google/wiki40b huggingface dataset:
מילתא אגב אורחא

מילתא אגב אורחא (בארמית, ובעברית: לימוד כבדרך אגב) הוא מונח תלמודי המתאר מצב שבו המשנה, אגב דיון בהלכה מסוימת, מלמדת הלכה אחרת, גם אם אין לה קשר לנושא הנידון.

זמן קריאת שמע של ערבית

תחילת זמן קריאת שמע של ערבית, הוא משעת צאת הכוכבים. 
המשנה מבארת את הזמן ביום, שבו מתחילים להגיד את קריאת שמע של ערבית, המשנה אינה מציינת את הזמן על פי הגדרתו הידועה (צאת הכוכבים), אלא מלמדת אותו אגב זמן אחר ("משעה שהכוהנים נכנסים לאכול בתרומתם").
כהן שנטמא, אינו יכול לאכול תרומה, ועליו לחכות עד הערב לטבול, ואז, עם צאת הכוכבים, הוא יכול לאכול תרומה. שכתוב: "ובא השמש וטהר". זהו המקור היחיד בתורה לגבי הזמן - צאת הכוכבים. 
ישנם דינים נוספים שזמנם הוא צאת הכוכבים, ובהם לא מזכירה המשנה את השעה שהכוהנים נכנסים לאכול בתרומתם. אך ייתכן כי היות שבמשנתנו זוהי הפעם הראשונה בה נלמד הדין, מלמדת אותנו המשנה בדרך אגב, גם את המקור לדין "צאת הכוכבים" - "השעה שהכוהנים נכנסים לאכול בתרומתם".
ד"ר יהודה ברנדס במאמר על הסוגיה כותב כי "זהו עומק המושג של "מילתא אגב אורחיה קא משמע לן". אין זו רמיזה מקרית לתחום הלכה דומה, אלא הצבעה על זיקה מהותית שבין קריאת שמע לבין פעולות אחרות ומצוות אחרות של אותה העת.".

גובהה של ארץ ישראל

המשנה בתארה את ההגירה מבבל לארץ ישראל, בזמן עזרא ונחמיה, משתמשת בביטוי עשרה יוחסין עלו מבבל, ועל כך שואל התלמוד: מאי איריא דתני עלו מבבל, ניתני הלכו לארץ ישראל (מדוע שנתה המשנה עלו מבבל, היה עליה לשנות הלכו לארץ ישראל), מילתא אגב אורחא (דרך אגב, בא ללמדנו) ארץ ישראל גבוהה מכל הארצות.
משנה זאת היא גם המקור לכך שהגירה לארץ ישראל נקראת "עלייה", והגירה מארץ ישראל נקראת "ירידה".

עבדו של רבן גמליאל

מספרת המשנה: "מעשה בטבי עבדו של רבן גמליאל שהיה ישן תחת המיטה (בסוכה), אמר רבן גמליאל לזקנים, ראיתם טבי עבדי, שהוא תלמיד חכמים, ויודע שהעבדים פטורין מן הסוכה, ובא וישן לו תחת המיטה.  לפי דרכנו למדנו, שהישן תחת המיטה, לא יצא ידי חובתו.".
טבי ישן בסוכה תחת מיטת רבו כדי להקשיב לשיחות תלמידי החכמים וללמוד מהתנהגותם. המשנה אמנם רוצה ללמד אותנו דין הישן תחת המיטה בסוכה, אך הנה למדנו אגב אורחא, שעבד פטור ממצוות סוכה, שכן טבי שהיה תלמיד חכם, ידע שהוא פטור ממצוות סוכה, ולכן לא חשש לישון מתחת למיטה.

מתנה על מנת להחזיר

לא רק ממה שאמרו, אלא גם ממה שעשו חכמים, לומדים הלכה אגב אורחא.
תנו רבנן: "...אין אדם יוצא ידי חובתו ביום טוב הראשון של חג בלולבו של חבירו, אלא אם כן נתנו לו במתנה. ומעשה ברבן גמליאל ורבי יהושע ורבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא, שהיו באין (מפליגים) בספינה, ולא היה לולב אלא לרבן גמליאל בלבד... נטלו רבן גמליאל ויצא בו, ונתנו לרבי יהושע במתנה... נטלו רבי עקיבא ויצא בו והחזירו לרבן גמליאל. למה לי למימר "החזירו" ? מילתא אגב אורחיה קא משמע לן: מתנה על מנת להחזיר – שמה מתנה. 
על פי ההגיון, היינו חושבים שאם הלולב ניתן כמתנה על מנת להחזיר, אז ברגע שהוא מוחזר, מסתבר שלא הייתה זאת מתנה מלכתחילה, ולא יצאו חובת נטילת לולב. מלמדת אותנו המשנה בדרך אגב, ממעשיו של רבי עקיבא, שמתנה על מנת להחזיר נחשבת מתנה לכל דבר, וכך גם פסק הרמב"ם.
ברוק אדמס

ביוגרפיה

אדמס נולד באטלנטה שבג'ורג'יה, ולמד בבתי ספר ציבוריים בפורטלנד שבאורגון. בשנים 1944–1946 שירת בצי ארצות הברית ולאחר מכן הוא למד באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, וב-1948 נבחר לנשיא התאחדות הסטודנטים. הוא סיים את לימודיו ב-1949 והתקבל לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודי המשפטים שלו ב-1952. אדמס לימד משפטים במכון האמריקאי לבנקאות משנת 1954 עד 1960, וכיהן כתובע פדרלי במחוז המערבי של וושינגטון משנת 1961 עד 1964.
ב-1964 נבחר אדמס לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית כנציג מחוז הקונגרס השביעי של וושינגטון. הוא התמנה ליו"ר ועדת התקציבים שזה עתה נוסדה במהלך הקונגרס ה-94, ונחשב למועמד מוביל לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. ב-22 בינואר 1977 התפטר אדמס מבית הנבחרים לשם מינויו לתפקיד מזכיר מחלקת התחבורה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. לאחר התפטרותו מהקבינט של ארצות הברית ביולי 1979, חידש אדמס את עיסוקו בחוק ומשפט, הפעם בוושינגטון הבירה, שם היה שדלן בחברת CSX ותאגידי רכבת אחרים.
ב-4 בנובמבר 1986 נבחר אדמס לסנאט של ארצות הברית, אחרי שגבר בקושי על הסנאטור הרפובליקני המכהן סלייד גורטון. אדמס שירת בסנאט תקופת כהונה אחת בלבד, ודפוס הצבעותיו הראה על היותו ליברל איתן. ב-1992 בחר שלא להעמיד את עצמו לבחירה מחדש לאחר ששמונה נשים הצהירו בפני העיתון "סיאטל טיימס" כי אדמס ביצע מעשים שונים של התנהגות מינית בלתי-הולמת, החל מהטרדה מינית וכלה באונס. למשל, אדמס הואשם על ידי קארי טופר, בתו של חברו הוותיק, על שסימם ותקף אותה ב-1987. אדמס הכחיש את ההאשמות, אך הפופולריות שלו ברחבי המדינה נחלשה במידה ניכרת ובגלל השערורייה הוא בחר לפרוש במקום להסתכן בהפסד מושבו בסנאט לחבר המפלגה הרפובליקנית.
אדמס התגורר בסטיבנסוויל שבמרילנד עד שהלך לעולמו כתוצאה מסיבוכים של מחלת פרקינסון.
פרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

ביוגרפיה

פרידריך וילהלם נולד ב-12 בפברואר 1603 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, לפרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר ולאנה מריה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתו של פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג. לאחר מותו של אביו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה דוכסות ויימאר בין דודו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין אחיו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
בשנת 1639 מת אחיו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1660 הרחיב פרידריך וילהלם את גבולות הדוכסות, ובשנת 1664 בנה בקתת ציד בפלומלסהיין. ב-22 באפריל 1669 מת פרידריך וילהלם, ובנו פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו, תוך שגיסיו יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ משמשים כעוצרים.
אוריה פלדמן

אוריה פלדמן (28 באפריל 1887, קַלַרַשׁ, אז בפלך בסרביה, האימפריה הרוסית, כיום במולדובה – 4 בספטמבר 1958, תל אביב). אגרונום, מראשוני המורים לטבע בארץ ישראל, סופר, עורך ומתרגם.

קורות חייו ומעשיו

נולד לאלחנן ולחוה פלדמן. למד בחדר מסורתי ואצל המורים העבריים י' ל' מטמון-כהן (מייסד הגימנסיה העברית "הרצליה"), המחנך וחוקר הטבע פסח אוירבך והסופר ש' בן ציון, כמו כן למד בבית הספר המחוזי הרוסי בקישינב. השתלם בפוליטכניון בקייב ובמכון החקלאי של אוניברסיטת נאנסי בצרפת, שם הוסמך להנדסה חקלאית. בצד לימודיו היה פעיל בהסתדרות הציונית בקלרש, בקישינב, באודסה, בנובוסיליצה, בקייב ובנאנסי שבצרפת. היה ממייסדי צעירי ציון ושימש כנציג הארגון בנובוסיליצה לוועידת הלסינגפורס ב-1906.
עלה לארץ ישראל ב-1911 ועבד תחילה כמתמחה בתחנה לניסיונות חקלאיים של אהרן אהרנסון. ב-1913 החל בעבודתו כאגרונום באגודת "נטעים" שבהנהלת אהרן אייזנברג והתיישב ברחובות, ומשם עבר לגליל לניהול מרכז הנטיעות בחוות סג'רה. בשנות מלחמת העולם הראשונה לימד בבית הספר התיכון בפתח תקווה ובמקווה ישראל. בתום המלחמה נתמנה למורה ללימודי טבע בסמינר למורות ולגננות בתל אביב (כיום מכללת לוינסקי לחינוך) ונוסף על כך לימד בבתי הספר העממיים של עיריית תל אביב, תחילה בבית הספר תל נורדאו. לימד גם קורסים שיטתיים למבוגרים במדעי הטבע והחקלאות והרצה בנושאים אלה בפני מתעניינים מקרב הציבור הרחב.
בשנים 1922–1928 ערך את הירחון החקלאי "השדה" של המרכז החקלאי. ב-1932 ייסד את הירחון "הטבע והארץ" והמשיך בעריכתו ובהפקתו עד להפצצת תל אביב בספטמבר 1940, שבה נפצע. בשנים 1954-1947 חידש את הוצאתו.
בבואו ארצה הצטרף פלדמן למפלגת הפועל הצעיר. היה חבר ועד התרבות של הסתדרות המורים וחבר ועד הסתדרות האגרונומים. היה ממייסדי ארגון המורים לטבע וחבר הוועד שלו במשך שנים רבות. כן היה חבר ועד החברה הארץ-ישראלית לבוטניקה וחבר הוועדות למונחי בוטניקה וזואולוגיה של ועד הלשון העברית.
במותו ספד לו חברו אליעזר שמאלי: "עשרות שנים התהלך אוריה פלדמן ורכב על החמור בארץ-ישראל, ואחריו חבוּרות-חבורות מורות וגננות, מורים וחובבי טבע וחקלאות. והוא מלמד ומרצה, צוחק וגוער, נותן ותובע, כותב ועורך, מדריך סופרים וחוקרים צעירים ומזרז ותיקים. והוא איש ידוע-חולי, איש מכאובים. [...] כי מאהב-זקן היה פלדמן, אוהב ותיק של הארץ וטבעה. ועורר אהבה בלב כולנו..."
בתו, ברוריה פלדמן-מיוזם, הייתה פרופסור בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים.

כתביו

אוריה פלדמן חיבר ספרים בנושאי טבע וחקלאות, בהם הגִנה העירונית ("הוראות מעשיות לגִדול ירקות וצמחי-נוי בתנאי העיר"), מאה נִסיונות מחיי הצמח, מגדיר מקֻצר של צמחי ארץ-ישראל ("לעם ולבתי-הספר"), צמחי התנ"ך וצמחי המשנה ("תאורם הבוטאני וערכם הכלכלי בעבר ובהווה").
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת שונים: ב"מולדת", ב"עתידות", ב"מסחר ותעשייה", ב"החינוך" של אגודת המורים בא"י, בהד החנוך של הסתדרות המורים, בהפועל הצעיר, ביומון הארץ, וכמובן – ב"השדה" וב"הטבע והארץ", שאותו ייסד, ערך, הביא לדפוס והפיץ. כמו כן תרגם ספרים ומאמרים מרוסית ומצרפתית.
דניאל חבולסון

דניאל (דניאיל) אברמוביץ' חְבוֹלסוֹן (בתעתיק ארכאי: חוואָלסאָן; בכתב רוסי: Даниил Авраамович (Абрамович) Хвольсон;‏ 3 בדצמבר 1819, וילנה, האימפריה הרוסית – 23 במרץ 1911, סנקט פטרבורג) היה מזרחן, היסטוריון, בלשן וחוקר מקרא רוסי ממוצא יהודי.

קורות חיים

נולד בווילנה למשפחה יהודית. קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבה. מאוחר יותר למד בכוחות עצמו רוסית, גרמנית וצרפתית. ב-1841 הגיע לברסלאו, והצליח להתקבל לאוניברסיטה, שם התמחה בשפות שמיות, ובייחוד בערבית. ב-1850 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת לייפציג. לאחר חזרתו לרוסיה התנצר, והתקבל ב-1855 כמרצה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1858 החל ללמד גם באקדמיה הגבוהה של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.

יחסו לעניינים יהודיים

על אף שהמיר את דתו, חבולסון נשאר מעורב בעניינים יהודיים במשך כל ימי חייו. הוא העניק בביתו מקלט ליהודים שלא הורשו להתגורר מחוץ לתחום המושב והתרועע עם אנשי רוח יהודים. כך, למשל, כותב נחום סוקולוב במאמרו על הצנזורים השונים של עיתון "הצפירה":
הרביתי לישא וליתן בזה (כלומר בטעויות בתרגומיו של הצנזור) עם הפרופ' דניאל חבולסון, אשר גם המנוח הרחז"ס (חיים זליג סלונימסקי) גם אני עוד יותר היינו קשורים אליו בחבלי ידידות במשך שנים רבות, והוא העיד בתור מומחה על השיבושים (בתרגום). הוא היה קורא את "הצפירה" מיום צאתה ועד קץ ימיו הוא.
— "'הצפירה' וה'מבקרים מטעם'", בפרויקט בן יהודה
במספר מקרים של עלילות הדם העיד חבולסון בתור מומחה, ושלל כל אפשרות של רצח פולחני על ידי יהודים. כך, הוא השתתף בוועדת בדיקה שמונתה על ידי השלטונות בעקבות עלילת הדם בסראטוב ב-1857. כתוצאה מעבודתו בוועדה זו אף פרסם ספר ברוסית, המתאר את תולדות עלילות הדם בימי הביניים. גם בזמן עלילת הדם בסצ'חרה ("משפט כותאיסי") ב-1878 יצא בביקורת חריפה כנגד החשדות. 
את הספר בגנות עלילות הדם שלח לידיד נעוריו הרב יצחק אלחנן ספקטור. למרות כעסו של הרב על חברו שהתנצר, הודה לו הרב וחתם במילים: "כי לכך נוצרת". חבולסון השיב: "ועכשיו שנוצרתי (מלשון נצרות), כאלו לא נוצרתי (מלידה)".
כמו כן, הוא כתב מספר מאמרים שנועדו להגן על היהודים מהאשמות שונות שהופנו כלפיהם. כך, במספר מאמרים התמודד כנגד הטענה לפיה היהדות התלמודית דוגלת בחוסר סובלנות דתית, וכן כנגד הטענה בדבר הסתגרותה של היהדות. במאמר נוסף, הוא טען שלאמיתו של דבר מתנגדיו העיקריים של ישו לא היו הפרושים - מייסדיה של היהדות הרבנית, אלא דווקא הצדוקים. בהמשך לכך הוא טען כי צליבתו של ישו נעשתה בניגוד לחוק העברי, ולכן אין להאשים את היהודים במותו.

עבודות

חבולסון פרסם מספר רב של עבודות בתחומים של ארכאולוגיה מקראית, בלשנות שמית והיסטוריה של המזרח הקדום.
הוא היה חבר בוועדה שתרגמה את התנ"ך לרוסית, תרגום שקיבל את אישור הכנסייה.
דניאלה קרטס

ביוגרפיה

קרטס נולדה בירושלים לגבריאל ודורותי, אביה הוא אדריכל שעלה מטרנסילבניה שברומניה, ואמה מורה לאנגלית שעלתה מבלגיה, והייתה בעבר בעלת הגלריה הירושלמית "אריאל". בגיל 15 משפחתה עברה עמה לתל אביב. אחיה הוא טייס קוברה בחיל האוויר.
בגיל 18 החליטה קרטס לא להתגייס לצה"ל עקב סרבנות מצפונית. לאחר מכן ירדה מהארץ.

קריירה

בשנים 2004–2005 שיחקה בשתי עונות של הסדרה "אדומות" ששודרה בערוץ הילדים, שם גילמה את נועה שפרלינג, הדמות הראשית. סדרה זו זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה". 
בשנת 2007 שיחקה קרטס בסדרת הדרמה, "מסכים", ששודרה ב-yes, שם היא גילמה את דמותה של זהר. בשנת 2008 החליטה לוותר על שירותה הצבאי כדי לקדם את הקריירה שלה וגילמה את ליה בסדרה, "לאהוב את אנה" ששודרה בערוץ 10 ואת הדמות תמר בסדרת הדרמה, "משמורת", ששודרה בערוץ 2. בשנים 2009–2010 שיחקה קרטס את הגר בסדרה, "האמת העירומה".
ב-2013 קרטס גילמה קצינת צה"ל בשם סגן בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" לצד בראד פיט. את התפקיד הייתה אמורה לגלם מלי לוי, אך הדבר נבצר ממנה עקב דרכון לא מתאים.
בשנת 2014 הופיעה בסרט "מבצע חמניה" וב-2015 השתתפה בסדרת הטלוויזיה הצורף לצד אדיר מילר.
ב-2018 שיחקה בסדרת הדרמה "אוטונומיות" ששודרה ב-HOT3, בתור אנה, ובסרט הקולנוע "ימים נוראים" של ירון זילברמן.

חיים אישיים

בשנים האחרונות התגוררה בניו יורק שבארצות הברית. היא במערכת יחסים עם הצלם יותם מנדה לוי.
קו אודר-נייסה

קו אודר-נייסה (בפולנית: Granica na Odrze i Nysie Łużyckiej, בגרמנית: Oder-Neiße-Grenze), נקבע בעקבות מלחמת העולם השנייה כגבול המזרחי של גרמניה והגבול המערבי של פולין. הקו נוצר בעיקר בתוואי הנהרות אודר ונייסה, עד לים הבלטי. 
כל השטח מזרחית לקו שהיה גרמני לפני המלחמה טוהר אתנית מגרמנים אחרי המלחמה (שגורשו מערבה) והוענק לפולין, שקיבלה את חבל פומרניה, ולברית המועצות, שקיבלה את רוב שטחי פרוסיה המזרחית. הקו ציין את הגבול בין הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) ופולין בין 1950 ו-1990. מאז שנת 1990 ואיחוד גרמניה, הקו מציין את הגבול בין גרמניה המאוחדת ופולין.
בלש המשטרה הפטרבורגית

עלילה

מרץ 1871. בלש משטרת סנקט פטרבורג, איוואן פוטילין חוקר את תיק רצח הנספח הצבאי האוסטרי, בתקרית שעלולה להיות לה השלכות שליליות על מדיניות החוץ של האימפריה הרוסית.
נתן פנץ

נתן פנץ (28 בספטמבר 1917, ויטבסק, האימפריה הרוסית - 28 באפריל 1948, יפו, ארץ ישראל) היה כדורגלן ארץ-ישראלי, מגדולי הכדורגלנים ארץ ישראל בתקופת טרום המדינה. נהרג בעת שירותו באצ"ל.

חייו

פנץ נולד בוויטבסק, רוסיה ועלה עם משפחתו לתל אביב בהיותו בן שלוש. למד בגימנסיה הרצליה, וסיים שנה אחת בקולג' האמריקאי בביירות. לפרנסתו עבד במחלקת הגבייה של עיריית תל אביב.
כבר בגיל צעיר הצטיין בכדורגל. הוא הצטרף תחילה למכבי הצעיר ולאחר מכן לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב, בה נחשב ל"כוכב".
בשנת 1936 זכתה מכבי תל אביב בפעם הראשונה באליפות, ויצאה למסע של שלושה חודשים בארצות הברית. פנץ היה אז הצעיר בקבוצה והפך עד מהרה לגיבור נערץ. במשך המסע כבש 22 שערים, וקיבל הצעה של עשרות אלפי דולרים כדי לשחק בניו יורק אך הוא העדיף לחזור לארץ ישראל.
בשנת 1937, כקפטן הקבוצה, הוביל את מכבי לאליפות נוספת. פנץ השתתף גם במשחקים בינלאומיים עם נבחרת ארץ ישראל, בהם משחק רשמי אחד, ההפסד 1-0 באתונה לנבחרת יוון, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1938.
לאחר סכסוך עם הנהלת הקבוצה עבר ב-1939 לקבוצת בית"ר תל אביב, שהייתה אז בליגת המשנה, ותוך שנתיים העלה אותה לליגה א' (אז הליגה הבכירה). עם בית"ר זכה פנץ בגביע בשנים 1940 ו-1942. פנץ שיחק בתחרויות רבות, ארציות ובין ארציות, וזכה לתעודות כבוד ולאותות הצטיינות. הוא היה שחקן נערץ על ילדי תל אביב שראו בו גיבור מן האגדות.
כאשר הבריטים אסרו את קיום קבוצת בית"ר והקבוצה שינתה את שמה ל"נורדיה", לא יכול היה פנץ להשלים עם ההסוואה הזאת וחזר לקבוצת מכבי.
פנץ הצטרף לארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) והשתתף בפעולה מוצלחת נגד רכבת תחמושת בריטית ליד פרדס חנה, שהנשק והתחמושת שבה הוחרם ואיפשר את התקפת האצ"ל על יפו.
ב-26 באפריל 1948 השתתף פנץ במשחקו האחרון. זה היה הדרבי הגדול בין הפועל תל אביב ומכבי תל אביב, שנערך באצטדיון המכביה בתל אביב. הפועל הובילה 0-1, אבל פנץ כבש את השער המשווה וקבע את התוצאה 1-1 לקול תשואות הקהל.
פנץ הצטרף להתקפת האצ"ל על יפו בתור מקלען במשוריין. הבריטים פתחו בהתקפה מסיבית על כוחות האצ"ל. המשוריין של פנץ נתקע באחת הסמטאות הצרות של שכונת מנשייה. משוריין בריטי שהופיע מולו ירה פגז פיא"ט שהרג את פנץ ושניים מחבריו. מותו של פנץ הכה בהלם את אוהדיו שהשתתפו באלפיהם בהלוויתו.
ב-1949 ו-1951 התקיים טורניר כדורגל לזכרו של נתן ועוד תשעה כדורגלנים של מכבי תל אביב שנפלו במלחמת העצמאות. הטורניר נקרא בשם גביע "יד לעשרה" והשתתפו בו קבוצות מרכז מכבי ובפעם השנייה אף קבוצות אגודת בית"ר. בשנת 1998 נקרא רחוב ביפו על שמו של פנץ. בשנת 2003 הוצב ברחוב זה פסל בגודל טבעי של נתן פנץ הבועט בכדור.
חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות

חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות מסדיר את העיסוק במקצועות הרפואה המשלימה והפרא-רפואית בישראל. החוק נחקק בשנת 2008 ותוקן בשנים 2010, 2012.

רקע

בשנת 1988 הקימה שרת הבריאות דאז, שושנה ארבלי-אלמוזלינו, את ועדת אלון על מנת להסדיר את העיסוק ברפואה משלימה בישראל. הוועדה המליצה להתיר ביצע טיפולים למי שמבקש זאת מרצונו החופשי; להגדיר את הפעולות המותרות לרופאים קונבנציונליים; ולבטל את האיסור לעסוק ברפואה למי שאינו בעל רישיון לכך. 
דו"ח מבקר המדינה משנת 1995 קבע כי הפעולות שנקט משרד הבריאות ליישום המלצות הוועדה אינן מספקות. מבקר המדינה הציע כי משרד הבריאות יפעל לשינוי החוק.

הצעת החוק

הצעת החוק הועלה בכנסת השבע עשרה ואושרה בקריאה ראשונה. את ההצעה יזמו חברי הכנסת אריה אלדד, אחמד טיבי, וחיים אמסלם.
מטרתו, כפי שהוצהר בו, היא "להסדיר את העיסוק במקצועות הבריאות כדי להבטיח רמה מקצועית הולמת של העוסקים בהם ולהגן על בריאות הציבור." לשם כך הוא עוסק בתנאים לקבלת תעודה במקצוע בריאות, הכשרה מעשית, בחינות ומומחיות, חובות אמון ואתיקה מקצועית ופיקוח על בעלי תעודות במקצועות הבריאות.
הצעת החוק מייחדת את התארים: מרפא בעיסוק, פיזיותרפיסט, קלינאי תקשורת ותזונאי/דיאטן רק למי שהוא בעל תעודה של אחד ממקצועות הבריאות האלה. מי שאינו בעל תעודה לא רשאי להציג עצמו כעוסק באותו מקצוע בריאות. הצעת החוק קובעת את הדרישות לקבלת תעודה בכל אחד מן המקצועות וקובעת כללי אתיקה, כללים מקצועיים והוראות משמעת לבעלי התעודות. עוד קובעת ההצעה כי טיפולים בתחומי מקצועות הבריאות יינתנו רק על ידי בעלי תעודות שינפיק משרד הבריאות.
הוועדה קבעה הוראות מעבר לגבי מי שעסקו במקצועות ערב תחילתו של החוק.

תיקון לחוק

תיקון להצעת החוק הועלה בכנסת השמונה עשרה על ידי חברי הכנסת אברהים צרצור, טלב א-סאנע, עבאס זכור, אחמד טיבי.
התיקון הסדיר מקצועות בריאות נוספים: קרימינולוגיה קלינית, פודיאטריה, פודיאטריה ניתוחית וכירופרקטיקה.
החוק אוסר על בעל תעודה במקצוע בריאות לכנות עצמו בתואר "דוקטור" אלא אם ציין את המקצוע שבו ניתן לו התואר בהתאם להוראות שקבע השר, כדי למנוע מהציבור לטעות ולחשוב כי האדם המטפל בהם והמציג עצמו כדוקטור הוא רופא בעל תואר דוקטור ברפואה.
ריקו רודריגז

חייו

רודריגז נולד בטקסס לדיאן ורוי רודריגז, בעל עסק. בדומה לדמותו ב"משפחה מודרנית", יש לו חמש אחייניות. לפי דבריו עד ל-2006 הוא לא חשב על קריירת משחק, בראיון שהעניק בשנת 2010: "חשבתי להיות שף מרוצים שנוסע לירח".
בשנת 2007 שיחק בקומדיה "גדול מהסרטים" בכיכובן של ג'יימה מייס וכרמן אלקטרה. בשנת 2011 שיחק בתפקיד אורח בסדרות: "גוד לאק צ'ארלי", ו"קיק".
בשנת 2017 שיחק לסרט האנתולוגיה, "תקופת השיא של ממזרים חסרי רגישות" לצד מת'יו מודין.
פסגת הולמס

היסטוריה ומקור השם

הפסגה צולמה לראשונה מן האוויר על ידי צי ארצות הברית בשנת 1967.
הפסגה נסקרה ומופתה על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1968 - 1971.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1971, על ידי ועדת השמות האנטארקטית של הממלכה המאוחדת, והיא נקראת על שם פרופסור ארתור הולמס (על שמו נקראות גם גבעות הולמס שבארץ פאלמר).

לקריאה נוספת

* William J. Mills, Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia, Volume 2, p. 150
שרלוט ברונטה

חייה

שרלוט ברונטה נולדה בתורנטון ביורקשייר, הבת השלישית למשפחה של חמש בנות ובן אחד. אביה פטריק היה כומר ממוצא אירי. ב-1820 המשפחה עברה לבית הכומר בהווארת', ושנה אחרי כן מתה אם המשפחה מריה.
שרלוט ואחיותיה הגדולות מריה ואליזבת ואחותה הצעירה אמילי, נשלחו לבית הספר קוון-ברידג'. התנאים הקשים במוסד זה קיבלו ביטוי ברומן "ג'יין אייר" בתיאור בית הספר לווד. התנאים הירודים ששררו בבית הספר, ומגפת שחפת שפרצה במקום, גרמו למותן של מריה ואליזבת. שרלוט ואמילי הוחזרו לביתן.
ילדי משפחת ברונטה טופלו בידי אחות אמן, ואביהם דאג להשכלתם ועודד אותם לקריאה מרובה. הם התחילו לגלות עניין גם בכתיבה, ויצרו סאגות רומנטיות המתרחשות בממלכה דמיונית. עולם הפנטזיה של שרלוט ואחיה ברנוול נקרא "אנגריה". האחיות הצעירות יותר אמילי ואן יצרו עולם בשם "גונדל". 
בשנת 1831 נשלחה שרלוט לבית ספר רו-הד, ושנים אחדות לאחר מכן עבדה שם כמורה. במשך מספר שנים עבדה כאומנת. חויותיה מעבודתה זו השפיעו עליה רבות, וההוראה מוזכרת לעיתים קרובות במכתביה ויומניה מאותם שנים. 
שרלוט ואחיותיה רצו להקים ולנהל בית ספר משלהן. בכדי להשלים את השכלתן, נסעו שרלוט ואמילי בשנת 1842 ללמוד בפנימית הג'ר בבריסל. שם התאהבה שרלוט נואשות בבעל הפנימיה, אשר היה נשוי ולא החזיר לה אהבה.
ב-1846, שרלוט ואחיותיה אמילי ואן פרסמו ספר שירים משותף בשמות עט גבריים. שרלוט נקראה קורר בל. בתקופה זו היא סיימה את הרומן הראשון שלה "הפרופסור" אך לא הצליחה לפרסמו. למרות זאת התחילה לכתוב את "ג'יין אייר" שפורסם ב-1847 וזכה להצלחה מידית.
ברנוול, אמילי ואן מתו זו אחר זו תוך חודשים מספר, והאב פטריק נותר עם שרלוט בלבד. ב-1854 היא קבלה הצעת נישואין מארתור בל ניקולס, עוזרו של אביה, ונענתה לו. היא הרתה זמן קצר אחרי החתונה, אך בריאותה הידרדרה במהירות. הסופרת אליזבת גאסקל כתבה ששרלוט "הרגישה בחילה בלתי פוסקת והתקפות של חולשה". שרלוט מתה עם העובר ב-31 במרץ 1855. סיבת המוות נכתבה כשחפת, אך יש מניחים שהיא מתה מהתייבשות ותת תזונה בשל ההקאות הבלתי פוסקות.  ישנה גם השערה, על פיה שרלוט מתה מטיפוס שנדבקה בו מאחת המשרתות בבית. 
שרלוט ברונטה נקברה בחצר בית הכומר בהווארת'.
לאחר מותה של ברונטה, פירסמה חברתה הסופרת אליזבת גאסקל ביוגרפיה שלה, "חיי שרלוט ברונטה" The Life of Charlotte Brontë.
סטיבן שמואל וייז

ביוגרפיה

סטיבן סמואל וייז נולד בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, לשושלת של רבנים אורתודוקסיים; סבו היה הרב יוסף הירש וייס, מהמתנגדים העיקריים לחלוצי הרפורמה בפשט, הונגריה ואילו אביו הרב אהרן וייז היה מתלמידיו הרב עזריאל הילדסהיימר. בינקותו היגרה משפחתו לארצות הברית, לשם הוזמן אביו לשמש כרבהּ של קהילת בית ישראל אנשי אמת בברוקלין. וייז גדל בניו יורק. למד באוניברסיטת קולומביה, שבה קיבל דוקטורט בשנת 1901. לאחר מכן המשיך בלימודי הרבנות עד להסמכתו.
וייז היה ציוני, בשונה מרוב הרבנים הרפורמים של אותה תקופה, והשתתף כבר בקונגרס הציוני השני ב-1898.
ב-1917 מילא תפקיד במהלך שהוביל לשכנועו של הנשיא וודרו וילסון לאשר את פרסומה של הצהרת בלפור. מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה הוביל וייז את הקמת הקונגרס היהודי האמריקני – ארגון שלראשונה איגד ארגונים יהודיים מכל רחבי ארצות הברית בעיקר לאור גילויי האנטישמיות באירופה ולצורך ייצוג היהדות בוועידת השלום בפריז ב-1919.

וייז התנגד נחרצות להגבלת המכסות להגירת יהודים לארצות הברית בשנים שבהן יהודים יכלו עדיין לעזוב את אירופה. בשנת 1937 (תקופת שפל כלכלי בארצות הברית) כתב: 
שום ארגון יהודי לא יתמוך בימים אלה בחוק שישנה באופן כלשהו את חוקי ההגירה הקיימים. כל מאמץ שייעשה בזמן הזה כדי לבטל את חוקי ההגירה, יביא לידי הבלטה חמורה של הרגש האנטישמי בארצנו].

בזמן השואה

מברק ריגנר נשלח ב-8 באוגוסט 1942 לראשי הארגונים היהודים בלונדון ובארצות הברית והודיע על השמדת יהודי אירופה. וייז קיבל עותק של המברק ב-28 באוגוסט. בעקבות המברק נפגש וייז עם תת-שר החוץ האמריקאי, והלה ביקש ממנו לחכות עם פרסום המברק עד לאימותו. וייז הסכים, אך יידע מספר חברי קבינט, את הנשיא רוזוולט, את שופט בית המשפט העליון פליקס פרנקפורטר וכמרים נוצרים.
כאשר לבסוף שוכנעה ממשלת ארצות הברית ב-24 בנובמבר 1942 בנכונות המידע, קיים וייז מסיבת עיתונאים באותו היום והודיע על המברק, עם מידע תומך נוסף, כי הנאצים מגרשים יהודים מכל הארצות שבשליטתם לפולין ושם רוצחים אותם, וכי 2,000,000 יהודים כבר נרצחו. רוב העיתונים בארצות הברית פרסמו את הידיעה בעמודים הפנימים, ורק 5 מתוך 19 העיתונים הנפוצים פרסמו בעמוד הראשון.

וייז המשיך בפעילותו הפוליטית (מפגש עם הנשיא, פניות חוזרות לחברי הקונגרס), הציבורית (אסיפות מחאה, צעדות) למען יהודי אירופה, ועם תוכניות קונקרטיות (במחצית 1943, יהודי ארצות הברית ישלמו כופר נפש להצלת 70000 יהודים ברומניה).
בימי השואה, כאשר הגיעו לארצות הברית ידיעות על ממדי רצח העם היהודי, פעלה הנהגת יהדות ארצות הברית, בראשות וייז, במגמה להסתיר את המידע ולפעול בשקט כדי להשפיע על נשיא ארצות הברית רוזוולט לפעול להצלת היהודים. פעולה שקטה זו לא השיגה את מטרתה. וייז היה בין המנהיגים שנפגשו עם יאן קרסקי, לוחם המחתרת הפולנית שהוברח למערב כדי לספר לבנות הברית על השמדת יהדות אירופה.

לאחר השואה

היה חבר המשלחת הציונית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 במגילת האומות המאוחדות.
לאחר השואה תמך וייז בתנועה הציונית ואף עמד בראשות ארגון ציוני אמריקה. בין השנים 1946–1949 היה יושב ראש הוועד הפועל הציוני.
על שמו המושב כפר שמואל שמדרום לרמלה. כמו כן הונצח שמו ברחובות רבים ברחבי ישראל.
אני (שיר)

מבנה השיר ותכניו

השיר בנוי משלושה בתים ונכתב בצורה של ביוגרפיה עצמית שבה היא מזכירה את העבר וההווה שלה.
בהווה, היא מספרת שהיא שקטה כמו מימי אגם אשר לא זורמים מהר כמו הכנרת. היא אוהבת ימי חול מכיוון שהם רגילים. אהבתה גדולה לתמימות כעיני התינוקות שרואים רק את התום והטוב שבעולם. בנוסף, היא אוהבת הוא שיריו של פרנסיס ז'ם אשר מביעים שקט, תמימות וכו'. בשירים אלה, רחל ראתה גם את עצמה בתקופה שבה היא קבלה את העולם כמו שהוא בלי ביקורות ובלי טענות.
בעבר, הנפש שלה הרגישה כמו חמשת המלאכים ולבשה בגדי ארגמן כמו שיש למלך או למלכה המעיד על ביטחון גדול. בראש ההרים היה לה שיא בביטחון שלה כאשר התאחדה עם הרוחות הגדולות והייתה לה המון גאווה. בנוסף, היא צעקה כמו נשר, מלך העופות, כאשר הוא יוצא ממעורתו וצועק.
היא אומרת שהתקופות משתנות. מה שכך היה היה ומה שעכשיו הוא שונה. היא עכשיו שקטה כמו אגם שאין לו שום כוח, מלכות ועוצמה.