google/wiki40b huggingface dataset:
סטודיו למשחק ניסן נתיב

על בית הספר

את ה"סטודיו למשחק ופנטומימה" הקים ויסד ניסן נתיב במרתף נטוש ברח' ריינס 47 בתל אביב בשנת 1963. לאחר חודשים אחדים עבר המוסד למבנהו של בית הספר תל נורדאו שבמרכז תל אביב ולאחר מכן דילג הסטודיו לרחוב הרצל 158 בתל אביב. ב-15 בדצמבר 2015 עבר הסטודיו למשכנו הקבוע שהוקם במיוחד עבורו וממוקם ברחוב נועם 5 ביפו.
בשנת 1987 הוקם סניף נוסף לסטודיו בשכונת תלפיות שבירושלים. הסטודיו נחשב לאחד מבתי-הספר למשחק המובילים בישראל, לצד בית צבי והסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
מסלול הלימודים בסטודיו כולל כיום שלוש שנות לימודי משחק, תנועה, עבודת פיתוח קול ומוזיקה, בנוסף לסדנאות ולמכינות. הצגות הסטודיו זכו לאורך השנים להצלחה רבה ואף השתתפו בפסטיבלים ובתחרויות בינלאומיות. רבים מבין בוגרי הסטודיו היו ברבות הימים לא רק לשחקנים ידועי-שם כמו משה איבגי, תיקי דיין, יוסי גרבר, שולי רנד, קרן מור ועוד, אלא גם לבמאים ויוצרים מוצלחים, כמו מיקי גורביץ', אודי בן משה ורוני פינקוביץ' בתיאטרון הממוסד ושלמה פלסנר בתיאטרון השוליים, בתיאטרון תמונע ובתיאטרון כאן.
שמשון אורנשטיין

רבי שמשון אורנשטיין (כ"ה באלול ה'תקפ"ד, 18 בספטמבר 1824 - כ"ג בכסלו ה'תרס"ד, 12 בדצמבר 1903) היה רב פולני ורבן של הערים אוזורקוב וקאליש.

ביוגרפיה

נולד בקמפן שבפרוסיה  לרב משה אורנשטיין, למד אצל אביו ואצל הרב יעקב שמחה רפיש, מחבר "משכן העדות". מסופר שכבר בנערותו היה בקי בספר "קצות החושן".
בשנת ה'תרי"ג (~1853) התמנה כאב"ד קרושנביץ, בעיר זו כיהן עשר שנים שבהן לימד תלמידים וכתב חיבורים על כמה ממסכתות התלמוד הבבלי.
בשנת ה'תרכ"ג התמנה כרבה של אוזורקוב והחזיק בכהונתו זו במשך עשרים ושלוש שנים. בתקופת כהונתו באוזורקוב, ישב יחד עם רבי מאיר ליבוש מלבי"ם ורבי ישראל יהושע מקוטנא בבית הדין המיוחד שדן בסכסוך בקהילת לונטשיץ בדבר כהונתו של רבי שלמה ליב מורגנשטרן מחבר "מנחת הבוקר" לאחר שהתברר כי הוא עיוור.
בשנת ה'תרמ"ו התמנה כרב ואב"ד בקאליש ולאחר מות רבה של העיר, הרב חיים אלעזר וקס מילא את מקומו.
הוא כיהן כרבה של קאליש עד פטירתו בשנת ה'תרס"ד, החליף אותו ברבנות העיר הרב יחזקאל ליבשיץ.
חלק מהגהותיו לרמב"ם משוקעות בחיבור "ציוני מהר"ן" שכתב חתנו הרב נחום אש ושנדפסו בכמה מדפוסי משנה תורה לרמב"ם החל מדפוס ורשה תרמ"א. הרב אש היה צעיר בעת פרסום החיבור וחמיו הרב אורנשטיין הוא שמסר את החיבור לדפוס. במהדורת שולזינגר של הרמב"ם ייחסו בטעות את החיבור כולו לרב אורנשטיין.
ברנדן גליסון

ביוגרפיה

גליסון נולד בדבלין שבאירלנד. לאחר שעזב את בית הספר, הוא עבד למשך שנתיים במשרד של ועדת הבריאות. מאוחר יותר, סיים את לימודיו באוניברסיטת דבלין, ולימד במשך כמה שנים דרמה ואנגלית באוניברסיטת בלקמפ שבמחוז הצפוני של דבלין.
גליסון התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל 34. תפקידו הראשון על המסך באירלנד, היה בסרט הטלוויזיה: "The Treaty", שם גילם את מייקל קולינס, וזכה עקב משחקו בפרס של ג'ייקוב (Jacob's Award) ב-1992.
גליסון שיחק בלמעלה מ-60 סרטים, וידוע בהופעתו ב: "הארי פוטר וגביע האש" ו"הארי פוטר ומסדר עוף החול", בתפקיד אלאסטור מודי.
ב-2008 שיחק בסרט "ברוז'" לצד השחקנים קולין פארל ורייף פיינס, ועקב משחקו בסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2016 שיחק בסרט הפעולה "אמונת המתנקש", אשר מבוסס על סדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed. גליסון מגלם את ג'וסף, לצידם של מייקל פסבנדר, מריון קוטיאר ומייקל קנת' ויליאמס. באותה שנה שיחק בדרמת הפשע "חי את הלילה", לצד בן אפלק (שגם ביים), זואי סלדנה וסיינה מילר.
בנו הוא השחקן דונל גליסון (שגם שיחק ב"הארי פוטר"), והם שיחקו יחדיו בסרטים "הכסף של פרייר", "שנת הכלב" ו"הארי פוטר ואוצרות המוות".
צ'ארלס דניאלס

ביוגרפיה

דניאלס נולד בדייטון אוהיו. בשנת 1903 הוא עבר להתאמן במועדון האתלטיקה של ניו יורק. בנוסף, היה אלוף בסקווש ובברידג'.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה דניאלס ב-5 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב במשחה ל-220 יארד חופשי בתוצאה של 2:44.2 דקות, לפני פרנסיס גיילי חברו לנבחרת (2:46.0 דקות) ואמיל ראוש מגרמניה (2:56.0 דקות), במשחה ל-440 יארד חופשי בשיא אולימפי חדש של 6:16.2 דקות, לפני גיילי (6:22.0 דקות) ואוטו ואלה מהונגריה (6:39.0 דקות) ובמשחה שליחים 4x50 יארד חופשי בתוצאה של 2:04.6 דקות ביחד עם חבריו לנבחרת השחייה של ניו יורק (תחרות משחה השליחים הייתה בין 4 קבוצות אמריקאיות בלבד). מדליית כסף במשחה ל-100 יארד חופשי, אחרי זולטאן הלמיי מהונגריה (1:02.8 דקות) ולפני סקוט לירי חברו לנבחרת ומדליית ארד במשחה ל-50 יארד חופשי, אחרי הלמיי ולירי שקבעו תוצאה זהה של 28.2 שניות, אחר כך שחו אחד כנגד השני לקביעת המנצח (swim off), הלמיי (28.0 שניות) ולירי (28.6 שניות). 
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה דניאלס במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:13.0 דקות לפני הלמיי וססיל הילי מאוסטרליה. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה דניאלס במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:05.6 דקות, לפני הלמיי (1:06.2 דקות) והרלד יולין משוודיה (1:08.0 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 1:05.8 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 11:02.8 דקות, אחרי בריטניה (10:55.6 דקות) והונגריה (10:59.0 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בניו יורק ב-15 באפריל 1910 קבע דניאלס במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:02.8 דקות. 
בתחרות שחייה שנערכה בפיטסבורג, פנסילבניה ב-28 במרץ 2011 קבע דניאלס במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:25.4 דקות. 
דניאלס נפטר בכרמל וואלי קליפורניה בשנת 1973.
מצוות אנשים מלומדה

מצוות אנשים מלומדה הוא ביטוי שמתייחס למעשים אשר נעשים מתוך הרגל באופן אוטומטי, שלא מתוך מחשבה או כוונה  בעשיית המעשה.

מקור ופירוש הביטוי

כינוי זה מקורו על פי הפסוק בספר ישעיהו כאשר הנביא ישעיה מוכיח את עם ישראל שבעבור עוון זה תלקח מהם החכמה והבינה: "וַיֹּאמֶר אֲדֹנָי יַעַן כִּי נִגַּשׁ הָעָם הַזֶּה בְּפִיו וּבִשְׂפָתָיו כִּבְּדוּנִי וְלִבּוֹ רִחַק מִמֶּנִּי וַתְּהִי יִרְאָתָם אֹתִי מִצְוַת אֲנָשִׁים מְלֻמָּדָה" (ספר ישעיהו, פרק כ"ט, פסוק י"ג.).
המילה 'מלומדה' נמצא גם בדברי הנביא: "וְאֶפְרַיִם עֶגְלָה מְלֻמָּדָה אֹהַבְתִּי לָדוּשׁ" (הושע, י', י"א).
שם מסביר המלבי"ם כך: 
רצה לומר כי יש יעשה המצות רק מצד שכן הורגל מנעוריו והונהג עליהם, מבלי כונה ומחשבה ובכל זאת יודע שהם מצות ה', אבל הם לא יעשום מפני שצום ה' כלל רק מפני שכן צוום הוריהם ואבותיהם, וגם זאת מבלי דעת איזה טעם להמצוה רק מצד הלימוד וההרגל. כי על ידי טענות כאלה יתפקרו להכחיש בכלל שיצוה ה' לאדם מצות וחקים, ושיוכל האדם לעמוד על כונת המצות וטעמיהם הישרים
— מלבי"ם
סוגת

היסטוריה

סוגת הקימה מפעל לייצור סוכר מסלק סוכר שנחנך בתחילת 1961 בקריית גת, בהתאם לתוכנית משנות ה-50 להקים בישראל שלושה מפעלים לייצור סוכר מסלק סוכר: בצפון הארץ, במרכזה ובדרומה. המפעל הוקם על ידי קבוצת משקיעים ציונים ממקסיקו על שטח של 320 דונם בקריית גת ויועד לעבד 180 אלף טון סלק סוכר בשנה לייצור 23 אלף טון סוכר. בצד המפעל הוקמו תחנת כוח של המפעל ומכון טיהור שפכים שטיהר את השופכין של המפעל שהועברו לאחר טיהור לשימוש חקלאי.
המפעל החל לפעול במאי 1961 ונחנך רשמית ביוני אותה שנה. המפעל פעל במשך כ-90 ימים בשנה, בעונת קציר הסלק ונוהל בידי דב פטישי ומשה שמיר. המפעל פעל במהלך העונה באופן רציף, דבר שהביא לבקשות מצד גורמים דתיים לסגירת המפעל בשבת ולסירוב בטענה שהדבר לא אפשרי כלכלית. בשנה הראשונה עיבד המפעל 70,000 טון סלק סוכר ובשנה השנייה עיבד 89,000 טון סלק סוכר. המפעל, כמו המפעל לייצור סוכר בעפולה, פעל כמעט לכל אורך תקופת פעילותו בגרעון גדול ונהנה מסבסוד עמוק על ידי ממשלת ישראל, ששילמה לו על פי שיטת "קוסט פלוס". בשנת 1970 עלה טון של סוכר בייצור מקומי 900 ל"י, לעומת 400 ל"י לטון מיובא ,ובעקבות זאת הוחלט לסגור את מפעל הייצור בעפולה ולרכז את כל ייצור הסוכר במפעל סוגת. התוכנית לא יצאה אל הפועל והמפעל בעפולה לא נסגר. בשנת 1978 החליטה הממשלה להפסיק את סבסוד הסוכר הישראלי החל משנת 1979 וסירבה להטיל מכס של 5% על סוכר מיובא. יגאל הורביץ אמר על ההחלטה, ש"נגמרה החגיגה". אף על פי שלפני הבחירות לרשויות המקומיות, הבטיח סגן השר יורם ארידור שסוגת לא ייסגר, החלטת הממשלה קויימה ובעקבות זאת נסגר מפעל הסוכר בעפולה וסוגת חדלה לייצר סוכר והתמקדה בפעילות אריזה, שאז כללה אורז וסוכר ובהמשך הורחב למגוון של קטניות.
בעקבות עלייה תלולה במחיר הסוכר, נחתם הסכם לחידוש ייצור הסוכר במפעל בשנת 1981, אולם במהרה ירדו מחירי הסוכר והמפעל לא ייצר עוד סוכר. יתרה מזאת, תחרות באריזת סוכר, במיוחד מצד "עלית", הביאה לסגירת פעילות האריזה והמפעל נמכר ליצחק פדרמן, שבהמשך השקיע ב"עלית". בשנת 1985 הוקם בשטח המפעל מפעל דשן גת.
בשנת 1986 נכנסה סוגת לתחום התה ולמגוון של מוצרי קטניות. בסוף שנות ה-80 נכנס לניהול המפעל דייוויד פרנקלין, שניהל את המפעל עד שנת 2011. בשנת 2006 החלה סוגת בהקמת מתקן לזיקוק סוכר גולמי שנפתח בשנת 2009.
במרץ 2014 חיברה חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל את מרכז האנרגיה של מפעל סוגת למערכת ההולכה הארצית של הגז הטבעי. בכך, הייתה סוגת למפעל ה-14 המתחבר למערכת. בעתיד מתוכננות לקום באתר תחנת כוח שתופעל באמצעות גז ומתקן להפצת גז למפעלים נוספים בסביבה.
מופע הארנבות של ד"ר קספר 2

סיפור האלבום

האלבום הוא אלבום קונספט המספר את סיפורה של שילה, בחורה שככל הנראה צורכת סם הזיה ומצויה עתה ב"טריפ". במהלך שירי האלבום מטיילת שילה בנבכי התת-מודע שלה, בזירות הנעות בין הפסיכדלי לקסום, כמו יערות, טירות וחופי ים, ופוגשת בהן שלל דמויות דמיוניות, כמו שדרן רדיו בשם ג'ו, ג'יף, אהובים מעברה ואחרים. עם תום האלבום מתעוררת שילה מחלומה. בראיון שנערך עם הלהקה, סיפרו חבריה כי שמעו לסיפור האלבום מספר פירושים, אך אף אחד מהם לא נגע "בזה בדיוק".]
בשנת 1994 הקדיש פנזין הקומיקס "סטיות של פינגווינים" את אחת ממהדורותיו לאלבום וניסה להביא בה את סיפורה של שילה. עוד לפני שעלה הרעיון להכניס את סיפורה של שילה בפנזין, ניסו הקספרים לעבד אותו לסרט, אך שני הניסיונות עלו בתוהו.

הפקת האלבום

את האלבום הפיק דודי לוי שהפיק גם את אלבומה הראשון של הלהקה. זהו האלבום היחיד מאלבומי הלהקה שבכתיבתו השתתפו גם איציק רייזנברג וצביקה כהן. רייזנברג אף כתב, הלחין ותרם את קולו לשיר "סאן שיין שלי", וכהן כתב, הלחין ותרם את קולו לשיר "לעולם תמיד הים".
הלהקה סיפרה שלאחר ההצלחה המסחררת של אלבומם הראשון, הם ביקשו להגיע למקום רציני יותר והתוצאה הייתה אלבומם השני. בראיון מ-1994 אמר שי להב סולנה של הלהקה, שבתחילת העבודה על האלבום במהלך שהייתם באולפן ההקלטות, הם קיבלו הודעה על מותו של קורט קוביין, סולן להקת נירוונה, ו"אולי בגלל זה האלבום היה נשמע קצת כמו שהוא."]

יציאה ותגובות לאלבום

האלבום שכמו קודמו מ-1993 יצא ללא שם, נחשב לפחות "קומניקטיבי" ולמורכב יותר מקודמו. מהאלבום יצאו 4 סינגלים להם נוצרו גם קליפים - "רדיו ג'ו", "אהובתי השונה", "ימות הקיץ" (שצולם, בוים ונערך על ידי חברי הלהקה) ו"אדום".
זמן קצר לפני צאת האלבום קיימה הלהקה הופעה אקוסטית מיוחדת במועדון ה"הארד-רוק קפה" בתל אביב וביצעה בה שירים ספורים מהאלבום שבדרך.
תגובת מעריצי הלהקה לאלבום הייתה ברובה שלילית ומבחינה מסחרית האלבום כשל.

הוצאה מחדש

בשנים שחלפו מאז התפרקותה של הלהקה החלה התעניינות מחודשת בשני אלבומיה "הכושלים" של הלהקה, אלבום זה ואלבומם הבא "הו הו". לאחר הגשת מספר עצומות להוצאה מחודשת של האלבום השני, הוא הודפס לבסוף מחדש.
בלמופן

מיקום העיר

העיר שוכנת מזרחית לנהר בליז, במרחק של 80 קילומטר מהבירה הקודמת של בליז - בליז סיטי. הבירה הועברה מבליז סיטי לבלמופן לאחר שהוריקן הרס את בליז סיטי בשנת 1961. הממשלה עברה מבליז סיטי לבלמופן בשנת 1970. בניין הפרלמנט החדש נבנה בסגנון פרה-קולומביאני - סגנון מאיה.

היסטוריה

לאחר שההוריקן האטי הרס 75% מבליז סיטי, החליטה ממשלת בליז לבנות בירה חדשה יותר מרוחקת מהים. מיקומה של בפלמופן נבחר בשנת 1962.  החלטה זו יצאה לפועל בזכות המימון הבריטי (בשנת 1964 בליז עדיין הייתה מושבה בריטית בשם הונדורס הבריטית). העלות הוערכה ב-40 מיליון דולרים בליזיים (כ-20 מיליון דולרים אמריקאיים), ואף שרק מחצית מהסכום הייתה בקופת המושבה, החלו בעבודות בשנת 1967. לאחר חנוכת הבירה החדשה, מדינות רבות היססו לגבי העברת השגרירויות לעיר, מתוך חשש שהיישוב החדש לא באמת יתבסס כבירה חדשה. רק 11 שנים אחרי חנוכת העיר (1981),הועברה הנציבות הבריטית העליונה ליישוב. בשנת 1984, עם עצמאות בליז, בלמופן הפכה לבירתה. ארצות הברית פתחה את השגרירות שלה בעיר רק בשנת 2006. כיום, (2017) עדיין ישנן ארבע שגרירויות ו-29 קונסוליות בבליז סיטי.

מקור השם

שם העיר בלמופן נוצר מצירוף של שתי מילים - "בל" - קיצור של בליז, ו"מופן" - שמו של אחד הנהרות בסביבה.

כלכלה

נכון לשנת 1997, היו בבלמופן 373 בתי עסק. תחנת אוטובוסים מרכזית ושוק נבנו בעיר בשנת 2003.

השכלה

אוניברסיטת בליז עברה מבליז סיטי לבלמופן לאחרונה, ומצפים כי הדבר ישפיע על גידולה של העיר.

שלטון מקומי

בין 2004 ל-2006 כיהן אנתוני צ'ינונה כראש עיריית בלמופן. ב-2006 נכנס לתפקיד סימון לופז.
ויליאמס קולג'

ויליאמס קולג' (מכללת ויליאמס, באנגלית: Williams College) היא מכללה פרטית הנמצאת בעיירה ויליאמסטאון (כ-8,000 תושבים), מסצ'וסטס, ארצות הברית, מקבוצת המכללות המתמחות במדעי הרוח (Liberal Arts), שכוללים, כנהוג בארצות הברית, את מדעי החברה ותחומים נוספים. לוויליאמס קולג' הסדר מיוחד עם אוניברסיטת אוקספורד הבריטית (Study Away), שבמסגרתו יכולים תלמידי המכללה ללמוד שם במסלולים מיוחדים.
המוסד נוסד ב-1793, בכספי קרן על שם אפרים ויליאמס, כמכללה לגברים. רק ב-1970 הפך למוסד לשני המינים. הוא כולל היום 3 חטיבות (מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים - בעיקר מדעי הטבע ומדעי המחשב), 24 מחלקות, 33 תחומים ראשיים ובהם לימודי שפות, שתי תוכניות לתואר שני (בהיסטוריה של האמנות ובכלכלת פיתוח). בכל שנתון לומדים כמה מאות סטודנטים. בסך הכל לומדים במוסד כ-2000 סטודנטים לתואר ראשון וכ-50 תלמידים לתואר שני.
ויליאמס קולג' דורג ב-2013 על ידי U.S News & World Report כמכללה המובילה במקום הראשון רשימה של 266 מכללות בקבוצת "מדעי הרוח". המגזין "פורבס" דירג ביולי 2013 את המוסד במקום התשיעי ברשימת מוסדות ההשכלה הגבוהה הטובים ביותר בארצות הברית.
המכללה מקיימת מסלול התמחות במדעי היהדות.
בית בטסי רוס

היסטוריה של המבנה

חלקו הקדמי של המבנה נבנה בשנת 1740 לערך, בסגנון קולוניאלי פנסילבניאני. אולם חדר המדרגות והחלק האחרוני של המבנה נוספו כ-20 שנה לאחר מכן.  
אם אכן התגוררה רוב במבנה, היא התגוררה בו החל משנת 1776, לאחר מותו של בעלה הראשון ג'ון רוס, ועד שנת 1779.  
במהלך 150 השנים הבאות שימש המבנה כחנות (סנדלריה, חנות מכולת, בית מרקחת), כאשר החנות הייתה בקומה הראשונה בחזית המבנה, וכבית מגורים לבעלי החנות בקומה השנייה. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הפך המבנה למסעדה.

שיחזור המבנה

במהלך השנים, עקב בלאי, נזקק הבית לשיקום ושיפוץ. 
בשנת 1937 הממציא והמדען ארתור אטווטר קנט האב (Arthur Atwater Kent Sr.) הציע סכום של 25,000 דולר אמריקאי עבור שיקום המבנה. הוא הזמין את האדריכל ריצ'רדסון ברוגנארד אוקי (Richardson Brognard Okie Jr. ), שהתמחה בסגנון הקולוניאלי האמריקאי לשקם את המבנה. נעשה שימוש בחלקים המקוריים של המבנה בכל מקום אפשרי. במקרים בהם לא ניתן היה להשתמש בחלקים מקוריים, נעשה שימוש בחלקים מקוריים ממבנים שנהרסו מאותה התקופה. בחלקו האחורי של המבנה נבנה מבנה חדש עשוי מלבני התקופה. חזית המבנה נבנתה מחדש - הדלת הקדמית עברה לצד האחר של המבנה, ונבנה חלון חדש בחזית (ראו לשם השוואה את התמונה משנת 1909 ואת תמונת המבנה כיום).  
קנט רכש את שני המבנים הסמוכים על מנת להפכם לגן ציבורי. בשנת 1941 העביר את המבנה והגנים לעיר פילדלפיה. 
בשנת 1974 שופצה החצר ונוספה לה מזרקה.   
במסגרת ההכנות לחגיגות יובל ה-200 של ארצות הברית, הועברו שרידי עצמות שנטען שהם עצמותיה של רוס, ועצמות בעלה השלישי, ג'ון קלייפול, לקברים בחצר.
עדינה מור-חיים

עדינה מור-חיים (נולדה ב-1944) היא משוררת, מבקרת שירה, עורכת לשונית, מביאה לדפוס ומורה.

ביוגרפיה

עדינה (סניורה-אוז'ני) מור-חיים נולדה בבורסה, טורקיה והגיעה מאיסטנבול לישראל באוניית משא. עלתה עם הוריה לישראל ב-1948. כצאצאי מגורשי פורטוגל שמרו הוריה על מורשת שפת הלדינו ותרבות יהדות ספרד. 

בוגרת בית הספר התיכון לאזור רמלה-לוד. 

ב-1968 שיחקה בהצגה "רימון בין לבבות" מאת משה עמיאל.

ב-1970 שיחקה בהצגה "פרנהיים" מאת ש"י עגנון, בעיבודו ובבימויו של יורם פאלק בתיאטרון המרתף.
היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית ותיאטרון מאוניברסיטת תל אביב. מאמריה ושיריה פורסמו ב"מאזנים", "מעריב" ו"דבר". ערכה ספרי סיפורת, מחקר, וחינוך ב"ספרית פועלים" וב"פפירוס", הוצאת הספרים ליד אוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים עבדה כמורה בכירה בהוראת כישורי שפה, כתיבה יוצרת ודרמה. בשנים 2008 -2011 עסקה בהעלאת חומרים לאתר של "איגוד כללי של סופרים בישראל". בנוסף לכך לקחה חלק בהוצאתן לאור של חוברות "גג" וספרים שיצאו בהוצאה שלו, הוצאת "ספרא", בתקופה זו בעריכה, הגהה וניקוד.

ספריה

1. הקו הלבן, שירים (תל אביב : ספרי עתון 77, 2008)
2. הקול הנכון, מאמרים (תל אביב: ספרי עתון 77, 2012)
3. המצב והרוח, שירים (תל אביב: ספרי עתון 77, 2014), בסיוע אקו"ם לשירה
4. עד הנשימה הבאה, שירים (תל אביב: 2015 חבר לעט, הוצאה לאור) ציור העטיפה (פחם ואקריליק על בד): סופי יונגרייז
5. בדרך לביתי, (2015) (Camino a Casa) - במתכונת דו לשונית, עברית ספרדית, בהוצאת Verbum הספרדית בשיתוף עם הוצאת ספרא בסיוע שגרירות ישראל ואקו"ם (התרגום לספרדית מאת פלורינדה גולדברג. ציור העטיפה: אתי אסף)
6. חוצה שערים למאה אחרת, קריאה ביצירתו של אשר רייך: שירים ותרגומים (תל אביב: ספרי עתון 77, 2016)
7. פרדוקס הדופי: עיון ביצירתו של חיים נגיד (הוצאת ספרא ואסף מחקרים אוניברסיטת תל אביב. 2017)
מכתש צ'יקשולוב

מחקר

המכתש התגלה על ידי הגיאופיזיקאים אנטוניו קמרגו וגלן פנפילד בשנות ה-70 של המאה ה-20 בזמן שחיפשו נפט ביוקטן.
מדענים שיערו על בסיס מאובנים שנמצאו בקרבת המכתש, שהוא נוצר לפני כ-65 מיליון שנה בעקבות פגיעת מטאוריט בכדור הארץ, והיה אחראי להכחדת קרטיקון-שלישון. בהכחדה זו נכחדו כ-50% מן המינים שחיו על פני כדור הארץ באותה תקופה, ויותר מ-80% מכלל היצורים, בהם גם הדינוזאורים.

השפעות

מוערך כי הגוף שיצר את המכתש, שיחרר בזמן פגיעתו אנרגיה השקולה ל-100 טרהטון של דינמיט. לשם השוואה, פצצת הצאר, פצצת המימן הגדולה ביותר שפוצצה על ידי האדם, שחררה אנרגיה השקולה ל-50 מגהטון של דינמיט (פי שני מיליון פחות). אפילו ההתפרצות הגעשית האנרגטית ביותר על פני כדור הארץ שחררה אנרגיה השקולה ל-240 גיגהטון של דינמיט, כלומר רק 0.24% מהאנרגיה ששוחררה בצ'יקשולוב.
מוערך כי הפגיעה יצרה גלי מגה-צונאמי מהגדולים בהיסטוריה של כדור הארץ. ענן עצום של אבק רותח, עפר ואדים נפלט מאזור הפגיעה בזמן שהמטאוריט התחפר בקרקע בפחות משנייה. חומר מהמכתש וכן חלקים מהגוף הפוגע שוגרו מחוץ לאטמוספירה על ידי הפיצוץ וחוממו לטמפרטורות עצומות עם כניסתם החוזרת; דבר שגרם ליצירת שרפות ענק ברחבי כדור הארץ. בנוסף, גלי הלם חזקים התפשטו מאזור הפגיעה וגרמו לרעידות אדמה ולהתפרצויות הרי געש. הפליטה של האבק והחלקיקים יכלה לכסות את פני השטח של כל כדור הארץ למשך מספר שנים. כתוצאה מכך, אור השמש לא היה מסוגל להגיע לפני כדור הארץ שהתקררו באופן משמעותי. תהליך הפוטוסינתזה של הצמחים שובש קשות ופגע אנושות בשרשרת המזון.

מחלוקת

לתאוריה המניחה הכחדה כתוצאה מהתנגשות המטאוריט התעוררה התנגדות בשל קשיים שהיא מעוררת, ובעיקר הקשר בין מכתש צ'יקשולוב לאירוע הכחדה זה. תוצאות קידוח שנערך בחצי האי יוקטן בתחילת המאה ה-21 סותר את הטענה כי המטאוריט שיצר את המכתש אחראי להכחדה המונית. הקידוח מעלה נתונים לפיהם שכבת הכדוריות שנוצרה בעקבות נפילת המטאוריט קודמת לשכבת האירידיום בכ-300 אלף שנה וביניהן מצויים מאובנים מתקופה הקודמת להכחדת קרטיקון-שלישון, כך שמטאוריט זה קדם להכחדה ולא הכיל אירידיום. מכתש פגיעה של מטאוריט מאוחר המכיל אירידיום טרם נמצא.
בחודש מרץ 2010 – לאחר ניתוח מקיף של ראיות פלאונטולוגיות, גאוכימיות, גאופיזיות, סדימנטולוגיות ואקלימיות שנאספו במשך 20 שנים – פורסם בכתב העת Science מאמר מסכם של צוות מחקר בינלאומי שמנה 41 מדענים מ-33 מוסדות מחקר. המאמר מציג את מסקנת החוקרים, לפיה פגיעת המטאוריט שיצרה את המכתש גרמה להכחדה ההמונית. בחודש מאי 2010 פורסם באותו כתב עת מקבץ תגובות למאמר, בהן טענו עשרות חוקרים אחרים כי כותבי המאמר התעלמו מעדויות חשובות, והדגישו את תקפותן של תאוריות חלופיות.
סרוצק

תולדות היישוב

סרוצק נזכרת לראשונה בשנת 1065, במסמך מהמנזר הבנדיקטיני שבעיר מוגילנו. בשנת 1417 הוענקו לסרוצק זכויות עיר, ובמחצית השנייה של המאה ה-15 התפתחה העיר, בשל מיקומה על דרך המסחר שבין מזוביה ורוסיה. שגשוגה של העיר נקטע באמצע המאה ה-17, כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לאזור.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי היישוב

יהודים בודדים ישבו בעיר מהמאה ה-17, אך קהילה יהודית של ממש התקיימה בה רק מראשית המאה ה-19, אז הוקם בה בית כנסת. מסוף המאה ה-19 היוו היהודים רוב בקרב תושבי העיר, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר החיילים הפולנים שנכנסו אליה, ובתקופה הקצרה שבה העיר נכבשה בידי הצבא האדום במהלך המלחמה הפולנית סובייטית, בשנת 1920, התעמרו החיילים הרוסים ביהודיה.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה שבעיר בסיוע ארגוני עזרה הדדית ויוצאי העיר בארצות הברית, ונמנו בה 2,641 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופה זו התקיימה בעיר פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שכללו חרם על עסקיהם והשחתה של בית הכנסת המקומי.

בשואה

בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים מיישובי הסביבה, וב-5 בספטמבר 1939 הופצצה העיר בידי הגרמנים, באופן שגרם למות עשרות יהודים בה. בעקבות ההפצצה, נמלטו מהעיר יהודים רבים.
עם כניסת הגרמנים לעיר, ב-9 בספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה. למחרת, ריכזו הגרמנים באלימות רבה את יהודי העיר בכיכר השוק בה, ושם הופרדו הנשים והילדים מהגברים. כ-300 גברים נלקחו לבית הכנסת המקומי, ושם הוחזקו ארבעה ימים, תוך התעללות בהם ורצח חלקם. לאחר מכן רוכזו קרוב ל-150 יהודים, והועברו לפולטוסק, וממנה אולצו לרוץ כ-30 ק"מ עד צ'חאנוב, תוך ירי בנחשלים.
בהמשך השנה, הוטלו על יהודי העיר הנותרים סכומי כופר גבוהים, והם נלקחו לעבודות כפייה. ב-5 בדצמבר 1939 לפנות בוקר ריכזו הגרמנים את יהודי העיר בכיכר המרכזית בה, והריצו אותם כ-20 ק"מ עד לנאשיילסק, שם רוכזו בבית הכנסת המקומי, תוך שבוצעו בהם מעשי התעללות, ולאחר שהחולים נרצחו במקום. למחרת בבוקר הריצו הגרמנים את יהודי היישוב לתחנת הרכבת הסמוכה, מרחק של כ-5 ק"מ, תוך הפרדת הורים מילדיהם. בתחנת הרכבת נערך חיפוש על גופם העירום של היהודים, והם נדחסו בקרונות משא אטומים, שפנו תחילה צפונה, ולאחר מכן שבו דרומה. במשך שלושה ימים שהו היהודים בקרונות ללא מזון או שתייה. לבסוף הגיעו הקרונות לביאלא פודולסק וללוקוב, ושם חלקו יהודי העיר את גורל יתר יהודי יישובים אלו.
מכ-3,000 יהודי סרוצק שרדו את השואה בין 100 ל-300 איש, רובם בשטחי ברית המועצות.
שקע קפריסאי

במטאורולוגיה, שקע קפריסאי הוא שקע ברומטרי המתייחס למוקד לחץ נמוך, לרוב בעל מאפיינים חזיתיים. מוקדו נמצא בפינה הצפון מזרחית של הים התיכון, בין האי קפריסין לחופי צפון סוריה ומורדות הרי טורקיה.

גורמי הופעה

שקעים קפריסאים מופיעים בעיקר בעונת החורף ובחלק מתקופת עונות המעבר.
לעיתים קרובות מדובר במערכת חזיתית אשר התהוותה במרכז הים התיכון (למשל, במפרץ ג'נובה), והוסעה מזרחה לאזור על גבי זרמי הסילון.
למרות זאת, במקרים מסוימים תתפתח מערכת חזיתית מקומית עקב חדירת אוויר קוטבי ישירה למזרח הים התיכון.
אין זה יוצא דופן למצוא נוכחות של שקע קפריסאי רדוד, אשר אינו נתמך על ידי חזיתיות, בייחוד בחלקו הראשון של החורף כאשר הים התיכון נוטה להיות חמים יותר מסביבותיו. ניתן, לראות זאת כצורה מסוימת של שקע תרמי.
להיות שם

עלילה

הספר מגולל את סיפורו של שאנס גרדינר, אדם מוגבל שכלית, אשר מתגורר בביתו של אדם אמיד. תפקידו של שאנס הוא לטפל בגן הנוי של פטרונו. אין לשאנס כל קשר עם העולם החיצון מלבד צפייה בטלוויזיה. כאשר נפטר בעל הבית, לא נותרת לשאנס ברירה אלא לצאת לראשונה בחייו אל העולם הגדול. שאנס, לבוש בבגדיו היפים ביותר של פטרונו, יוצא מן הבית ונדרס על ידי מכונית מפוארת. כאן מתחיל סיפורו של אדם מוגבל שכלית, שאת כל ידיעותיו על העולם שאב מגינון ומן הטלוויזיה, ובכל זאת מטפס אט אט במעמדו החברתי, ובסופו של דבר הופך ליועץ לנשיא ארצות הברית.
ספר זה הוא למעשה ביקורת על החברה המודרנית בה צריך לדעת לדבר נכון, לדבר כפי שנהוג בטלוויזיה, כאשר למעשה אין צורך שיהיו דברים מאחורי המילים.

הסרט

ב-1979 יצא סרט קולנוע, המבוסס על הספר, בבימויו של האל אשבי ובכיכובם של פיטר סלרס ושירלי מקליין. עבור הסרט עובד הספר לכדי סאטירה קומית.
בסרט, שאנס אינו מוצג כאדם עם לקות משכל, אלא כאנאלפבית עם לקות נוירולוגית חריפה ולא מוגדרת, שמזכירה מאפיינים אוטיסטים. שאנס חסר עוררות מינית, חסר תסכול, חסר הומור וחסר הבנה לרמזים. לקותו גורמת לו לדבר תמיד בסגנון תקין פוליטית וקר רוח. צרוף סגנון דיבור זה ללבושו המהודר גורם לו להיתפס כאדם משכיל ומכובד. בכל פעם, שהוא אינו מבין מה עליו לומר, הוא עובר לדבר על הנושא היחידי שלמד לעומק בכל חייו - עבודת הגינה. הזולת תופס את דבריו על אודות עבודת הגינה כמטאפורות פוליטיות מעמיקות.