פייסלאבאד

היסטוריה

פייסלאבאד הייתה בעבר חלק מהמחוז העתיק ג'אנג  וסנדל בר , אזור בשטח של כ-50 קילומטרים רבועים שבו היו יערות עבותים ושבטים פראיים. העיר במיקומה הנוכחי נוסדה על ידי סגן המושל הבריטי של פנג'אב, צ'ארלס ג'יימס ליאל  ונקראה בתחילה על שמו, ליאלטאון, ואחר כך ליאלפור. שמו נשמר בשטח עירוני בפייסלאבאד הנקרא גם כיום ליאלפור טאון. בתחילה היה השטח בו נוסדה העיר בעל אופי כפרי והיה משובץ במספר כפרים. חפירת תעלות באזור איפשרה השקיית השדות ופיתוח האזור. עם יסוד העיר הוצע לכפריים לעבור אליה והובטח להם כי יקבלו חלקות אדמה לבעלותם אם יעבדו אותן. הליך זה הביא לגידולה המהיר של העיר. ב-1880 נוסדה העיר רשמית לאחר שתוכננה על ידי פופאן יאנג. הוא עיצב את מרכז העיר בצורת דגל היוניון ג'ק: שמונה רחובות סימטריים היוצאים לכיוונים שונים מכיכר בה היה מגדל שעון. הרחובות שהוגדרו כבאזארים חוברו בכביש ריבועי מקיף.
בשנת 1901 מנתה אוכלוסיית העיר 9,171 תושבים וב-1904 הוכרז מחוז ליאלפור לאחר שבתקופה קודמת השתייכה העיר למחוז ג'אנג. שנה קודם לכן כבר הוחל בהקמת קולג' לחקלאות במקום. ב-1906 כמעט והושלמו הרחובות והבזארים והכביש המקיף והעיר כבר החלה להתפשט מעבר לכביש המקיף. ב-1909 נתמנה סגן המפקח המקומי לראש העיר הראשון וב-1916 החל שוק החיטה המקומי לפעול. באותה שנה אף הורחב בית החולים האזרחי שבמקום. עם התקדמותה של מלחמת העולם השנייה, החלה בעיר התעוררות פוליטית ונערכו ישיבות בעלות אופי מהפכני שהביאו לנאומים נלהבים ולכתיבת סיסמאות על קירות הבתים.
ב-1943 נאם מנהיג הליגה המוסלמית בהודו, מוחמד עלי ג'ינה, בפני קהל של כשני מיליון איש שנאספו בליאלפור ]. באוגוסט 1947, בעת שהוכרז על ייסוד פקיסטן, קיימו תושביה המוסלמים תפילות וציינו יום זה בחלוקת ממתקים ומזון לעניי העיר.
בשנים שאחרי ייסוד פקיסטן גדלה העיר במהירות והפכה למרכז תעשייתי וחקלאי. במיוחד נודעה העיר בזכות שוק החיטה שלה. ב-1961 מנתה האוכלוסייה כ-425,000 נפש ותוך 11 שנים, כמעט והכפילה את עצמה והגיעה ב-1972 ל-823,000 נפש. עם הפיכתה לכרך גדול התרחבו ושופרו בה שרותי הבריאות והחינוך. ב-1977, שונה שם העיר מליאלפור לפייסלאבאד, על שם פייסל, מלך ערב הסעודית שמת שנתיים קודם לכן.

כלכלה

פייסלאבאד זכתה לכינוי "מנצ'סטר של פקיסטן" בשל תעשיית הטקסטיל המפותחת בה. לפני יסוד פקיסטן היו בעיר חמישה מפעלי טקסטיל וכיום יש כמה עשרות. לעיר בסיס תעשייתי חזק הכולל גם יצרני תכשיטים, ריהוט, שטיחים, דפוס ותרופות. תעשיות אלו נעזרות ברשת תחבורתית מפותחת הכוללת כבישים מהירים שנסללו לאחרונה ללאהור ולרוואלפינדי. בעקבות צמיחת העיר, שהביאה לגידול בהיקף המעמד הבינוני, הוקמו בה מרכזי קניות על ידי משקיעים מאיחוד האמירויות ומאירופה. גם כעת (נכון ל-2009), נמצאים בעיצומם מספר מיזמי נדל"ן גדולים בעיר.
העיר משמשת גם כמרכז לחקלאות המפותחת באזור. פרובינציית פנג'אב אחראית לייצור 80% מיבול החיטה השנתי בפקיסטן. מלבד שוק החיטה, קיימים בעיר גם שווקים בהם נסחרים גידולים חקלאיים אחרים כגון: אורז, מש ועדשים.

תחבורה

נמל תעופה פייסלאבאד נמצא כ-10 קילומטרים ממרכז העיר ומהווה נקודה מרכזית למעבר סחורות לשאר חלקי פקיסטן ואל מחוץ למדינה. טיסות לנוסעים מופעלות על ידי חברת התעופה הלאומית, נתיבי אוויר פקיסטניים ועל ידי מספר חברות תעופה פרטיות.
בתוך העיר מופעלת תחבורה ציבורית על ידי אוטובוסים מוניות וריקשות ממונעות.
פייסלאבאד מחוברת לשאר ערי ואזורי פקיסטן בכבישים מהירים. הכביש המהיר M3 מחבר את העיר לכביש המהיר M2 אשר מחבר את לאהור לרוואלפינדי. כביש נוסף מוביל ללאהור ולערים שייחאופורה ומנאנוואלה. כביש פייסלאבאד - סרגודה מחבר את שתי הערים והכביש המהיר M4 הנמצא עדיין בסלילה יחבר את העיר עם מולטן.
תחנת הרכבת המרכזית נבנתה עוד במאה ה-19 בזמן השלטון הבריטי. כיום, מחוברת העיר ברשת רכבות לכל חלקי פקיסטן כולל לעריה המרכזיות: קראצ'י, לאהור, רוואלפינדי, איסלמאבאד קוואטה ופשאוור.