google/wiki40b huggingface dataset:
פרדריק הראשון, מלך דנמרק

ראשית חייו

פרדריק היה בנם של המלך הראשון מבית אולדנבורג כריסטיאן הראשון מלך דנמרק, נורווגיה ושוודיה ושל דורותיאה מברנדנבורג. ב-1482, כאשר הוא היה בן 11, הוא נבחר להיות דוכס שותף של שלזוויג והולשטיין, זמן קצר לאחר מות אביו. שותפו לדוכסות היה אחיו שהיה מבוגר ממנו בעשר שנים, האנס. ב-1490, כאשר הגיע פרדריק לבגרות, חולקו שתי הדוכסויות בין שני האחים.
ב-1500 הוא שיכנע את אחיו לכבוש את דיטמרשן וצבא גדול גויס לא רק מהדוכסויות, אלא גם מכל ממלכות איחוד קאלמאר שהאנס היה מלכם לזמן קצר. בנוסף, לקחו חלק במערכה זו שכירי חרב גרמנים לאין ספור. בכל אופן, מסע מלחמה זה כשל כישלון חרוץ בקרב המינגשטדט, בו אבדו את חייהם שליש מהאבירים של שלזוויג ושל הולשטיין.

מלך

כבר ב-1513 הציעה קבוצה של אצילים מיוטלנד לפרדיריק את כס המלכות, כאשר אחיו האנס מת, אך הוא דחה את ההצעה, בהאמינו, בצדק, שרוב האצולה הדנית תתמוך בנסיך כריסטיאן.
ב-1523 אולץ אחיינו של פרדריק, כריסטיאן השני, מלך דנמרק, נורווגיה ושוודיה, על ידי האצולה להתפטר מתפקידו ופרדריק ירש אותו על כס המלכות כפרדריק הראשון. לא ברור עם פרדריק רכש אי פעם את השפה הדנית. לאחר שהיה למלך, הוא המשיך לבלות את רוב זמנו בגוטורפ, טירה ואחוזה בעיר שלזוויג.
ב-1524 ו-1525 היה על פרדריק לדכא מרידות בקרב האיכרים של יוטלנד ושל סקונה שדרשו את השבתו לכס המלוכה של כריסטיאן השני. שיאו של המרד הגיע ב-1525, כאשר פלש סורן נורבי, מושל גוטלנד לבלקיניה בניסיון להחזיר את כריסטיאן לשלטון. הוא גייס 8,000 איש, שצרו על טירת הלסינגבורג. המצביא של פרדריק, יוהאן רנצאו, נע בראש צבאו לסקונה והביס את האיכרים באפריל ובמאי. לאחר הקרב בלונד, נמלטו המורדים לתוך הקתדרלה וחייליו של רנצאו גררו 60 איש מהכנסייה והוציאו אותם להורג בו במקום. כ-3,000 מורדים נהרגו עד לדיכוי המרד.
פרדריק מילא תפקיד מרכזי בהפצת לימוד הלותרניזם בכל רחבי דנמרק. על פי כתב הזכויות שנחתם עם הכתרתו הוא הפך להיות המגן הרשמי של הכנסייה הקתולית בדנמרק. במסגרת תפקידו זה, הוא עמד על זכותו לבחור את הבישופים לדיוקסיות בדנמרק. כריסטיאן השני לא גילה סובלנות כלפי הפרוטסטנטיות, אך פרדריק נקט בגישה יותר אופורטוניסטית. לדוגמה, הוא ציווה שהלותרנים והקתולים יחלקו את אותן כנסיות. הוא עודד את פרסום הגרסה הראשונה של התנ"ך בשפה הדנית. ב-1526, כאשר עמד מעל ראשו של האנס טאוזן, איום במאסר ומשפט בעוון כפירה, מינה אותו פרדריק להיות הכומר האישי שלו כדי שהוא ייהנה מחסינות. החל מ-1527, אישר פרדריק את סגירתם של מנזרים פרנציסקנים ב-28 ערים דניות. בכמה מקרים, הוא הציע סכומים קטנים של כסף לנזירים העקורים. הוא ניצל רגשות אנטי-ממסדיים שהיו שכיחים בקרב אנשים מסוימים כנגד ההיררכיה הכנסייתית והאצולה הקתולית של דנמרק וכן ניהל תעמולה לצמצם את כוחם של הבישופים והאצילים הקתולים. הוא היה מוכשר מספיק כדי למנוע מלחמה כוללת בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים.
ב-1532 הוא הצליח ללכוד את כריסטיאן השני שניסה לבצע שיבה פוליטית מנורווגיה. המתחים בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים הגיעו לנקודה חמה שהובילה למלחמת אזרחים לאחר מותו של פרדריק. למרות שהוא היה מלך נורווגיה, הוא מעולם לא ביקר בה. הוא מעולם לא הוכתר כמלך נורווגיה, ולפיכך הוא נשא את התואר "מלך דנמרק, הונדים והגותים והמלך הנבחר של נורווגיה". פרדריק הראשון מת ב-10 באפריל 1533 בגוטורפ, בגיל 61 והוא נקבר בקתדרלת שלזוויג.
מיכאל מאיר

מיכאל אלברט מאיר (Michael Albert Meyer, נולד ב-15 בנובמבר 1937) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור לתולדות עם ישראל בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי, אוהיו. עמד בראש הקתדרה ע"ש אדולף אוקס להיסטוריה יהודית משך שנים רבות, והחל מ-2009 הוא פרופסור אמריטוס במוסד. ידוע כמומחה לתולדות היהדות הרפורמית ויהדות גרמניה בעת החדשה.

קורות חיים

מאיר נולד בברלין. בשנת 1941 הצליחה משפחתו למלט עצמה מגרמניה הנאצית, זמן קצר לפני הפסקת הגירת היהודים באוקטובר אותה שנה, ולהגר לארצות הברית. הוא גדל בלוס אנג'לס. מאיר סיים בהצטיינות לימודים לתואר בוגר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ובהמשך קיבל דוקטורט בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי בשנת 1964. בין 1964 ל-1967 לימד בשלוחת מוסד זה בלוס אנג'לס, ולאחר מכן הצטרף לסגל הקמפוס הראשי של הקולג' בסינסינטי. הוא מלמד בקביעות גם בשלוחת היברו יוניון קולג' בירושלים (אחת לארבעה סמסטרים) ובמקביל כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
מאיר היה ממקימי האגודה ללימודים יהודיים בארצות הברית וכיהן כנשיאה בשנים 1978-1980. בשנים 2003-2006 עמד בראש המועצה המייעצת האקדמית במרכז להיסטוריה יהודית בניו יורק. מאז 1991 הוא מכהן כנשיא בינלאומי של מכון ליאו בק העוסק בחקר יהדות גרמניה וסניפיו בניו יורק, לונדון וירושלים. הוא גם יושב ראש ועדת הפרסומים של הוצאת ההיברו יוניון קולג' ועמית האקדמיה האמריקאית לחקר היהדות. ב-1996 זכה בפרס הקרן הלאומית לתרבות יהודית, בזכות "השפעה ניכרת על עמיתים ותלמידים".
מיכאל מאיר נשוי לרבה הרפורמית מרגלית מאיר. גם בנם הבכור הוא רב רפורמי, ומתגורר בישראל.
היינריך השלישי, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

היינריך נולד בשנת 951, להיינריך הראשון, דוכס בוואריה ולווילטרוד מברגן. בשנת 921 קיבל עליו דודו של היינריך - ארנולף, דוכס בוואריה את שלטונו של היינריך הראשון, מלך גרמניה, ובכך זכה לאוטונומיה מסוימת. יורשו של ארנולף - אברהרד, דוכס בוואריה מרד באוטו הראשון, מלך גרמניה, ובעקבות כך הודח משלטונו, והדוכסות נמסרה לאביו של היינריך - ברטולד, דוכס בוואריה.
בשנת 947 מת אביו ברטולד, דוכס בוואריה, ומכיוון שהיינריך היה קטין מסר אוטו הראשון את דוכסות בוואריה לאחיו היינריך הראשון, דוכס בוואריה. בשנת 955 מת היינריך הראשון, ובנו היינריך השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 973 מת אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. בשל קשריו של היינריך השני עם בורכארד השלישי, דוכס שוואביה וקונרד הראשון, מלך בורגונדי לא חשש מאוטו, ומינה את בן דודו היינריך לבישוף אוגסבורג, ואף ערער על זכויותיו של אוטו השני. לאחר מותו של בורכארד השלישי, דוכס שוואביה טען היינריך השני לזכותו על דוכסות שוואביה, אולם אוטו השני מינה את אחיינו אוטו לדוכס.
בשנת 974 מרד היינריך השני באוטו, וכרת בריתות לצורך כך עם אצילים סקסונים, עם בולסלב השני, דוכס בוהמיה ומיישקו הראשון, דוכס פולין. אוטו השני דיכא בהצלחה חלקית את המרד, ולקח את היינריך השני בשבי באינגלהיים. באותה שנה התמודדו כוחותיו של אוטו עם ניסיונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק להניס את הכוחות הגרמנים משטחו. בשנת 976 ברח היינריך השני בכלאו ופתח שוב במרד, אולם הובס עד מהרה ברגנסבורג על ידי אוטו השני וברח לבוהמיה. בתגובה על המרד פיצל אוטו חלק מאדמות הדוכסות, ומסר להיינריך לואיטפולדינג את דוכסות קרינתיה, וללאופולד מבאבנברג את מרקיזות אוסטריה, ואת דוכסות בוואריה עצמה מסר לאוטו הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 977 בעוד אוטו השני ערך מסע לבוהמיה להכניע את בולסלב השני, חבר היינריך השני להיינריך, בישוף אוגסבורג ולהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה, וביחד פתחו במלחמה נגד אוטו השני. עד מהרה הביס אוטו השני בסיוע אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה את השלושה לאחר מצור על העיר פזאו, כלא את היינריך השני אצל פולקמאר, בישוף אוטרכט, שלל מהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה את דוכסות קרינתיה לטובת אוטו מוורמס, ואילו היינריך, בישוף אוגסבורג נכלא אך שוחרר כעבור זמן קצר.
לאחר תבוסתו של אוטו השני בקרב סטילו נגד הקלבידים בשנת 982, שחרר אוטו את היינריך, ונתן לו את דוכסות בוואריה, במקום אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה שמת זמן קצר קודם לכן. בשנת 983 מת אוטו השני, ובנו אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה בן 3 עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה היינריך השני ששוחרר משביו לטעון לזכותו על הכתר, אך הוא איבד את תמיכת האצילים הגרמנים, ואף לא הצליח לגרש את היינריך השלישי, דוכס בוואריה מנחלותיו. בשנת 985 נפגש היינריך השני עם הקיסרית תאופאנו, והיא השיבה להיינריך השני את דוכסות בוואריה, ומסרה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה בחזרה את דוכסות קרינתיה. ב-5 באוקטובר 989 מת היינריך ללא ילדים, והיינריך השני, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו.
איוואנה מצ'בלי

איוואנֵה מַצַ'בֵּלי (בגאורגית: ივანე მაჩაბელი‏; 8 בפברואר 1854 - 8 ביולי 1898) היה מתרגם ופובליציסט גאורגי.

חייו

איוואנה מצ'בלי נולד בשנת 1854 בכפר (הנטוש כיום) תמרשני שבמחוז ההיסטורי סַמַצַ'בּלוֹ (כיום דרום אוסטיה) של חבל כארתלי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; אביו היה אציל מרושש ומשפחתו מסרה אותו כילד לאחות-סבוֹ - אֵלֵנֵה דיאסַמידזֵה.
בגיל ההתבגרות מצ'בלי כתב שירים; הוא קיבל השכלה תיכונית בגימנסיה של טביליסי והצטיין בשפות זרות; מצ'בלי גם קרא ספרות גאורגית ורוסית.
בשנת 1871, שנה אחרי סיום לימודיו התיכוניים, מצ'בלי נסע לרוסיה ללימוד מדעי טבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג; בהשפעת אחיו ואסילי, שלמד בפקולטה למשפטים של אותה אוניברסיטה, הוא החל ללמוד גם בפקולטה זו; בנוסף ללימודיו, מצ'בלי העמיק את ידיעותיו בספרות ובאמנות.
בקיץ של שנת 1873 מצ'בלי פגש את הסופר ואיש הציבור איליה צ'בצ'בדזה, שהיה מקורב לאחיו ואסילי וביקר בסנקט פטרבורג במסגרת תפקידו בבנק הגאורגי; מצ'בלי גילה לסופר על כוונתו לתרגם את מחזותיו של שייקספיר והציע לו להיות שותפו בכתיבת הנוסח הגאורגי של הטקסט; כבר באותה שנה פורסם התרגום הראשון לגאורגית של המערכה הראשונה במחזה המלך ליר - בגיליון העשירי של כתב העת הספרותי "קרֵבּוּלי".
בשנת 1874 מצ'בלי חזר לגאורגיה, אך עזב אותה באותה שנה ונסע לגרמניה; הוא שהה שנתיים באופנהיים ולמד אגרונומיה. בשנת 1876 מצ'בלי נסע לצרפת ולמד שנתיים באוניברסיטת פריז; בשנת 1878 הוא נסע לרוסיה ובמשך שנה עסק בהרצאות על ספרות בפני הסטודנטים הגאורגים באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בשנת 1879 מצ'בלי חזר לגאורגיה; הוא החל לפעול למען פופולריזציה של יצירות ספרותיות באמצעות כתבי עת ספרותיים וגם פרסם מאמרים בעיתונות.
בשנים 1883-1882 מצ'בלי היה העורך הראשי של העיתון "איווֵריַה", ואילו בשנים 1885-1883 של העיתון "דרוֹאֵבַּה"; בנוסף לפעילותו הפובליציסטית, הוא עסק גם בצדקה, במיוחד עבור יתומים.
בספטמבר של שנת 1885, העיתון שמצ'בלי ערך - "דרוֹאֵבַּה" - נסגר על ידי השלטונות בגלל פרסום מאמרים ביקורתיים ועבירות על כללי הצנזורה; מצ'בלי עצמו נתבע לדין ונאסר עליו לעסוק בעריכת עיתונות.
בשנים 1898-1886 מצ'בלי ניפק את תרגומיו המופתיים, מאנגלית לגאורגית, לשישה מחזות מאת ויליאם שייקספיר: "המלט", "אותלו", "ריצ'רד השלישי", "יוליוס קיסר", "אנטוניוס וקלאופטרה" ו"קוריולנוס"; תרגומים אלה מהווים עד ימינו גרסאות סטנדרטיות למחזותיו של שייקספיר, שמוצגים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי.
במאי של שנת 1897 איוואנה מצ'בלי אובחן כחולה בדלקת קרום הריאות; ב-26 ביוני (8 ביולי לפי הלוח הגרגוריאני) של שנת 1898 הוא יצא מביתו בטביליסי ומאז אבדו עקבותיו.
מוזיאון לזכרו של מצ'בלי הוקם בכפר הולדתו - תמרשני; ב-23 ביולי של שנת 1997 הוא נפגע מפצצה של בדלנים אוסטים וניזוק קשות; אחרי נטישת הכפר במלחמת דרום אוסטיה (2008), נשרף המוזיאון כליל יחד עם רוב בתי התושבים.
יום הולדת שמח

יום הולדת שמח או יום הולדת הידד או שיר יום ההולדת (באנגלית: Happy Birthday to You) הוא שיר שנהוג לשיר בעת חגיגת יום הולדת, ובעיקר בעת הבאת עוגת יום ההולדת. ספר השיאים של גינס קובע כי השיר הוא השיר הפופולרי ביותר בשפה האנגלית. השיר נכתב במקורו באנגלית ותורגם לשפות רבות כאשר הלחן נותר זהה.
לחן השיר נכתב על ידי האחיות האמריקאיות פאטי ומילדרד היל בשנת 1893. האחיות, שעבדו כמורות בבית ספר בלואיוויל שבמדינת קנטקי כתבו את השיר כשיר בוקר לילדי בית הספר ושמו היה "בוקר טוב לכולם" ("Good Morning to All").
חברת וורנר מיוזיק גרופ טענה שהיא מחזיקה בזכויות יוצרים על השיר החל משנת 1935 (הגנה שתפוג, לטענת החברה, רק בשנת 2030 בארצות הברית). המשפטן רוברט בראונס טען, לעומת זאת, שזכויות היוצרים של היצירה כבר פקעו. השיר מובא באופן תדיר כדוגמה בדיונים בנושא זכויות יוצרים, ועקב הטענות לזכויות יוצרים, ביצירות אמנות כגון סרטים והצגות בהן כחלק מהעלילה יש חגיגת יום הולדת נמנעים לעיתים המחברים מלהשתמש בשיר. בספטמבר 2015 קבע בית משפט פדרלי בארצות הברית כי אין לחברה זכויות על השיר, וכי הוא ברשות הציבור.
אחד הביצועים הנודעים של השיר הוא של מרילין מונרו ששרה אותו לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ב-1962 ("Happy Birthday, Mr. President").

מילות השיר

מילות השיר המקוריות באנגלית (עם השם ג'ון כדוגמה):
Happy birthday to you,

Happy birthday to you,

Happy birthday, dear John,

Happy birthday to you.
תרגום לעברית:
יום הולדת שמח לך,

יום הולדת שמח לך,

יום הולדת שמח, ג'ון היקר,

יום הולדת שמח לך.

נוסח עברי

בתקליט "שירי ילדים" של חנה אהרוני, משנת 1957, מופיע הנוסח הבא של השיר:
יום הולדת עליז,

יום נפלא ומיוחד,

יום הולדת ל-xxxx,

יום הולדת נחמד.
הנוסח הנפוץ היום הוא פחות מליצי ויותר פשוט, והוא הנוסח הבא:
יום הולדת שמח,

יום הולדת שמח,

יום הולדת ל-xxxx,

יום הולדת שמח.
אריק אדמס

ביוגרפיה

נולד בשנת 1954 במדינת ניו יורק שבארצות הברית, בשם לואיס מרולו. בגיל תשע, החל להתעניין במוזיקה. הוא התחיל לנגן בגיטרה ואף בגיל 11 הקים להקה בשים The Kids. הצטרף ללהקת Manowar בשנת 1980. שם הבמה שלו מורכב מהשמות הפרטיים של שני בניו, אריק ואדמס.
דקר חיפני

מיון

המין דקר חיפני מוין מדעית לראשונה ב-1953 על ידי הביולוג הישראלי דור בן טוביה מהאוניברסיטה העברית, וככל הנראה הוא העניק לו את שמו המדעי והעברי ]. דור בן טוביה הוא הביולוג הראשון שפרסם רשימה של המינים השונים לאורך הים התיכון בישראל ועסק גם בהגירה לספסית של מינים פולשים מהים האדום. במסגרת מחקר בשנת 2007 ביולוגים סיווגו מחדש את הדקר החיפני ושינו את הסוג אליו הוא משתייך מ-Epinephelus ל-Hyporthodus , זאת בשל דמיון בינו לבין דקר הסלעים. כמו כן נחשד כי זיהויים ודיווחים רבים על הדקר החיפני למעשה כללו את המין השני, ובן היתר זו הסיבה לכך שאין מספיק נתונים אודות מין זה. ישנם עדיין חוקרים המשייכים אותו לסוג Epinephelus.

תיאור ותפוצה

תפוצתו הטבעית של הדקר החיפני מישראל ולאורך כל האגן הדרומי של הים התיכון, ולאורך החופים הדרומיים של יבשת אפריקה באוקיינוס האטלנטי עד דרום אנגולה. לאחרונה היו דיווחים אודות המצאות המין באי למפדוזה שבאיטליה ועד מרכז הים התיכון. הדג נמצא גם בים השחור.
הדקר החיפני הוא מין גדול יחסית, המגיע לאורך מקסימלי של כ- 140 ס"מ ולמשקל של כ- 25 ק"ג. בשל העובדה כי דגים באזור הלבנט גדלים לממדים קטנים יותר מאשר בחלק המערבי של הים התיכון (תופעה המכונה "ננסות מזרח ים-תיכונית" הקשורה לתחלופת המים שאחראית להסעת חומרי מזון) גודלו של הדקר חיפני באזורינו קטן יותר. דקר חיפני נמצא בעומקים של 80 עד 220 מטר כאשר נפוץ יותר בעומקים של 80-160 מטר, בקרקעית בוצית חולית או מרובת סלעים המכוסים באצות אדומיות.
שמו העממי הוא לוקוס דַבָּע, דבע משמעו שמן בערבית וכינויו מתאר את גופו המוצק והרחב של הדקר החיפני.

דיג

הדקר החיפני הוא ככל הנראה חשוב לענף הדייג בים התיכון באזורים בהם הוא שוכן, ובחופי אפריקה, אולם אין מספיק מידע אודות המין. הוא נלכד לרוב במערך חכות הנפרשות למטרת דיג של המין דקר שינני (Epinephelus caninus).
סופי תלמן

ביוגרפיה

תלמן נולדה בבר-לה-דוק, היא למדה בנאנסי וסיימה תואר בתקשורת וגישור תרבותי, לאחר מכן היא למדה במכון האירופאי לקולנוע ואודיו-ויזואליות (European Institute of Cinema and Audiovisual).
ב-1996 זכתה בתור מיס מחוז מז ובשנה זו גם הייתה סגנית למיס לורן.
ב-1997 הייתה במקום הראשון במיס לורן והתקבלה לתחרות מיס צרפת, שם היא זכתה כמיס צרפת 1998.
בשנת כהונתה בתואר היא ביקרה במקומות שונים ברחבי צרפת והייתה אורחת במגוון תוכניות טלוויזיה.
היא ייצגה את צרפת במיס תבל 1998, במיס עולם 1998 היא הייתה אמורה לקחת חלק אך לבסוף הוחלפה על ידי הסגנית שלה.
היא השתתפה במשחק הטלוויזיה "Une famille" בערוץ TF1 ובתוכנית המבצר.
ב-2004 שיחקה בפרק של אופרת הסבון "Sous le soleil", היא גם שיחקה בסרט "Fracassés".
היא הנחתה מספר תוכניות בטלוויזיה ופרסמה מספר ספרים שכתבה.
ב-2011 שפטה בתחרות מיס צרפת.
היא נשואה לפרש כריסטוף סומילון.
פרספטרון

פרספטרון הוא אלגוריתם ממשפחת האלגוריתמים הלומדים. זהו אלגוריתם למידה "און ליין", משמע הוא לומד תוך כדי ריצה מדגימות שאבחן בזמן פעולתו.
הפרספטרון הוא אלגוריתם סיווג, כלומר מטרתו היא להבדיל בין סוגים שונים של דגימות אותן הוא מקבל. לדוגמה, לאבחן בין גברים ונשים על פי מידת הנעל ואורך השיער.

הסבר כללי

הפרספטרון נחשב לאלגוריתם סיווג פשוט ביותר. 
האלגוריתם מחקה את התנהגות הנוירונים (תא עצב) במערכת העצבים, ועל-כן הוא נחשב לאחת הדוגמאות לרשת עצבית מלאכותית.
כאשר הבעיה ניתנת להפרדה בידי מישור (או היפר מישור) הפרספטרון עובד ביעילות, ומובטח סיווג נכון של כל הדוגמאות תוך זמן חסום. במקרה שהדגימות שאותן הוא מקבל כקלט לא ניתנות להפרדה כזו, התוצאה לא תהיה הפרדה מקורבת אלא חסרת פשר.
הפרספטרון מקבל דגימות כקלט ומחזיר כפלט את סיווג הדגימה, הוא מאבחן בין סוגים שונים של דגימות על ידי ציון שייתן לאותה דגימה אותו הוא יחשב על ידי הכפלת וקטור הדגימה שקיבל בווקטור המשקולות אותו הוא שומר. וקטור המשקולות מאפיין את חשיבותם של משתני הדגימה, לדוגמה אם אורך השיער שולי לעומת מידת הנעל כאשר מבחינים בין גבר לאישה המשקולת של אורך השיער תהיה 0.2 ושל מידת הנעל תהיה 0.8.
הפרספטרון משפר את עצמו בכל פעם שהוא טועה באבחון, השיפור נעשה על ידי  שינוי כיוון וקטור המשקולות בכל פעם שהוא טועה באבחון, וכך ככל שהאלגוריתם יותר מנוסה הוא משיג תוצאות יותר מדויקות.
מאיר פיימר

רבי מאיר פיימר (ה'ת"ר, 1840 - כ' באייר תרע"א, 18 במאי 1911) היה רב ליטאי, רבן של ברזין, קרליץ, לכוביץ' וסלוצק.

ביוגרפיה

נולד בסלוצק לרבה של העיר, רבי יוסף פיימר. בין השנים תרכ"ט-תרל"ה (1869-1875) כיהן כרבה של ברזין.
בתקופת כהונתו של רבי יוסף דב הלוי סולובייצ'יק בסלוצק, עיר רבנותו של אביו המנוח ר' יוסף פיימר, עמד רבי מאיר לימינו, במספר מקרים בהם ערערו גורמים בקהילה על מנהיגותו, לפעמים בטענה כי רבי מאיר הוא האמור לרשת את אביו ולא הרב סולובייצ'יק. בקיץ תרל"ה, 1875, לאחר התפטרותו של הרב סולובייצ'יק מרבנות העיר, מינו אנשי הקהילה לבקשתו את רבי מאיר פיימר, על כסאו של אביו המנוח. בתחילה סירב לשבת על כסאם של אביו ושל ה"בית הלוי", אך לאחר התערבות חותנו (מנישואין שניים) רבי נח חיים אברהם שפירא קיבל על עצמו את המשרה, אך לפי דרישתו הוגדר כממלא-מקום בלבד, כל עוד לא נבחר ה"בית הלוי" לכהן ברבנות עיר אחרת. הוא נכנס לתפקידו בחודש סיוון תרל"ה. בשנת תרמ"ח עזב את סלוצק ועבר להתגורר כאדם פרטי במינסק.
הוא היה מראשוני המתנגדים לתנועת המוסר ופרסם מאמר בשם "התורה והמוסר" נגד התנועה, בתגובה למאמרו פרסם הרב נחום גרינהויז, רבה של טרוקי, מאמר תגובה חריף, תחת הכותרת "שבקיה רבי מאיר לחסידותיה" [=עזב רבי מאיר את חסידותו].
בין השנים ה'תר"ן-תרנ"ה (1890-1895) כיהן כרבן של העיירות קרליץ ולכוביץ'. ובשנת תרנ"ה חזר לסלוצק והתיישב בה כחבר קהילה מן המניין. הוא נפטר בסלוצק בכ' באייר תרע"א, 18 במאי 1911.
בנו, רבי יוסף פיימר, נולד י"ט באדר ב' תרל"ה בברזין, סירב לכהן ברבנות סלוצק ולכן שימש רב אזורי של קהילת ה"בעלי-בתים" בסלוצק, בין השנים תר"ס-תרפ"ב. בשנת ה'תר"ף (1920) נשרף ביתו בסלוצק שבו היו כל כתביו של אביו. הוא היגר לארצות הברית ונפטר בברוקלין בראש חודש כסלו תרצ"ט.
קוד שבור

עלילה

רב-סרן ויק דיקנס (בגילומו של ג'ון טרבולטה) וסרן ריילי הייל (כריסטיאן סלייטר) הם טייסים בחיל האוויר האמריקני היוצאים לתרגיל סודי ביותר על המפציץ B-3 Stealth (גרסה מתקדמת ובדיונית של מפציץ חמקן בפועל B-2 ספיריט) עם שתי פצצות גרעיניות. במהלך הטיסה, ואחרי שהם מתרחקים מהמכ"ם, שולף דיקנס אקדח ומנסה לירות בהייל ללא הצלחה ואחרי קרב קצר הוא מפעיל את כיסא המפלט של חברו. כשהוא לבד על המטוס הוא משחרר את שתי הפצצות. כשחוזר הקשר עם מגדל הפיקוח צועק דיקנס כי היילי ניסה לתקוף אותו, מפעיל את כיסא המפלט שלו ומרסק את המטוס על צלע ההר בקניון ביוטה.
צוות כוחות מיוחדים של חיל האווירנשלח למצוא את ראשי הנפץ, ואחרי שהם לא מוצאים דבר הם מדווחים על "קוד שבור", מצב שבו נשק גרעיני חסר. צוות נוסף מצליח לאתר את הנשק אך הוא נורה ונהרג על ידי שכירי חרב. דיקנס מגיע מאוחר יותר למקום מפגש עם אנשים כדי להשלים את קבלת הכסף על התחמושת.
בינתיים, הייל שורד את הפליטה מהמטוס ונמצא על ידי טרי קרמייקל (סמנתה מאתיס) מפקחת שמורת טבע. הייל מצליח לשכנע את קרמייקל להצטרף אליו בסיכול המזימה של דיקנס. השניים מצליחים לאתר את שיירת רכבי השטח של דיקנס, להשתלט על הרכב שנושא את שתי הפצצות ולברוח מדיקנס. הם מגיעים למכרה נחושת נטוש שטרי מכירה במטרה להחביא את הפצצות, אך מגלים כי דיקנס בעצמו בדרכו לשם וכי הוא מלכתחילה הכין את המקום להסתרת הפצצות. הייל מנסה לנטרל את הפצצות על ידי הקשת קוד הפעלה שגוי שלוש פעמים, אך דיקנס צפה את התסריט מראש וביטל את האפשרות הזאת עוד לפני ההמראה ומחמש את אחת מהפצצות מרחוק כחלק מתוכניתו לפוצצה כהדגמה לכוחו. כאשר הייל וטרי מנסים להסתיר את שתי הפצצות במעמקי המכרה כדי לקבור את הפצצה השנייה ביחד עם זו העתידה להתפוצץ, מגיעים דיקנס ואנשיו ולאחר קרב יריות מצליחים לחלץ את הפצצה הנותרת, בעוד הייל וטרי מצליחים להתחמק בקושי מהפיצוץ התת-קרקעי של הפצצה הראשונה.
לאחר שטרי מזהה הזדמנות לעלות לבדה על הרכבת של דיקנס כנוסעת סמויה, הייל מחולץ על ידי כוחותיו של קולונל מקס ויקינס, אך מצליח לשכנע אותו לחזור לרכבת במטרה לחלץ את טרי ולעצור את דיקנס. בינתיים דיקנס תופס את טרי על הרכבת ומשגר דרישת כופר לממשל האמריקאי על סך 270 מיליון דולר בתמורה לניטרול הפצצה. כשהוא עומד להרוג את טרי מגיע הייל על מסוק ומצליח להצילה והשניים בחיפוי של ויקינס על המסוק מצליחים להתגבר על אנשיו של דיקנס.
טרי מצליחה לנתק את הקרון הנושא את הפצצה אך במאבק בינה לבין נהג הקטר, טרי יורת בו ובטעות הנהג נופל על הבלם וגורם לקטר לעצור מה שמוביל למסלול התנגשות עם הקרון. בינתיים, כאקט אחרון של ייאוש מפעיל דיקנס את שעון העצר של הפצצה להתפוצצות בעוד מספר דקות כשהייל מופיע מולו. השניים נאבקים ביניהם על מתג ההפעלה של הפצצה כשהייל מצליח לקחת בכוח את מתג ההפעלה ולקפוץ מבעוד מועד מהרכבת כשהוא לוחץ על כפתור הביטול, בעוד שדיקנס נלכד בקרון ונהרג בהתנגשות עם הקטר.

ביקורות

למרות האפקטים הרבים בסרט, הוא לא הצליח להרשים את המבקרים שהעניקו לו ציון של 53% מתוך 30 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
הצופים דווקא אהבו את הסרט שהכניס בקופות סכום של 70 מיליון דולר בארצות הברית ועוד כ-80 מיליון ברחבי העולם.
150 מיליון הדולר שהרוויח הסרט דירגו אותו במקום ה-20 באותה שנה בטבלת הסרטים המרוויחים. טרבולטה הגיע גם למקום ה-19 באותה שנה עם הסרט "פנומן".
רותם גרטל

ביוגרפיה

גרטל גדלה בקיבוץ זיקים והתאמנה בקבוצת הפועל אשכול ובהמשך בקבוצת השחייה הפועל בני שמעון בהדרכת אברי גביש.

1979

באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט 1979 סיימה גרטל במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.15 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:17.56 דקות.

1980

באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט 1980 סיימה גרטל במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.34 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.79 דקות.

1981

בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיימה גרטל במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם עופרה מוניוז, יונת לב ופבי סקלרובסקי בתוצאה של 4:16.48 דקות.

כינוס הפועל ה-12

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה סיימה גרטל במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ליאור בירקאן, נוגה ויזל והדר רובינשטיין בתוצאה של 4:40.34 דקות.
בתחרות שמונה האומות, בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה סיימה גרטל במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליאור בירקאן, נוגה ויזל והדר רובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:39.12 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם הדר רובינשטיין, ליאור בירקאן וענת עדות בתוצאה של 4:15.30 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.74 שניות, אחרי עופרה מוניוז (28.55 שניות) ולפני ליאור בירקאן (29.32 שניות).
האגודה הבינלאומית לגאודזיה

האגודה הבינלאומית לגאודזיה (באנגלית: International Association of Geodesy בראשי תיבות IAG) הוא ארגון בינלאומי, אחת משמונה האגודות של "האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה " (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG), העוסק בתחום הגאודזיה ובו 80 מדינות חברות. הארגון נוסד בשנת 1940 ובו 4 ועדות שונות העוסקות בתחומים שונים לקידום המחקר והפיתוח בנושא הגאודזיה. האגודה ישראלית למשאבי מים היא חברה בארגון.
יהדות הפיליפינים

היסטוריה

תחילת ההתיישבות של היהודים באיים מצוי ברישום משנת 1593. "האחים חורתה ודומינגן רודריגז" ממנילה, נשפטו על ידי האינקוויזיציה במקסיקו, שהאיים היו בתחום שיפוטה. אשמתם הייתה כי הם "שומרים אדוקים של חוקי משה". הם נידונו למאסר עולם. 
במשך מאות שנים הגיעו לאי יהודים לזמן קצר בשל עסקים, רדיפות והיו שחיפשו הרפתקאות. הם נשארו באי רק לתקופות קצרות: שנה או שנתיים - והמשיכו לדרכם. רק במאה השנים האחרונות התגבשה במקום קהילה. בשנת 1898 עברו האיים לשליטת ארצות הברית, ונוסדה בה קהילה יהודית. בין השאר הקימו את הקהילה משוחררי הצבא האמריקאי שהחליטו להשתקע באי, אליהם נוספו פליטים ממלחמת האזרחים האמריקנית. בשנת 1917 הצטרפו לקהילה יהודים מרוסיה שברחו משם בעקבות המהפכה הבולשביקית. יהודי האי הקימו בבירת המדינה את חנות הכל-בו הראשונה, הם גם היו סוכני המכוניות הראשונים, וכן הקימו את תחנת הרדיו של האי. השלטונות האמריקאים ראו בקהילה כעין מושבה של ארצות הברית באיי האוקיינוס השקט.
בשנת 1919 הוקם במנילה הבית כנסת הראשון המוכר בשם "טמפל אמיל" (בית הכנסת השתייך לזרם הקונסרבטיבי), והיום קיים בית כנסת חדש, אורתודוקסי-ספרדי.
כ-360 יהודים קבורים בבית הקברות היהודי המקומי, אך נוספים עליהם עוד כ-150 קברים יהודיים הפזורים בינות ל-17,206 קבריהם של אנשי צבא ארצות הברית בבית הקברות האמריקאי במנילה.

הכיבוש היפני

בשנת 1941 הביא הכיבוש היפני סבל לקהילה, שמנתה אז 1200 נפש. השלטון המקומי נדרש לנקוט בצעדים נגד היהודים על ידי היפנים והגרמנים. ההגבלות חלו רק על היהודים שלא היו יוצאי גרמניה ושאר בעלות בריתה. יוצאי שאר הארצות נכלאו במחנה מיוחד ושאר היהודים המשיכו בחיים הסדירים. לדוגמה, הרב והחזן שהיו יוצאי גרמניה המשיכו בתפקידם. יחסם של הכובשים היפנים היה נוח, והם אפילו סיפקו קמח למצות - למרות המחסור בו, וכן דאגו כי היהודים שנכלאו יוכלו לבקר בחגים בבית הכנסת.
בנובמבר 1944 כבשו היפנים את בניין "טמפל אמיל" והפכו אותו למחסן נשק ובמהלך המלחמה על עצמאותה של מנילה העלו היפנים את הבניין באש. צבא ארצות הברית שכבש את האי שיקם את בית הכנסת, אך יהודי האי העדיפו ברובם לנטוש אותו.
בשנת 1947 התארגנו היהודים מחדש והקימו את "הקהילה היהודית של הפיליפינים" שכללה כמה מאות יהודים.

כיום

לי בלומנטל, מנכ"ל "איגוד יהודי הפיליפינים", מעריך את מספר היהודים בפיליפינים בכ-1,500 איש.
הרב הנוכחי של הקהילה, הרב אליהו עזריה סיפר כי משפחות של בני המקום, בייחוד מן האי מינדאנאו, מספרות על מסורות יהודיות שנוהגות אצלן. באזור גרות כיום כ־60 משפחות של צאצאי האנוסים. אחדות מהן מתארות היטב את חג הפסח, המצות, צום יום הכיפורים והדלקת נרות שבת.
באיי הפיליפינים קיימים בתי חב"ד בערים סבו ומקאטי סיטי. בבית הכנסת הקיים יש מניין בימי שני וחמישי, בשבתות ובחגים. הקידוש של שבת בבוקר מהווה מוקד הכינוס של הקהילה – כמאה מתפללים ובני משפחותיהם.
אשתו של נשיא הפיליפינים רודריגו דוטרטה, במשך 27 שנים, הייתה יהודיה ובתם שרה דוטרטה קארפיו היא ראש העיר דבאו סיטי, השלישית בגודלה במדינה.