google/wiki40b huggingface dataset:
ארסלי ארמבולה

ביוגרפיה

ארמבולה נולדה בצ'יוואווה, צפון מקסיקו. היא התגלתה ב-1993 כאשר נבחרה ל"פנים של השנה". לאחר מכן היא עברה למקסיקו סיטי, שם למדה משחק בבית הספר של אולפני טלוויסה.
בשנת 1996, כיכבה ארמבולה במספר טלנובלות בתפקידים משניים, כגון: "קרנבל של תשוקות" (1996) ו"לנשמה אין צבע" (1997). בשנת 2000, שיחקה ארמבולה לראשונה בתפקיד ראשי בטלנובלה "חבקי אותי חזק", לצד פרננדו קולונגה. שנתיים לאחר מכן, ארמבולה הופיעה בטלנובלה "בדרך אל האושר", לצד חורחה סלינס. שתי הטלנובלות זכו להצלחה ברחבי העולם.
משנת 2005 עד שנת 2009 ארמבולה יצאה עם הזמר לואיס מיגל אשר יש לה איתו שני בנים: מיגל (נולד ב-1 בינואר 2007) ודניאל (נולד ב-18 בדצמבר 2008).ובשנת 2011 החלה לצאת עם השחקן סבסטיאן רולי. ב-2013 הזוג הודיע על פרידתם.
זינה הנסיכה הלוחמת

עלילת הסדרה

במרכז עלילת הסדרה סיפורה של הלוחמת עתירת המעללים זינה, כשלצידה ידידתה גבּריאל, הנאבקות ביריבים בשר ודם, באלים וביצורים מיתולוגיים, לרוב בהשראת המיתולוגיה היוונית. דמותה של הגיבורה הוצגה תחילה בסדרת האב "הרקולס: המסעות המופלאים" כלוחמת בעלת עבר מוכתם, המנסה לכפר על חטאיה, ונושא זה שב ועולה בפרקי הסדרה.
עלילת הסדרה מתרחשת, לכאורה, ביוון העתיקה, אך לבושן של הדמויות, התפאורות ואף הסיפור נודדים באופן חופשי בין תקופות, ממלחמת טרויה (שם פוגשות זינה וגבריאל בהומרוס), עבור בשלהי המאה הראשונה לפני ספירת הנוצרים (אז פוגשות הגיבורות ביוליוס קיסר וכלה בימי הביניים (כפי שניתן להקיש מציוד הלחימה והלבוש של רבים מהגיבורים).
במסגרת העלילתית והטמפורנית הרופפת הזו נתנו כותבי הסדרה דרור לדמיונם והציגו בפרקיה השונים ערבוביה של נושאים, כשאפילו נימת הסדרה משתנה באופן תכוף מפרק לפרק. כך, לדוגמה, הוצגו אירועים והרפתקאות בפרק אחד מנקודת מבט דרמטית, ובפרק שלאחריו באופן מבודח, סאטירי או אפילו פארודי. באופן דומה, כמה מהגיבורים הוצגו כלא־יוצלחים בפרקים מסוימים, ואילו באחרים הופיעו כגיבורים ללא חת, המביסים בעצמם צבאות שלמים. לפרקים, חרגו כותבי הסדרה מגבולות הז'אנר באופן מוחלט, כמו בפרק שהיה בפועל מחזמר. במסגרת חופשית זו הצליחו הכותבים לגעת, גם אם בנימה פשטנית וקלילה, בנושאים ובמסרים שונים, דוגמת אחריות האדם למעשיו, חירות האדם, משמעותה של ידידות, נאמנות וכיוצא בזה.
אלמנט בולט מאוד בפרקי הסדרה, שהיה לפרקים גם לסיפור המתמשך העיקרי לאורך העונה, היה המשיכה האירוטית - החד־צדדית בעיקרה - של גבּריאל לזינה. פרקים רבים עסקו, לעיתים כנושא צידי ולעיתים כלב הפרק, בהתקפי הקנאה שחוותה גבּריאל כאשר נקשרו קשרים רומנטיים בין זינה לגברים אחרים, או כאשר התרועעה זו עם נשים אחרות. המשיכה הלסבית בין השתיים נרמזה פעמים רבות מפיהם של גיבורי המשנה בפרקים השונים, אף כי לעולם לא פורשה באופן ברור וגלוי על ידי מי מהן.

דמויות ושחקנים

לצד זינה (בגילומה של לוסי לולס) וגבּריאל (בגילומה של רנה אוקונור), הופיעו בפרקי הסדרה כמה שחקנים ניו־זילנדים ואוסטרלים בתפקיד דמויות חוזרות. בין השאר נאבקה זינה שוב ושוב באל המלחמה היווני ארס (בגילומו של קווין סמית'), כשהיא נעזרת על ידי הלוחם הכושל ג'וקסר (בגילומו של טד ריימי) ומלך הגנבים אוטוליקס (בגילומו של ברוס קמפבל). עוד הופיעו לפרקים בסדרה קווין סורבו בתפקיד הרקולס מסדרת האב, קארל אורבן בתפקיד קופידון/יוליוס קיסר והדסון ליק בתפקיד אויבתה המושבעת של זינה, קליסטו.
פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה

ילדותו

פרידריך וילהלם נולד בברלין ב-14 באוגוסט 1688, בנם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וסופיה שרלוטה מהנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג וסופיה, נסיכת פפאלץ.

"המלך החייל"

פרידריך וילהלם היה אדמיניסטרטור מוכשר ונמרץ, אשר חולל רפורמות מקיפות בתחומי השלטון השונים, ושכלל וייעל את הצבא הפרוסי לכדי כוח משמעותי העומד בשורה אחת עם צבאות המעצמות האירופיות. הוא ביטל את שירות החובה והחליפו במס שהוטל על שכבות הביניים, הקים בתי ספר יסודיים ועודד התיישבות במזרח פרוסיה, אזור ששמם לאחר מגפה ב-1709. על אף ההשקעה הגדולה בפיתוח הצבא, 80 אחוזים מהתקציב הוקצבו למטרה זו, לא היה פרידריך וילהלם מן הששים אלי קרב. פרוסיה בהנהגתו השתתפה רק במלחמה אחת, מלחמת הצפון הגדולה, וגם זאת באופן מינורי. בין יוזמותיו בענייני צבא מצויה הקמת יחידת עילית שכונתה ענקי פוטסדאם, רגימנט שכל חייליו התנשאו לגובה 1.85 מטרים לפחות. המלך, שגובהו היה כמטר וחצי, השקיע רבות ביחידת הענקים שלו. אנשים גבוהי קומה גויסו לרגימנט מכל רחבי אירופה, וקיבלו שכר גבוה במיוחד. לעיתים היה פוקד על אנשי הרגימנט לצעוד לפניו בסך להנאתו ולהפגת דיכאונותיו, ואף הורה להם לצעוד בחדר המיטות שלו.
מסירותו לענייני הצבא, תוך זלזול בצרכי החיים האזרחיים ומנעמיהם, התבטאה גם בהפיכת הגן המלכותי לוסטגארטן למגרש מצעדים צבאי. גם ברמה האישית הוא נחשב לאדם גס וצר-אופקים, הוא לא גילה עניין במנעמי השלטון וזלזל באמנויות ובמדעים, למעט מדעי הצבא. התנהגות זו הביאה לכינויו "המלך החייל".
פרידריך וילהלם גם פרסם תקנות דקדקניות ומחמירות לפקידי השלטון, שהתפרסו על 35 פרקים ו-297 סעיפים. כך למשל נקבע כי פקיד ציבור שייעדר מישיבת ועדה, ייקנס בסכום השווה לשישה חודשי עבודה, ואם יחזור על העברה יסולק מן השירות. את חתירתו הנמרצת לקיצוץ בהוצאות הציבוריות החיל המלך גם על עצמו: הוא לא התחמק מתשלום מסי הצריכה שקבע, והורה שלא יישארו נרות דולקים שלא לצורך בארמונו. בתום מלכותו נמצאה קופת הממלכה בעודף גדול.
פרידריך וילהלם נהג בתקיפות רבה בבנו בכורו פרידריך, המכונה פריץ (לימים המלך פרידריך השני), שאותו ביקש לחנך כקצין פרוסי נוקשה. הילד הולקה פעמים רבות, למשל כאשר נפל מסוס או כאשר עטה כפפות ביום קר. כאשר ניסה הנסיך להימלט לאנגליה יחד עם חברו הרמן פון קאטֵה, הוציא פרידריך וילהלם את פון קאטה להורג מול עיני בנו, ואת פרידריך העמיד למשפט צבאי בעוון בגידה והשליכו למאסר.
ב-31 במאי 1740 מת פרידריך וילהלם בברלין, ובנו פרידריך השני, מלך פרוסיה עלה לשלטון במקומו.
שיגעון הטיסה

עלילה

מיקי מנסה להטיס מטוס כדי לחקות את צ'ארלס לינדברג. לאחר בניית המטוס שלו, הוא עושה סימולציה לטיסה כדי להבטיח כי המטוס בטוח אבל הטיסה נכשלת, והמטוס נהרס. באמצעות רודסטר ואת שרידי המטוס שלו כדי ליצור מטוס נוסף, הוא שואל את חברתו מיני מאוס, להצטרף אליו לטיסה הראשונה שלה אחרי שהיא מציגה אותו עם פרסה עבור מזל טוב. הם יוצאים לטיסה ללא שליטה עם מצבים מוגזמים, בלתי אפשריים. בתוך חוסר השליטה הם נתקלים בקלרבל הפרה.

הפצה בישראל

הסרט נכלל בקלטת האוסף "דיסני וידאו: סדרת הזהב - מיני מאוס", שאותה הפיצה בישראל חברת פורום פילם כקלטת וידאו, שכוללת דיבובים בעברית לכמה מקטעיה הקלאסיים של מיני מאוס.
אלן טודיק

ביוגרפיה

טודיק נולד באל פאסו שבטקסס, הוא למד דרמה במכללת לון מוריס. ב-1999 שיחק במחזה בברודוויי, בשנת 2000 הוא גילם גרמני המכור לסמים בסרט "28 ימים" לצד ויגו מורטנסן וסנדרה בולוק.
זאב הרצוג

ביוגרפיה

זאב הרצוג היה תלמיד בולט של יוחנן אהרוני. הוא קיבל את התואר דוקטור לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1977, ומשמש שם מאז מרצה לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום וראש המכון לארכאולוגיה על שם סוניה ומרקו נדלר.
הרצוג חפר יחד עם יגאל ידין בתל חצור ותל מגידו, ויחד עם אהרוני בתל ערד, ותל באר שבע. לאחר מות אהרוני המשיך בחפירות בתל ערד ובתל באר שבע ולחקור אתרי התנחלות בבקעת באר שבע. הרצוג חקר את קשרי הגומלין שהיו אז בין אזור זה לבין קפריסין. על קשרים אלה מצביעים כלים מיובאים מקפריסין, שנמצאו בתל באר שבע, שככל הנראה היו קשורים עם עיר-המדינה כתיון שבקפריסין ( בשטחה של לרנקה של ימינו) ששיגשגה באותה עת. עדות נוספת הם מאות צלמיות שנמצאו באזור, להן ארבע רגליים של בעל חיים, ככל הנראה סוס, וגוף אנושי. השילוב בין ראש אנושי לגוף של סוס אינו אופייני ליהודה, אלא לתרבות שרווחה בעולם האגאי.  
הרצוג ניהל חפירות בתל מיכל שליד הרצליה ובתל גריסה שעל גדות הירקון. בשנת 1997, לאחר יותר מעשרים שנה של הפסקה בחפירות ביפו העתיקה, חידש הרצוג את החפירות באתר. החפירות מטעם המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם החברה לפיתוח יפו העתיקה, התרכזו בקצה הדרומי של גן הפסגה, באזור המכונה  "גן שער רעמסס". באזור זה נחשפה מצודת השלטון המצרי, שחלקים משער הכניסה שלה נחשפו בחפירות יעקב קפלן בשנים 1974-1956. מטרת המשלחת של הרצוג הייתה לחשוף את חלקיה הפנימיים של המצודה, ממערב לשער שנחשף בידי קפלן.
הרצוג וישראל פינקלשטיין פיתחו את התיקון הגדול בכרונולוגיה של תקופת הברזל, ובכך איחרו את כל מה שיוחס לממלכה המאוחדת במאה העשירית - למאה התשיעית. כתוצאה מכך הממלכה המאוחדת נותרה ללא ממצאים ארכאולוגים בשטח. "שערי שלמה" בתל גזר, תל מגידו, תל חצור התאחרו לימי רחבעם או מאוחר יותר. בשנת 2004, פרסם מאמר, יחד עם לילי זינגר אביץ, בו הציע שיטת תיארוך למערכת הכרונולוגית של תקופת הברזל בארץ ישראל, שאינה מתייחסת באופן בלעדי לתיארוך מוחלט של האתרים, אלא להגדרת השלבים השונים על פי שינויים תרבותיים שניתן לזהות באמצעות הממצא החומרי, בדגש על הממצא הקרמי. לפי תיארוך זה ו"תקופת הברזל 2" מתחלקת ל: תקופת הברזל 2א' (925-880/800 לפנה"ס), תקופת הברזל 2ב' (800-732/701 לפנה"ס), ותקופת הברזל 2ג' (732/701-538 לפנה"ס).
בכתבה שהתפרסמה ב-29 באוקטובר 1999 בעיתון הארץ תחת הכותרת הפרובוקטיבית: "התנ"ך - אין ממצאים בשטח" גרם הרצוג התנגדות רבה כשפרש את משנתו הארכאולוגית: "קשה לקבל זאת, אבל לחוקרים ברור היום שעם ישראל לא שהה במצרים, לא נדד במדבר, לא כבש את הארץ במסע צבאי ולא הנחיל אותה לשנים-עשר שבטי ישראל. עוד יותר קשה לעכל את העובדה המתבררת, שהממלכה המאוחדת של דוד ושלמה, המתוארת במקרא כמעצמה אזורית, הייתה לכל היותר ממלכה שבטית קטנה. בנוסף לכך, צפויה אי נוחות לכל מי שיצטרך לחיות עם הידיעה כי ליהוה, אלהי ישראל, הייתה בת זוג, וכי הדת הישראלית הקדומה אימצה את המונותאיזם רק בשלהי תקופת המלוכה ולא על הר סיני"." דעתו, שהייתה קיצונית בשעתו ושהובעה בדרך פרובוקטיבית, הפכה בשנים האחרונות למרכזית יותר בארכאולוגיה המודרנית. ב-19 באוקטובר 2017, פרסם העיתונאי ניר חסון מאמר המשך בו חזר לברר את הטיעונים של הרצוג בראי המחקר מאז, מסקנתו הייתה "שמה שהרצוג הציג ב-1999 נמצא כיום לא רחוק מהקונצנזוס המדעי וכי מרבית הארכאולוגים יסכימו עם קביעותיו יותר מאשר עם אמירות לפיהן הארכאולוגיה הצליחה להוכיח שהכתוב במקרא הוא אמת היסטורית".
תת פעילות בלוטת יותרת הכליה

אבחון

אבחון של אי ספיקה ראשונית (מחלת אדיסון) של בלוטת יותרת הכליה מבוצע על ידי מדידת ערך קורטיזול בדם אשר הוא נמוך באופן חריג. תוצאה זו בליווי בדיקת ACTH דינאמית (ראו בהמשך) היא אבחנתית לאי ספיקה ראשונית של בלוטת יותרת הכליה. במקרה של אי ספיקה שניונית, ייתכן ערך קורטיזול נורמלי המתקבל בבדיקת הדם, אך אם הוא נלווה לסימפטומים מחשידים ניתן לבצע גם כן בדיקת ACTH ולאבחן היפואדרנליזם.

בדיקת גירוי ACTH

בבדיקה זו (ACTH stimulation test), מזריקים למטופל את ההורמון ACTH, אשר גורם לגירוי בבלוטת יותרת הכליה אשר מעלה את רמות הקורטיזול בדם.
לוקחים 3 בדיקות דם בזמנים של 0, 30 ו-60 דקות מהזרקת ההורמון. על פי העלייה שצפוי לראות ברמות הקורטיזול, ניתן לאבחן או לשלול את אי הספיקה של הבלוטה.
קיימים קריטריונים שונים לאבחון, והם משתנים בין מאמרים שונים, בין רופאים שונים ובין המינונים השונים של החומר המוזרק (ACTH מוזרק לרוב במינון של 1 מק"ג או 250 מק"ג).
קריטריון נפוץ הוא לדרוש קפיצה של כמות הקורטיזול שהיא פי 2 מהכמות ההתחלתית לפחות, כתוצאה תקינה.
הבדיקה אמינה יחסית לאבחון אי-ספיקה ראשונית של הבלוטה.

בדיקת DHEA-S

ההורמון DHEA, המופרש מבלוטת יותרת הכליה, יכול לעיתים לרמז על אי-ספיקה של הבלוטה. נמצא שבכל המקרים בהם קיימת תת-פעילות, רמת ההורמון נמוכה (100% רגישות). עם זאת בחלק מהמקרים הוא יכול להיות נמוך גם כן ללא תת-פעילות של הבלוטה (לערך הנמוך סגוליות 81% לתת פעילות). כמו כן נמצא שלחלק מהחולים תיתכן תוצאה תקינה לחלוטין במבחן גירוי ה-ACTH, למרות שהם סובלים מתת-פעילות של הבלוטה וערכי ה-DHEA נמוכים. בבחינת התוצאות יש לשים לב לפרמטרים שונים שיכולים להשפיע, כגון הגיל (אצל צעירים עד גיל 30 רמת ההורמון בדרך כלל בערכה המקסימלי).

בדיקות אלטרנטיביות

בתחילת המאה ה-20 היו מספר בדיקות בשימוש לאבחון מחסור בקורטיזול, אשר היו בשימוש על ידי רופאים. עם כניסת בדיקות הדם נדחקו הבדיקות הללו והן בשימוש של מטפלים אלטרנטיביים בלבד:
מבחן כיווץ אישונים (iris contraction test) - בהארה עם פנס לעין, האישון מתכווץ. ב-1924 גילה הרופא ארויו (Arroyo) שבמקרים של חוסר בקורטיזול, לאחר זמן מה מתחיל האישון להתרחב שוב. נוצר "מאבק" בו האישון משתולל ומתכווץ\מתרחב לסירוגין, עד שבסוף הוא נשאר מורחב. באנשים בריאים האישון נשאר מכווץ.
מבחן רגלנד (Ragland's test)- מלבד הסימפטום הנפוץ של לחץ דם נמוך, גילה הרופא רגלנד שבמדידת לחץ דם בישיבה ממושכת ומיד לאחר מכן במצב עמידה, עלייה של פחות מ-10 בערך הסיסטולי (או ירידה במקרים חמורים במיוחד), מעידה על רמות קורטיזול נמוכות. כמו כן תחושת סחרחורת במעבר לעמידה נפוצה במקרה זה.
כמו כן, במרפאות שונות בארצות הברית מאבחנים מחסור בקורטיזול ובעיות במחזור הקורטיזול באמצעות בדיקות רוק. בדיקות אלה נלקחות בדרך כלל 4 פעמים ביום ונשלחות למעבדה, אשר מודדת את ריכוז הקורטיזול (והורמונים אחרים) ברוק. על פי התוצאות ניתן להסיק מהו אופי הבעיה. נמצא שבחולים בתסמונת העייפות הכרונית, למשל, מחזור הקורטיזול אינו תקין.

המחלוקת באבחון

קיימת מחלוקת בנוגע לאבחון תת-הפעילות. במאמר שבחן חולים בתסמונת העייפות הכרונית ופיברומיאלגיה וסקר את כל המאמרים מעשרות השנים האחרונות, הוסקה המסקנה שמבחני ה-ACTH אינם אמינים ואינם מאתרים כ-50% מהמקרים (בכל המינונים של ACTH, כולל 1 מק"ג ו-250 מק"ג). לכן הוצע לתת את ההורמון לתקופת ניסיון, כדי לראות אם ישפר את התסמינים.
בית קדימה

בית קדימה הוא מבנה ברחוב הרב ברלין 30 שבשכונת קריית שמואל בירושלים, בו גובשו בחודש אוגוסט 1947 המלצות ועדת אונסקו"פ להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אשר אושרו לאחר מכן בהחלטת כ"ט בנובמבר באו"ם.

היסטוריה

המבנה הוקם בשנת 1945 בפאתי שכונת רחביה, על ידי ממשלת המנדט הבריטי כקומפלקס של 21 דירות עבור משפחות קצינים בצבא הבריטי ששירתו בארץ. הוא תוכנן על ידי האדריכל אוטו הופמן בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) שהתפתח בתחילת המאה ה-20, תוך שילוב מוטיבים ירושלמיים מסורתיים. הבניין, שנקרא בשם "בית קדימה" על שם חברת הבנייה שהקימה אותו, מזוהה בעיקר בזכות שני גרמי המדרגות, בצורת שני חצאי קשתות, שבחזיתו.
הקצינים ומשפחותיהם לא זכו להשתכן בבניין, עקב החלטת השלטונות הבריטים שהבינו כי יוטב להם אם יעזבו את הארץ. בנוסף, פנתה ממשלת המנדט הבריטי אל האו"ם במטרה שיגבשו חוות דעת בעניין עתידה של הארץ. בעקבות פנייה זו גיבשה האו"ם את ועדת אונסקו"פ (UNSCOP), כדי לבדוק את המצב בארץ ישראל ולהציע פתרונות. כך תפסו את מקומם של הקצינים הבריטים בבית קדימה אחד עשר נציגיה המנויים של הוועדה בין החודשים יוני ויולי של שנת 1947. הבניין נבחר לשיכון הוועדה בגלל בידודו, באופן שהקל על השמירה, אולם הדבר העלה טענות על כך שהוועדה מבודדת מתושבי הארץ.
כאשר סיימו את עבודתם, הגישו חברי הוועדה את המלצותיהם במליאת האו"ם, אשר זכו לכינוי המפורסם "תוכנית החלוקה". ביום כ"ט בנובמבר 1947 (ה-29 בנובמבר), התקבלו מסקנות הוועדה לאחר הליך הצבעה מורט, עצבים בעצרת הכללית. המלצות אלו היוו חלק חשוב בתהליך הדרך להקמת בית לעם היהודי בארץ ישראל, כשנה וחצי לאחר מכן.
עם תום עבודתם, נותר הבניין ריק, ונעשו ניסיונות של הממשלה למוכרו.
לאחר פרוץ מלחמת העצמאות החליפה ממשלת המנדט את הבית תמורת דירות באזור ביטחון א'. ועד הקהילה שיכן בבניין משפחות יהודיות שברחו משכונות מעורבות בעיר, והן הצטרפו לקבוצת ה"הגנה". אך, לקראת סוף ינואר 1948 היות שהבניין החל להוות יעד לירי ערבי ונפצע בו נוטר, פונו ממנו הנשים והילדים למקומות בטוחים יותר. 
במלחמת העצמאות, הבניין גם שימש את ההגנה כמוצב קדמי מול שכונת קטמון וגבעת שהין, עליה שכנה מפקדת הכוחות הערביים. מעברים נפרצו בו כדי לאפשר מעבר מדירה לדירה בזמן ירי. במבצע יבוסי יצא מבית קדימה אחד הכוחות לכיבוש קטמון.
במלאת 60 שנה להקמת הבניין, קיימו עיריית ירושלים והמועצה לשימור אתרים טקס במקום, שכלל הסרת הלוט מעל שלט הבניין.
רכס לינדסטרום

מקור השם

הרכס נקרא על שמה של מרילין לינדסטרום (Marilyn Lindstrom), שכיהנה כאוצרת המטאוריטים שהתגלו באנטארקטיקה במרכז החלל ג'ונסון של נאס"א, ביוסטון, טקסס שבארצות הברית, עד שנת 2000.
סרטן מנקי הארובות

סרטן מנקי הארובות, הוא קרצינומה של תאי קשקש על פני העור של שק האשכים. זהו סוג הסרטן הראשון שהתגלה כמחלה תעסוקתית. זוהה לראשונה על ידי פרסיבל פוט בשנת 1775. פוט שם לב כי המחלה הייתה נפוצה בקרב מנקי ארובות.
פרנצ'סקו רפטו

פרנצ'סקו רפטו (באיטלקית: Francesco Repetto,‏ 1914, גנואה – 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.

קורות חיים

בין השנים 1940–1945 היה רפטו מזכירו האישי של הקרדינל פייטרו בואטו  בגנואה.

פעילותו בתקופת השואה

בשנות המלחמה האיץ בואטו ברפטו לפעול עם רשת דלאסם (DELASEM) להצלת יהודים. רפטו שיתף פעולה עם יהודים ונוצרים מאזור גנואה, שהיו חברים במחתרת האנטי-נאצית והאנטי-פשיסטית באזור. לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 נאלצו פעילי דלסם לסגור את מפקדתם בגנואה, ומרכז פעילותם עבר לכנסייה הקתולית תחת מנהיגותו של בואטו. מאותה עת ואילך ארגן רפטו את כל פעילות ההצלה. בשיתוף פעולה עם יהודים רבים וכן כמרים רבים אחרים, בהם ריימונדו ויאלה ורופינו ניקאצ'י, שלימים זכו אף הם בתואר חסיד אומות העולם, סייע רפטו בהצלתם של מאות יהודים - יהודים איטלקים ויהודים בעלי אזרחויות זרות, בבורגו סן דלמצו, בפירנצה, בלוקה, ברומא וביישובים אחרים. הג'וינט הפקיד כסף בשווייץ וכסף זה הועבר על ידי ארגון דלסם לרפטו. רפטו השתמש בכסף זה כדי לארגן מקלטים ליהודים, לתת להם מזון, טיפול רפואי, אשפוז בלתי חוקי ומסמכים מזויפים. כמו כן הציע ליהודים הנרדפים סעד רוחני.
ב-4 ביולי 1944 הצליח רפטו להימלט בקושי מקציני אס אס שנשלחו מוורונה לעצרו אך מאותה עת ואילך נאלץ להפחית את קצב פעילותו. את מקומו תפס קרלו סאלבי (Salvi), שלימים זכה אף הוא בתואר חסיד אומות העולם.

הנצחה

בשנת 1955 העניק איחוד יהודי איטליה לרפטו מדליית זהב כאות הוקרה על פעולתו להצלת יהודים.
ב-1976 העניק יד ושם לרפטו את התואר "חסיד אומות העולם".
הסופר והחוקר אלכסנדר סטיל (Stille) הנציח את פועלו של רפטו בספרו Benevolence and Betrayal: Five Italian Jewish Families under Fascism (נדיבות ובגידה: חמש משפחות של יהודים איטלקים תחת הפשיזם), שיצא לאור בשנת 1991.
הערכת שפה

הערכת שפה היא תחום לימודי הנכלל בבלשנות יישומית. כאשר מעריכים שפה עיקר ההתמקדות הוא על ההערכה של שפת האם ושפה שנייה. משקלים שווים יוכלו להינתן כשהם מבוססים על ידע כיצד השפה עובדת מבחינה תאורטית ומבחינה פרקטית וכן, כיצד נעשה השימוש בשפה והשליטה בה.
להערכה שפתית של תלמידים קיימת חשיבות עליונה הן עבור התלמידים והן עבור המורים. ההערכה מצביעה על מספר התלמידים שכבר השיגו את מטרות הלמידה וכן, על מספר התלמידים המתקשים בלמידה ועל הפעילויות והשיטות המועילות ביותר ליישום הלמידה.
בהוראת שפה המורה חייב לעיתים קרובות להעריך את הישגי השפה של התלמידים. ניתן לבצע הערכה זו באמצעות מבחנים ובחנים או על ידי הערכות בלתי פורמליות כגון הצגות ומשחקים. בנוסף, מורים משתמשים אף במבחנים אשר הוכנו מראש ממקורות חיצוניים. סגנון הערכה זה נקרא "הערכה חיצונית". 
המונח "הערכה שפתית" הוא מונח כוללני יותר בהשוואה למונח "מבחני שפה" ומהווה הגדרה כוללנית להערכה כגון מבחנים בכיתה ללימודים ולמבחני מוסדות.
כולי האי ואולי

כולי האי ואולי הוא ביטוי ארמי שמשמעותו: גם אם יושקעו המאמצים המרובים ביותר, כל מה שיעלה בידינו הוא רק סיכוי להצלחה.

החלופה "כולי האי ואפשר"

ביטוי בעל משמעות דומה הוא כולי האי ואפשר. בתלמוד מסופר על רבי אלעזר בן פדת שהיה עני מרוד. מסופר עליו, כי כאשר הקיז דם, לא היה לו מה לאכול, והוא תחב בפיו ראש של שום, והתעלף מחולשה. הקב"ה התגלה אליו בחלומו ושאל אותו אם ברצונו שיהפוך את העולם ויברא אותו מחדש, כדי שאולי הפעם יולד רבי אלעזר במזל טוב. רבי אלעזר בן פדת שאל אם במקרה כזה בטוח שיולד במזל טוב, וה' השיב לו בשלילה. אמר רבי אלעזר בן פדת: "כולי האי ואפשר?" (=כל זה, ורק אולי?!). הוא הוסיף ושאל אם כבר חי את רוב שנות חייו, ומשנענה בחיוב וויתר על הצעתו של ה'.
קאמי פיסארו

היסטוריה

פיסארו נולד בשנת 1830 בעיר שרלוט אמאלי שבסנט תומאס שבאיי הודו המערבית, אז בשלטון דנמרק. אביו היה סוחר יהודי עשיר ממוצא פורטוגלי, ואמו ממוצא קריאולי מהרפובליקה הדומיניקנית. בגיל 12 נשלח לפריז ללמוד בפנימייה. כעבור חמש שנים שב לבית אביו והחל לעבוד עמו בעסק המשפחתי; בד בבד צייר פיסארו את נופי האי הקאריבי בו גדל ואת תושביו.
בשנת 1851 קשר קשרי ידידות עם הצייר הדני פריץ מלביי, והשניים עברו לקראקאס והציגו את העבודות שלהם בסדנתם. בשנת 1855 שב לפריז למרות התנגדות אביו ונרשם ללימודים בבית הספר הגבוה לאמנות (École des Beaux-Arts). כאשר החל לצייר ב'אקדמי סוויס' בשנת 1860, פגש שם את קלוד מונה ואת פול סזאן ודרכם הכיר אמנים נוספים העתידים להיות חברי התנועה האימפרסיוניסטית.
בתחילת דרכו כצייר הושפע פיסארו מן הצייר ז'אן-בטיסט קאמי קורו והחליט שכדאי ללמוד ממנו את שיטתו. אחר כך עבר לצייר תמונות ריאליסטיות והתחבר לגוסטב קורבה, שעמד בראש הזרם.
בשנת 1870 עזב פיסארו יחד עם קלוד מונה את צרפת בשל מלחמת צרפת-פרוסיה, והשניים התיישבו בלונדון. באנגליה שהה כשנה, שבמהלכה נשא אשה. מונה ופיסארו התרשמו מאוד מציירי הנוף האנגלים ואט-אט החלו לגבש דרכם בזרם עצמאי, שלימים ייקרא "אימפרסיוניזם". תמונותיהם, שנראו ממבט קרוב מדי כמריחות צבע לא מובנות, היו הופכות ממרחק מסוים לעשירות בפרטים, אם כי מטושטשים מדי בעיני מבקרי האמנות בני התקופה, שלא חיבבו את הסגנון החדש ודחו את עבודותיהם של פיסארו ומונה. לאור עמדת המבקרים השניים לא מצאו אכסניה להצגת יצירותיהם, וקיימו תערוכה עצמאית (בשנת 1874). בעקבותיה, הציג פיסארו את יצירותיו בתערוכות נוספות, שזכו להצלחה מסוימת. הסגנון החדשני פרץ לו נתיבים בקרב הציבור והסעיר אמנים נוספים שהצטרפו אל הזרם שפיתחו.
דירתו של פיסארו נפרצה ורכושו נבזז בעת שהותו באנגליה, והוא עבר להתגורר בכפר פונטואז, סמוך לפריז. שם הרבה לצייר כדי לפצות עצמו על רבים מציוריו שהושמדו בעת היעדרו. מנופי הכפר שאב רעיונות לרבים מציוריו הבאים.
פיסארו לא חדל להתחדש כל ימיו ואף קידם בברכה ציירים מן הזרם הפוסט-אימפרסיוניסטי כפול גוגן ופול סזאן. בתערוכה האחרונה של התנועה האימפרסיוניסטית, שהתקיימה בשנת 1886, אף הציג תמונות בסגנון הפוינטיליזם שפיתח ז'ורז' סרה.
פיסארו היה אב לשבעה ילדים והתקשה לפרנס את משפחתו. רק אחרי גיל 60 זכה להצלחה כלכלית. ראייתו כהתה בשל מחלה, אך למרות זאת המשיך לצייר עד ימיו האחרונים. בשנת 1903 נפטר, והותיר אחריו כ- 1,600 ציורים.
קאמי פיסארו היטיב לצייר מראות נוף פשוטים. בנופיו משולבים בתים ואיכרים בעבודתם, בתיאורים מלאי שלווה ובצבעים רעננים.

פיסארו והשפעתו המתמדת על תלמידיו

פיסארו, צאצא למשפחה יהודית ספרדית ממוצא אנוסים, הוא האמן בעל הביטוי הברור ביותר מבין שאר הציירים האימפרסיוניסטים. אישיותו, מסירותו המוחלטת לאמנות, פשטותו המופלאה והיעדר כל משוא פנים הצליחו להשפיע השפעה מתמדת על רעיו ותלמידיו כל חייו. את אישיותו האמנותית פיתח פיסארו מחוץ לכותלי בית האולפנה בוויכוחים עם ציירים וסופרים צעירים, הם שתרמו לגיבוש ההשקפות על האימפרסיוניזם יותר מכל לימוד ומחקר. הוא הבין את מהותה המהפכנית של התנועה ונחשב לראש בית-אב של האימפרסיוניזם. הוא חי על פי אמנותו ולמען אמנותו בלבד.
דן אריאלי

ביוגרפיה

אריאלי נולד בניו יורק בעת לימודיו של אביו באוניברסיטת קולומביה. הוא גדל בישראל, ברמת גן וברמת השרון. בהיותו תלמיד תיכון, בעת הכנות לטקס במסגרת תנועת הנוער העובד והלומד, נפגע מזיקוק מגנזיום שהתפוצץ לידו, ונכווה בכוויות מדרגה שלישית שכיסו 70 אחוזים משטח גופו. כתוצאה מהפגיעה הקשה אושפז אריאלי במשך שלוש שנים במרכז הרפואי שיבא.
עם השתפרות מצבו הבריאותי נרשם ללימודים באוניברסיטת תל אביב, שם חשב ללמוד פיזיקה ומתמטיקה, אולם לדבריו, בשל הכאבים העזים שגרמה לו כתיבה מרובה, החליט ללמוד פילוסופיה. הלימודים בחוג לפילוסופיה נערכו במסלול דו-חוגי, ואריאלי נרשם גם ללימודי פסיכולוגיה, בהם סיים תואר ראשון. בהמשך השלים תואר דוקטור בפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ותואר דוקטור נוסף במנהל עסקים באוניברסיטת דיוק. אחרי סיום הדוקטורט פגש אריאלי את פרופ' דניאל כהנמן, ממייסדי תחום הכלכלה ההתנהגותית, ונמשך לתחום. הוא מגדיר את תחום הכלכלה ההתנהגותית כ"כלכלה המנסה להסביר גורמים, שהכלכלה הקלאסית הזניחה בעת שפנתה למודלים מתמטיים".
כיהן כפרופסור לכלכלה התנהגותית בבית הספר לניהול ע"ש סלואן ב-MIT. כיום מכהן כפרופסור לכלכלה התנהגותית בקתדרה ע"ש ג'יימס ביוקנן דיוק (James B. Duke Professor of Behavioral Economics) בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא, וכעמית מחקר בכיר במכון קנאן לאתיקה (Kenan Institute for Ethics).
אריאלי הוא ממייסדי החברה הישראלית Kayma, המשלבת תובנות מעולם הכלכלה ההתנהגותית במשרדי הממשלה השונים, באמצעות אגף תקציבים במשרד האוצר.
בשנת 2008 זכה בפרס איג נובל לרפואה, על מחקרו שהוכיח כי תרופות פלצבו יקרות יעילות יותר ממקבילותיהן הזולות.
ב-2015 הוקרן סרט שיצר בשם "כל האמת על השקרים".
אריאלי אב לשניים.