מבצע בגרטיון

רקע

קבוצת הארמיות מרכז הייתה אגוז קשה לפיצוח עבור הסובייטים. כוחותיה החזיקו בבליטת רז'ב-ויאזמה החל מסוף 1941, הדפו שורה של מתקפות סובייטיות תוך גרימת אבידות כבדות מאוד לכוחות הצבא האדום, ופינו את הבליטה ביוזמתם רק במרץ 1943. אולם ביוני 1944 יצר מערך ההגנה של קבוצה הארמיות בליטה גדולה בקו החזית (שנודעה בכינוי "המרפסת הבילרוסית"). סדרת מתקפות שערך הצבא האדום בשטח אוקראינה החל מאוגוסט 1943 (שהביאו אותו כמעט עד לגבול רומניה) גרמה לחשיפתו של האגף הדרומי הפגיע של קבוצת הארמיות למתקפה סובייטית.
מבצע בגרטיון, יחד עם מבצע לבוב-סנדומייז', שנפתח מספר שבועות אחריו בצפון-מערב אוקראינה, איפשרו לצבא הסובייטי להשלים את שחרור כל שטחי ברית המועצות שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מבצע ברברוסה, ואף להתקדם לעומק שטח מזרח פרוסיה ופולין, ולהגיע עד לקו נהר הוויסלה ולפאתי ורשה.

הקרב

המתקפה החלה ב-22 ביוני 1944, בדיוק שלוש שנים לאחר תחילת מבצע ברברוסה. ה-OKW העריך שהמתקפה הסובייטית הבאה תונחת בחזית הדרומית, בשטח אוקראינה, ולכן ריכז כמעט את כל כוחותיו המשוריינים בגזרה זו. מתוך 22 דיוויזיות פאנצר ופאנצרגרנדיר שהיו בחזית המזרחית, 18 הוקצו לשתי קבוצות הארמיות הגרמניות שהגנו על השטח שנותר בשליטה גרמנית בדרום ברית המועצות (קבוצת ארמיות דרום אוקראינה וקבוצת ארמיות צפון אוקראינה), ורק 3 נותרו בגזרה, שהוחזקה על ידי קבוצת ארמיות מרכז בבילרוסיה. 
הסובייטים הטילו למערכה 200 דיוויזיות וכ-6,000 טנקים שהסתייעו בארטילריה מרוכזת כנגד 34 הדיוויזיות הגרמניות של קבוצת הארמיות מרכז. תוך פחות מחודש הם הצליחו להביס לחלוטין את הכוחות הגרמניים שניצבו מולם, לגרום להם מאות אלפי אבידות, ולשבות למעלה ממאה אלף איש. 
ב-17 ביולי החלה החזית האוקראינית הראשונה, בפיקוד איבן קונייב, בביצוע מתקפה גדולה נוספת (מבצע לבוב-סנדומייז'), שגרם לנסיגת הכוחות הגרמניים מהשטח שנותר בשליטתם בצפון-מזרח אוקראינה והביא את הסובייטים בסוף חודש יולי עד לנהר הוויסלה מדרום לוורשה. מבצע בגרטיון גם הביא לניתוקה וכיתורה של קבוצת ארמיות צפון הגרמנית באזור חצי האי קורלנד (בשטח לטביה של היום). מבצעים אלו אף יצרו את התנאים, שאיפשרו את החדירה הסובייטית לאזור הבלקן החל מסוף אוגוסט 1944.
התקדמות הסובייטים הואטה ונעצרה בעיקר כתוצאה מהתארכות קווי האספקה שלהם, והזרמת עתודות גרמניות חזקות להגן על ציר וורשה-ברלין. הסיוע הבלתי מספק שהעניק הצבא האדום לכוחות ארמייה קריובה במהלך מרד ורשה מעורר רגשות עזים ומחלוקות עד היום.
אחד הסיבות להצלחת המתקפה הסובייטית הייתה העובדה, שהפיקוד הגרמני נאלץ להעביר חלק מיחידות הפאנצר המובחרות שלו מהחזית המזרחית לאזור נורמנדי, כדי להדוף את פלישת בעלות הברית המערביות לצרפת שבועיים קודם לכן (6 ביוני 1944). עובדה זו הקלה על הצד הסובייטי להשיג עדיפות מספרית מכרעת על הצד הגרמני בגזרה בה הונחתה המתקפה הסובייטית, ביחס של אחד לעשרה בטנקים ואחד לשבעה במטוסים, בשלבים הראשונים של מבצע בגרטיון (לפני הגעת העתודות הגרמניות לזירה).

תוצאות

הקרב תואר כדוגמה ליישום מוצלח של התאוריה הצבאית הסובייטית, אשר פותחה בשנות ה-30 (תאוריית "הקרב העמוק"), וכהצלחה גדולה של שיטות ההטעיה וההסוואה בהן השתמש הצבא הסובייטי. למרות היקף הכוחות העצום שנטל חלק במתקפה הסובייטית, הצליח הפיקוד הסובייטי להשיג הפתעה טקטית מושלמת, ולהטעות את הפיקוד הגרמני ביחס ליעדי מתקפת הקיץ הסובייטית, וכתוצאה מכך השיג עדיפות מכרעת על כוחות האויב בצירי המתקפה העיקריים.
מבצע בגרטיון היה אחד המבצעים ההתקפיים המוצלחים ביותר של הצבא הסובייטי במהלך המלחמה. במהלכו הושמדו חלק גדול מכוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית והצבא האדום שחרר את רוב השטח שנותר בשליטת הנאצים בברית המועצות. הצבא האדום ספג אמנם אבדות כבדות במהלך המבצע, אך אבדות הצד הגרמני היו כמעט שקולות לאבדות הצד הסובייטי ( בעוד שבמבצעים התקפיים קודמים אבדות הצבא הסובייטי עלו במידה רבה על אבדות הוורמאכט). 
הצבא הגרמני ספג תבוסה קשה יותר מאשר תבוסתו בקרב סטלינגרד. בחודשים יוני-אוגוסט 1944 ספג הוורמאכט למעלה מ-900 אלף אבדות בחזית המזרחית, פי שניים לפחות מאבדותיו בחזית המערבית בתקופה המקבילה.