הפלישות השוודיות באמצע המאה השלימו את חורבן היישוב. כתוצאה מכך איבד היישוב את מרכזיותו הכלכלית והפוליטית. עם חלוקת פולין נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית. היישוב נפגע קשות בהצפות, עם עליית הנהרות על גדותיהם, ובשנת 1869 שללו השליטים הרוסיים מהיישוב את זכויות העיר. בתקופה זו היו ביישוב כ-3,300 תושבים, מהם כ-2,300 יהודים.
בספטמבר 1914, במהלך הקרבות הראשונים של מלחמת העולם הראשונה, הייתה נובי קורצ'ין זירת קרבות ופעולה של כוחות פולניים ושם אף הוצבה באורח זמני מפקדתו של יוזף פילסודסקי. בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה היה היישוב כפר קטן ועני, שרוב תושביו יהודים. בספטמבר 1939, במהלך המערכה בפולין, כבשו הגרמנים את נובי קורצ'ין. בשנת 1944, במהלך "מבצע סופה", פעלו בכפר כוחות של הארמייה קריובה נגד עמדת משטרה של הכובש הגרמני.

יהודי נובי קורצ'ין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-2,500 יהודים, כ-80% מתושביה. בתחילת 1941 הובאו לגטו שהוקם ביישוב למעלה מ-1,000 יהודים ממערב פולין. באוקטובר 1942 גרשו אנשי אס-אס ושוטרים גרמנים ואוקראינים את יהודי הגטו ברגל לתחנת רכבת סמוכה, תוך שהם יורים בנחשלים. משם גורשו היהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה. מאות יהודים שהושארו ביישוב לשם איסוף חפצי המגורשים, הועברו לאחר כחודש למחנות עבודה באזור.
דרדסים: הכפר האבוד

עלילה

הסרט פותח בכך שלדרדסית אין משהו שמייחד אותה. היא נתקלת בטעות בדרדס לא מזוהה ומנסה למצוא אותו, אך מה שהיא מוצאת זה רק כובע דרדסים שונה משלהם. גרגמל המרושע מצליח לתפוס את דרדסית אשר מחזיקה בכובע המוזר. גרגמל מכין שיקוי למציאת מקור הכובע ומגלה כי יש עוד כפר של דרדסים. השיקוי נותן רמז למקום של הכפר וזה נראה כמעין שלושה עצים. גרגמל מוצא 3 עצים במפה ומתכנן ללכת לכפר ולחטוף את כל הדרדסים. דרדסית שמרגישה אשמה על שגרגמל גילה את הכפר בגללה מחליטה להתגנב בלילה וללכת אל הכפר ולהזהיר אותם מפני גרגמל המרושע. חבריה הטובים בר-מוח, בר-כוח וביש-גדא מצטרפים אליה. למרוץ מסעיר ומותח לעמקי היער האסור אשר מלא ביצורים קסומים, על מנת למצוא את היער האבוד המסתורי לפני המכשף הרשע גרגמל. הם יוצאים למסע מטלטל, מלא בהרפתקאות וסכנה, על מנת לגלות את הסוד הגדול ביותר בתולדות הדרדסים.הכפר מתגלה ככפר של רק דרדסיות ( בכפר נמצאים רק דרדסים ממין נקבה) שגם להן יש דרדסאמא/דרדסבתא.
פארק ויקטוריה

פארק ויקטוריה (באנגלית: Victoria Park) הוא פארק ציבורי הנמצא ברובע טאוור המלטס באזור האיסט אנד של העיר לונדון. הפארק גובל בשכונות בת'נל גרין, האקני ובו.

הקמת הפארק

התוכניות להקמת הפארק הוכנו על ידי האדריכל סר ג'יימס פנת'ורן בשנת 1841, בנייתו החלה בשנת 1842 ובשנת 1845 נפתח הפארק לציבור. עבודות הקמת הפארק הסתיימו בשנת 1846. הפארק דמה בתכנונו לפארק ריגנטס הסמוך (אשר תוכנן על ידי מוריהו של פנת'ורן - ג'ון נאש). הפארק נבנה בין שתי תעלות - תעלת ריג'נטס במערב הפארק ותעלת הרטפורד יוניון בדרומו.

מבנים בפארק

בפארק ישנם מושבים להולכי רגל אשר ניבנו משרידי גשר לונדון שנהרס בשנת 1831. המושבים נבנו בפארק בשנת 1860 והם בנויים מהקשתות שהיו בגשר במשך 600 השנים בהם היה בשימוש.

המאה ה-19

מאז הקמת הפארק הפך הפארק לפופולרי מאוד בקרב הפועלים הרבים שהתגוררו באזור האיסט אנד מאחר שהפארק היה השטח הירוק היחידי באזור.
הפארק נודע כ"פארק ההמונים" ('People's Park' ) והפך להיות אתר פופולרי של עצרות פוליטיות - בייחוד עצרות סוציאליסטיות בשל היות רובע טאוור המלטס הגובל בו אזור של פועלים עניים - מרביתם מובטלים, ובשל היות אזור האקני הקרוב אליו אזור ששימש מגורי סטודנטים וצעירים שתמכו ברפורמות חברתיות. מפגש בין מעמדי זה נערך בפארק באמצעות נאומים שנישאו להמונים והפגנות רבות. בפארק נאמו, בין היתר, הסוציאליסטים ויליאם מוריס ואני בסאנט.
המסורת של נאומים ציבוריים הנישאים בפארק נמשכה עד לאחר מלחמת העולם השנייה.

מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה נסגר הפארק לציבור ושימש מחנה צבאי של חיל הנ"מ (הגנה נגד מטוסים) הבריטי, וכן מחנה שבויים בו הוחזקו חיילים איטלקיים ובהמשך המלחמה גם חילים גרמניים.
הפארק נמצא בדיוק מתחת מסלול המפציצים הגרמניים שהיו בדרגם למבדוקים ברובע טאוור המלטס ועל כן היה בעל חשיבות אסטרטגית בניסיון להפיל את המפציצים הרבים בתקופת הבליץ.
בפארק הוקמו בונקרים תת-קרקעיים בתקופת המלחמה ששימשו את צוותי הנ"מ.

סוף המאה ה-20

הפארק עדיין משמש מקום למפגשים ציבוריים ולקונצרטי רוק.

מרוצי דגמי ספינות

ב-15 ביולי 1904 הוקם מועדון דגמי ספינות הקיטור על שם ויקטוריה (Victoria Model Steam Boat Club) הפעיל בפארק עד ימינו, ועורך 17 פעמים במשך השנה, בימי ראשון, תחרויות מרוץ של דגמי אוניות קיטור.
האיש מטולון

האיש מטולון (דנית: Tollundmanden), היא גופת כבול של אדם שחי במאה ה-4 לפנה"ס, במהלך תקופה הקרויה בסקנדינביה "תקופת הברזל הקדם-רומאית". הגופה נמצאה בביצת כבול בשנת 1950 בחצי האי יוטלנד שבדנמרק. תכונותיה הפיזיות של הגופה השתמרו בצורה כה טובה, עד כי שבעת גילויה חשבו שמדובר בקורבן שנרצח בעת האחרונה. שתים עשרה שנים לפני שנמצאה גופתו של האיש מטולון נמצאה באותה ביצה גופת כבול אחרת, גופתה של האישה מאלינג.

מציאת הגופה

ב-6 במאי 1950 עסקו ויגו ואמיל מהכפר הקטן טולון בחיתוך כבול בביצת כבול בשם בילדסקובדל, 12 ק"מ מערבית לסקילבורג, דנמרק. במהלך עבודתם הבחינה אחת מנשותיהם שעסקה בטעינת הכבול בכרכרה, בגופה בשכבת הכבול. הגופה נראתה טרייה עד כדי כך שגרמה לעובדים לחשוב שמדובר בקורבן רצח מן העת האחרונה. לאחר לבטים רבים הודיעה האישה למשטרת סקילבורג על מציאת הגופה. הדיווח על הגופה נרשם ביום ב-8 במאי. לאחר שהמשטרה לא הצליחה לקבוע את זמן המוות של הגופה, הובאה הגופה לפרופסור לארכאולוגיה פיטר גלוב. בבדיקה הראשונית הציע גלוב כי הגופה בת למעלה מ-2,000 שנה, והיא ככל הנראה קורבן של הקרבת קורבנות אדם. 
האיש מטולון שכב בגובה של 50 מטרים מקרקע הביצה, והיה קבור תחת שני מטר של כבול, כשגופו מונח בתנוחה עוברית. הוא חבש כובע מחודד עשוי מעור וצמר כבש שהודק מתחת לסנטרו על ידי חוט נסתר. מסביב למותניו הוא היה חגור בחגורה. בנוסף, מסביב לצוואר היה מהודק חבל שירד במורד הגב. מלבד כל אלה, הגוף היה עירום. השיער היה קצוץ כה דק עד שהוא כמעט נחבא על ידי הכובע. על הסנטר והשפה העליונה היו זיפים קצרים (באורך 1 מ"מ), מה שמלמד כי האיש לא התגלח ביום מותו. 
חוקרים מאמינים שהאיש היה קורבן אדם ולא נרצח, הן לאור העובדה שגופתו הונחה בצורה מסודרת וכן בגלל שעיניו ופיו היו סגורים.

הצגת הגופה

הגופה מוצגת במוזיאון סילקבורג בדנמרק, אך רק הראש הוא המקורי. מכיוון שטכניקות לשימור חומרים אורגנים לא היו מתקדמות מספיק בשנת 1950 לשימור הגוף כולו, הציעו הבוחנים המשפטיים לנתק את הראש משאר הגוף ולשמר רק אותו. כתוצאה מכך, הגוף התייבש והרקמה נעלמה. בשנת 1987 מוזיאון סילקבורג שחזר את הגוף כשהוא מתבסס על שרידי השלד. כך שכיום, הראש המקורי מצורף להעתק הלא מקורי של הגוף.
שתי הרגליים והאגודל השמאלי נשתמרו היטב על ידי הכבול, והם נשמרו בפורמלין לבדיקה מאוחרת יותר. בשנת 1976 לקחה המשטרה הדנית טביעות אצבעות מהשרידים, מה שהופך את טביעת האצבע של האיש מטולון לאחת מטביעות האצבע העתיקות ביותר.
מסמכי פנמה

מסמכי פנמה הם אוסף של 11.5 מיליון מסמכים חסויים של חברת עורכי הדין מוסאק-פונסקה מפנמה. המסמכים, שהודלפו בידי אלמוני, מכילים מידע על יותר מ-200,000 חברות מכל העולם ועל בעלי המניות שלהן, ובהם מספר שליטי מדינות. כמו כן, הם כוללים ראיות לפעילות פיננסית ענפה של פוליטיקאים ממדינות שונות במקלטי מס שונים ברחבי העולם, לרבות הלבנת הון, לקשרים פסולים בין גופים שונים, ועוד.
המסמכים הודלפו בידי אלמוני לעיתון הגרמני "זידדויטשה צייטונג", ועובדו במשך כשנה בידי ה-ICIJ‏ (International Consortium of Investigative Journalists), בשיתוף עם כמאה כלי תקשורת ברחבי העולם ויותר מ-370 עיתונאים, בהם העיתון הישראלי "הארץ". הפרשה פורסמה באופן פומבי בכלי התקשורת בעולם ב-3 באפריל 2016, וחשיפה מלאה של רשימת החברות הכלולות בה נעשתה במאי 2016.

תוכן המסמכים

חברת מוסאק-פונסקה היא משרד עורכי דין בינלאומי המתמחה ביצירת חברות ותאגידים שתכליתם העיקרית להסתיר את הבעלים האמיתיים של נכסים שונים ברחבי העולם באמצעות רישום החברות במקלטי מס שונים, שבהם חוקים המאפשרים את הסוואת הבעלים ובעלי המניות של החברות. אחד מעקרונות היסוד של החברה הוא שמירה על סודיות וחשאיות לקוחותיה. המסמכים שהודלפו כוללים תיעוד על תקופה של כ-40 שנה (מסוף שנות ה-70 ועד 2015), ובגודל כולל של 2.6 טרה-בייט. הם כוללים מידע אודות הבעלות על יותר מ-200,000 חברות שהוקמו במקלטי מס שונים ברחבי העולם אך מרכז פעילותן במדינות אחרות, ומידע על העברות כספים חשודות שבוצעו בין חברות שונות, שייתכן שהן תשלומי שוחד. מסמכים אחרים הראו כיצד בנקים גדולים, כדוגמת קרדיט סוויס, UBS ו-HSBC והבנקים הישראליים בנק הפועלים ולאומי, יצרו חברות במקלטי מס עבור לקוחותיהם.
פעילות במקלטי מס היא חוקית כאשר היא מדווחת כראוי לרשויות במדינות שבהן מתבצעת הפעילות העיקרית של החברה. עם זאת, המסמכים העלו שהמעורבים בפעילות לא וידאו שמקורם של הכספים חוקי ושאין מעורבת בהן פעילות פלילית, העלמות מס ושחיתות פוליטית. בנוסף, התגלו במסמכים ראיות לזיוף מסמכים עבור לקוחות באמצעות תיארוך מסמכים לתקופה מוקדמת, ושיתוף פעולה עם כמה עשרות חברות ואישים שהיו ברשימה שחורה של ארצות הברית והאיחוד האירופי ונתונים לסנקציות בינלאומיות, בהם חברות מאיראן ומקוריאה הצפונית, ואישים מסוריה.
הדלפת מסמכים זו היא ההדלפה הגדולה ביותר שהתרחשה עד 2016.

ידוענים שהוזכרו במסמכים

בין השמות הבולטים שעלו במסמכים נמצאים שמותיהם של מקורבים ובני משפחה של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, מקורבים למנהיג סין שי ג'ינפינג, ראש ממשלת איסלנד סיגמונדור דויד גונלאוגסון, נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי, נשיא איחוד האמירויות הערביות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, ראש ממשלת פקיסטן, נשיא הסנאט בניגריה, הבמאי פדרו אלמודובר, השחקן ג'קי צ'אן, מיס עולם לשעבר אישווריה ראי, והכדורגלן ליונל מסי.
בבלוג "תיקון עולם" הועלו טענות לפיהן במסמכים מוזכר גם יאיר נתניהו, בנו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שהשתמש בשם בדוי. יאיר נתניהו תבע בתביעת דיבה את אחד המפיצים של השמועה, וזכה במשפט.
ברשימה הופיעו גם שמות של כ-600 חברות ישראליות ו-850 ישראלים בעלי מניות, כדוגמת עידן עופר, יעקב וינרוט, דב וייסגלס, טדי שגיא, יעקב אנגל, בני שטיינמץ, דן גרטלר ודן ויז'ניצר, בנו של אלכס ויז'ניצר שהיה מנכ"ל החברה הלאומית לדרכים בישראל.
במסמכים שפורסמו עלה גם שמו של טארק עבאס, בנו של יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן, כמחזיק מניות בשווי של כמיליון דולר בחברות הקשורות לרשות הפלסטינית
כברית

שדה התעופה כברית הוא שדה תעופה צבאי של חיל האוויר המצרי, מיקומו כ-30 קילומטרים צפונית לעיר סואץ ו-125 קילומטרים מזרחית לקהיר. השדה משרת בעיקר מסוקי קרב מדגם איירוספסיאל גאזל. שמו של השדה נגזר משם הכפר הקרוב אליו ומשמעותו בערבית הוא גופרית.

היסטוריה

בזמן מלחמת העולם השנייה השדה נקרא תחנת חיל האוויר המלכותי כברית. הבסיס שימש את חיל האוויר הבריטי המלכותי במערכה במדבר המערבי שבה לחמו הבריטים בגרמנים ובאיטלקים בצפון אפריקה. בשנת 1941 הוקמה בבסיס יחידת קומנדו בריטית. בשנת 1943 חילות האוויר של צבא ארצות הברית נחתו בשדה התעופה וסייעו לבריטים במאבק מול הגרמנים. השליטה על שדה התעופה הועברה לידי מצרים לאחר שהבריטים פינו את תעלת סואץ בשנת 1956.
שדה התעופה הועבר לרשות חיל האוויר המצרי והוא הפך אותו לאחד מבסיסיו העיקריים. במהלך מלחמת סיני, טייסת 20 של חיל האוויר המצרי שמנתה 12 מטוסי מיג-15 הוצבה בבסיס. במלחמת ששת הימים, כחלק ממבצע מוקד, בסיס כברית הופצץ על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי מדגם דאסו מיסטר. בתקיפה ניזוקו מטוסי מיג-17 רבים שהיו חשופים לצד מסלול ההמראה. בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים, כוחות חיל רגלים של צה"ל השתלטו על הבסיס וכן על הבסיסים כספרית ושלופה, אולם לא נעשה בהם שימוש צבאי. 
כיום בסיס כברית נמצא בשליטת חיל האוויר המצרי. שדה התעופה מאוכלס בעיקר על ידי מסוקי SA-342 - איירוספסיאל גאזל ("צבי"). האספלט גורד מעל מסלולי ההמראה וההנאגרים שיועדו למטוסים משמשים את המסוקים.
איצקה ריז'ינאשווילי

איצקָה (אברהם) ריז'ינאשווילי (בגאורגית: იცკა რიჟინაშვილი‏, 12 באפריל 1886 - 17 ביולי 1906) היה מהפכן יהודי גאורגי, שנורה למוות בידי סוכן משטרתי בהיותו בן 20. מספר רחובות בגאורגיה קרויים על שמו.

חייו

ריז'ינאשווילי נולד בכותאיסי למשפחה יהודית ענייה ולמד בגימנסיה הריאלית של כותאיסי, שם גם נהיה מעורב בתנועה סוציאל-דמוקרטית. איצקה ראה בתנועה המהפכנית את הנתיב לשחרור היהדות מהמשטר הצארי, המשטר של הפוגרומים, תחום המושב ונומרוס קלאוזוס, בכל תחומי החיים. השלטונות עקבו אחריו ואיימו לעצרו. הוא התחבא, ונסע לגרמניה, בשנת 1904, ללמוד באוניברסיטת לייפציג, שם הוא הצטרף לקבוצה בולשביקית מקומית. הוא חזר לגאורגיה בשנת 1905, ועזר בהפצת רעיונות המרקסיזם בין חיילי הצבא שהיו מוצבים באימרתי וסמגרלו. הוא נהרג בהתנקשות על ידי סוכן המשטרה הצארית  בכותאיסי בהיותו בן 20 בלבד. 
בשנת 1936 פרסם הרצל באזוב מחזה בשם איצקה ריז'ינשווילי על חייו ומותו. במוזאון ההיסטורי-אתנוגרפי ליהודי גאורגיה הובלטה דמות של ריז'ינאשווילי בפינה שמתחת לכותר "יהודי גאורגיה בתקופת הצאר" בו הודגש, בניגוד למעמדם הירוד של יהודי גאורגיה באותם ימים, פועלם במהפכת 1905. כאשר דמותו של ריזינאשווילי ביניהם הובלטה במיוחד.
הרקע למלחמת לבנון השנייה

מלחמת לבנון השנייה פרצה בקיץ 2006 בעקבות חטיפת חיילי צה"ל על ידי החזבאללה.
גבריאל בטלר

ביוגרפיה

גבריאל בטלר נולד בשיקגו, ארצות הברית למשפחה של זמרים ומוזיקאים. מגיל צעיר התעניין במוזיקה ולמד לנגן בתופים בילדותו. כעבור מספר שנים עבר עם משפחתו ליערות בליבריה, שם גרו במשך שנתיים בתנאים קשים. גבריאל עלה לארץ בגיל 10 עם משפחתו והם הצטרפו לקהילת העבריים מדימונה. גבריאל ואחיו אדי החלו לשיר בלהקה, שלימים הפכה לחלק ממופע "שליחי הנשמה". בשנת 2001 עזב גבריאל את קהילת העבריים והתחתן עם אביב ינאי. מתגוררים בראש העין ולהם שני ילדים.

קריירה

בשנת 1995 הקים יחד עם אחיו אדי בטלר את להקת "עדן" שהגיעו עם השיר "יום הולדת" למקום 5 באירוויזיון 1999 והפך לשיר אייקוני בחברה הישראלית.
בשנת 1996 השתתף בקולות רקע בשיר "לאהוב" של שרית חדד . השיר יצא נכנס לאלבום הדרך שבחרתי שיצא ב-1997 .
מאוחר יותר הצטרף ל"משפחת תאקט" עם סאבלימינל והחבורה, זו הייתה קבוצה מאוד מוכשרת, אבל לאחר חוזה בן 3 שנים המשיך הלאה.
בשנת 2005 הצטרף לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בתור סולן בלהקת הביג בנד, בנוסף בטלר מופיע באירועים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
ב-21 בינואר 2015 הוציא את הסינגל "אל תבקשי" וב-8 בפברואר הוציא את הווידאו קליפ לסינגל.
כיום גבריאל מופיע בעצמו וכחלק מהרכבים שונים, בהם "קליינטה".
פוקר F28

פיתוח

פוקר הכריזה על ייצור המטוס באפריל 1962, והיא שיתפה פעולה בייצורו עם מספר חברות אירופיות בהן מסרשמיט הגרמנית ו-Short Brothers הבריטית.
אב הטיפוס טס לראשונה במאי 1967, חודש לאחר טיסת הבכורה של הבואינג 737. האישורים להפעלתו התקבלו בפברואר 1969, והוא נכנס לשירות בחברת התעופה הגרמנית "LTU International" (כיום אייר ברלין) באותה שנה.
בשנות השמונים פיתחה פוקר את מטוס הפוקר 100 שהתבסס על ה-F28.

גרסאות

F.28 Mk 1000 גרסת הייצור הראשונה, למטוס קיבולת מקסימלית של 65 נוסעים.
F.28 Mk 1000C גרסת מטען, למטוס זה דלת מיוחדת למטענים.
F.28 Mk 2000 גרסה גדולה יותר של "Mk 1000", למטוס זה קיבולת מקסימלית של 79 מושבים, טס לראשונה באוקטובר 1972.
F.28 Mk 3000 במטוס זה הוגדלו נפח המנועים וקיבולת הדלק.
F.28 Mk 4000 למטוס זה קיבולת מקסימלית של 85 מושבים, נכנס לשירות בסוף 1976. 
F.28 Mk 5000 היה אמור להתאים למסלולים קצרים, בסופו של דבר הוא לא נבנה.
F.28 Mk 6000 טס לראשונה ב-ספטמבר 1973, במטוס זה הוגדלה מוטת הכנפיים. 
F.28 Mk 6600 לא פותח.

מפעילים

בעבר הפעילו את המטוס חברות התעופה הבאות: אארולינאס ארחנטינס, אייר קנדה, בלו 1, אמריקן איירליינס, KLM, אינטר איירליינס, איבריה איירליינס, הורייזון אייר, גארודה אינדונזיה, קוריאן אייר, רויאל ג'ורדניאן, KLM Cityhopper, טורקיש איירליינס, סקנדינביאן איירליינס, יו אס איירווייז, ארו פרו, אייר אנגליה, אייר גבון, אייר טנזניה, אנסט אוסטרליה, אלטאיר איירליינס, בימאן בנגלדש איירליינס, Braathens, קנידיאן נורת', צימבר סטרלינג, גאנה איירוויז, מונטנגרו איירליינס, LADE, ניגריה איירווייז, Our איירליינס, אייר ניוגיני, ו-TAME.
שבילי הזעם

רקע

מאליק ביסס את תסריטו על סיפורם האמיתי של צ'ארלס סטארקוות'ר בן ה-19 וקאריל אן פוגאט, חברתו בת ה-14. באחד בדצמבר 1957, בשעת בוקר מוקדמת, רצח סטארקוות'ר את קורבנו הראשון, מתדלק בתחנת דלק, בלינקולן שבנברסקה, בשל ויכוח על תשלום בכרטיס אשראי. מאז הספיק לרצוח עוד עשרה אנשים, כשהוא נמלט על נפשו עם חברתו. בפברואר 1958 נתפסו השניים וסטארקוות'ר הוצא להורג על הכיסא החשמלי. פוגאט נשפטה למאסר עולם.

עלילה וסגנון

"שבילי הזעם" מסופר מנקודת מבטה של הולי, נערה פשוטה ותמימה, החיה בעיירה נידחת בדרום דקוטה בארצות הברית. יום בהיר אחד היא פוגשת את קיט, צעיר עני ומרדן, נופלת בקסמו ומתאהבת בו. לאחר שאביה מסרב לאפשר להם להיפגש, יורה בו קיט למוות. יחד הם יוצאים למסע של בריחה והרג. סיפור ההרפתקאות התמים שמתארת הולי, על הקלישאות הרומנטיות שבו, מעומת לאורך כל הסרט עם האמת הנחשפת, על נטייתו החולנית של קיט לאלימות. השימוש בקריינות (Voice Over) כדי ליצור פיצול וקונפליקט בין הקול והתמונה הפך למרכיב דומיננטי ביצירתו של מאליק. הולי מספרת בסופו של הסרט שקיט הוצא להורג בשל פשעיו.

הפקת הסרט

מאליק החל בכתיבת התסריט ב-1970 בהיותו בן 27. זה היה סרטו הראשון כבמאי. צילומי הסרט החלו ביולי 1972. על פי כוכבת הסרט סיסי ספייסק, מאליק ביים את הסרט באופן אימפולסיבי וספונטני, כשהוא משנה תדיר את מקום הצילומים. רבים מאנשי הצוות המתוסכלים עזבו בשל כך את הצילומים, מה שגרם לקשיים ניכרים בהפקה. בריאן פרובין, צלמו של הסרט, שמחה על שיטות העבודה של מאליק, חלה לבסוף והוחלף זמנית על ידי טאק פוג'ימוטו (לעתיד, צלמו הקבוע של הבמאי ג'ונתן דמי). את מקום הצלם תפס לבסוף סטיבן לרנר. מפיק הסרט, אדוארד פרסמן, ציין בראיון שנתן, שלמרות חילופי הצלמים, סגנונו של הסרט נותר אחיד. ג'ק פיסק, המעצב האמנותי של הסרט, מייחס את האחידות הסגנונית ואת עצם השלמת הסרט, לחזונו של מאליק.

תגובות

הסרט התקבל בתשואות בשעת יציאתו לאקרנים. הקרנת הבכורה נערכה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק באוקטובר 1973 ועל פי דיווחים רבים אף האפילה על הקרנת "רחובות זועמים" של מרטין סקורסזה.

בראיון לגארדיאן הבריטי משנת 1999 אמר מרטין שין כי זה התסריט הטוב ביותר שקרא מעודו. בראיונות אחרים הגדיר את תפקידו בסרט כטוב ביותר שגילם בכל הקריירה שלו.

כתב העת Time Out מיקם את הסרט במקום השלישי ברשימת 50 יצירות הביכורים הקולנועיות הטובות ביותר, מיד לאחר "האזרח קיין".
בשנת 1993, נבחר הסרט לשימור על ידי ספריית הקונגרס בהיותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית."
ואאל עאדל זועייתר

ואאל עאדל זועייתר (בערבית: وائل عادل زعيتر; 1934 - 16 באוקטובר 1972) היה אינטלקטואל ומתורגמן פלסטיני. הוא חוסל על ידי מתנקשים מן המוסד במסגרת מבצע זעם האל לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בשל זיהויו על ידי ישראל כאחד מבכירי ארגון הטרור ספטמבר השחור. מקורות פלסטינים טוענים שלא היה מעורב בפעולות טרור, כולל בטבח במינכן, ושנרצח בשל טעות בהערכה הישראלית.
זועייתר נולד ב-1934 בשכם, בן לחמולת זועייתר, מהמשפחות הבולטות בעיר, בנו של עאדל זועייתר, מתרגם ערבי, עורך דין, מורה ומנהיג, ואחיינו של אכרם זועייתר, מנהיג פלסטיני-ירדני, שגריר ירדן ושר החוץ שלה.
הוא שהה תקופה בלוב ולאחר מכן עבר לעיראק שם למד פילוסופיה וספרות ערבית באוניברסיטת בגדד, לאחר לימודיו עבר לרומא, שם ייצג את האינטרסים של אש"ף ועבד כמתורגמן בשגרירות לוב באיטליה. במקביל עסק בתרגום ספרות ערבית לאיטלקית, בין תרגומיו המפורסמים - הספר סיפורי אלף לילה ולילה.
בעקבות ניסיון לפגע במתקנים אסטרטגיים באיטליה הוא נעצר על ידי משטרת איטליה ונחקר על מעורבותו האפשרית בפיגוע אולם הוא שוחרר, בתחילת שנות ה-70  היה מראשי ארגון ספטמבר השחור באירופה ובין היתר היה אחראי על ניסיון פיגוע במטוס אל על שהיה בדרכו מרומא לתל אביב. לאחר הטבח באולמפיאדת מינכן חוסל זועייתר ביריות בפתח דירתו ברומא במסגרת מבצע זעם האל.
ב- 2006, האמנית, אמילי ג'אסיר, יצירה עבודת וידאו המבוססת על אירוע ההתנקשות בזועייתר. בוידאו היא יורה בספרים משום שבזמן ההתנקשות הוא החזיק בידו את הספר אלף לילה ולילה.