google/wiki40b huggingface dataset:
מארק ליב

קריירה מוקדמת

ליב נולד ב-4 ביולי 1980 ובגיל 12 החל להשתתף במרוצי הקארטינג. בשנת 1995 עבר להתמודד בקטגוריית המכוניות החד מושביות כאשר השתתף באליפות פורמולה רנו 1800 הגרמנית, ובשנה שלאחר מכן סיים את האליפות במקום השני בטבלה. בשנת 1998 עבר להתמודד באליפות פורמולה רנו 2000 הגרמנית, ובשנת 1999 השתתף בפורמולה רנו יורוקאפ וסיים במקום השלישי. בשנת 2000 הצטרף לנבחרת הנערים של פורשה בתחרות הקאררה קאפ ובסוף העונה סיים במקום החמישי. בעונת 2001 סיים במקום השביעי בקאררה קאפ ובנוסף בשנה זו השיג פודיום בסבב המרוצים הבינלאומי פורשה סופרקאפ. בשנת 2002 זכה מארק ליב באליפות הקאררה קאפ לאחר שניצח 4 מרוצים במהלך העונה.

קריירה מקצוענית

בשנת 2002 החל לשמש ליב נהג קבוצת אלכס ג'וב רייסינג והתמודד עבורה במרוץ 12 השעות של סברינג ובמרוץ פטי לה מאן שנערך באטלנטה לצד הנהגים השותפים טימו ברנהרד ויורג ברגמייסטר. ליב וצוותו נחלו אכזבה בסופו של דבר לאחר שנאלצו לפרוש בשני המרוצים.
בשנת 2003 חתם ליב על חוזה לנהיגה עבור קבוצת המרוצים של פורשה וזכה עימה באליפות העולם למכוניות GT של ה-FIA לצד הנהג השותף סטפן אורטלי במכונית הפורשה 911. בשנה זו השתתף לראשונה במרוץ 24 השעות של לה מאן וסיים שני בקטגוריית ה-GT.
בעונת 2004 החל להתמודד באליפות סדרת הלה מאן האמריקנית עבור קבוצת אלכס ג'וב רייסינג לצד הנהג השותף רומן דיומא. ליב ודיומא סיימו את העונה במקום הרביעי לאחר שהשיגו את המקום השני בקטגוריית ה-GT במרוץ סברינג וניצחו את המרוצים שנערכו בפורטלנד ובמונטריי.

הקפת שיא בנורבורגרינג

בספטמבר 2013 רשם מארק ליב את שיא ההקפה המהירה ביותר של מקטע הנורדשלייפה בנורבורגרינג על ידי מכונית חוקית לנהיגה בכבישים ציבוריים לאחר שהקיף את המסלול בזמן של 6:57:00 דקות ובמהירות ממוצעת של כ-180 קמ"ש במכונית הפורשה 918. נכון לשנת 2016 שיא זה עדיין לא נשבר.

השכלה גבוהה

במקביל לקריירת המרוצים שלו החל ליב בשנת 2004 ללמוד הנדסה באוניברסיטה למדעים באסלינגן. נוסף על כך בעברו של ליב לימודי הנדסה במשך שני סמסטרים באוניברסיטת שטוטגרט עוד בטרם הפך לנהג מרוצים מקצועני. לאחר שהשלים את לימודי תואר ההנדסה החל לשלב את קריירת נהיגת המרוצים יחד עם עבודה כמהנדס במרכז המחקר והפיתוח של פורשה בעיר וייזאך.
לינט

חייה

נולדה כלינט מנשה בכפר סבא כבת הזקונים ללאה ושמואל, שעלו ב-1973 מטורקיה, במשפחה בת שלושה ילדים וגדלה ביהוד.
מ-1980 בהיותה בת 5 החלה להופיע עם אמה לאה, כצמד "לילה ולינט", במועדונים בטיילת של בת ים. זכתה לפרסום והכרה כ"לינט ילדת הפלא".
אביה נפטר מסוכרת ב-1982 כשהייתה בת 7. בילדותה למדה ארבע שנים נגינה בפסנתר ושירה.
ב-1991 בגיל 16 הוציאה את שירה הגדול הראשון בעברית, "אתה לא ראוי לאהבה הזאת". את המילים ללחן טורקי כתבה אחותה, סימה. השיר הופץ בקלטות ונמכר בעשרות אלפי עותקים. בתחילת שנות ה-90 יוצגו לינט ואמה על ידי האמרגן הירושלמי ישראל בונדק, אך בהמשך
בונדק הגיש נגד השתיים תביעה משפטית, בטענה שהפרו את חוזה הייצוג הבלעדי שחמתו עמו. שני הצדדים הגיעו לבסוף להסכם פשרה והקשר המקצועי עם בונדק נותק בפברואר 1993.
לינט הופיעה לצד אמה בקדם-אירוויזיון 1993 עם השיר "אני אנא", שזכה במקום העשירי.
בהמשך עזבה עם אמה לאיסטנבול בעקבות הצלחת שירם "אני אנא" בגרסה הטורקית. אמה שימשה כאמרגנית וב-1995 הוציאה את אלבום הבכורה, שנשא את שמה, בטורקיה.
בשנת 1999 נהרס ביתה ברעידת האדמה שפקדה את איסטנבול. עקב כך שבה עם אמה לישראל והשתיים התגוררו ביהוד.
בישראל פתחה חנות ממתקים, אולם העסק לא הצליח.
באותה תקופה הופיעה במועדוני מוזיקה יוונית והשתתפה בטלוויזיה בתוכנית של אלי יצפאן בערוץ 3 של HOT.
בשנת 2001 בחרה באמרגן אלי לוי ובהפקתו הוציאה את האלבום "אישה אחרת" בישראל.
בשנת 2006 שבה להופיע בטורקיה בעקבות הצעתו של מפיק מקומי.
לינט הופיעה יחד עם הזמר היווני אלקוס זאזופולוס בפברואר 2017 בהאנגר 1 בתל אביב.
עירום יורד במדרגות

ההיסטוריה של הציור

את הציור "עירום יורד במדרגות, מס' 1" יצר דושאן בדצמבר 1911. למרות הנושא המשותף בולטת ביצירה המוקדמת הנטייה לעיצוב חופשי ואקספרסיבי יותר של הצורות. כמו כן הדמות ניצבת על גבי מדרגות מעוקלות, המקנות לתיאור הרגשה של פרספקטיבה ועומק. ציור דומה - "גבר צעיר עצוב ברכבת", אף הוא מדצמבר 1911, מכיל נושא דומה והוא מצויר בסגנון הקרוב יותר ל"עירום יורד במדרגות, מס' 2".
את "עירום יורד במדרגות, מס' 2", שיצר בינואר 1912, ביקש דושאן להציג לראשונה ב"סלון" של "חבורת האמנים העצמאיים" (Société des Artistes Indépendants) בפריז, אולם אחד ממארגני הסלון - הצייר אלבר גלז (Albert Gleizes), ביקש מאחיו של דושאן - האמן ריימונד דושאן-ויון - לבקש מאחיו להסיר ביוזמתו את הציור מן התערוכה או להחליף את שמה של היצירה. ייתכן, כי "עירום יורד במדרגות" היה "פוטוריסטי" מדי עבור חברי קבוצת הקוביסטים הצרפתית, אשר הייתה עסוקה בגיבוש זהותה העצמית אל מול תנועות אוונגרד אחרות.
דחיית הציור, טען דושאן, סתמה את הגולל על שאלת הצטרפותו לקבוצת הקוביסטים. היא "עזרה לי לברוח לחלוטין מן העבר, מן העבר הפרטי שלי. אמרתי לעצמי, 'ובכן אם זו היא הדרך שבה הם בוחרים, אזי אין שום שאלה בקשר להצטרפותי אל הקבוצה; אדם יכול לסמוך רק על עצמו, אדם צריך להיות בודד.'"
בשנת 1913 הוצג הציור ב"תערוכת הנשקייה" (Armory Show) בעיר ניו יורק. הציבור האמריקאי, שלא היה מורגל באמנות מודרנית ואוונגרדית התקשה לקבל את היצירה. מבקר אמנות בעיתון הניו יורק טיימס תיאר את היצירה כ"התפוצצות במפעל לרעפים". מגזין אחר - "American Art News" הציע פרס של עשרה דולרים למי שיצליח לתת את התיאור הטוב ביותר של היצירה. לעג נוסף הופנה ליצירה בקריקטורות ובפרודיות אחרות במהלך השנים.
בשנת 1916 יצר דושאן גרסה נוספת לציור זה, "עירום יורד במדרגות, מס' 3", אשר הוזמנה על ידי בני הזוג לואיז וולטר ארמברג (Louise and Walter Arenberg), שהיו מן האספנים הראשונים של עבודתו. בני הזוג ביקשו גרסה של הציור אשר היה ברשות סוחר אמנות אמריקאי אחר. דושאן השתמש באחד מן התצלומים של העבודה, אשר הופיעו בעיתונות או על גבי גלויות, כבסיס ליצירת ההעתק והגדיל אותו לממדי היצירה המקורית. על גבי הצילום השתמש דושאן בטכניקה מעורבת שכללה שימוש בצבעי מים, דיו, גירי פסטל וגירי "קראון" (Crayon), אשא צבעו והדגישו חלקים מטושטשים בצילום המוגדל.
בשנת 1952 הופיע תצלום ובו דיוקנו של דושאן על גבי גיליון מס' 284 של המגזין האמריקאי "Life". צלם התמונה, אליט אליסופון (Eliot Elisofon), הציג את דושאן כשהוא יורד במדרגות והשתמש בטכניקה של חשיפה ארוכה של הנגטיב כדי לחקות את ציורו של דושאן.
אורלנדו (סרט)

העלילה

הסרט מתחיל בעידן האליזבתני זמן קצר לפני מותה של המלכה אליזבת הראשונה. על ערש דווי, אליזבת מבטיחה לאציל האנדרוגני הצעיר, אורלנדו, שתוריש לו חלקת אדמה גדולה יחד עם טירה וסכום נדיב של כסף, אך רק אם ייאות למצוותה: "לא לדהות. לא לקמול. לא להזדקן." אורלנדו נעתר לה, ומתגורר בבדידות מזהרת בטירה במשך כמה מאות שנים, שבמהלכן הוא כותב שירה ומצייר. כשהוא מנסה להתיידד עם משורר דגול, המשורר לועג לשירתו, ואורלנדו נפגע קשות. הוא מחליט לנסוע לקונסטנטינופול ולשרת כשגריר אנגליה, ושם הוא כמעט נהרג בתקרית דיפלומטית. כשהוא מתעורר למחרת בבוקר, הוא מגלה שמשהו עוד יותר משמעותי קרה: הוא הפך בן-לילה לאישה.
העלמה אורלנדו חוזרת לביתה באנגליה לבושה במחלצות מזרח תיכוניות, ומגלה כי מחכות לה מספר תביעות משפטיות הטוענות שהיא תמיד הייתה בעצם אישה, ומשום כך, על פי חוק, לא הייתה זכאית לאדמותיה או לכל ירושה מלכותית.
מאתיים השנים הבאות מייגעות אותה; היא מתמודדת עם ענייני בית המשפט, וחוסר מזל באהבה ובמלחמות אנגליה במהלך השנים. כשמגיעה שנת 1990, הסרט מראה את אורלנדו עם בתה הצעירה, מחפשת מו"ל שיפרסם את ספרה. היא נפגשת עם עורך שמצהיר כי עבודתה "טובה למדי", כאשר האירוניה היא שאת תפקיד העורך מגלם השחק היתקוט ויליאמס – אותו שחקן שכדמות אחרת לעג לשירתו של אורלנדו מאות שנים קודם לכן. אורלנו כעת מרגישה שלאחר חיים מאוד ארוכים וביזאריים, היא מצאה פינה נינוחה בה היא יכולה לחיות בשלווה.

ביקורות

וינסנט קנבי כתב ביקורת נרגשת בניו יורק טיימס, בה הצהיר כי: "המחזה המדהים והשנון הזה פולש למוח דרך עיניים מסונוורות, ללא הרדמה. לכל אורכו של 'אורלנדו' של גברת פוטר, כמו ביצירתה של וולף, קיים סוג של הגיון בריא פולח, ותחושת שמחה, אשר כל כך נדירים בימינו בכל מדיום, שהם יוצרים מתח קולנועי וצחוק מהנה ייחודיים. 'אורלנדו' יכול בנקל להיות לקלסיקה מסוג מיוחד מאוד—אולי לא במיינסטרים—אבל כזה שמשמש מודל עבור יוצרי סרטים עצמאיים אשר הולכים בעקבות המוזות הא-רציונליות שלהם, ומגיעים, לעיתים להיעלמות מבורכת, אך לעיתים גם לתהילה".
קנבי גם ציין לטובה אן האופן בו "פוטר הצליחה לתרגם למדיום קולנועי את כל מגוון נושאי העניין של וולף, לא רק בשפה ובספרות, אלא גם בהיסטוריה, טבע, מזג אוויר, בעלי חיים, היחסים בין המינים, וכן את המהות של טבע המינים."
לעומת זאת, קנת' טוראן תיאר את הסרט בלוס אנג 'לס טיימס כ"חלול... זחוח... ומרוצה מעצמו", והתלונן כי "כל סוג של קשר רגשי לנראות המושקעת של הסרט, שנבנתה בקפידה... פשוט לא קיים."
ב-Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון חיובי של 83% בהתבסס על 53 ביקורות.

פרסים

"אורלנדו" היה מועמד לפרסי אוסקר עבור הפקה אמנותית ועיצוב תלבושות. הסרט היה גם מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1994. הוא היה גם מועמד לפרס גולדבגה הסרט הזר הטוב ביותר.
ניתוח מגמות

ניתוח מגמות היא הפרקטיקה של איסוף מידע, תוך ניסיון לזהות דפוס. בכמה תחומי מחקר, למונח "ניתוח מגמות" יש משמעויות מוגדרות רשמית
.
אף על פי שניתוח מגמות משמש לעיתים קרובות כדי לחזות את העתיד, הוא יכול לשמש להערכת אירועים לא ידועים בעבר, כגון כמה מלכים קדומים נראה כי שלטו בין שני תאריכים, בהתבסס על נתונים כמו ממוצע שנים אשר מלכים ידועים אחרים שלטו.

ניהול פרויקטים

בניהול פרויקטים, ניתוח מגמות זו טכניקה מתמטית העושה שימוש בתוצאות היסטוריות כדי לחזות תוצאות עתידיות. פעולה זו מושגת על ידי מעקב אחרי שינויים בביצועים של עלות ותזמון. בהקשר זה, זה כלי לבקרת איכות.

סטטיסטיקה

בסטטיסטיקה, ניתוח מגמות מתייחס לעיתים קרובות לטכניקות חילוץ של דפוס בסיסי של התנהגות בסדרה עתית אשר אחרת היה מוסתר חלקית או כמעט לחלוטין על ידי רעש. אם ניתן להניח שהמגמה היא ליניארית, ניתוח מגמות יכול להיעשות בתוך ניתוח רגרסיה רשמית, כפי שמתואר בהערכת מגמה. אם למגמות יש צורות אחרות מאשר ליניארי, בדיקת מגמה יכולה להיעשות על ידי שיטות לא פרמטריות, למשל: מבחן מאן-קנדל. עבור בדיקות ויזואליזציה של מגמות לא ליניאריות גם החלקה יכול להיות בשימוש.
אברהם דוד הורוביץ

ביוגרפיה

נולד בעיירה בולכוב שבחבל גליציה לרב שלמה יהודה זלמן לייב פרידלנדר שהיה דיין בפשעווארסק ומאוחר יותר כיהן כאב בית דין בבולכוב. סבו מצד אביו היה רבי אהרן מאיר בעל מחבר ספר 'אברך', תלמידו של רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין מזידיטשוב. אמו ראשא הייתה בתו של רבי פנחס הלוי הורוביץ, אב בית דין בקוסוב, מחבר ספר "פתחא זוטא" על הש"ס ומתלמידיו הבולטים של הדברי חיים מצאנז.
בגיל 3 התייתם מאמו ושנים מועטות לאחר מכן נפטר גם אביו. ביחד עם סבו שגידל אותו עבר לגור בעיר גרוסוורדיין שם התקרב לרבי ישראל הגר (אהבת ישראל) האדמו"ר מוויז'ניץ והפך לתלמידו. מאוחר יותר כיהן כראש ישיבת ויז'ניץ בגרוסוורדיין.
בשנת 1934 נישא לברכה, בתו של הרב אליעזר ליפא זילברמן האדמו"ר מראצפערט. כשנה לאחר חתונתו הוא שב לגרוסוורדיין שם מונה לכהן כדיין בבית הדין של הרב פנחס סג"ל צימטבוים, רב העיר גרוסוורדיין.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות עבודה. אשתו וחמשת ילדיו נרצחו על ידי הנאצים. לאחר השואה כיהן כרבם של קהילות לנדסברג ואוגסבורג שבגרמניה.
הוא נישא בשנית לנחמה (נפטרה ל' באב ה'תשע"ב), בתו של הרב יחזקאל וידמן מגדולי חסידי ויז'ניץ ורבה של קהילת סיטשל, וממנה נולדו לו שבעה ילדים.
בשנת 1947 עבר לשטרסבורג שבצרפת, שם מונה על ידי הרב אברהם דויטש לכהן כדיין וכרבה של הקהילה החרדית. תפקיד בו שימש במשך למעלה מ-30 שנה. כמו כן הקים וניהל את מערכת כשרות בעיר.
בשנת 1978 עלה לישראל והתיישב בשכונת הבוכרים בירושלים. בשנת 1980 מונה לכהן כדיין וחבר בד"ץ העדה החרדית. חיבר ספר שו"ת "קניין תורה בהלכה", וספר "קנין תורה בשמעתתא" על סדר פרשיות התורה.
נפטר בו' באלול ה'תשס"ד ונטמן בבית הקברות הר הזיתים.
FTTx

FTTx (באנגלית: Fiber To the... - סיב עד ה...) היא קבוצת מושגים המציינים מה מידת פריסה של סיבים אופטיים במקטע הקרוב ללקוח ("Last Mile"), ברשתות פס רחב. רשתות אלו משתמשות בסיבים אופטיים כדי להחליף תשתיות מתכתיות קודמות, ובאמצעות הסיבים האופטיים עולה הקיבולת הכוללת של הרשת. המושג FTTx נובע מראשי תיבות של כמה תצורות פריסת סיב אופטי, כגון FTTN, FTTC, FTTB, FTTH. חשיבות המושגים האלו נובעת מהשימוש ההולך וגובר בתקשורת מחשבים, וביכולת להסב שירותי PSTN לשירותי טלפוניית IP. בהינתן שהתקשורת הופכת להיות תקשורת נתונים, לרוב מבוססת IP, ניתן להוזיל משמעותית את ההשקעה הנדרשת בהקמה ותחזוקה של רשתות תקשורת ייעודיות, וצוואר הבקבוק האחרון שנותר הוא תשתית התקשורת בין המרכזיה אל בית הלקוח, שבמקרים רבים מבוססת על זוגות שזורים נחושתיים.
קדמת עדן (סרט)

תקציר העלילה

אדם טראסק (ריימונד מאסי) הוא חוואי לשעבר הגר בעיר סלינאס בקליפורניה עם שני בניו, כיילב (כָּלֵב - המכונה בקיצור קאל - ג'יימס דין) וארון (אהרון - ריצ'רד דאוואלוס). אשתו קייט ברחה ממנו וכעת היא מנהלת בית בושת מצליח בעיר הסמוכה מונטריי. הוא מספר לבניו כי אמם נפטרה.
קאל יודע את האמת והסרט נפתח כשהוא עוקב אחרי אמו קייט (ג'ו ואן פליט), פוגש אותה בבית הבושת ומורחק משם. אדם מראה חיבה יותר לארון שהוא שקט, מנומס ובעל אופי נוח לעומת קאל הנתון למצבי רוח משתנים מדיכאון להתפרצויות. קאל מרגיש ביחס המועדף של אדם על ארון ומנסה לשנות זאת ללא הצלחה.
חברתו של ארון, אברה, (ג'ולי האריס), נמשכת בהדרגה לקאל הבלתי יציב והמעניין לעומת ארון היציב והמשעמם, דבר שמעלה את המתח בין שני האחים.
אדם משקיע כסף רב במיזם של העברת יבול גדול של חסה מוקפאת ברכבת. מפולת שלגים גורמת לרכבת להיעצר וכל היבול יורד לטמיון ביחד עם כספו של אדם.
קאל חוזה שמחיר השעועית יעלה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא נפגש עם קייט ולאחר שיחה ארוכה בו היא מספרת לו מדוע ברחה מאביו, הוא מבקש מממנה הלוואה של 5.000 דולר לעסק והיא, לאחר היסוסים, מלווה לו בחוסר רצון. תחזיתו של קאל מתגשמת והוא מוכר את היבול ברווח גדול. הוא מתכנן לתת לאביו 15.000 דולר כמתנת יום הולדת ולזכות על ידי זה באהבתו.
בחגיגת יום ההולדת של אדם, מוסר לו קאל את הכסף אך אביו מסרב לקבלו בטענה שמקורו בספסרות מלחמה והוא, בתור יושב ראש וועדת הגיוס השולח חיילים למות במלחמה, אינו יכול לקחת את הכסף הזה. הוא מעדיף את מתנתו של ארון שהיא בשורת אירוסיו עם אברה. קאל המיואש מתחיל לבכות ובורח מהבית.
הוא מחליט לנקום בארון, מביא אותו לבית הבושת ומכיר לו את אמם הזונה. ארון נתקף בהלם ומתחיל לשתות ולהתפרע ומחליט להתגייס למלחמה. כאשר קאל חוזר לביתו הוא מספר לו מה עשה לארון מתוך כעס וקנאה. השריף סאם (ברל אייבס) מגיע לביתם ומספר כי ארון השתכר, הסתבך בקטטות ונמצא כעת על רכבת מגויסים. אדם ממהר לתחנת הרכבת וארון מתבונן בו שיכור עם מבט מטורף ומנפץ את חלון הרכבת מול פניו. אדם מתמוטט במקום לאחר שלקה בשבץ מוחי.
אדם שוכב משותק ורופא אומר שמצב זה יכול להימשך זמן רב. השריף מייעץ לקאל לעזוב את המקום כמו שקין נדד לארץ נוד (קדמת עדן) לאחר שהרג את אחיו הבל. קאל מתקרב לאביו וזה לוחש לו שיפטר את האחות המעצבנת הסועדת אותו ויישאר בבית כדי לשמור עליו. קאל המפוייס מתיישב ליד אביו ובכך מסתיים הסרט.
צאגה אמלק

צאגה אמלק (נקרא גם: אבא צאגה) היה נזיר יהודי אשר חי ופעל במאה החמש-עשרה באימפריה האתיופית והיה תלמידו הקרוב של הנזיר אבא צברה.
אמלק נולד בשם "אסקל" כבן בכור לקיסרית היהודיה ציון ציפורה ולקיסר זרע יעקב  ויועד להיות יורש אביו. בשנת 1462 כאשר התרחש מרד ציפורה בראשותו של מלך ממלכת ביתא ישראל גדעון החמישי אסקל יועד להיות קיסר אתיופיה לאחר שהמרד יצליח בעיני אמו. לאחר שהמרד חוסל בצורה אכזרית, אמו הוצאה להורג בידי בעלה הקיסר ואסקל הודח מתפקיד יורש העצר לטובת אחיו הצעיר באדה מריאם והוא הפך לאחראי על בית הכלא של האסירים היהודים שנלקחו בשבי במרד. בין האסירים היה הנזיר אבא צברה. אסקל, אשר שמר טינה לאביו מפני שרצח את אמו לנגד עיניו, שכנע בסופו של דבר את אבא צברה לברוח מהכלא ולקחת אותו עמו. אסקל וצברה היו צריכים לברוח מפני חיילי הצבא שחיפשו את אסקל, שלו הייתה חותמת מלכותית על מצחו. לאחר מכן אבא צברה גייר את אסקל ליהדות ושינה את שמו ל"צאגה אמלק" ("בן המלך"). שני אישים אלו פיתחו וחיזקו את מעמד הנזירים אצל יהודי אתיופיה ופסקו הלכות שונות.
הרברט נורקוס

הרברט נורקוס (בגרמנית: Herbert Norkus; ‏26 ביולי 1916, ברלין - 24 בינואר 1932, ברלין) היה נער גרמני חבר ההיטלריוגנד שנרצח בידי פעילים קומוניסטים והפך למיתוס בקרב המפלגה הנאצית.

חייו

נורקוס נולד ב-26 ביולי 1916 בברלין. אמו הייתה אשה חולנית בעלת עצבים רופפים ומתה שנה לפני בנה. בניגוד למיתוס המקובל אביו ככל הנראה היה נאצי בעצמו, ואף היה חבר באס אה. בבית הספר הוא נודע כילד רגיל ולא בולט, הוא הצטרף להיטלריוגנד, ובבוקרו של ה-24 בינואר 1932 הסתובב יחד עם כמה חברים בברלין ותלה כרזות פרסומת לאירוע תעמולה של המפלגה הנאצית. כמה נערים מהתנועה הקומוניסטית ראו אותם ורדפו אחריהם, נורקוס הוכה ונדקר, הוא ניסה ככל הנראה להגיע אל בית החולים אולם מת מפצעיו בדרך. גופתו נמצאה מאוחר יותר באותו היום והרצח זכה לכיסוי תקשורתי נרחב. הלווייתו התקיימה ב-28 בינואר והשתתפו בה 5,000 אנשים. הוא נקבר בבית הקברות סנט יוהאן בברלין. הרוצחים נידונו לשלוש שנות מאסר.
בית הקיבוץ המאוחד

סגנון הבניין

הבניין מהווה דוגמה לסגנון וטכנולוגיית הבנייה בשנות ה-50 וה-60 בישראל של המאה ה-20, ומהבולטים במבני הסגנון הברוטאליסטי שנבנו באותה התקופה. המבנה אופייני לסגנון הבנייה בתנועת הקיבוצים: צניעותו, פשטותו והשימוש בתוכנית החופשית ביקשו לשקף את האידאולוגיה של התנועה הקיבוצית.

טכנולוגיית הבנייה

מבחינה טכנולוגית היווה הבניין חידוש בנוף הבנייה הישראלי, הן בשכלול השימוש בבטון טרומי, והן בשילוב ההכנות למערכות חשמל, ניקוז ואקוסטיקה כבר בזמן היציקה. השפעותיהם של האדריכלים לה קורבוזיה ומיס ון דר רוהה ניכרות היטב בבחירת החומרים לבניין, ובבחירה ב"תוכנית החופשית", המשחררת את קירות הבניין מתוכנית חללים מוגדרת מראש, ומאפשרת שינויים פנימיים מבלי לפגוע בחזותו הכללית של המבנה.
השימוש המושכל בבטון בשילוב זכוכית, מתכת ועץ הם ההופכים את הבניין לדוגמה מובהקת לסגנון הבניה הברוטליסטי, המותיר את חומרי הבניין חשופים ואינו מסתיר את שלד הבניין. בכך ביקשה תנועת הקיבוץ המאוחד לשקף ערכים של שוויון, צניעות ואמת.

תולדות המבנה

חשיבותו של הבניין, נובעת גם מערכו האורבני; בראשיתו תוכנן הבניין כמבנה ציבור המשתלב באזור הבנייה החדש של תל אביב של אחרי מלחמת העצמאות, עם שגשוגה של התנועה הקיבוצית מחד ועם התבססותה של החברה הבורגנית בצפונה של תל אביב מאידך. החדרת מבנה בעל ייעוד של משרדים, קפיטריה ואולם מופעים בלב שכונת מגורים נועד לא רק להוות מוקד לחברי הקיבוצים שהגיעו ל"עיר הגדולה", אלא לשמש כמגדלור לחברה והתרבות הקיבוצית בלב המטרופולין ההולך וקם בלב המדינה הצעירה.
במקור, תוכנן להקים שני מבנים כשחניון, מעבר מקורה וגשר - מקשרים בין המבנים. מבנה אחד מוארך ומרכזי תוכנן ברחוב סוטין ונועד לאכלס את ועדות התנועה השונות (והוא שהוקם בסופו של הדבר). מבנה נוסף, קטן מהראשון, תוכנן לקום לצד רחוב נהרדעא ונועד לאכלס את החברות התעשייתיות של התנועה. לאחר השלמת יסודות הבניין שברחוב סוטין התחוור למנהלי התנועה כי לא יעמדו בנטל הכספי להקמת שני המבנים. בעקבות זאת, נגנזו תוכניות הבניין השני והשטח נימכר (ובמקום ניצבים מגדלי מגורים).
עם צמצום הפרויקט, הוחלט להגביה את המבנה ברחוב סוטין כך שבסופו של הדבר יתנשא לגובה חמש קומות (במקום שלוש כפי שתוכנן במקור).

אחריתו

בראשית שנות ה-90, בעקבות התמזגותן של תנועות הקיבוץ המאוחד ואיחוד הקבוצות והקיבוצים, מוקמו משרדי התנועה (התק"ם) בבניין איחוד הקבוצות והקיבוצים ברחוב דובנוב. בבניין ברחוב סוטין נשארו משרדיהם של הגופים הכלכליים של התק"ם, משרדי הוצאת הקיבוץ המאוחד וחלק מהמשרדים הושכר למשרדים פרטיים. כחלק מהסדר הקיבוצים הועברו שני הבניינים (ברחוב סוטין וברחוב דובנוב) לחזקת נאמן שהיה אמור למוכרם ולהחזיר חלק מחובות הגופים הכלכליים המרכזיים של התנועה. בית התנועה ברחוב סוטין נימכר ליזם פרטי. עד לשנת 2008 שימש הבניין כמבנה משרדים שזכה לביקוש גבוה. במקביל קודמה תוכנית להריסת הבניין והקמת מגדל מגורים במקום. לפי דרישת העירייה, נערך לבניין תיק תיעוד מקיף, אותו ערכו האדריכל מיכאל יעקובסון, רחל נחומי ואיריס יוסיף אור. ב-2009 נהרס הבניין.
אליהו גבאי

ביוגרפיה

אליהו בדור גבאי נולד בבגדד בירת עיראק ב-5 בינואר 1943, וב-1951 עלה עם משפחתו ארצה למחנה העולים בפרדס חנה. למד בבית-הספר החקלאי "מקווה ישראל" ובבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. בצבא שירת בחיל הרגלים. גבאי הוא בוגר המדרשה למורים בישיבת בני עקיבא כפר הרואה ובוגר תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן במגמת מינהל ופיקוח במדע המדינה, כמו כן, למד שנתיים לתואר מ.א. במינהל ציבורי באוניברסיטת בר-אילן.
מתגורר בירושלים, נשוי ואב ל-3 ילדים. בנו, עורך הדין יאיר גבאי, כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים, וכיו"ר הוועדה להנצחת חללי הטרור וכנציג העירייה בוועדה המחוזית לתכנון ובניה.
בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לו את התואר יקיר ירושלים.

חינוך

גבאי עבד כמורה בבית-ספר באשקלון והחל להתקדם בתפקידי החינוך כשבין השנים 1971–1992 שימש בין השאר מנהל בית-ספר בירושלים, מנהל מחלקת החינוך והתרבות במועצה המקומית מבשרת ציון, מפקח ארצי במינהל החינוך הדתי הממונה על טיפוח רווחה וקהילה ומנכ"ל העמותה לחינוך קהילתי מטעם משרד החינוך והתרבות. בשנת 1982 הקים את תנועת חיבה לחיזוק הקשר בין עם ישראל ומורשתו ומאז הוא עומד בראש העמותה המנהלת של התנועה.

פוליטיקה

בשנת 1993 החל גבאי לעסוק בפוליטיקה, תחילה עירונית. משנה זו ועד שנת 1998, עת החל לכהן כחבר כנסת, כיהן כחבר הנהלת עיריית ירושלים, כיושב-ראש ועדת החינוך העירונית וכממונה על התיירות והתעשייה. בשנת 1996 מונה גבאי לתפקיד יושב-ראש המועצה המקומית לקיה, בתפקיד זה כיהן במשך שנה ולאחר שסיים, חזר לעיריית ירושלים ומונה לסגן ראש העירייה.
גבאי עזב את תפקיד סגן ראש העירייה כשהחל לכהן כחבר הכנסת ה-14, לאחר פטירתו של השר זבולון המר. הוא התמודד לכנסת ה-15 ולכנסת ה-16, אך לא נבחר. בבחירות לרשימת המפד"ל לכנסת ה-17, הקדים את חברי הכנסת שאול יהלום וגילה פינקלשטיין, שובץ לפניהם ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל ונבחר לכהן כחבר כנסת בשנית. גבאי שימש כחבר ועדת הכלכלה, ועדת הכנסת וממלא מקום בוועדת החינוך. כמו כן כיהן כיושב ראש השדולה החברתית, כיו"ר שדולת ירושלים וכחבר בשדולות נוספות. הוא התפרסם בעיקר סביב הצעת החוק השנויה במחלוקת שניסתה למנוע את קיום וכן סביב הצעת החוק לאיחוד קיסריה ואור עקיבא.
ב-23 בנובמבר 2008, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, עם איחודן של מפלגות האיחוד הלאומי והמפד"ל למפלגה חדשה, הבית היהודי, הודיע אליהו גבאי על הצטרפותו לליכוד ועל התמודדותו ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת ה-18. עם זאת שמר על מימון המפלגות לבית היהודי, בשונה מאפי איתם ויצחק לוי שעברו גם הם לליכוד. גבאי הוצב במקום ה-56 הלא ריאלי ברשימה לכנסת.
כלב רועים אסייתי

מבנה כללי

מקורו של כלב הרועים האסייתי הוא בארצות מרכז אסיה: טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, רוסיה ואירן. הגזע הוא גזע עתיק שעבר ברירה טבעית קשה במדבריות והרי מרכז אסיה. קיימות עדויות לקיומו של הגזע מזה 4000 שנה. אריסטו תיאר את הגזעים "המזרחיים" ככאלה שנולדו מהכלאה של כלבים עם טיגריסים].
פרנסואה הראשון, דוכס לורן

ביוגרפיה

פרנסואה נולד ב-23 באוגוסט 1517 בננסי, לאנטואן, דוכס לורן ורנה מבורבון, בתם של ז'ילבר, רוזן מונטפנסייה וקיארה גונזאגה. בצעירותו התארס פרנסואה עם אן מקלווה, בתם של יוהאן השלישי, דוכס קלווה ומריה מיוליך-ברג, אולם בשנת 1535 בוטל השידוך, ובשנת 1540 היא התחתנה עם הנרי השמיני, מלך אנגליה.
ב-10 ביולי 1541 התחתן פרנסואה עם כריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים. בשנת 1544 מת אביו אנטואן, דוכס לורן, ופרנסואה ירש את נחלותיו ותאריו. ב-12 ביוני 1545 מת פרנסואה ברמירמון, ובנו קרל השלישי, דוכס לורן ירש את נחלותיו ותאריו, תוך שאשתו כריסטינה שימשה כעוצרת עד לבגרותו.
ניופאונדלנד

מתיישבים ראשונים

היסטוריונים מעריכים כי בשטח האי התיישבו אירופאים לראשונה ביבשת אמריקה. ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בשנת 1960 מחזקים את ההערכה כי בשנת 1000 לספירה הוקמה התיישבות ויקינגית באזור ל'אנס או מדוז אשר באי, אך במרוצת השנים נשכחה התיישבות זו. ב-1978 הוכרז אזור זה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
מאוחר יותר התיישבו באי שבטי האינדיאנים מי'מאק ובאותוקס.

גילוי האי ויישובו מחדש

על פי עדויות מסוימות, ייתכן כי האי התגלה מחדש כבר בשנת 1472 על ידי החוקר הפורטוגזי ז'ואו קורטה-ריאל אשר קרא לאי "האדמה החדשה" (טרה נובה - Terra Nova). גילוי זה, אם אכן קרה, הוא למעשה הגילוי הראשון (מאז הוויקינגים) של יבשת אמריקה לבני אירופה (כעשרים שנה לפני כריסטופר קולומבוס), אך נכון לתחילת המאה ה-21 לא ניתן להוכיח טענה זו.
ג'ון קאבוט היה הראשון אשר גילה את האי באופן ודאי. גילוי זה התרחש בשנת 1497 (חמש שנים לאחר גילוי אמריקה על ידי קולומבוס). כיוון שקאבוט נשלח על ידי מלך אנגליה, הוא זכה לקבל לידיו את משרת מושל האזור, שהוכרז כמושבה אנגלית.
עיר הבירה של ניופאנדלנד, סנט ג'ונס, היא העיר דוברת אנגלית העתיקה ביותר ביבשת אמריקה. ראשית ההתיישבות באזור העיר בסוף המאה ה-16.
בין השנים 1610–1728 מונו לאי מושלים, הראשון בהם היה ג'ון גאי אשר מונה מושל המושבה קופרס קוב. מושלים נפרדים מונו למושבות נוספות על האי. בשנת 1638 אוחדו כל המושבות באי למושבה אחת, וסר דייוויד קירק מונה למושל האי.
בשנות ה-90 של המאה ה-17 נעשה ניסיון שכמעט הצליח לכבוש את האי על ידי פייר לה מויין ד'איברוויל.
בשנת 1823 מונתה מועצה למושבה בעקבות מאבק שנוהל על ידי הרפורמיסטים ג'ון קנט, ויליאם קארסון ופטריק מוריס. מועצה זו כונתה אז (והיום) "בית המועצה". המועצה הייתה מפולגת בין הפרוטסטנטים והקתולים באי. בשנת 1842 אוחדה המועצה עם המועצה המחוקקת של ניופאונדלנד ובשנת 1848 הופרדה לשני בתים נפרדים.

הדרך לעצמאות

בשנת 1855 קיבלה המושבה אישור לשלטון עצמי, ובשנת 1907 הפכה המושבה לדומיניון ניופאונדלנד.

גאוגרפיה

האי ניופאונדלנד מזכיר בצורתו מעין משולש, כשאורכה של כל 'צלע' בערך כ-500 קילומטרים. שטחו של האי, כולל האיים הקטנים הסמוכים הנחשבים כחלק מאותה הטריטוריה, הוא 111,390 קילומטר רבוע.

אקלים

האקלים באי מוגדר בתת-אקרטי ויבשתי, אשר מושפע מזרמי הקרחונים. הקיץ נוטה להיות קצר, ונעים יחסית, בעיקר בפנים האי, שם טמפרטורת הקיץ הממוצעת נעה סביב 15 מעלות צלזיוס, ועשויה להגיע גם למעלה מ-30 מעלות. בחורף המפרץ והאוקיינוס מונעים מהטמפרטורה באי לרדת בצורה דרסטית, והטמפרטורה הממוצעת בינואר נעה בין 4 מעלות לבין 9-, בהתאם למיקום על האי. באביב ערפל הופך שכיח מאוד באזורי החוף, ולעיתים יכול להמשך כמה ימים ברצף.
באי כולו יורדת כמות גדולה של משקעים, שמגיעה לשיא בדרך כלל בחודש נובמבר, ולשפל בחודש אפריל. כמות השלג בחורף נעה בטווח של 250–400 סנטימטר בהתאם למיקום על האי.

תחבורה יבשתית

את האי חוצה הכביש הטרנס קנדי המחבר את האי לשאר קנדה. שני קווי מעבורת שיוצאים מהעיירה סידני לאי הם החיבור היחיד ליבשת.

תחבורה אווירית

בניופאונדלנד שני נמלי תעופה מרכזיים: נמל התעופה סנט ג'ונס ונמל התעופה גנדר, בנוסף, יש גם את נמל התעופה סטפנוויל ואת שדה התעופה דאיר לאק.