google/wiki40b huggingface dataset:
גוסטב אייפל

קריירה כאדריכל

אייפל התחיל את לימודיו בקולז' סנט-בארב על מנת לעמוד בתנאי הקבלה של אקול פוליטקניק ו-École Centrale des Arts et Manufactures, ולאחר שעמד בהם, הוא בחר באחרון. הוא סיים את לימודי ההנדסה עם התמחות בכימיה ב-1855 ולאחר מספר חודשים החל לעבוד בחברה בלגית שעסקה במסילות ברזל. את הקריירה העצמאית שלו החל בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר תכנן מספר גשרים מפלדה בצרפת ובפורטוגל. אייפל היה מחלוצי המהנדסים שעשו שימוש בפלדה - חומר חדש בתחום הבנייה בתקופתו. הוא השתמש במסבכי פלדה כאלמנטים קונסטרוקטיביים וקישוטיים כאחד. 
אייפל עיצב את שלד הברזל של פסל החירות, ויאדוקט גרבי שבצרפת ועוד גשרים ומבני פלדה רבים נוספים. הוא התפרסם מאוד בזכות המבנים הרבים שתכנן, והוזמן ב-1887 לבנות את מגדל אייפל. מגדל אייפל נבנה עבור התערוכה הבינלאומית שהתקיימה בפריז ב-1889, לרגל 100 שנה למהפכה הצרפתית. מגדל אייפל היה המבנה הגבוה ביותר בעולם כאשר נבנה, ודרש אומץ רב מצד אייפל להוציא אל הפועל מבנה זה. כל רכיב במבנה, כולל כחצי מיליון המסמרות, תוכנן בקפידה על ידי אייפל במשך כשנה וחצי עד לתחילת הבנייה עצמה.
אייפל גם היה מעורב בכרייתה של תעלת פנמה, אך בשל האשמות על שחיתויות פיננסיות ("שערוריית פנמה") שהופנו נגדו על העבודה בחברה שעסקה בכרייה (שהוכחו לימים כהאשמות שווא) הוא פרש מעיסוקו בהנדסה.
אייפל נפטר ב-1923 בגיל 91

השפעה

אייפל חי בזמן המהפכה התעשייתית, והדבר השפיע רבות על עבודתו. כך, למשל, הוא הושפע מן הצורך ההולך וגובר באמצעי תחבורה - כתוצאה מתהליכי עיור ומעברים של אנשים, ונחשף לחומרים מגוונים ממקומות שונים בעולם.
התפלגות לוגיסטית

פונקציית ההתפלגות

ההתפלגות הלוגיסטית מאופיינת בשני פרמטרים,  ו- . פונקציית ההסתברות המצטברת של ההתפלגות היא הפונקציה הלוגיסטית המוזזת ב- ומכווצת פי : 
פונקציית הצפיפות היא הנגזרת של פונקציה זו: . למשתנה מקרי בעל התפלגות כזו יש תוחלת , ושונות .

פונקציית סיכון

פונקציית הסיכון (Hazard function) של ההתפלגות לוגיסטית היא :
ולדימיר קארה-מורזה

ולדימיר ולדימירוביץ' קארה-מורזה (ברוסית: Влади́мир Влади́мирович Кара́-Мурза́; נולד במוסקבה ב-7 בספטמבר 1981) הוא איש תקשורת ופעיל פוליטי רוסי, כיהן כסגן יו"ר תנועת "רוסיה הפתוחה", תנועה חברתית שמטרתה לקדם חברה אזרחית ודמוקרטית ברוסיה וממומנת על ידי איש העסקים הגולה מיכאיל חודורקובסקי. קארה-מורזה כיהן כחבר במועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית ב-2012 וחבר בתנועת סולידריות והיה סגן מנהיג מפלגת החופש העממי בשנים 2015–2016.

השכלה

ולדימיר קארה-מורזה השלים השכלתו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג' ובבית הספר טריניטי הול. מגיל 16 עסק בעיתונות ותקשורת.

פעילות פוליטית

בשנים 1991–2001 היה חבר מפגלת הבחירה הדמוקרטית של רוסיה ולאחר מכן היה לחבר ברית כוחות הימין בשנים 2001–2008 והיה חלק מצוות העובדים של בוריס נמצוב וכיהן כיועצו בדומה. ידוע כמתנגד לשלטונו של ולדימיר פוטין מאז שנת 2000 ונוטה לתמוך בגריגורי יאבלינסקי כמועמד לנשיאות רוסיה.
במאי 2007 תמך בקידומו של הסופר ולדימיר בוקובסקי למועמדות לנשיאות רוסיה מטעם האופוזיציה הדמוקרטית לבחירות הנשיאותיות. בדצמבר 2007 בכנס תנועת ברית כוחות הימין קארה מרוזה נבחר לחבר במועצה הפוליטית הפדרלית של המפלגה, אך שנה לאחר מכן הצהיר על עזיבתו את המפלגה בשל התחברותה עם תנועת המעשה הנכון. בדצמבר 2008 נבחר לחבר במועצה הפוליטית הפדרלית של תנועת סולידריות והוצב במקום השני ברשימת המפלגה, שני למנהיג התנועה בוריס נמצוב.
במרץ 2010 חתם על העצומה "פוטין מוכרח ללכת" והיה ממובילי המחאות למען בחירות הוגנות. ביוני 2012 הצטרף למפלגת החופש העממי וצורף למועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית.
מפברואר עד מאי 2011 ניהל מגעים בקונגרס של ארצות הברית מטעם האופוזיציה הרוסית על הרחבת הסנקציות נגד אישים פוליטיים ברוסיה, על רקע מקרה המוות של סרגיי מגניטסקי.

פעילות תקשורתית

בשנים 1997–2000 היה כתב בעיתון "נובאיה איזבסטיה" והיה פרשן בעיתון קומרסנט בשנים 2000–2004. בשנת 2002 מונה לעורכו הראשי של עיתון העסקים "Russian Investment Review". 
בשנת 2004 עבר לטלוויזיה והיה לכתב בוושינגטון של ערוץ RTVi בשנים 2004–2012. בסתיו 2012 ערוץ RTVi שהיה בבעלות ולדימיר גוסינסקי נמכר לאיש העסקים רוסלן סוקולוב וקארה-מורזה פוטר.

הרעלתו

ב-26 במאי 2015 קארה-מורזה אושפז במצב קריטי בבית החולים במוסקבה ודווח כי נמצאו עקבות חומר רעיל בגופו. בדצמבר 2015 הוא הגיש תלונה לוועדת החקירות של רוסיה בטענה על ניסיון להתנקש בחייו.
ב-2 בפברואר 2017 אושפז שוב במצב קריטי בבית החולים במוסקבה ונכנס לתרדמת. נטען כי שוב נמצאו עקבות חומר רעיל בגופו.

משפחתו

קארה-מורזה נשוי ולו שלושה ילדים.
קארה-מורזה הוא בנו של ולדימיר קארה-מורזה (האב), נינו של הפילוסוף אלכסיי קארה-מורזה, צאצאו של המדען סרגיי קארה-מורזה. סבו היה המשפטן סרגיי קארה-מורזה שחי בשנים 1876–1956. קארה-מורזה הוא צאצאו של המהפכן הלטבי וולדמאר ביסנייקס (1884–1938) והדיפלומט ושגריר לטביה בבריטניה, גאורג ביסנייקס (1885–1941).
רות טנא

רות טנא (20 במרץ 1936 - 8 במרץ 2016) הייתה מורה וסופרת ילדים ישראלית.

ביוגרפיה

רות טנא נולדה ב-1936 בפתח תקווה בשם רות טילס להוריה אלטה ומנחם טילס שעבדו כאיכרים במושבה. רות הייתה בכורה ולאחריה נולדו אחותה יפה ואחיה אליעזר. סיימה את בית ספר תיכון בפתח תקווה והוסמכה כמורה בבית-המדרש למורים בגבעת השלושה. לאחר סיום לימודיה עבדה תקופה כמורה בבית ספר קרול שבעיר הולדתה ובמקביל כתבה סיפורים ומאמרים לעיתונות. החל משנת 1964 החלה לפרסם ספרי ילדים.
בשנים 1977 עד 1980 שהתה עם בעלה בשליחות בגרמניה וגם שם לא פסקה מלכתוב.
בשנותיה האחרונות התנדבה רות בבית החולים השרון, באגודה למען החייל ועוד.
רות נישאה לצבי טנא ולזוג נולד בן אחד (דורון טנא). נפטרה בשנת 2016 בפתח תקווה והובאה לקבורה בבית הקברות סגולה בעיר.

נושאי כתיבתה

כתיבתה של רות מתאפיינת ברגישות, עד כדי רגשנות. היא משלבת את המציאות העכשווית של בני הנוער עם התרפקות נוסטלגית על שנות הנעורים התמימות. בספריה ומאמריה היא מתייחסת לבעיות איתן מתמודד הנוער כמו אלימות ושכול.
ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה

ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה (בערך 890 - 28 במרץ 965), בנם של בלדווין השני, רוזן פלנדריה ושל אלפטרית' בתו של אלפרד הגדול מלך אנגליה, ירש את רוזנות פלנדריה ב- 918 אחרי מות אביו.

ביוגרפיה

בתחילת שלטונו ניצל ארנולף את המאבקים בין שארל התם, מלך פרנקיה המערבית לבין רובר הראשון כדי להרחיב את נחלותיו בארטואה בפונטייה ובאמיין. בשנת 922, אחרי שהאצולה הדיחה את שארל התם מכיסאו, ארנולף תמך ברובר הראשון, מלך צרפת. בשנת 923, אחרי שמלך זה נהרג בקרב סואסון, ארנולף תמך בראול, מלך צרפת (בנו של רובר הראשון) ועזר לו במאבקו נגד הנורמנים.
בשנת 928 כאשר זיגפריד מדנמרק, מנהיג הנורמנים, כבש את העיירה גווין לחופי התעלה, ארנולף הראשון שלא אבה לצאת לקרב נגדו, השיא לו את בתו אלסטרוד, ומינה אותו לרוזן גווין כוסאל של רוזן פלנדריה. בשנת 931 הרחיב את נחלותיו כאשר כבש את טירת מורטאן באזור העיר טורנה, ובשנת 933, עם מות אחיו אדולף, השתלט על מנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. ב- 934 נשא לאישה את אדל, בתו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה.
ארנולף הראשון כרת ברית עם איג הגדול ועם אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד לואי הרביעי, מלך צרפת. הוא כבש את העיירה מונטרה שלחופי התעלה מידי הרוזן הרלואן, שקרא לעזרתו את ויליאם ארוך החרב, דוכס נורמנדי. ב- 17 בדצמבר 942 ארנולף הראשון הזמין את ויליאם ארוך החרב לפגישה בפיקוויני (כיום בחבל פיקרדי) ושם הורה לאנשיו לרצוח אותו מיד.
ארנולף הראשון ארגן קואליציה נגד רישאר הראשון, דוכס נורמנדי (בנו של ויליאם ארוך החרב) שכללה את אוטו הראשון ואת לואי הרביעי, מלך צרפת. לפי עצתו של ארנולף, אוטו הראשון הטיל מצור על העיר רואן, אך נחל שם מפלה ניצחת. ברוב כעסו, אוטו הראשון תקף את נחלותיו של ארנולף והחריב את העיר גנט, אולם אחרי כן התפייס עמו, פינה את גנט והחזיר לו את מונטרה (948) ואת דואה (950).
האיום מצד הנורמנים פחת בשנות שלטונו האחרונות של ארנולף הראשון, מה שאפשר לו להסב את תשומת לבו לרפורמה בממשל הפלמי. ב- 958 כינס את מועצת פלנדריה בעיר גנט שבה הכריז על בנו כשותפו לשלטון בשם בלדווין השלישי, אולם האחרון מת באופן פתאומי בשנת 962. אחרי מותו של ארנולף הראשון ב-965, נכדו ירש את מקומו בשם ארנולף השני, רוזן פלנדריה.
משפחתי וחיות אחרות

תקציר הספר

הספר מתאר את חייו של ג'רלד (ג'רי), של משפחתו ושל חיות המחמד המגוונות שלו במהלך תקופת שהותם באי קורפו. הספר מחולק לשלושה חלקים, לפי שלוש הווילות שבהן גרו: "הווילה בצבע התות שדה", "הווילה בצבע הנרקיס הצהוב", "הווילה הלבנה כשלג". משפחתו כוללת את אמו האלמנה שתמיד מבשלת ומארגנת מסיבות, לארי, אחיו המשורר המתואר כשחצן היודע תמיד מה נדרש לעשות אבל לא מתנדב לעשות אותו, מנהל המשפחה; אחיו לזלי המכור לציד ולכלי נשק, אחותו מרגו העסוקה בדיאטות, לבוש, ולא חכמה במיוחד, ורוג'ר הכלב שלו. אל בני המשפחה מצטרפים ספירו, נהג מונית אותו הכירו כשיצאו לסיור נדל"ן בתחילת דרכם וד"ר תיאודור סטפנידאס - רופא ואיש רוח, חבר המשפחה השותף להתעניינותו העמוקה של ג'רלד בזואולוגיה. הספר כולל עוד שלל טיפוסים צבעוניים, בהם מוריו של ג'רלד ואיכרים מקומיים.
ג'רלד מתאר בצורה קומית את חייו על האי, כשבדרך הוא מטפח אוסף גדל והולך של בעלי-חיים: צב בשם אכילס, עקעקים הקרויים "עקנקים", שחף אותו השיג מאסיר-רוצח ואחרים.

כתיבת הספר

הספר נכתב ב-1955 בבורנמות', שם החלים דארל מצהבת. בדרך כלל היה דארל מצהיר על העיסוק בכתיבה כאל מטלה, אבל הספר הזה היה שונה. אשתו, ג'קי, אמרה: "מעולם לא ראיתי את ג'רי עובד כמו שהוא עבד על הספר הזה; זה פשוט נשפך ממנו. ... הוא התחיל כמו טבח טוב עם 3 מרכיבים מעולים, שהם אפילו יותר טובים כשהם ביחד. כלומר, הנוף הקסום של האי היווני, עוד לפני שהתיירות הצליחה לקלקל אותו לתיירים, ידידותו עם התושבים הפראיים, בעלי חיים ומקומיים כאחד, וההתנהגות יוצאת הדופן של בני המשפחה שלו.". הספר ראה אור לראשונה בשנת 1956 וזכה להצלחה מיידית. 
אף על פי שהספר מתואר כאוטוביוגרפי, גם אם הוא לא מתיימר לאובייקטיביות מלאה, למעשה הרבה מהמתואר שם לא באמת קרה. למשל, פרט חשוב שדארל לא הזכיר הוא העובדה שלארי התגורר עם אשתו, ננסי דארל, בקצה השני של קורפו, בשעה שבספר מתואר שהוא התגורר יחד עם כל המשפחה, רווק. נוסף לכך, השתלשלות האירועים אינה תמיד מדויקת. בספר לא ניתנת הסיבה שבשלה עזבה משפחת דארל את קורפו (מלחמת העולם השנייה). במקום זאת נרמז שהמשפחה עזבה עבור חינוכו של ג'רלד באנגליה. 
למרות כל זאת, הספר מצליח לשמר תיאור אמין של חיי דארל כפי שראה אותם בגילים 10-15, מלא בתיאור צבעוני ובהומור. לורנס דארל כתב, "הוא מאד זדוני. מאד מצחיק. ואני חושש שזה גם ספר אמיתי מאוד. זאת סיבה מצוינת לשלוח ילדים בני 13 לפנימיות ולא להשאיר אותם בבית, מצותתים לשיחותיהם של המבוגרים.". 
כותרת הספר הצינית נתנה השראה לכמה סופרים אחרים שהעניקו לספרם שמות דומים.
מסע אלונקות (סרט)

העלילה

הסרט מתאר את שברון חלומו של וייסמן (מוני מושונוב), בחור ישראלי עירוני צעיר שרצה להיות לוחם ומנסה לעבור טירונות בחטיבת הצנחנים. וייסמן רוצה להיות צנחן בשל ערכי החברה הסובבת אותו וזאת למרות שאורח החיים בחיל הרגלים אינו תואם את אופיו. המ"פ של וייסמן (גידי גוב), שלא יודע להתמודד עם וייסמן נותן לו עונשים תכופים הגובלים בהתעללות. הטירונים האחרים לא מסתדרים עם וייסמן גם הם ואינם נותנים לו מנוח. ווייסמן נהרג ספק בהתאבדות וספק משום שהתבלבל במהלך תרגיל אש.
המשך הסרט עוסק בחקירת מות החייל והמניעים לה, וכן בהתמודדותם של אנשי סגל הפיקוד עם האסון, אל מול המשפחה השכולה, חיילי הפלוגה, ובינם לבין עצמם.

הפקה

כדי ליצור רמת אמינות גבוהה אצל הצופים, התייצבו שחקני הסרט במאהל של פלוגת מאי 1976 בפיקודו של סגן יום טוב סמיה מגדוד 202, שהייתה אז באימון מתקדם במסלול בגבעות קולה-בית נחמיה. השחקנים וצוות ההפקה של הסרט שהו במאהל מספר ימים והשתתפו בישיבות הסגל של הפלוגה, יצאו עם הפלוגה לאימונים ומסעות ומאהל הפלוגה שימש רקע ותפאורה לצילומי הסרט. אף שהבמאי הגיע מראש עם תסריט ומסרים משלו, שרובם אינם קשורים לפלוגת מאי 1976 של סמיה, דפוסי הדיבור, העמידה של המפקדים והחיילים והאווירה בפלוגה סייעו לשחקנים להיכנס לתפקיד. המאהל והתפאורה סייעו לצוות ההפקה של הסרט. כמחווה לפלוגה, החליט הבמאי לבצע הקרנת טרום בכורה בפני חיילי הפלוגה.

צנזורה

עם סיום העבודה על הסרט סירבה המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאשר את הקרנת הסרט לציבור. הסירוב נעשה בשל שתי סצינות שנחשבו באותה עת כבעייתיות וכפוגעות בצה"ל. הראשונה הייתה סצנה בה נוטש וייסמן את יחידתו בזמן אימונים בסדרת שדה. השנייה הייתה התקלה בה נהרג (ואולי מתאבד) וייסמן. אנשי הוועדה ביקשו מהרמטכ"ל באותה עת, מרדכי גור, לפסוק בנושא וזה צפה בו בהקרנה אישית ואישר את הקרנתו לציבור הרחב.
גשר ארסמוס

המבנה

הגשר תוכנן על ידי בן ואן ברקל והושלם בשנת 1996 בעלות של כ-165 מיליון אירו. אורכו של הגשר הוא 802 מטרים, ויש בו עמוד אסימטרי אליו מקושרים מיתרי הגשר. בשל צורת העמוד זכה הגשר לכינוי "הברבור".
בחלקו הדרומי של הגשר מצוי גשר מתרומם שאורכו 89 מטרים ומטרתו לאפשר מעבר בנהר לספינות שאינן יכולות לעבר מתחת לגשר. גשר מתרומם זה הוא הגדול והכבד ביותר במערב אירופה.
הגשר נחנך ב-6 בספטמבר 1996 בנוכחות ביאטריקס, מלכת הולנד, ונפתח לתנועה באוקטובר באותה שנה.
הגשר קרוי על שם ארסמוס מרוטרדם – תאולוג הומניסט שחי בעיר בסוף המאה ה-15.
הערכת ביצוע

הערכת ביצוע לאור תכנון או הערכת פרויקטים בארגונים מבקשת לבחון את היעילות והאפקטיביות של יחידה ארגונית, או תהליך, לצורך תכנון, מימון וקבלת החלטות. לרוב, תהליך זה מבקש ליצור מדידה מדויקת של התפוקות והתוצאות של הגורם המוערך למול התשומות שהושקעו בו ולאור מטרות הפרויקט.

אתגרים בתהליך ההערכה

האתגר המרכזי בתהליך ההערכה הוא המיקוד בנושא המצוי בליבת ההערכה, מתוך ההבחנה הנפוצה בין תשומות, פעילויות, תפוקות או תוצאות. הדעה הרווחת היא שתהליך הערכה מוצלח אמור להיות ממוקד בבחינת התפוקות והתוצאות, הבוחנות את השאלה האם הפרויקט השיג את מטרותיו - קרי - האם הפרויקט נוהל באופן אפקטיבי. עם זאת, הערכת היבטים אלו היא קשה ולעיתים בלתי אפשרית. כך, למשל, לא מעט פרויקטים חברתיים נרחבים מבקשים לחולל שינוי חברתי או תרבותי שניתן לבחון רק במבט  של טווחי זמן ארוכים, וקשה עד בלתי אפשרי למדוד את הצלחתו. זאת, הן בשל חוסר יכולת להפריד בין השפעת הגורמים השונים על המציאות הנבחנת והן בשל היעדר מדדים ברורים ונרחבים בעזרתם ניתן לדגום ואת השינוי. במצבים אלו, ההערכה תתמקד, לפחות בשלבים הראשונים, בבחינת הפעילויות והתפוקות הישירות מפעילויות אלו, ומטרת ההערכה תהיה מידת היעילות בתהליך הביצוע. במקרה אחר, למשל - פרויקט חברתי ממוקד (לדוגמה - חלוקת מצרכים), ניתן לבחון במדויק את היחס שבין ההשקעה לבין הביצוע. 
על גבי שאלות יסוד אלו, מתווספים אתגרים מצביים נוספים דוגמת לחצי זמן לא–מציאותיים מצד גורמי מימון ציבוריים ופרטיים להיצירת הערכה מבוססת נתונים, היעדר מיקוד בתהליך איסוף המידע המייצר הצפה של נתונים, ונטייה ליצירת הערכה טקסית שלא ברור כיצד תסייע להמשך ניהול הפרויקט.

עליית מרכזיות ההערכה במגזר השלישי

בעשורים האחרונים ניכרת עלייה רבתי בחשיבות ההערכה במערכת היחסים שבין המגזר השלישי והפילנתרופיה בישראל, בראש ובראשונה בשל שינויים שהתרחשו בזירת הפילנתרופיה היהודית-אמריקנית, תחת הכותרת של פילנתרופיה מבוססת תפוקות. על רקע זה, ניתן לראות את צמיחתם של עמותות וחברות המסייעות לנהל תהליכים אלו, ואת הדרישה הגוברת מצד עמותות להציג נתונים אודות היעילות והאפקטיביות שלהם בתהליכי העבודה כתנאי להמשך תמיכה כלכלית בעתיד.

המודל הלוגי להערכת ביצועים בארגונים

מודל לתכנון ולהערכת ביצוע לאור התכנון בארגונים, הרווח בייחוד בניהול במגזר השלישי, הוא המודל הלוגי (מאנגלית - logic model ולעיתים גם theory of change), אשר מציג באופן לניארי את היחס בין התשומות, התפוקות, והתוצאות, ולאורו ניתן למדוד את מידת ההצלחה של פרויקטים. מטרת שרטוט המודל היא לייצר קשר ניהולי ברור בין ההשקעה בפרויקט, הפעולות שננקטות בפרויקט, והתוצאות שפעולות אלו אמורות להשיג. על ידי הערכה לאור המודל הלוגי ניתן לקבוע האם ההשקעה נושאת את הפירות המבוקשים ולאור זאת לתכנן את המשך הפעולות. עם זאת, קיימת ביקורת על המודל המציג את הניהול כתהליך לניארי ולוגי, בזמן שהשגת תוצאות משמעתיות, בייחוד במגזר החברתי,  מתרחשת באופנים מורכבים המצריכים שילוב כוחות של גורמים שונים, והנעה מתמדת של התהליכים (לעומת הגאנט הסדור שהמודל מבקש ליצור).
אומי זומי

עלילה

בכל פרק צוות אומי זומי יוצא למשימה או מסע כדי להשלים, בדרך כלל כדי לסייע לילד נזקק. השלמת המשימה העיקרית דורשת השלמה של מספר משימות משנה, ויש לעיתים קרובות קשיים בלתי צפויים שיש להתגבר עליהם.
שירת הבקשות

שירת הבקשות הוא כינוי לאירוע תרבותי המתקיים בקרב בני עדות המזרח ויהדות צפון אפריקה, בו נוהגים לקום בשבת מאשמורת הבוקר ולשיר בצוותא אוסף פיוטים טרם תפילת שחרית של שבת, החל משבת פרשת בראשית לאורך חודשי החורף. שירי הבקשות הם אוסף פיוטי שירת הקודש שמקורה ביהדות ספרד, פיוטים המבטאים שבח לקב"ה, ערגה לארץ ישראל, פיוטי שבת, ועוד.

רקע היסטורי

תהליך היווצרותו של מנהג שירת הבקשות אינו ברור דיו, אולם ידוע שפיוטים מסוג "בקשה" נכללו כבר במחזורי תפילה מספרד, לפני הגירוש. התפילה בלילה, שהיא מאפיין מרכזי של שירת הבקשות, הייתה נהוגה בספרד ובארץ ישראל כבר בימי הביניים. שירת הבקשות צברה תאוצה בחוג המקובלים בצפת במאה ה-16, וקיבלה בתקופה זו מקום של כבוד. עם התפשטותה של תורת הקבלה הצפתית, הגיעה שירת הבקשות לארצות אגן הים התיכון והונהגה בקהילות עיראק, מרוקו, תוניסיה, אלג'יריה, איטליה, רודוס יוון, יוגוסלביה טורקיה לבנון וסוריה. שירת בקשות הונהגה גם בכמה קהילות ספרדיות במערב אירופה כדוגמת אמסטרדם ולונדון.  
בקהילות יהודיות כגון חלב שבסוריה, טורקיה ומרוקו, התפתחה שירת הבקשות לממדים גדולים. שם סודרו ספרים מיוחדים (כמו הספר שיר ידידות בקהילת מרוקו שנדפס בשנת 1921 במרקש, וספר ה'מפטירין' ליהדות טורקיה) שליד הפיוטים מצוינים הלחנים והמקאמים (נובות, ב"שיר ידידות") כדי להקל על הקהל השר את הבקשות. בקהילות אלו נהגו לקום בשבתות החורף (שבהן הלילות ארוכים) בעוד לילה, ולהתאסף יחד בבית הכנסת לשיר את שירת הבקשות במשך כארבע שעות, עד זמן תפילת שחרית. 
בטורקיה, שירת הבקשות נקראת "שירת המפטירים" ומבוצעת על ידי מקהלות מפטירים. המוזיקה וסגנון השירה יסודם במוזיקה הסופית והמוזיקה הטורקית-עות'מאנית קלאסית. מקורה של מסורת זו הוא בעיר אדריאנופול (כיום אדירנה) הנמצאת בחלק האירופי של טורקיה. מסורת מפוארת זו היא נדירה ומבוצעת היום באיסטנבול.

שירת הבקשות הירושלמית והמרוקאית

בין הקהילות השונות נכתבו פיוטים שונים ולחנים שונים שהושפעו מהתרבות המקומית ומרבית הלחנים מבוססים על מבנה המקאם. מקובל לחלק את שירת הבקשות לשתיים, שירת הבקשות של יהודי צפון אפריקה ושירת הבקשות הירושלמית המבוססת בעיקרן על שירת הבקשות של הקהילה החלבית, העיראקית והטורקית.

ספרי שירת הבקשות

לאורך השנים סודרו הפיוטים לספרים, כדוגמת הספר "שירי זמרה השלם" של שירת הבקשות הירושלמית על ידי הרב הפייטן חיים שאול עבוד והספר "שיר ידידות" של שירת הבקשות המרוקאית על ידי הרב הפייטן רבי חיים עטר.

שירת הבקשות כיום

מנהג שירת הבקשות המשיך והתפתח בארץ ישראל עם עלייתם של בני עדות המזרח ויוצאי צפון אפריקה והמנהג לקום עם עלות השחר בשבת לשירת הבקשות מתקיים בקרב קהילות שונות בארץ, זאת לצד מופעי שירה ופיוט המתקיים בימי חול ברבי הארץ.
גבריל קצרוב

ביוגרפיה

גבריל קצרוב נולד בקופריבשטיצה. ב-1899 רכש תואר דוקטור בהיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת לייפציג. ב-1901 יצא להתמחות בברלין ובמינכן וב-1906 בממלכת איטליה. עם שובו לבולגריה החל ללמד באוניברסיטת סופיה. ב-1910 זכה לתואר פרופסור באוניברסיטת סופיה. בין 1915 ל-1918 כיהן כדקאן הפקולטה להיסטוריה ובין 1927 ל-1928 כיהן כרקטור האוניברסיטה. בהמשך, כיהן קצרוב כמנהל המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של בולגריה. היה חבר האקדמיה למדעים של בולגריה (מ-1909), של רומניה (מ-1936) ושל אוסטריה (מ-1939). לאורך הקריירה ערך קצרוב מחקרים שהתמקדו בהיסטוריה של חבלי תראקיה ומקדוניה וכן בשלטון הקיסרות הרומית בשטחי בולגריה. הוא פרסם מספר רב של ספרים ומאמרים בתחומי התמחותו.
במחקריו ובכתביו עסק גבריל קצרוב גם בתולדות היהודים בבולגריה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1912 לידי הכפר גיגן נתגלו חורבותיה של העיר הרומית אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס שהוקמה ב-106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. במקום נמצאה מצבה ועליה כיתוב שכלל את הביטוי ארכי-סינאגוגוס יוספוס. הכתובת המלאה תורגמה ל"יוסף ראש בית הכנסת ומנהל ראשי, בנו של מקסימיני מפנוניה". קצרוב תארך את המצבה לאמצע המאה ה-2 ובמאמר שהוציא לאור קבע שתולדות יהודי בולגריה קודמות להגעת השבטים הסלאבים לאזור בולגריה. בהמשך, תארך חוקר נוסף את המצבה למאה ה-4. באותה העת, הייתה זו העדות הארכאולוגית הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינקיית מואסיה התחתונה של הקיסרות הרומית).
רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות

רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות (סינית מפושטת: 阅微草堂笔记, סינית מסורתית: 閱微草堂筆記, פין-יין: yuè wēi cǎo táng bǐ jì) הן אוסף של סיפורים קצרים מוזרים מתקופת שושלת צ'ינג. האוסף חובר החל משנת 1789, השנה ה-54 לשלטונו של הקיסר צ'יינלונג, ועד שנת 1798, השנה השלישית לשלטונו של הקיסר ג'יאצ'ינג, בידי גִ'י יוּ'ן הקרוי גם גִ'י שְׂיָאולָאן, בן למשפחת מתלמדים מצטייני בחינות מאקדמיית האנלין.
הספר מורכב ממקטעים קצרים, וזכה לתהילה דומה לזו של ספר אחר הכתוב באותה צורה: "החכם לא ידבר" של יְוֵּ'אן מֵיי. למעשה הספרים קיבלו את השם המשותף "יו'אן מהדרום וג'י מהצפון". שני הספרים גם כוללים לא מעט סיפורים זהים.
"רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות" התרכז באיסוף מעשיות התקופה העוסקות בשדים ורוחות, בענייני קארמה ובצדק פואטי, כמו גם סיפורים בעלי אופי יוצא דופן על עניינים שונים אשר שמע המחבר מפי מקורביו. התפוצה הגאוגרפית המוצגת בסיפורים נרחבת מאוד, ומגיעה מיִינִינְג בקצה צפון מערב סין של היום, ועד לדְייֵנְצְ'ייֵן בדרום סין של היום, ולטאיוון וארצות דרום-מזרח אסיה במזרח.

ביקורת ספרותית

ב"קוים להיסטוריה של הרומן בסין" מביע לו שו'ן הערכה רבה כלפי "רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות", וטוען כי סגנון הכתיבה של ג'י יו'ן מחושב, מתוחכם, לעיתים אף משעשע, וכולל תובנות. השפה הטבעית והשפע המרתק תרמו, לדבריו למקום המשמעותי של היצירה בדורות מאוחרים יותר.

תרגומים

סיפורים מתוך הספר תורגמו לאנגלית בשני ספרים אשר מכילים מאה סיפורים כל אחד. ישנו גם תרגום לאיטלקית של חלק מהסיפורים.
מעולם לא יצא לאור תרגום של הספר לעברית.
פרנצ'סקו רדי

פרנצ'סקו רדי (באיטלקית: Francesco Redi; ‏18 בפברואר 1626 – 1 במרץ 1697) היה חוקר טבע, רופא ומשורר איטלקי. 
רדי נולד בארצו, בירת נפת ארצו הממוקמת כ-80 ק"מ דרומית-מזרחית לפירנצה. אביו היה רופא פרטי, והוא עודד את בנו ללכת בעקבותיו. רדי למד רפואה בפירנצה ובפיזה, ועם סיום לימודיו ב-1647 הוא התקבל לעבודה אצל משפחת קולונה ברומא, משרה בה החזיק חמש שנים. לאחר מכן עבד בחצרם של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ובנו קוזימו השלישי. 
רדי הקדיש את חייו לביצוע ניסויים בתחומי המדע הביולוגיה (ראו להלן) והרפואה, ולכתיבת שירים. בין המפורסמים שבשיריו נמנים "Bacco in Toscana" (בכחוס בטוסקנה), ו-"Arianna Inferma". הוא מת בגיל 71 בפיזה. על שמו נקרא מכתש במאדים.
החברה הבריטית הבין-כוכבית

החברה הבריטית הבין-כוכבית נוסדה ב-1933 והיא כיום הארגון הוותיק בעולם שמטרתו היא לקדם ולתמוך במחקר בתחומי אסטרונאוטיקה וחקר חלל. זהו מוסד ללא כוונות רווח (מלכ"ר) שמשרדיו יושבים בלונדון והוא ממומן על ידי תרומות חבריו. החברה מפרסמת ביטאון אקדמי שנושא את שמה וכן כתב-עת לציבור הרחב בשם "תעופת-חלל" (Spaceflight). לארגון זה קדמו החברה הבין-כוכבית האמריקאית (נוסדה ב-1930), גוף גרמני דומה בשם VfR וקבוצות מחקר טילים סובייטיות, אבל בשונה מכל אלה הוא אף פעם לא התמזג לתוך מכלול התעשייה הלאומי.
עם היווסדה, יועדה האגודה במקור לא רק לקידום והעלאת המודעות הציבורית לאסטרונאוטיקה, אלא גם לבצע ניסויים מעשיים בתחום הטילים, בדומה לארגונים שהוזכרו לעיל. עם זאת, בשנת 1936 גילו חבריה כי הם מנועים מלממש שאיפה זו בגלל 'חוק חומרי הנפץ' הבריטי משנת 1875, אשר אסר על גופים פרטיים לערוך ניסויים בטילים מונעים בדלק נוזלי בתחומי הממלכה הבריטית.
בשנות ה-1930 המאוחרות, יזם הארגון פרויקט להנחתת בני אדם על הירח בעזרת טיל רב-שלבי, כאשר כל שלב מורכב ממספר טילים צרים מונעים בדלק מוצק. עיצוב הנחתת דמה למדי לנחתת של תוכנית אפולו.
ב-1978, פרסמה החברה מחקר בשם פרויקט דדלוס – מסמך מפורט בנושא ישימות משימה בין-כוכבית לא מאוישת לכוכב ברנרד, אשר השתמש בטכנולוגיות קיימות והערכות הגיוניות למדי של יכולות שיהיו קיימות בעתיד הקרוב. שיטת ההנעה המוצעת הייתה היתוך גרעיני, שהייתה אמורה להאיץ את החללית למהירות של כ-12% ממהירות האור.
סופר המדע הבדיוני והמהנדס ארתור סי. קלארק היה יו"ר האגודה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כמו כן, מאוחר יותר, זכתה החברה בפרס על שמו. איש הרדיו הבריטי צ'ארלס צ'ילטון הצטרף לחברה לפני כתיבתה והפקתה של טרילוגיית הרדיו המפורסמת בתחום המדע הבדיוני "מסע אל החלל".
ריאל מורסיה

היסטוריה

המועדון נוסד במקור בשנת 1908 (למרות שברשומות שונות מתועד המועדון משנת 1903 תחת השם מועדון כדורגל דה מורסיה, וב-1906 מועדון כדורגל מורסיה). לקבוצה הוענק השם "ריאל" (ספרדית: מלכותי), בעונת 1923/1924, על ידי אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. בשנה שלאחר מכן, נחנך אצטדיונה הישן של הקבוצה, לה קונדומינה, בו שיחקה במשך 82 שנים את משחקי הבית שלה.
בשנת 1929, המועדון שיחק לראשונה במסגרת הליגות המקצועניות בספרד. בעונת 1939/1940, הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה, הליגה הבכירה בספרד. ואחרי שחזרה לליגת המשנה, העפילה שוב ללה ליגה ארבע שנים מאוחר יותר. אחרי שנים ארוכות של משחק בליגת המשנה ולפרקים קצרים בליגה השלישית, שבה הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1980/1981, לקדנציה שנמשכה תשע עונות.
במהלך שנות ה-90 הידרדרה הקבוצה עד לליגה הרביעית, אך שיחקה במרבית העשור בליגת המשנה ובליגה השלישית. בשנת 2003 שבה הקבוצה לליגה הבכירה, אך נשרה ממנה כעבור עונה. בשנת 2006 עברה מורסיה לאצטדיונה מודרני המכיל 33,045 מקומות ישיבה. בשנת 2007 שבה הקבוצה לליגה הבכירה. מורסיה החלה את עונת 2007/2008 היטב, כאשר השיגה מעמד של קבוצת אמצע טבלה בראשית שנת 2008, ולמרות כל זאת, בסיומה של העונה הקבוצה לא הצליחה להימנע מירידה, למרות שמאמן נבחרת ספרד לשעבר, חבייר קלמנטה החליף בתפקיד אימון הקבוצה את לוקאס אלקארז.
בעונה שלאחר מכן, מורסיה שהתה מרבית העונה באזור מקומות הירידה לליגה השלישית, וקלמנטה פוטר באמצע חודש דצמבר 2008. הקבוצה נמנעה מירידת ליגה, אך בעונה שלאחר מכן ירדה בסופו של דבר חזרה לליגה השלישית. בסיום עונת 2010/2011, לאחר עונה אחת בליגה השלישית, העפילה מורסיה מחדש מן המקום הראשון בליגה, לליגה הספרדית השנייה, אותה סיימה בעונה שלאחר מכן במקום הרביעי, אך הודחה ממשחקי הפלייאוף, ולאחריהם אף הורדה מהליגה השנייה עקב בעיות כלכליות קשות. כיום הקבוצה משחקת בליגה השלישית.