google/wiki40b huggingface dataset:
אינטרנט גולד - קווי זהב

היסטוריה

יורונט קווי זהב בע"מ הוקמה בשנת 1992 על ידי אלי הולצמן (שעבד בחברת יורוקום אשר בבעלות שאול אלוביץ') ופעלה בתחום העברת נתוני תקשורת בינלאומיים. 
מסוף שנת 1995 החלה לפעול כספקית גישה לאינטרנט והחליפה את שמה ל"יורונט אינטרנט זהב".
ב-2006 ביצעה החברה שינוי מבני וריכזה את פעילותה בשתי חברות בנות בבעלות מלאה: 
א. סמייל מדיה אליה הועברו פעילות הפעלת אתרי אינטרנט (טיפו, vgames, פורטל זהב הרוסי ועוד).
ב. סמייל תקשורת- שאליה הועברו פעילות האינטרנט והשיחות הבינלאומיות:
בשנת 2004 החלה לספק שירותי טלפוניה בינלאומית בקידומת 015, ובשנת 2005, לקראת פתיחת ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, קיבלה קידומת טווח מספרים לניסוי, אך לא השתמשה בו ולא קיבלה רישיון מפ"א (מפעיל פנים-ארצי).
012 קווי זהב בע"מ הוקמה בשנת 1997, כשמשרד התקשורת פתח את ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות, והייתה אחת מבין שלוש החברות הראשונות שסיפקו שירות זה. החברה סיפקה את השירותים תחת קידומת הגישה 012. בשנת 2006, בעקבות החלטת משרד התקשורת לפתוח גם את ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, ניתן לחברה רישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) עם קידומת 072. סלוגן החברה היה אז: "012 סתם כי בא לי לדבר..." ביוני 1999 שינתה החברה את שמה ל"אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ". 
בדצמבר 2006, רכשה סמייל תקשורת את חברת "012 קווי זהב", שהייתה ספקית טלפוניה מקומית ובינלאומית ומיזגה אותה לתוכה. החברה הממוזגת שינתה את שמה ל"012 סמייל תקשורת" והחלה להפעיל את מותג 012 smile המחודש
בשנת 2010 רכשה קבוצת אמפל את פעילותה של "012 סמייל תקשורת". ובהמשך נמכרה לקבוצת פרטנר 
לאחר המכירה, נותרה אינטרנט זהב בעלת חברת התוכן "סמייל מדיה" בלבד, ששינתה את שמה ל-"גולד-מיינד מדיה".  חברה זו פועלת בתחום בניית אתרי אינטרנט ומפעילה מספר אתרי אינטרנט, פורטלים ואת אתר המכירות P1000. עד ל-6 ביולי 2008 הייתה בעלת 50% מאתר MSN ישראל בשיתוף מיקרוסופט ישראל.

בעלי עניין

בעלת השליטה בחברה היא חברת יורוקום תקשורת המחזיקה כ-70% ממניות החברה. יושב ראש החברה הוא שאול אלוביץ המחזיק כ-0.18% ממניות החברה והמנכ"ל הוא דורון תורג'מן.
פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג

ביוגרפיה

פרידריך כריסטיאן נולד ב-28 בספטמבר 1765 בארמון אוגוסטנבורג, אוגוסטנבורג, לפרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולשרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתם של פרידריך קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן וכריסטינה אירמגארד, רוזנת רבנטלוב.
בפברואר 1779 הציע המדינאי הדני אנדראס פטר ברנסטורף שפרידריך כריסטיאן, שהיה מיוחס לכל המשפחות הדניות החשובות, יתחתן עם לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ובכך לאחד את שני הענפים של בית אולדנבורג, ולמנוע את נישואי לואיזה אוגוסטה לבית המלוכה השוודי. ואכן באביב 1785 הגיע פרידריך כריסטיאן לקופנהגן, וב-27 במאי 1786 התחתנו השניים בארמון כריסטיאנסבורג.
במשך תקופה ארוכה התגוררו השניים בארמון כריסטיאנסבורג, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1794 נשרף הארמון, וזמן קצר לאחר מכן מת אביו פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ופרידריך ככריסטיאן עלה לשלטון במקומו, והמשפחה עברה להתגורר בארמון אוגוסטנבורג.
לואיזה אוגוסטה הייתה שונה לגמרי מבעלה, ובעוד שהוא היה טיפוס כבד ורציני, שהתעסק בפילוסופיה ובפוליטיקה, היא הייתה טיפוס עליז ומאושר ונהנתה מהחיים. נאמר על לואיזה אוגוסטה שהיו לה מאהבים רבים, ואף נטען שילדיה נולדו למעשה מהרופא קרל פרדיננד סואדציני, אם כי אין לכך הוכחות. לואיזה אוגוסטה אהדה את המהפכה הצרפתית, ומשום כך פיתחה דעה אנטי-בריטית.
במהלך השנים התגלע סכסוך בין פרידריך כריסטיאן לגיסו פרדריק השישי, מלך דנמרק בנוגע לדוכסויות שלזוויג-הולשטיין ואזור זונדרבורג, ואשתו לואיזה אוגוסטה צידדה באחיה. כמו כן סייעה לואיזה אוגוסטה לטרפד את תוכניות פרידריך כריסטיאן להיבחר למלך שוודיה, לאחר מות אחיו קרל אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ואכן ז'אן ברנדוט הוכתר כנסיך הכתר השוודי.
היחסים בין השניים התדרדרו יותר ויותר, ופרידריך כריסטיאן ניסה להגביל את השפעתה על הילדים, אולם הוא מת במפתיע ב-14 ביוני 1814. לאחר מותו השתלטה אשתו לואיזה אוגוסטה על אחוזתו ועל חינוך הילדים, ובשנת 1820 חזר בנו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וקיבל את הנחלות.
מסטיסלב (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מסטיסלב 24,768 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 20,781 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 90.73% בלארוסים, 7.68% רוסים ו-1.59% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (67.6%) ורוסית (30.92%).
נחל תות

נַחַל תּוּת (שם בערבית: ואדי א-שקאק שמשמעותו הנחל החותך או החוצה) מהווה גבול בין הר הכרמל ורמות מנשה. תחילתו ליד מחלף אליקים והוא נשפך לנחל דליה ליד בת שלמה למרגלותיו הצפוניים של הר חורשן. הנחל הוא חלק מהדרך  הקרויה ואדי מילק. חלקו הגדול של הנחל נמצא בתחומי שמורת טבע נחל תות.

תיאור הנחל

שמו של הנחל ניתן לו על שם עצי התות הצומחים בצד חורבת תות ליד בת שלמה.
הנחל הוא נחל איתן, מקור מימיו הם מספר מעיינות הנובעים בחלקו העליון של הנחל. הצפוני ביותר הוא "עין אליקים" הנובע בקרבת היישוב אליקים ממזרח לכביש 70 בהמשך הנחל הזורם לכיוון דרום מערב, ממערב לכביש 70 נובע "עין יואח". בהמשך ובצמוד למחלף עין תות ובמערב לו נובע "עין תות". אל הנחל זורם מכיוון רמות מנשה יובלו "נחל בודד". בנחל בודד נובע עין בודד. בערבית נקרא מעיין זה אין אלביצ'א שמשמעותו המעיין הלבן, על שם הסלע הקרטוני  לבן שבקרבתו.
לאורך תוואי הנחל ובמקביל אליו עובר כביש 70. הכביש מהווה מחסום למעבר בעלי חיים מהכרמל לרמות מנשה, כדי למנוע זאת נבנה על ידי חברת דרך ארץ שסללה את כביש 6 מעבר אקולוגי לבעלי חיים.
לאורך הנחל צומחים שיחי הרדוף הנחלים, פטל קדוש, שנית גדולה, שיח-אברהם מצוי ועוד. באזורים שסביב הנחל יש ריכוזי פריחה של תורמוס ההרים כלניות ורקפות. בנוסף צומחים שם גם עיריוני צהוב עירית גדולה וגאופיטים נוספים.
במי הנחל חי דג לבנון הירקון שהוא מין אנדמי לישראל.
חלקו הגדול של הנחל כלול בשמורת נחל תות שהוכרזה ב-13 ביוני 2000. השמורה משתרעת מצפון לכביש 70 בשני גושים. ושטחה הנוכחי לפני הרחבה 196 דונם. רשות הטבע והגנים ביחד עם הקרן הקיימת לישראל מתכננים להרחיב את השמורה לגודל של 396 דונם.

חפירות ארכאולוגיות

בשנות ה-2000 נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות בעין תות ובסביבתו. במקום נמצאו אתרים מתקופת הברזל 1 ו-2 התקופה הפרסית והתקופה הרומית. השערת החוקרים היא שההתיישבות במקום קשורה לדרך הים שעברה בנחל ומיקום המעיינות. בעקבות סלילת כביש 6 נערכו לאורכו חפירות הצלה על יד רשות העתיקות. בחודשים פברואר-יולי 2005 נערכה חפירה ליד עין תות לקראת סלילת מחלף תות. במסגרת החפירות נחשף מבנה גדול מימי בית ראשון, להשערת החוקרים המקום שימש כמרכז מינהלי. בנוסף נמצאה כמות גדולה של שברי חרס, וכן שמונה טביעות של חותמות למלך מטיפוס דו-כנפי המתוארכות למאה ה-8 לפנה"ס. מתוך הטביעות פוענחו שתי כתובות "למלך חברון" ו"למלך ז[יף]". חותמות למלך נדירות באתרים שהיו בתחום ממלכת ישראל ומכאן חשיבות האתר. בנוסף נחשף חותם אליפטי מאבן חן בצבע חום עם כתובת בעברית. בחלקו העליון של החותם נחרתו ארבעה רימונים ובחלק התחתון הכתובת "למכאח [בן] עמיחי". על יסודות המרכז המינהלי נבנה יישוב יהודי מימי בית שני. בנוסף נחשפו ממצאים מהתקופה הרומית הקדומה והתקופה הממלוכית.
המין הנמלט

תקציר העלילה

ולנטין ("ואל") קסבייר (מרלון ברנדו) הוא גיטריסט נווד שכינויו הוא "עור נחש" בשל המעיל מעור נחש שהוא לובש כל הזמן. הוא מגורש מניו אורלינס לאחר שגרם למהומה ונזק באחד הבארים.
בליל גשם הוא מגיע לעיירה קטנה הוא דופק על בית מואר ופותחת לו וי טאלבוט (מורין סטייפלטון), אשתו של השריף המקומי. למרות שוואל הוא זר היא לא פוחדת ממנו, מציעה לו לינה ומראה לו את ציוריה. השריף טאלבוט (רוברט ארמסטרונג) חוזר לביתו וגוער בה על שהכניסה זר לביתם.
ואל אומר לה שהוא מחפש עבודה והיא מביאה אותו לחנות הכלבו המנוהלת על ידי ליידי טוראנס (אנה מניאני). ליידי נשואה לגייב טוראנס (ויקטור ג'ורי) שהוא זקן הסובל מסרטן מתקדם ושוכב כל הזמן מטופל על ידי אחות סיעודית.
ליידי מסכימה לאחר היסוס לקבל את ואל לעבודה כי היא נמשכת אליו.
בחנות מסתובבת גם קרול קוטרר (ג'ואן וודוורד), אלכוהוליסטית ונימפומנית, וכמו שאר הנשים היא נמשכת לוואל אך הוא דוחה אותה. רק בפני ליידי הוא לא יכול לעמוד. הוא עובר לגור בחנות.
ליידי מספרת לוואל כי לאביה היה גן גדול ומסעדה, אך תושבי העיירה שרפו אותם לאחר שמכר אלכוהול לכושים ואביה נספה בשריפה.
ואל מכניס חיים חדשים לחייה של ליידי שמתברר לה שהיא בהריון מוואל. החנות משגשגת והם בונים סמוך לה מגדנייה גדולה.
גייב חושד כל הזמן באשתו שהיא בוגדת בו עם ואל. באחת מהמריבות ביניהם הוא מודה שהיה בין אלו ששרפו את הגן של אביה. הוא ביחסים טובים עם השריף שגם הוא אינו סובל את ואל ונותן לו אולטימטום לעזוב את העיירה.
לפני הפתיחה שורף גייב את המגדנייה ויורה בליידי למוות. ואל נכס למגדנייה, אבל הכבאים שהוזעקו על ידי השריף מונעים ממנו בהוראתו לצאת משם על ידי זרמי מים עזים שהם מתיזים לעברו והוא נשרף.
קרול מסתובבת בין ההריסות, מוצאת את מעיל עור הנחש ואומרת כי "כל מין נמלט משאיר סימן לזה שאחריו".
לוריס איטי

היסטוריה אבולוציונית

הלוריס האיטי שייך לתת-הסדרה טרום-קופיים, בסדרת הפרימטים. תת-סדרה זו כוללת גם למורים, גלגויים, ופוטואים (pottos). מקובל לחשוב שהלוריס האיטי התפתח ממיני טרום-קופיים אחרים באסיה, הודו (לפני התחברותה עם יבשת אסיה) או אפריקה.

תפוצה עולמית

הלוריס האיטי מצוי בדרום ודרום-מזרח אסיה בלבד.

אנטומיה ופיזיולוגיה

ללוריס האיטי ראש מעוגל יותר וחטם מחודד פחות בהשוואה לאלו של הלוריס הזעיר (slender loris). ללוריס האיטי עיניים גדולות וראיית לילה טובה העוזרים לו לצאת לפעילות בלילה.
זנבו של הלוריס האיטי קצר ולעיתים אין לו זנב בכלל. לעמוד השדרה שלו חוליה נוספת, המאפשרת לו גמישות רבה בעת מעבר מענף לענף.
הגפיים הקדמיות והאחוריות דומות בממדיהן. האצבע השנייה בכף היד קצרה בהשוואה לאחרות והאגודל החזק, ביחד עם שלוש האצבעות הנותרות מתפקד כמלחציים אשר מסוגלות לאחוז בענף למשך פרק זמן של כמספר שעות, הודות למערכת העורקים והורידים המפותחת (רשת הפלאים). מערכת זו קיימת גם במינים אחרים במשפחת הלוריסיים.

ארס

הלוריס האיטי מייצר את הארס על ידי שילוב של הרוק שלו יחד עם הפרשה דמוית שמן מבלוטות ריח מיוחדות בצד הפנימי של מרפקיו.
הלוריס מפזר את הארס על מרבית חלקי פרוותו, באמצעות מציצת ההפרשה עם השיניים התחתונות וליקוק הפרווה ובשעת סכנה הוא מצטנף לכדור וחושף בפני הטורף את הפרווה החיצונית הארסית שלו. הנקבות נוהגות ללקק ולמרוח על צאצאיהן את ההפרשה הארסית כדי להגן עליהם מטורפים. הטורפים שמריחים את הריח נמנעים מלכתחילה מלתקוף את הלוריס, מה שמחפה על האיטיות שלו.
חוקרים ביצעו ניסויים בהם הם חשפו את הרוק ואת ההפרשה בנפרד ולאחר מכן יחדיו לטורפיו של הלוריס; מהמחקר עלה כי הטורפים מפגינים חוסר נוחות גדול יותר ונמנעים בצורה חדה מלהתקרב לחפץ שעליו נמרח השילוב של הרוק וההפרשה לעומת מקרים שבהם נמרח הרוק או ההפרשה בנפרד. החוקרים הסיקו מכך שהאפקט הארסי של הלוריס גדול וקטלני יותר כאשר יש שילוב של הרוק וההפרשה מאשר בנפרד.
בעת סכנה הלוריס גם עלול להכניס את ראשו בין מרפקיו, למצוץ את הארס עם שיניו מההפרשה ואז לנשוך את התוקף בצעד הגנתי; בשל כך הנשיכה של הלוריס האיטי מכאיבה מאוד והיא עשויה לגרום לתופעות אלרגיות חמורות אצל בני אדם. דווח אף על מקרה אחד בו אדם לקה באנפילקסיס בעקבות נשיכת הלוריס האיטי.
ג'ורג' בנג'מין

חייו

בנג'מין נולד בלונדון ולמד אצל אוליביה מסייאן בקונסרבטואר של פריז במחצית השנייה של שנות ה-70. בנג'מין היה, על פי השמועה, בכיר תלמידיו של מסייאן.
בנג'מין המשיך ללימודי מוזיקה בקינג'ס קולג', קיימברידג', שם למד אצל אלכסנדר גהר ויצא משם בראשית שנות העשרים לחייו כמוזיקאי בוגר ומבטיח. יצירתו התזמורתית "מוקף אופק שטוח", העוסקת בסופת רעמים במדבר מקסיקו נכתבה למען האגודה המוזיקלית של אוניברסיטת קיימברידג' והושמעה בביצוע בכורה בקיימברידג' בניצוח מארק אלדר ב-5 במרץ 1980. היא בוצעה בסדרת הפרומס באוגוסט של אותה שנה, כשהיה עדיין סטודנט, ובכך היה למלחין הצעיר ביותר שיצירתו בוצעה בסדרת הקונצרטים הזו.
מאז שנות ה-80 כתב יצירות למספר רב של הזמנות נכבדות, ביניהן "זמן פתאומי" (לתזמורת), "שלוש אינוונציות" (לתזמורת קאמרית), "תודעת חורף" לסופרן ותזמורת קאמרית, שבוצעה לראשונה בפסטיבל אלדבורו ב-26 ביוני 1981, "באור ראשון", שביצוע הבכורה שלה היה בלונדון ב-23 בנובמבר 1982 בניצוח סיימון ראטל ו"אנטארה" (להרכב כלי ואלקטרוניקה, שהופק ב-IRCAM והיה החיבור המוזיקלי הראשון להתפרסם בתוכנת התיווי הממוחשבת "סיבליוס". משערים שהתוכנה נקראה על שם המלחין הפיני משום שממציאיה הם האחים הבריטיים פין.
לדעת רבים, המוזיקה של בנג'מין מציגה עיבוד זהיר ומחושב ורצינות יתרה, המכבידה עליה, אך סגנונה צבעוני ואפילו נמלץ ומצועצע.
בנג'מין לימד קומפוזיציה ברויאל קולג' למוזיקה הלונדוני וכיום הוא מלמד בקינג'ס קולג' בלונדון, שם הוא חי. ג'ורג' בנג'מין מנצח בקביעות על הסינפונייטה של לונדון.
שותפות ציבורית-פרטית

שותפות ציבורית-פרטית (באנגלית: Public–Private Partnership, מכונה לרוב בראשי התיבות PPP) היא שיטה לביצוע פרויקטים ציבוריים באמצעות שותפות של המגזר הציבורי עם המגזר הפרטי. מדובר בהתקשרות בין משרד ממשלתי לבין גוף עסקי פרטי, למטרה משותפת. היתרון בכך הוא שהעלות הראשונית, שהיא לעיתים גבוהה מאוד, מוטלת על הגוף העסקי, שבסופו של דבר ירוויח ממנה בחזרה את כספו, לאורך זמן, מבלי שעלות המימון הגבוהה מאוד תוטל על הציבור.
שותפות כזאת משמשת בעולם למימוש פרויקטים רבים שעלותם יקרה ביותר, כגון כבישי אגרה דוגמת כביש 6, נמלי תעופה, מערכות להסעת המונים דוגמת רכבת קלה, ואף בסיסים צבאיים כדוגמת עיר הבה"דים.

חלוקת התפקידים

השותפות בין הסקטור הפרטי לציבורי מחייבת חלוקה ברורה של תפקידים ואחריות. כל סקטור עוסק בתחומים שבהם יש לו יתרון. הסקטור הפרטי אחראי למימון, תכנון מפורט, הקמה, ובהמשך למתן שירות, אחזקה, תפעול ארוכי טווח. הוא נעזר ביתרונותיו: יכולת מימון ללא חסמים ביורוקרטיים, טכנולוגיה ומומחיות נדרשות, ויכולת ללמוד את השירות הספציפי ולהפעילו באופן מיטבי.
לעומתו, אחראי הסקטור הציבורי על תכנון מוקדם, יישום חקיקה ייעודית נדרשת, קבלת החלטות פוליטיות שיאפשרו את המיזם, סטטוטוריקה, הכנת השטח המוקדמת (פינויים, הפקעות, חפירות ארכאולוגיות במידת הצורך), ולאחר סיום הביצוע, פיקוח מתמשך על איכות השרות.

דוגמה

בהקמתו ותפעולו של כביש 6 מעורבות החברה הממשלתית חברת כביש חוצה ישראל והחברה הפרטית דרך ארץ. פרויקט הכביש נעשה בשיטה הקרויה בשיטת BOT - בנה-הפעל-העבר. בשיטה זו הזכיין הפרטי מימן את סלילת הכביש והוא מתפעל אותו במשך 30 שנים, שבהן יגבה אגרה מהמשתמשים בכביש. בתום תקופת הזיכיון יעבור הכביש לבעלות המדינה. בתקופת הזיכיון נקבע סכום מינימלי שאותו הזכיין אמור לקבל מהאגרה שייגבה, ואם לא ישיג יעד הכנסות זה, תשלים הממשלה אחוז מסוים מההפרש. רשת ביטחון זו הופעלה מספר פעמים בשנותיו הראשונות של הכביש, עד 2007.
באוגוסט 2018 זכו החברות שפיר הנדסה ופיצרוטי במכרז להקמה, בשיטת שותפות ציבורית-פרטית, של כביש 16 שיחבר את שכונת בית וגן בירושלים לכביש 1.
באוקטובר 2018 ועדת המכרזים הבין-משרדית פרסמה מכרז של פרויקט מתקן התפלה שורק ב'. זה מתקן ההתפלה הגדול ביותר בארץ ובעולם יבוצע בשיטת PPP.

ביקורת

לעיתים קיימת ביקורת על השירות. ישנם מקרים, בהם העברת תחום מסוים לידיים פרטיות עלולה לגרום לניגוד אינטרסים ולכך שהציבור לא ירוויח מהשותפות ואף יינזק ממנה. דוגמה בולטת לכך היא בניית בית סוהר פרטי, שותפות ציבורית-פרטית בישראל שנפסלה בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר לאחר שהתשתית כבר הוקמה בפועל.
רודולף ברסלאוור

ורנר רודולף ברסלאור ( באנגלית : Werner Rudolf Breslauer ; 4 ביולי 1903 – 28 בפברואר 1945 ) נולד בלייפציג שבגרמניה. צלם ומדפיס ממוצא יהודי. נכלא במחנה הריכוז ווסטרבורק, מחנה מעבר בהולנד הקרוב לגבול גרמניה-הולנד.

ביוגרפיה

רודולף ברסלאור נולד בלייפציג ב-4 ביולי 1903. כשבגר עבד בעיר הולדתו כצלם ומדפיס. ב-1938 הוא ברח להולנד שם חי ועבד בערים ליידן, אלפן ואוטרכט .

במחנה בריכוז

ב-1942 ברסלאור, אשתו בלה וייסמן, בניו מישה וסטפן ובתו אורסולה נכלאו וגורשו למחנה הריכוז ווסטרבורק. מפקד המחנה אלברט קונראד גימקר הורה לברסלאור לצלם ולהכין סרטים על החיים בווסטרבורק.
ברסלאור קיבל יחס מועדף והועבר לטרזנשטאט ב-4 בספטמבר 1944 עם אנשים נוספים בעלי מעמד מיוחד. משם הוא גורש ב-16 באוקטובר 1944 לאושוויץ-בירקנאו. משפחתו הגיעה לשם שלושה ימים אחריו. אשתו ושני בניו נהרגו מיד. רודולף מת לאחר מספר חודשים בן 41, אך בתו אורסולה שרדה את המלחמה .

יצירותיו של ברסלאוור

מפקד המחנה, אלברט גומקר, הורה לברסלאור לצלם את חיי היומיום במחנה הריכוז ווסטרבורק.
בשנת 2017 הסרטים שברסלאור צילם על מחנה הריכוז ווסטרבורק הוכנסו על ידי הולנד למאגר הזיכרון העולמי של אונסק"ו .
השושלת הקרא-ח'אנית

עליית הממלכה הקרא-ח'אנית

השורשים ההיסטוריים של השושלת הקרא-ח'אנית לוטים בערפל, אולם ככל כנראה מוצאה בשבטים טורקים קרלוקים, שעלו לעמדת חשיבות מרכזית בחלק המזרחי של הערבה האסייתית, אחרי נפילתה של האימפריה האויגורית באמצע המאה התשיעית. אפשרות נוספת, שאינה סותרת את האפשרות הקודמת, היא שהקלאן שהנהיג את הקרלוקים בא מקרב האשינה (A-Shih-Na), השבט שעמד בראש האימפריה של הגוקטרכ (Göktürk). בכל אופן היו השבטים הקרלוקים הגורם החזק והמרכזי בקונפדרציה הקרא-ח'אנית.
לפי הנוהג שהיה מקובל באימפריות הטורקיות, שקדמו לה, הייתה הממלכה הקרא-ח'אנית מחולקת באופן אדמיניסטרטיבי לשני ח'אקאנתים, מזרחי ומערבי. בשנות ה-50 של המאה העשירית המיר אחד מבני השושלת הקרא-ח'אנית המערבית את דתו לאסלאם. בשנת 960 חלה המרה המונית של תרכים לאסלאם, "200,000 אוהלים של תרכים", לפי דיווחו של אבן אל-את'יר (הנזכר גם אצל ההיסטוריון הפרסי, אבן מסכוויה). הראיות הנסיבתיות מעידות על-כך שהיו אלו תרכים מהח'קאנאת המזרחי.
בשנת 999 פלשו הקרא-ח'אנים לתוך הממלכה הסאמאנית, כבשו את הבירה בוכרה, והשלימו את השתלטותם על טראנסאוקסאניה. בכיבוש בוכרה העניקו הקרא-ח'אנים מכת מוות לממלכה הסאמאנית למרות שזו המשיכה לשרוד באופן מצומצם עד שנת 1005. באותה שנה בה השתלטו הקרא-ח'אנים על טרנסאוקסניה, כבש מחמוד מע'זנה את ח'וראסאן מידי הסאמאנים ושתי השושלות הטורקיות קבעו את נהר האוקסוס כגבול בין ממלכותיהם. בתחילת המאה ה-11 הכירו הח'אנים של הח'אקאנת הקראח'אני המערבי בסמכות הדתית העליונה של הח'ליף העבאסי והוסיפו לשמם את הכינוי "מוולא אמיר אל מומנין".
החלוקה האדמיניסטרטיבית של הממלכה הקרא-ח'אנית בין מזרח למערב, הפכה לחלוקה פוליטית בתחילת המאה האחת עשרה, כאשר בכל ח'אקאנת עלתה שושלת עצמאית. במחצית השנייה של שנות השלושים של המאה האחת עשרה הצליחה השושלת הקרא-ח'אנית המזרחית להשתלט על שטחי השושלת המערבית. השושלת המנצחת שבה וחילקה ב-1042 את הממלכה לשני ח'אקאנתים עצמאיים במזרח ובמערב.

החשיבות התרבותית של הקרא-ח'אנים

קאשגאר הייתה העיר המרכזית בח'אקאנת המזרחי מבחינה דתית ותרבותית. חכמי הדת והמלומדים, שהתקבצו בעיר זו, תרמו תרומה מכרעת להתפשטותה של דת האסלאם בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית במהלך המאות העשירית וה-11. בשני הח'אקאנתים של הממלכה עודדו השליטים הקרא-ח'אנים את היצירה התרבותית ושימשו פטרונים למלומדים, לסופרים ולמשוררים.
לצד הפריחה של דת האסלאם והתרבות המוסלמית עברה הממלכה הקרא-ח'אנית ובייחוד חלקה המזרחי תהליך אינטנסיבי של טורקיפיזציה. האוכלוסייה דוברת השפות האיראניות, שישבה באזור אגן טארים (Tarim Basin), בבלאסאגון (Balasagun/Balasaghun) ובחלקים נוספים של הח'אקאנת המזרחי החלה לאמץ את השפות התרכיות לצד או במקום השפות האיראניות. הכתב האויגורי המשיך להיות מקובל בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית עד לסוף המאה האחת עשרה. למרות שהייתה השפעה ניכרת הן של התרבות הסינית והן של התרבות האיראנית, השתמרה זהות טורקית חזקה בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית (בח'אקאנת המערבי היה הייתה השפעה רבה יותר לתרבות האיראנית).
מריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה

ביוגרפיה

מריה גבריאלה נולדה ב-9 באוקטובר 1878 בטגרנזי, לקרל תאודור, דוכס בבוואריה ולמריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. מריה גבריאלה גדלה בטירת פוסנהופן, והיה לה ילדות מאושרת, אותה חלקה עם אחותה אליזבת, והיא גילתה נטייה לציור.
ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה גבריאלה במינכן עם דודנה רופרכט, נסיך בוואריה, והשתתף בה יואכים, נסיך פרוסיה בשם אביו וילהלם השני, קיסר גרמניה. לאחר חתונתם התגוררו בני הזוג בבמברג, שם שכנה יחידתו של רופרכט.
בני הזוג טיילו הרבה, ובשנת 1903 ערכו טיול ביפן, ושבו לגרמניה דרך ארצות הברית. הנסיעה הייתה לצורך מדעי, וליווה אותם פרופסור מאוניברסיטת מינכן. מריה שהייתה חובבת מדע וטבע, כמו גם שירה ומוזיקה, כתבה בהתלהבות על המסע. בעת שהותם ביפן חלתה מריה גבריאלה, ובעת שובם לבוואריה היא נותחה עקב דלקת התוספתן, אולם החלימה מכך במהירות.
ב-24 באוקטובר 1912 מתה מריה גבריאלה בסורנטו באיטליה, כתוצאה מאי-ספיקת כליות. בשנת 1913 הוכתר חמיה כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם בעלה לא עלה אחריו לשלטון, עקב ביטול המונרכיה בתום מלחמת העולם הראשונה בעקבות המהפכה הגרמנית. בשנת 1918 התחתן בעלה שנית, עם בת דודתה אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג.
לימון

מאפיינים

עץ הלימון הוא עץ קטן, המתנשא עד לגובה מקסימלי של 6 מטרים. הענפים מחודדים ומסודרים בצורת כתר. צורת העלים היא אליפסה מחודדת, וצבע הפרחים סגלגל.

גרידת לימון

יש המשתמשים במעט קליפת לימון מגורדת למען הטעם והריח. נוהגים בדרך כלל להכניס גרידת לימון בתוך בלילות של מאכלים מטוגנים או מאכלים מטוגנים בפרט וגם באפיה גרידת הלימון היא נפוצה מאוד ומשמשת למרכיב חיוני ומוסיף להרבה מאוד מאפים ועוגות.

לימונצ'לו

מקליפת הלימון מייצרים את הלימונצ'לו - ליקר לימונים מתקתק. את הקליפות משרים באלכוהול, ולאחר זמן מסננים את הנוזל ומערבבים אותו עם סירופ העשוי ממים וסוכר; יש המוסיפים גם מיץ לימון. מקורו של המשקה בדרום איטליה, במיוחד באזור מפרץ נאפולי וחופה של אמלפי. רבים באיטליה ובסיציליה נוהגים לכבד את אורחיהם בלימונצ'לו ביתי בתום הארוחה. נהוג להגיש את הלימונצ'לו קר עד קר מאוד.

לימון פרסי

כך מכנים יוצאי איראן פירות לימון או ליים (Citrus × latifolia) שיובשו באופן טבעי עד להיעלמות הנוזלים ולהצטמקות הפרי, במטרה לשמר את הפרי ותמציותיו הארומטיות. הלימון הפרסי, המכונה בקרב יוצאי פרס בישראל לימו עומאני, משמש במטבח הפרסי לתיבול מרקים, ותבשילים נוספים. באמצעות ניקוב הקליפה משחררים את ריכוז התמציות הארומטיות הלימוניות לתוך התבשיל. יש הטוחנים את הלימון לאבקת תבלין.

טעם

טעמו של הלימון חמוץ.

לימונים מיובשים

את הפירות היבשים, בצבע אפרפר - שחור, ניתן למצוא בדוכני חנויות התבלינים בשווקים.
כספית אדומה

כספית אדומה היא חומר אשר קיומו מוטל בספק. לכספית האדומה מיוחסות יכולות רבות, ביניהן: הנחיית טילים, הסוואה מכ"מית, רכיב בהרכבת פצצת מימן ורכיב בהרכבת נשק גרעיני זעיר וקל לנשיאה.
על אף שמרבית החוקרים והמדענים סבורים שאין חומר כזה בנמצא בטבע ורשויות החוק עוד לא הצליחו להניח את ידיהן על החומר כדי להוכיח את קיומו, בפועל נראה שמתבצע עד עצם היום הזה סחר בלתי חוקי (שוק שחור) בחומר המכונה "כספית אדומה" בין אם מדובר בתרמית, באמצעי הרתעה ולוחמה פסיכולוגית או בשם קוד לחומר אחר, העובדה היא שמחירו אינו זול ונכון ל-2018 נמכר בכ-500$ לגרם - משמע, בין אם יכולותיו אפשריות או שקריות- יש לו ערך בשוק והוא משחק גורם ממשי בתוך שוק הכלכלה. (דוגמה לכך ניתן למצוא באתרים המציעים לרכוש כספית אדומה דרך האינטרנט).

היסטוריה

דיווחים ראשונים על כספית אדומה הופיעו לראשונה בעיתונים רוסיים בסוף שנות ה-80, אשר דיווחו עליה כחומר מסוכן מאוד המשמש לבניית נשק גרעיני. אזכורים לקיומו של החומר ניתן למצוא בתקשורת מאז ימי המלחמה הקרה, לאורך שנות ה-90 בארצות הברית ובדרום-אפריקה ועד ימינו יש עדויות מאנשים (“מבריחים") מסוריה וטורקיה משנת 2014 ואף לאחר מכן הטוענים שראו את החומר ויכולותיו במו עיניהם.
לאורך השנים ניסו מדענים שונים להוכיח או להפריך את קיומו של החומר. בשנות ה-90 טען סמואל ט. כהן, פיזיקאי אמריקאי שהיה שותף לפרויקט מנהטן כי חומר בשם כספית אדומה אכן קיים וכך גם שלל התכונות המיוחסות לו. מדענים אחרים, ביניהם פיטר ז. צימרמן וג'פרי לואיס (שניהם פיזיקאים בכירים שעבדו עם מערכות הביטחון והביון האמריקאיות) תקפו את כהן וטענו שהוא נותן יד לתאוריות קונספירציה וכי אין שום הוכחה לקיומו של החומר. בשלב מסוים בשנות ה-90 עלתה הסברה שייתכן ו"כספית אדומה" היא שם קוד לחומר אחר, ומדענים אף העלו את האפשרות שמדובר למעשה בליתיום 6.

חומר אמיתי או בדיה

ישנו ערפל רב סביב קיומו של החומר, היות שעל אף הפרכת המדענים והתייחסות נרחבת בתקשורת אל התופעה כאל "מתיחה" או תרמית, עדיין ישנו עיסוק רב בחומר הזה, במרוצת השנים הפיק ערוץ 4 הבריטי שני סרטים דוקומנטריים אודותיו וכפי הנראה מתקיים סחר לא חוקי (התמחור הוא עדיין גבוה משמע שיש גם מי שקונה).
בשנת 2011 כאשר התבצעה ההדלפה שגדולה של ויקיליקס ממאגרי הביון של ארצות הברית, פורסמו תכתובות בין ממשלת סרי-לנקה והפנטגון בוושינגטון אודות החשש של סרי לנקה מפני כספית אדומה. תגובתו של הפנטגון הייתה כי לא קיים כזה חומר ואין ממה לחשוש, מדובר בתרמית. אולם, היות שמדובר בעולם של סחר בנשק ואינטרסים מודיעיניים, קשה לדעת האם הקונספירציה היא בדבר קיומו או אי קיומו. בין אם חומר זה קיים ובין אם לא נראה שיש מי שמרוויח מקיומו (או אי קיומו) ותפקודו כפונקציה של הרתעה וסחר לא חוקי.

כספית אדומה בתרבות

בגלל ההקשרים לעולם הריגול ושאלת בדיוניותה\אמיתותה, הכספית האדומה מופיעה במספר לא מבוטל של ספרים, סדרות טלוויזיה (“הוואי חמש-אפס", “מחשבות פליליות"), משחקי מחשב וסרטים כדוגמת Red Mercury.
עלית קרפ

ביוגרפיה

עלית קרפ נולדה בקיבוץ המעפיל. אביה בן משפחה של ניצולי השואה מהונגריה, שניצלו על ידי שרה שלקהאזי, חסידת אומות העולם, ואמה ממשפחה סלוניקאית, ממקימי נמל חיפה.
עברה לגור בירושלים בגיל צעיר, וחזרה לאחר מכן לקיבוץ. למדה ספרות אנגלית, ושימשה במשך שנה וחצי כנספחת תרבות בשגרירות ישראל בסטוקהולם, בירת שוודיה. לאחר שובה לישראל הפיקה במשך מספר שנים את המסגרת המיועדת לילדים בפסטיבל הסרטים בחיפה.
בתחילת שנות האלפיים הייתה עורכת לשון וחברת מערכת "צפון 1", מקומון רשת שוקן בגליל המערבי, וכן כתבה במקומונים נוספים של רשת שוקן. שירים מפרי עטה התפרסמו בכמה גיליונות של כתב העת הליקון.
מחזה של קרפ בשם "הנסיכה עדינה מארץ קלמנטינה" היה אירוע החוצות המרכזי בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנת 2002.
בשנת 2007 הצטרפה לצוות העורכים של "מסמרים", כתב עת לספרות שהוקם בשנת 2005 על ידי נועה דנציגר, בהשראת כתב העת הבריטי "גרנטה". כתב העת יצא עד שנת 2011.
שימשה מבקרת ספרים במוסף הספרים בעיתון "הארץ" ומנהלת את קבוצת הפייסבוק של מוסף הספרים של "הארץ" - "לא סופרים". מתרגמת טקסטים אקדמיים ועורכת, וכן כותבת באופן קבוע מאמרי דעה, שרבים מהם תורגמו לאנגלית וזכו לתגובות.
בסוף 2018 יצא לאור ספרה "אווזים - רשמי מסע בשוודיה" בהוצאת אפיק.
בתחילת 2019 התחילה לפרסם ביקורות ספרים במוסף השבת של "מקור ראשון".

חיים אישיים

קרפ נשואה ואם לשניים, ומתגוררת בכרמיאל.

סיפורים קצרים

עלית קרפ פרסמה סיפורים קצרים בכתב העת "מסמרים" ובמעריב. חלקם תורגמו לאנגלית ולשפות אחרות ופורסמו בכתבי עת ועיתונים בעולם, בהם הסיפור "הנסיכה" שפורסם בגרדיאן והסיפור "יקוב" שפורסם תחת הכותרת "Made Flesh" בכתב העת "World Literature Today" .