יהודה קידר

שנותיו הראשונות

יהודה קידר נולד ב-1925 בבודפשט שבהונגריה בשם ארוין יהודה קליין כבן הזקונים מבין עשרה ילדים לאברהם קליין ולמרים בלומה לבית הרצל, בת דודתו של בנימין זאב הרצל. ב-1935 עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בבית וגן (לימים בת ים).
למד בבית הספר היסודי בתלמוד תורה ואחר-כך בישיבת פורת יוסף, בין מוריו היה החזון איש.
ב-1940 היה שוליה במפעל חדש דאז למוצרי חשמל - "אלקו"; ותלמיד ללימוד חשמל ב"מקס פיין".
ב- 1942 קידר התגייס לפלמ"ח. ב-1944 עלה עם יחידת הפלמ"ח, פלוגה ט' – להקים את מצודת ביריה.
ב-1946 פברואר נאסר על ידי הבולשת הבריטית המנדטורית, היה כלוא בעכו ובירושלים, עבר עינויים על מנת להוציא ממנו את סיסמאות ההצפנה של קשר המורס של הארגון.
ב-1947 ביוני שוחרר מהכלא.
בתקופת מלחמת העצמאות היה מפקד מחלקת קריית ענבים, בגדוד השישי של חטיבת הראל, ופיקד על שיירות לירושלים הנצורה, השתתף בקרבות באזור ירושלים (קרב הקסטל, שיירת נבי דניאל, קרב נבי סמואל ועוד) ונפצע קשה ביוני 1948, בקרב בבאב-אל-ואד,
בדצמבר 1948 בדצמבר חזר לקרבות למבצע חורב לכיבוש הנגב, והיה קצין המבצעים של הגדוד העשירי של הפלמ"ח, ופיקד על החדירה הראשונה בתולדות צה"ל לסיני בה נכבש ביר-חסנה.
ב-1949 פברואר היה חניך בקורס קציני מודיעין הראשון בצה"ל (בדמון, בכרמל).
ב-1949 באוגוסט השתחרר מצה"ל.
בשנת 2016, בגיל 90, הוכר כנכה צה"ל.

אקדמיה

ב-1953/1959 היה למורה באוניברסיטה. בוגר תואר ראשון (1953), תואר שני (1955) ותואר שלישי (1959). נושא עבודת הדוקטור היה "החקלאות הקדומה בהרי הנגב", והיה לדוקטור הראשון בארץ בתחום מדע הגאוגרפיה וידע ארץ ישראל.
ב-1960/ 1959 זכה למענקי מחקר מקרן פורד, משוחרי הטכניון בארצות הברית, ומהחברה הפילוסופית האמריקאית, והזמנה על ידי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי לערוך מחקר השוואתי בין החקלאות המדברית בדרום-מערב ארצות הברית של האינדיאנים בארצות הברית: ההוהוקם, נאוואחו, טוהונו אודהאם, במדינות קליפורניה, אריזונה וניו מקסיקו.
ב-1960/1961 זכה למענק מחקר נוסף מקרן פורד והזמנה על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס להמשך מחקריו. בשנים אלה פרסם מאמרים רבים בתחום החקלאות המדברית.
ב-1961 הקים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים את המחלקה השנייה לגאוגרפיה וידע ארץ ישראל, באוניברסיטת תל אביב (בשעתו: "האוניברסיטה העברית בירושלים / השלוחה בת"א"), ועמד בראשה;
ב-1964 הקים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים את המחלקה השלישית לגאוגרפיה וידע ארץ ישראל, באוניברסיטת חיפה (בשעתו :"האוניברסיטה העברית בירושלים, המכון האוניברסיטאי של חיפה") ועמד בראשה עד 1967.

בין תלמידיו היו :
פרופ' אריה ביתן (לימים ראש החוג לגאוגרפיה וידיעת ארץ ישראל, באוניברסיטת ת"א)
,פרופ' ארנון סופר (לימים ראש החוג לגאוגרפיה וידיעת ארץ ישראל, באוניברסיטת חיפה),
פרופ' יהודה גרדוש, (לימים ראש החוג לגאוגרפיה וידיעת ארץ ישראל, באוניברסיטת בן-גוריון).
היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, אוניברסיטת מדינת ניו יורק (SUNY), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אוניברסיטת מדינת ניו ג'רז'י (SUNJ), אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (UCSB) ופרסם כ-200 פרסומים מדעיים, ומספר ניכר של ספרים.

מחקרים, פעילות מקצועית וציבורית

ב- 1964-1961 כתב את הספר המקיף "החקלאות הקדומה בהרי הנגב", שכולל סקר יסודי, של כל שרידי החקלאות הקדומה בהר הנגב, ומיפוי של כ-2,000,000 דונם (כ- 10% משטח מדינת ישראל) ב-30 מפות בקנה מדה של 1:45,000 (העבודה הגרפית נעשתה על בסיס המפות הטופוגרפיות של ממשלת המנדאט ומחלקת המדידות, על ידי חברת כרטא) והספר יצא לאור, כולל כל המפות, על ידי מוסד ביאליק 1966. במפות אלה הביא את כל הממצאים הארכאולוגיים שבתחום הרי הנגב, הערים העתיקות (עבדת, שבטה, ממשית, ניצנה, חלוצה, רחובות שבנגב), שדותיהן, וכן בורות המים העתיקים, תלים, קברים – וגם ממצאים אקראיים (ממצאים של כלי עבודה, חרסים, גתות, בתי בד וציורי סלע עתיקים בציון נקודת הציון המדויקות. הקים שדות ניסוי ברחבי הרי הנגב. היה הראשון שחקר את תופעת תלוליות הענבים בנגב והגיע למסקנה ששימשו להגברת נגר המים במורד המדרון לניקוז מי שיטפונות לחקלאות.
בשנים 1970/1967 זכה למינוי מטעם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית), למדען בכיר בNASA, יוסטון, טקסס, כדי לחקור, בין השאר, את המדבריות בעולם, מהחלל, בעזרת חלליות, "חישה מרחוק" (RemoteSensing)
והיה בין החוקרים שהשתתפו במחקרים בחדר הבקרה במבצעי אפולו 11 ואפולו 12.
מאז 1970 ואילך היה קידר ליועץ לאו"ם בתחום מניעת מדבור (Desertification), ונשלח למדינות שונות ברחבי העולם : אפריקה (ניגריה, סודאן ומצרים), אסיה (מדינות דרום-מזרח אסיה), דרום אמריקה – כיועץ למדינות הללו במניעת ה"מדבור" למניעת רעב, בהווה ובעתיד.
במהלך השנים קידר היה מפקח ארצי, בחינוך העל-יסודי, במשרד החינוך והתרבות למקצוע הגאוגרפיה וידע ארץ והיה אחראי על פרסום סדרה של כחמישים חוברות לימוד (מטעם משרד החינוך, כתב, ערך והוציא לאור) - "אדם ונוף", עשה השתלמויות למורים, ויצר אמצעי המחשה תלת-ממדיים – "אנאגליפיים" – טכנולוגיה שלא הייתה מוכרת בארץ עד אז (ראשית שנות השישים) - להמחשת צורות נוף, כגון מצדה, הר מירון, לייעל את ההוראה. והיה גם מרצה, באותו פרק זמן בטכניון בחיפה, במסגרת לימודי יסוד – חובה.

וכן הקים את המכון הראשון בארץ לחישה מרחוק, במכון לחקר המדבר, באוניברסיטת בן-גוריון, בשדה בוקר (1979/1981), והיה פרופסור אורח בה.
ב-1990 קידר יצא לגמלאות והתיישב בערד.
ב-1991 הקים את "המכון למחקרים מתקדמים בערד" 

כגוף התנדבותי המאחד עולים מדענים, מהנדסים, רופאים ומומחים בתחומי מדע שונים, למען קידום קליטתם של עולים חדשים מארצות רוסיה וחבר העמים, ושילובם בחברה הישראלית, והוא נשיא המכון כבר 20 שנה. המכון זכה ב"מגן השר לקליטת עלייה", על יוזמה יצירתית ופעילות התנדבותית חינוכית למען אוכלוסיית העולים.
זכה "באות וינגייט" על "קידום הספורט בקהילה".
מקים האתר www.israelshelanustyle.co.il
ומנהל פורום "רפואה מונעת-סגנון חיים רפואי", באתר "דוקטורס"

לבריאות הציבור. הוא מחברם של ספרים בנושאי בריאות הציבור ורפואה מונעת.
זכה בפרס בן-גוריון לשנת תשע"ד.

משפחה

יהודה קידר נשוי מאז שנת 1949 לבתיה לדור, בעבר מורה בבית הספר למל בירושלים. להם שלוש בנות : סמדר, פרופסור למדעי המחשב; בשמת, עובדת סוציאלית, ופסיכותרפיסטית; הדס אמנית ואוצרת עצמאית.