google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימי מארי (שחקנית)

ביוגרפיה

מארי נולדה בלונדון שבאנגליה, לאליין ולשחקן האנגלי בילי מארי. היא נקראה על שם הדמות "ג'יימי סומרס" שגילמה לינדזי וגנר בסדרת הטלוויזיה "האישה הביונית" משנות השבעים של המאה העשרים. קצת לפני שניגשה לבחינות A Levels היא אובחנה כדיסלקטית. היא למדה זמן מה פילוסופיה ופסיכולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון, אבל נשרה מהלימודים ונרשמה לבית הספר למשחק "Drama Centre London" שבו סיימה בשנת 2000 את לימודי התואר.

קריירת משחק

הופעתה הראשונה של מארי הייתה בווידאו קליפ של השיר "I'm Alive" של להקת "Stretch & Vern" משנת 1996. בטלוויזיה הופיעה בתפקידי אורח בסדרות כמו "חדר מיון", "The Bill", "מרק אהבה", והפרק "אילוף הסוררת" בסדרה "ShakespeaRe-Told", עיבודים מודרניים למחזות שייקספיריים.
מארי כיכבה בתפקיד סטייסי מונרו בסדרת הטלוויזיה "הנוכלים" מהעונה הראשונה ועד הרביעית. באחד הפרקים השחקן רוברט ווהן התרשם מאוד מהופעתה בתלבושת של וונדר וומן, והציג אותה בפני מנהלי אולפנים בהוליווד. על סמך זה, הוזמנה מארי למבחן בד לתפקיד הראשי בסרט "וונדר וומן" משנת 2009. בעונה השמינית של "הנוכלים" חזרה מארי וגילמה שוב את הדמות של סטייסי מונרו.
מארי עברה ללוס אנג'לס וכיכבה בתפקיד ליילה טורני בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "דקסטר". היא גילמה דמות של אשה שהייתה בעבר מכורה לסמים, ומבלה עם דקסטר לילה אחד במלון. חברתו, ריטה בנט, מגלה את הקשר ביניהם ומחליטה להיפרד ממנו. לדקסטר יש רומן קצר עם ליילה, אבל לבסוף הוא מבין שהיא סוציופתית. היא מפתחת אובססיה לדקסטר, וחושבת שהיא הנפש התאומה שלו והיא יכולה לחשוף את המסכה שלו.
באמצע שנת 2008 הצטרפה מארי לצוות השחקנים של הסדרה "ולנטיין" של רשת הטלוויזיה האמריקאית "The CW", ושיחקה בתפקיד הראשי בדמות גרייס ולנטיין. שידור הסדרה החל באוקטובר 2008 אבל היא בוטלה בסוף החודש.
מארי השתתפה בתוכנית נוספת של רשת CW, סדרת הדרמה "The Beautiful Life: TBL" בתפקיד מעצבת אופנה, אבל הסדרה בוטלה לפני שהספיקה להופיע בה.
ב-2010 אחרי שסיימה לשחק בסרט "Possessions" החלה מארי להצטלם לסרט "The Rapture". היא כיכבה בסרט האימה "Devil's Playground" בבימויו של מארק מקווין, ואחר כך הופיעה בסדרת הטלוויזיה "מחסן סודי 13" של ערוץ SyFy, וזכתה לשבחי הביקורת על תפקידה בדמות הלנה ג'י ולס. ב-2012 הייתה מארי מועמדת לפרס פורטל (Portal Award) על הופעתה בתפקיד הלנה.
מארי השתתפה בתפקיד אורח בסדרת "The Finder" של רשת פוקס. בסדרה "ספרטקוס: אלי הזירה" שיחקה בתפקיד גאיה, חברתה הטובה של לוקרשיה.
מארי השתתפה בפודקאסט "Partially Examined Life" בחלק "בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר יחד עם לוסי לולס, מארק לינסנמאייר, ווס אלוואן.
ב-15 באפריל שודרה לראשונה סדרת המדע בדיוני "Defiance" בכיכובה של מארי בתפקיד סטאמה טאר.

דוגמנות

מארי דגמנה בפרסומות טלוויזיה עבור רשת החנויות "Debenhams". היא חתומה בסוכנות "Models 1" בלונדון והופיעה במגיזיני הגברים "GQ", "מייפייר" ו-"FHM", כמו גם במגיזינים כמו "הלו!", "קוסמופוליטן" ו- "OK!".

חיים אישיים

במאי 2014 התחתנה מארי עם ברני קאהיל.
דניס פבר

ביוגרפיה

פבר נולדה בניס, בגיל תשע עשרה החלה לעבוד ב-TMC, ערוץ הבידור במונקו וב-1971 החלה לעבוד בערוץ TF1, באותה שנה גם שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Madame êtes-vous libre ?".
במהלך שנות ה-60 החלה לפרסם טור קבוע בעיתון France-Soir. 
ב-1975 זכתה בפרס "7 d'Or", פרס הטלוויזיה הצרפתי בקטגורייה "המנחה הטובה ביותר".
ב-1976 החלה להנחות תוכנית בוקר בתחנת הרדיו "Europe 1" שם ראיינה פוליטיקאים ואמנים מדי בוקר.
היא הנחתה את האירוויזיון 1978 שנערך בפריז.
ב-2008 התמודדה ברשימת הרפובליקנים בבחירות לראשות עיריית ניס. הרשימה אליה הצטרפה, בראשות כריסטיאן אסטרוסי, ניצחה בבחירות ונבחרה למועצת העיר.
חרוט אנקור

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו רשמית ב-11 במאי 1946. ההר נקרא על שם קפטן דניאל פנדר (Daniel Pender), אשר מיפה את האזור בשנת 1870, עבור הצי המלכותי הבריטי.
הפצת זרעים

הפצת זרעים היא פיזור הזרעים על ידי צמח האם. צורות ההפצה ומרחקי ההפצה שונים מצמח לצמח, וקשורים לתנאים הסביבתיים שלהם.

מבוא

מרחקי ההפצה הם תכונה אינדיבידואלית של כל מין ומין והטווח שלהם נע בין אלפי קילומטרים (דקל הקוקוס למשל) ועד סנטימטרים ספורים (רקפת) ובמקרים מסוימים קיימת גם הפצה במקום, כלומר הצאצאים נשארים במקום בו חי צמח האם (מוצנית). באמצעות ההפצה מרחיקים ההורים את צאצאיהם מעצמם וזה מזה ובכך, מקטינים את התחרות ביניהם, ומגדילים את התחום בו הם גדלים.
צורות ההפצה מגוונות. החל בהפצה עצמית של הצמח, הפצה באמצעות שימוש בכח הרוח או המים, והפצה על ידי בעלי חיים, מחוץ לגופם של בעלי חיים או בתוך גופם.

הפצה עצמית

לצמחים שונים יש מנגון עצמי להפצת זרעים. למשל לאפון הבר תרמיל שמתפתל סביב עצמו, מתפוצץ, וזרעיו ניתזים למרחק של מספר מטרים. גם ללוטוס, הפרג, ירוקת החמור, התורמוס והחמצה מנגנונים לפיזור עצמי של הזרעים.

הפצה באמצעות רוח

לצמחים אחרים מנגנונים הנעזרים ברוח כדי לשאת את זרעם למרחק. המנגנונים של נשיאה ברוח הם כנפיות, נזר קרומי וציצית שערות. בין צמחים אלו ניתן למנות את זקן הסב, מכנף נאה, מרור הגינות, טיון דביק ופתילת המדבר. לעיתים יש צמחים שכל גופם מתגלגל על הקרקע בכח הרוח ביניהם ניתן למנות את עכובית הגלגל.

הפצה באמצעות מים

הפצה נוספת היא באמצעות המים. זרעים אלו מסוגלים לצוף במים ולהגיע למרחק. משתמשים במנגנון זה חבצלת החוף (שזרעיה מצופים בשכבת שעם), סירה קוצנית וקוקוס.
קרוסלת מטען

קרוסלת מטען (באנגלית: Baggage Carousel או Baggage Belt) היא מתקן בטרמינל של נמל תעופה, המאפשר לנוסעים בטיסות נכנסות לקבל את המזוודות שמסרו להטסה בנמל המוצא של הטיסה ואשר הוטסו בתאי המטען של מטוסם. היא משמשת למסירת המטען לנוסעים לאחר הוצאתו מהמטוס על ידי סבלי הקרקע והבאתו באמצעות עגלות לתוך הטרמינל.

מטען שאינו נמסר באמצעות קרוסלה

קרוסלת מטען מיועדת למסירת מזוודות ופריטים הדומים להן בלבד. סוגים רבים אחרים של פריטי מטען בעלי צורה וגודל חריגים אינם מיועדים להימסר לנוסעים באמצעותה, שכן הם עלולים להיתקע באחד מחלקי הקרוסלה ולהפריע לפעולתה התקינה. אלו הם כיסאות גלגלים, עגלות ילדים, גלשנים, מגלשי סקי ועוד. כל אלו נמסרים לנוסעים באמצעות מתקנים ועמדות אחרים באולם מסירת המטען.
אבי פרימור

ביוגרפיה

פרימור נולד בתל אביב ליוסף ושמחה זלמה הלפרְן. סבו הוא יעקב הלפרן, מייסד שכונת זיכרון מאיר בבני ברק. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בלימודי מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, מוסמך הסיטי קולג' של ניו יורק בלימודים בינלאומיים, ובעל תואר (DEA (Diplome d'Etudes Approfondies מטעם אוניברסיטת סורבון, פריז.
ב-1960 הצטרף כצוער לסגל משרד החוץ, כיהן בשגרירויות ישראל במאלי, בחוף השנהב וכיהן כממונה על שגרירות ישראל בדהומיי, כיום בנין. כיהן כנספח העיתונות ובהמשך כציר בשגרירות ישראל בצרפת, דובר משלחת ישראל לועידת ז'נבה (1973), ב-1976 מונה לדובר ולמנהל מחלקת העיתונות של המשרד. הושאל להסתדרות הציונית ושימש נציגה בצרפת. בהמשך מונה לסמנכ"ל לענייני אפריקה, אסיה ואוקיאניה במשרד החוץ. 
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 כיהן פרימור כשגריר ישראל לאיחוד האירופי, וכן כיהן כשגריר בבלגיה ובלוקסמבורג. בשנת 1999, בעת ששימש שגריר בגרמניה, העניק ריאיון לעיתון הגרמני "די וולט" ובו מתח ביקורת על מפלגת ש"ס וטען שהיא אינה מפלגה דמוקרטית. הריאיון גרם לסערה פוליטית ובעקבותיו ננזף על ידי שר החוץ דאז אריאל שרון ונאלץ לסיים את תפקידו.
בנובמבר 2000 נבחר פרימור כנשיא לשכת המסחר ישראל-גרמניה. בחירתו הייתה תקדימית, שכן עד אז נבחרו לתפקיד אנשי עסקים ותעשייה.
באוקטובר 2004, עם הקמת המרכז ללימודים אירופיים במרכז הבינתחומי הרצליה, נבחר פרימור לעמוד בראשו, 
בשנת 2006 תיווך פרימור בין עיתון הארץ לקבוצת משקיעים מגרמניה, קבוצת דומונט-שאוברג, שרכשה 25 אחוז ממניות העיתון. במשך מספר שנים הוא כיהן מטעמה כדירקטור בעיתון.
פרימור הוא נשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ. הוא כיהן כסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב וכיושב-ראש פורום ישראל-האיחוד האירופי הפועל באוניברסיטה זו. הוא מרצה מבוקש בתחום היחסים הבינלאומיים של ישראל.
בשנת 2014 יצא לאור בהוצאת שוקן רומן שכתב, "המלחמה הגדולה של לודוויג ולואי". 
אשתו מיכל, אם שני ילדיו התאומים גיא ואדר, נפטרה בשנת 1982. כיום הוא נשוי לציונה פרימור ולהם בן, דניאל.

עיטורים ופרסים

פרימור זכה בעיטור "קצין מסדר הכבוד" של חוף השנהב (1963). הוא חתן פרס תרבות אירופה (1997) ופרס המצוינות האירופית (1998). פרימור הוא חתן מסדר הכבוד הגרמני - Bundes Verdienst Kreuz בדרגתו העליונה (2003). ביוני 2006 קיבל פרימור את עיטור "מפקד מסדר לאופולד", שהוא העיטור הגבוה ביותר של בלגיה. העיטור הוענק לו על ידי אלברט השני, מלך הבלגים.

ספריו

mit Ausnahme Deutschlands. Berlin, Ullstein Verlag, 1977
Europa, Israel und der Nahe Osten. Dusseldorf, Droste Verlag, 1998
Le Triangle des Passions. Paris, Bayard Presse, 2000
Terror als Vorwand. Dusseldorf, Droste Verlag, 2003
Du Terrorisme et de ceux qui l´exploitent. Paris, Bayard Presse, 2004
Mit dem Islam gegen den Terror. Dusseldorf, Droste Verlag, 2008
An allem sind die Juden und die Radfahrer schuld. Piper Verlag GmbH, München, 2010
Frieden in Nahost ist möglich. edition Körber-Stiftung, Hamburg, 2010
יאן אנדרסון

ביוגרפיה

מלבד קריירה קצרה במועדון איי.אס הלמיה מעיר מולדתו האלמסטד (עונת 1987), שיחק אנדרסון את רוב תקופת הקריירה שלו במדי קבוצת אטלטס איי. קיי, שם הוא הפך להיות מלך השערים של המועדון בכל הזמנים. במועדון זה החל גם את קריירת האימון שלו בשנת 1988 כמאמן-שחקן. לאחר שנתיים מונה אנדרסון לעוזרו של המאמן האנגלי סטוהרט באקסטר בקבוצת האלמסטד BK ‏(HBK), הקבוצה הבכירה ביותר מהעיר האלמסטד שבמחוז הלנד שבשוודיה, שזכתה בחמישה תוארי אלופת-שוודיה (Sveriges Mästare) לאורך ההיסטוריה. בשנת 1993 הוא מונה לקבוצת להומס אף. קיי שם הוא אימן לאורך שש שנים רצופות כמאמן ראשי, לפני חזרתו ל-HBK שם היה עוזרם של תום פראל השוודי ויונס ת'ן השוודי גם כן.
אחרי עזיבתו של ת'ן לאחר עונת 2003, מונה אנדרסון למאמנה הראשי של הקבוצה, איתה סיים את עונת 2004 במקום השני בליגת העל השוודית, ונבחר למאמן המצטיין של העונה. אנדרסון נשאר מאמנה של HBK עד עונת 2009, שבסיומה התפטר לאחר שקבוצתו סיימה במקום ה-13 בליגה. בדצמבר 2009 מונה למאמנה של ארגריטה מהעיר גטבורג שבמערב שוודיה, אשר ירדה בעונה הקודמת לליגת המשנה. ב-1 בדצמבר 2010 חתם יאנה על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ליגת העל השוודית נורשפינג כמאמן. בעונת 2012 הוביל אנדרסון את הקבוצה לעונתה הטובה ביותר מאז עונת 1995 כשנורשפינג מסיימת במקום החמישי בליגה. לאחר מכן הוארך חוזהו של יאנה עד עונת 2016.
בעונת 2015 הוביל יאנה אנדרסון את קבוצתו נורשפינג לזכייה באליפות שוודיה, שהיה תואר האליפות הראשון שלו בקריירה כמאמן ראשי.
ב-7 באפריל 2016 הודיעה התאחדות הכדורגל השוודית כי יאנה אנדרסון יחליף את אריק הרמן בתור מאמן ראשי של הנבחרת הלאומית של שוודיה, לאחר שהרמן יעזוב את תפקידו בתום יורו 2016. אנדרסון המשיך לאמן את נורשפינג עד יולי. משחקו האחרון כמאמן הראשי של נורשפינג היה במגרשה הביתי של הקבוצה בניה פארק נגד אלפסבורג ב-29 במאי 2016, במשחק האחרון לפני פגרת היורו. המשחק הסתיים בשוויון 0-0, ומיד לאחר שריקת הסיום הניפו אוהדי הקבוצה הביתית כרזת ענק, שכיסתה את כל היציע המרכזי, בה נכתב: "תודה יאנה! מזל טוב שוודיה" (Tack Janne! Grattis Sverige). כשהוא מזיל דמעה, הודה יאנה לקהל ונשא מילות פרידה. בין היתר אמר המאמן הוותיק כי "היה נהדר להיות כאן, ואזכור אתכם לעד". לאחר מכן קיבל זרי פרחים, סבב את היציעים, לחץ ידיים והחליף חיבוקים עם אוהדי הקבוצה שנותרו כולם במקומותיהם, שרים ומוחאים כפיים במשך דקות ארוכות.
חמץ נוקשה

חמץ נוקשה הוא חמץ שנעשה שלא לצורך אכילה ואף אינו ראוי לאכילה אלא בשעת הדחק. בחמץ זה התחילה פעולת החימוץ אך לא הושלמה. רוב הפוסקים סוברים שהוא אינו אסור מהתורה אך חכמים אסרו אותו כדי למנוע טעויות באכילת או השהיית חמץ ממש.

חמץ נוקשה שעבר עליו הפסח

לפי השולחן ערוך (סימן תמ"ז, סעיף יב) חמץ נוקשה אסור רק מדברי חכמים לכן חמץ נוקשה שעבר עליו הפסח מותר בהנאה. כיוון שעבר על איסור דרבנן בלבד, אין לאוסרו אחר הפסח. וכך כתב גם במשנה ברורה (סימן תמ"ב, סעיף ב).
לעומתם היו שסברו שאיסור חמץ נוקשה הוא מהתורה ולכן אסור לאחר הפסח.
ג'ון ואן ולק

ביוגרפיה

נולד במידלטאון, קונטיקט וגדל במדיסון. אביו היה מתמטיקאי וסבו אסטרונום. בשנת 1920 סיים את אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 1922 קיבלת תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד.
ב-1923 הצטרף לסגל אוניברסיטת מינסוטה לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון לפני שקיבל משרה באוניברסיטת הרווארד.
במחקריו ביסס את יסודות חקר המגנטיות המודרנית, המבוססת על עקרונות מכניקת הקוונטים ותרם לתחומי חקר הקשרים הכימיים בקומפלקסים מתכתיים, שבירת ניוון פיזיקלי בגבישים ותאוריית שדה הליגנד.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד במעבדות MIT בתחום המכ"ם. מחקריו ותגליותיו בתחום התנהגות אורכי גל שונים בעת מעברם דרך האטמוספירה תרמו לפיתוח הרדיו-אסטרונומיה.
ביוני 1942 היה אחד משמונת המשתתפים בכינוס מיוחד של פיזיקאים שכינס רוברט אופנהיימר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי על מנת לדון בפיתוח נשק גרעיני בארצות הברית. כינוס זה הוביל לפרויקט מנהטן במעבדה הלאומית לוס אלמוס, בה השתתף ואן ולק כחבר ועדת התכנון של פצצת האטום "ילד קטן" שהוטלה על הירושימה.
בשנת 1966 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים, ב-1967 נבחר עמית זר של החברה המלכותית, ב-1971 הוענקה לו מדליית אליוט קרסון וב-1974 הוענקה לו מדליית לורנץ.
בשנת 1977 הוענק לו פרס נובל לפיזיקה, יחד עם עמיתיו פיליפ אנדרסון ונוויל מוט.
הוא נפטר בקיימברידג' (מסצ'וסטס) בגיל 81.
קווינטוס נסידיוס

קווינטוס נסידיוס (בלטינית: Quintus Nasidius) היה איש צבא רומי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.

תולדות חייו

לא הרבה ידוע על מוצאו של נסידיוס, היסטוריונים מודרניים משערים שהוא מוזכר בכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו כלוקיוס ויסידיוס. על פי קיקרו הוא היה בן למשפחה ממעמד הפרשים, אשר סייע לו לדכא את קשר קאטילינה בשנת 63 לפנה"ס, וכן סייע לו בגיוס חיילים לקרב מוטינה כנגד מרקוס אנטוניוס בשנת 43 לפנה"ס.
כשפרצה מלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר לפומפיוס נסידיוס צידד בפומפיוס ונשלח על ידו בשנת 49 לפנה"ס עם צי של שש עשרה ספינות לסייע להתגוננותה של מסיליה (כיום מרסיי שבצרפת) שהייתה נתונה במצור על ידי דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס. ניסיונו להסיר את המצור נכשל והוא הובס על ידי ברוטוס והוכרח להימלט לאפריקה.
אחרי שקיסר כבש את אפריקה נסידיוס נמלט להיספניה (כיום ספרד) והצטרף לשני בניו של פומפיוס, גנאיוס וסקסטוס. לאחר תבוסתם הוא הצטרף לסקסטוס בסיקיליה (כיום סיציליה) ששם הוא המשיך לשרת בציו של סקסטוס כאחד ממפקדיו החשובים ביותר.
לאחר תבוסתו של סקסטוס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה בקרב מילאי ונאולוכוס בשנת 36 לפנה"ס נסידיוס נטש את מפקדו וערק לצידו של מרקוס אנטוניוס.
נסידיוס המשיך לשרת בנאמנות את אנטוניוס כשמלחמת האזרחים בינו לבין אוקטביוס פרצה. הוא הגן על פטרס שביוון אולם כתוצאה מתבוסתו על ידי אגריפס העיר נפלה לידיו של אוקטביוס.
פיתופתולוגיה

היבטים מולקולריים של עמידות צמחים למחלות

בשיטות גנטיות ומולקולריות הצליחו להראות כי קיימים גנים וחלבונים מיוחדים הנקראים R genes ו- R proteins שמבדילים, על פי רוב, בין זנים עמידים ורגישים. כלומר, צמח המכיל גן מיוחד יכול להתמודד בצורה טובה יותר עם מזיק מאשר צמח שאינו מכיל גן זה. בשל העניין הרב שעוררו גנים אלו כמו גם החשיבות הגדולה המיוחסת להם בכל הנוגע לחקלאות הם נחקרו בצורה אינטנסיבית. מחקרים מהשנים האחרונות מראים כי עקב מרוץ ההישרדות הקיים בין הצמחים לבין המזיקים, פיתחו המזיקים חלבונים מיוחדים שיודעים לעכב את פעילות מנגנון ההגנה הצמחי. בתגובה פיתחו הצמחים חלבונים היודעים לסתור את פעולת חלבוני המזיקים ובכך להקנות עמידות פעם נוספת.
בשיטות של הנדסה גנטית והכלאות, מוכנסים גני ה-R לצמחים ובכך מקנים עמידות לזנים שעד כה לא היו עמידים.
כיום ידוע, כי קיימים סוגים שונים ומשפחות שונות של גנים מסוג R הנבדלים ביניהם בעיקר במבנה. עם זאת, תכונה משותפת למרבית החלבונים היא היותם בעלי חלק של NBS-LRR שפירושו Nucleotide Binding Site - Leucine Rich Repeats. משמעות מבנה זה היא שבחלק אחד של החלבון מתרחשת הכרה של מולקולות פתוגניות ואילו בחלקו האחר, בעקבות הכרה זאת, מסוגל החלבון להקשר לאזורים רלוונטיים בדנ"א ובכך להשפיע על שעתוק גנים חשובים בתהליך ההתגוננות.
מקובל לחלק את משפחות הגנים הללו לחמישה סוגים, כאשר כל אחת מהן מתאפיינת בתכונה שונה של החלבון ומבנהו. מידע נוסף על משפחות הגנים הללו והאופן בו הם מזהים מולקולות פתוגניות, מצוי במאמרים אקדמיים רבים.
חלק מהחלבונים הנ"ל אינם מספקים הגנה מלאה בפני הפתוגן וכתוצאה מכך עשוי פנוטיפ העמידות להראות חלקי או כמותי. אף הגנה כמותית זאת היא על פי רוב ספיציפית לגזע הפתוגן, ותלויה בעוצמת הפעלת מנגנוני ההגנה. מנגנוני ההגנה הפעילים הן בעמידות הכמותית והן בעמידות המלאה, הם על פי רוב זהים ונבדלים, כאמור, בעוצמת הפעלתם.
שלוש תאוריות מרכזיות מסבירות כיום את הקישור הקיים בין גנים להגנה מסוג R לבין מולקולות אפקטוריות (Effector Molecules) המופרשות מהפתוגן. המודל הראשון הוא של אינטראקציה ישירה בין החלבון הפתוגני לבין החלבון הצמחי המזהה. אינטראקציה ישירה זאת הוכחה במספר מקרים של יחסי צמח-מזיק.
התאוריה השנייה מכונה תאוריית "השמירה" (Guard Theory). במקרה זה, שומר החלבון הפתוגני על חלבון אחר המהווה אתר לתקיפה מצד הפתוגן. מסתבר, כי חלבונים פתוגניים תוקפים חלבונים צמחיים להם תפקיד בבקרה על מערכות ההגנה של הצמח, ו"מאלצים" אותם לדכא את התגובות ההגנתיות. סביב אתרים אלו התפתחו בצמח מנגנוני הגנה המזהים "מצב מצוקה" של החלבון המותקף בדמות שינוי מבני (לדוגמה חיתוך חלק ממנו על ידי הפתוגן) ומסוגלים לעקוף את העיכוב הנ"ל ולהפעיל את מערכות ההגנה ביתר שאת. דוגמה ליחסי גומלין המבוססים על "שמירה" ניתן למצוא ביחסי הגומלין בין צמח הארבידופסיס לבין החיידק Pseudomonas syringae‏.
התאוריה השלישית (אשר נכון להיום אינה מקובלת עדיין על כלל החוקרים), היא תאוריית "הפתיון" (Decoy) . תאוריה זאת דומה לתאוריית השמירה שהוזכרה לעיל, אך גורסת כי החלבון הנשמר אינו חלבון לו חשיבות בהפעלת מערכות ההגנה הצמחיות או בבקרה עליהן, אלא חלבון המחקה את מבנהו של החלבון המקורי במטרה למשוך אליו חלבונים פתוגניים. לאחר קשירתם של חלבוני הפתוגן, הם מזוהים על ידי הצמח באותו אופן המוזכר ב"תאוריית השמירה".
רב הנסתר על הנגלה בעולם זה של מערכות הגנה, חלבונים ודנ"א הפועלים בתיאום על מנת לאפשר התגוננות וקיום חיים בצמחים. העיסוק בתחום מוביל לגילויים ותובנות נוספות חדשות לבקרים, והמחקר החיוני להגנה על מקורות המזון של האדם והחי, מצוי בעיצומו.
טריזומיה

פתולוגיה

במצב זה ישנם פגמים פיזיולוגיים רבים הנובעים מייצור יתר של חלבונים המקודדים על הכרומוזום העודף. בשל המצאות פגמים אלה כבר מראשית ההתפתחות העוברית, נוצרים גם פגמים אנטומיים רבים. במקרה בו הטריזומיה היא של כרומוזום קצר (כרומוזום עם מעט גנים), או של כרומוזום מין ארוך (למשל כרומוזום X ביונקים) הפרט יכול לשרוד כפרט בעל לקות. אולם, אם הטריזומה היא בכרומוזום ארוך שאינו כרומוזום מין, הפרט מת עוד בזמן ההתפתחות העוברית. נזקה של הטריזומה בכרומוזומי מין ארוכים הוא נזק קטן יחסית לזה שבכרומוזומים ארוכים שאינם כרומוזומי מין בשל מנגנון ההשתקה של כרומוזומי המין הארוכים, כגון מנגנון השתקה של כרומוזום X.
טריזומיה נוצרת על פי רוב בשל תקלה בייצור תאי המין (תא זרע או תא ביצה) במהלך תהליך המיוזה. במקרים אלה התא הסומטי שעובר מיוזה מחלק את המטען התורשתי שלו באופן לא שווה בין תאי המין הנוצרים ממנו. כך, במקום שיווצרו במיוזה ארבעה תאי מין שבכל אחד מהם כרומוזום בודד מכל סוג, נוצרים שני תאי מין נורמאליים, אחד שחסר בו כרומוזום ואחד שיש בו כרומוזום נוסף. כאשר תאי מין שאחד הכרומוזומים שלו כפול מופרה על ידי תא מין נורמאלי, לביצית המופרת יש שלושה עותקים של אחד הכרומוזומים במקום שניים.
פגם במיוזה שעלול להוביל לטריזומליה נפוץ יותר עם העלייה בגיל הנקבה. זאת משום שתהליך המיוזה מופסק באיבו בשחלותיה של הנקבה כשהיא עצמה עדיין עובר והוא חוזר לפעול, כל פעם בקבוצת ביציות אחרת, כאשר הנקבה מצויה בבגרות מינית. אצל אישה בת ארבעים, למשל, הביצית המצויה ברחם המתינה ארבעים שנה במצב שבו היא באמצע מיוזה.
דרך נפוצה פחות להיווצרות טריזומה היא איחוי בין שני כרומוזומים בתאים הסומטיים. פרט שאחד מזוגות הכרומוזומים שלו התאחה (בכל תאי גופו או רק באילו המיצרים את תאי המין) ייצר רק תאי מין פגומים - מחציתם בעלי כרומוזום עודף ומחציתם בעלי כרומוזום חסר. על כן לכל הצאצאים המשותפים של פרט כזה עם פרט נורמאלי תהייה או טריזומה או מונוזומה. דרך שלישית להיווצרות טריזומיה היא טרנסלוקציה כרומוזומלית.
להקת האופרה האמריקאית

להקת האופרה האמריקאית (באנגלית: American Opera Company) היה שמן הקיבוצי של ארבע להקות אופרה שונות, שהיו פעילות בארצות הברית. הלהקה הראשונה הייתה קצרת-ימים והוקמה בניו יורק בפברואר 1886. משך קיומה היה עונה אחת בלבד. הלהקה השנייה קבעה את בסיסה ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, והייתה פעילה מאמצע שנות ה-20' של המאה ה-20 עד 1930, אז פשטה את הרגל זמן לא רב אחרי נפילת הבורסה בשנת 1929. להקת האופרה השלישית הייתה להקה קצרת-ימים, שישבה בטרנטון, ניו ג'רזי והייתה פעילה ב-1937. להקת האופרה הרביעית האחרונה פעלה בפילדלפיה מ-1946 עד 1950.

האופרה האמריקאית של ז'אנט תרבר

להקת האופרה האמריקאית הראשונה הוקמה ב-1886 על ידי פטרונית האמנויות הנודעת ז'אנט מאיירס תרבר, כמה חודשים לאחר שייסדה את הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה. המנהל המוזיקלי  של הלהקה, שישבה דרך קבע בניו יורק, היה תיאודור תומאס, ומנצחה היה גוסטב מאהלר, עם ארתור מס כעוזרו. צ'ארלס א. לוק היה מנהל העסקים של הלהקה.
הלהקה שכרה את אולם האקדמיה למוזיקה בניו יורק להופעות מקומיות בשנת 1886. הלהקה יצאה גם לסיורים והופיעה באפריל, מאי ויוני 1886 בערים אחרות, בהן בוסטון, פילדלפיה וסנט לואיס, בין השאר. הרפרטואר כלל את אאידה של ורדי, לוהנגרין של וגנר ופאוסט של גונו. באוגוסט הכריזה הלהקה על תוכנית שאפתנית למסע הופעות בפריז, מסע שלא יצא לפועל.

הצהרה תמציתית של חזונה של תרבר ללהקת האופרה האמריקאית הופיעה באוגוסט 1886, שם צוטטה במילים אלה:
[היא מכירה] בעובדה, שהרעיון האמיתי של אופרה לאומית היא אופרה ששרים בשפת האומה ובמידת האפשר, פרי יצירתם של מלחיני האומה, [וכי  היא מקווה]...לפתח עם הזמן מלחינים אמריקאים ולפרוש עליהם את חסותה.
קשיים פיננסיים הוליכו לארגון מחדש ולשינוי שם ל"להקת האופרה הלאומית" בדצמבר 1886 ובסופו של דבר, לפשיטת רגל במרץ 1887.

להקת האופרה האמריקאית של רוצ'סטר

באמצע שנות ה-20' של המאה ה-20, צצה להקת אופרה מקצועית נודדת מתוך ההפקות החדשניות של ולדימיר רוזינג וראובן ממוליאן בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר. משימתה הייתה לבצע אופרות באנגלית לקהל עממי ברחבי ארצות הברית. הופעת הבכורה של הקבוצה, שנודעה תחילה כלהקת האופרה האמריקאית של רוצ'טסר, במדינת ניו יורק הייתה באפריל 1927 בתיאטרון הגילדה. היא זכתה לתמיכתם של מממנים רבים, עשירים ובעלי השפעה. כאשר הופיעה לפני הנשיא קלווין קולידג' ו-150 חברי קונגרס בתיאטרון פולי'ס בוושינגטון הבירה בדצמבר 1927, נודעה הלהקה בשם "להקת האופרה האמריקאית".
להקת האופרה דבקה באדיקות במדיניות של הימנעות מטיפוח כוכבים, ותחת זאת פיתחה הרכב מאוחד, שכל אחד מזמריו עשוי לקבל תפקיד ראשי בלילה אחד ותפקיד משני תומך בלילה הבא.
Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret, רי"ב 31

Der Himmel lacht! Die Erde jubilieret (בעברית: ישמחו השמיים! תגל הארץ) רי"ב 31, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-21 באפריל 1715, לכבוד היום הראשון של חג הפסחא.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה שהלחין באותה שנה, אם כי ייתכן שאת רי"ב 80א הלחין ואולי אף ביצע לפני כן באותה שנה.
הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק במהות החג, תחיית ישו וברצון המאמין הנוצרי להתאחד עם ישו לאחר מותו. הקטע האחרון לקוח ממזמור של המשורר הגרמני בן המאה ה-16 ניקולאוס הרמן (Nikolaus Herman).
הקנטטה היא חגיגית ובהתאם לכך גם בעלת תזמורת גדולה והרכב מבצע עשיר. לפיכך משער ג'ון אליוט גרדינר שביצוע הבכורה של הקנטטה לא היה בכנסייה הפרטית הקטנה של הדוכס, אלא בכנסיית העיר - כנסיית פטר ופאולוס. כמו קנטטות אחרות שלו מתקופת ויימאר, הוא ביצע את הקנטטה פעמים נוספות בעת עבודתו בלייפציג,  באותו מועד בשנים 1724, 1731 וכנראה גם 1735.

הקלטות

היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-16 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1973), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
כריתת ריאה

מהלך הניתוח

בניתוח זה פותחים מתחת לבית החזה את הצלע, ומשם מוציאים את הריאה הפגומה או את האונה. בזמן ההחלמה המטופל נשאר בטיפול נמרץ ומקבל נוזלים בעירוי. אל אזור החתך מחברים צינורות ניקוז ולעיתים קרובות המנותח גם מונשם. כן מבוצע מעקב אחר השיעול של המנותח כיוון שהוא חייב לפלוט הפרשות כלשהן.
ארקול דל ריו

ארקול דל ריו (באיטלקית: Ercole del Rio; ‏1718–1802) היה סופר ועורך דין איטלקי. הוא פרסם ספר שחמט בן 110 עמודים בשנת 1750 שעמד בבסיס עבודתו של גיאמבטיסטה לולי שלוש עשרה שנים מאוחר יותר. בנוסף, הוא חיבר בעיות שחמט רבות.
קופת חולים של פועלי השומרון

קופת חולים של פועלי השומרון - נוסדה בשנת 1916 על ידי שמואל יבנאלי, דוד רמז ונחום סנה.

ייסוד קופת חולים של פועלי השומרון

זמן קצר לאחר ייסוד קופת חולים של פועלי הגליל, התארגנה הסתדרות פועלי השומרון. עד שנת 1916 נספחו פועלי השומרון אל "הסתדרות פועלי יהודה" ואל קופת החולים שלה, שנוסדה בשנת 1913. בגלל משבר מלחמת העולם הראשונה, המצוקה הכלכלית וקשיי התחבורה החליטו כ-200 פועלי השומרון להתארגן במסגרת נפרדת ולהוציא לפועל את החלטתם בדבר יסוד קופת חולים של פועלי השומרון. יעקב אפטר ממשרד קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה, שהיה מנהל הסניף ביפו והד"ר הלל יפה, מנהל בית החולים בזכרון יעקב, סייעו רבות בארגון הקופה החדשה.
שלוש קופות החולים פעלו מתוך שיתוף מלא, בלי תחרות והשירות הטוב לפועל החולה ובריאותו של ציבור החברים עמד בראש מעייניהן.

פירוק שלוש הקופות

במרץ 1917 השלטונות הטורקים ביצעו את גירוש תל אביב וגירוש יפו, ורוב המגורשים עברו לגליל העליון, המצב הכלכלי החמיר בעקבות מלחמת העולם הראשונה ובאביב 1917, זמן קצר לאחר הגירוש, נפגשו נציגי הסתדרויות הפועלים ביישוב כנרת מתוך מטרה להביא לידי כינוסה של ועידה, שבסיומה התאחדו כל הסתדרויות הפועלים לגוף אחד. הוועידה התכנסה ב-1918.
בשנים 1917–1918 בעקבות שינויים במערך הפוליטי של מפלגות הפועלים בארץ-ישראל הפכו קופות החולים מארגונים אזוריים לגופים מפלגתיים ומשלוש הקופות האזוריות נוסדו שתי קופות החולים של אחדות העבודה וקופת חולים של הפועל הצעיר. בשנת 1921, לאחר הקמת ההסתדרות הכללית, התאחדו שתי קופות החולים לגוף אחד בחסות ההסתדרות שנקרא "קופת חולים הכללית של הפועלים העבריים בארץ-ישראל". כל זאת על רקע העובדה שבקיץ 1918 השלים הצבא הבריטי את כיבוש ארץ-ישראל, והתחילה תקופת המנדט הבריטי.