סנט הלנה

היסטוריה

האי התגלה ב-21 במאי 1502 על ידי הנווט הפורטוגזי ז'ואו דה נובה במהלך מסעו חזרה הביתה מהודו. הוא כינה אותו "סנטה הלנה". הפורטוגזים לא הקימו בו התיישבות קבע מלבד בודדים שגרו על האי תקופות מסוימות. מכיוון שהוא היה שולי לפורטוגזים עבר האי לידי ההולנדים לתקופה קצרה ולבסוף נתפס על ידי הבריטים בשנת 1661.
בשנות השלטון הבריטי נשלט האי על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. הם בנו את העיר היחידה, ג'יימסטאון, את המבצר שמגן עליה והציבו חיל משמר באי. תחת שליטתם שגשג האי. ספינות בריטיות רבות עגנו בו בדרכן חזרה הביתה מהודו והשאירו בו חלק מעושרן. בנוסף הוקמו בו מטעים שעובדו על ידי עבדים שחורים וסינים שנקנו מספינות העבדים שעגנו באי.
בשנת 1815 הובא לאי על ידי השלטונות הבריטים נפוליאון בונפרטה, כאסיר. היה זה לאחר שהוא הצליח לחמוק מכלאו הקודם באי אלבה ולשלוט בצרפת בתקופת מאה הימים. הוא נכלא לאחר תבוסתו בקרב ווטרלו. נפוליאון חי באי שש שנים, עד למותו.
משנת 1834 החל הכתר הבריטי לשלוט ישירות באי שלא באמצעות חברת הודו המזרחית הבריטית. אולם בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל האי לדעוך בעקבות התפתחות ספינות שלא היו זקוקות לתחנת עצירה, ופתיחת תעלת סואץ. מאז היה האי התיישבות חסרת חשיבות מיוחדת של בריטניה. למרות זאת הוא עלה לכותרות פעם נוספת בשנת 1982 כאשר שימש בסיס יציאה בריטי במלחמת פוקלנד.
בשנת 1858 הכריזה ממשלת בריטניה על כך שהיא מעניקה שני אזורים באי לצרפת: שטחו של הבית בו גר נפוליאון בעת גלותו וכן העמק בו נקבר.

כלכלה

כלכלת האי נשענת בעיקר על הסיוע מבריטניה הגדולה.
התושבים מתפרנסים ברובם מדייג, גידול בקר, תיירות ומוצרי מלאכת יד אתנית. בנוסף לכך מתקיים גידול חקלאי מצומצם של ירקות שונים. במחצית הראשונה של המאה ה-20 התבססה הכלכלה במידה רבה על גידול ועיבוד פשתה ניו זילנדית (phormium tenax), צמח ששימש לייצור חבלים. פיתוחם של חבלים סינתטיים הפך את הענף לבלתי-כלכלי, ובית המלאכה האחרון לפשתה באי נסגר ב-1966.
קשיי הפרנסה מאלצים רבים להגר מהאי. הממשלה הבריטית מנסה לעודד פיתוח כלכלי, ובנתה במקום שדה תעופה כאמצעי לכך.

גאוגרפיה

שטחו הכולל של האי כ-122 קמ"ר והוא מכוסה ברובו בסלעים ואפר געשי.
מרכזו של האי מכוסה ביער אשר חלקו טבעי וחלקו נטוע. האזור ההררי במרכז נהנה מכמויות משקעים גבוהות יותר מאשר באזורי החוף וגם הטמפרטורה בו נמוכה יותר.
עולם החי והצמחייה במרכז האי מקומיים ואופייניים לו. לעומת זאת אזורי החוף צחיחים ואינם מקיימים עולם חי וצומח משלהם. חלק גדול מההיעלמות של הצומח המקומי האופייני ניתן לזקוף לחובת ההתיישבות של בני אדם במקום ובעיקר לבעלי החיים שהגיעו איתם כגון עיזים, וכן לצמחים פולשים אשר הביאו את המינים המקומיים לסף הכחדה.

תחבורה ותקשורת

סנט הלנה וטריסטן דה קוניה הם מהאיים המיושבים המבודדים בעולם. הגישה אליהם מתאפשרת בדרך הים, ומשנת 2017, עקב פתיחתו של נמל תעופה בינלאומי באי סנט הלנה, גם בדרך האוויר. ספינת הדואר הבריטי "סנט הלנה" משייטת בין נמלי בריטניה, האיים ודרום אפריקה. משך ההפלגה מקייפטאון שבדרום אפריקה הוא חמישה ימים, הספינה מפליגה מדי שלושה שבועות בערך.
שדה התעופה של האי, שהקמתו עלתה על 400 מיליון דולר ואמור היה להיפתח בפברואר 2016 ולשרת טיסות מדרום אפריקה ומהאי אסנשן, נפתח באוקטובר 2017, אך רוחות עזות השוררות באי מונעות נחיתות והמראות של מטוסים גדולים. מה שגרם לפתיחתה של וועדת חקירה פרלמנטרית, שקבעה שיש לכנות את המיזם ל"שדה התעופה המיותר ביותר בעולם"
בסנט הלנה תחנת רדיו אחת וקישור לרשת האינטרנט. שני עיתונים מקומיים יוצאים לאור ולהם גם מהדורת אינטרנט.

דמוגרפיה

במפקד אוכלוסין משנת 2008 נמנו 4,255 תושבים באי. כ-25% מהתושבים הם צאצאי מהגרים מאירופה, כ-25% נוספים מוצאם ממזרח אסיה וכ-50% שמוצאם מאפריקה ומהודו. רוב תושבי האי נוצרים ורבים מתוכם משתייכים לארגון עדי יהוה. בעשורים האחרונים מתאפיינת הגירה שלילית מהאי לבריטניה ולאיי פוקלנד, בעיקר מאילוצי תעסוקה. במפקד האוכלוסין הקודם, ב-1998, נמנו 5,157 תושבים.
תושבי האי הם אזרחים של "הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים" וזכאים לאזרחות בריטית מלאה.