google/wiki40b huggingface dataset:
אחוזת מגד

אחוזת מגד הוקמה בשנת 1928 על גבעה ממזרח לחדרה והחליפה לאורך שנות קיומה שמות רבים וייעודים רבים. היא נקראה בין השאר - "חוות ברין", "חוות מגד", "תל מגדים", "משק ילדים", "גבעת נאה" ועוד שמות שונים אשר התחלפו בהתאם ליעודה המשתנה. בין תפקידיה, חווה זו הייתה מבנה החברה שהקימה את היישוב מגד (שהתמזג עם פרדס חנה), בית ספר חקלאי, מוסד לקליטת ילדים שעולים לישראל בלא הוריהם ובית חולים לחולי נפש.

הקמת האחוזה

האחוזה הוקמה על ידי ד"ר זאב ברין בכספי משקיעים יהודים, בשנת 1929 על גבעה ממזרח לחדרה. האחוזה שימשה כבסיס לניהול מטעי הדר על שטח של כ-700 דונם. היא תוכננה על ידי האדריכל יוחנן רטנר מהטכניון, אשר דאג להקיפה בגדר בטון לצורך הגנה מהתקפות ערביי האזור.
בכניסה לאחוזה הוקמה בריכת השקיה לפרדסים. באחוזה עצמה התגוררו הזוג ברין וילדיהם, אלפרד קאופמן אשר ניהל את החברה, גדעון מיכלזון – המנהל בפועל, והפועלים. בשנת 1933, ערב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הגיעו לארץ ישראל רבים מן המשקיעים היהודים בעלי המניות, על מנת לממש את זכותם על הקרקע.
המשקיעים הקימו את היישוב מגד, ששכן למרגלות גבעת האחוזה מצפון. את השם "מגד" הציע ש"י עגנון – גיסו של ד"ר ברין. ד"ר ברין יזם את הקמת בית האריזה לפרי הדר אפא"י (אגודת פירות ארץ ישראל) שמוקם מדרום לפרדסים. בשנת 1939, היישוב התמזג עם פרדס חנה ומאז הוא מהווה את "שכונת מגד" בעיר.
בשנים 1934–1936, שכן באחוזה, באופן זמני, בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה עד השלמת מבני הקבע שלו בפרדס חנה. ד"ר ברין חזר לחדרה והקים בה את "אחוזת עמיר" – משק חקלאי מגוון. ברין חדל לתחזק את אחוזת מגד ומכר אותו.

משק ילדים

חוות ברין הנטושה הוצאה למכירה ונקנתה על ידי גב' קלר ורסהיימר – אלמנה עם שלושה ילדים. כאשר הגיעה קלר לפרדס חנה ושמעה שבית האחוזה במגד עומד למכירה החליטה לקנות את האחוזה ולהשמישה כמוסד לילדים חוסים שנקרא "משק ילדים". ורסהיימר ניהלה מוסד דומה עוד בגרמניה, טרם עלייתם לארץ. היא לא ניהלה בפועל את משק הילדים אך פקחה על הנעשה והתגוררה באחוזה עם שלושת ילדיה.
לקראת סוף שנות ה-30 גבר הלחץ להעלות ילדים יהודיים מגרמניה לארץ. ורסהיימר פנתה לממשלת המנדט עם רשימת ילדים יהודים שביקשה להביא למשק הילדים וקיבלה 12 סרטיפיקטים להעלאת ילדים יהודיים מגרמניה, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. המוסד המשיך בפעילותו עד שעבר לנהריה בתחילת ספטמבר 1944. האחוזה נמכרה אז לויצ"ו ונפתח בו בית ילדים לילדים בגילאי 3-10. מוסד זה המשיך לפעול עד תחילת שנות החמישים.

בעת האחרונה

בשנת 1954 הקים אברהם נאה באחוזה בית חולים ל"חולי נפש וחולי עצבים" אשר נקרא "גבעת נאה". בית החולים קיבל תקציבים ממשרד הבריאות. בית החולים נסגר בשנת 1973. לאחר שנסגר בית החולים, השם "גבעת נאה" נותר שמה של תחנת האוטובוס הקרובה למקום.
בשנת 1990 נרכש השטח על ידי משפחת אייפנברג אשר מקיימת מאז גן אירועים במקום.
קני הכריש

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על ילדה בשם קאתי המאמצת כריש טיגריס בשם קני כחיית מחמד. בכל פרק קאתי וקני עוברים ביחד הרפתקאות שונות.
קרב דרטוסה

קרב דֶרְטוֹסָה (בלטינית: Dertosa) ניטש באביב 215 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, ליד העיר דרטוסה (טוֹרְטוֹסָה) שבהיספניה (ספרד). היה זה הניסיון הכושל השני של המצביא הקרתגי עזרובעל להדוף את חילות הרומאים מהיספניה, בסיס האספקה והתגבורות של חניבעל, שנלחם אותו זמן באיטליה. לניצחונם המצביאים הרומים פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס סקיפיו הייתה השפעה חשובה על המשך המלחמה, משום שבעקבות אובדן הצבא בקרב נמנע מהקרתגים לסייע לחניבעל מהיספניה, והם אף נאלצו לשלוח להיספניה תגבורות גדולות שנועדו במקורן להישלח לצבאו באיטליה.

רקע

המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס בספרד, כאשר חניבעל ברקה, המפקד הראשי של צבא קרתגו, תקף את העיר סגונטו, שהיתה בעלת בריתה של רומא, והביא להכרזת מלחמה. חניבעל מיהר להעביר את המלחמה לאיטליה במסע הנועז שלו דרך הרי האלפים, אך בכל זאת נפתחה זירה בחצי האי הספרדי. בתחילת המלחמה נשלח הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו עם שני לגיונות לספרד כדי לחסל את המושבות הקרתגיות שם. אומנם סקיפיו עצמו חזר לאיטליה עוד לפני שהגיע לספרד כדי להתמודד עם חניבעל, אך הלגיונות הגיעו לספרד בפיקודו של אחיו, גנאיוס סקיפיו. גנאיוס הביס את הקרתגים בקרב קיסה ובקרב טראקו ופלש אל תוך חצי האי. בסתיו 217 לפנה"ס, לאחר שהובס בידי חניבעל בקרבות טיקינוס וטרביה, הגיע פובליוס סקיפיו לעזרת אחיו לספרד ועימו תגבורת של 8,000 חיילים, וביחד הם פלשו שוב דרומה והגיעו עד סגונטו. באותו זמן מרדו השבטים הטורדאנים בספרד ועזרובעל, אחיו של חניבעל והמפקד הקרתגי של ספרד, נאלץ לעסוק בדיכוי המרידה ולא נתפנה להגיב תגובה ראויה לפלישה הרומאית. 
בשנת 215 לפנה"ס קיבל עזרובעל תגבורת מקרתגו והחליט לצאת לקרב מכריע כנגד האחים הסקיפיונים.

מהלך הקרב

עזרובעל נפגש עם המצביאים הרומים סמוך לעיר דרטוסה, על הגדה הצפונית של נהר האברו. הוא ניסה להשתמש בטקטיקה אותה נקט חניבעל בקרב קאנאי, החלשת מרכז המערך של צבאו לטובת האגפים, כדי למשוך את הלגיונות הרומיים לעומק המערך הקרתגי, וניצול היתרון של פרשיו על יריביהם הרומיים כדי להביס את כנפות הפרשים של הצבא הרומאי, לתקוף אותו מעורפו ולכתר אותו. הרומאים ערכו את כוחותיהם בדרך המקובלת, כאשר הרגלים הוצבו בגוש גדול במרכז והפרשים באגפים. תוכנית הקרב של עזרובעל נכשלה משום שהמרכז של צבאו נשבר לפני שפרשיו הספיקו להביס את הפרשים הרומאים, והניצחון הרומאי היה מכריע. הצבא הקרתגי הושמד כמעט כולו ורק חלק קטן ממנו ואיתו עזרובעל עצמו הצליח להימלט משדה הקרב.

תוצאות הקרב

לתבוסה הקרתגית בקרב דרטוסה היו תוצאות מרחיקות לכת, משום שהיא מנעה מחניבעל לנצל את ניצחונו הגדול בקרב קאנאי שנה קודם לכן. האפשרות של שליחת תגבורת לחניבעל מהיספניה בדרך היבשה הפכה לבלתי אפשרית, והדרך היחידה שנותרה לשלוח תגבורת לאיטליה הייתה דרך הים, בו שלטו הרומאים. בנוסף, כוח תגבורת גדול בפיקודו של אחיו מאגו ברקה, שנאסף כדי לתגבר את צבאו של חניבעל באיטליה, נשלח במקום זאת לספרד כדי למנוע את נפילת חצי האי האיברי כולו לידי הרומאים.
יהודה קרויזר

קורות חייו

נולד ב-א' בסיון ה'תשט"ו, (22 במאי 1955) בירושלים לאברהם ומינה קרויזר. הוא למד בישיבת הכותל והוסמך לרבנות. בשנת 1982 התמנה לרב היישוב מצפה יריחו. בשנת 1987 החל לכהן כראש ישיבת הרעיון היהודי בירושלים. לרב קרויזר דעות ימניות בנוגע להר הבית והסכסוך הישראלי-פלסטיני.

פעילות ציבורית

הרב קרויזר הוא גם ראש ארגון חסדי מאיר (על שמו של הרב מאיר כהנא), שמסייע למשפחות נזקקות בהתנחלויות. לאחר התאונה בה נהרגו שני בניו, החל הרב קרויזר להרצות ברחבי הארץ על התמודדות עם השכול, ואף נעשה עליו סרט תיעודי. בשנת תשס"ח, לבקשת קצין מיחידת דובדבן החל להעביר שיעור יומי בגמרא לחיילי היחידה. ב-2012 מחו הורים לחיילים ביחידה על כך שצה"ל מאפשר לרב קרויזר להרצות לחיילים באופן קבוע. לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.

משפחתו

הרב קרויזר נשוי לשלומית, בתו של אליהו כרמל.
בשנת 2007 נהרגו שניים מבניו, ישי ושלמה שהיה אז קצין בדרגת סרן, בתאונת דרכים.
גיורגוס קאטידיס

קריירה

קאטידיס נולד בסלוניקי. בצעירותו גם שיחק בקבוצת הנוער של אריס סלוניקי, ובשנת 2010 עלה לבוגרים. בנבחרת הצעירה של יוון רשם 6 הופעות ושער אחד. ב-27 באוגוסט 2012 חתם ל-4 שנים בא.א.ק. אתונה.
ב-16 במרץ 2013 יצר קאטידיס מחלוקת בינלאומית כשהצדיע במועל יד לאחר שהבקיע את שער הניצחון נגד ואריה. פעולתו משכה גינויים מחברי צוות, עמיתים, פוליטיקאים, אוהדים והתקשורת. מאוחר יותר הוא טען שהוא לא היה מודע למשמעות התנועה וטען כי הוא הצביע לחברו שיישב ביציע. כתוצאה מכך, החליטה ההתאחדות לכדורגל ביוון להשעות את קאטידיס מנבחרות יוון בכל הגילאים לכל החיים.
ביוני 2013 חתם בנובארה מהסרייה ב' האיטלקית. בשנת 2014 שיחק בקבוצת וריה ובשנת 2015 עבר לקבוצת לבדיאקוס.
נרקיסיים

טקסונומיה

בעבר מוינו הנרקיסיים תחת סדרת השושנאים, כאשר ההפרדה היחידה בינם לבין משפחת השושניים הגדולה היה במיקום השחלה. מערכות מיון מודרניות כגון APG ביצעו בדיקות גנטיות וקבעו שני מיונים אפשריים לנרקיסיים: האחד הוא איחוד עם משפחת השומיים (הכוללת את השום והבצל) והשני הוא כמשפחה נפרדת. בשני המקרים, נמצאים הנרקיסיים תחת סדרת האספרגאים.
קיימים שני סוגים שמיקומם, בברירת מחדל, הוא בנרקיסיים אף על פי שמחקרים מבוססים הצביעו שהם בעלי תכונות אחרות: האחד הוא שושנת הנילוס (Agapanthus), והשני הוא הכחלית (Ixiolirion).
גליאצו צ'אנו

ביוגרפיה

צ'אנו נולד בליבורנו כבן למשפחה מיוחסת. אביו, קוסטנצו צ'אנו, היה גיבור מלחמת העולם הראשונה, וממיסדי התנועה הפשיסטית באיטליה. משבגר למד משפטים, והצטרף לשירות החוץ של מדינתו. בתחילה שירת כנספח בריו דה ז'ניירו. בשנת 1930 נישא לאדה מוסוליני, בתו של "הדוצ'ה" בניטו מוסוליני. הוא עבר עמה לשרת בשגרירות בשנחאי. כששב לאיטליה מונה לשר העיתונות והתעמולה, תפקיד רגיש ביותר במדינה הפשיסטית, במיוחד לאור נטייתו של מוסוליני לפיקוח אישי על העיתונות שנבעה מעברו כעיתונאי. לאחר מכן מונה צ'אנו לשר החוץ.
צ'אנו היה ידידו האישי של בנו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, אומברטו (שיהיה לימים המלך אומברטו השני), והפך למתווך בין בית המלוכה ובין התנועה הפשיסטית. ידידות זו סייעה לו להציג עצמו כיורשו של מוסוליני, כשם שאומברטו הוא יורשו של המלך. בית המלוכה הכיר לו תודה על שירותיו אלו, והמלך העניק לו עיטור גבוה המראה על נאמנות.
אולי הייתה זו השפעת בית המלוכה על צ'אנו שגרמה לו להסתייג מאדולף היטלר. כנראה שחזה את הסכנה שנשקפה לאיטליה מצד היטלר. השקפה זו התגברה כאשר נרצח בידי מתנקשים נאצים הרודן האוסטרי אנגלברט דולפוס, ששמר על קשרים טובים עם איטליה, ואשתו אף ביקרה באיטליה עת אירע הרצח. במהלך השנים לא שינה השקפתו זו, אף כי תפקידו חייב אותו להיות במגע ישיר עם היטלר ועם שר החוץ שלו יואכים פון ריבנטרופ. הוא שיתף את מוסוליני ברגשות אלו, אך לא יכול היה למנוע את הצטרפותה של איטליה ל"ברית הפלדה", הסכם שעליו חתם בעצמו.

מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 כבשה איטליה את אלבניה, וצ'אנו מונה למשנה למלך בטריטוריה זו. שלטונו נחשב לקשה ואכזרי, והוא השתמש בתפקידו לצבירת הון אישי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, כאשר רגשותיו האנטי גרמניים בלטו לעין, (היטלר הזהיר פעם את מוסוליני - יש בוגדים במשפחתך) הוא נשלח אל הוותיקן כשגריר. שם פיתח יחסים עם המונסיניור מונטיני, אשר יהיה יום אחד לאפיפיור פאולוס השישי, שסייע לו לשמור ערוצי תקשורת עם מדינות המערב. 
במהלך המלחמה, על אף הסתייגותו מהלחימה לצד גרמניה, הציע צ'אנו למוסוליני לפלוש ליוון. הצעה זו, משהתקבלה, גרמה לאסון צבאי. אסון זה הצטרף לתבוסות איטליה בכל החזיתות, בצפון אפריקה וברוסיה.

נסיבות הוצאתו להורג

ב-25 ביולי 1943, כאשר האופוזיציה הפנימית, בהנהגתו של שר החוץ לשעבר דינו גראנדי, עמדה על סף הדחתו של מוסוליני, הצטרף אליהם צ'אנו, והצביע, בישיבת המועצה הפשיסטית העליונה שנועדה להדיח את מוסוליני, נגד חותנו. עם זאת, כאשר הצליח מוסוליני להימלט משביו, וייסד בצפון איטליה את הרפובליקה של סאלו, הצטרף אליו צ'אנו. אשתו, אדה, ניסתה להפעיל את השפעתה, ולמצוא להם מקלט במדינה זרה, אך ידידיו של צ'אנו בוותיקן סירבו לעזור לו. לבסוף הבטיחו לו הגרמנים מעבר לספרד, אך במקום זאת עצרו אותו ושלחו אותו לעיר ורונה.
הצבעתו של צ'אנו נגד מוסוליני נחשבה למעשה חמור של בגידה, ולאחר משפט פומבי הוא נמצא אשם, ונדון למוות. לא ברור אם מוסוליני לא רצה להגן על חתנו, או לא יכול להגן עליו. כל מאמציה של אדה, שחצתה את המדינה שהייתה נתונה הן במלחמת אזרחים והן במלחמה בין הצבא האמריקני הפולש ובין הצבא הגרמני, על מנת לשכנע את אביה לחון את צ'אנו, נכשלו. צ'אנו הוצא להורג בירייה ב-11 בינואר 1944.
לאחר הוצאתו להורג נמלטה אדה לשווייץ כשהיא לבושה כאיכרה. עמה היו יומני המלחמה של צ'אנו, והיא מסרה אותם לעיתונות האמריקנית. היומנים מגלים את כל סודות המשטר הפשיסטי במלחמת העולם השנייה. יומני צ'אנו היו בעלי אופי פוליטי, ולעיתים נדירות התייחסו לאירועים אישיים.
לאה מיכלסון

ביוגרפיה

לאה ליפשיץ נולדה בלודז' שבפולין למשפחה ציונית. אביה חיים ליפשיץ היה ממקימי רשת בתי הספר "תרבות" בפולין, ולימים היה הבעלים של מפעל טקסטיל. אמה, דינה לבית סורדות, הייתה מורה, פעילה בהסתדרות הציונית וחברה בהנהלת גורדוניה. משחר ימיה חונכה לאהבת ארץ ישראל, ותשומת לב מיוחדת הוקדשה ללימוד ולשימוש בשפה העברית.
בשנת 1938 הצליחה משפחתה של מיכלסון לקבל עבורה סרטיפיקט, והיא עלתה לבדה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. משפחתה שנשארה בפולין נספתה בשואה. עם בואה ארצה נשלחה לבית הספר החקלאי בן שמן, שם למדה בכיתה אחת עם נשיא המדינה, שמעון פרס, ושם יצרה את פסליה הראשונים מאבני גיר.
בשנת 1940 נישאה לאברהם מיכלסון, שהקים את המפעל הראשון בארץ ישראל לייצור חלקי אופניים, M.C.I. Michelson Cycle Industry.
מיכלסון למדה אמנות במכון אבני בתל אביב בהדרכתם של דב פייגין ואביגדור סטימצקי ולאחר סיום לימודיה החלה להציג בתערוכות קבוצתיות ולפסל דיוקנאות של אישים שונים, כדוגמת דוד בן-גוריון, יצחק נבון, שמעון פרס ואחרים. בנוסף, נמצאים בביתה פסלים של גולדה מאיר ולוי אשכול. בבית יד לבנים בפתח תקווה נמצאים פסלים של קדיש לוז, יושב ראש הכנסת לשעבר, ועמוס גלילי, מעשה ידיה.
בשנת 1968 עברה לערד והפכה לדמות משמעותית ביצירה ובתרבות העירונית. 22 מפסליה, וכן ציורים פרי יצירתה, מוצבים במוסדות חינוך ותרבות ברחבי העיר.
בינואר 2011 בט"ו בשבט בטקס שנערך בכפר הילדים "נרדים" שבערד, הוסר הלוט מעל פסלה החדש של מיכלסון, דוד המלך: "למען אחי ורעי אדברה-נא שלום בך".
נוסף לעיסוקה כפסלת וציירת, הוציאה מיכלסון 11 ספרי שירה בהוצאה עצמית. בשירתה הקפידה מיכלסון להגיב על אירועים אקטואליים בעיר, במדינה ובעולם. שירתה מאופיינת בחריזה ומרבית שיריה התפרסמו בעיתונות המקומית בערד.
ביוני 2012 נופץ פסלה של מיכלסון, אהבה (הפסל האדום).
ב-29 בדצמבר 2014 נחנך המשכן לאומנות - לאה מיכלסון, בבריכת המים של כפר הנוער בן שמן, בו נמצאים כ-70 מפסליה.
נפטרה ב-11 ביולי 2018, בגיל 97.
חיה שלום

חיה שלום (נולדה ב-4 בדצמבר 1944 בירושלים) היא לסבית-פמיניסטית, פעילה חברתית ופעילת שלום ישראלית. שותפה להקמתם של מספר ארגונים פמיניסטים ולסביים כגון: קול האשה, קל"ף, נשים בשחור, קואליציית נשים לשלום ופעילה מרכזית בקבוצות נוספות. מייצגת גישה פמיניסטית רדיקלית המזהה את הקשר בין דיכויים של קבוצות שונות, שואפת להשיג שוויון לכולם ומתנגדת לניסיון להשגת זכויות באמצעות קבלת הערכים הנפוצים בחברה שכן הם נתפסים כדכאניים.

ביוגרפיה

יצאה מהארון כלסבית בשנת 1979.
בשל פעילותה בתנועת השלום זכתה להכלל ביוזמת "1000 נשים לפרס נובל לשלום", שהובילה למועמדותן הקולקטיבית של אלף פעילות שלום מכל העולם לפרס זה.
במשך שנים הייתה חברת הנהלה מייעצת של IGLHRC International Gay and Lesbian Human) Rights Commission).
בשנות ה-90, שימשה כחברת הנהלה ב"קול האישה" ו"בת שלום".
בשנים 1990–2003 שימשה עוזרת פרלמנטרית של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי. בשנים אלה הגתה את הרעיון להקמת הוועדה לזכויות נשים וציון היום הבינלאומי נגד אלימות נגד נשים, בכנסת, החל מדי שנה ב-25 בנובמבר.
הפיקה אירועים לקידום ועידוד נשים כותבות ויוצרות במסגרת פעילות התנדבותית במכללה החברתית כלכלית, WWW.SEA.AC.IL ובשיתוף סינמטק ירושלים וקול האישה. (בין היוצרות: שז, דורית וייסמן, אורלי נוי, ריטה מנדס-פלור).
ב-2012 הקימה את קבוצת "הירושלמיות" - לסביות קוויריות 45+, במסגרת "הבית הפתוח".
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה שלום להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
שלום היא בוגרת תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. למדה עיסוי ורפלקסולוגיה במכון רידמן ועסקה בזה במשך כ-20 שנה.  מתגוררת בירושלים.
פישצ'ץ

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15 ככפר פרטי בבעלות אצולה, ולאחר מכן הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ננטש היישוב זמנית, בשל הפיכתו לזירת קרבות בין צבאות רוסיה וגרמניה.

יהודי פישצ'ץ

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-18. לאחר מלחמת העולם הראשונה שבו לכפר רק חלק מיהודיו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-400 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנת 1937 פרעו פולנים ביהודי היישוב, תוך ניפוץ שמשות בבתיהם.
במסגרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב נכלל היישוב בתחום השלטון הגרמני בפולין בסוף ספטמבר 1939. בשלב זה נותרו ביישוב כ-200 יהודים, אך בהמשך העבירו אליו הגרמנים מאות יהודים מכפרי הסביבה וכ-700 עובדי כפייה יהודים. יהודי היישוב חויבו בענידת סרט זרוע ובביצוע עבודות כפייה, ומעת לעת נרצחו חלקם. בהמשך, רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו.
באוקטובר 1942 שילחו שוטרים פולנים את כל יושבי הגטו שבכפר בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור. בשעת הסלקציה, שולחו מעט מיהודי הגטו לעבודה במיינדזיז'ץ פודלסקי.
מדליית פילדס

יוזם הפרס

ג'ון צ'ארלס פילדס שנולד בשנת 1863 בהמילטון קנדה היה מתמטיקאי באוניברסיטת טורונטו. בשנים 1924-1919 עמד בראש המכון המלכותי הקנדי שעסק בקידום המדע. בשנת 1931 התקבלה הצעתו לפיה יוקדש פרס מיוחד מטעם הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים למתמטיקאים מצטיינים. פילדס לא זכה לראות את הגשמת רעיונו בימי חייו. הוא נפטר ב-9 באוגוסט 1932 ובצוואתו ציווה 47,000 דולר קנדי לקרן הפרס. הפרס ניתן לראשונה בשנת 1936, ומשנת 1950 הוא ניתן באופן סדיר מדי ארבע שנים. מכון פילדס לחקר המתמטיקה השוכן בקמפוס של אוניברסיטת טורונטו קרוי על שמו.

תנאי הזכייה

מדליית פילדס מכונה לעיתים "פרס נובל למתמטיקה" וזאת בזכות היוקרה הרבה שבפרס, אף שמבחינות רבות פרס אבל הוא בעל מאפיינים דומים יותר לפרס נובל. למדליית פילדס תנאי גיל: הזוכה חייב להיות צעיר מגיל 40 ב-1 בינואר של השנה שבה מוענקת לו המדליה. תנאי זה מנע ממתמטיקאים דגולים רבים את הפרס, לאחר שתרומתם בתחום המתמטיקה זכתה להכרה רק לאחר שהיו מבוגרים מגיל 40. תנאי הגיל מבוסס על רצונו של ג'ון צ'ארלס פילדס כי הפרס יוענק כהכרה לאיכות תרומתו של הזוכה ובה בעת לעודדו להישגים בעתיד. סכום הפרס המוענק לזוכי מדליית פילדס הוא 15,000 דולר קנדי. על זהות הזוכים מחליט גוף בוחר מטעם האיחוד המתמטי הבינלאומי. העובדה כי הבחירה בזוכה נעשית על ידי המייצגים את הקהילה המתמטית, מוסיפה ליוקרתו של הפרס.
ההשוואה לפרס נובל נולדה ככל הנראה ב-1966, כאשר התקשורת האמריקאית נדרשה לתאר את הפרס במונחים מוכרים. באותה שנה זכה בפרס סטיבן סמייל, שהיה ממנהיגי הפעילות נגד מלחמת וייטנאם בברקלי, והוזמן להעיד בפני ועדת מק'ארתי ביום שבו קיבל את הפרס בקונגרס, שהתקיים באותה שנה במוסקבה.
מגבלת הגיל של הפרס מנעה את הענקתו ב-1998 לאנדרו ויילס, שהוכיח את המשפט האחרון של פרמה בגיל 41, אף שלדעת רבים היה ראוי לפרס. תחת זאת, ניתן לו פרס מיוחד בטקס הפתיחה של הכינוס באותה שנה.
פרס פילדס, בניגוד לפרס נובל, מוענק על מלוא היקף תרומתו של הזוכה בתחום המתמטיקה, ולא על פריצת דרך בודדת.
פלוגת חיל קשר

פלוגת חיל קשר (פלחי"ק) היא פלוגה המצויה בכל חטיבה לוחמת של זרוע היבשה. הפלוגה כפופה מקצועית לחיל התקשוב ואחראית לכל תחום הקשר, האלקטרוניקה, התקשורת והמחשוב בחטיבה.

פלוגת חיל קשר בחטיבות חיל הרגלים

בחטיבות חיל הרגלים, פלוגה זו אחת הפלוגות הייחודיות במפקדת החטיבה בחטיבות הרגלים בצה"ל.

פלוגת חיל קשר בחטיבות חיל השריון

בחטיבות חיל השריון, פלוגה זו אחת הפלוגות הייחודיות במפקדת החטיבה. תפקידם של החיילים הוא לסייע למפקד החטיבה בכל אשר יצטרך בשעת הקרב, אך בניגוד לפלוגות חי"ר - למפקד החטיבה אין קשר צמוד אליו בתוך הטנק בשעת יציאה לקרב. חיילים אלה עוברים קורס מת"ם (מפעיל תקשוב מבצעי) בבה"ד 7. הפלוגה עצמאית כאחת מהפלוגות החטיבתיות (יח"טיות) הכפופה ישירות למח"ט.
גידי קורן

קורות חיים

גידי קורן נולד בתל אביב וגדל בקריית אונו. אביו היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח רדינג של חברת החשמל בתל אביב. בשנת 1965 סיים את לימודיו בתיכון חדש בתל אביב. בצבא שירת כחובש קרבי בנח"ל. בהמשך, לאחר סיום לימודי רפואה ב-1974, הצטרף ליחידת החילוץ והפינוי בהיטס (669).

קריירה מוזיקלית

קורן הלחין שירים רבים שכתב נתן יונתן, ובהם: "כמו בלדה" ("אם זר קוצים כואב"), "אם העולם", "שני אלונים", ושירים של אמיר גלבוע כמו "שיר בבוקר בבוקר" ("פתאום קם אדם", בשיתוף עם שלמה ארצי) הידוע בביצועו של שלמה ארצי.
להקת "האחים והאחיות", שהקים קורן ב-1971, יצרה תקליט מהשירים של נתן יונתן לפי הלחנים של גידי קורן.
סגנון הכתיבה של נתן יונתן, ברוח ארץ ישראל הישנה והטובה, הלם את הלהקה ואת נטייתה למוזיקת קאנטרי. קורן הלחין גם משיריו של יהודה עמיחי, משורר בעל סגנון שונה לגמרי: "אלוהים מרחם על ילדי הגן", "סונטה בשניים" ("ובלילות חדרנו נאטם").
בפסטיבל הזמר והפזמון 1974 זכה קורן עם השיר שהלחין "הבלדה על ברוך ג'מילי" למילים ולביצוע של שלמה ארצי ולעיבוד של ירון גרשובסקי. בפסטיבל הזמר והפזמון 1980 זכה שירו ולחנו של קורן "פזמון חוזר" במקום הראשון בביצוע של האחים והאחיות לעיבוד של אלדד שרים.
בין יצירותיו הרבות לילדים (פזמונים, תקליטים ומחזות-זמר): "הבובה פסטי", "שובי דובי", "פיץ העכבר", "טיול לארץ התווים" (קריינות וזמרה: שלמה ארצי) והמחזמר "זלמן יש לו מכנסיים". שיריו זכו במקומות הראשונים בפסטיבל שירי הילדים.

קריירה רפואית

בשנת 1974 סיים קורן את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים שיבא (1980), ובשנת 1982 נסע להתמחות בפרמקולוגיה קלינית וטוקסיקולוגיה בבית החולים לילדים (SickKids ) ואוניברסיטת טורונטו (1986). ב-1986 הצטרף לסגל בית החולים ואוניברסיטת טורונטו, עד 2016. מ-2004 החזיק בקתדרה באוניברסיטת אונטריו המערבית. במרוצת הקריירה פרסם 15 ספרי רפואה וכ- 1750 מאמרים מדעיים. קורן הוא מומחה בעל שם עולמי בתסמונת האלכוהול העוברי.
כיום עובד כמדען בכיר בתחום הפרמקולוגיה במכון המחקר של מכבי שרותי בריאות ומשמש כפרופסור אורח באוניברסיטת תל אביב.

חיים אישיים

קורן התגורר בטורונטו עד 2016, אז פרש מעבודתו בקנדה ושב לישראל. חי בתל אביב עם זוגתו ד"ר רחל פסטרנק, ואב לארבעה. קורן נאלץ לוותר על רישיון הרופא שלו באונטריו קנדה עקב פרשה של אמינות מעבדתו בנושא זיהוי בשימוש בסמים של הורים.

פרסומיו


צב השעה הוצאת תרבותון
דייב גהאן

קריירת סולו

בשנת 1997 השתתף גהאן באלבום המחווה ללהקת "רוקסי מיוזיק", וביצע במסגרתו את השיר "A Song For Europe".
ב-2003 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, "Paper Monsters", שאת שיריו כתב ביחד עם חברו הגיטריסט נוקס צ'אנדלר. בעקבות האלבום יצא גהאן לסיבוב הופעות עולמי (כולל הופעה בפסטיבל גלסטונברי בשנת 2003), שבו שילב את שירי אלבום הסולו שלו עם שיריה המוכרים של "דפש מוד". האלבום זכה להצלחה בינונית. הסינגל הראשון מתוכו, "Dirty Sticky Floors", הגיע למקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי. האלבום עצמו הגיע בשיאו למקום ה-36 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-127 בלבד במצעד האלבומים האמריקאי, וזכה להצלחה הגדולה ביותר בגרמניה ובשוודיה, שם הגיע למקום ה-5 במצעד האלבומים. ב-2004 יצא DVD בהופעה חיה בשם "Live Monsters". 
אלבום הסולו השני שלו, "Hourglass", יצא בשנת 2007. האלבום הוקלט באולפן ההקלטות של גהאן בניו יורק, ושיריו נכתבו על ידי גהאן עצמו, בשיתוף עם אנדרו פילפוט וכריסטיאן אייגנר. בדומה לקודמו, גם אלבום זה זכה להצלחה בינונית בלבד. הסינגל הראשון מתוכו, "Kingdom", הגיע למקום ה-44 במצעד הסיגלים הבריטי. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-50 במצעד האלבומים הבריטי, למקום ה-120 במצעד האלבומים האמריקאי ולמקום השני במצעד הגרמני ("דפש מוד" זכתה מאז ומתמיד להצלחה גדולה מאוד בגרמניה).
הוידאו קליפ לסינגל השני מתוך האלבום, "Saw Something / Deeper and Deeper", צולם במלון צ'לסי בניו יורק, שבו מצאה את מותה בת הזוג של סיד וישס, ננסי. גהאן היה מעריץ של וישס בסוף שנות השבעים.
בדצמבר 2007 יצא אלבום בהופעה חיה, "Live from SoHo", שנמכר בלעדית ב-iTunes, ומכיל שבעה שירים שבוצעו במהלך הופעה חיה של גהאן בחנות של אפל ברובע סוהו בניו יורק, באוקטובר של אותה שנה.

חייו האישיים

גהאן מתגורר בניו יורק משנת 1997. הוא תיאר את ניו יורק כמקום הראשון שבו הרגיש כמו בבית. כיום הוא חי עם אשתו השלישית, ג'ניפר, בתם המשותפת ובנה של ג'ניפר מקשר קודם. יש לו גם בן מנישואיו הראשונים לאהבת נעוריו, ג'ואן. נישואיו לאשתו השנייה, תרזה, נמשכו פחות מארבע שנים. ג'ואן ותרזה מופיעות בסרט הדוקומנטרי "101", המתעד הופעה של "דפש מוד". ג'ניפר מופיעה בווידאו קליפ לסינגל "Suffer Well", פעם בתור מלאך ופעם בתור עצמה.
גהאן היה מכור בעבר להרואין. באוגוסט 1995 ניסה להתאבד על ידי חיתוך ורידיו. גהאן הכחיש את השמועות לפיהן ניסה להתאבד שוב, כשנמצא מחוסר הכרה בשל צריכת מנת יתר של סמים, במלון בלוס אנג'לס במאי 1996. האלבום "Ultra" של "דפש מוד" יצא רק לאחר שגהאן עבר תהליך של גמילה מסמים. מערכת היחסים שלו עם אשתו ג'ניפר, בעצמה מכורה לסמים שנגמלה, היוותה השפעה חיובית על חייו בשנים האחרונות. 
ב-12 במאי 2009, יומיים לאחר פתיחת סיבוב ההופעות העולמי של "דפש מוד" באצטדיון רמת גן, אושפז גהאן בבית חולים באתונה, שם הייתה אמורה להיות ההופעה הבאה של הלהקה, לאחר שחש ברע. הופעותיה הבאות של הלהקה בוטלו, ובאתר הרשמי של הלהקה נכתב, כי גהאן סובל מדלקת חמורה במעיים ובקיבה, וכי הוא עובר בדיקות נוספות. מאוחר יותר פורסם, כי גהאן עבר בהצלחה ניתוח להסרת גידול ממאיר בשלפוחית השתן. הלהקה חידשה את סיבוב ההופעות ב-8 ביוני, לאחר הפסקה של חודש.
במרץ 2015 בנו של גהאן, ג'ק, התחתן בקיסריה עם סיגל ממיס, צעירה ישראלית מנהריה. גהאן עצמו נכח בחתונה.

דיסקוגרפיה

לרשימת האלבומים והסינגלים של דפש מוד, ראו: דפש מוד - דיסקוגרפיה.
סאלי קלרמן

ביוגרפיה

קלרמן נולדה בלונג ביץ' לאידית' ביין ולג'ון הלם קלרמן.
למדה ב"מכללת לוס אנג'לס סיטי" ולאחר מכן בבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" שבמנהטן.
בשנת 1970 התחתנה עם הבמאי ריק אדלשטיין והתגרשה ממנו לאחר חמש שנים, בעלה השני היה המפיק ג'ונתן קראן ממנו נפרדה, אך לא התגרשה.

מוזיקלית

בגיל 18 חתמה קלרמן חוזה עם חברת התקליטים "ורב רקורדס".
את אלבום הבכורה שלה "Rolling With the Feelin" הוציאה קלרמן בשנת 1969 באדיבות חברת התקליטים "Decca Records".
תרמה את קולה למספר פסקולים ושיחררה את אלבומה השני "Sally" בשנת 2009.

משחק

קלרמן פרצה כשחקנית בשנת 1970 בקומדיה הצבאית של רוברט אלטמן "מ.א.ש", בה שיחקה בתפקיד מייג'ור מרגרט הוליהאן מפקדת האחיות בבית החולים השדה הצבאי במהלך מלחמת קוריאה.
על הופעתה הועמדה קלרמן פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב.
באותה שנה שיחקה בקומדיה נוספת של אלטמן "ברוסטר מקלאוד".
התפרסמה בנוסף בקומדיה הרומנטית "ניצני אהבה" בתפקיד קיי אמה המיליונרית של לורן קינג (דיאן ליין) ובקומדיית הנעורים "חזרה ללימודים" בתור המורה לאנגלית ד"ר דיאן טרנר.
ב-1994 השתתפה בסרטה השלישי עבור רוברט אלטמן "משהו ללבוש".
מחוץ לקולנוע התפרסמה קלרמן בפיילוט השני של הסדרה "מסע בין כוכבים", "במקום בו אף אדם לא היה מקודם" ובמיני סדרה "יובל המאה".
בשנת 2010 שיחקה כדמות אורח בסדרת הנוער המצליחה "90210" בתור כוכבת הוליוודית לשעבר אשר חולה באלצרמייהר.