מצודת ברסט (סרט)

רקע

מבצר ברסט ליטובסק היא מצודת ענק, שנבנתה בשנות הארבעים של המאה ה-19 בפאתי העיר ברסט-ליטובסק, במעין אי שיוצרים יובלי הנהר מוּחאבייץ לפני שהוא נשפך אל נהר בוג (המערבי). המבצר היווה מערכת מסועפת של מבנים, שבהם התגוררו אלפי חיילים ובני משפחותיהם. זו הייתה מעין עיר עצמאית שהשתרעה על פני כארבעה קמ"ר ולה ארבעה שערי כניסה.
ערב הפלישה הגרמנית התגוררו שם בין 8,000-7,000 איש וכשלוש מאות משפחות של אנשי צבא.
לקראת 22 ביוני 1941 במבצר ברסט נפרסו שמונה גדודי רובאים, גדוד סיור, אגד ארטילרי, שני גדודים ארטילריים (נ"ט ונ"מ) ויחידות נוספות של צבא והנקוו"ד.
בצד הגרמני ההתקפה הוטלה על דיוויזיית חי"ר ה-45 (כשבע עשר אלף איש) שקיבלה סיוע מהעוצבות הסמוכות. על פי התוכנית כיבוש המבצר היה אמור להסתיים בשעה 12 של היום הראשון למלחמה.
ב-22 ביוני בשעה 03:15 הארטילריה הגרמנית פתחה בהפגזה מסיבית על המבצר. כתוצאה מכך הושמדו מחסנים, תשתית מים, קשר ונגרמו אבדות קשות לחיל המצב. בשעת 03:45 החלה ההסתערות. גורם ההפתעה הביא לכך שהכוחות לא הצליחו לארגן מגננה כללית אלא בכמה מוקדים שונים. למרות זאת, חיל המצב החזיק מעמד עד ה-30 ביוני ומגינים בודדים גם מעבר לזה (עד תחילת אוגוסט על פי עדויות שונות).

תקציר עלילת הסרט

הסרט נפתח ביום שבת, 21 ביוני 1941. סשה אקימוב, הוא מוזיקאי בן 15 ויחד עם אחיו הבכור אנדריי (שהוריהם מתו במלחמת האזרחים בספרד) משרת בגדוד חיל הרגלים ה-333 של הצבא האדום במבצר ברסט ליטובסק. לא הרחק משם, הקומיסר יפים פומין מגלה שהוא לא יכול להביא את משפחתו למבצר בעקבות מחסור בכרטיסי נסיעה ברכבת. קצין אחר, גברילוב, ממשיך להביע את דאגותיו באשר למוכנות המבצר בפני מתקפות, חרף אזהרות חברו, קצין המחלקה המיוחדת בנקוו"ד, לויטננט ויינשטיין, לאפשרות למתקפה שכזו מצד גרמניה הנאצית. באותו הערב, במועדון של הגדוד מוקרן הסרט החבר'ה העליזים, כשלפתע החשמל במבצר מפסיק לעבוד בשל חבלה של הכוחות הגרמנים הפולשים.
בבוקר המחרת, בשעה 03:58, כוחות ורמאכט פולשים לברית המועצות. המבצר סופג הרעשה ארטילרית כבדה מצד הגרמנים ומצד מפציצי השטוּקה, שגורמים להרג חיילים ואזרחים סובייטים רבים. בשעה 06:30, חיל הרגלים הנאצי תוקף את המבצר, תוך השתלטות על בית חולים שדה שבו הם הורגים את הצוות והמטופלים. פומין נוטל את הפיקוד על הגנת המבצר סביב לשער חולם, בעוד גברילוב יוצא עם היחידה שבפיקודו לצד המזרחי של המבצר. כאשר יחידות משמר גבול בפיקוד לויטננט קיז'וואטוב חודרים למבצר בעוד ויינשטיין מנסה באמצעות יחידת 132 של הנקוו"ד לעצור את הקומנדו הנאצי. כאשר הנאצים מטילים מצור על המבצר, סשה מוצא את עצמו תקוע בתוככי המבצר. במהלך הלחימה בצד המזרחי, הלויטננט הצעיר אנדריי אקימוב (אחיו של סשה) נהרג בעודו משמיד שני פאנצרים סימן 3 בעזרת תותח נ"ט 45 מ"מ, תוך סיוע ליחידתו של גברילוב.
לקראת שעות הערב של ה-22 ביוני, המגינים הסובייטים התפצלו לשתי קבוצות: האחת בפיקודו של פומין התמקמה בשער חולם, השנייה בפיקודו של גברילוב, הגנה על הצד המזרחי. כאשר קיז'וואטוב הגן על עמדת המשמר התשיעית, יחד עם קבוצת אזרחים ולצד וויינשטיין וגדוד 132 של הנקוו"ד. ביום המחרת, הלחימה נמשכה וסשה הצליח להגיע אל שער חולם. מפציץ סובייטי מדגם I-16 של גדוד התעופה הלוחם ה-123 הופל מעל המצודה והטייס מחולץ על ידי אנשיו של פומין. הוא מגלה שהצבא האדום נסוג אל מינסק ופומין מבין שאנשיו הושארו במצודה למות וכי אין צפות לתגבורת ומתחיל לרקום תוכנית.
ב-24 ביוני סשה עוזה את השער כדי להודיע לשאר הגדודים באשר לתוכנית הפריצה של פומין. כאשר סשה מוצג את גדוד 132 נסוג הוא מגלה את ויינשטיין שוכב מת. הוא מצליח להעביר את ההודעה לקיז'וואטוב וגברילוב. באותו הליליה, ניסיון הפריצה יוצא לדרך כאשר כל שלוש הפלוגות הנותרות, אך הכוח הגרמני מתברר כחזק מדי והם סופגים אבידות כבדות. בבוקר המחרת, קיז'וואטוב מורה לאזרחים הנותרים (כולל אשתו בתו וסשה) להתפנות מהמצודה במהלך הפסקת האש, זאת לאחר שהוא מבין שאינו יכול להגן עליהם כראוי.
ב-26 ביוני, הגרמנים מטילים פצצת C-1800 במשקל שתי טונות על המצודה וגורמים להרס רב. הגרמנים נעים במהירות ומתחילים לטהר את כיסי ההתנגדות. המדינים בשער חולם נאלצים להיכנע ופומין מוצאת להורג בידי פלוגת ירי נאצית, בעקבות היותו יהודי, קומוניסט וקומיסר. גברילוב מורה ללוחמים הנותרים לנסות לפרוץ שוב. קיז'וואטוב ואנשיו מצליחים להצטרף אל גברילוב; סשה חוזר לפגוש אותם. לאחר שהוא פוקד עך סשה לקחת את בגדי הגדוד ולזכור את האמת על המגינים הוא לוקח מכונת ירייה מדגם מקסים כדי לחפות על אנשיו בניסיון הפריצה. הפריצה נכשלת והמגינים הנותרים, כולל קיז'וואטוב נהרגים, בעוד סשה מצליח להימלט.
לאחר מכן נשמע קולו של דמות המספר המספר כי מאוחר יותר נודע שגברילוב נלכד ב-23 ביולי 1941 אך שורד את השבי. בשנת 1965 קיז'וואטוב וגברילוב מוכרזים כגיבורי ברית המועצות בעוד לפומין מוענק לאחר מותו עיטור לנין. בשנת 2010 אלכסנדר אקימוב, סשה המבוגר, נראה צועד במוזיאון מבצר ברסט ליטובסק ומספר לנכדו, הלבוש במדי בית הספר הצבאי, שמשפחות המגינים הוצאו להורג על ידי הנאצים ב-1942. נכדו נראה צועד ודומה לו כשתי טיפות מים כפי שהיה סשה בצעירותו.