google/wiki40b huggingface dataset:
כוחי ועוצם ידי

כֹּחִי וְעֹצֶם יָדִי הוא ביטוי עברי המופיע בפרשת עקב שבספר דברים ומשמעותו תיאור לאדם או קבוצה אשר זוקפים את תוצאות הצלחתם ליכולות עצמיות בלבד מפני שהם כופרים במציאות הבורא יתברך ואינם מאמינים בבורא יתברך יוצר העולם שהוא הנותן כוח לברואיו לעשות את פעולות ההשתדלות המוטלות על האדם.
נהוג לכנות אדם בביטוי זה אם הוא מפגין אגו וגאווה שיש לו כוח עצמי שלו חלילה ולא הקב"ה הוא שהביא לו את הכוח לעשות פעולה מוצלחת. הביטוי נפוץ בספרות חז"ל ושגור על שפתיהם של דרשנים, במיוחד בענייני מוסר וביטחון, ועולה פעמים תכופות בדרשות הנוגעות לפרשת עקב.

הביטוי בתורה

בספר דברים מובאים הפסוקים: "וּבְקָרְךָ וְצֹאנְךָ יִרְבְּיֻן וְכֶסֶף וְזָהָב יִרְבֶּה לָּךְ וְכֹל אֲשֶׁר לְךָ יִרְבֶּה: וְרָם לְבָבֶךָ וְשָׁכַחְתָּ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ הַמּוֹצִיאֲךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים: הַמּוֹלִיכֲךָ בַּמִּדְבָּר הַגָּדֹל וְהַנּוֹרָא נָחָשׁ שָׂרָף וְעַקְרָב וְצִמָּאוֹן אֲשֶׁר אֵין מָיִם הַמּוֹצִיא לְךָ מַיִם מִצּוּר הַחַלָּמִישׁ: הַמַּאֲכִלְךָ מָן בַּמִּדְבָּר אֲשֶׁר לֹא יָדְעוּן אֲבֹתֶיךָ לְמַעַן עַנֹּתְךָ וּלְמַעַן נַסֹּתֶךָ לְהֵיטִבְךָ בְּאַחֲרִיתֶךָ: וְאָמַרְתָּ בִּלְבָבֶךָ כֹּחִי וְעֹצֶם יָדִי עָשָׂה לִי אֶת הַחַיִל הַזֶּה" (ספר דברים, פרק ח', פסוקים י"א-י"ז)
משמעות הביטוי בספר דברים הוא אזהרה לבני ישראל ממה שעלול לקרות להם לאחר שינחלו הצלחה בכל מעשה ידיהם (וּבְקָרְךָ וְצֹאנְךָ יִרְבְּיֻן וְכֶסֶף וְזָהָב יִרְבֶּה לָּךְ וְכֹל אֲשֶׁר לְךָ יִרְבֶּה). משה מודיע לבני ישראל בנבואה כי ה' יצליח את דרכם לא רק במלחמה על כיבוש הארץ אלא אף לאחר מכן, ייתן להם הצלחה כלכלית ושפע רב. ברם, משה מודיע להם כי הדבר הוא ניסיון עבורם להתגבר על מידת הגאווה ‏(וְרָם לְבָבֶךָ) אשר מובילה לשכחה וכפיות טובה כלפי ה'.
מפגש רכבות

מפגש רכבות הוא מצב בו שתי רכבות צריכות להשתמש במסילה יחידה. מפגש כזה קורה בדרך כלל כאשר הרכבות נעות בכיוונים מנוגדים, אך לפעמים גם כאשר רכבת מהירה צריכה לחלוף על פני רכבת איטית.

מיקום המפגש

מפגש רכבות יתבצע בדרך כלל בתחנת רכבת תפעולית שבה קיים עקלתון מקביל למסילה הראשית ומחובר אליו במסוטים, כך שהרכבות שנוסעות על המסילה הראשית יכולות לעבור אליו, להמתין בו ולחזור למסילה הראשית על מנת להמשיך בדרכן. עם זאת, ניתן לבצע מפגשי רכבות גם במקום בו מסילה כפולה מסתיימת והופכת למסילה יחידה.

תנועה דו כיוונית על מסילה בודדת

כאשר קטע מסילה שבו מסילה יחידה צריך לשרת תנועת רכבות בשני הכיוונים, יש לתאם את זמני נסיעת הרכבות כך שיפגשו במקומות בהם יש מסילה נוספת (בדרך כלל תחנת רכבת תפעולית), על מנת שיוכלו לעבור זו על פני זו. הרכבת הראשונה שמגיעה לנקודת המפגש עוברת למסילה הנוספת וממתינה שם עד שהרכבת הבאה ממול תחלוף על פניה במסילה הראשית. לאחר מכן הרכבת הממתינה יכולה להמשיך בדרכה על קטע המסילה שהתפנה. תאומים אלו מטילים מגבלות קשות על הפעלת הרכבות במסילה בודדת וגורמים לכך שמסילה בודדת יכולה לשמש רק כשביעית ממספר הרכבות שיכולה לשמש מסילה כפולה. בנוסף, כל איחור של רכבת אחת, גורר איחורים נוספים מצד הרכבות שנעות מולה בגלל הצורך להמתין לה בנקודות המפגש, דבר שגורר איחורים נוספים ברכבות נוספות. ככלל, ככל שיש יותר תחנות תפעוליות לאורך המסילה היחידה, הגמישות התפעולית גדלה ואיתה קיבולת הרכבות בקו והיכולת להתמודד עם איחורים.

עקיפה על מסילה בודדת

אם רכבת איטית (למשל רכבת משא) נוסעת על מסילה בודדת לפני רכבת מהירה (למשל רכבת נוסעים ישירה) היא מעכבת אותה. אם רוצים להפעיל על אותה מסילה רכבות איטיות ומהירות באותו זמן, צריך לאפשר לרכבות המהירות לעקוף את האיטיות. דבר זה נעשה בתחנות התפעוליות, שם הרכבת האיטית עוברת מהמסילה הראשית לעקלתון וממתינה שהרכבת המהירה תעבור אותה ותפנה את קטע המסילה הבא, רק אז יכולה הרכבת האיטית להמשיך בדרכה.
חיים נגיד

ביוגרפיה

נגיד נולד ב-8 בספטמבר 1940 בבוקרשט, רומניה תחת השם קרול סילביו לוונברג. עלה לישראל בשנת 1948. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כמנהל חשבונות בהנהלת שק"ם, ובמקביל למד פילוסופיה, ספרות, וחינוך באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר דוקטור. בשנה השלישית ללימודיו, החל להורות ספרות ופילוסופיה בבתי ספר תיכוניים. 
לאחר שבע שנות הוראה החל לעסוק בעריכה, תחילה של הירחון לחינוך ילדים "אורים להורים", ואחר כך בכתיבה במוסף לספרות של "ידיעות אחרונות", ובעריכת העיתון "בין גלים" של חיל החינוך. בין השנים 1968–1972 פרסם ביקורות על ספרים ב"משא", המוסף הספרותי של "למרחב", ובשנים 1968–1987 כתב ביקורות על ספרים ב"מאזנים", ומאמרים על תרבות בירחון "סקירה חודשית" של חיל החינוך. משנת 1976 עד 1992 היה עורך המדור הספרותי ב"מעריב", עורך התרבות וחבר מערכת "מעריב". כן שימש כמבקר התיאטרון של במחנה בין השנים 1986 ו-1990 ושל עיתון דבר בין השנים 1994 ו-1996. חיבר מאות מאמרי ביקורת ספרותית ותיאטרונית אשר פורסמו בעיתונים "ידיעות אחרונות", "מעריב", "מאזנים", "עכשיו" ורבים אחרים, ואשר שודרו בתחנות הרדיו קול ישראל וגלי צה"ל. מאז 1996 הוא מרצה על תיאטרון, ספרות, חינוך ותקשורת במוסדות אקדמיים שונים, אוניברסיטת ת"א, מכללת אורנים, בית ברל ומכללת סמינר הקיבוצים. שירים שלו הולחנו על ידי אורי וידיסלבסקי, נעמה אור ואליה סממה. 
שימש כעורך של כתבי העת "אורים להורים", "קלעים", "גג" ו"תיאטרון", ושל מעל 80 ספרים, ביניהם סדרת ספרים על שפת האמנות, "מפתחות", בהוצאת החברה למתנ"סים וספרי הוצאת "ספרא". חיבר ערכים על תיאטרון, אמנות וספרות בישראל לאנציקלופדיות בישראל ומחוצה לה.
היה בין מקימי איגוד כללי של סופרים בישראל (1996), בו יסד את כתב העת "גג" (1998), מייסד הוצאת "ספרא" של איגוד הסופרים והעורך הראשי שלה, יוזם הפרסים הספרותיים של איגוד הסופרים "פרס אס"י" ומיוזמי פרס פסח מילין למשוררים בתחילת דרכם.
נגיד הוא אביה של המשוררת והעורכת מיא שם-אור.
סלומון השלישי, קיסר אתיופיה

סלומון השלישי (גרסה אתיופית של השם "שלמה") היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. נולד בשם הנסיך "וולדה סלומון" בנו של הקיסר תקלה היימנות השני הוטבל בשם "גברה מדכהן" נכלא בבית הסוהר המלכותי ווחאני ב-1782. הוכרז כקיסר על ידי ראס וולדה סלאסי וראס מאריד ב-20 במאי 1796, הוכתר באופן רשמי בכנסיית גבירתנו מרים מציון שבאקסום ב-19 ביוני. בתחילת שלטונו היה במאבק בקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון אך תוך כדי הלחימה הדיח אותו יריב אחר. סלומון התפייס עם גיורגיס ב-16 בפברואר 1798 בעיר גונדר.
סלומון הודח לטובת יונס ב-18 באוגוסט 1797 ופרש לחי הכפר באקסום תחת חסותו של וולדה סלאסי, סולומון הוחזר לתקופה קצרה כקיסר בין 15 ביוני - 25 ביולי 1799 עד שהודח על ידי הדאג'זמץ גוגסה והדאג'זמץ אלולה גוגסה, נכבל בשלשלאות והוגלה לתיגראי לטובת מועמדם דמטריוס. סלומון נפטר בגונדר ב-1827 ונקבר באקסום, הותיר אחריו ילד שבעתיד יהפוך לקיסר ייאסו הרביעי.
מילדרד כהן

קורות חייה

מילדרד כהן, נולדה בניו יורק ב-12 ביולי 1913 לאיזידור וברתה כהן, מהגרים רוסים - יהודים. אביה הוסמך כרב ברוסיה, והפך ל"אתאיסט לוחם" שהיה מעורב בתנועת היידישיזם בניו יורק ובנוסף, עבד בתעשיית הטקסטיל והדפוס. לכהן אח אחד, אלברט, הגדול ממנה בשנתיים.
כהן קפצה מספר רב של כיתות וסיימה את לימודיה בגיל 14 בבית ספר ציבורי בניו –יורק. היא התמחתה בכימיה במכללת האנטר תוך כדי שלקחה את כל הקורסים הזמינים בפיזיקה. היא קיבלה תואר ראשון ב-1913 ושנה לאחר מכן, קיבלה תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת קולומביה.
כהן החלה לעבוד בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה, קודמתה בתפקיד של סוכנות נאס"א. ניתנה לה עמדה נמוכה מזו שהוסמכה אליה ולבסוף אף נאסר עליה להיכנס למעבדות עקב היותה אישה. למרות זאת, היא המשיכה בתכנון ניסויי הזרקת דלק שבוצעו על ידי אחרים.
כהן לבסוף חזרה לאוניברסיטת קולומביה, שם עבדה תחת הרולד יורי. היא השתמשה באיזוטופים על מנת לחקור את המכניקה של תגובות כימיות. ב-1937 קיבלה את הדוקטורט שלה, בעקבות עבודתה על מעקב אחר תזוזת אטומי הפחמן בתא.

אף על פי כן, עדיין התקשתה למצוא עבודה. לפי ד"ר כהן, תאגידים שחיפשו עובדים באוניברסיטת קולומביה פרסמו במודעותיהם: "מראיינים את כל המועמדים בעלי דוקטורט, זכרים ונוצרים". למרות זאת, וינסנט דו ויניו שכר אותה ככימאית פיזיקלית, תחילה באוניברסיטת וושינגטון ולאחר מכן במרכז הרפואי של אוניברסיטת קורנל. היא החלה לעבוד בשנית על איזוטופים, בהתמקדות על מדידת תכולת הדאוטריום ("מימן כבד") במים. תשע שנים עברו עד שיכלה לבחור נושא מחקר לעצמה, ועשרים ואחת שנים עברו עד שקיבלה מעבדה. כהן התייחסה לכך בהמשך, באומרה:
לא התכוונתי להיות עוזרת לשארית חיי; אז יצרתי תחום מחקר חדש
— מילדרד כהן
ב-1946 חזרה כהן לאוניברסיטת וושינגטון, שם עבדה עם קרל וגרטי קורי, צוות של זוג נשוי שאפשרו לכהן להחל מחקר עצמאי. בין שאר מאמציה, היא ניתחה תגובות של אנזימים כזרזים ובנתה ספקטרומטר מסה, וב-1958 היא קיבלה את התואר פרופסורית משנה.
ב-1960 הפכה כהן לחברת פקולטה באוניברסיטת פנסילבניה, ותוך שנה הפכה לפרופסורית מן המניין. ב-1964, לאחר שהפכה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס הקריירה של אגודת הלב האמריקאית, החלה האגודה לספק לה תמיכה עד 1978, אז מינתה אותה האוניברסיטה ל"פרופסורית אמריטה" – תואר הניתן לפרופסורית בפרישה.
לאחר פרישתה, כהן תפקדה כחברה ותיקה במרכז פוקס צ'ייס לחקר הסרטן. היא גם חזרה לעבודת המחקר באוניברסיטת פנסילבניה על בסיס חלקי והמשיכה עד 1998.
מילדרד כהן נפטרה ב-12 באוקטובר 2009, בגיל 96.

חיים אישיים

ב-1938, נישאה ד"ר כהן לפיזיקאי הנרי פרימקוב, אך לא שינתה את שם משפחתה. לכהן ובן זוגה שלושה ילדים: שתי בנות, נינה ולורה שגדלו להיות פסיכותרפיסטיות, ובן בשם פול, שגדל להיות מדען.
יוסף מונדי

יוסף מונדי (1935–1994) היה מחזאי וסופר ישראלי.

ביוגרפיה

מונדי נולד בשנת 1935 בבוקרשט ברומניה למשפחה אמידה. בגיל 16 עלה ארצה. בשנות ה-60 שהה מונדי בחו"ל. גם בהמשך חייו נדד בעקבות אמנותו. מחזהו הראשון שנחל הצלחה ניכרת היה "המבשר" בתיאטרון "הבימה" אשר הוצג למעלה מ-1000 פעמים. במחזותיו ניתן להבחין בהשפעת ברטולט ברכט, ויש בהם אלמנטים של אבסורד מעוררי דעה או מחלוקת. מונדי נודע במאבקיו בצנזורה ובהנהלות התיאטראות הציבוריים ]. מונדי נפטר ב-1994 בניו יורק במהלך חזרה של אחד ממחזותיו, בגיל 59.  הוא פרסם גם כמה יצירות בפרוזה.
New Outlook

היסטוריה

המגזין נוסד על ידי קבוצה של יזמים בכדי לשמש במה לפרסום מאמרי דעה ופובליציסטיקה בנושאים הנמצאים על סדר היום הציבורי, הפוליטי והמדיני בישראל, בשפה האנגלית, כך שהקהל הבינלאומי יוכל להיחשף אליהם. תחילה לא היה למגזין קו פוליטי אחיד והוא לא היה משוייך באופן מפורש למפלגה כלשהי. למרות שהיוזמה הראשונית הייתה של חברי מפ"ם, כותבים מכל הקשת הפוליטית הוזמנו לכתוב בעיתון. בין הכותבים והתומכים של העיתון בתחילת דרכו היו: מיכאל אסף, הרצל ברגר (חברי מערכת דבר) משה קול ויזהר הררי (מהמפלגה הפרוגרסיבית), יצחק זיו-אב, קורט בלומנפלד, יוסף ספיר וחיים לבנון (מהציונים הכלליים), אנשי אקדמיה - מרטין בובר, שמואל הוגו ברגמן, שמואל אייזנשטדט (שהיה חבר מק"י), אנשי עסקים ותעשיינים שחלקם תרמו את ההון הראשוני להקמתו ביניהם אריך מולר מיסד אתא וגרשום שוקן עורך הארץ. אולם תוך שנים ספורות פרשו רבים מהכותבים והתומכים מאחר שטענו שהקו המערכתי של תומכי מפ"ם השתלט עליו. ב-1959 פרשו אנשי מפא"י והמפלגה הפרוגרסיבית, וב-1964 אנשי מפלגת הליברלים העצמאיים.     
בשנת 1968, החל להוציא מהדורה בערבית תחת השם "נדרה גדידה" (תרגום שמו לערבית).
העיתון פרסם מאמרים של כותבים יהודים וערבים על הסכסוך היהודי-ערבי. הירחון הופץ ב-48 ארצות ברחבי העולם, בכללן גם מדינות ברית המועצות ומדינות ערב.

כותבים בולטים

בין הכותבים במגזין היו: חיים שור, שמואל בארי, רוברט ויסטריך, אמנון קפליוק, יהודה בורלא, עבד אל-עזיז א-זועבי, לטיף דורי, ויקטור ציגלמן, דן דרין דוד שחם ודב בר-ניר.
ג'ון קרטר קאש

תולדות חייה

קרטר נולדה למשפחה מוזיקלית במדינת וירג'יניה. אביה עזרא ואמה מייבל ואחיותיה הלן ואניטה היו להרכב מוזיקלי בשם "משפחת קרטר" (שכלל לעיתים גם בני משפחה אחרים). המשפחה הופיעה והקליטה שירי קאנטרי ובלוגראס מאז הייתה ג'ון בת עשר ב-1949.
קרטר הופיעה הן על הבמה והן בתוכניות רדיו בשירה ובמערכונים קצרים והקליטה גם תשדירי פרסומת. במסעי ההופעות שלה התיידדה עם זמרים כהאנק ויליאמס, אלביס פרסלי וג'וני קאש.
במהלך שנות השישים הופיעה יחד עם ג'וני קאש, כולל בהופעתו יוצאת הדופן בבית הכלא פולסום והשניים הפכו לידידים קרובים. קרטר כתבה את אחד השירים המזוהים ביותר עם קאש "Ring of fire" והשתתפה עמו בדואט "ג'קסון", עליו זכו השניים בפרס גראמי משותף ב-1970. היא אף סייעה לו להחלץ מהתמכרותו לסמים מספר פעמים, עוד בטרם היו נשואים.
למרות פרסומה הגדול כזמרת למדה קרטר משחק אצל לי סטרסברג והופיעה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה בהן הסרט "חופשת מוזיקת הקאנטרי" לצדה של פטי דיוק ובסדרת הטלוויזיה "ד"ר קווין רופאה במערב".

חייה האישיים

בשנת 1952 נישאה לזמר הקאנטרי קרל סמית', לו הייתה נשואה עד 1956. בתם המשותפת, רבקה-קרלין היא זמרת קאנטרי. 
בין השנים 1958–1966 הייתה נשואה לאדווין "ריפ" ניקס, שחקן פוטבול, נהג מרוצים ושוטר. בתם רוזי-ניקס אדמס הייתה זמרת, היא נפטרה ב-2003.
ב-1968, בעת הופעה משותפת באונטריו, קנדה הציע ג'וני קאש לקרטר נישואים על הבמה, לעיני הקהל. השניים נישאו ב-1 במרץ 1968 והיו נשואים עד מותה של קרטר. קאש נפטר ארבעה חודשים אחריה. לבני הזוג יש ילד משותף אחד, ג'וֹן קאש, פזמונאי ומפיק מוזיקלי.
בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של ג'וני קאש, הולך בדרכי, כשאת ג'ון קרטר גילמה השחקנית ריס וית'רספון, שגם זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
בשנת 2013 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייה "בטבעת האש" בכיכובה של ג'ול קילצ'ר ובבימוי אליסון אנדרס.
חגית בת-אליעזר

חגית בת-אליעזר (נולדה ב-10 באוקטובר 1960 בקייב, אוקראינה) היא משוררת, מבקרת תרבות ועורכת שירה ישראלית.

ביוגרפיה

בת-אליעזר היא בעלת תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במתמטיקה מהטכניון בחיפה. עובדת בתעשיית המחשבים.
למדה בסדנאות כתיבה בהנחייתם של דליה רביקוביץ, רבקה מרים ויעקב בסר. שיריה פורסמו במוספים ספרותיים של העיתונים "הארץ", "מעריב", "מקור ראשון" ובכתבי עת ספרותיים, בהם "עכשיו", "עיתון 77", "מאזנים", "שבו", "פסיפס", "גג", "ביטאון שירה". פרסמה שלושה ספרי שירה בהוצאת כרמל.
השתתפה בעריכת אנתולוגיית השירים "קורות", בעריכת ספר שיריה של סברינה דה ריטה, "החטא השמיני", ערכה את ספר שיריו של מאיר גן-אור "המינוטאור והסירנות בחיי".
בת-אליעזר כותבת רשימות ביקורת על ספרי שירה, סרטים והצגות תיאטרון וסקירות על אירועי ספרות ומפרסמת אותן באתרי הרשת. היא חברה באגודת הסופרים העבריים, באיגוד כללי של סופרים בישראל, באגודת העיתונאים בתל אביב ובעמותת "יקום תרבות", בה מונתה בחודש נובמבר 2018 לעורכת השירה של אתר העמותה. היא משתתפת בעריכת אירועי שירה של פורטל התרבות והספרות "בכיוון הרוח".
בת-אליעזר היא היוזמת והמנחה של אירועי שירה בסלון הספרותי בדיזנגוף סנטר, ובפרט סדרת ערבי "על סף ספר", בהם מתארחים משוררים הנמצאים בתהליך הוצאת ספרם הבא.
המינימום של מאונדר

המינימום של מאונדר (באנגלית: Maunder Minimum), הידוע גם כ"התקופה הממושכת עם מינימום כתמי שמש" ("prolonged sunspot minimum") הוא השם שניתן לתקופה שבין השנים 1645 ל-1715 הנכללת בעידן הקרח הקטן, בה הפכו כתמי שמש לנדירים ביותר, אירוע שתועד על ידי האסטרונומים של אותה תקופה.
המינימום של מאונדר הצביע על פעילות כתמי שמש נמוכה כאשר אירופה וצפון אמריקה חוו חורף קר מאוד, ובאנגליה במהלך "עידן הקרח הקטן" נהר התמזה קפא למשך 7 שבועות.
בתקופה של המינימום של מאונדר היה ירידה של כתמי שמש במשך 70 שנה ללא עליה, כיום יש תקופה של 5 וחצי שנים של עליה בכתמי השמש ואז 5 וחצי שנים של ירידה בכתמי השמש.
המינימום של מאונדר היה כמעט בקנה אחד עם החלק האמצעי של עידן הקרח הקטן, שבמהלכו אירופה וצפון אמריקה חוו טמפרטורות קרות יותר מהממוצע. אבל אם יש קשר סיבתי, עדיין שנוי במחלוקת. מחקרים באוניברסיטה הטכנית של דנמרק והאוניברסיטה העברית בירושלים קשרו התפרצויות שמש גדולות לשינויים בעננים של כדור הארץ, ועננים כידוע משפיעים על הטמפרטורות הגלובליות. ההשערה הטובה ביותר הנוכחית עבור הגורם של עידן הקרח הקטן היא שזה היה תוצאה של פעולה וולקנית כלשהי. תחילתה של תקופת הקרח הקטן התרחשה גם לפני תחילת המינימום של מאונדר.
המינימום של מאונדר צפוי לחזור בשנת 2033. חלק מהמדענים חוזים שיש סיכוי של 20% סיכוי לשינויים משמעותיים במזג האוויר.
COMPSTAT

COMPSTAT היא כלי ארגוני ופילוסופיית שיטור שפותחה ויושמה במשטרת ניו יורק בתקופת כהונתו של רודולף ג'וליאני כראש עיריית ניו יורק וויליאם בראטון כנציב המשטרה, על ידי ג'ק מייפל, שהיה אז סגן נציב המשטרה. ראשי התיבות COMPSTAT הם COMPuterized [Crime Comparison] STATistics, אולם מעבר להיותה כלי מחשובי לסטטיסטיקה פלילית, עמדה בבסיס תורה זו פילוסופיה שכונתה "מנהיגות בפעולה", על פיה מפקדי התחנות הם הנושאים באחריות לביצוע פעולות מעשיות להורדת רמת הפשיעה באזורים עליהם הם מופקדים, לצורך כך הורחבו סמכויותיהם, ובצד האחריות הגוברת, עלתה גם יכולתם של המפקדים לקבל החלטות וכן להתבלט על ידי הוכחת הישגיהם בהפחתת הפשיעה בתחומי שיפוטם, בעוד הפיקוד הבכיר משמש כמתווה מדיניות, מפקח ויועץ על. מדי שבוע (לפחות) נערכו ישיבות COMPSTAT בהם השתתפו נציב המשטרה והמפקדים הטריטוריאליים, בחנו את הדוחות, שמעו את תגובות המפקדים והצעותיהם לשיפור והתוו את מדיניות ההמשך.

היישום בניו יורק

לדברי מי שהיה נציב משטרת ניו יורק, האוורד ספיר בראיון ב-1999: 
"בעבר שוטרי ניו יורק עבדו קשה מאוד. במקרים רבים הם הקדישו את מרבית זמנם והתמקדו בפעילות תגובה ולא בפעילות יזומה. אלו הימים, שבהם ניידות היו רצות מקריאה לקריאה, ולא היה לשוטרים זמן לנקוט פעולות למניעת הפשיעה. במוקד העבודה לא היו בעיות של איכות חיים. עם זאת, המשטרה תמיד עסקה בעבירות הפוגעות באיכות חיים... 14,000 שוטרים עסקו בבעיית איכות החיים הגדולה שלנו - מכירת סמים ברחובות. כאשר אכיפה של עבירות של איכות חיים הייתה עניינם של שוטרים אלה בלבד, המשטרה הפכה ל"ענק ישן".
כיום המשטרה אינה "ענק ישן", אנו מטפלים בבעיות הפוגעות באיכות החיים בהתאם לגישת "אפס סובלנות" (zero tolerance) שמבוססת על עבודתם האקדמית של הפרופסורים Kelling and Wilson ב"תאוריית החלונות השבורים". תאוריה זו טוענת, שאם נתייחס לדברים הקטנים שיוצרים פחד ואי סדר בקהילה ונטפל בהם, תהיה לכך גם השפעה על תחומי הפשיעה הגדולים .."
האוורד ספיר אמר כי ה-COMPSTAT היווה זריקת אדרנלין ישר ללב של הזרוע לאכיפת החוק. בתקופת כהונתו העיר צמצמה את הפשיעה כמעט בכל הקטגוריות של הפשע. הן בפשיעה חמורה והן בפשיעה קלה יותר. כמו כן הייתה ירידה של 30% בביצוע עבירות בכלל וירידה של 50% בעבירות רצח, כשהמפתח הוא ב- COMPSTAT.
אף על פי שגם תחנות משטרה אחרות בארצות הברית השתמשו במיפוי ממוחשב של הפשיעה לצורך שיפור שיטות הלחימה בפשיעה. משטרת ניו יורק, בשונה מהשאר, עשתה צעד אחד נוסף קדימה בלחימה בפשע. ובמקביל להתפתחות ה-COMPSTAT בניו יורק החליטו לכנס את 76 מפקדי התחנות ברבעים השונים בעיר יחדיו כדי לפתח יחד אסטרטגיה כוללת ללחימה בפשיעה.
הייתה זו אסטרטגיית ניהול חדשנית שהביאה לשבירה של מחסומים שהיו קיימים באופן מסורתי בין המגזרים השונים במשטרה, קרי, הבילוש, החקירות והסיור. באותם מפגשי COMPSTAT הוצגה קשת רחבה יותר של כל נושאי הפשיעה מנקודת מבט של כל המגזרים בהתייחס למיפוי הפשיעה העדכני. לפי הנתונים נקבעה אסטרטגיית הפעולה הכוללת נגד הפשיעה בעיר. לאותם מפגשים לעיתים זומנו גם מנהלי בתי ספר, ראשי ועדי שכונות ואנשי עסקים וזאת כדי לעצב יחד אתם את התגובה הכוללת כנגד הפשיעה בעיר תוך התחשבות בצורכיהם.
אחותי היפה

העלילה

ראמה מגרשת את אחותה מארי מביתה, מאירוע ברית המילה לנכד. רוברט בעלה של ראמה מתנגד להתנהגות זו ונמשך למארי, ואף נפגש איתה מאחורי גבה של אשתו. הוא כועס על אשתו. ראמה מחוברת לאמונות חזקות ומסוגלת לראות נשמות של מתים. היא מחוברת לקיר בביתה המאפשר לה לקלוט מסרים מן העולם הבלתי נראה. היא מאכילה את הקיר במאפים מעשה ידיה, ומאמינה שכך תמנע קטסטרופה, למען הגנת יקיריה. הסרט פותח באווירה של הלוויה, ובה המת מתבונן באנשים שהגיעו להלווייתו, על מנת לאפשר לצופה להבין את סגנון היצירה. אחותה של ראמה קשורה בקשר אהבה עם עלי, דייג ערבי האוהב אותה אהבת נפש עמוקה ומקבל אותה בדיוק כפי שהיא ללא ביקורת. ראמה כועסת מאוד על מארי אחותה משום שגרמה מפח נפש לה, למשפחתה ובמיוחד לאביה. שהתבייש ללכת לבית הכנסת, בגלל הקשר עם עלי. קובי בנם של ראמה ורוברט עוסק במכירת סרטי מין ומכשירי מין, כדי להגביר את האהבה ביישוב, לפי דעתו. הוא מאוהב ברותי. אך היא מגלה את מעשיו המגעילים אותה. מתברר שמארי חולה מחלה סופנית, מארי עדיין מתעקשת לחזור לבית הוריה בו מתגוררת משפחת ראמה. היא מתחננת להיקבר ליד אימה בבית הקברות. אך ראמה לא מאפשרת לה. ועלי, בעלה של מארי קובר אותה מעבר לגדר, ליד קבר אימה. כאן מתחיל תהליך של מאבק בין ראמה ואחותה ליד הקבר. ובו הן חושפות מעט ומסתירות עוד יותר במערכת היחסים הסבוכה ביניהן. במקביל רוברט עובר תהליך של אמונה בקיר, וגוברת יכולתו לדמיין קשר מיני עם מארי. הדיאלוג בין האחיות מגיע לרגעים של תקשורת וכעס לחלופין. ואילו קובי מצליח להתקרב לרותי...

אודות ההפקה

הסרט הופק בהשתתפותה של קרן הקולנוע הישראלי.
את שיר הנושא של הסרט, "מהיום שהלכת", שרה בערבית מרוקאית, חגית יאסו, זוכת העונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד". השיר הוא גרסת קאבר, שאותו שר במקור שמעון בוסקילה. יאסו לוהקה לסרט כחודש לאחר זכייתה ב"כוכב נולד".
באטרבין

תחילת הקריירה

אש נולד באטלנטה, אך משפחתו עברה לסנט ג'ון, מישיגן. אמו נפטרה כשהיה בן שמונה בלבד, ובגיל 11 עברה משפחתו שוב לג'ספר באלבמה. בילדותו סבל מהצקות רבות וסבל מעודף משקל גדול. כשהיה בן 18, נולד בנו הראשון ומעט אחר כך בנו השני. באותה העת עבד במפעל ליצור אריחים. לאחר שחבריו לעבודה אתגרו אותו, החליט להשתתף בתחרויות אגרוף, אך לא עמד בגבול המשקל המקסימלי של 181 ק"ג. בשל כך, החל אש בדיאטה שכללה בעיקר עוף ושעועית, כך קיבל את הכינוי שלו, באטרבין. אש החל להתאגרף בצורה חובבנית בשנת 1990 וזכה בחמישה תארים של טורנירי 'Toughman' במשקל כבד, עם מאזן תוצאות של 56 ניצחונות (36 בנוק אאוט), 5 הפסדים ו-0 תיקו.

אגרוף מקצועני

את הקריירה המקצועית שלו התחיל אש ב-15 באוקטובר 1994, כשניצח את טים דניאלס. את הקריירה המקצועית שלו באגרוף במשקל כבד, סיים עם מאזן תוצאות של 77 ניצחונות (58 בנוק אאוט), 10 הפסדים ו-2 תיקו.

קיקבוקסינג

ב-2003 הצטרף אש לליגת K-1 לתקופה קצרה של שנתיים בה היה המאזן שלו 3 ניצחונות (2 בנוק אאוט), 4 הפסדים ו-0 תיקו.

היאבקות מקצוענית

אש הופיע בשני אירועים של ליגת ה-WWF בשנת 1997. בשנת 1999 ארגנו הליגה קרבות לא מתוסרטים. אש התמודד כנגד בארט גאן והביס אותו בשתי מכות בלבד תוך 35 שניות.

לוחמה משולבת

אש השתתף ב-28 קרבות לוחמה משולבת עם מאזן תוצאות של 17 ניצחונות (7 בנוק אאוט), 10 הפסדים 1-0 תיקו.

סגנון לחימה

בגלל שמשקלו הרב דורש אנרגיה רבה, אש נלחם בסגנון התקפי מאוד בעל עצימות גבוהה. אש ניצח קרבות רבים עד הסיבוב הרביעי, ובכך נודע כ"מלך ארבעת הסיבובים". לאש יכולת לספוג מכות ולהמשיך להילחם, בשילוב עם כוחו העצום הצליח לנצח ולעלף רבים ממתחריו. אש לרוב התמודד במכנסיים עם הדפס של דגל ארצות הברית

משחקי וידאו

אש השתתף במשחק הוידאו 'Toughman Contest' של חברת EA Sports שיצא לקונסולות סגה מגה דרייב וסגה 32X, ואף כיכב על העטיפה. גם בסדרת משחקי 'Knockout Kings' הופיעה דמותו. במשחק 'The Witcher', ניתן להילחם במתאגרף אשר מימדי גופו דומים לשל אש, שנקרא 'Butter Bean'. במשחק 'Fight Night Champion' ניתן לשחק בדמותו של אש.
בווארית

שימוש

בהשוואה לניבים גרמניים אחרים, בווארית שונה במידה ניכרת מגרמנית תקנית באופן כזה המקשה על דוברי הניב לאמץ הגייה תקנית. עם זאת הבווארים והאוסטרים יכולים בדרך כלל לקרוא, לכתוב ולהבין גרמנית תקנית.

השפעה לטינית

האזורים בהם מדוברת השפה היו בעבר פרובינציה של האימפריה הרומית והיו מדוברים בה ניבים לטיניים אשר הוחלפו על ידי ניבים גרמאניים של מהגרים אל האזור. בשל כך ישנה השפעה לטינית מסוימת במורפולוגיה ובאוצר המילים הבווארי.
Highway Don't Care

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מארק אירווין, ג'וש קיר, בראד וורן וברט וורן והופק על ידי מקגרו וביירון גלימור. השיר זכה לעשרות מועמדויות שונות בטקסי פרסים, ואף זכה בשלושה פרסי הקאנטרי האמריקאים, ובשני פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי.
כמו כן, זכה השיר בפרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי בקטגוריית "קליפ השנה".
רתוולי

רתווֶלי (בגאורגית: რთველი) הוא בציר יין מסורתי ויום חג קטיף ענבים כפרי בקאחתי שבגאורגיה המלווה בסעודות חגיגיות, אירועים מוזיקליים וחגיגות אחרות. החג מתקיים, בדרך כלל, מדי שנה בסוף חודש ספטמבר ובמערב גאורגיה באמצע אוקטובר.
כמה מהעדויות העתיקות ביותר לייצור יין מגיעות מגאורגיה ואיראן. כמו כן שרדו הערות המצוינות במספר רשומות גאורגיות וחיבורים של נוסעים מאותה תקופה, שאינם גאורגים. פולחן הגפן והיין הוא חלק חשוב בתרבותם, ברוחם ובדתם של גאורגים רבים, ומשולב ברבים מהפרטים הקטנים של חיי היומיום שלהם. מסורת חגיגות הרתוולי מתקיימת כבר מימי-קדם, החגיגות נמשכות, בדרך כלל, מספר ימים, כאשר החוגגים מתחילים לעבוד בשעות הבוקר המוקדמות ומסיימים את היום במשתה בליווי מוזיקלי של שירי בציר מסורתיים. 
אף על פי שיין מיוצר בכל חלקי גאורגיה, מהווה המחוז המזרחי בגאורגיה, קאחתי, את מרכז ייצור היין במדינה. השירים המסורתיים שמלווים את החג מתארים את כל שלבי ייצור היין, בציר, דריכה סחיטה ועוד. קאחתי ידועה בשיטת ייצור יין ייחודית, השונה במידה ניכרת מהשיטות האירופאיות. לאחר סחיטת הענבים מותסס המיץ יחד עם קליפתו, הזמורות והגרעינים המפיקים את טעמיה ייחודיים של יינות המחוז, טעם המרמז של יין מדירה בצבע ענבר.
נמל התעופה הבינלאומי סיישל

סקירה

נמל התעופה נמצא כ-11 ק"מ דרום מזרחית לעיר הבירה ויקטוריה, וניתן להגיע עליו בעזרת הכביש המהיר המחבר אותו ישירות לעיר. 
טרמינל הטיסות הפנימיות נמצא במרחק הליכה קצר, צפונית  לטרמינל הטיסות בינלאומיות ומציע טיסות לארכיפלג בכל 10–15 ד' המתואמות עם הטיסות הבינלאומיות בזמנים עמוסים וכל 30 דק' בזמנים אחרים.  טרמינל המטען נמצא דרומית לטרמינל הטיסות הבינלאומיות בנמל ממוקם גם בסיס צבאי של כוחות ההגנה של סיישל (SPDF) והוא ממוקם בקצה הדרומי-מזרחי של מסלול 13.