google/wiki40b huggingface dataset:
אונס גברים

אונס גברים הוא קיום יחסי מין שלא בהסכמה כשהקורבן הוא גבר. צורה זו של יחסי מין קיימת בשכיחות נמוכה מזו של אונס נשים, אך דווקא משום שהיא לא שכיחה במיוחד אין אליה מודעות ובמקרים רבים היא בגדר טאבו. מצב זה גורם לכך שבמקרים רבים אין התייחסות בחוק לאונס של גברים ואף לא ניתן להעמיד לדין במקרים שהגבר הוא הקורבן.

רקע

ככלל, אונס היה ועדיין נחשב לפשע נגד נשים, ואף הוגדר בדרך זו. מצב זה יצר שדיבור על תופעה זו היא במקרים רבים בגדר טאבו. מציאות זו גורמת לגברים רבים שעברו תקיפה או אונס להדחיק ולהסתיר את מה שאירע איתם. כיוון שכמעט ואין שיח בנושא ומודעות לתופעה, קורבנות שעברו אונס עלולים לחשוש שהם היחידים שעברו את החוויה הזו - ומשכך יחששו לשתף ולספר את מה שעבר עליהם. לפיכך, גם במקרים שנגרמו להם פגיעות פיזיות - קרבנות אונס יעדיפו לספק הסבר מעורפל לגבי האופן בו קרו ואף ימנעו רבים לדווח למשטרה. בנוסף, הדעות השונות הרווחות בקרב הציבור על תופעה זו גורמת לכך שהטיפול בקורבנות אלו הן במשטרה והן עובדי ציבור אחרים בתחום נעשית בצורה גרועה ולא מותאמת.
זאת ואף זאת, הקונוטציה בין אונס גברי לבין נטייה מינית מהווה גורם מעכב נוסף שמונע מהקרבנות לבקש עזרה או להתלונן. במקרים בהם הנאנסים הם הומוסקסואלים, הם עלולים לחוש מבוכה בגלל נטייתם המינית ולהאשים באונס את עצמם. לבד מזאת, חווית האונס עלולה להיתפס אצל הקורבנות כערעור תפיסת הגבריות שלהם. במקרים רבים הקורבנות מלקים את עצמם על כך שלא נלחמו בתוקפיהם.

שכיחות

המחקר אודות אונס גברים הופיע רק במהלך שנות השמונים של המאה העשרים, והתמקד בעיקר באונס של ילדים-זכרים ובאונס של אסירים בבתי סוהר. למרות התרבות המחקר לגבי אונס גברים, עדיין רוב המחקר בתחום האונס נעשה על מקרים בהם הקורבנות הן נשים.
במחקר שנערך בארצות הברית מטעם המרכז לבקרת מחלות ומניעתן נמצא כי 1.4% מהגברים נאנסו בשלב כלשהו בחייהם. כשהוגדר האונס כחדירה אוראלית או אנאלית, ענו אחד מתוך 71 גברים כי הם היו קורבן לניסיון אונס - בדרך כלל על ידי אדם מוכר. במחקר זה לא נכללו אסירים בבתי סוהר. לעומת זאת, אחד מתוך 21 גברים אמר כי אולץ לחדור או לגוף של מישהו שהכיר, בדרך כלל אישה, או שהיה קורבן לניסיון כזה, או שאולץ להסכים למין אוראלי. במחקרים אחרים נמצא כי 3% מהגברים - נאנסו.

מבחינה משפטית

בישראל, מקורה של עבירת האינוס בחוק המנדטורי, ולפיו היא מוגדרת כבעילת אישה. הגדרה זו חלה גם על בעילה אסורה בהסכמה, המוגדרת בחוק כ"בעילת קטינה" דווקא ולא כ"בעילת קטין". גבר המבצע מין אנאלי בגבר צפוי להעמדה לדין בגין מעשה סדום, וגבר הכופה על גבר מין אוראלי או אישה הכופה על גבר מעשה מיני כלשהו, צפויים להעמדה לדין בגין מעשה מגונה, עברה קלה מאונס או מעשה סדום, שדינה עשר שנות מאסר לכל היותר. מצב חוקי זה נובע מראיית עולם התופסת את אקט יחסי המין ככזה אשר מבוצע בלעדית בידי החודר (גבר) בנחדר (גבר או אשה).
מתוך מטרה לשנות מצב זה בישראל הניחה ח"כ זהבה גלאון הצעת חוק בשם "החוק למניעת כפייה מינית", לפיה כל סוגי החדירות ייכללו תחת הגדרה אחת לגברים ולנשים.
נעמי לויצקי

ביוגרפיה

נולדה ברומניה כאליזבת שפיץ למרי, שנישאה מאוחר יותר לעורך הדין אשר לויצקי. בשנת 1951, בהיותה בת 4, עלתה לישראל.
בתום תקופת נישואים קצרה בימי צעירותה שימשה כשליחת המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית. בשנת 1985 החלה לעבוד כעיתונאית ב"כותרת ראשית", ב-1988 עברה ל"חדשות" וב-1991 עברה ל"ידיעות אחרונות", ובו עבדה עד 1998.
בשנת 2001 יצא לאור ספרה "כבודו - אהרן ברק, ביוגרפיה", ביוגרפיה על אהרן ברק, בתום שלוש שנות עבודה.
לאחר מכן, החלה לויצקי להעביר במסלול האקדמי המכללה למינהל הרצאות על השפעות קורות חיים של השופטים על פסיקותיהם. תוכני הלימוד של הקורס היוו את הבסיס לכתיבת ספרה "העליונים: בתוככי בית המשפט העליון".

תביעה נגד רשות השידור

במאי 2009 הגישה לויצקי תביעה על-סך כ-800 אלף ש"ח לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים נגד רשות השידור ויו"ר הרשות משה גביש, בטענה כי תוכנית חדשות ואקטואליה שהגישה בערוץ הראשון הופסקה והיא פוטרה מעבודתה מספר חודשים טרם סיום תקופת ההעסקה עליה סוכם בעל פה. מהתביעה עולה כי ללויצקי הייתה מערכת יחסים אישית ואינטימית עם משה גביש, שבזכותה קיבלה מלכתחילה את התוכנית. משה גביש הכחיש את ההאשמות נגדו. התביעה הסתיימה בהסכם גישור שקיבל תוקף של פסק דין, ובו נקבע ללויצקי פיצוי בסך 225 אלף ש"ח.
ישראל חליבנר

ביוגרפיה

חליבנר נולד בפולין וכשהיה בן 5 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-1946 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בתפקיד רץ (קשר), ושיחק בשני צידי המגרש. עם הקבוצה זכה בארבע אליפויות ושלושה גביעי מדינה, כולל דאבל בעונת 1953/1954. ב-1956 נאלץ לפרוש בעקבות פציעה במניסקוס.
בשנת 1964 החל חליבנר את קריירת האימון שלו בבני יהודה תל אביב. שנה לאחר מכן אימן במכבי חיפה, וב-1967 חזר למכבי תל אביב, הפעם כמאמן הקבוצה. הוא הצטרף במחזור החמישי של העונה הכפולה (1966/1968), כאשר ג'רי בית הלוי, אשר היה מאמנו כשהוא עלה לקבוצת הבוגרים כשחקן, שימש כיו"ר הקבוצה. בעונה זו הוביל את הקבוצה לאליפות, ובשנת 1969 זכה עמה באליפות אסיה לקבוצות.
לאחר מכן עבר חליבנר לאמן את בית"ר ירושלים וחזר למכבי תל אביב לאחר עונה אחת בלבד. ב-1974 מונה כ"יועץ" למאמן בית"ר ירושלים דאז מישל פורטל, אך עד מהרה החליף אותו בתפקיד ונשאר כמאמן יחיד. לאור חוסר הצלחת הקבוצה עזב את בית"ר משחקים ספורים לסוף העונה.
עם פרישתו מעולם הכדורגל ניהל חליבנר משרד נסיעות שהיה בבעלות הוריו. 
חליבנר התגורר בגבעתיים, היה נשוי לרינה ואב לבת ובן. נפטר בשנת 2013 בגיל 85.
ג'סיקה צ'סטיין

ביוגרפיה

צ'סטיין נולדה בסקרמנטו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. היא בתם של ג'רי רנה צ'סטיין, שפית טבעונית, ושל מייקל אדוארד מונסטריו, מוזיקאי שנפטר ב-2013. היא גדלה עם אימה הביולוגית ואביה החורג, מייקל לירוי הסטאי. יש לה חמישה אחים ואחיות. היא קרובה לסבתה, מרלין, שבאה עימה לטקסי האוסקר בשנים 2012 ו-2013.

קריירה

צ'סטיין למדה דרמה בניו יורק בבית ספר לאומנויות ג'וליארד. היא החלה את דרכה בתפקידי אורח בסדרות "ER", "ורוניקה מארס" ו"חוק וסדר: משפט וצדק". היא התגלתה לראשונה ב-2008 בדרמת ההתבגרות העצמאית "ג'ולין", בה שיחקה בתפקיד ראשי בתור ג'ולין, דרומית צעירה ובעייתית.
צ'סטיין זכתה לחשיפה עולמית באמצע 2011, בזכות הופעתה לצדו של בראד פיט בסרטו של טרנס מאליק "עץ החיים". באותה שנה שיחקה בסרטים "החוב" ו"העזרה", המבוססת על הרומן "העזרה", שם שיחקה את סיליה פוט, המעסיקה החייכנית של מיני ג'קסון שגילמה אוקטביה ספנסר. על השתתפותה בסרט "העזרה" הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בינואר 2013 זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, על גילום דמותה של מאיה, סוכנת CIA במרדף אחר אוסאמה בן לאדן, בסרט "כוננות עם שחר".
ב-2014, זכתה להכרה נוספת על הופעתה בסרטו של כריסטופר נולאן, "בין כוכבים" לצד מתיו מקונוהיי, ולאחר מכן בסרט "שנה קשוחה מאוד".
בשנת 2016 שיחקה לצד מארק סטרונג, גוגו אמבתה-רו וג'ון לית'גו בסרט המתח "מיס סלואן" בבימויו של ג'ון מאדן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. בנוסף, שיחקה באותה שנה בסרט "הצייד: מלחמת החורף" לצידם של כריס המסוורת' ושרליז ת'רון. בשנת 2017 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "אשתו של שומר גן החיות", וכן בדרמה "המשחק הגדול" בבימויו של אהרן סורקין ולצד אידריס אלבה וקווין קוסטנר.

חיים אישיים

מאז שנת 2012, נמצאת צ'סטין במערכת יחסים עם מנהל מותג אופנה איטלקי בשם גיאן לוקה פאסי דה פרפוסלו. ביוני 2017 הם נישאו. הזוג מתגורר בניו יורק.
במשך רוב חייה, ניהלה אורח חיים תזונתי פסקטריאני, אך בעקבות בעיות בריאותיות עברה לטבעונות.
צ'סטיין מגדירה עצמה כפמיניסטית ויצאה בעבר נגד אפליות של נשים ובני מיעוטים בתעשיית הקולנוע של הוליווד.
נואוק

היסטוריה

העיר נוסדה ב-1721 על ידי המיסיונר הנורווגי הנס אגדה שנתן לה את השם "גוטהוב". בעת ההיא הייתה גרינלנד מושבה דנית-נורווגית תחת שלטונה של דנמרק-נורווגיה, אך למעשה לא היה קשר בין גרינלנד לנורווגיה במשך שתי מאות. עוד לפני כן הייתה התיישבות ויקינגית באזור ושרידיה נשמרו עד היום.

גאוגרפיה

נואוק ממוקמת ליד מקורותיו של הפיורד נואופ קנגורולה, 10 ק"מ מהחוף הדרום מערבי של גרינלנד לים לברדור, וכ -240 ק"מ דרומית לחוג הארקטי. בהתחלה, הפיורד זורם לכיוון צפון-מערב, ואז הופך לשלוש זרועות נפרדים. יש שלושה איים גדולים בין הזרועות: אי סרמיצק, קקרטרסואק איילנד, וקורנופ קקרטרסואה. הפיורד מתרחב לתוך מפרץ מנוקד השוניות, שהוא חלק מים לברדור. הסטייה המגנטית בנואוק היא קיצונית והקוארדינטות שלה נושקות לN90.

דמוגרפיה

נואוק היא ללא ספק העיר הצומחת באופן המהיר ביותר בגרינלנד. למרות ירידה כוללת באוכלוסיית המדינה, חל גידול של 74 אנשים מ-2014 עד 2015. אוכלוסיית נואוק הוכפלה מאז 1977, עלתה ביותר משליש מאז 1990, עלתה בכמעט 21% מאז שנת 2000. בנוסף לילידי גרינלנד, 3,636 נולדו מחוץ למדינה. המונים נמשכים על ידי הזדמנויות תעסוקה טובות עם שכר גבוה, הדנים המשיכו להתיישב בעיר. היום בנואוק יש את השיעור הגבוה ביותר של דנים יותר מכל עיר אחרת בגרינלנד. ושליש מאוכלוסיית גרינלנד חיים בנואוק.

המוזיאון הלאומי של גרינלנד

המוזיאון נפתח באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ומכיל חפצי ארכאולוגיה, אומנות ומלאכת יד (למשל מפות אמסליק) כמו-גם מידע אודות מבנים, חורבות, קברים ועוד. מוצג מרכזי הוא מומיות קילאקיצוק.  בין פעילויותיו של המוזיאון: ייעוץ לממשלה בחפירות ארכאולוגיות והחזרת חפצים גרינלדים מסורתיים שפוזרו ברחבי העולם.

באוויר

נמל תעופה נואוק ממוקם 4 ק"מ צפונית לעיר. הוא מהווה בסיס אם לחברת התעופה אייר גרינלנד ונבנה בשנת 1979. הנמל לא מהווה את עיקר התחבורה הבינלאומית בגרינלנד ועונה רק על צרכים בסיסיים ביותר עם קו אחד של אייר גרינלנד לקופנהגן וקו שני של איסלנד אייר לרייקיאוויק. בנמל התעופה מסלול סלול אחד.

בים

כתוצאה מן העלות הגבוהה של ייבוא מוצרים לגרינלנד, יש קו מנואוק וערים נוספות לדנמרק על ידי אוניות מטען. האוניות מגיעות לגרינלנד עם שלל מוצרים: בגדים, קמח, תרופות, עץ, דגים, פירות ים ועוד.
ספינות יוצאות לקופנהגן, לכן, תיירים מנצלים זאת ועולים על הספינה לקופנהגן לצורכי תיירות.
היי-טק

היי-טק (באנגלית: High Tech ולפעמים Hi Tech, קיצור של High Technology; בעברית: טֶכְנוֹלוֹגְיָה עִלִּית, תַּעֲשִׂיָּה עִלִּית) הוא שמן הכולל של התעשיות העוסקות בטכנולוגיה מתקדמת. המונח מתייחס פעמים רבות לתעשיות הקשורות לעולם המחשוב, אך גם לתעשיות האלקטרוניקה, הביוטכנולוגיה ואחרות.

ראשית הדרך

תעשיית המחשוב קיימת כבר משנות ה-60. בשנות השבעים התפתחו בארצות הברית עסקי חומרה ותוכנה קטנים שנקראו "חברות חצר אחורית" משום שהוקמו במחסנים של בתים פרטיים בתקציב מינימלי. כמה מהחברות האלה הצליחו מאוד והמודל הצית את דמיונו של דור שלם של יזמים (לדוגמה, ממציא הגיליון האלקטרוני היה מיליארדר כבר בשנות ה-70).
ראשית תעשיית ההיי-טק בישראל הייתה במסגרות ממשלת, בחיל המדע שלימים הפך לרשות לפיתוח אמצעי לחימה, לתעשייה האווירית לישראל ולגופים נוספים. אבן הדרך הראשונה של התעשייה הפרטית הייתה הקמתה של חברת אלרון על ידי עוזיה גליל, ובתמיכתו של דן טולקובסקי.

שנות ה-90

מושג ההיי-טק עצמו הפך שגור בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, במקביל לגידול העצום בשימוש באינטרנט. בתקופה זו נוסדו חדשות לבקרים חברות היי-טק קטנות, רובן כיוזמה פרטית המבוססת על רעיון בודד לתוכנה או חומרה מסוימים. לעיתים, חברות אלו - חברות ההזנק (Startup) - נקנו על ידי חברות גדולות יותר, לעיתים תמורת כסף רב.
במחצית שנות התשעים נטבע מושג הכלכלה החדשה ומניות רבות הונפקו בציפיה לרווחים גדולים. ערכן "על הנייר" של חברות רבות היה גבוה בהרבה מערכן בפועל; עובדים גויסו והתחלפו בקצב מסחרר, אשר הצביע על הדינמיות הרבה של הענף. תופעות אלו הביאו לכינוי "בועת ההיי-טק" לדבוק בַתעשייה. בתחילת שנות ה-2000, כשהתחזיות לא התממשו וכשהתברר ששוק האינטרנט מתפתח לאט מהמצופה, דוּבּר על "פיצוץ הבועה": חברות היי-טק רבות נסגרו ואלפי אנשי מחשבים צעירים (שכן בינתיים הפכו לימודי מדעי המחשב לתחום פופולרי ביותר באוניברסיטאות) מצאו עצמם מחוסרי עבודה. בשנת 2004 החלה התאוששות בתחום, וחברות היי-טק רבות החלו מחדשות את גיוסי העובדים.

מרכזי היי-טק

מאז שנות ה-90 התפתחו בעולם מרכזי היי-טק, מקומות בהם נוצרו תנאים מסוימים שפיתו חברות היי-טק לפתוח מפעלים וסניפים בהם. הגורמים לכך משתנים ממקום למקום: בהודו (שבה מתרכזת תעשיית ההיי-טק באזור העיר בנגלור) ובמלזיה זהו כוח האדם הזול, באירלנד - הטבות מס משמעותיות לחברות אשר סייעו להתפתחות התחום, ובישראל - למרות כוח האדם היקר - המקוריות המחשבתית והתעוזה העסקית. בארצות הברית נחשב "עמק הסיליקון" שבקליפורניה למרכז תעשיית ההיי-טק, וחשיבותו בינלאומית; שם המקום הפך סמל לתעשיית ההיי-טק (כך, למשל: "בבנגלור נמצא 'עמק הסיליקון' של הודו"). הסיליקון שבשם המקום מתייחס לצורן, היסוד הכימי ממנו מייצרים טרנזיסטורים, אבני הבסיס של שבבי האלקטרוניקה. תעשיית ההיי-טק בישראל מרוכזת בעיקרה באזור גוש דן, אך היא משתרעת עד חיפה בצפון, וירושלים ובאר שבע בדרום. אזור זה זכה לכינוי סיליקון ואדי.

ריכוזי חברות

נכון ל-2016, שלוש הערים בהן התרכז המספר הגדול ביותר של חברות היי טק היו תל אביב עם כ-1,500 חברות, רעננה עם כ-427 והרצליה עם כ-415.
ביר בורין

היסטוריה

בבאר בורין פעלה חלק ממערכת בארות מים אשר נמצאת באזור באקה והסביבה, פירוש המילה בורין הוא אוסף של בארות מים המעיד על ריבוי בארות מים במקום דבר זה הביא לעלייה בהתיישבות באזור.
על פי הממצאים הבאר נחפרה בתקופה הכנענית ושימשה את תושביה בעיקר לשתייה. בסוף המאה ה-18 נחפרה הבאר לעומק מי התהום והורחבה על ידי תושבי באקה הוותיקים לעומק של 7 מטרים ולקוטר 5 מטרים.
מי הבאר שימשו את התושבים לצורכי חקלאות, כביסה, ניקיון, רחיצה והשקיית העדרים. השימוש הרב בבאר ממיקומה של הבאר על דרך החקלאות המקומית ושטחי המרעה הפתוחים, ובמרחק סביר מגרעין הכפר אשר התבסס על באר באקה לצורכי מי השתייה.
תושבי באקה השתמשו וניצלו את מי הבאר עד שנת 1952. בשנה זו חיברה חברת מקורות את באקה אל גרביה לקו המוביל הארצי ומים שמקורם בקידוחים. המועצה המקומית רישתה את הכפר במערכת מי שתייה, וכתוצאה מכך ניטשה הבאר והוזנחה במשך שנים רבות עד שיקומה. 
בסוף שנת 2010 יזם ביאדסי מוחמד נציג ארגון ידידי הארץ בקהילת באקה שיקום ושדרוג הבאר מחדש והפיכתה לתחנה הסבר ראשית של שביל השכנים באקה ג'ת אשר מעלה מודעות ציבורית לנושאי מים וסביבה.
מאסטר שף

מהלך התוכנית

במרכז התוכנית מתחרים בשלנים חובבים, המבשלים לביתם ולהנאתם ואינם עוסקים בבישול כמקצועם העיקרי, על תואר "המאסטר שף" של ישראל, מומחה הבישול.
בתחילתה של כל עונה נבחנים מתמודדים רבים במבחני מיון מול חבר שופטים מקצועי, שמחליט האם מגיע להם לעלות לשלב הבא. לשלב השני עולים 50 מתמודדים. מתמודדים אלו נוסעים לחו"ל להתלמדות אצל שפים שונים לתקופה בת חודשיים עד שלושה.
בשלב השני המתמודדים מגיעים לשלב מחנה האימונים, בו הם לומדים מושגים מעולם הבישול, מתנסים בבישול מקצועי ונבחנים במבחני מעבר שונים. לאחר שלב זה מנופים 38 מתמודדים (מהעונה השנייה ואילך נופו 36 מתמודדים). 12 המתמודדים הנותרים הם "נבחרת העונה" והם נכנסים לתוכנית (מהעונה השנייה, השלישית, הרביעית והשביעית נבחרת העונה הורכבה מ-14 מתמודדים, ועונת הילדים שהתקיימה בשנת 2012 הנבחרת הורכב מ-16 מתמודדים).
בכל פרק בתוכנית מוטלות על המתחרים משימות שונות ומגוונות, כמו: יצירת מנות, שחזור מנה קיימת ושימוש בחומר גלם קיים או נבחר ליצירת מנה. בסוף כל פרק השופטים מנפים את המתחרה שביצועיו היו פחות טובים משל האחרים.

היסטוריה

משדר הגמר של העונה הראשונה היה המשדר הנצפה ביותר בישראל באותה השנה (שנת 2010). משדר הגמר של העונה השנייה היה המשדר הנצפה ביותר בטלוויזיה המסחרית בישראל, מאז החלה מדידת הרייטינג, עם 46.1% אחוזי רייטינג ומעל ל-50% אחוזי רייטינג ברגעי השיא.
משדר הגמר של העונה השלישית שבר שיאים והיה למשדר הנצפה ביותר בישראל בטלוויזיה המסחרית בכל הזמנים, עם שיעור צפייה של 46.6% אחוזי רייטינג, כשברגע השיא שיעור הצפייה עמד על 52.3% אחוזי רייטינג. בינואר 2014 החלה שידורה של העונה הרביעית של התוכנית.
בתחילת שנת 2015 החלה עונת ה-VIP של התוכנית אשר צולמה שנתיים קודם לכן. לעונה זו היה ממוצע אחוזי צפייה יחסית נמוכים, כאשר בגמר הושגו 32.5% צפייה בלבד.
ב-21 ביוני 2015, החל שידור העונה החמישית. בגמר של עונה זו, הושגו 35.2% צפייה בלבד, מה שהופך את גמר זה לגמר הכי פחות נצפה בכל משדרי הגמר של מאסטר שף (מתוך חמש העונות הרגילות).
בשנת 2011 יצא לאור הספר "מאסטר שף: ספר המתכונים, עונה ראשונה", בהוצאת "כנרת זמורה ביתן" - ספר בישול עם כל המתכונים שנכללו בעונתה הראשונה של התוכנית. בשנתיים שלאחר מכן, ראו אור ספרי המתכונים המסכמים את אלה שנעשה בהם שימוש בשתי העונות שלאחר מכן, "מאסטר שף: ספר המתכונים, עונה שנייה" ו"מאסטר שף: ספר המתכונים, עונה שלישית" - גם הם בהוצאת "כנרת זמורה ביתן". בהמשך, ב-2015, עוד במהלך העונה החמישית, לקראת השלבים הסופיים, פורסם ספר המתכונים של אותה עונה בתוכנית.
אספנות ספרים

אספנות ספרים (באנגלית: Book collecting) היא תחום אספנות נפוץ אם כתחביב קריאה ואם כספריית מחקר עצמאית. תחת ההגדרה "אספנות ספרים" כוללים את כל פריטי הדפוס (אפמרה, מפות, חוברות וכדומה).
אספני ספרים ממקדים בדרך כלל את אוסף הספרים שלהם לפי תחומי עניין (תקופות, ז'אנרים, סופרים, ישנם אספנים הנוהגים לאסוף מהדורות ראשונות בלבד וכדומה).

ספרים עתיקים

על פי חוק העתיקות "עתיקה" היא כל יצירה אנושית שנוצרה לפני שנת 1700. משכך, ולפי לשון החוק, ספר משנת 1701 לא יוגדר כעתיקה (ולכן לא יהיה חייב ברישום ודיווח לרשות העתיקות) ולעומתו ספר משנת 1699 הוא עתיקה.
עם זאת המונח המקובל לתיאור "ספר עתיק" מתייחס על פי רוב לספרים שפורסמו או הודפסו כבר במאה ה-19 ואחורה. על פי רוב לא ניתן יהיה למצוא באוספים פרטיים פריטים שהודפסו לפני מהפכת הדפוס במאה ה-15 כאשר אלו נכתבו או הועתקו בכתב יד ונחשבים לנדירים ביותר וכמעט שלא ניתן למצוא פריטים מסוג זה בידיים פרטיות.
ספרים שהודפסו ב-50 השנים הראשונות של הדפוס (המאה ה-15) נקראים אינקונבולה ולהם ערך עצמאי רב רק בשל כך. על פי רוב, קשה למצוא באוספים פרטיים כרכים מלאים של אינקונבולה אבל לעיתים רחוקות ניתן למצוא דפים או איורים מתקופה זו.
מחירם של ספרים עתיקים יכול לנוע מעשרות ומאות דולרים לספרים בלתי ידועים ועד מיליוני דולרים לפריטים מבוקשים. מחירם של אינקונבולה מתחל, על פי רוב, במאות דולרים לעמוד בודד ועד אלפי דולר לעמוד בעל תוכן או איור חשובים או מבוקשים.

היקפו של אוסף פרטי

אוספים פרטיים יכולים להשתנות בהיקפם המספרי והאיכותי באופן משמעותי.
ההערכה היא כי בבית ממוצע בישראל ניתן למצוא עד 100 ספרים ואצל אנשים חובבי קריאה כ-200–300 ספרים (כולל ספרי קריאה, עיון, דת, לימוד, טיולים, בישול וכדומה).
אספן ספרים יחזיק בדרך כלל בין 500–1000 ספרים ומעבר לזה יהיה מדובר באוסף נרחב ומשמעותי.
בין אספני הספרים המפורסמים בישראל ניתן למנות את דוד בן-גוריון, חיים נחמן ביאליק, יצחק בן-צבי, רחבעם זאבי (גנדי), יגאל אלון, משה שרת, הרב עובדיה יוסף ועוד.

היחס שבין אוספים פרטיים ולאומיים

אוספים פרטיים מייצגים את טעמו האישי של האספן ובדרך כלל לא נשארים בידי משפחת האספן ליותר מדור או שניים. משכך פעמים רבות אספני ספרים מורישים את אוספיהם, בחייהם או לאחר מותם, למוסדות או ספריות ומהווים שם את הבסיס לאוסף המחקרי.
כך נהג לדוגמה ערן לאור כאשר תרם, עוד בחייו, את אוסף הספרים והמפות שלו לספרייה הלאומית ואוספו מהווה את הבסיס לאוסף המפות של הספרייה הלאומית וקרוי על שמו.
בשנים האחרונות החלה קריאה ויוזמה ל"פתיחתם" של אוספים פרטיים לעיון הציבור הרחב. לאור התפתחות אפשרויות הדיגיטציה השונות נשמעת קריאה לאספנים פרטיים לפרסם, או לאפשר פרסום, של תכנים מאוספיהם הפרטיים ברשת האינטרנט.
באמצעות פרסום האוספים הפרטיים מתאפשרת גישה זמינה לידע לציבור הרחב שאינו נגיש כיום, שאינו מצוי בסיפריות ציבוריות ומוסדיות או שטרם עבר דיגיטציה והמרה לטקסט.
אחד המיזמים הראשונים בתחום זה בישראל הוא 'אתר ארץ ישראל'.
A

תפוצת השימוש באות

A היא האות השלישית הנפוצה ביותר בשפה האנגלית, והשנייה הכי נפוצה בצרפתית ובספרדית. בממוצע A מהווה 3.6% מהאותיות בשפה האנגלית הכתובה לעומת 6.2% בספרדית ו-4% בצרפתית.

ייצוגים שונים

באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "אלפא" (Alfa או Alpha)
ב-ASCII מיוצגת האות על ידי 65 (A) ו-97 (a).
בקוד מורס מיוצגת האות על ידי נקודה וקו:
· -
סיכון כפול

סיכון כפול (באנגלית: double jeopardy) הוא מצב משפטי בו אדם מועמד פעמיים לדין על אותה עבירה תוך קיום מערך עובדות זהה; במקומות רבים בעולם מצב זה אסור על פי כללי המשפט הפרוצדורלי – כלומר, אין להעמיד אדם למשפט פלילי בגין אותה עבירה יותר מפעם אחת. זוהי זכות העומדת לצדו של הנאשם, ונחשבת לחלק ממטריית ההליך הנאות. עקרון הסיכון הכפול מקורו, בין השאר, בדוקטרינת  מעשה בית דין, שעיקרה איסור שינוי תוצאתו של עניין שכבר נדון.

ארצות הברית

בארצות הברית, הזכות להגנה מפני סיכון כפול מובטחת לכול בתיקון החמישי לחוקה:
למן 1969 כלל זה תקף גם למשפטים הנערכים בבתי משפט של מדינות ארצות הברית ולא רק לבתי משפט פדרליים.
"No person shall ... be subject for the same offence to be twice put in jeopardy of life or limb ..."
"לא תרחף על אדם פעמיים סכנה לחייו או לגופו בגין אותה עבירה..."
סיכון כפול עומד במרכז עלילת המותחן שובר הקופות "סיכון כפול" משנת 1999.
ארצות נוספות בהן קיים איסור חוקתי, בין אם מלא או חלקי, על סיכון כפול הן קנדה, הודו ומקסיקו.

ישראל

בישראל מוסדר עקרון הסיכון הכפול באופן חלקי בלבד, בסעיף 5 לחוק סדר הדין הפלילי (נוסח משולב), התשמ"ב-1982:
"אין דנים אדם על מעשה שזוכה או הורשע קודם לכן בשל עבירה שבו; אולם אם גרם המעשה למותו של אדם, דנים אותו על כך אף אם הורשע קודם לכן בשל עבירה אחרת שבאותו מעשה;
"הרשעה", לעניין סעיף זה – לרבות העמדה למבחן ללא הרשעה תחילה".
הוראת חוק זה מאמצת את עקרון הסיכון הכפול באופן חלקי, שכן היא דורשת מצב בו המשפט הראשון הסתיים בזיכוי או בהרשעה. אם נפסק הדיון הראשון בשלב מוקדם יותר, לא תעמוד ההגנה לנאשם, דהיינו, שההגנה לפי סעיף זה היא חלקית ומתמצית בטענה "כבר זוכיתי/הורשעתי".
העיקרון הכללי של הגנת "כבר נשפטתי", דהיינו "הועמדתי לדין", ללא קשר לתוצאות המשפט ואופן סיומו, טרם התקבל בפסיקה הישראלית, אך זו איננה שוללת את האפשרות להעלותה. אדרבא, בכל הפעמים שהטענה הועלתה היא נדונה ונדחתה לגופו של עניין.
שולחן עבודה (מחשב)

בממשקי מחשב, שולחן העבודה הוא הכינוי למסך הראשי של מערכת ההפעלה.
שמו נובע מדמיונו לשולחן עבודה משרדי המכיל מגוון כלים הנדרשים לפעילות שוטפת.

תכונות

לרוב מכיל שולחן העבודה כבסיס, ממשק ראשי להגעה לתוכניות ולמקומות במחשב, וכן שורת משימות.
בנוסף עשוי שולחן העבודה אף לכלול בתוכו ממשקים המאפשרים לגשת אל אובייקט רצוי ובכללם תיקיות, צלמיות קיצורי דרך ותפריטים.
ברוב שולחנות העבודה קיימים אלמנטים ובקרים נוספים העשויים לסייע למשתמש כגון, סרגל שפה, שעון, בקר קול, ועוד.
זיגי מארלי

ביוגרפיה

אביו לימד אותו לנגן על תופים וגיטרה. את הכינוי "זיגי" (ג'וינט קטן) קיבל מאביו, אולי גם בהשראת השיר "זיגי סטארדסט" של דייוויד בואי, שמארלי העריץ.
ב-1979 זיגי ואחיו סדלה, סטפן ושרון הקליטו את הקלטת הבכורה שלהם, "ילדים משחקים ברחובות", יחד עם אביהם. הם נודעו בהמשך בשם "מלודי מייקרס" (Melody Makers), והופיעו אף בהלווית אביהם ב-1981. אלבומם הראשון היה "שחקו את המשחק נכון", אשר התאפיין במוזיקת פופ, דבר שעורר לעג מצד המבקרים. הלייבל של הלהקה, EMI, רצה לשווק את זיגי כאמן סולו, לכן המלודי מייקרס עברו לאולפני וירג'ין שם הקליטו את אלבומם Conscious Party ב-1988 שזכה להצלחה, כמו גם את האלבומים (One Bright Day (1989 ו-(Jahmekya (1991.
האלבומים (Joy and Blues (1993 ו-(Free Like We Want to Be (1995 הצליחו פחות, כך שבמהלך שנות ה-90 חלה ירידה במכירות של המלודי מייקרס.
באותה תקופה זיגי נהיה יותר מעורב פוליטית, כשהתחיל לעבוד עם האו"ם והקים את האולפן "Ghetto Youths Crew". אלבום הסולו הראשון שלו "Dragonfly" יצא ב-15 באפריל 2003. ביולי 2006 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "Love is my religion".
ב-2004 דיבב מדוזה ראסטפארית בסרט "תפוס ת'כריש", וגם שיתף פעולה עם שון פול בכיסוי לשיר של אביו "Three Little Birds" שנכלל בפסקול הסרט. השיר היה שיר הנושא של הסרט. זיגי גם שר את שיר הנושא של הסדרה "ארתור".
מארלי הופיע מספר פעמים בישראל. ביולי 1988 הופיע עם להקתו המלודי מייקרס ב"פסטיבל קולות מן העולם השלישי" שנערך בגן לאומי אשכול, ביולי 2006 הופיע באמפיפארק רעננה, וביולי 2011 הופיע במועדון הבארבי בתל אביב ובגן סאקר בירושלים. בקיץ 2018 חזר להופיע בישראל לשתי הופעות, האחת ב-31 ביולי בבארבי תל אביב והשנייה ב-1 באוגוסט באמפי שוני. בנוסף לכך, היה מארלי לאמן האחרון שביצע את השיר "What More Can I Give".

חיים אישיים

ב-2004 נישא לאורלי חגאי, ישראלית; כיום היא מנהלת את חברת ההפקות והתקליטים של מארלי, "Tuff Gong Worldwide". להם ארבעה ילדים משותפים. לו גם שלושה ילדים נוספים ממערכות יחסים קודמות. מרבית המשפחה מתגוררת באזור מיאמי.