google/wiki40b huggingface dataset:
אינקה קולה

אינקה קולה (Inca Kola) הוא מותג פרואני של משקאות מוגזים. צבעו של המשקה צהבהב, וטעמו מתוק ומזכיר טעם של מסטיק. המותג מיוצר גם בגרסה דיאטתית. הוא מיוצר בידי תאגיד חוסה ר. לינדלי, ו-60% מהבעלות על המותג הם בבעלות חברת קוקה-קולה.
המותג נקרא על שם אימפריית האינקה, ששלטה במרבית שטחה של פרו עד המאה ה-16 ובירתה הייתה העיר קוסקו. המילה "קולה" נכתבת באות K ולא באות C, כמקובל, משום שפירוש המילה "cola" בספרדית הוא זנב, והיצרנים חששו לשווקו בשם זה, בתקופה שבה מוצרים בינלאומיים כקוקה-קולה עוד לא היו מוכרים בפרו.

היסטוריה

ב-1910 החלה משפחת מהגרים אנגלית בלימה, משפחת לינדלי, בייצור משקאות קלים בבקבוקים. בשנת 1928 התאגדה החברה באופן רשמי, וחוסה ר. לינדלי היה למנכ"ל הראשון שלה. לינדלי למד מיצרנים מקומיים אחרים על הלואיזה הלימונית, ולאחר שערך מספר ניסיונות, הושק המשקה ב-1935. עד אמצע שנות ה-40, כבר הייתה האינקה קולה אחד המשקאות הבולטים במדינה. בקבוקי המשקה עוטרו באיורים אופייניים למסורות האינדיאניות והלאומיות של פרו, וב-1970, כשחלשה האינקה קולה על 38% משוק המשקאות הקלים במדינה, הוחל בשיווקה כ"המשקה של פרו" (La Bebida del Perú). שיווקה כמשקה לאומי בא לידי ביטוי גם בסיסמאות הפרסום שליוו אותה מאז שנות ה-80, תחילה "מִטַעֲם לאומי!" (¡De Sabor Nacional!) ובהמשך "הטעם של פרו" (El Sabor del Perú), סיסמה שמלווה אותה גם כיום.
בשנות ה-80 החלה חברת פפסי בקמפיין אתגר פפסי, אותו הנהיגה במדינות נוספות. במסגרת הקמפיין, נערכו מבחני טעימה לעוברי אורח, שהשוו בין פפסי קולה לבין קוקה-קולה. הקמפיין התגלה ככישלון חרוץ, שכן טועמים רבים העדיפו את קוקה-קולה, או שכעסו על כך שבסוף המבחן נאמר להם שטעו. בעקבות הקמפיין, צנח נתח השוק של פפסי לשיעור זניח של 3%. היעלמותה של פפסי מהזירה הביאה למאבק דו ראשי בין אינקה קולה (שהחזיקה באותה עת ב-35% מנתח השוק) לבין קוקה-קולה (שהחזיקה באותה העת ב-21% מנתח השוק). קוקה-קולה פתחה במבצע שיווק אגרסיבי, עד שב-1995 הגיעה כמעט לשוויון (32.9% לאינקה קולה ו-32% לקוקה-קולה). המגמה נעצרה רק לאחר שרשת המזון המהיר המקומית במבוס החליטה למכור את מוצריה של אינקה קולה במקום את של קוקה-קולה, ולאחר שרשת מקדונלד'ס אילצה את קוקה-קולה להסכים לכך שבסניפיה יימכרו גם משקאות מתוצרת אינקה קולה.
בסופו של דבר החליטו החברות לאחד כוחות. ב-1999 רכשה קוקה-קולה 50% ממניות אינקה קולה ו-30% ממניות חוסה ר. לינדלי תמורת 300 מיליון דולרים. כחלק מההסכם, ניתנו זכויות השיווק של קוקה-קולה בפרו לחברת חוסה ר. לינדלי, וכן נקבע כי קוקה-קולה תפעל לשיווקם של מוצרי אינקה קולה מחוץ לפרו (בפועל נעשה הדבר בארצות הברית ובאקוודור). איחוד הכוחות הביא לעלייה בכוחם של מותגים מקומיים אחרים, הבולט שבהם קולה ריאל, שמשווקיהם טענו כי אינקה קולה אינה עוד משקה פרואני, ואילו הם כן. עם זאת, אינקה קולה היא עדיין המותג המוביל בפרו, וקוקה-קולה אחריה.
מלבד ההסכם עם קוקה-קולה, משווקים מוצרי אינקה קולה בכ-25 מדינות ברחבי העולם. רשת הפיצריות הישראלית פיצה מטר שיווקה את המשקה בסניפיה באופן עצמאי.
פליסטר

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1945 ושיחקה מספר שנים בסבב הליגות של יוגוסלביה עת שמקדוניה הייתה חלק מיוגוסלביה.  כמו כן, זכתה הקבוצה 4 פעמים באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית ופעם אחת בגביע המקדוני (1989/90) בתקופה שלפני פירוק יוגוסלביה. הליגה המקדונית הרפובליקאית שבה זכתה הקבוצה ב - 4 אליפויות הייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה ולאחר הזכייה באליפות הקבוצה עלתה לליגה השנייה של יוגוסלביה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה (מאז ההתנתקות מהליגה היוגוסלבית) הוא הזכייה בגביע המקדוני בעונת 2000/01, שבזכותו הקבוצה הופיעה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א. היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא קבוצת וארדאר סקופיה.

הופעות באירופה

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 2000, אז השתתפה בגביע האינטרטוטו.  בסיבוב הראשון עברה הקבוצה את הקבוצה הלוקסמבורגית פ.צ. הובשייד ועלתה לסיבוב השני, שם עברה את קבוצת ווסטרה פראולונדה משוודיה ועלתה לסיבוב השלישי, בו הפסידה לקבוצת סלטה ויגו מספרד.
הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א בעונת 2001/02, בו הפסידה כבר בסיבוב המוקדם לקבוצת סנט גאלן משווייץ 4-3 בסיכום שני מפגשים, והודחה מהמפעל. ההופעה השנייה בגביע אופ"א הייתה בעונת 2008/09, כשהודחה בשלב הראשון על ידי קבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין 1-0 בסיכום שני מפגשים.
מאז שנת 1985, ארגון האוהדים של המועדון הנקרא "צ'קמבארי" (Чкембари), מרעיש את האצטדיון בכל משחק בתוספת פירוטכניקה. כמו כן, מפגין הארגון נוכחות מאסיבית במשחקי כל הענפים של המועדון.
עדשה (עין)

תפקוד

העדשה מבצעת מיקוד (אקומודציה) על ידי השרירים הריסניים שמקיפים אותה. כיווצם משנה את קמירות העדשה וכך מאפשר לאדם לראות חד כשהוא מביט אל מרחקים שונים. כשאנו מסתכלים על אובייקט רחוק, מיקוד הקרניים בדרכן לרשתית נעשה ברובו בקרנית, ולכן העדשה יכולה להיות שטוחה יחסית. אך כאשר אנו מסתכלים על אובייקט קרוב, יש צורך בשבירה נוספת ומיקוד על ידי העדשה.
טיקאל

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה של בני אדם בטיקאל החלה בשנת 600 לפנה"ס. השבטים שישבו שם בתקופה זו היו פרימיטיביים ולכן המבנים העתיקים ביותר מתוארכים לשנת 300 לפנה"ס. העיר נבנתה ככפר קטן בהתחלה, ואט אט גדלה והתפתחה. רק בשנת 300 לספירה הפכה העיר למרכז חשוב של בני המאיה. כיום ידועים למעלה מ-30 מושלים ששלטו בעיר, הראשון שבהם - יאך א'ב ח'וק (Yax Ehb' Xook בשפת המאיה) במאה הראשונה לספירה, עד לאחרון שבהם שהחל את תקופת שלטונו בשנת 869 לספירה - המושל הסאו צ'אן קאוואיל השני (Hasaw Chan K'awiil II בשפת המאיה). הסברה המוכרת כיום היא שהעיר ננטשה במאה ה-10.
המבנים החשובים של העיר נבנו בין השנים 550-850 לספירה וכוללים את המקדשים הרבים והמרשימים שמהווים חלק ממנה וכן האטרקציה התיירותית המרכזית שבה. הם מכסים שטח של כ-2.5 קמ"ר. המבנים הושפעו רבות מסגנונות בנייה של תרבויות מקסיקניות שכנות. ארכאולוגים רואים בתרבות שחיה בטאוטיווקאן, היום בפאתי מקסיקו סיטי, כאחת המשפיעות המרכזיות על האדריכלות של רוב המבנים החשובים בעיר. 
בין השנים 560-690 לספירה ישנו פער הנקרא "פער טיקאל", שמתבטא בחוסר השפעה על עולם המאיה, וחיסול חלקים ממצבות וכתובות. ממצאים חדשים מגלים שבתקופה זו הייתה טיקאל כבושה על ידי שושלת מלכי הנחש. 
קיומה של העיר דווח לראשונה על ידי נזיר ספרדי בשם אנדרס דה אוונדאניו, אך גילויה הרשמי של העיר מיוחס למושל פטן ב-1848, מודסטו מנדס. בתחילה הייתה העיר חבויה היטב בתוך הג'ונגל, אך עם גילוי המבנה הראשון שבה התבצעה חפירה ארכאולוגית רחבת היקף שחשפה את המקום כולו. חלק מהמבנים מכוסים עדיין בתלים חוליים ובצמחיה עבותה המאפיינת את הג'ונגל. לא כל המקדשים נחשפו לחלוטין על ידי הארכאולוגים שחפרו במקום ועדיין ניתן לראות ראיות לכך שהעיר הייתה נטושה והסתתרה במעמקי הג'ונגל כמעט 1000 שנה.

תיירות

העיר הקרובה ביותר לטיקאל היא העיר פלורס (בספרדית: flores, "פרחים"), אי קטן ומיושב בלב אגם פטן-איצה (Peten-Itza). מהעיר יוצאים טיולים של קבוצות מאורגנות לטיקאל, אך ניתן להגיע לשם גם עצמאית. בעיר שדה תעופה קטן המשרת טיסות פנים בגואטמלה וכן כמה מדינות שכנות.
Super Monkey's

Super Monkey's או סופר מאנקיס (ביפנית: スーパー・モンキーズ) היא להקת בנות, שירה וריקודים יפנית שבה החלה הקריירה של נמיאה אמורו ושל כמה מחברי להקת מקס.

היסטוריה

במקור, הלהקה הייתה בת 15 חברים, הכוללים את הזמרת הראשית של סופר מאנקיס, נמיאה אמורו. שמם שונה לסופר מאנקיס לפני הופעת הבכורה שלהם שהייתה ב-16 בספטמבר 1992.  בראיון למגזין, גילתה אמורו כי סופר מאנקיס היו אמורים לעשות את בכורתם כקבוצה של חמש נשים ושני גברים. לבסוף ההופעה התקיימה כך שהשתתפו בה רק נשים.
ביום הופעתם הראשונה, ה-16 בספטמבר 1992, סופר מאנקיס הוציאו לראשונה את הסינגל הראשון שלהם "ארצות הברית גיבורה של אהבה/מר ארצות הברית" באולפני אמי מיוזיק יפן. הלהקה הפכה לדמות חיקוי והערצה עבור בני נוער עם חיבה למוזיקת פופ אמריקאית. אחד מהסינגלים שלהם היה להיט שדורג במקום הראשון במצעד הלהיטים היפני החשוב, אוריקון. אנה מקינו, שנחשבה מנהיגתם, עזבה את הקבוצה בחודש דצמבר באותה שנה. היא הוחלפה על ידי רינו נקסון. לפני שמקינו עזבה היא הודיעה כי חברה חדשה תצטרף לקבוצה והיא הייתה צריכה להופיע איתם בפסטיבל השלג של סאפפורו בשנת 1992 אך היא לא הופיעה בשל דלקת התוספתן. נקסון עזבה את הלהקה בלא שביצעה שיר. היא לא הוחלפה בעקבות עזיבתה.
הקבוצה הוציאה לאור הסינגל השני שלהם, "ריקודי זבל" במאי 1993 תחת שם חדש, סופר מאנקיס 4. הסינגל החדש שלהם זכה לפחות הצלחה מקודמו.  בעקבות הוצאת הסינגל, קידמה הלהקה את הסינגל בהופעות רבות ובמופעים בNHK, עם פופ ג'אם וכמה זמרי פופ הפונים לקהל צעיר נוספים.
יורדנקה דונקובה

ביוגרפיה

דונקובה נולדה בסופיה. בילדותה עברה תאונה בה איבדה שתי אצבעות מכף ידה הימנית. 
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה דונקובה במקום 11 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.39 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 13.24 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילנו, איטליה במרץ 1982 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר אותה שנה זכתה דונקובה במדליית כסף, בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.54 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1984 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
בגלל החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על אולימפיאדת לוס אנג'לס, נמנע מדונקובה להשתתף.

שיאנית עולם ואלופת אירופה

בתחרות שנערכה בקלן, מערב גרמניה ב-17 באוגוסט 1986 קבעה דונקובה בריצת 100 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.29 שניות. בשלב המוקדמות, היא שיפרה את שיא העולם בן 6 שנים של גרז'ינה רבשטין מפולין (12.36 שניות) והעמידה אותו על תוצאה של 12.34 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 12.38 שניות (השיא הנוכחי) ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.68 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בליובליאנה, סלובניה ב-7 בספטמבר היא שיפרה שוב את שיאה העולמי והעמידה אותו על 12.26 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בליווי, צרפת בפברואר 1987 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.79 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס ארצות הברית במרץ אותה שנה זכתה דונקובה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.85 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה סיימה דונקובה במקום הרביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.49 שניות, המנצחת הייתה בת ארצה ג'ינקה זגורצ'בה (12.34 שניות).

אלופה אולימפית

בתחרות שנערכה בסטארה זאגורה, בולגריה ב-20 באוגוסט 1988 קבעה דונקובה בריצת 100 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.21 שניות (הנוכחי, 2012) והוכיחה שהיא מוכנה לאולימפיאדת סיאול (1988). במשחקים האולימפיים עצמם, שנערכו בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 12.38 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.02 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בהאג, הולנד בפברואר 1989 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.87 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגנואה, איטליה בפברואר 1992 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.03 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.70 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1994 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.85 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.93 שניות.

חייה האישיים

לדונקובה שלושה ילדים, היא עברה הפלה בשנת 1989 בהריונה הראשון. בנה הראשון נולד בשנת 1991 והתאומות נולדו בשנת 1996.
ז'אן-בטיסט דני

ז'אן-בטיסט דני (בצרפתית: Jean-Baptiste Denys;‏ 1643 - 3 באוקטובר 1704) היה רופא צרפתי שערך את עירוי הדם הראשון בבני-אדם המתועד במלואו. הוא למד רפואה במונפלייה והיה רופאו האישי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
דני ביצע את עירוי הדם המתועד הראשון בבני אדם ב-15 ביוני 1667. הוא עירה כ-12 אונקיות של דם כבשה לנער בן 15 אשר דמו הוקז באמצעות עלוקות 20 פעמים. הנער שרד את העירוי. דני ביצע עירוי נוסף בפועל, אשר אף הוא שרד. בשני המקרים המטופלים שרדו כפי הנראה הודות לכמויות הדם הקטנות שהוערו.
המטופל השלישי של דני שקיבל עירוי דם היה הברון השוודי גוסטף בונד. הוא קיבל שני עירויים ומת לאחר העירוי השני. בחורף 1667 ביצע דני מספר עירויים עם דם עגל לאנטואן מורי, שמת בניסיון השלישי. אשתו של מורי טענה כי דני אחראי למות בעלה, והוא הואשם ברצח. דני זוכה במשפט ואשתו של מורי הואשמה בגרימת מותו. לאחר המשפט חדל דני לעסוק ברפואה. מאוחר יותר נקבע כי מורי מת מהרעלת ארסן. 
ניסוייו של דני עוררו פולמוס נרחב בצרפת, וב-1670 נאסרה הפרוצדורה. עירוי הדם נזנח למשך כמאה וחמישים שנה. רק לאחר שקרל לנדשטיינר גילה ב-1901 את קבוצות הדם נהיה עירוי הדם תהליך בטוח ואמין.
Manic

רקע

בתחילת חודש מרץ 2019, הודיעה הלסי כי אלבום האולפן השלישי שלה צפוי לצאת במהלך שנת 2019 וכי היא רוצה שהוא יהיה "מושלם מתמיד". רצועה שאינה נכללה באלבום, "Nightmare", יצא ב-17 במאי 2019. במהלך אחת מסצנות הווידאו קליפ לשיר "Nightmare", ראו את הלסי אוחזת בעיתון ובו קוראת "MANIC" וסצנה אחרת בה היא מחזיקה שלט ובו הופיע הכיתוב "H3 / AI / 10--2019", שחלקם משערים כרמז לכך שהאלבום יצא באוקטובר 2019.
ב-7 באוגוסט, היא הצהירה כי האלבום הוא "עולם הפנטזיה הדיסטופי פחות" וכי הוא משקף את השקפת עולמה הנוכחית. ב-12 בספטמבר, חפשה הלסי את שמו של האלבום "Manic", במדיה החברתית שלה, יחד עם קישור רשמי לאתר עם כותרת האלבום. בנוסף האתר הכיל וידאו בשידור חיי של הזמרת מציירת את עטיפת האלבום.
קרחונים בארץ החמסינים

הרקע לספר

ראשיתו של הספר בכתב העת "סינמטק", שבו אוטין החל לכתוב. עורכי כתב העת, דן ועדנה פיינרו, פנו לאוטין כדי שיערוך ראיונות עם יוצרי קולנוע ישראלים. אוטין הבחין בכך שקיים פער בין הצלחתם של חלק מסרטי הקולנוע הישראליים בפסטיבלים החשובים ביותר, בהם קאן, ונציה, ברלין וטרייבקה, לבין הדיון המועט יחסית של אנשי האקדמיה והמבקרים באיכויות האסתטיות של הסרטים.
עד ספרו של אוטין, רוב הכתיבה על הקולנוע הישראלי התמקדה בחייהם של היוצרים ובסרטים כמשקפים אג'נדה פוליטית וחברתית של הבמאים או מערך כוחות בחברה, בעיקר יחסי הסכסוך הישראלי-פלסטיני, יחסי יהודים-ערבים, יחסי מזרחים-אשכנזים, גברים-נשים, צבר-יהודי גלותי, גבריות וצבא.
גישתו של אוטין ב"קרחונים בארץ החמסינים" הייתה להתייחס אל קולנוע בראש ובראשונה כאמנות ולא רק כטקסט תרבותי. הוא שאל את הבמאים ממה נובעות בחירותיהם בהפקת ובבימוי הסרטים: עיצוב הסאונד, זוויות הצילום, גון הצבעים, עיצוב הדמויות, תנועות המצלמה ועוד. בעקבות הדיון בבחירות האסתטיות התקדמו השיחות גם לדיון במשמעויות שלהן (חברתיות, תרבותיות, אתיות, פילוסופיות, פוליטיות).
ספרים דומים שעניינם שיחות עם במאים יצאו במערב מאז שנות השישים. הידוע שבהם הוא הספר "היצ'קוק/טריפו", שבו ראיין הבמאי פרנסואה טריפו את הבמאי אלפרד היצ'קוק.

התאוריות

אוטין כתב מבוא לפרק הראשון של הספר ובו ניסה לשרטט מגמה בולטת בכמה מהסרטים הישראליים החדשים, שעליה הוא סיפר גם בראיון למרט פרחומובסקי.
1. הקרחון - המגמה העיקרית שאוטין מזהה וממנה לקוח שמו של הספר:
"הרגשתי שחלק מהסרטים הישראליים החדשים הפכו להיות מצומצמים ביריעה שלהם ומאופקים בטון שלהם. התחושה היא שיש בהם הרבה דברים מעבר, שלא נאמרים באופן מפורש. אז התחושה היא שזה כמו קרחון, שרואים רק את הקצה שלו ומתחת למים יש הרבה יותר. בסרטים החדשים של הקבוצה הזאת יש עדיין מטענים פוליטיים והחברתיים, אבל הם נמצאים מתחת למים, הם מרומזים יותר, בעוד שעל פני השטח אפשר להתמקד בדרמה ובסיפור האנושי."
2. ההתנתקות – המגמה השנייה שאוטין מזהה:
"גיליתי שאחרי רצח רבין הייתה תחושה של מיאוס מהפוליטיקה והרצון להתמקד באישי. יעל מונק קראה לזה "קולנוע גבול" – זה לא פה ולא שם. בעיניי "חתונה מאוחרת" ו"כנפיים שבורות" הם סרטי מעבר. בעקבות האינתיפאדה השנייה פתאום יש חזרה לפוליטי. הבמאים החדשים מרגישים צורך לחפש דרכים חדשות לדבר על הפוליטיקה מבלי לדבר על הפוליטיקה. ואז נבנות צורות חדשות של העיסוק בפוליטי. הפוליטיקה נכנסת בדלת האחורית, אם הצופה מוכן לקלוט את זה. זה ניכר בסרטים כמו "בופור" ו"ביקור התזמורת".
3. המגדלור - המגמה השלישית שאוטין מזהה:
"המהפכה הגדולה זה לא שלסרטים החדשים יש אסתטיקה, אלא שיש כמות גדולה שמאפשרת להבחין בה. זה מאפשר לך לפנות גם לסרטים שנעשו פעם ולראות שגם בהם אפשר לעסוק מזווית אסתטית. פתאום אתה יכול להסתכל על "השוטר אזולאי" ולראות שם יסודות פנטסטיים בגלל "ביקור התזמורת" או להסתכל על "מסע אלונקות" דרך הפריזמה של "בופור". קרן ידעיה אומרת שבעצם היא עושה סרטים כמו של ג'ורג' עובדיה, אז אולי אפשר גם למצוא שם אסתטיקה. אולי בעבר לקחנו את הדברים האלה כמובנים מאליהם."
אנדרה שטיינר

קורותיו

בימי מלחמת העולם השנייה היה שטיינר חבר במחתרת היהודית-סלובקית 'קבוצת העבודה', והיה שותף בתוכנית אירופה. הוא נרצח במחנה ריכוז נאצי סמוך לבודפשט ב-29 בדצמבר 1944.
מערכת לניהול ידע

מערכת לניהול ידע (באנגלית: Management Information Systems, בקיצור: MIS) היא מערכת מידע שנועדה לסייע למנהלים בדרג התפעולי (דרג הביניים) לקבל החלטות ביצועיות שוטפות, ובכך לשפר את פעילות ויעילות הארגון. מערכות מסוג זה משרתות את תחומי התכנון, קבלת ההחלטות, ניהול הפרויקט והתוצר, איתור חריגים והפיקוח על תהליכים מובנים אשר ניתן לבצע בצורה ממוחשבת.
המערכות מסכמות נתונים בצורה סטטיסטית ומספקות מידע מנותח למנהלים. בשונה ממערכת עיבוד תנועות (TPS) שהאוריינטציה שלה מתבססת על נתונים היסטוריים של הארגון, ה-MIS לעומתה יכולה להשליך גם לגבי מגמות ונתוני מכירות בעתיד ולהוות כמעין פלטפורמה לחיזוי תהליכים.

היסטוריה

בשנות ה-2000 קיים צורך הולך וגדל לשתף מידע בתוך הארגון, והביקוש והמורכבות לטכנולוגיית הלקוח-שרת במגמת עלייה מתמדת, אל מול ירידה בעלויותיהן של מערכות אלו. כך, לא מן הנמנע שארגונים עסקיים וממשלתיים בעלי מערכות ניהול ידע ידרשו גישה לנתונים ולמשאבי רשת משותפים במטרה לייעל תהליכים ואת השימוש במערכות אלו.
עם כניסתן לשוק של טכנולוגיות מחשוב ענן המהוות את הליבה הטכנולוגית העדכנית ביותר ליישומי רשת, המספקים יישומים, ובנוסף תומכים באחסון נתוני Big data ללא תלות בתצורה, במיקום או בסוג של החומרה. כל זאת יחד עם מכשיר סלולרי וגלישה במהירות גבוהה (גם באמצעות רשתות Wi-Fi), הוביל לרמות חדשות של ניידות שבה מנהלים יכולים לגשת אל מערכות ה-MIS מרחוק באמצעות מחשבים ניידים, טאבלטים וטלפונים חכמים.

מבנה המערכת

המערכת בנויה מאוסף של מודולים. כאשר כל מודול קשור אל המחלקה או התחום באותו ארגון אשר את המידע המופק ממנו הוא מנהל ובהתאם מפיק לקחים בהתאם למידע המתקבל, חלק מהמודולים יכולים לפעול באופן אוטומטי לחלוטין. לדוגמה, מודול להזמנת חומר גלם, אשר מבצע אוטומטית תהליך של הזמנת מלאי כאשר הוא מזהה ירידה ברמת המלאי מתחת לסף שהוגדר לו מראש, דוגמה נוספת היא מודול בדיקת צפיות ושביעות רצון לקוחות המנתחת מידע המגיע ממחלקת קשרי לקוחות והזמנות בהתאם לסקר או למשוב המגיע מהלקוח.
סוג נוסף של מודולים משמשים לבקרת תהליכים. מודולים אלו עוסקים בשליטה ובקרה ומוציאים התרעה כאשר מזוהה מצב לא תקין בתהליך. בעקבות ההתרעה, המנהל יכול להפעיל החלטה אנושית או להפעיל בעזרת המערכת (תוכנה) מודול נוסף של קבלת החלטות.
דובי דווידוב

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על משפחת דובים שמתנהגת כמו בני אדם ומתגוררת בעץ. משפחת הדובים כוללת אבא, אמא, אח ואחות. בכל פרק בסדרה הדובים עוברים הרפתקאות ולומדים דברים חדשים. חלק מהפרקים מבוססים על סדרת הספרים "דובי ברנשטיין", וחלק בעלי עלילה מקורית.

הפקה

כותבי סדרת הספרים, סטאן ויאן ברנשטיין, תקשרו עם ג'ו קטס בשנת 1979 בכדי לעשות סרט ספיישל לחג המולד המבוסס על סדרת הספרים. ג'ו קטס הסכים, וכך הם יצרו במשך חמש שנים סרטי חג המבוססים על סדרת הספרים. לאחר הסרט "The Berenstain Bears Play Ball" הם החליטו להפיק את הסדרה. המדבבים מהספיישלים השתנו, ודיבור הדמויות כבר לא היה בחרוזים.
בשנת 2003 נוצרה לסדרה סדרת המשך בשם "משפחת דובינשטיין".
רסמוס סיוסטט

קריירה

סיוסטט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פריסטאנדס וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של קאלמאר. ב-21 באפריל 2012 סיוסטט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 נגד גפלה.
בינואר 2014 הושאל לפאלקנברג עד לסיום העונה. בסיום העונה חתם בקבוצה לשנתיים. ב-20 באוגוסט 2015 סיוסטט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-4 נגד אסיריסקה במסגרת הגביע השוודי.
בינואר 2017 עזב לראשונה את שוודיה וחתם באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית. ב-2 ביולי 2017 חתם בהפועל חיפה, עמה זכה בגביע המדינה. ב-25 באוגוסט 2018 הבקיע סיוסטט את שער הבכורה שלו בהפועל חיפה בניצחון 5-0 על מכבי נתניה.
ב-16 באוגוסט 2019 חתם סיוסטס בפאנטוליקוס היוונית
מעדני יחיעם

היסטוריה

חברת מעדני יחיעם הוקם בשנת 1968 על ידי קיבוץ יחיעם, לאחר שחבריו ביקשו להרחיב את מקורות הפרנסה. מכיוון שחלק גדול מחברי הקיבוץ עלו לישראל מהונגריה הידועה במעדני הבשר שלה, הוחלט להקים בקיבוץ מפעל לייצור מעדני בשר. מוצרי החברה משווקים בשוק הפרטי ובשוק המוסדי. המפעל מייצא כרבע מתוצרתו לאירופה ולארצות הברית. מעדני יחיעם היא החברה השלישית בגודלה בישראל בתחום ייצור מוצרי הבשר המעובד, לאחר חברת זוגלובק וטירת צבי. בשנת 2000 עמד נתח השוק של החברה על כ-13%, וב-2016 היה נתח השוק של החברה כ-16%.
באוקטובר 2006 פרצה שריפה במפעל שהשביתה בו את הייצור. בתקופת ההשבתה החברה נעזרה בחברת זוגולבק לשם ייצור מוצריה. באפריל 2007 חזרה החברה לייצר במפעל ביחיעם לאחר ששוקם.
ב-2012 רכשה את חברת אייבלס אנד היימן, יצרנית אמריקאית של מוצרי בשר כשרים במטרה להתרחב בשוק מעדני הבשר בארצות הברית.
נכון לשנת 2017 מעדני יחיעם מעסיקה כ-145 עובדים, 15 מהם הם חברי הקיבוץ. מחזור המכירות של החברה הוא כ-140 מיליון שקלים בשנה.
מלווין לורנצן

קריירת מועדונים

לורנצן התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים מקומיות עד שבגיל 13 הצטרך למחלקת הנוער של הולשטיין קיל. בקיץ 2013 הצטרף ורדר ברמן. ב-5 באוקטובר 2013 לורנצן ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בתיקו 1-1 נגד שטוטגרט. ב-13 בדצמבר 2014 לורנצן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד הנובר 96. ב-28 בינואר 2015 לורנצן נפצע במיניסקוס בברכו הימנית.
ביולי 2017 לורנצן חתם בדן האג מליגת העל ההולנדית. את הופעת הבכורה שלו לורנצן ערך בהפסד 3-0 לאוטרכט.
ב-23 בספטמבר 2019 חתם בקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית.

קריירה בינלאומית

במאי 2016 לורנצן זומן לראשונה לסגל נבחרת אוגנדה. ב-31 במאי 2016 לורנצן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לזימבבואה.
צריבה תלת-ממדית של זכוכית בלייזר

צריבה תלת-ממדית של זכוכית בלייזר זהו תהליך שמטרתו יצירה של צורה תלת ממדית כלשהי בתוך גוש זכוכית לצורכי נוי או בתעשייה. תהליך הצריבה מבוצע באמצעות קרן לייזר בהספק גבוה (הנפוץ ביותר זהו הלייזר המבוסס על גז פחמן דו-חמצני באורך גל של סביב 10 מיקרון) שממוקדת על ידי מערך עדשות לנקודה מיקרוסקופית מסוימת בזכוכית, הלייזר מחמם את הנקודה וגרם לשינוי במבנה החומר, כך שנשאר סימן. אוסף הנקודות (לפעמים אף מיליוני נקודות - תלוי ברזולוציה הרצויה) מקבל צורה של עצם תלת-ממדי. כל נקודה שנצרבה מחזירה את קרני האור בזוויות שונות, וכך האובייקט נראה תלת-ממדי מכל זווית שמביטים בו. העצמים עצמם נראים כאילו הם צפים בזכוכית או בבדולח. השימוש בבדולח נפוץ בתעשיית חפצי הנוי.
עיצוב הצורה נעשה על ידי תוכנת מחשב ששולטת על מיקום מיקוד קרן הלייזר. החברות שמייצרות חפצים אלו משתמשות במחשבים עתירי ביצועים.
ווד האריס

חייו

האריס נולד בשיקגו, אילינוי, בנם של מטי וג'ון האריס. האריס הוא בוגר "אוניברסיטת צפון אילינוי" עם תואר באומנויות תיאטרון ובוגר "אוניברסיטת ניו יורק עם תואר באומנויות. ווד האריס הוא אחיו הצעיר של השחקן סטיב האריס כוכב סדרת הדרמה "הפרקליטים".
בזמן שלמד באוניברסיטת ניו יורק לוהק האריס לתפקיד הראשון שלו בדרמת הספורט "מעל לטבעת" בה הוא הופיע לצידו של טופאק. האריס הרבה לשחק על במות תיאטרון ובתפקידי אורח בטלוויזיה עד לשנת 2000, בה בפרץ בדרמת הספורט של בועז יכין "לזכור את הטיטאנים" בתפקיד שחקן הפוטבול ג'וליוס קמפבל. בנוסף גילם האריס את המוזיקאי ג'ימי הנדריקס בסרט הטלוויזיוני "הנדריקס".
בשנת 2002 הופיע האריס בסדרת הדרמה "הסמויה" בתפקיד ברון הסמים אייבון ברקסדייל, דמות המבוססת על דמותו האמיתית של סוחר הסמים"ליטל מלווין" וויליאמס (אותו וויליאמס מופיע בעונה 3 בתור הדיקון). האריס הופיע בסדרה בתפקיד במשך 3 עונות רצופות בהן היה לאחת מהדמויות המרכזיות.
מלבד היותו כוכב "הסמויה" האריס עסק גם בקריירה מוזיקלית, הוא הפיק הוציא בשנת 2005 את אלבומו "Beautiful Wonderful". האריס לא הרבה הופיע בסרטים והתבלט בעיקר בדרמת הפשע "תשלום מראש" בתור ברון הסמים אזי פייסון ובקומדיית הפעולה "משלוח למחר" בתור הפושע גאץ'.
לאחרונה חזר האריס לתודעה בזכות תפקידים בסרט הפעולה העתידני "השופט דרד" בתור קאיי יד ימינה של סוחרת הסמים מה -מה (לנה הידי) ובסדרה "צדק פרטי".
האריס נשוי משנת 2001 לרבקה האריס והוא אב לשני ילדים.
אסמאא בנת אבי בכר

ביוגרפיה

אסמאא נולדה בשנת 595 לספירה, לאבו בכר וקטילה בנת עבד אל-עזה. לאחר שהוריה התגרשו, היא נשארה לחיות עם אביה.
בסביבות שנת 610 לספירה, קיבלה על עצמה את האסלאם, והייתה בין הראשונים שנכנסו לאסלאם בהזמנת אביה.
כאשר מוחמד ואבו בכר מצאו מקלט במערת ת'ור מחוץ למכה בזמן הגירתם לאל-מדינה בשנת 622, הייתה אסמה נושאת אליהם מזון בחסות החשכה.
היא התחתנה עם אל-זוביר בן אל-עוואם זמן קצר לפני ההיג'רה.
בשנת 623, היגרה אסמאא לאל-מדינה.
אסמה ראתה שהשכנות החדשות שלה באל-מדינה היו "נשים כנות". היא הייתה אופה פשוטה, והן היו מכינות לה לחם.
היא ואל-זוביר הגיעו לאל-מדינה "ללא רכוש, וללא עוזרים, וללא כל אחיזה בנכסים מלבד סוס".
לאסמה ולזוביר היו שמונה ילדים: עבדאללה, אל-מונזיר, אסים, אל-מוח'יר, חדיג'ה. אום אל-חסן, עאישה, ואורווה.
אסמה הייתה אומללה בחייה הנשואים, כי אל-זובייר היה "הקנאי ביותר בעולם" והיה "קשוח איתה".
בסופו של דבר, אל-זוביר התגרש מאסמאא.
אסמה נפטרה בשנת 692, כמה ימים אחרי בנה שנהרג.