google/wiki40b huggingface dataset:
מנוע השראה ישר

מנוע השראה ישר (LIM,מאנגלית - Linear Inductive Motor) הוא מנוע חשמלי המבוסס על השראה מגנטית. מנועים מסוג זה הם למעשה מנוע חשמלי רגיל ש"נפרש" כך שהסטטור שלו אינו בצורת מעגל אלא מהווה מסילה ישרה, ובמקום כוח פיתול הוא יוצר כוח בכיוון קבוע. מנועים כאלה, כשהם משולבים במסילה משמשים להסעת קרונות רכבת ריחוף מגנטי, רכבות הרים ואף להנעת רכיבי ייצור זעירים במפעלי תעשייה בדיוק גבוה ביותר.

אופן הפעולה

המנוע פועל על עקרון ההשראה המגנטית. בחלקים המיועדים לכך וקבועים במסילה, מוזרם זרם חשמלי המייצר שדה מגנטי. מגנט זה (הנקרא סטטור) מושך אליו מגנט אחר, לעיתים מגנט קבוע הנמצא בחלק המונע כמו קרון רכבת וכדומה. כאשר הקרון מתקרב לסטטור בגלל השראה מגנטית החשמל אל הסטטור נפסק, ומועבר לסטטור הבא, שמושך את הקרון הלאה, וחוזר חלילה. מנועים אלו פועלים ללא חלקים נעים, ויכולים לגרום לתנועה בדיוק גדול מאוד ובכוח רב.
ברכבות ההרים הטכנולוגיה מאפשרת עצירה מוחלטת מיידית, שליטה בתאוטות ותאוצות, הרמת הקרונות בנסיקה וצלילה אנכיים, וכן כניסה ללולאות תוך כדי שליטה מדויקת במהירות ובתיזמון בין הקרונות. במערכות הייצור, המנועים דואגים לתנועה מדויקת ועצירה במקום הנכון ללא חלקים נעים ונשחקים, ובאופן אמין ביותר.
אלכסנדר איסק

חיים אישיים

איסק נולד בסולנה שבשוודיה להורים ממוצא אריתראי.

קריירת מועדונים

איסק גדל במחלקת הנוער של א.י.ק סולנה. ב-28 בפברואר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 והבקיע שער במסגרת משחק בגביע השוודי. ב-7 באפריל הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית, כששיחק 78 דקות והבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 2-0 על אסטרסונד במסגרת המחזור השני. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך איסק 29 הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים, כשקבוצתו מסיימת כסגנית האלופה.
בזמן עונת 2016/17 איסק קיבל הצעות מכמה מועדונים גדולים באירופה, ביניהם ריאל מדריד, אך לבסוף חתם איסק בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. איסק לא הטביע חותם בבורוסיה דורטמונד, ובפגרת החורף של עונת 2018/19 הושאל לוילם II מליגת העל ההולנדית עד לתום העונה.  איסק הרשים בתקופתו בהולנד וכבש 13 שערים ב-16 משחקים בליגה. ב-12 ביוני 2019 איסק נמכר מבורוסיה דורטמונד לריאל סוסיאדד מהליגה הספרדית וחתם על חוזה לחמש שנים.

קריירה בינלאומית

ב-8 בינואר 2017 ערך איסק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 בהפסד 2-1 לנבחרת חוף השנהב במשחק ידידות. ב-12 בינואר, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע איסק את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-19 בניצחון 6-0 על נבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
היגיאה (אסטרואיד)

גילוי ומקור השם

האסטרואיד התגלה על ידי החוקר אניבאלה דה גאספריס ב-12 באפריל 1849. היה זה האסטרואיד הראשון מבין תשעת האסטרואידים שהוא גילה. מנהל מצפה הכוכבים בנאפולי, ארנסטו קפוצ'י קרא לאסטרואיד Igea Borbonica (היגיאה בורבוניקה, על שם בית בורבון, ששלטו בממלכת שתי הסיציליות בו נאפולי נמצאת). אולם כבר ב-1852, האסטרונום ג'ון ראסל הינד אמר שהשם הנפוץ הוא "היגיאה" ושלא משתמשים בשם המקורי המלא.
האסטרואיד קרוי על שמה של היגיאה, אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומאית. המספר "10" מציין כי זהו האסטרואיד ה-10 אשר התגלה במערכת השמש.

מאפיינים

היגיאה הוא האסטרואיד הרביעי בגודלו במערכת השמש. צורתו כספרואיד אובלי וממדיו הם 530×407×370 ק"מ. קוטרו הממוצע 407 ק"מ, ומסתו מוערכת להיות כ-2.9% מכלל מסת חגורת האסטרואידים, בסביבות ה‎8.67×10¹⁹‎ ק"ג.
האסטרואיד הוא הגדול מהאסטרואידסים מסוג C-type אשר עשויים ברובם מפחמימנים סלעיים. כמו קרס היגיאה בעל צפיפות נמוכה, ודומה בכך לירחים של שבתאי.

תצפיות

היגיאה הוא בעל אלבדו נמוך וקשה לראותו בתצפיות מכדור הארץ, ולכן, למרות גודלו, הוא האסטרואיד ה-10 שהתגלה. באפהליון, הנקודה הרחוקה ביותר מהשמש במסלולו, בהירותו היא 10.2 ונדרש טלסקופ בעל קוטר עדשה של 100 מ"מ, אולם בפריהליון, הנקודה הכי קרובה לשמש במסלולו, יש לו בהירות של 9.1 וניתן לראותו במשקפה בעלת קוטר של 50 מ"מ.
היגיאה נצפה כשהוא מסתיר כוכב כמה פעמים וממנו למדו מעט אודות צורתו. תצפית של טלסקופ החלל האבל קבעה כי הוא אסטרואיד ואין לו ירחים משלו הגדולים מקוטר 16 ק"מ.
ב-2006, במסגרת הדיונים של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. היגיאה היה אחד מעשרת הגופים שנשקלו להחשב בכוכב לכת, אולם החלטה זו נפסלה, ואסטרואיד סווג כאחד מהגופים קטנים במערכת השמש.
אשר עידן

ביוגרפיה

עידן היה מנהל "התוכנית לניהול עתיד" בלהב, הפקולטה לניהול בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.  השלים דוקטורט בנושא פילוסופיה של המדע והלמידה באוניברסיטת תל אביב. בדוקטורט חקר את החשיבה הביקורתית המשותפת למחשבה המדעית והמחשבה הארגונית. בשנים 1996-1993 שימש כיועץ לשר החינוך ולמנכ"ל משרד החינוך בתחומי מח"ר 98. כיום מרצה וכותב על מדיה חברתית, גלובליזציה, ננו-ביוטכנולוגיה, ומחשבים קוונטיים. מרצה בתחומי עתידנות והמגמות העתידיות של החינוך והכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ובאוניברסיטה הפתוחה. יועץ ומרצה להנהלות של חברות בישראל בתחום השפעות ניהוליות של האינטרנט, בתחומים כמו משאבי אנוש, מכירות, מחקר ופיתוח, ושירות לקוחות.
עידן אב לשלושה ילדים.

נושאי מחקר

עידן מנתח את יכולת החיזוי והאסטרגיה וטוען שהיא נובעת משתי שיטות עיקריות: ראשית, לראות את אי הרציפות הקיימת. שנית, לראות את העתיד באמצעות יצירתו, כדוגמת חוק מור.  עידן מנסה ליישם את המתודולוגיות של החיזוי כדי להבין את מכלול החיים במאה ה21: כלכלה, קריירה, טכנולוגיות, חינוך, פוליטיקה ועוד. כך למשל הוא עבר על כתבי חוקר התרבות וולטר בנימין, כדי להראות שבמדיה האלקטרונית מיושם חוק הקרוי חוק הזנב הארוך. 
עידן מסביר את המתודולוגיה העתידנית הלא רציפה הבאה לידי ביטוי בווב 2.0, באומרו שתהליכים היסטוריים וכלכליים אינם קוויים אלא מעגליים כמו עונות השנה או יצירתיים כמו הגולם העובר מטמורפוזה והופך לפרפר. עידן טוען שהנתונים של בנק ישראל, משרד האוצר, והקורסים לכלכלה באוניברסיטאות מוטעים. לפיו, כלכלת המידע והיצירתיות של העולם הלא מוחשי (Intangibles) אינה כלכלת התעשייה והחקלאות של העולם המוחשי. נתוני התל"ג או הגירעון כיום אינם מביאים בחשבון משאבים לא מוחשיים כמו מותגים, תגים, או חינוך. לפי עידן, המחרשה היא טכנולוגיית הכלכלה החקלאית, המכונה היא טכנולוגיית הכלכלה התעשייתית, ווב 1.0 הוא טכנולוגיית כלכלת המידע, ווב 2.0 הוא טכנולוגיית כלכלת היצירתיות, בה לקחו חלק בשנת 2006 מעל 200 מיליון עובדי יצירתיות מהודו ועד פינלנד. הבלוג, הRSS, הרשת החברתית המקוונת, והויקי, הם איפוא "הפטיש והמגל" של עובדי היצירתיות של המאה ה-21.

פרסומים

עידן חיבר שלושה ספרים: הראשון הוא "מהי אידאולוגיה" (1990), בו פיתח את הרעיונות מעבודת הדוקטורט, וטען שאידאולוגיה היא ראיית ההווה במשקפיים של העבר, ואוטופיה היא ראיית ההווה במשקפיים של העתיד. הספר השני נקרא "מדריך למאה ה-21" (2000), ובו חקר את הדרכים להימנע מראיית ההווה במשקפיים של העבר. ב-2014 פרסם את הספר ״הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם״.
פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן

חייו

קונסטן נולד בעיירה לה פלש (La Flèche) שבעמק הלואר למשפחה אריסטוקרטית ידועה; הפילוסוף בנז'מן קונסטן היה אחיו של סבו. קונסטן למד משפטים ושפות זרות בפריז ובשנת 1876 החל בקריירה דיפלומטית.
במסגרת תפקידו הוצב קונסטן בין השאר במונטנגרו, באימפריה העות'מאנית, בהולנד ובתוניסיה. ב-1882 חזר לפריז ושירת כעוזר למנהל במשרד החוץ הצרפתי, וב-1890 נשלח ללונדון כ-chargé d'affaires, והיה ממונה על יחסי צרפת עם בריטניה. קונסטן החל לחוש תסכול ממגבלות השירות הדיפלומטי וב-1895 החליט לרוץ בבחירות לפרלמנט, שם כיהן עד 1905, אז זכה למקום בסנאט. 
בתור סנטור קונסטן הקדיש את עצמו לענייני חוץ והיה מתנגד נמרץ למדיניות הקולוניאלית של הרפובליקה השלישית. קונסטן דגל בביטול המושבים בפרלמנט שהוקצו לקולוניות, ותמך בדרך פעולה של הקמת מדינות חסות במקום המדיניות הרפובליקנית של התבוללות. הוא במיוחד התנגד לייסוד מושבה צרפתית במדגסקר ולהתערבות המעצמות בענייניה של סין. 
לאחר מותו של אמיל זולא, קונסטן היה מהתומכים בהעברת שרידיו לפנתאון של פריז והנצחתו כאישיות דגולה על חלקו בפרשת דרייפוס.
קונסטן היה פעיל במספר ארגוני שלום בינלאומיים, בהם בית המשפט הקבוע לבוררות בהאג (Cour permanente d'arbitrage), והיה נציג צרפת בשתי ועידות השלום בהאג (1898 ו-1907), שם הציג את חזונו לאירופה מאוחדת. בשנת 1909 זכה קונסטן בפרס נובל לשלום, ביחד עם אוגוסט ברנארט.
יוסי היימן

ביוגרפיה

היימן נולד בחיפה בי"ב בכסלו ה'תשכ"א בן לאב יליד גרמניה וניצול שואה. היה חבר בשבט גולן בסניף כרמל של בני עקיבא ובוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים.

שירותו הצבאי

היימן התגייס לצבא במסגרת גרעין נח"ל של תנועת בני עקיבא, ועבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך מלחמת לבנון הראשונה היה מפקד פלוגה בגדוד 906 ובהמשך מפקד פלוגה בקורס קצינים. לאחר תפקיד זה השתחרר מצה"ל, אולם כעבור שנה ב-1985, שב לשירות בחטיבת גולני ושירת כקצין אג"ם חטיבתי, לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 13 בתקופת קובי מרום ובתום התפקיד יצא ללימודים בטכניון. ב-1990 מונה למפקד גדוד 17 (אריות הגולן). ב-1992 מונה למפקד גדוד 13 והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון. לאחר תפקיד זה השתחרר בפעם השנייה מצה"ל, עבד כמנהל תפעול בחברת אורמיר וכמנהל עיתון "כל העמק והגליל" מקבוצת ידיעות תקשורת. ב-1996 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד גדוד "גפן" בבה"ד 1. ב-1997 מונה למפקד חטיבת בנימין, במהלך פיקודו על החטיבה התגלו חילוקי דעות קשים בינו ובין המתיישבים. המתיישבים ציפו, שאף שהיימן אינו מקיים עוד אורח חיים דתי, יגלה הבנה לדרכם בשל העובדה שכמעט כל אחיו ואחייניו הם מתנחלים בעצמם. 
ב-1999 מונה לראש מחלקת תורת חי"ר וצנחנים (ר' תחצ"ן) במפקדת קחצ"ר ובמקביל שימש כרמ"ח כושר קרבי, ב-2001 מונה למפקד בה"ד 1, בתקופתו עברו קורסי הקצינים של צה"ל שינוי מערכתי, אוחדו קורסי האג"ם והחי"ר לקורס אחוד, קורס קציני יבשה. ב-2003 מונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי. במקביל שירת כמפקד עוצבת האש של פיקוד המרכז במהלך שנת 2005. היימן היה הקצין הבכיר הראשון שערך חשבון נפש פומבי בעקבות מלחמת לבנון השנייה, כשאמר בטקס סיום תפקידו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי: "חטאנו חלק מהזמן, ואני חלק מכך, בחטא היוהרה". בשנים 2006 עד 2007 למד לתואר שני והדריך במכללה לביטחון לאומי. ב-2007 מונה לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת וכיהן בתפקיד עד 2010. בסוף שנת 2010 פרש מצה"ל.

לאחר פרישתו מצה"ל

בתחילת 2011 מונה למנכ"ל עיריית ירושלים במקום יאיר מעיין. בינואר 2014 התפטר היימן מתפקידו זה. בקיץ של אותה שנה מונה למנכ"ל ג'וינט ישראל-אשל – לפיתוח שירותים למען הזקן, שותפות של ג'וינט ישראל והממשלה.
היימן נשוי ואב לשלושה, בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מהטכניון (1990) ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (2007). אחותו הגדולה מיכל נשואה לחבר הכנסת הרב רפי פרץ יושב ראש מפלגת הבית היהודי ולשעבר הרב הצבאי הראשי ומייסד וראש מכינה קדם-צבאית עצם.
Imagine

מדינת נוטופיה

נוטופיה היא מדינה דמיונית המתוארת בשיר Imagine שהוכרזה על ידי ג'ון לנון ויוקו אונו באחד באפריל 1973. המדינה או האומה הזאת אמורה להתנהל על פי תפיסת העולם שבשיר Imagine.
בהכרזת העצמאות של המדינה מנוסח:
אין אדמה, אין גבול, אין דרכון. יש רק בני אדם. בנוטופיה אין חוק מלבד חוקי העולם. כל אזרחי נוטופיה הם שגריריה. ניתן לקבל אזרחות על ידי הכרזה על מודעות לנוטופיה.
צבע דגלה של נוטופיה הוא לבן. על גבי חותם המדינה תמונת כלב ים וההמנון הבינלאומי של המדינה כולל את האלבום Mind Games של ג'ון לנון ומספר שניות של שקט.
בשנת 2006 חברת ההפקות Lions Gate Entertainment הקימה אתר אינטרנט לנוטופיה לטובת פרסום הסרט הדוקומנטרי The U.S. vs. John Lennon.

ביקורת על השיר

כנגד השיר יצאה ביקורת לפיה זהו שיר צבוע. הזמר אלביס קוסטלו שואל בשירו "The Other Side of Summer"  משנת 1991: "האם היה זה מיליונר שאמר 'דמיינו שאין רכוש'?"
הארפאט

היסטוריה

הקמתו של המנזר החלה בתקופת שלטונו של המלך אבאס הראשון במהלך בשנות השישים של המאה ה-10, והבנייה הסתיימה בשנת 991. המקום נודע כ"סורב נשאן של הארפאט" ("הצלב הקדוש של הארפאט") והחל משמש כמרכז חינוך נוצרי חשוב. בשנת 1105 נכבש המתחם על ידי הסלג'וקים והועלה באש, ובשנת 1130 נהרסו חלק מהמבנים באתר ברעידת אדמה. בשל חשיבותו של המנזר, הוקם בסמוך לו, בשנת 1233, מבצר שנועד להעניק לו הגנה, אך הדבר לא מנע את כיבושו בידי המונגולים בשנת 1241. לאחר מכן נמשכה הפעילות הדתית במקום, ובמאה ה-13 נוספו מבנים חדשים למתחם. במהלך המאה ה-17 בוצעו עבודות שיקום נרחבות.
ספטאר

ספטאר (רומנית: Spătar; עם יידוע: ספטארול) היה בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה תפקיד הבויאר שהיה מופקד בעת טקסים רשמיים על נשיאת סימני השלטון - החרב (spada) והשרביט-אלה המיוחד (buzdugan) של השליט בנסיכות הרומנית.
בתקופה מאוחרת יותר כונו בשם "ספטאר" מפקד הצבא ומפקד המשטרה. פרט ל"ספטאר הגדול" היו גם תפקידי ספטאר בדרגה נמוכה יותר, כמו ספטאר משנה וספטאר שלישי.
התואר "ספטאר" נגזר מהמילה "ספאדה" - באותם הימים "ספאטה", שמובנה ברומנית "חרב".
אחד הספטארים המפורסמים היה ניקולאה מילסקו ממולדובה, שעבד מאוחר יותר בשירות הדיפלומטי של הצאר הרוסי פטר הגדול. ברוסית הוא מוכר גם בשם "ספאפארי" - היגוי רוסי למילה "ספטאר".
הארמייה השנייה (איטליה)

היסטוריה

הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, ולחמה בקרבות החזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה. היא התבלטה במהלך קרבות הנהר איזונצו וכבשה את העיר גוריצה מידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. היא פורקה לאחר קרב קפורטו במהלכו הושמדה כמעט כליל.
הארמייה הוקמה בשנית במהלך יוני 1938. הארמייה הוצבה באזור הגבול עם יוגוסלביה כהכנה לקראת הפלישה ליוגוסלביה. ב-11 באפריל קיבלו הכוחות האיטלקיים על הגבול היוגוסלבי הוראה לנוע. הארמייה השנייה נעה מצפון מזרח איטליה לכיוון ליובליאנה (סלובניה של ימינו) ועד לחוף המזרחי של הים האדריאטי באזור דלמטיה, כמעט ללא כל התנגדות יוגוסלבית. לאחר כניעת יוגוסלביה הוצבה כחיל מצב באזור דלמטיה וליובליאנה. היא גם לקחה חלק במערכה נגד הפרטיזנים בקרואטיה והרצגובינה.
לאחר שאיטליה החליפה צדדים במלחמה, תקפו הגרמנים והקרואטים את הטריטוריות האיטלקיות בבלקן. הארמייה השנייה סרבה להיכנע ולחמה נגד הגרמנים והקרואטים עד שהתפרקה בספטמבר 1943. מרבית חיילי הארמייה סירבו לשתף פעולה עם הרפובליקה של סאלו, ורובם הצטרפו לפרטיזנים.
סופר-קאפ

סופר קאפ (באנגלית: Super Cup) היא תחרות ספורט הנערכת לפני פתיחת עונת הספורט. התחרות נערכת בדרך כלל בענף הכדורגל, אך גם בענפי ספורט נוספים. התחרות מפגישה את אלופת הליגה ומחזיקת הגביע של העונה הקודמת במדינה מסוימת למשחק ביניהן. נהוג שבמידה וקבוצה זוכה בדאבל (גם באליפות וגם בגביע), מתמודדת מולה הקבוצה שסיימה כסגנית האלופה. ישנם גם משחקי סופר קאפ בינלאומיים, למשל הסופר קאפ האירופי שמפגיש בין זוכת ליגת האלופות לבין זוכת הליגה האירופית.
ג'בראן תוויני

ג'בראן ע'סאן תוויני (ערבית: جبران تويني; 15 בספטמבר 1957 - 12 בדצמבר 2005) היה פוליטיקאי לבנוני והעורך והמוציא לאור של היומון "א-נהאר" בביירות.
תוויני הוא דור שלישי למשפחת עיתונאים. א-נהאר נוסד על ידי סבו, ג'בראן תוויני גם הוא, בשנת 1933. אביו, ע'סאן תוויני, ניהל את העיתון במשך עשרות שנים. לתוויני תארים אקדמיים בעיתונאות, יחסים בינלאומיים וניהול, אותם רכש באוניברסיטאות צרפתיות. דודו הוא מרואן חמאדה, שר התקשורת הדרוזי האנטי-סורי.
תוויני היה במשך שנים רבות מבקר חריף של הסדר הסורי בלבנון. במרץ 2000 כתב בעיתונו מאמר מערכת שבו קרא לנסיגת צבא סוריה מלבנון. במרץ 2005 השתתף בהפגנות מהפכת הארזים ונאם את נאומו המפורסם "בשם אלוהים אנחנו, מוסלמים ונוצרים, נשבעים שנישאר מאוחדים עד קץ הזמנים כדי להגן על לבנון שלנו". בחודש מאי נבחר לפרלמנט הלבנוני למושב השמור לכנסייה האורתודוקסית המזרחית בביירות כחלק מהקואליציה של סעד חרירי, בסיעת איחוד קרנת שהואן.

ההתנקשות בחייו

תוויני נהרג בהתנקשות כשמכונית תופת התפוצצה ב-12 בדצמבר 2005. הוא נטמן בכנסיית סנט דמטריוס לאחר טקס אשכבה שנערך בכנסיית סנט ג'ורג' בביירות. עשרות אלפי אנשים מילאו את רחובות ביירות ביום ההלוויה (14 בדצמבר). האבלים האשימו את סוריה במותו וקראו קריאות אנטי-סוריות. הפרלמנט הלבנוני ערך דקת דומייה בישיבת אבל מיוחדת.
את האחריות להתנקשות קיבלה קבוצה בשם "הנאבקים למען האיחוד והחופש של אלשאם". בפקס שהגיע למשרדי רויטרס הזהיר הארגון שגורל דומה צפוי לכל המתנגדים ל"ערביזם" בלבנון, ושההתנקשות הצליחה "להשתיק" בוגד, ו"הפכה את א-נהאר [מילולית, בערבית: "יום"] לחשכת הליל".
ההתנקשות בחייו של תוויני אירעה בסמוך לפרסום דו"ח ההתקדמות השני של ועדת האו"ם שחקרה את ההתנקשות ברפיק אל-חרירי, וראש ממשלת לבנון פואד סניורה ביקש ממועצת הביטחון של האו"ם לחקור האם יש מעורבות סורית במותו של תוויני ובמותם של מתנגדים אחרים לסוריה.
לפני מותו פעל תוויני לקיום חקירה בינלאומית של קברי אחים שנתגלו בענג'ר, ליד המקום שהיה מטה המודיעין הסורי בלבנון. במאמר המערכת האחרון שפרסם האשים תוויני את סוריה בביצוע "פשעים נגד האנושות".
תוויני נרצח בגיל 48. הוא השאיר אחריו אישה ושתי בנות שאך זה נולדו, וכן שתי בנות מנישואים קודמים.
לייז' (אי)

מיפוי האי

האי התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 – 1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש. 
האי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1956 - 1957, ובהתבסס על תצלומי אוויר אלה, מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978, ובשנית בשנת 1980.

מקור השם

ז'רלאש קרא לאי על שם מחוז לייז' שבבלגיה.
מאטדי

תרבות

פירושה של המילה "מאטדי" היא אבן בשפת הקיקונגו. העיר בנויה באזור גבעות, ויש ביטוי מקומי האומר שכדי לגור בה יש לדעת שלושה פעלים: "לעלות", "לרדת" ו"להזיע". בהמשך הנהר יש רשת מערות הנקראת "הצוק של דיוגו קאו" על שם גראפיטי שחרט במערות הימאי ומגלה ארצות הפורטוגזי לסמן את גבול מסעו אל תוך נהר הקונגו.

תשתיות

תחנת כוח על נהר המפוזו מספקת לעיר חשמל. פס רכבת מחברת בין מאטדי לקינשאסה הבירה, מרחק של כ-350 ק"מ. הנמל הוא מרכז חשוב לייבוא וליצוא עבור כל המדינה וחברת הדייג הלאומי "פמארזה" משתמשת בנמל על מנת לספק דגים לבירה. נמל התעופה "טשימפי" הקרוב איננו פעיל. גשר באורך 722 מטר שחוצה את הנהר נבנה בשנת 1983. על גבעה קרובה יש אנדרטה לבוני פס הרכבת בין מאטדי לקינשאסה.
חסיבה בולמרכה

ביוגרפיה

בולמרכה נולדה בקונסטנטין. היא החלה להתאמן בריצה בגיל 10.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה בולמרכה במקום 19 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.33 דקות ובמקום 14 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.33 דקות.

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן זכתה בולמרכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.21 דקות, לפני אלופת העולם היוצאת טטיאנה דורובסקיך (4:02.58 דקות) ולודמילה רוגצ'בה (4:02.72 דקות) שתיהן מברית המועצות ובכך הייתה לאישה הראשונה מאפריקה שזכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה בולמרכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא לאומי ואפריקה חדש של 3:55.30 דקות, לפני לודמילה רוגצ'בה (3:56.91 דקות) וקו יונשיאה מסין (3:57.08 דקות) ובכך הייתה לספורטאית הראשונה מאלג'יריה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכתה בולמרכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:04.29 דקות, אחרי ליו דונג מסין (4:00.50 דקות) וסוניה או'סאליבן מאירלנד (4:03.48 דקות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה זכתה בולמרכה בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.42 דקות, לפני קלי הולמס מבריטניה (4:03.04 דקות) וקרלה סקרמנטו מפורטוגל (4:03.79 דקות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה בולמרכה במקצה הראשון מתוך שניים בשלב חצי הגמר אחרונה ובמקום 23 הכללי בריצת 1500 מטר בתוצאה חלשה עבורה של 4:23.86 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:09.96 דקות.
כיום, בולמרכה היא אשת עסקים וחברה בוועד האולימפי הבינלאומי.
מל ויטפילד

ביוגרפיה

ויטפילד נולד בביי סיטי שבטקסס. בשנת 1943 הוא הצטרף לחילות האוויר של צבא ארצות הברית והיה שייך לקבוצת הטייסים האפרו-אמריקאיים, טייסי טסקגי. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא נשאר בצבא ארצות הברית, וגם למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בשנות ה-50 המוקדמות הוא שרת בחיל האוויר האמריקני במהלך מלחמת קוריאה.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ויטפילד ב-3 מדליות, מהן שתי מדליות זהב ומדליית ארד אחת. מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:49.2 דקות, לפני ארתור וינט מג'מייקה (1:49.5 דקות) ומרסל הנסן מצרפת (1:49.8 דקות), ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:10.4 דקות, לפני צרפת (3:14.8 דקות) ושוודיה (3:16.0 דקות). מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.9 שניות, אחרי וינט שקבע שיא אולימפי חדש של 46.2 שניות והרב מק'קנלי מג'מייקה (46.4 שניות).

שיאן עולם

בשנת 1950 קבע ויטפילד בריצת 880 יארד שיא עולם חדש של 1:49.2 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה ויטפילד ב-3 מדליות זהב, בריצת 400 מטר (47.8 שניות), בריצת 800 מטר (1:53.2 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר (3:09.9 דקות).
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה ויטפילד ב-2 מדליות, אחת מזהב ואחת מכסף. מדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.2 דקות, לפני יריבו וינט (1:49.4 דקות) והיינץ הולצהיימר מגרמניה (1:49.7 דקות). מדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:04.21 דקות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא עולם חדש של 3:04.04 דקות ולפני גרמניה (3:06.78 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.30 שניות.
בהמשך אותה שנה הוא שיפר בריצת 880 יארד את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:48.6 דקות.
כסטודנט באוניברסיטת לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה סיים ויטפילד במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת מלבורן (1956) רק במקום חמישי ולא ניכלל בנבחרת למשחקים האולימפיים. לאחר מכן, פרש מספורט תחרותי. תקופה קצרה לאחר מכן עבר לאפריקה במסגרת עבודתו במחלקת המדינה של ארצות הברית. 
במשך 47 שנים שבהן חי ועבד באפריקה אימן ויטפילד ונתן ייעוץ מקצועי לאתלטים ממדינות שונות באפריקה שזכו במדליות אולימפיות ובמשחקי אפריקה. במסגרת קרן שהקים דאג ליותר מ-5000 מלגות לימודים בארצות הברית, עבור ספורטאים מאפריקה. 
ויטפילד זכה לשבחים מנשיא ארצות הברית רונלד רייגן ולאחר שפרש בשנת 1989 הוזמן לקבלת פנים על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש בחדר הסגלגל בבית הלבן, שבוושינגטון.
אקסיומת הקבוצה האינסופית

אקסיומת הקבוצה האינסופית (או אקסיומת האינסוף) היא אחת האקסיומות של תורת הקבוצות האקסיומטית. לפי אקסיומה זו, קיימת קבוצה אינסופית, ובפרט, קיימת קבוצה כזו שכוללת את המספרים הטבעיים (על פי הבנייה של פרגה).

ניסוח

קיימות מספר דרכים לנסח את האקסיומה, אולם הפשוטה והמקובלת ביותר מביניהן אשר איננה עושה שימוש בהגדרתם של מספרים סודרים היא זאת:
קיימת קבוצה  כך שמתקיים , ולכל  מתקיים , כאשר . כלומר, .
הקבוצה  כוללת את המספרים הטבעיים, משום שעל פי הבנייה של פרגה, אפס מוגדר בתור הקבוצה הריקה, ופונקציית העוקב
מוגדרת בתור הפונקציה .

עצמאות

אקסיומת האינסוף עצמאית ביחס לשאר אקסיומות ZFC, בהנחה שהיא עקבית.
ניתן לבנות מתוך ZFC מודל שמקיים את כל האקסיומות חוץ מאקסיומת האינסוף - זה יהיה אוסף כל הקבוצות הסופיות תורשתית -  בסימון של יקום פון-נוימן. אוסף זה מורכב מכל הקבוצות הסופיות שכל איבריהן הן קבוצות סופיות תורשתית (הגדרה זו איננה מעגלית, לפי אקסיומת היסוד). קל לראות שמודל זה מקיים את כל האקסיומות של ZFC למעט אקסיומת האינסוף.
אקסיומת האינסוף מבטיחה את קיום המונה האינסופי הראשון ₀א (אָלֶף אֶפֶס). כמו שהערנו, אוסף כל הקבוצות שמתחתיו (במובן של הדרגה שלהן ביקום פון-נוימן) הוא מודל ל-ZFC כאשר אנחנו מחליפים את אקסיומת האינסוף בשלילתה. מהבחינה הזו, ₀א מתנהג כמו מונה גדול ולכן יש מתמטיקאים שמתייחסים לאקסיומות שעוסקות בקיום מונים גדולים כחיזוקים של אקסיומת האינסוף.
אדגר, מלך סקוטלנד

קורות חיים

אדגר היה בנם של מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד ושל מרגרט מווסקס (לימים הוקדשה וכונתה "מרגרט הקדושה").
בעקבות הירצחו של אחיו למחצה דאנקן השני בשלהי שנת 1094 טען אדגר לכס המלכות של סקוטלנד בראשית 1095. דאנקן השני נרצח על ידי מאל פטייר, תומך של טענת דודו דונלד השלישי לכתר. אדמונד, אחיו הבכור של אדגר תמך דווקא בטענת דונלד השלישי לכתר - ככל הנראה בתמורה להכרתו כיורשו (מאחר שלדונלד לא היו צאצאים שיירשו אותו).
בטענת אדגר לכתר תמך מלך אנגליה ויליאם השני, אולם בשל מרד רוברט דה מוובריי בוויליאם, רוזן נורת'מבריה, לא יכל ויליאם לשלוח כוחות שיסייעו לאדגר (ככל הנראה רוברט פתח במרד על מנת לסייע לדונלד השלישי).
ויליאם ניהל מסע צבאי בצפונה של ממלכת אנגליה בשנת 1095, מסע שסייע לאדגר להשתלט על לותי'אן. אחיו האחרים של אדגר תמכו בתביעתו לכתר (בהם היה אלכסנדר - לימים המלך אלכסנדר הראשון, ודייוויד - לימים המלך דייוויד הראשון). בשנת 1096 שהה ויליאם השני בנורמנדי, ורק בשנת 1097 שב לאנגליה וסייע לאדגר בכוחות צבאיים שאפשרו לו להביס את דונלד ואת אדמונד.
ישנם היסטוריונים הסבורים שבתמורה לסיוע הפך אדגר לווסאל של ויליאם השני, אולם אחרים סותרים טענה זו בעובדה שבעת שאדגר שהה בחצר הכתר האנגלי (כך, למשל, ב-29 במאי 1099 נכח אדגר בטקס החנוכה של אולם וסטמינסטר) שילם לו ויליאם השני את מחייתו (40 או 60 שילינגים ליום). לאחר מותו של ויליאם השני לא שב אדגר לבקר בארמון המלוכה האנגלי.
לאחר תבוסתם של דונלד ואדמונד, התבסס שלטונו של אדגר. לא ידועים פרטים רבים על תקופת מלכותו, למעט העובדה שנתן גמל או פיל במתנה למלך אירלנד.
בשנת 1098 חתם אדגר על הסכם עם מאגנוס השלישי, מלך נורווגיה, וקבע את הגבול בין סקוטלנד ונורווגיה (אדגר הכיר בטענת נורווגיה לשליטה באיים ההברידיים ובקינטייר). באותה שנה ייסד אדגר מנזר בקולדינגהאם.
אדגר נפטר באדינבורו ב-8 בינואר 1107 ונקבר במנזר דנפרמליין. אדגר לא נישא, ובטרם מותו לא היו לו צאצאים, ולכן הכיר באחיו, אלכסנדר, כיורשו.
מקס ויינברג

חייו

ויינברג גדל בניו ג'רזי והחל מתופף בגיל צעיר. הוא למד במכללה והתעתד להיות עורך דין, אולם קיבל הזדמנות כמוזיקאי בשנת 1974 כאשר הוזמן למבחן בד עבור ברוס ספרינגסטין. נגינתו העוצמתית אך המבוקרת באלבומיו של ספרינגסטין Born to Run ו-Born in the USA גבשו את הצליל הייחודי של להקת E Street Band והפכו את ויינברג לציר מרכזי בקונצרטים של ספרינגסטין. להקתו של ספרינגסטין התפרקה בשנת 1989 ובאותה עת שקל ויינברג לחדש את תוכניתו לעסוק בעריכת דין וכן ניסה לעסוק בניהול מוזיקלי, בטרם החליט להמשיך כמתופף.
בשנת 1993 ויינברג קיבל תפקיד ניהול ב-The Max Weinberg 7 בתוכנית הטלוויזיה לייט נייט עם קונאן או'בריין, שם אף השתתף לעיתים בקטעים קומיים עם מנחה התוכנית. בשנת 1999 כינס ספרינגסטין את להקת E Street Band לסדרת מסעי הופעות והקלטת אלבומים בהשתתפותו של ויינברג, אשר המשיך באותה עת בהופעותיו בתוכנית הטלוויזיה. בשנת 2009 עבר ויינברג יחד עם או'בריין לתוכנית "טונייט שואו עם קונאן או'בריין". לאחר שהתוכנית הופסקה על ידי רשת השידור הוא חזר למסעי הופעות עם הרכב חדש, Max Weinberg Big Band, ובשנת 2010 בחר שלא להצטרף לתוכנית הטלוויזיה החדשה של או'בריין.