google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם בן יצחק אשכנזי

אברהם בן רבי יצחק אשכנזי  היה תלמיד חכם, מאנשי היישוב בצפת במאה ה-16, שד"ר ומדפיס הספרים הראשון בארץ ישראל.

ביוגרפיה

אשכנזי הקים בצפת את בית הדפוס העברי הראשון, בשנת ה'של"ז (1577). בבית דפוס זה הדפיס ספרים של חכמי צפת כגון הספרים: "לקח טוב" לר' יום טוב צהלון, "קהלת יעקב" לר' יעקב גלנטי ו"שר שלום" לר' שמואל אריפול.
בשנת 1579 יצא כשד"ר בשליחות העיר טבריה והגיע אל קהילות בטורקיה, איטליה, מצרים, מסופוטמיה, ותימן. 
אחד המקורות המלמדים על פעילותו כשליח הוא ספר המקאמות המכונה בשם "ספר המוסר" שכתב המשורר התימני ר' זכריה אלצ'אהרי שהיה בארץ ישראל עוד בשנת 1562 וחזר לתימן, ובימי בואו של אשכנזי הוא היה כלוא יחד עם רבים מיהודי תימן במשך מספר שנים בבית הסוהר.
ובאחד מאגרותיו הוא כותב כך : "שמע יהודי אחד בא למחוז אלמכה... ועוד הביא ספרי הקודש, ובזה העניין התחדש שלא ביקש דמיהם... שכוונתו להתרחק מהנאת כבוד תורה ובזה הדבר נהג כשורה... ותכלית בקשתו הייתה להרביץ תורה, וליהודים הייתה שמחה ואורה, ויפשטו בכל ארץ תימן, לכל משכיל ומבין מזומן, ויגיע מהם למגדלות (=בתי הסוהר)... כל העם באו לשמוע חכמתו" (מחברת כ"ה למשורר זכריה בן סעדיה אלצ'הרי).
למרות מצבם הקשה של יהודי תימן, הוא קיבל מיהודי תימן תרומה עבור העיר טבריה.
במשך התקופה ששהה בשליחות הנ"ל שבת בית הדפוס שלו, אולם בשנת ה'שמ"ז (1587) חזר והדפיס בו מספרי חכמי צפת.
בעקבות המצב החמור בצפת עקב הבצורת הקשה והמגפות וההתנכלויות שפקדו את היישוב בגליל והידלדלות הרבה של היישוב בו, סגר את בית הדפוס.
שני בניו יצחק ויעקב, הביאו את שרידי בית הדפוס לדמשק והדפיסו בשנת (1605) את הספר "כסף נבחר" לר' יאשיהו פינטו. ידוע לנו שבשנה זו ר' אברהם בן יצחק אשכנזי כבר לא היה בחיים.
שיטת הממשל ביהדות

שיטת הממשל בתורה שבעל פה


מחלוקת התנאים נמשכת למחלוקת בין הפרשנים וחכמי ישראל האם המלכת מלך היא מצווה או רשות. ישנן תפיסות הרואות במלכות דבר אידיאלי שמתחילות מהספרי כמו אצל הרמב"ם, הרמב"ן, רבינו בחיי, ספר החינוך (מצווה תצ"ז) והכלי יקר שסוברים שמדובר במצות עשה, אך ישנן תפיסות הרואות במלכות דבר דיעבדי או דבר שאיננו חובה שנתון ברצונו של העם, שמופיעות בתלמוד הירושלמי, וממשיכות אצל רבי עובדיה ספורנו, האבן עזרא, רס"ג, רבי יצחק אברבנאל והנצי"ב.
בניגוד לרמב"ם שמעניק למלך סמכויות נרחבות ביותר ומקדש אותם בהלכות מלכים, ללא שום התניה או הגבלה, יצחק אברבנאל נמצא בקוטב השני ומערער לחלוטין על תפיסת המלכות, וסובר שצורת השלטון האידיאלית היא דווקא הדמוקרטית ולא המונרכית, מכיוון שבה אפשר לבקר את השחיתות השלטונית ולהחליף שלטון שסרח. 
החת"ם סופר בוחר דרך ממוצעת בין שניהם, וסובר שסמכותו של המלך נובעת מהסמכות שהעם מעניק לו, ולא רק עצם המינוי אלא היקף סמכויותיו, ואם העם בוחר מלך וקובע מראש שמדובר בסמכות חלקית, אין למלך סמכות לעסוק בתחומים שהעם לא הסמיך אותו.

בהגות התורנית של הדורות האחרונים


הרב קוק שדוגל כנראה בשיטתו של הרמב"ם ממזג בתפיסתו משהו מתפיסת החת"ם סופר, ואף שסובר שמונרכיה היא לכתחילה, וקיים מושג ששמו "משפטי המלוכה" הלקוח מספר שמואל, בזמן שאין מלך אין ריק שלטוני, והסמכות השלטונית חוזרת לידי העם, ולכל שופט יש חלק בסמכויות "משפטי המלוכה" ובמיוחד בנוגע לסדרים הציבוריים, ומתוקף רצון וסמכות העם המשטר הדמוקרטי שואב את כוחו.
על פי הרב חיים דוד הלוי אין צורת משטר ברורה לפי המשפט העברי. לא משטר מדיני ואף לא צורת חיים כלכלית, מפני שצורת המשטר משתנה לפי התקופות ולפי המצבים, ולא היה עניין לתורה לקבוע במסמרות צורת משטר אלא להשאיר אותה לרצונו ובחירתו של העם. גם הרב יעקב פילבר סובר שצורת השלטון בישראל על פי היהדות נזילה, וצורתה תלויה בעיקר ברצונו של העם, הוא גם סובר שיש להבליט את היסודות הדמוקרטיים בתורה כמו בפסוק "אחרי רבים להטות", גם כדי לא להרחיק את העם מהתורה.
על פי פרופ' שלום רוזנברג המשטר האידיאלי על פי היהדות, הוא דווקא אנרכיה אוטופית ואידילית בה החזון במלכות אלוהים עומד בבסיסה והיא איננה צריכה לכפייה שלטונית וכוחנית על אזרחיה. בדיעבד יש לראות בדמוקרטיה את צורת השלטון הפחות גרועה, כשלטון שמייצג את רצון העם ומונע מלחמה פנימית על צורת המשטר עצמה. "הדמוקרטיה איננה המשטר הטוב או המוצלח ביותר שקיים, אבל היא המשטר הפחות מסוכן". ולכן אף שאיננה ערך עליון לדעתו, היא מהווה סטרטגיה בעלת ערך עליון, שאין לוותר עליה.
מנגד זרמים רבים בחברה הדתית והחרדית סוברים כי צורת השלטון האידיאלית היא "מלכות בית דוד" והם שואפים לקוממה מחדש כמאמר התפילות "להצמיח את צמח דוד עבדך" ו"לקומם את סוכת דוד הנופלת", מאחר שאינם מזהים את הממלכתיות הישראלית הקיימת כיום ככזו, ומאמינים שכאשר היא תוקם חלק ניכר מהבעיות הפוליטיות והחברתיות של עם ישראל יפתרו.
פרוטיאה

אֶטִימוֹלוֹגִיָה

סוג הפרוטיאה נקראה בשנת 1735 על ידי קרל לינאוס על שמו של האל היווני פרוטאוס, שיכול היה להחליף את צורתו כרצונו. הסיבה לשם זה כי קיים מגוון כה רחב של צורות לפרח זה. הסוג של לינאוס נוצר על ידי מיזוג מספר סוגים שפורסמו בעבר על ידי הרמן בוארווה, למרות שלא ידוע בדיוק אילו מהסוגים של בוארווה נכללו בפרוטיאה של לינאוס היות שעם כל פרסום השתנו הסוגים של הפרוטיאה.

טקסונומיה

משפחת הפרוטיאות (Proteaceae) שאליו משתייך זן הפרוטיאה היא זן עתיק בין מכוסי הזרע. עדויות מאובנים אבקה מציע זני הפרוטיאה הקדומים גדל ביבשת גונדוואנה בתקופת הקרטיקון העליון, לפני 75-80 מיליון שנה. משפחת הפרוטיאות נחלקת לשני תתי משפחות: הפרוטיאודיאה (Proteoideae), נפוץ בדרום אפריקה, וגרווילאודיה (Grevilleoideae), המרוכז באוסטרליה, בדרום אמריקה ואזורים קטנים נוספים של גונדוואנה שכיום הם חלק ממזרח אסיה. באפריקה קיים סוג זה במדגסקר, ואילו דרום אמריקה ואוסטרליה חולקות הרבה סוגים נפוצים - הדבר מצביע על היפרדות מאפריקה הרבה לפני שהם נפרדו זה מזה.

הפצה

רוב הפרוטיאות צומחות מדרום לנהר לימפופו (Limpopo River ) עם זאת, פרוטיאת הקילימנג'רו נמצאת באזור העליון של הפארק הלאומי- הר קניה. 92% מהמינים צומחים רק באזור פלורסטיק קייפ Cape Floristic Region,שהוא חגורת קרקע צרת חוף הררית המשתרעת מקלנוויליאם עד לגרהאמסטאון שבדרום אפריקה. את המגוון העשיר ויוצא הדופן של המינים הצומחים בפלורסטיק קייפ מייחסים כי הוא נגרם חלקית על ידי הנוף המגוון שכולל אזורים שונים שבו אוכלוסיות יכולות להיות מבודדות אחת מהשנייה ועם הזמן להתפתח כמינים נפרדים שונים.

היסטוריה בוטנית

פרוטיאה משך את תשומת הלב של בוטנאים בביקור כף התקווה הטובה במאה ה -17. מינים רבים הוכנסו לאירופה במאה ה-18 ונהנו מפופולריות ייחודית בזמן בקרב בוטנאים.

סיווג

פרח הפרוטיאה נמצא בתוך המשפחה הענקית של פרוטיסיה (Proteaceae), הם חברים של תת-המשפחה פרודיאה (Proteoideae), אשר מונים זנים גם בדרום אפריקאים ובאוסטרליה.
אמנון אחי נעמי

אמנון אחי נעמי (אהרונסון) (1925 – 2007) היה שדר רדיו, כותב תסכיתים בקול ישראל, מתרגם, תסריטאי, ופזמונאי. זכור בעיקר מהשתתפותו בתוכנית הסאטירה שלושה בסירה אחת.

ביוגרפיה

נולד בריגה, ובשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. במלחמת העצמאות לחם בגדוד 54 של חטיבת גבעתי.
הוא החל לעבוד בקול ישראל כעורך תוכניות היסטוריות ותוכניות לנוער.
ב-1956 צירף אותו יצחק שמעוני לצוות התוכנית שלושה בסירה אחת שזכתה בהצלחה מסחררת בתקופה של ערוץ רדיו אחד (מלבד גלי צה"ל הצבאי).
הוא המשיך בעריכת תוכניות ברדיו כמו: "אמנון אחי נעמי וידידיו", "פרופיל" ו"מסעותי עם אשתי", תרגם מחזות רבים וכתב תסריטים לקולנוע וטלוויזיה.
ב-1967 השתתף בכתיבת התסריט של הסרט "60 שעות לסואץ" (ביחד עם אלכס מימון ויעקב יגר).
ב-1972 כתב את המחזה לילדים "ת'תרופה ניתן לפיג'מה" שיצא בצורת תקליט בביצוע רבקה מיכאלי ללחניו של אריה לבנון. ב-2007, זמן קצר לפני מותו, עובד המחזה להצגה לילדים.
רומן יאקובסון

קורות חיים

בשנת 1920 הוא הגיע לפראג. הוא היה ממקימי אסכולת פראג לתאוריה בלשנית.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה הוא נמלט לנורווגיה ובסופו של דבר עבר לארצות הברית. החל משנת 1949 הוא החל ללמד באוניברסיטת הרווארד ועבד בה עד שיצא לגמלאות.
יאקובסון היה מהאינטלקטואלים המשפיעים ביותר במאה העשרים, בתרומתו לבלשנות, לאנתרופולוגיה סטרוקטורליסטית, לתורת הספרות ולסמיוטיקה, בין שאר הדברים. 
שלושת רעיונותיו הגדולים של יאקובסון בבלשנות ממלאים תפקיד עיקרי בתחום זה עד ימינו: טיפולוגיה בלשנית, מסומננות (markedness) ואוניברסלים לשוניים. שלושת המושגים האלה שזורים זה בזה באופן הדוק: טיפולוגיה היא הסיווג של לשונות במונחי מאפיינים דקדוקיים משותפים (בשונה ממקור משותף, למשל), מסומננות היא, בתיאור גס, מחקר הבודק כיצד צורות מסוימות של ארגון דקדוקי "טבעיות" יותר מאחרות, ואוניברסלים לשוניים הוא חקר מאפיינים כלליים של שפות בעולם.
יאקובסון קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1975, והיה מתומכי הקמתו של המכון לפואטיקה וסמיוטיקה באוניברסיטה זו. עבודותיו יצאו בעברית בכתב העת "הספרות", וחלקן כונסו במבחר מאמרים בעריכת פרופ' איתמר אבן-זהר ופרופ' גדעון טורי (בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986).

הפונקציות

יאקובסון גם הבחין בין פונקציות (תפקידים) שונות של השפה, הקשורות לרכיבי התקשורת הלשונית:

פונקציה אמוטיבית/אקספרסיבית

הפונקציה האמוטיבית מתמקדת במוען, שולח השדר. עיקר תפקידה הוא להביע את רגשותיו של הדובר. על פי החלוקה של חלקי הדיבר משמשות בעיקר מילות הקריאה לפונקציה האמוטיבית.
"אוי"
"נורא"
"לא!"
חלק ממילות הקריאה שימשו בעבר בתפקיד הרפרנציאלי וכיום משמשות בתפקיד האמוטיבי כמו "לעזאזל" "אלוהים".
מלבד התקשורת המילולית, הפונקציה האמוטיבית מתבטאת גם בהבעות פנים, סימני ידיים, אינטונציה וכדומה.

פונקציה קונאטיבית

הפונקציה הקונאטיבית מתמקדת בנמען, תפקידה הוא בקשה או ציווי או דרישה מהנמען. למבע, "העבר לי את המלח" יש פונקציה קונאטיבית. הפונקציה הקונאטיבית יכולה להיראות גם כמבע רפרנציאלי. 
למשל, המבע, "קר לי", לכאורה מעביר לנו מידע, אך המשפט יכול גם לציין בקשה של סגירת חלון או חיבוק וכדומה.

פונקציה פואטית

הפונקציה הפואטית מתמקדת במבע, שדר עצמו, ולא במוען, נמען וכדומה. התבנית שלה היא, בניסוחו של יעקובסון: "הטלת עיקרון שוויון הערך מציר הברירה לציר הצירוף". כוונתו היא, בניסוח פשוט יותר, לאנלוגיות. כאשר הפונקציה של השדר היא פואטית אנו בוררים מתוך כמה מילים נרדפות את המילה המתאימה לנו (ציר הברירה או ציר הסלקציה) וממשיכים בכך לכל אורך השדר (ציר הצירוף או ציר הקומבינציה) עד שאנו מקבלים שוויון ערך מסוים. 
קל להדגים זאת על ידי מצלול. את המשפט, "הלייש ישן שנת שיכורים", למשל, אפשר היה לנסח אחרת: "האריה ישן כמת". "לייש" היא מילה נרדפת ל"אריה" ו"ישן שנת שיכורים" הוא ביטוי דומה במשמעותו ל"ישן כמת". כאשר הנחה אותנו "עקרון שוויון הערך" בחרנו מילים שדומות זו לזו בתוך המשפט, כדי ליצור חזרה צלילית. לטענת רומן יאקובסון זהו המהלך שאנו עושים כאשר תכלית דיבורינו היא פואטית.
הפונקציה הפואטית אינה מוגבלת למצלול בלבד, וניתן להשתמש בה גם בתבניות אנלוגיות אחרות, מחריזה ועד לתקבולת מסוגים שונים.

הקשר בין מרכיבי התקשורת

לציון הקשר בין מרכיבי התקשורת הלשונית נחזור לסכימה המקבילה של הפונקציות:
                    הפונקציה הרפרנציאלית
                      הפונקציה הפואטית 
הפונקציה האמוטיבית_________________________הפונקציה הקונטיבית 
                       הפונקציה הפאטית
                     הפונקציה המטא לשונית 
יש לציין, שעל פי יעקובסון אין כמעט בנמצא מבע שמביע רק פונקציה אחת.
זמד

נישואין בזמד

ההלכה בעדה החשיבה את הזמד בתור אחים ואחיות ולכן אסרה נשואים לטווח שבעה הדורות, מקור האיסור בספר ויקרא:
וְאִישׁ אֲשֶׁר יִקַּח אֶת אֲחֹתוֹ בַּת אָבִיו אוֹ בַת אִמּוֹ וְרָאָה אֶת עֶרְוָתָהּ וְהִיא תִרְאֶה אֶת עֶרְוָתוֹ חֶסֶד הוּא וְנִכְרְתוּ לְעֵינֵי בְּנֵי עַמָּם עֶרְוַת אֲחֹתוֹ גִּלָּה עֲו‍ֹנוֹ יִשָּׂא
— ספר ויקרא, פרק כ', פסוק י"ז
מעבר לסיכון הגנטי שבנישואי קרובי משפחה, המחקר האנתרופולוגי מלמד, כי האיסור על קיום יחסי מין בין קרובי משפחה הוא טאבו נפוץ מאוד בתרבויות האנושיות. אף על-פי-כן, הגדרת "קרוב משפחה" לעניין האיסור על גילוי עריות אינה אחידה ומשתנה מתרבות לתרבות. כך בתרבות אחת מקובל כי קרובי משפחה מדרגה שנייה יתחתנו ואילו באחרת, חל איסור של עד שבעה דורות, כמו בקהילת ביתא ישראל. 
גם בנצרות האורתודוקסית האתיופית יש איסור נישואים עד שבעה דורות, אזכורים  לכך יש כבר מהמאה ה-2 לספירה  ולכן מעריכים שהמנהג הזה קדום עוד יותר, היום מקובל בנצרות האורתודוקסית שמספיקה הרחקה של לפחות חמישה דורות.  
בקהילת ביתא ישראל, כאשר שני קרובים התחתנו בשוגג, הם התגרשו ברגע שהתבררה הטעות ולא המשיכו להביא ילדים לעולם בחטא. לפני העלייה לישראל היה נהוג שההורים היו אלו ששידכו את ילדם, ובהיעדרם היו עושים זאת הסבים או קרובי משפחה אחרים. מאחר שהמבוגרים הכירו את כל קרובי משפחתם והיו יכולים להוועץ בקרובים נוספים, לא היה סביר שתיווצר בעיה של נישואי קרובים. לאחר העלייה לישראל וההתנתקות מהמסורת, צעירים רבים מוצאים את בן/בת זוגם בעצמם, ואינם יודעים את השושלת המשפחתית כפי שצריך. כך נוצר מצב שבו צעירים הביאו קרובת משפחה רחוקה לביתם ולאחר בדיקה וספירת דורות שעשו בני המשפחה הסתבר לצעירים שהם קרובי משפחה האסורים בנישואין. בגלל היווצרות מקרים כאלו יש כיום מבין זקני העדה כאלה שפחות מחמירים ונותנים אישור להתחתן עם "הקרוב הרחוק" (5-7 דורות). חלק מחברי הקהילה הצעירים והמאוהבים מפרים את המנהג ומתחתנים למרות הקרבה המשפחתית. במקרים כאלו המשפחה המורחבת יחד עם שאר העדה יוצאת בקריאת חרם על הזוג ומנתקים את הקשרים עימם.

פתרונות

על מנת למנוע נישואי קרובים יש שמחנכים את ילדיהם לזכור את כל קרובי המשפחה. הרב ד"ר אביעד סטולמן, מהיישוב אפרת, משיב לשאלה שנשאל לגבי נישואי קרובים, ומשיב שרצוי שיעשו תחילה בדיקה גנטית לשלילת מומים מולדים אפשריים. אם התוצאה תהיה חיובית, הם רשאים להינשא זה לזו. בהתחלה הרב מעלה שאין למנהג זה זכר בתלמוד שאותו הקהילה לא הכירה, הרב משיב שיש אפילו מצווה להינשא לאחיינים ביהדות הרבנית:
בהתאם לכך, ההלכה לא רק התירה אלא אף המליצה לאדם לישא את בת אחותו, כמבואר בתלמוד הבבלי יבמות סב ע"ב ובסנהדרין עו ע"ב: "הנושא בת אחותו ... עליו הכתוב אומר 'אז תקרא וה' יענה'".
— הרב אביעד סטולמן, נישואין בזמד, אתר פלא יועץ
בהמשך הרב מנסה ליישב את הסכסוך שיווצר בין המשפחה המורחבת והקהילה לזוג וכותב שאפילו אם ההורים מתנגדים אין לשמוע להם לפי דעת הפוסקים הרבניים.
פלטיאל הנגיד

פלטיאל הנגיד (לעיתים רבי פלטיאל הנגיד; נפטר בשנת 976) כיהן כנגיד הקהילות היהודיות במזרח וכראש השרים בממלכתו של הח'ליף אבו תמים אל מואיז.

במגילת אחימעץ

על פי המסופר במגילת אחימעץ, פלטיאל נולד במחוז קלבריה באיטליה ולמד אסטרולוגיה ואסטרונומיה. הוא היה צאצא של משפחה מכובדת ביותר, וכאשר הח'ליף אל מואיז כבש את איטליה, הוא התעניין במשפחה ופלטיאל הוצג בפניו, מצא חן בעיניו ומונה ליועצו האישי. בעקבות חזון בכוכבים בו חזה פלטיאל שאל מואיז ימונה לח'ליף, מונה פלטיאל למשנה למלך. 
כאשר באה משלחת ביזנטית כדי לכרות ברית עם הח'ליף אל מואיז, שגריר המשלחת לא רצה לדבר עם יהודי (אותו שגריר ביזה את פלטיאל הנגיד), ולכן לא התקבל לשיחות עם הדרג המדיני של הממלכה. לאחר כמה ימים, התנצל ורק אז התקבל לשיחה עם פלטיאל, שבסופה הם חתמו הסכם שלום. 
פלטיאל הנגיד תכנן את מסע הכיבוש של הח'ליף במצרים.
לאחר הצלחותיו הללו, מינה הח'ליף אל מואיז את פלטיאל לראש השרים בממלכתו, ועושרו וכבודו התעצמו עד מאוד. הח'ליף גם העלה אותו בדרגה, ובשם הח'ליף קיבל שליטה בארץ ישראל, מצרים, סוריה, סיציליה, מרוקו ושאר ארצות המזרח. 
במגילת אחימעץ מתואר פלטיאל כ-"המגן לקהלות עם אל הדרים במצרים ובארץ ישראל בפלרמו ובאפריקא ובכל ארץ ישמעאל.

במחקר

ב"לקוטים מדברי יוסף" לר׳ יוסף בן יצחק סמברי מופיע סיפור על מינוי "פלוני" כנגיד הראשון במצרים. ישנם אשר זיהו סיפור זה כמתייחס לפלטיאל ובהתאם הדעה המקובלת בקרב החוקרים היא שפלטיאל היה הנגיד הראשון על הקהילות היהודיות במזרח. אולם יש חולקים על קביעה זאת וטוענים שמוסד הנגידות התפתח מאוחר יותר והתואר "נגיד" שניתן לפלטיאל לא היה קשור למוסד זה.
לאחר כמה זמן אף הוכתר בתואר רב. מאוחר יותר, עשר שנים בערך לפני מותו, הוא מונה לשר הכספים ולגובה המיסים בתחום שלטונו של הח'ליף. פלטיאל הנגיד נפטר בשנת 976, ובנו ממשיכו היה שמואל בן פלטיאל. 
אחיינו אחימעץ בן פלטיאל כתב את "ספר היוחסין", בו סופר על חיי היהודים בתקופה זו.
במגילה מסופר כי בנו העלה אותו לקבורה בירושלים.
באשר לזהותו של פלטיאל במקורות חיצוניים, הועלו במשך השנים מספר סברות. העדכנית ביותר היא של משה גיל שסובר שייתכן והמצביא היהודי בצבא הפאטימי, פאצ'ל איבן סאהל, הוא פלטיאל הנגיד. הוא מנמק זאת בכך לאור הדמיון בין השמות, היות שניהם משכילים ורופאים, וכן הדמיון בתפקיד שכל אחד מהם מילה בחצר הפאטימית, והיות פאצ'ל בהמשך מושל צבאי של כלל סוריה ואחראי כספים. בנוסף הסיפור על פלטיאל והשגריר הביזנטי מופיע במקורות המוסלמים על פאצ'ל בגרסה דומה לפיה במהלך המערכה על ארץ ישראל, מושל ממדינה מוסלמית עוינת מסרב לקבלו בשל מוצאו היהודי, אך לבסוף חוזר בו. עם זאת ישנן עדיין סתירות בין המקורות כגון שנת הפטירה המאוחרת יותר של פאצ'ל שחי עוד בתחילת שלטון הח'ליף אל-חכים (996).
אלון אקר

ביוגרפיה

אקר גדל בקיבוץ בית קמה והתאמן בקבוצת השחייה של קיבוצו, בהדרכת אברי גביש.

1972

בתחרות שנערכה בקיבוץ מעיין צבי (בריכת 25 מטר) באוגוסט 1972 קבע אקר במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 1:06.7 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 1:21.1 דקות.

1974

באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט באוגוסט 1974 זכה אקר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.1 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 2:36.5 דקות.

כינוס הפועל

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים אקר פעמיים במקום שביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.6 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.5 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר אותה שנה זכה אקר ב-5 מדליות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.2 דקות, אחרי מייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (1:01.2 דקות) ולפני דן שטרן מהפועל גוש זבולון (1:04.5 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.2 דקות, אחרי דב ניסמן מהפועל המעקים (2:20.6 דקות) ולפני ארז פרידלנדר מהפועל קישון (2:32.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:02.3 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.9 דקות, אחרי דב ניסמן (1:04.9 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (1:06.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.6 דקות, אחרי דב ניסמן (2:17.5 דקות) ומייק גרינשפן (2:17.5 דקות).

1976

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכה אקר בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:15.6 דקות, אחרי מייק גרינשפן (2:14.0 דקות) ולפני יורם כוכבי ממכבי תל אביב (2:21.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:25.8 דקות, אחרי דב ניסמן (2:25.3 דקות) ולפני אבי כרמל מברית מכבים עתיד (2:28.9 דקות).

1977

בתחרות שמונה האומות שנערכה ברייקיאוויק, איסלנד בתחילת יולי 1977 סיים אקר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.9 דקות.

המכביה

שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב הוא זכה במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.54 דקות, אחרי מייקל ספיר 2:07.72 דקות וריכרד דוידסון (2:10.69 דקות), שניהם מארצות הברית.

אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכה אקר ב-5 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.93 דקות, לפני דב ניסמן (2:12.97 דקות) ומייק גרינשפן (2:13.60 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:48.22 דקות. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.14 דקות, אחרי מייק גרישפן (59.36 שניות) ודב ניסמן (1:01.12 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:03.96 דקות, אחרי דב ניסמן (4:49.89 דקות) ויורם כוכבי (4:52.68 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.79 דקות.
חוק

חקיקה פרסונלית

חוק מייצג נורמה כללית, הרלוונטית לציבור כולו או לחלק ניכר ממנו. לעיתים נחקק חוק, שאף שהוא מנוסח בצורה כללית, גלוי וידוע שהוא בא להתמודד עם מקרה ספציפי, הנוגע לאדם יחיד או לגוף יחיד. חוק כזה קרוי חקיקה פרסונלית, ונחשב כשימוש לא ראוי במנגנון החקיקה חוקת ארצות הברית והמגנה כרטה אוסרות חקיקה פרסונלית. 
דוגמה לחקיקה פרסונלית בישראל: בשנת 2001 תוקן בישראל חוק שחרור על-תנאי ממאסר ונקבע בו, שוועדת השחרורים לא תמליץ על קציבת עונשו של אסיר עולם שהורשע ברצח ראש הממשלה עקב מניע פוליטי-אידאולוגי ולא תמליץ על מתן חנינה לאסיר כזה. בעת חקיקת תיקון זה היה בישראל רק אדם אחד שהתיקון רלוונטי לגביו - יגאל עמיר, למרות שהכלל הוא שאין חקיקה רטרואקטיבית, החוק יחול עליו היות שהוא עוסק בשלב החנינה שהוא עתידי. דוגמה אחרת לחקיקה שנבעה ממקרה ספציפי היא "חוק דרומי", שנחקק לאחר פרשת שי דרומי, שירה למוות במסיג גבול. 
פעמים רבות, חוק שנחקק בחקיקה פרסונלית מכונה על שם האדם שאליו כוון החוק. דוגמה לכך הוא חוק שלילת תשלומים מחבר הכנסת ומחבר הכנסת לשעבר בשל עבירה, המוכר בשם "חוק בשארה", משום שהאדם היחיד שהחוק רלוונטי לגביו בעת חקיקתו הוא חבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה.
אנטון פון זלצה

תחילת דרכו

זלצה נולד ב-22 באוקטובר 1843, בעיר לוגה שבמחוז לנינגרד, האימפריה הרוסית. אביו היה איגור אנטונוביץ' פון זלצה (1795-1874), היה קולונל בצבא האימפריה הרוסית. אמו הייתה אלכסנדרה לבית ברוסינוי. ב-1862 סיים את בית הספר לצוערים, והתגייס כלייטננט לצבא. הוא הוצב בחיל המשמר הקיסרי, והשתתף עמו בדיכוי מרד ינואר בפולין ב-1863. על אומץ הלב שגילה במהלך דיכוי המרד, קיבל את עיטור סנט סטניסלב דרגה שלישית עם חרבות, ואת עיטור סנט אנה דרגה רביעית. ב-30 באוגוסט 1867 הועלה לדרגת סטארשי לייטננט, וב-20 באפריל 1869 הועלה לדרגת קפיטן. הוא לחם בהצטיינות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ושימש כאחד מאנשי מטהו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובהמשך כשלישו האישי. ב-1878 הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש, וב-4 בפברואר 1879 הועלה לדרגת פודפולקובניק ומונה למפקד גדוד החי"ר הקווקזי ה-1. ב-15 באוקטובר 1881 הוא הועלה לדרגת פולקובניק, וב-19 ביולי 1889 הועבר לפקד על רגימנט החי"ר הסיבירי ה-80. ב-8 במרץ 1895 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד הבריגדה הקווקזית ה-1. ב-14 באפריל 1902 הועלה לדרגת גנרל לייטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-24. בין 1904–1905 פיקד על הדיוויזיה הראשונה של המשמר, בין 1905–1906 על הקורפוס ה-22, ובין 1906–1908 על הקורפוס ה-1. ב-13 באפריל 1908 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1911 מונה למפקד המחוז הצבאי קאזאן.
סול ג'יי

קריירה מוזיקלית

בלום החל את הקריירה המוזיקלית שלו בהרכב ההיפ הופ "713".
כנער, נהג להופיע עם סאונד סיסטמים ישראלים כמו Rudeboy Sound ו-Unity Sound.
תחת אמתחתו שיתופי פעולה רבים ויוצאי דופן (התארח בלהיט "Warrior" של סקאזי, "נגרום לזה לקרות" עם סאבלימינל, התארח באלבום של ההרכב המוערך סוליקו וגם באלבומם של סאבו וקותי, Better Days).
פרויקט שיצא בספטמבר 2012 הוא אלבום הבכורה של ההרכב "Realeyez" (שיתוף פעולה בין בלום לדי ג'יי/מפיק ריג'וייסר) שנקרא "When I Rise" והוא כולו באנגלית.
בדצמבר 2012, הוציא בלום את אלבום הבכורה שלו בעברית, "משהו חייב לקרות" בהפקה משותפת עם צ'ולו (ממייסדי ועמודי התווך של הרגאיי וההיפ-הופ הישראלי). האלבום משלב סגנונות של רגאיי שורשי, היפ הופ ודאנסהול עם ניחוחות ישראליים.
בספטמבר 2014, הוציא בלום EP שהוקלט בג'מייקה ובארצות הברית ונקרא "Journey Called Life".
שיתף פעולה באלבומו של טונה "גם זה יעבור" שיצא באוגוסט 2015, בשיר "בון וויאג'" ביחד עם שי 360 ואורטגה.
במשך 2016 שחרר סינגלים מהאלבום "נשמיה" שיצא במרץ 2017.
טאי פאן (תואר)

טאי פאן (באנגלית: tai-pan; מסינית: 大班) הוא תואר בקנטונזית אשר נעשה בו שימוש בדרום סין ובהונג קונג על מנת לתאר איש עסקים זר (אירופאי) במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, לימים הפך המונח למונח מקובל בשפה האנגלית לתיאור איש עסקים העומד בראש חברה כלכלית גדולה.
במהלך המאה ה-19 שימש המונח לתאר את ראשי חברות הסחר אשר סחרו בין סין לאירופה בעקבות מלחמת האופיום הראשונה ובייחוד לאנשי העסקים הבריטיים אשר פעלו במושבה הבריטית הונג קונג. השימוש הראשון המתועד במונח זה מקורו ב"קנטון רג'יסטר" (עיתון סיני באנגלית) מאוקטובר 1834. המונח שימש בעיקר על מנת לתאר את ויליאם ג'רדיין וג'יימס מאתסון ראשי חברת ג'רדיין מאתסון.
המונח נודע מחוץ לסין ולעולם העסקים של דרום מזרח אסיה בעקבות סיפור קצר מאת סומרסט מוהם בשם זה, אשר פורסם בשנת 1922. המונח התפשט בעקבות ספרו של ג'יימס קלאוול משנת 1966 "טאי פאן" אשר הוסרט לסרט בשם זה בשנת 1986.
פסק דין קלמר נגד גיא

פסק דין קלמר נגד גיא הוא אחד מפסקי הדין הבסיסיים בדיני החוזים בישראל. פסק הדין ניתן בשנת 1996 בבית המשפט העליון בשבתו כערכאת ערעור אזרחית, בפורום של שלושה שופטים, נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, השופט אליעזר גולדברג והשופט יצחק זמיר. החידוש העיקרי בפסק הדין הוא הסתמכות השופטים בפסיקתם כמעט אך ורק על עיקרון תום הלב כאשר אישרו את קיומו של חוזה שבעל פה מקום שנדרש חוזה שבכתב.

המקרה

פסק הדין עוסק במקרה בו בני זוג נכנסו לעסקת קומבינציה עם בעל מגרש, ולפיה הם מתחייבים לבנות שני בתים על המגרש שבבעלותו, ולאחר סיום הבנייה כל אחד משני הצדדים יקבל את אחד מהבתים שנבנו. בין הצדדים לא נכתב חוזה רשמי ובו פרטי העסקה. לאחר סיום בניית הבתים, טען בעל המגרש כי לא נחתם בין שני הצדדים חוזה, ואינו מחויב להעביר את אחד הבתים לבעלותם. לטענתו, לא היה סיכום בין הצדדים באשר לאופי העסקה, וגם אם ייקבע שהיה, הרי שלפי סעיף 8 לחוק המקרקעין יש חובה שחוזה במקרקעין יעלה על הכתב, וכאמור, חוזה שכזה אינו בנמצא. בני הזוג גיא העמידו למול בית המשפט הוכחות שונות שמעידות על קיום משא ומתן בין הצדדים והתקדמותו (תשלומים שונים, עיצוב הבתים השונה לפי דרישת הצדדים), ונסמכו על הכרעת בית המשפט המחוזי שפסק לטובתם.

הכרעת בית המשפט העליון

בית המשפט העליון פסק פה אחד כי במקרה מעין זה נדרש תום לב של בעל המקרקעין לפי סעיף 12 לחוק החוזים. בהיעדר התנהגות בתום לב מצדו, ובהתאם לכלל ההוכחות שהציגו בני הזוג גיא, הרי שיוצאת ממקרה זה "זעקת ההגינות" שגוברת על דרישת הכתב לפי סעיף 8 לחוק המקרקעין במקרים מסוימים. לדעת השופט זמיר, הביצוע החלקי במקרה דנן מסייע להתגבר על דרישת הכתב ולקבוע כי אכן קיים חוזה בין הצדדים. השופט ברק, מאידך, מפרש את סעיף 12 בצורה רחבה יותר, ואינו דורש ביצוע חלקי על מנת לקבוע כי החוזה שריר ותקף.
קרלוס לוז

ביוגרפיה

נכדו של המדינאי סזאריו דה עסיס קוימברה מצד אמו ואחיינו של הסנאטור חואקים דה לוז מצד אביו. הוא סיים לימודי משפטים ב-1915.
בשנים 1939–1945 עמד בראש בנק החסכונות הפדרלי.
בשנת 1946 מונה על ידי הנשיא גספאר דוטרה לשר המשפטים והפנים וכיהן בתפקיד במשך כשמונה חודשים. ב-1947 הוא נבחר לבית הנבחרים של ברזיל ובפברואר 1955 מונה ליושב ראש בית הנבחרים, תפקיד אותו מילא במשך כתשעה חודשים. בנובמבר 1955, בעקבות נבצרותו הרפואית של הנשיא קפה פיליו והיעדרו של סגן נשיא (לאחר שסגן הנשיא פיליו מונה לנשיאות בעקבות מות הנשיא), הוא מונה לממלא מקום הנשיא ושימש בתפקיד שלושה ימים בלבד בצל חששות בהנהגה הפוליטית לכך שישתף פעולה עם הפיכה צבאית. הוא הודח והוחלף בנשיאות על ידי נאורו ראמוס ששימש כנשיא הסנאט, בית הנבחרים העליון.
ססיליה רוד

ביוגרפיה

רוד נולדה בגטנבורג. ב-1978 היא נבחרה למיס שוודיה ובתחרות מיס תבל 1978 עלתה לחמישיית הגמר, לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית.
היא פסלת נודעת וערכה תערוכות ברחבי העולם, שני פסלים שיצרה ניצבים בשגרירות שוודיה בפריז ופסל אחד שעשתה ניצב בבית הספר הבינלאומי של האומות המאוחדות, הדיפלומט יאן אליאסון ששימש כנשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות אמר עליה: "האומנות של סיליה רוד מביאה השראה לשלום והרמוניה, ומביאה השראה לתקווה חדשה". 
היא נודעה בנישואיה לטניסאי יאניק נואה ונודלו להם שני ילדים משותפים, בן, הכדורסלן ג'ואקים נואה ובת, רוד, המתגוררת בניו יורק.