google/wiki40b huggingface dataset:
מדובב

מדובב הוא אדם המביא אדם אחר לידי דיבור במקרה שהוא מתקשה בכך (למשל, עקב צער עמוק, עקב טראומה שעבר וכו'). התואר "מדובב" יוחד גם ספציפית לאדם המפתה  עציר או אסיר להתוודות על פשע, ובכך מסייע להפללתו.

מדובב בשירות המשטרה

מדובב פועל בשירות המשטרה ושירותי ביטחון, כאשר אין בידם די ראיות להרשעתו של עציר (או להרשעתו של אסיר בעבירה אחרת מזו שבה הורשע), ומטרתו לשמוע מהעציר עצמו הודאה בפשע שבו הוא חשוד, לאחר שנכשלו הניסיונות לקבל ממנה הודאה כזו בחקירה משטרתית גלויה. להשגת הודאה זו פועל המדובב בעורמה. הוא מוכנס לתאו של העציר, כאילו אף הוא עצור, רוכש את אמונו של העציר (למשל באמצעות התוודות על פשעים שהמדובב עשה לכאורה), ומביא לכך שהעציר יגלה את סודו.
נהוג להבדיל בין מדובב פסיבי, המוצמד לחשוד ומגיב לפניות אליו בנוגע לעבירה אך אינו פותח מיוזמתו בדיון עם החשוד על העבירה, לבין מדובב אקטיבי המשדל את החשוד להודות באשמה. השימוש במדובב והמותר והאסור בהפעלתו נמצאים בדיונים ברחבי העולם. בית המשפט העליון בקנדה, למשל, שלל שימוש במדובב אקטיבי כלפי חשוד שביקש במפורש לשמור על זכות השתיקה. בישראל קבע בית המשפט העליון שבאופן כללי השימוש במדובבים פסיביים ואקטיביים הוא חוקי. אולם בית המשפט העליון פסל הודאה של חשוד ברצח לאחר שקבע שהמדובבים תקעו טריז בינו לבין עורך דינו ויעצו לו עצות משפטיות שקריות. בית המשפט העליון גם ביקש שככלל לא ייעשה שימוש באותו מדובב עם חשודים שונים באותה פרשה, מחשש שמידע יזלוג מהמדובב על החשוד ויזהם את ההודאה של החשוד.
פרץ רוזנברג

תחילת דרכו

פרץ רוזנברג נולד בהונגריה, כשהוריו היו בדרך מפולין לארץ ישראל. בד בבד עם לימודיו בגימנסיה הרצליה הצטרף בגיל 16 ל"הגנה" ואף שימש כמפקד קורס אלחוטנים במסגרת תפקידו המציא ופיתח מספר מכשירי אלחוט. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לרומניה כשליח יחידת הגדעונים של ההגנה, על מנת לחבור לקבוצה של מלחים ובאמצעותם לנסות להביא עולים עם אוניית המעפילים אטרטו ז', שנתפסה לבסוף על ידי הבריטים. הבריטים אמנם חיפשו את המלווים אך הוא הצליח להימלט ממנה במכונית האספקה.
כהכנות לחשש מפני כיבוש גרמני של ארץ ישראל (מה שלימים נקרא "מאתיים ימי חרדה") הצטרף עם כעשרים אלחוטנים לקורס האלחוטנים של "פלסטיין סקים" (Palestine Scheme), שם השתלם במורס אנגלי. ב-1942 התנדב רוזנברג לצבא הבריטי ונסע לקהיר, יחד עם יעקב שפירא (אחיו של דני שפירא) ורחבעם עמיר, על מנת להדריך בסרבו-קרואטית סוכנים שהיו אמורים לצנוח בעורף האויב הנאצי במסגרת מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית.

הצניחה באירופה

רוזנברג הצטרף לאימוני הצניחה של צנחני היישוב, ובמאי 1943, תחת זהות בדויה ("סרג'נט רוז" (Rose)), צנח באזור ז'אבליאק (Žabljak), בהרי דורמיטור שבמונטנגרו, כחלק מכוח קומנדו ומודיעין בריטי בפיקוד קפטן דיקן (F.W. Deakin) שתפקידו היה לחבור לקבוצת הפרטיזנים בפיקודו של טיטו. רוזנברג שימש כאלחוטן של היחידה הבריטית והיה איש הקשר ממפקדת טיטו למטה הבריטי בקהיר. קשר זה הניב הצנחות של חומרי נפץ ועוד.

עקב ידיעותיו הרבות בנושאי קשר סייע רוזנברג גם לאנשי טיטו לתחזק את ציוד הקשר שלהם, וכך נוצר קשר חם בינו לבין צוותו של טיטו.
בנובמבר 1943, כחלק מכוחות הפרטיזנים, נכח רוזנברג בכנס השני של "המועצה האנטי-פשיסטית לשחרור יוגוסלביה" ביאיצה (כיום בבוסניה והרצגובינה), שבו הכריזה על עצמה המועצה כרשות המבצעת העליונה של יוגוסלביה.
מיד אחרי הכנס יצא רוזנברג, עם מספר פרטיזנים פצועים, למסע חזרה אל חוף הים האדריאטי, שם עלו על ספינת טורפדו בריטית שלקחה אותם לבארי בדרום איטליה, ומשם בטיסה לקהיר, ולמושבו דאז, נהלל.
בתחילת מלחמת העצמאות שירת במחלקת המדע וסייע לג'נקה רטנר בפיתוחי אמל"ח שונים, באותה תקופה הושאל פרץ לבקשתו של אהרון רמז כדי לסייע בהקמת קשר אלחוטי בשירות אויר, ולזכותו נזקפת ההנחתה ללא תקלה של מטוס הנשק "בלק 1" במנחת בית דראס.

לאחר מלחמת העצמאות

עם הקמת משטרת ישראל מונה רוזנברג לראש מדור מבצעי הקשר, אך לאחר הקמתו והשלמת לימודי אלקטרוניקה בטכניון חזר למשקו שהחל להקים במושב בית שערים לעבודת החקלאות.
כחקלאי הבין עד מהרה את סוגיית חוסר המים במדינה הצעירה, והחל להמציא ולפתח עשרות פטנטים בתחום. בין המצאותיו: "שעון שבת" לברז, הנסגר אוטומטית אחרי זמן קבוע מראש והנסגר אוטומטית ברגע שהלחץ יורד בצינור כתוצאה מפיצוץ בו;
; מתז רוטט וממטירונים שונים כולל "המתפלל", בהשראת "אלי, אלי שלא ייגמר לעולם" של חברתו הצנחנית חנה סנש – וכן שיטות טפטוף זעיר וסינון מים, כל זה במסגרת חברת עין-טל אותה הקים בקיסריה.

משפחתו

הוריו, הלה ויחיאל מאיר רוזנברג, ילידי פלונסק, פולין, בני משפחה שהתגוררה בפלונסק מספר דורות; בישראל שימש יחיאל כמנהל המחלקה הטכנית בסולל בונה. אברהם רוזנברג, אחיו של יחיאל ודודו של פרץ כיהן כמנהל בתי הספר כדורי ופרדס חנה. אחד מאחיו של פרץ הוא האדריכל יחזקאל רוזנברג.
פרץ רוזנברג נשא את שרה ליברמן, בתו של צבי ליבנה מנהלל. בנו בכורו גדעון, ששמו כשם יחידת הגדעונים שרוזנברג נמנה עם ראשיה, נולד בעת שרוזנברג שהה במחיצת צוותו של טיטו. לזוג נולדו עוד בת ובן. בתו היא הסופרת והציירת נעמי ולך.
נטמן  בבית העלמין של מושב בית שערים.
Intel NUC

Intel NUC (או בשמה המלא: Next Unit Of Computing) היא סדרת מחשבים נייחים קטנים המיוצרת על ידי אינטל. למחשבים אלו יש מעבדים מסוג Celeron, i3 ו-i5 הנקראים Intel NUC Kits. ניתן לקנות גם את לוח האם בלבד (Intel NUC Boards).
יחסי גרמניה–מונטנגרו

היסטוריה

ב-1997 השתמש הבונדסוור בנמל התעופה פודגוריצה למבצע ליבל, נגד המורדים האלבנים, המבצע היה המבצע הצבאי הראשון בו נלחמה גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה ולא למטרות שמירת שלום. גם גרמניה וגם מונטנגרו שלחו חילות משלוח להילחם במלחמת אפגניסטן כחלק מכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
מונטנגרו הציגה את המארק הגרמני כמטבעה הרשמי בשנת 1999 כשעוד הייתה חלק מיוגוסלביה. גם היום משתמשת מונטנגרו במטבע הזהה למטבעה של גרמניה, האירו, כחלק מהיות שתי המדינות בגוש האירו, מונטנגרו משתמשת בעיצוב הגרמני הספציפי לאירו. ממשלת גרמניה ומשרד הכלכלה המונטנגרי נמצאים בקשר מתמיד.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-14 ביוני 2006 לאחר הכרזת העצמאות.
יארד

יארד (באנגלית Yard; בראשי תיבות yd) היא יחידת מידה לאורך הנהוגה בבריטניה, בארצות הברית ובמדינות נוספות. יארד אחד שווה באורכו לשלוש רגל, ל-36 אינצ'ים או ל-0.9144 מטרים. 
בעבר, ערכו של היארד היה מעט שונה אך משנת 1959 הוחלט שערכו יעוגל ל-0.9144 מטרים. ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה הסכימו לאמץ פשרה זו שהוצעה על ידי קנדה.

שימוש כיום

ביארד נעשה שימוש במדינות שלא אימצו את השיטה המטרית להבדיל ממרבית מדינות אירופה או אסיה. מדידה ביארדים נעשית בעיקר כדי למדוד אורך של חלקות אדמה או מגרשים. איגודי ספורט שונים בארצות הברית ובבריטניה עושים בו שימוש רב, דוגמת איגודי כדורגל, קריקט וכן מועדוני גולף שונים.
בנוסף נעשה שימוש ביארד למדידת שטח (יארד רבוע) וגם עומק (יארד מעוקב). נהוג לציין את המילה יארד ברבים עבור מידות אלה, כאשר לא נעשה שימוש במילים רבוע או מעוקב שמושמטות. כך למשל על מערבל בטון קנדי או אמריקאי יהיה כתוב שתכולתו היא 11 יארדים (רבועים) או 1.5 יארדים (מעוקבים).
בצדי דרכים, מופיעים שלטי הנחיה ביארדים למרחקים הקצרים ממייל בארצות הברית ובבריטניה.
משה לנדינסקי

הרב משה לנדינסקי (תרכ"ב, 1862 - כ' באדר ב' תרצ"ח, 23 במרץ 1938) היה ראש ישיבת ראדין במשך כארבעים שנה.

תולדותיו

נולד בעיירה קנישין הסמוכה לביאליסטוק, בנם של דוד וצביה לנדינסקי. בצעירותו למד תקופה קצרה בעיר מולדתו ואחר עבר ללמוד אצל הרב שבתי וולך ששימש כגאב"ד בעירו רזנאי.
בגיל 22 נשא לאישה את בת הגביר הרבני רבי ישראל ניימן, אף הוא מקנישין. לאחר נישואיו נמנה עם אברכי כולל ברודסקי בוולוז'ין. שם למד כשמונה שנים, כאשר בשלוש השנים הראשונות לא עזב את המקום, ולא התראה אפילו עם אשתו וביתו הקטנה.
בשנת תר"ס (1900) נקרא על ידי החפץ חיים לכהן כראש הישיבה בישיבתו בראדין, בהמלצת מורו הנצי"ב מוולוז'ין. כעבור שנים אחדות מונה לצדו הרב נפתלי טרופ. בכל הזמן הזה עמד לימין החפץ חיים ואף ערך לו אחדים מספריו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהרוסים נסוגו והצבא הגרמני התקרב לראדין, התקבלה החלטה שהישיבה תתפצל לשתיים, חלק אחד יישאר בראדין והשני ינוע לתוך רוסיה. רוב התלמידים, ובהם החפץ חיים והרב טרופ, עזבו את ראדין, והמיעוט ובתוכו הרב לנדינסקי נותר בראדין. בשנת תרפ"א (1921) שבו הגולים לראדין. הרב לנדינסקי קיבל את פניהם בתחנת הרכבת. אולם בניין הישיבה היה הרוס ונטוש והתלמידים נאלצו להשתכן בבית המדרש המקומי. עם הזמן שבה הישיבה למסלולה בהנהגתם של הרב לנדינסקי והרב טרופ.
בשנת תרפ"ח (1928) נפטר הרב טרופ ולצדו של הרב לנדינסקי מונו שני ראשי ישיבה צעירים, הרב ברוך יוסף פייבלזון (חתנו של הרב טרופ) והרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים).
לאחר פטירת החפץ חיים הורע מצבה הכלכלי של הישיבה
והרב לנדינסקי נאלץ לנסוע ללונדון כדי לגייס כסף להחזקת הישיבה.
נפטר בכ' באדר ב' תרצ"ח ונקבר בבית העלמין בראדין.
צאצאו, הרב חיים פלאטו, הקים את ישיבת ראדין בנתניה. בנו של הרב פלאטו, מנחם מנדל, פרסם את הספר "בשבילי ראדין", על הישיבה בראדין ותולדות חייו של הרב לנדינסקי.
סמל גינאה ביסאו

סמל גינאה ביסאו הוצג לראשונה מעט לאחר קבלת העצמאות מפורטוגל בשנת 1973. הוא מציג באופן בולט כוכב שחור, המסמל את אפריקה. הצדף המאגד שני ענפי זית בתחתית מסמל את קרבתה של המדינה לים. במרכז מופיע המוטו של המדינה, בפורטוגזית - Unidade, Luta, Progresso (איחוד, מאבק, קדמה).
משארף

מָשָארֵף (בערבית: مشارف) הוא כתב עת לספרות ותרבות, היוצא לאור בישראל בשפה הערבית.
את כתב העת הקים הסופר והמחזאי אמיל חביבי בשנת 1995 עם המשוררת סיהאם דאוד כבמה לכותבים ערבים-ישראלים ולתרגומים לערבית מספרות העולם. לאחר מותו של חביבי ב-1996 נסגר כתב העת, אך בשנת 2002 חודשה פעילותו ביוזמת הוצאת ערבסק ועמותת הליקון. את כתב העת המחודש עורכת האמנית סיהאם דאוד, מנהלת עזבונו של חביבי, וחברי המערכת הם אנטון שמאס, סלמאן מצאלחה, מוחמד חמזה ע'נאים, אנטון שלחת ורמזי סולימאן. 
בכתב העת מתפרסמים שירים, סיפורים, מסות ותרגומים מספרות העולם, בין השאר מעברית.
סל הבריאות

סל הבריאות (בשמו הרשמי: סל שירותי הבריאות) הוא רשימת השירותים הרפואיים והתרופות הניתנים לתושבי ישראל על ידי קופות החולים, במימון המדינה, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. הרשימה המפורטת של תכולת סל שירותי הבריאות מופיעה בתוספות לחוק.
מרג'ורי פולטון

ילדות ונעורים

פולטון נולדה באוקלהומה סיטי, שם החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל תשע, בשנת 1918. היא למדה במכון קרטיס למוזיקה וקיבלה מלגות לימודים לבית הספר ג'וליארד, שם סיימה את לימודיה בהצטיינות ב-1935. בתקופת לימודיה בקרטיס, פגשה פולטון את מאק הארל, שלמד נגינה בכינור באוניברסיטת אוקלהומה סיטי והמשיך בלימודי כינור בקרטיס. הם נישאו ב-1935 בניו יורק בשנה שבה קיבלה את הדיפלומה שלה מג'וליארד. מאק הארל עשה חייל כזמר בריטון קונצרטי ואופראי, בעיקר עם המטרופוליטן אופרה, ופולטון המשיכה להופיע וללמד. אחד משלושת ילדיהם, לין הארל, שנולד ב-1944, הוא צ'לן קונצרטים בעל שם עולמי.
אלסנדרו בריקו

חייו

בריקו נולד בעיר טורינו שבצפון איטליה. אחרי שקיבל תואר אקדמאי בפילוסופיה ובנגינה בפסנתר, פרסם מסות בשטח המוזיקה ובהן "אמנות הפוגה של ג'ואקינו רוסיני" (1988) ו-"נפשו של הגל ופרות ויסקונסין" (1992), מסה שבה עשה ביקורת נוקבת על המוזיקה האטונאלית. ב-1991 פרסם את הנובלה הראשונה שלו "טירות של כעס" שבעבורה קיבל בצרפת את פרס מדיסיס לסופר זר ב-1995. הוא המשיך לכתוב וספריו תפסו את מקומם בראש רשימת הספרים רבי המכר באיטליה ובצרפת.
בריקו פנה לעולם התקשורת והפך לעורך בסוכנות פרסומת, שימש כמבקר לענייני מוזיקה של העיתונים "לה רפובליקה" ו-"לה סטאמפה", ואחר כך כעיתונאי במספר עיתונים איטלקיים. ב-1993 היה אחד המייסדים של בית הספר לכתיבה ביקורתית בטורינו, שבו למדו לכתוב תסריטים לקולנוע, נובלות וסיפורים קצרים, עיתונאות ומשחקי מחשב. הוא שימש כמגיש תוכניות בטלוויזיה האיטלקית בשטחי הספרות והשירה הלירית. המונולוג התיאטראלי שלו "נובצ'נטו" (1994), עובד לקולנוע ב-1998 בבימוי של ג'וזפה טורנאטורה בשם "האגדה של 1900".
ספריו תורגמו לשפות רבות, ובכללן לעברית.
לחם חיטה מלאה

לחם חיטה מלאה (נקרא גם לחם חיטה מלא), הוא כל לחם אשר הקמח היחיד ששימש להכנת בצקו הוא קמח חיטה מלאה, כלומר קמח חיטה הכולל את כל ארבעת רכיבי דגן החיטה וללא כל תוספת של קמח לבן.

מאפיינים

ארבעת רכיבי הגרעין המשמשים להכנת קמח חיטה מלאה נקראים נבט, אנדוספרם, מעטפת גרעין פנימית, ומעטפת גרעין חיצונית (המכונה לעיתים גם בשם "סובין").
יש להבדיל בין לחם חיטה מלאה לבין לחם דגנים מלאים, אשר הוכן מכמה דגנים מלאים נוספים, עם או ללא חיטה.

ייצור והפקה

בישראל לא קיימת הסדרה בחוק למונחים "חיטה מלאה", "דגן מלא", ו"קמח מלא", ולכן יצרנים שונים עשויים לתת הגדרות שונות למונחים אלה, אשר שונות מן ההגדרה הנפוצה בקרב בוטנאים ודיאטנים. כך למשל "חיטה מלאה" יכולה להיות עם סובין וללא סובין (כלומר עם או ללא המעטפת החיצונית), כאשר הסובין עצמו יכול להימכר על ידי היצרנים הן כתוסף מזון עצמאי והן כמספוא, זאת בהנחה והיצרן מגדיר "חיטה מלאה" כ"חיטה מגרעין מלא ללא מעטפת חיצונית".
ללחם חיטה מלאה יש, באופן טבעי, צבע חום בהיר. ניתן להוסיף צבע מאכל קרמל לבצק של לחם העשוי מקמח לבן בלבד, כך שאפשר לטעות ולחשוב שמדובר במאפה דגנים מלאים. במדינות רבות, ובהן ישראל, פרקטיקה זו אינה מנוגדת לחוק, אך יש הרואים בה הטעיית צרכנים.

יתרונות בריאותיים

לחם חיטה מלאה עדיף מכמה בחינות בריאותיות על לחם חיטה מעובדת (ובפרט על לחם חיטה לבנה, המכיל רק רכיב חיטה אחד - האנדוספרם). ההמלצה להחליף את הלחם הלבן בלחמים מקמח חיטה מלאה היא המלצה נפוצה בקרב דיאטנים ורופאים העוסקים בתזונה. 
לחם חיטה מלאה עשיר יותר למשל בסיבים תזונתיים בלתי-מסיסים הגורמים לשובע ואינם קלוריים כלל, היוצאים מן הגוף כביאתם. ולפיכך בנפח זהה, הוא בדרך כלל משמין פחות מלחם חיטה לבנה. כמו כן לחם חיטה מלאה עשיר יותר בנוגדי חמצון, חומצות אמינו (בפרט ליזין), מינרלים דוגמת מגנזיום, מנגן, זרחן וסלניום), וויטמינים דוגמת ניאצין, ויטמין B₆, וויטמין E).
מן הראשונים בתרבות המערבית שהמליצו על אכילה של דגנים מלאים במקום דגנים מעובדים היה הרופא הבריטי תומאס אליסון.  גם הרמב"ם שהיה רופא במקצועו, שילב הנחיה זו במסגרת המלצות התזונה שלו ביד החזקה "ויש מאכלות שהם רעים ואינן כמו אלו וכו' והסולת שנפו אותה כל צרכה עד שלא נשארה בה ריח מורסן וכו' אין ראוי להרבות מאכלות אלו ואדם שהוא חכם וכו' ולא יאכל מן הנזכרים כלום אלא אם נצרך להם לרפואה" ( הלכות דעות פ"ד ה"י)
שריף וודי

צעצוע של סיפור

ב"צעצוע של סיפור", וודי הוא מנהיג הצעצועים של אנדי, ולוקח את תפקידו ברצינות. לדבריו, לזמן המשחק שהוא מקבל מאנדי אין חשיבות, מה שחשוב הוא להיות תמיד בשביל אנדי. עם זאת, מאוחר יותר בסרט, אנדי מקבל צעצוע חדש ליום הולדתו, באז שנות-אור, הצעצוע הפופולרי ביותר באותה תקופה. הצעצועים של אנדי נדהמים לגלות את התכונות של באז. רק וודי, מקנא מאוד בתשומת הלב הניתנת לבאז, והוא חושש שבאז יהיה הצעצוע האהוב ביותר של אנדי. עניין זה נפתר כאשר וודי ובאז ניצלים יחדיו מ"רוצח הצעצועים", סיד.

צעצוע של סיפור 2

ב"צעצוע של סיפור 2", וודי (עם באז לצידו) הוא עדיין מנהיג הצעצועים, ומתכונן למכירת החצר הקרובה, בה יימכרו הצעצועים שנמצאים במצב גרוע. פינגווין בשם וויזי נבחר להימכר על ידי אימו של אנדי, ווודי מסכן עצמו כדי להציל אותו, בעזרת הכלב החדש של אנדי, באסטר. תוכניתו מצליחה עד שהוא נופל מבאסטר, ונגנב על ידי אספן צעצועים ששמו אל. בביתו של אל, וודי מגלה את עברו הנשכח ואת המורשת שלו ככוכב בתוכנית ילדים משנות החמישים בשם "וודי הכוכב", וכן כי הוא יישלח ליפן כדי להיות מוצג במוזיאון צעצועים. עם זאת, הצעצועים של אנדי מצילים את וודי לפני שנשלח ליפן.

צעצוע של סיפור 3

ב"צעצוע של סיפור 3", אנדי בן 17, כמעט בן 18 ומתכנן לעזוב לקולג'. וודי והחבורה שבורי לב, ותוהים מה יהיה גורלם. אנדי בוחר לקחת את וודי לקולג', ולשם כך שם אותו בקופסת אריזה. הוא מניח את שאר הצעצועים בשקית אשפה לאחסון בעליית הגג (כולל באז שנות-אור). אמא של אנדי חושבת שהשקית מכילה אשפה וזורקת אותה. הצעצועים מצליחים לברוח ממשאית הזבל. וודי מנסה לשכנע אותם להיות מאוחסנים בעליית הגג, אבל הם אינם מאמינים לו. בעקבות החלפת שקיות, הצעצועים נשלחים לגן ילדים יחד עם וודי, ועוברים תוהו ובוהו בדרך ומצליחים להיחלץ ממנו. לבסוף, הם נמסרים לבוני, ילדה מהגן. וודי וחבריו מתחילים את חייהם החדשים עם בוני.

צעצוע של סיפור 4

ב"צעצוע של סיפור 4", הצעצועים של בוני עוזרים לוודי להתאחד עם בו-פיפ.

סרטים נוספים

וודי הופיע בהופעת אורח בסרט "באג לייף" בפספוסים. הוא הופיע ב"באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה" בתחילת הסרט ודובב על ידי ג'ים הנקס. הוא גם הופיע ב"מכוניות", בהופעת אורח קצרה.

מאפיינים

וודי הוא בחור נלהב, שמתנדב לכל פעולה. ברגע שהוא חושב מחשבה אינסטינקטיבית כמו "אני חייב לעזור להם", או "אני חייב לברוח", הוא מיד מבצע זאת. וודי הוא בובת קאובוי ישנה. בגבו מותקנת תיבת קול המופעלת על ידי משיכה בחוט, המשמיעה משפטים פשוטים כמו "ידיים למעלה!", "אתה הקאובוי האהוב עליי", "יש לי נחש במגף", "מישהו הרעיל את בארות המים" ו"נראה טוב".
כפי שהוזכר ב"צעצוע של סיפור 2", בנייתו כוללת אפוד צבוע ותפור, תפרים בידיים, צעיף אדום וכובע קאובוי. וודי לובש חגורה שמוצמד אליה נרתיק ריק ובתוכו אקדח. הוא הצעצוע האהוב ביותר על אנדי מאז גן הילדים, ויש לו מקום מיוחד על המיטה של אנדי, והוא מנהיג את הצעצועים בחדרו של אנדי. ב"צעצוע של סיפור 2" גילה וודי כי הוא הדמות הראשית בסדרת טלוויזיה ששודרה בשנות החמישים בשם "וודי הכוכב".
כשאל ניסה להתמקח עם אימו של אנדי, בניסיון לקחת את וודי מאנדי, אימו של אנדי מסרבת ואומרת שזו ההחלטה של אנדי שלא למכור את וודי, ושוודי לדבריה הוא "צעצוע ישן של המשפחה". בשלושת הסרטים, וודי מתיידד עם באז שנות-אור וג'סי. לכתחילה, כאשר באז זמנית היה לצעצוע האהוב של אנדי, וודי ניסה לדחוף אותו אל מאחורי השידה אבל בטעות הפיל אותו מהחלון. וודי הציל את באז, ולבסוף שניהם ברחו מסיד. מאז וודי ובאז הם חברים קרובים. את ג'סי וודי הכיר בהרפתקה שעבר אצל אל, ומאז אף הם חברים טובים.
טרינידד חימנס

ביוגרפיה

חימנס נולדה ב-1962 במאלגה, שלישית בין תשעה אחים. בילדותה עברה המשפחה למדריד כאשר אביה מונה לשופט בבית המשפט העליון. למדה משפטים באוניברסיטה האוטונומית של מדריד והתמחתה ביחסים בינלאומיים. הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית והייתה חברה בארגוני צעירים וסטודנטים מפלגתיים וכלליים בהם מילאה תפקידים רבים הקשורים ליחסי חוץ וקשרים בינלאומיים.
חימנס נישאה לדיפלומט והתגוררה איתו בגינאה, ישראל וקמרון לפני שהתגרשה וחזרה לספרד.

קריירה

בין השנים 1996–2000 הייתה אחראית על הקשרים עם אמריקה במזכירות לקשרי חוץ של המפלגה הסוציאליסטית, ומ-2000 ל-2004 הייתה חברה בוועד הפועל של המפלגה ומזכירה לעניינים בינלאומיים.
ב-2003 הייתה מועמדת המפלגה הסוציאליסטית לראשות עיריית מדריד. היא הפסידה בבחירות אך הגבירה את כוחה של המפלגה במועצת העירייה. היא כיהנה במועצה עד 2006, אז מונתה לסגנית שר (Secretario de Estado) במשרד החוץ לענייני אמריקה הלטינית.
ב-7 באפריל 2009 מונתה לשרת הבריאות והמדיניות החברתית בממשלתו של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו ובלטה בטיפולה בהתפרצות שפעת החזירים ואכיפת האיסור לעישון במקומות ציבוריים.
ב-20 באוקטובר 2010 מונתה לשרת החוץ במקומו של מיגל מורטינוס, במסגרת סבב מינויים נרחב שביצע ספאטרו בממשלתו בשל ירידה חדה בפופולריות שלה, וכיהנה עד סיום כהונת הממשלה, ועלית ממשלת מריאנו רחוי השמרנית.
בית דגן

היסטוריה

בית דגן נזכרת לראשונה בתנ"ך בספר יהושע בתיאור ערי השפלה, בגרסה "בית דגון", כשמו של האל הפלשתי דגון: "בֵּית דָּגוֹן וְנַעֲמָה וּמַקֵּדָה".
במנסרת סנחריב נזכרת העיר במסגרת תיאור כיבושי סנחריב מלך אשור באזור יפו, לצד הערים בני ברק ואזור.
בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד התקיימה בית דגן כיישוב יהודי. בתוספתא נזכרת הקפדה יתרה על דיני טומאה וטהרה מצד תושבי המקום: "מעשה בבית דגן ביהודה באחד שמת ערב פסח והלכו לקברו". בית דגן נזכרת גם באונומסטיקון של אוסביוס ובמפת מידבא כעיירה השוכנת בין יפו ולוד.
בעת המודרנית שכן במקום הכפר הערבי בית דג'אן שתושביו עזבוהו במלחמת העצמאות. על אדמותיו הוקם היישוב היהודי בית דגן. היישוב הוקם על ידי עולים מצפון אפריקה ותימן כיישוב חקלאי. בשנת 1979 הוכנה תוכנית מתאר אשר קבעה את מגמות הפיתוח של היישוב. מאז ועד היום נבנו שכונות חדשות הוקמו מבני ציבור חדשים ושודרגו הישנים.
את תוכנית המתאר ומבני הציבור תכנן האדריכל אלי שפיר].

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בבית דגן 7,143 תושבים (מקום 199 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.6%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לבית דגן דירוג של 7 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 78.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 9,821 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
ההחלפה

עלילה

לוס אנג'לס 1928, אם חד הורית בשם כריסטין קולינס (אנג'לינה ג'ולי) חוזרת לביתה ומגלה כי בנה, וולטר בן התשע, נעלם. היא מתקשרת מיד למשטרה ומבקשת שיצאו לחפש אחריו, אך הפקודה המשטרתית אומרת כי יש לחפש נעדר רק לאחר 24 שעות מרגע היעלמותו. משטרת לוס אנג'לס באותם ימים הייתה חשופה לביקורת ציבורית נוקבת, בהנהגתו של הכומר גוסטב בריגלב (ג'ון מלקוביץ'), שיצא נגד השחיתות המשטרתית בנאומיו בכנסייה וברדיו הציבורי. מספר חודשים לאחר היעלמותו של וולטר, המשטרה טוענת כי מצאה אותו. בכירי המשטרה מארגנים מפגש בין האם לבנה, ומזמינים את התקשורת לסקר את האירוע, כדי להסיט לעברם מעט אור חיובי לאחר כל הביקורות השליליות עליהם. בתחנת הרכבת כריסטין פוגשת את וולטר, אך מיד מבחינה כי זהו לא בנה האמיתי. קצין המשטרה, ג'יי ג'יי ג'ונס (ג'פרי דונובן), משתיק אותה ואומר לה כי זה הגיוני שוולטר השתנה בזמן היעדרותו ושתיקח אותו הביתה ל"תקופת ניסיון".
בביתה מבחינה כריסטין בשינויים פיזיים בין וולטר לילד הטוען כי הוא בנה: וולטר לא היה נימול, לעומת הילד שמצאה המשטרה, וכן וולטר היה גבוה מהילד ב-13 אינץ'. כריסטין מציגה את ההבדלים בפני המשטרה, אך הם ממציאים טענות כדי להציג אותה כלא שפויה. כריסטין לא מוותרת ולוקחת את הילד לרופא השיניים של וולטר, ולכיתה בה למד. הן רופא השיניים והן מורתו של וולטר, מאשררים לה כי הילד איננו וולטר האמיתי. כשקצין המשטרה ג'ונס מבין כי כריסטין עלולה להביך את המשטרה פעם נוספת, הוא שולח אותה בכפייה למוסד לחולי נפש. כריסטין עוברת במוסד התעללויות פיזיות ומנטליות, אך מסרבת להכיר כי הילד שנמצא הוא בנה האמיתי. כריסטין מבינה שברגע שמבחינת המשטרה "וולטר" נמצא, הם מפסיקים לחפש אחר בנה האמיתי. הכומר גוסטב מגלה שכריסטין אושפזה במוסד, ומפעיל לחץ ציבורי כדי לשחררה.
במקביל, חוקר משטרה נוסע לעיירה ווינוויל לגרש נער קנדי בן 15 בשם סנפורד קלארק, חזרה לקנדה. סנפורד מתעמת עמו, ובסוף מחליט לגלות לו מעשים שעשה. הוא מגלה לחוקר כי גר עם דודו, גורדון סטיוארט נורת'קוט בווינוויל (ג'ייסון באטלר הרנר). סנפורד ודודו נהגו לנסוע במכונית, ולחפש אחר ילדים שנשארו לבדם, לפתות אותם להיכנס לרכבם, ולחטוף אותם חזרה לווינוויל. בעיירה הם הוחזקו בלול תרנגולות ונרצחו אחד אחרי השני בידי גורדון. בניסיון להגן על חפותו ציין סנפורד כי דודו הכריח אותו לעזור לו, ואם לא, גורלו יהיה כגורל הילדים. החוקר מציג לסנפורד תמונות של ילדים נעדרים שהמשטרה לא מצאה, והוא מאשר לו כי חלקם נחטפו על ידי דודו ועל ידו. החוקר מחליט להציג לו תמונה של וולטר קולינס, וסנפורד מאשר כי הם חטפו אותו.
גורדון מובל לחקירה ומשפט, אך מסרב להודות אם רצח את וולטר קולינס או לא. המשטרה מובכת עם צאת החקירה לתקשורת, ונחשפים מעשי השחיתויות שנעשו. הילד שטען כי הוא וולטר מודה לבסוף כי המשטרה הניעה אותו לשקר כי הוא בנה של כריסטין, בתמורה לכך שיגיע ללוס אנג'לס ויפגוש את השחקן האהוב עליו, טום מיקס. גורדון נידון לעונש מוות בתלייה, ונשאר בעמדתו לא לחשוף את אשר עלה בגורלו של וולטר קולינס. לאחר כמה שנים, וימים ספורים לפני ההוצאה להורג, מחליט גורדון לשלוח לכרסטין מכתב, ולהזמינה לבית הסוהר בו שהה, שם מבטיח שיגלה לה מה קרה לוולטר. כריסטין מגיעה לבית הסוהר ונפגשת עם גורדון, אך הוא משנה את דעתו ולא מגלה לה.
בשנת 1935, דוד קליי, אחד הנערים שנחטפו על ידי גורדון, נמצא בחיים והושב למשפחתו. הוא סיפר כי הכיר את וולטר קולינס, וששניהם ברחו יחד עם ילד נוסף מלול התרנגולות, כשגורדון אחריהם. השלושה התפצלו והוא אינו יודע מה קרה לוולטר בהמשך. כריסטין לא הפסיקה לחפש אחר וולטר, והייתה נחושה שתמצא אותו. וולטר או גופתו לא נמצאו מעולם.
פרדיננד וראנגל

חייו

וראנגל סיים את הקולג' הימי בסנקט פטרבורג בשנת 1815 ובשנים 1817-1819 השתתף במסע סביב העולם על האונייה "קמצ'טקה". בשנים 1820-1824 עמד בראש משלחת לחקר צפון מזרח סיביר. במהלך המסע צוירו מפות רבות של האזור. בשנים 1824–1827 היה בראש מסע סביב העולם על אוניית "קרוטקי". 
בשנים 1830-1835 היה מושל אמריקה הרוסית. במהלך השרות חקר את חופי אלסקה ממצר ברינג עד לקליפורניה. במהלך שנת 1836, תוך חזרה לרוסיה, השלים את מסעו שלישי סביב העולם.
בשנים 1840-1847 עמד בראש החברה הרוסית-אמריקאית. היה בין מייסדי החברה הגאוגרפית הרוסית בשנת 1845. בשנים 1855-1857 היה שר הימיה הרוסי.
היה בין המתנגדים למכירת אלסקה לארצות הברית.
שורש (של פונקציה)

שורש של פונקציה הוא איבר בתחום ההגדרה שעבורו ערך הפונקציה הוא 0. למשל, עבור הפונקציה  הצבת  תחזיר , ולכן  הוא שורש של הפונקציה. שורשים של פונקציה נקראים גם אפסים של הפונקציה או פתרונות של הפונקציה.
כפועל יוצא מההגדרה, שורש של פונקציה הוא ה-x שעבורו נחתך גרף הפונקציה עם ציר ה-x. כך למשל נקודות החיתוך של הפונקציה  עם ציר ה-x הן כששיעורי ה-x הם 2 ו-2-.
בעיית מציאת השורשים של פונקציות באופן נומרי היא כר פורה למחקר מתמטי. אחת השיטות הבסיסיות בענף זה היא שיטת ניוטון-רפסון, שהיא שיטה איטרטיבית למציאת שורשים בעזרת נגזרות.

שורש של פולינום

עבור משוואה ממעלה ראשונה, . הפתרון הוא  הנקודה .
עבור משוואה ממעלה שנייה, , הפתרון הוא . בדומה לזה יש  נוסחאות גם למשוואות ממעלה שלישית ורביעית. אולם, אווריסט גלואה הראה כי אין פתרון באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה חמישית ומעלה.
המשפט הקטן של בזו קובע כי a הוא שורש של פולינום , אם ורק אם הפולינום ‎ מחלק את . החזקה המקסימלית שבה מחלק x-a את הפולינום נקראת הריבוי (האלגברי) של השורש. 
המשפט היסודי של האלגברה קובע ששדה המספרים המרוכבים הוא סגור אלגברית, כלומר שלכל פולינום ממעלה n במקדמים מרוכבים, יש בדיוק n שורשים כולל ריבוי.