google/wiki40b huggingface dataset:
יהדות ניו יורק

יהדות ניו יורק הייתה הקהילה היהודית הראשונה בארצות הברית עם תחילת התיישבותה בניו אמסטרדם ההולנדית שהפכה לעיר ניו יורק. מאז המשיכה התיישבות זו בניו יורק במספרים גדולים וכיום אזור העיר הוא השני מבחינת הכלת מספר היהודים הרב בעולם, לאחר מטרופולין גוש דן.

1654-1881

הקבוצה היהודית המשמעותית הראשונה הגיעה לניו יורק, שאז נקראה ניו אמסטרדם, בספטמבר 1654 בספינה צרפתית בשם "סט. שארל". קבוצה זו הייתה של יהודים ספרדים מהעיר רסיפה בברזיל, שאליה הגיעו אבותיהם לאחר גירוש ספרד. הם ברחו מרסיפה כאשר פורטוגל כבשה מחדש, מידי האימפריה ההולנדית, את מה שמכונה כיום פרנמבוקו. רובם רצו להגיע לאמסטרדם בהולנד, אבל 23 המהגרים הגיעו לניו אמסטרדם שחודשים ספורים לפני כן הפכה ממושבת סחר של חברת הודו המערבית ההולנדית לבעלת מעמד של עיר. מושל ניו אמסטרדם פיטר סטויווסנט לא היה מוכן בתחילה לקבלם, אך נכנע ללחץ חברת הודו המערבית ההולנדית, שנשלטה על ידי בעלי מניות יהודים. עם זאת, הוא הטיל הגבלות רבות ומיסים על נתיניו היהודים. בסופו של דבר, רבים מיהודים אלו עזבו.
כאשר הבריטים כבשו את העיר מההולנדים בשנת 1664 ובהמשך שינו את שמה מניו אמסטרדם לניו יורק, התקיימה שבועת נאמנות של התושבים לעיר ובה הופיע שם יהודי אחד, אסר לוי. זהו היהודי היחידי שתועד בזמן הזה בניו יורק, כאשר זמן קצר לפני מותו, בשנת 1680, הגיעו מאמסטרדם שבהולנד חלק מקרוביו.
בית הכנסת היהודי הראשון בניו יורק היה של קהילת שארית ישראל הספרדית, שהוקמה בשנת 1682, אך לא היה לה בניין עד לשנת 1730. עם הזמן הפך בית הכנסת למרכזי בחיי היהודים, ובו ארגון שירותים חברתיים וחיוב השתייכות לכל תושבי ניו יורק היהודים. אף על פי שהיה רוב אשכנזי לעומת מיעוט ספרדי, המנהגים הספרדיים נשמרו.
המספר ההולך והגדל של יהודים אשכנזים, עם נהירת יהודים גרמנים ופולנים לאחר מלחמות נפוליאון באירופה, הוביל בשנת 1825 להקמת בית הכנסת השני בעיר, בני ישורון. בתי כנסת רבים נפתחו לאחר מכן, כולל בית כנסת ראשון ליוצאי פולין בשנת 1839, קהילת שערי צדק. בשנת 1845 נפתח בית הכנסת הרפורמי הראשון, עמנו-אל.
בשלב זה נוצרו חברות סיוע-קהילתי רבות. אלה היו בדרך כלל די קטנות, ובית כנסת יחיד היה עשוי להיות קשור לכמה ארגונים כאלה. בשנת 1852 הוקם "בית החולים של היהודים", ששינה את שמו בשנת 1871 לבית החולים הר סיני והפך לאחד מבתי החולים הנחשבים בניו יורק.

1881-1945

ב-35 השנים שלאחר 1881 היו גלי ההגירה הגבוהים ביותר של יהודים לארצות הברית. זאת בעקבות ההתנקשות בחיי הצאר של הקיסרות הרוסית אלכסנדר השני, שרבים האשימו בה את היהודים תוך עלייה עצומה בפרעות נגד יהודי רוסיה, שכונו הסופות בנגב, ותוך העברת חוקים אנטי-יהודים רבים על ידי ממשלת הקיסרות. התוצאה הייתה שיותר משני מיליון יהודים הגרו לאמריקה, מתוכם יותר ממיליון לעיר ניו יורק.
עולים אלו נטו להיות צעירים ולא אדוקים בדתם, והיו לרוב מיומנים בעסקי הסחר, במיוחד בתעשיית הבדים, כאשר בסוף המאה התשע עשרה היו יהודים רבים בעמדות מפתח בתחומים דוגמת סחר בפרווה.
בשנות ה-40 למאה העשרים, תקופת השואה ומלחמת העולם השנייה, היגרו לניו יורק המוני יהודים, בעיקר ממזרח אירופה. בניו יורק כבר התקיימה אוכלוסייה יהודית גרמנית ותיקה ואמידה, אך זו לא פעלה רבות למען מהגרים אלו. בעוד עולים אלו התרכזו בלואר איסט סייד שבדרום מזרח האי מנהטן, התרחקה האוכלוסייה הוותיקה בעוברה בהמוניה לאזור צפוני יותר באי. עם זאת, רבים מהעולים עבדו במפעלים שבבעלות היהודים הוותיקים.
מזמור חג המולד של החבובות

עלילת הסרט

בגרסה זו, את סיפור חג המולד מספר צ'ארלס דיקנס (גונזו הגדול) בעזרתו של ריזו העכברוש. זה היה חג המולד במאה ה-19 בלונדון. אבנעזר סקרוג' (מייקל קיין) הוא זקן ממורמר שעבודתו היא הלוואת כסף. הוא מתבונן בבוז על הדברים שמסמלים את חג המולד, ומסרב לבקר את משפחתו ואחיינו פרד (סטיבן מקינטוש) בארוחת החג, בנוסף הוא מסרב לתרום לשני האדונים (בנזן וביקר) כדי לתת ארוחות חג לעניים, סקרוג' אמר להם שאם העניים ימותו, הם יצמצמו את האוכלוסייה. בוב קרצ'יט (קרמיט הצפרדע), העובד של סקרוג', ניסה לשכנע את סקרוג' לתת לו יום חופש בשל חג המולד וחוסר לקוחות במשרד, סקרוג' הסכים וכאשר הוא עזב את המשרד בוב החליק בשלג ונהנה.
בערב כשחזר לביתו, סקרוג' מצא את עצמו פנים אל פנים עם הרוחות הרעות של חברי עסקיו, ג'ייקוב ורוברט מארלי (סטטלר ווולדורף) והם אמרו לו שעכשיו הוא מוכרח לבלות את שארית חייו בסחיבת שלשלאות כבדות, מפני שחי חיים חמדניים. הם הזהירו את סקרוג' שהוא יסבול תוצאות אפילו יותר גרועות אם לא ישנה את דרכיו, והם חזו שירדפו אותו שלוש רוחות שיעזרו וידריכו אותו.
הרוח הראשונה היא רוח חג המולד של העבר (בקולה של ג'סיקה פוקס), רוח דמוית ילדה שמראה לסקרוג' את עברו בסביבות זמן חג המולד. סקרוג' זכר את ימיו בבית הספר ואת חבריו לכיתה, כמו כן הוא נזכר בעבודה כאיש עסקים עם פוזיוויג (פוזי הדוב), בפגישה עם בל (מרדית' בראון) שהתאהבה בו, ובפרידה ממנה אשר בעקבות כך סקרוג' החל להיות אובססיבי בקשר להתעשרות שלו.
הרוח השנייה היא רוח חג המולד של ההווה, רוח דמוית איש שמן עם זקן שמראה לסקרוג' את האושר של האנשים שמסביבו בחג המולד. בין אנשים אלו מופיע אחיינו פרד, שצוחק על סקרוג' עם משפחתו. בנוסף רואה סקרוג' את משפחתו של בוב קרצ'יט, אשתו אמילי (מיס פיגי) וילדיו בטינה ובלינדה החזירות ופיטר הצפרדע, אשר נהנים מארוחת החג אף על שבקושי מצליחה לשרוד עם השכר המועט שסקרוג' משלם לו. סקרוג' נרגש כאשר הוא רואה את בנו החולה של בוב, טים הקטן (רובין הצפרדע), שנהנה מחג המולד, ומבין שטים לא יחיה עוד זמן רב.
הרוח השלישית היא רוח חג המולד של העתיד, רוח שקטה דמוית מלאך המוות שמביא את סקרוג' למשפחתו של בוב וסקרוג' גילה שטים הקטן מת ומשפחתו נורא עצובה, כמו כן ראה סקרוג' שאנשי העסקים המקומיים באו ללוויה של מישהו רק בגלל האוכל, ואת עוזרי הבית שלו שגנבו את הבגדים שישן איתם. כאשר הוא הם הגיעו לבית הקברות, הראתה הרוח לסקרוג' את הקבר, סקרוג' הופתע לראות את שמו על הקבר וביקש בבכי מהרוח שתחזיר אותו.
בבוקר, סקרוג' התעורר פתאום ביום חג המולד וגילה שכל הרוחות שביקרו אותו היו חלק מחלום שחלם בלילה אחד. הוא לבש את בגדיו ותרם מלא כסף לאדונים ולנזקקים וגם בעזרתו של בין הארנב הוא קנה תרנגול הודו ענק למשפחתו של בוב. כשהגיע לביתו של בוב קרצ'יט הוא אמר לו שיעלה את משכורתו וישלם את המשכנתה על ביתו. הסרט מסתיים שסקרוג' אהב את חג המולד, ויחד עם טים הקטן וכל המשפחה ערכו ארוחה גדולה וחגגו ביחד עם כל אנשי העיר שבאו לביתו של בוב.
ג'יימס לאברי

חייו

לאברי נולד בעיירה קטנה באונטריו, קנדה הנקראת פנטאנגוישנה (penetanguishene) בהשראת אביו, החל לאברי לשיר ולנגן על תופים בגיל חמש. עד לגיל 14 הספיק לאברי לשיר ולנגן בלהקות נעורים שונות. בגיל שמונה עשרה הוא עבר לטורונטו, קנדה. בגיל 21 הוא התחיל באימוני שירה עם המאמנת רוסמרי פטרישיה ברנז. אחרי מעבר בין מספר להקות, הפך לאברי לסולן של Winter Rose, כשכמעט חתמו על חוזה עם Atlantic Records. פייר פאראדיס, שניהל באותה תקופה את להקת Voi Vod, דיבר עם לברי על פרויקט סולו עם Aquaius Records. הוא גם סיפר ללהבריי על להקה ניו יורקית בשם Dream Theater שמחפשת סולן חדש. בשנת 1991 הצטרף לאברי לדרים ת'יאטר, ומאז הוא הסולן הרשמי של הלהקה.
הטעם המוזיקלי של לאברי מגוון מאוד, משמות כמו מטאליקה, אירוסמית', ואן הלן, ג'ורני וג'ודס פריסט כמו גם מלחינים קלאסיים כמו מוצרט, ויואלדי ובטהובן. זמרים אהובים עליו הם סטיב פרי, פרדי מרקיורי, סטינג, פול רוג'רס ונט קינג קול. כיום, עדיין גר לאברי בטורונטו, עם אשתו קארן ושני ילדיו צ'לו וצ'אנס, ועדיין מתאמן עם גברת ברנז.
בשנת 1994, במהלך חופשה משפחתית בקובה, סבל לאברי מהרעלת מזון חמורה שגרמה לו לפגיעה קשה במיתרי הקול. רופאיו המליצו לו לפרוש משירה אך בעזרת אימונים רבים הוא חזר לשיר עוד באותה השנה והלהקה הוציאה את אלבומה Awake ויצאה למסע ההופעות כמתוכנן. בשנת 2003 הודיע לאברי שתהליך השיקום שלו הסתיים וקולו חזר למצב בו היה לפי הפגיעה.
בשנת 2004 הוא הופיע באלבום השישי של Ayreon שנקרא The Human Equation בתור הדמות אני (Me).
ב-1999, הוא סיים את הדיסק הראשון של Mullmuzzler - פרויקט אישי שלו - שנקרא Keep it to Yourself. הדיסק השני יצא לאור ב-11 בספטמבר 2001.
ב-2003 יצא עוד דיסק אישי שלו תחת הפרויקט Frameshift העונה לשם Unweaving the Rainbow.
ברוך מצליח

ביוגרפיה

מצליח החל את שירותו בצה"ל כעתודאי. הוא למד לתואר ראשון הנדסת מכונות באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו בהצטיינות. בתום הלימודים יצא לקורס קצינים ועם סיומו הצטרף לרשות פיתוח הטנק (רפ"ט), ועסק בפיתוח מערכת למרכבה סימן 3.
בשנת 1990 קיבל את אות מצטיין הנשיא מנשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג. בשנת 1993 קודם לדרגת רב-סרן בפרויקט ובשנת 1996 סיים תואר שני בהנדסת תעשייה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1996–1999 שירת מצליח באזור הדרום בשני תפקידים: מפקד סדנת רק"ם וקצין חימוש בית הספר לשריון. בשנת 1999 קודם לדרגת סגן-אלוף וחזר לשרת בפרויקט המרכבה כראש ענף צריח והוביל את פיתוח צריח המרכבה סימן 4.
בשנת 2004 מונה לראש ענף מיגון בפרויקט מרכבה סימן 4. במסגרת תפקידו עסק בתחקור כלל הרק"ם שנפגע במלחמת לבנון השנייה ובהובלת פרויקט מעיל רוח ושילובו בטנקי המרכבה סימן 4.
בשנת 2007 קודם לדרגת אלוף-משנה, ונכנס לתפקיד ראש הרשות לפיתוח טנקים (רפ"ט), אותו ביצע עד למינויו למפקד מנהלת טנק המרכבה והרק"ם ב-2013. במסגרת תפקידו כראש הרפ"ט הוביל את פיתוח הנמ"ר וקליטתו המבצעית והשלים את פיתוח מערכת מעיל רוח וקליטתה המבצעית בטנקי סימן 4.
בשנת 2013 קודם לדרגת תת-אלוף והתמנה לתפקיד ראש מנהלת טנק המרכבה והרק"ם. במסגרת תפקידו, הוביל מצליח את מנת"ק לפיתוח נגמ"ש האיתן, נמר הנדסה, צריחון 30 מ"מ והתנעת פרויקט מרכבה 4 ברק. בשנת 2014 זכה ברוך ביחד עם צוות מצה"ל, רפאל ואלתא בפרס ביטחון ישראל על פיתוח מערכת מעיל רוח. בשנת 2017 סיים מצליח את תפקידו ואת שירותו הצבאי.
מצליח נשוי ואב שני ילדים, מתגורר בראש העין.
כיכר פטרוס הקדוש

כיכר פטרוס הקדוש (באיטלקית: Piazza San Pietro) ממוקמת מול בזיליקת פטרוס הקדוש, בכניסה לקריית הוותיקן. הכיכר עוצבה על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני בשנים 1656–1667 תחת פיקוחו של האפיפיור אלכסנדר השביעי. במרכזה ניצב אובליסק בגובה 25 מטרים שהובא ממצרים בשנת 37 לספירה בפקודת הקיסר קליגולה והוצב בכיכר בשנת 1585. הכיכר, שיכולה להכיל עד 400,000 איש, מוקפת משני עבריה באכסדרות עמודים מעוגלות. כל אכסדרה כוללת 4 שורות של עמודים דוריים ותקרה כדי להגן מפני הגשם והשמש.
התכנון שביצע האדריכל ברניני יצר כיכר אליפטית בעלת מבנה של זרועות החובקות את המאמינים עם האכסדרות. תכנון הכיכר נעשה מתוך הבנה של נקודת המבט של מי שעומד מול הכנסייה, על מנת ליצור תחושה שהכיכר הרבה יותר גדולה מכפי שהיא באמת.
הכיכר היא דוגמה קלאסית לאדריכלות הבארוק. תכנון הכיכרות בתקופת הבארוק התאפיין בכך שקודם כל תוכננה צורת החלל של הכיכר ולאחר מכן תוכננו הדפנות אשר מגדירות את החלל.
דרישה (הנדסת תוכנה)

מטרת שלב הדרישות

מטרת שלב הדרישות הוא יצירת תשתית למפרט התוכנה על פי צורכי הלקוח כגון הגדרת צורכי הלקוח, הגדרת יכולות המוצר והתנאים בהם הוא נדרש לעמוד, הקצאת דרישות המערכת לתוכנה והבנה משותפת בין הלקוח למפתח.
ועוד יצירת בסיס לניהול ולמעקב אחרי הפיתוח – מטריצת מעקב דרישות. ויצירת בסיס לבדיקת המוצר ואיכותו.
בשלב הדרישות, בניגוד לשלב התכן, אנו אומרים מה התוכנה צריכה לעשות, ולא איך היא תעשה את זה.

נכונות

כל דרישה צריכה לייצג את הפונקציונאליות הנדרשת עבור המערכת. דוגמה לדרישה שאינה נכונה:
נניח שהבעיה מגדירה שה-ID של כל משתמש במערכת הוא מהתחום [1000-3000] ואילו במסמך הדרישות מופיעה הדרישה המתאימה: לכל משתמש יש מספר ID.

חד משמעיות

על דרישה להיות ניתנת לפירוש בדרך אחת בלבד. כל דרישה צריכה להיות קצרה, מפורשת וברורה. יש להשתמש במילון מלווה כאשר אנו משתמשים בביטוי שיכולים להיות לו מספר משמעויות.

שלמות

על הדרישות לכסות בצורה מוגדרת היטב את כל היבטי התוכנה, יש להיזהר מ- (TBD (to be defined.

סתירות לוגיות

למשל במקום אחד בדרישות כתוב כי A גורר את B ובמקום אחר כתוב שהם קורים בו זמנית.

עקבות למקור

יש לזהות את מקורה של כל דרישה: דרישה מפורשת או דרישה נגזרת.

הימנעות מתכן

יש לוודא שאילוצי/הנחיות התכן מהווים צורך אמיתי.

בדיקתיות/מדידות

נדרשת קביעה מפורשת כיצד יהיה ניתן להוכיח את העמידה בדרישה, בדרך שתיקח זמן סופי ותהיה יעילה מבחינה כספית. על כל הדרישות להיות מובנות הן על ידי הלקוח והן על ידי המפתחים.
ינה הלטאי

קריירה

הלטאי היה בנם הבכור של קארוי הרצל , סוחר בגדים ותבואה (1918), ושל של יוספה רייך. כבר בגיל 14 פרסם את שיריו הראשונים. לאחר שעזב את לימודי המשפטים עבד כעיתונאי בעיתונים יומיים שונים, התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והפך לסגן במילואים בשנת 1892. התקופה שלאחר מכן התאפיינה בנסיעותיו הרבות: הוא חי בפריז, בלונדון, בווינה, בברלין, באיסטנבול. את שם משפחתו הרצל שינה להלטאי בשנת 1913.
כבר בשנת 1900 עבד כמזכיר של תיאטרון הקומדיה של בודפשט ולאחר מכן כבמאי ודרמטורג בתיאטרון זה בשנים 1914–1918. משנת 1918 ניהל את ההוצאה לאור הגדולה אתינאום (Athenaeum(הו') ). בשנים 1932–1934 היה מנהל “התיאטרון ההונגרי" (Magyar Szinház (הו')).
באוגוסט 1903 נשא לאישה את ולריה האוס (הנס). נישואיהם פורקו ב 1917 ובמאי 1923 התחתן עם לילה גאַץ'  (אילונה פרוליך), בתם של וילמוש פרוליך ופרידריקה קליין.
כמו גם על סופרים מפורסמים אחרים (פרנץ מולנר, למשל), חלו עליו החוקים נגד היהודים (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי)  שאסרו, בין היתר להעסיקו או להוציא את יצירותיו. הלטאי החליט להסתתר. רק לקראת סוף חייו זכה בהכרה של ממש בהןנגריה על עבודתו הספרותית. בשל תרגומיו הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי או המסדר הלאומי של לגיון הכבוד (בצרפתית: Ordre national de la Légion d'honneur), ובשנת 1957 פרס קושוט .
מלכת המדבר (סרט)

תקציר העלילה

הסרט מתאר את חייה של גרטרוד בל, צעירה משכילה במאה ה-19 של אנגליה. היא איננה מצליחה למצוא לעצמה שידוך ראוי למעמדה ולהשכלתה ולכן נוסעת אל טהרן כחלק ממסע למציאת אהבה ולהמשך מחקרה בתחום המזרח התיכון. במהלך שהותה באזור, מנהלת רומן טרגי עם דיפלומט בריטי מכור להימורים. לאחר אכזבתה וכישלון מערכת יחסים זו, היא מחליטה לזנוח את חייה האישיים ולהתמקד בחקר המזרח. על רקע התקופה המורכבת בה התנהלו אירועים היסטוריים חשובים ומשני מציאות, בל חווה התאהבות ומערכת יחסים נוספת, על רקע אירועים היסטוריים שונים ותהליכים פוליטיים וחברתיים רבים, להם הייתה שותפה. עלילת הסרט מתרחשת על רקע האימפריה העות'מאנית ונופיה המדבריים. בזמן מחקרה של בל באזור, פורצת מלחמת העולם הראשונה. בל נחשבת לאישיות מרכזית אשר השפיעה על המרד הערבי שהתרחש במהלך המלחמה והיא מוצאת את עצמה בשיאם של הליכי קביעת הגבולות של מדינות המזרח התיכון, שקבעו גם את ההיסטוריה של האזור מאז ועד היום.

הפצת הסרט

בכורת הסרט התקיימה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים מספר 65 של ברלין. לאחר מכן הוצג בתיאטרון בגרמניה ב-3 בספטמבר 2015. בנובמבר 2015 הוקרן בפסטיבל AFI. בסתיו 2015 חברת אטלס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, לאחר מכן באביב 2017 זכויות ההפצה היו שייכות לחברות IFC Films.
הטריילר הראשון הרשמי פורסם ב-13 ביוני 2015, השני יצא לאור חודש לאחר מכן.

ביקורות

הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות מהמבקרים. בביקורת של אתר ynet כינו את הסרט "שממון ושעמומון", הוסיפו לומר כי מדובר בדרמה מיושנת, דביקה, שגרתית ומשעממת.
לעומת הביקורות על הסרט, הופעותיהם של קידמן, פטינסון, פרנקו ולואיס שובחו על ידי המבקרים והגולשים.
בשארה א-ראעי

ביוגרפיה

נולד במחוז הר הלבנון בלבנון בשנת 1940. בשנות ה-60 הוסמך לכמורה ובשנת 1975 סיים את הדוקטורט שלו במשפט אזרחי ובמשפט קאנוני.
אדם גרינברג

קורות חיים

גרינברג נולד בקרקוב שבפולין. הוא החל את עבודתו כטכנאי וצלם עבור יומני גבע בשנות ה-60. בשנת 1963 צילם את סרטו הקצר של דוד פרלוב "בירושלים". בשנת 1966 צילם את הקומדיה העממית "שני קוני למל", והחל בקריירה של אחד הצלמים הבולטים בקולנוע הישראלי. גרינברג עמד מאחורי המצלמה ברבות מן הקלאסיקות של הקולנוע הישראלי בשנות ה-60 ובשנות ה-70. החל משיתוף פעולה עם הבמאי משה מזרחי בסדרת "אני אוהב אותך רוזה" (1972) ו"הבית ברחוב שלוש" (1973), ובמאים כדוד פרלוב ("הגלולה", 1972), וכלה בסרטים עממיים וקומדיות עממיות כ"אני ירושלמי" של יהורם גאון משנת 1971, או המשכי אסקימו לימון. גרינברג היה הצלם בסרטו הגדול של אורי זוהר "מציצים" (1972) וסדרת הטלוויזיה "לול".
בשנת 1980 הוזמן גרינברג לצלם את סרטו של הבמאי סמואל פולר "האדומה הגדולה ה-1". עבודתו של גרינברג בסרט זה, שהיה סרט מלחמה רב תקציב, פתחה בפניו את הדלת לאולפנים הגדולים בהוליווד. גרינברג היה הצלם הראשי בכמה מהלהיטים הגדולים של הקולנוע המסחרי בהוליווד בשנים האחרונות, לרבות סדרת "שליחות קטלנית" של הבמאי ג'יימס קמרון בהשתתפות ארנולד שוורצנגר, ולהיטים כ"רוח רפאים" בהשתתפות פטריק סוויזי, "טרנר והוץ'" בהשתתפות טום הנקס, או "הנזירות בלוז" בהשתתפות וופי גולדברג. רבים מהסרטים אותם צילם, כגון סרטי "שליחות קטלנית" או "ספרה", הם סרטים עתירי פעלולים. עבור תפקידו כצלם ב"שליחות קטלנית 2: יום הדין" היה גרינברג מועמד לפרס אוסקר בשנת 1991. בשנת 1986 קיבל גרינברג אזרחות אמריקנית.
הלגיון התשעה עשר

הלגיון התשעה עשר (בלטינית: Legio XIX) היה לגיון רומאי, שהוקם על ידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס, בזמן מלחמת האזרחים ברומא והתקיים עד השמדתו על ידי כוחותיו של ארמיניוס בקרב יער טויטובורג בשנת 9.

מלחמת האזרחים והתקופה הקיסרית

אוקטביוס הקים את הלגיון התשעה עשר בשנת 41 לפנה"ס אחרי קרב פיליפי, במהלך מלחמת האזרחים ברומא.
הלגיון התשעה עשר נלחם בקרב נאולוכוס וקרב מילאי בשנת 36 לפנה"ס תחת פיקודו של מרקוס ויפסניוס אגריפה כנגד סקסטוס פומפיוס. הניצחון בקרבות סימן את מיגורו של פומפיוס, והסרת האיום שהוא היווה על איטליה.
ווטרנים של הלגיון התשעה עשר יושבו בפיזה בשנת 30 לפנה"ס והלגיון עצמו הוצב באזור הריין, כשבסיסו נקבע בעיר קלן. הלגיון לקח חלק במסעי המלחמה שנערכו כנגד השבטים הגרמאניים על ידי דרוסוס בשנים 13-9 לפנה"ס וטיבריוס בשנים 8-5 לפנה"ס. כמו כן, הלגיון השתתף בדיכויו של המרד בפאנוניה.
שבע ברכות

שבע ברכות (מכונות גם ברכות נישואים או ברכת חתנים) הן ברכות הנאמרות בטקס הנישואין היהודי וכן במשך "שבעת ימי המשתה" שלאחר החתונה. הברכות נאמרות בסיום הסעודה, לאחר ברכת המזון.
שבעת ימי המשתה הם שבעה ימים לאחר החתונה, שבהם נהוג לערוך בכל יום סעודה לכבוד החתן והכלה. מכיוון שסעודות אלו מסתיימות באמירת "שבע ברכות", נהוג לכנות את הסעודות עצמן "שבע ברכות".

פרטי הלכות

תחת החופה מקדימים את ברכת היין ("בורא פרי הגפן") לשאר 6 הברכות, והן נאמרות על כוס היין. בסדר הברכות שבסוף הסעודה מקדימים לברך על כוס נפרדת את 6 הברכות, ואחר כך מברך המזמן את ברכת היין על הכוס שעליה זימנו, שהיא עצמה מהווה את סיום ברכת המזון.
בקרב יוצאי מרוקו, מקדימים תמיד את ברכת היין, וכל שבע הברכות נאמרות על כוס אחת כמו תחת החופה. 
הברכות נאמרות על כוס יין. צורת הברכה המקורית הייתה לכבד אחד באמירת שבע הברכות, או שאחד מברך את שש הראשונות ושני מברך את הברכה האחרונה. בתחילת המאה ה-20 הקלו לחלק את כל הברכות בין מכובדים שונים במקום שיש הרבה אנשים חשובים, כדי לכבד את כולם. כיום, המנהג הרווח הוא לחלק את הברכות בין מכובדים שונים בקהל.
לשם אמירת הברכות יש צורך במניין. לפחות אחד מן המשתתפים צריך להיות אורח חדש שלא השתתף בסעודת "שבע ברכות" של הימים הקודמים או בחתונה. כמו כן, הוא צריך להיות מספיק חשוב ש"מרבים בשבילו בסעודה", בהלכה מוגדר אדם כזה כ"פנים חדשות". ב"שבע ברכות" הנערכים בשבת אין צורך ב"פנים חדשות" כיוון שהשבת עצמה מהווה מעין אורח חדש שמרבים בשבילו בסעודה וממילא "פנים חדשות".
בעבר כל הסעודות של שבעת ימי המשתה נערכו בבית החתנים ואמירת שבע ברכות הוגבלה לשם, אבל בימינו מנהג האשכנזים וחלק מהספרדים לברכם גם בסעודה הנערכת בבית של אחרים.
כאשר אין "פנים חדשות", או לדעתו של הרב עובדיה יוסף בכל סעודת מצווה במניין שאיננו בבית החתנים מברכים רק את ברכת "בורא פרי הגפן" וברכת "אשר ברא".
מקורן של הלכות שבע הברכות, הוא בתלמוד במסכת כתובות ז, ב.
מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג

ביוגרפיה

מקסימיליאן נולד במינכן ב-1 בנובמבר 1817, לאז'ן דה בוארנה ולאוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט. מקסימיליאן היה אחיהם של אוגיסט, דוכס לוכטנברג - בעלה של מריה השנייה, מלכת פורטוגל, אמלי מלוכטנברג - אשתו של פדרו הראשון, קיסר ברזיל וז'וזפין מלוכטנברג - אשתו של אוסקר הראשון, מלך שוודיה.
בשנת 1817 נתן סבו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה לאביו את התואר "דוכס לוכטנברג", אשר עבר לאחר מותו בשנת 1824 לאחיו אוגיסט, דוכס לוכטנברג, ולאחר מותו של הלה ללא ילדים בשנת 1835 למקסימיליאן. בשנת 1837 שלח לודוויג הראשון, מלך בוואריה את מקסימיליאן לרוסיה, כדי להשתתף בתמרוני פרשים. שנה לאחר מכן, באוקטובר 1838, הוא ערך ביקור שני, ומראהו הטוב ונימוסיו הרשים את מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, והיא התאהבה בו.
בתחילה התנגדו ההורים משני הצדדים לנישואי השניים, אולם לבסוף אושרו הנישואים, בתנאי שהזוג יתגורר ברוסיה. החתונה התקיימה ב-2 ביולי 1839 בכנסייה הגדולה של ארמון החורף, והחגיגות נמשכו שבועיים. בני הזוג נשארו ברוסיה, ונולדו להם 7 ילדים. בשנת 1843 מונה מקסימיליאן לנשיא האקדמיה לאמנויות, אולם בסוף שנות ה-40 התערערו נישואי השניים, ומריה החלה לקיים יחסים עם הרוזן גרגורי אלכסנדרוביץ' סטרוגונוב. בשנת 1852 חלה מקסימיליאן בשחפת, וב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מת בסנקט פטרבורג.
אמיל ריינהרדט

תחילת דרכו

ריינהרדט נולד ב-27 באוקטובר 1888 בעיר ביי במדינת מישיגן בארצות הברית. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1906, ונרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הוא סיים את האקדמיה ביוני 1910 והתגייס לצבא ארצות הברית כלוטננט משנה. הוא הוצב בתחילה ברגימנט הרגלים ה-26 במישיגן, ולאחר מכן הועבר לרגימנט הרגלים ה-8 בטקסס ובפיליפינים. ב-1916 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1917 קודם לקפטן. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באותה שנה, הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור. במהלך המלחמה הוא לא נשלח אל מחוץ לגבולות המדינה, אלא שימש כמדריך חי"ר. הוא למד בבתי ספר לקצינים בין 1923-1931 ומילא תפקידי מטה. ב-15 במרץ 1934 הוא מונה למדריך במשמר הלאומי בפנסילבניה. ב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1 באוגוסט 1938 הועבר לבריגדה הארעית וושינגטון, וב-1 ביולי 1939 הועלה לדרגת קולונל. ב-5 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-20. ב-6 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, וב-4 במאי של אותה שנה מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7.

לאחר המלחמה

לאחר תום המלחמה, הדיוויזיה של ריינהרדט הוצבה ככוח כיבוש בגרמניה הכבושה. ב-1 באוקטובר 1945 הועבר ריינהרדט לפקד על מחנה רובינסון בארקנסו. על חלקו במהלך המלחמה הוענקה לריינהרדט מדליית השירות המצוין לצד שני כוכבי ארד. מטעם צרפת הוענקה לו דרגת קצין בלגיון הכבוד ומטעם ברית המועצות הוענקו לו עיטור סובורוב מדרגה שנייה. הוא פרש מהצבא בספטמבר 1946. הוא נפטר בפורט סם יוסטון במדינת טקסס ב-24 ביולי 1969 בגיל 80.
תהום סיגסבי

תהום סיגסבי (באנגלית: Sigsbee Deep) היא הנקודה העמוקה ביותר במפרץ מקסיקו.
התהום ממוקמת בחלקו הדרום-מערבי של מפרץ מקסיקו, שהוא מפרץ בשטח של 1.6 מיליון קמ"ר, אשר נמצא בין דרום אמריקה לצפון אמריקה. הנקודה היבשתית הסמוכה ביותר אליה היא העיר בראונסוויל שבטקסס, ארצות הברית, שנמצאת במרחק 320 קילומטרים מתהום זו.
עומק התהום שנוי במחלוקת. העומק המשוער הוא בין 3,750 ל-4,384 מטרים (כאשר העומק הממוצע של מפרץ מקסיקו הוא 1,615 מטרים בלבד).
התהום קרויה על שמו של רב החובל צ'ארלס דוויט סיגסבי, מפקד ספינות ממחלקת ההידרוגרפיה של ארצות הברית; הוא סייר עם ספינותיו במפרץ מקסיקו בסוף המאה ה-19 וגילה את התהום. בהמשך הוא פיקד על ספינת הצי האמריקני "מיין", שהתפוצצה בנמל הוואנה שבקובה ב-1898.
פעם בשבוע עם תם אהרון

מבנה התוכנית

כל תוכנית נפתחת במונולוג קצר בן כמה דקות של אהרון. בתוכניות המאוחרות יותר של העונה, שונה המבנה שלה, ובמקום מונולוג מוסבר בצורה מפורטת יותר מה יהיה בתוכנית הקרובה.
החלק השני של התוכנית אינו בעל סדר קבוע, אך לרוב הוא בנוי כך:
מונולוג פתיחה אותו מנחה אהרון בנושא מסוים (יותר אקטואלי לרוב). לאחר מכן מתקיימת שיחה משעשעת בין אהרון לגיא אדלר בנושא מסוים. לקראת סוף העונה הראשונה שונתה גם מבנה הפינה הזאת, וגיא אדלר החל כל תוכנית לסקר מקרה מסוים מאותו המקום בו הוא התרחש (לדוגמה, בתוכנית על פיזור הכנסת דיווח אדלר ממשכן הכנסת) באמצעות טכנולוגיית הכרומקי (המסך הירוק, בשמו הפשוט יותר) המוצבת באולפן. לאחר מכן, מתקיים עוד מונולוג של אהרון, אך קצר יחסית מהמונולוג פתיחה. בשלב זה יוצאת התוכנית לחסויות.
בתחילת העונה הראשונה שולבה גם פינה של שיר ראובן, בה שיר יוצאת לסקר מקום כלשהו בישראל, ולאחר מכך מדברת על הכתבה באולפן יחד עם אהרון. הפינה בוטלה לאחר כמה פינות, אך חזרה כהופעת אורח בעונה השנייה.
לאחר מכן, בחלק האחרון והמרכזי יותר של התוכנית עוסק תם אהרון בנושא שעל הפרק, בצורה סאטירית והומוריסטית בפינת "המונולוג המרכזי". המונולוג המרכזי זמין כפודקאסט בשם "תם אהרון - המונולוג המרכזי" באתר כאן ובאפליקציית "כאן OD".
מספר שבועות לפני הבחירות הועברה התוכנית להיות מצולמת מספר שעות בודדות טרם שידורה, בניגוד למה שהיה מקובל עד אז, בו צילמו את התוכנית יום לפני. באזור אמצע העונה, סמוך לבחירות, החלו ניסיונות להעביר את התוכנית בשידור חי. נכון להיום, כמעט כל תוכנית משודרת בשידור חי, למעט תוכניות ספיישל שאינן בהכרח אקטואליות, שבמרבית המקרים מוקלטות באותו יום צילום עם התוכנית בשידור החי.
כמה שבועות אחדים לפני הבחירות, צולמה תוכנית, שהייתה אמורה להיות משודרת מספר שעות לאחר מכן. מעט לפני השידור נורו טילים לעבר תל אביב, ושודר לאורך כל הלילה משדר חדשות מיוחד, ושידור התוכנית נדחה מספר ימים מאוחר יותר. למרות הדחייה, התוכנית עלתה לערוץ היוטיוב של כאן יום אחרי מועד השידור המתוכנן.
החל מה12 לספטמבר (במהלך שידור העונה השנייה) התוכנית עברה לאולפן חדש, מתקדם יותר מהאולפן הישן, בעל חזות מודרנית יותר, הכולל מסכים מתקדמים (במקום התפאורה המיושנת שהוצבה בחלקו האחורי של האולפן) ושונה גם השולחן, מאחוריו יושב תם.
חוץ מהאולפן גם פתיח התוכנית השתנתה, וסמל התוכנית עבר עיצוב מחדש. למרות זאת מבנה התוכנית נשאר זהה.
ב12 בספטמבר שודרה התוכנית הראשונה מהאולפן החדש, שהוצג על ידי תם כ"אולפן הבחירות", אך נשאר כאולפן הקבוע של התוכנית.
התוכנית צפויה לחזור לשידור אחרי החגים. כמו כן, מיד אחרי החגים התוכנית צפויה לחזור לשגרה באופן קבוע בימי רביעי (אך עדיין בשידור חי).