google/wiki40b huggingface dataset:
שולמית אלמוג

שולמית אלמוג היא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת חיפה. חלוצת חקר התחום של משפט וספרות בישראל, ומובילת תחום זה במאמריה ובספריה.

ביוגרפיה

אלמוג היא בוגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותה בעריכת-דין עשתה אצל נשיא בית הדין הארצי לעבודה, השופט צבי בר-ניב. את התואר השני ותואר הדוקטור קיבלה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2000–2007 שימשה כעורכת ראשית של הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה. כמו כן שימשה עורכת של כתבי העת "משפט וממשל" ו"דין ודברים" וכעורכת אורחת של כתב העת "מחקרי משפט". בשנים 2006–2007 הייתה עורכת ראשית של הערוץ האקדמי.
כתבה מספר ספרי ילדים ונוער ובהם "גן ורדים" (יחד עם אלה שגיא, ספרית פועלים, 1989); "באמצע היער" (מסדה, 1994) ו"מירנדלה ללא ארץ" (מסדה, 1995).

פעילות אקדמית

כתבה וערכה תשעה ספרים ופרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת בישראל ובחו"ל. מחקריה עוסקים בקשרים שבין משפט וספרות, משפט וקולנוע ומשפט ותרבות דיגיטלית, ובזכויות נשים וילדים.
בשנת 2000 פורסם ספרה "משפט וספרות", המציג את העיון המשולב במשפט ובספרות, שמטרתו לתאר את ההשפעה ההדדית בין שתי הדיסציפלינות ולהגיע לתובנות מורכבות יותר מאשר חקר כל אחת מהן בנפרד. בשנת 2002 ראה אור ספרה "עיר, משפט, סיפור" (הוצאת שוקן), המהווה דיון ראשון ביצירת ש"י עגנון מפרספקטיבה של משפט וספרות. בשנת 2005 יצא לאור הספר "משפט וספרות בעידן דיגיטלי", המתאר את גישתה התאורטית של אלמוג באשר למשמעות השינויים שחולל העידן הדיגיטלי במערכת המשפט.
ספרה "נשים מופקרות" (משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 2008) יצא לאור בעקבות סדרת הרצאות בשם זה במסגרת "אוניברסיטה משודרת" בגלי צה"ל. הספר בוחן את הזנות כתופעה חברתית ותרבותית ומבקר את ההתייחסות המשפטית כלפיה. הוא דן בהיבטים שונים, הקשורים למציאות חייהן של נשים העוסקות בזנות, ובייצוגים של זנות בספרות, בתיאטרון, בקולנוע, בפסיקה ובחקיקה, ומציע רפורמה משפטית, שתתמקד בהטלת אחריות פלילית על לקוחות של נשים בזנות. 
משמשת יועצת למערכת כתב העת International Journal for the Semiotics of Law וחברה בפורום המחקר Images of Justice. כיהנה כראש המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה וכמרצה אורחת בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת טורונטו, אמריקן יוניברסיטי, אוניברסיטת הלסינקי ואוניברסיטת מונש ועוד.

פעילות ציבורית

אלמוג היא חברת נשיאות מועצת העיתונות. היא כיהנה ומכהנת כחברה, בין היתר, בוועדת המשנה בנושא הילד ומשפחתו של הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ליישומם בחקיקה מטעם משרד המשפטים, בוועדה לבחינת חוק אימוץ ילדים והליכי אימוץ ילדים בישראל ובוועדה להענקת עיטור ממלכתי למאבק בסחר בבני אדם. חברה בחבר שופטי פרס ספיר לספרות לשנת 2011. הופיעה בפני צוות מטעם מחלקת הייעוץ והחקיקה במשרד המשפטים, שעסק בנושא הצעות חוק בדבר הפללת צריכת שירותי זנות, ובפני ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים של הכנסת.
במשותף עם פרופ' אריאל בנדור חיברה את החלקים המשפטיים בדו"ח שהוגש על ידי מדינת ישראל לאו"ם מכוח האמנה הבינלאומית לזכויות הילד.
בנוסף למחקריה ולכתיבה האקדמית, מפרסמת פרופ' אלמוג טורי דעות בעיתונות הארצית, ומשמשת כפרשנית בכלי תקשורת שונים לענייני משפט, חברה ותרבות וזכויות נשים וילדים.
יוהאן פון צווהל

קריירה מוקדמת

פון צווהל נולד ב-27 ביולי 1851, באוסטרודה על ההארץ שהשתייכה לממלכת הנובר. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-14 (פומרניה ה-3 - הגראף שוורין), ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1900 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-73 (הנובר - גנרלפלדמרשל אלברכט, נסיך פרוסיה). בשנת 1902 הועלה פון צווהל לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד החטיבה ה-30. בשנת 1906 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-13. בשנת 1909 הועבר פון צווהל לעתודת המילואים של צבא האימפריה הגרמנית.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון צווהל למפקד קורפוס המילואים ה-7 שהיה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, והשתתף לאחר מכן במצור על מובז'. פון צווהל לחם עם הקורפוס בקרבות השונים, ובשנת 1916 השתתף עמו בקרב ורדן. ב-17 בדצמבר 1916 מונה פון צווהל למושל הצבאי של אנטוורפן, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה, וב-25 בנובמבר 1918 פרש פון צווהל לביתו.
פון צווהל נפטר בברלין ב-28 במאי 1926 והוא בן 75 שנים.
בית עלי

בית עלי בשכונת אפרידר באשקלון היה ביתם של הנשיא השני יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית שרכשו אותו כבית נופש ליד בית בנם עמרם. הבית נקרא על שם בנם עלי שנהרג בשדות קיבוץ בית קשת שבגליל התחתון ב-16 במרץ 1948. הבית מציג את הקשר של משפחת בן צבי לאשקלון ולחקר המורשת שלה. נכון ל-2017, בית עלי משמש כמקום להשתלמות והעשרה למורים ומחנכים בשם מרכז-פסג"ה בית עלי.

תולדות בית עלי

בית עלי נקרא כך כדי להנציח את בנם של יצחק בן צבי ורחל ינאית. עלי בן צבי שנהרג במלחמת העצמאות בקרב על בית קשת ב-16 במרץ 1948.
יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית הגיעו לאשקלון בעקבות בנם עמרם בן צבי שהתמנה למנהל תחנת אוטובוסים של אגד. עמרם בן צבי קנה בשנת 1954 פרדס בשדרות רבין - רחוב אלי כהן באשקלון. את הפרדס רכש עם חבריו: מוסה שמעוני, יוסקה פלד, צבי סגלוביץ' ורעיותיהם ומכאן הקיצור – "פרדס עמיצ"ור". כמו כן, הוא רכש בית בשכונת אפרידר. יצחק בן צבי ורעייתו החליטו לקנות בית בצמוד אליו.
ביולי 1958 דויד בן-גוריון הגיש את התפטרותו מהממשלה בביתו של בן-צבי באשקלון, זאת הייתה הפעם הראשונה שראש ממשלה או שר התפטר מחוץ לירושלים.
יצחק בן צבי ציווה את הבית לעיריית אשקלון ותושביה, למטרות חינוך ותרבות. כיום המקום משמש להשתלמות מורים וכמרכז פסג"ה.

מאפייני הבית

הבית הוא קוטג', בסגנון בו נבנו בתי אפרידר הראשונים. הוא בעל גג רעפים, מוקף חצר וגינה, ומשקיף על הים.
יחסי אוסטרליה–ברוניי

סקירה כללית

היחסים שבין אוסטרליה לברוניי הם יחסים ידידותיים מאוד. היחסים שבין המדינות מתמקדים במגוון תחומים כגון הגנה, ביטחון, חינוך וסחר. 
אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברוניי ברגע שזו קיבלה את עצמאותה המלאה מהממלכה המאוחדת בשנת 1984. הקשרים ההיסטוריים בין אוסטרליה לברוניי החלו בשנת 1945 כאשר ב-10 במאי, נפתחה מתקפה משולבת של אוסטרליה, ארצות הברית, הולנד והממלכה המאוחדת על האי לבואן שליד ברוניי ונמצא בשליטה יפנית ועל חופי המדינה שבצפון בורנאו, גם היא בשליטת יפן. שבוע לאחר מכן תקפו האוסטרלים את העיירה וסטון השוכנת בצפון מזרח מפרץ ברוניי.
ברוניי נהנית מהכשרה צבאית אוסטרלית ושתי המדינות מקיימות אימונים צבאיים משותפים.
חליפת ג'י

חליפת ג'י (באנגלית: g-suit) היא חליפה שלובשים טייסי קרב כדי להתמודד עם כוחות ג'י הנוצרים במהלך תמרונים חדים. החליפה יוצרת לחץ ברגליים ובכך היא מסייעת לטייס בשמירת זרימת דם סדירה למוח, ועל ידי כך להתמודד עם תופעות של אובדן ראייה ואף אובדן הכרה כתוצאה מכוחות הג'י (g-LOC).

היסטוריה

עדויות לאובדן הכרה עקב כוחות ג'י תועדו עוד בשנת 1917, אך לא זוהה להן המקור ולכן אלה נפלו בקטגוריה הכללית של אובדן הכרה. לאחר מחקר מעמיק התגלה שבעת ישיבה במטוס הדם בגוף נמשך לכיוון אליו פועל כוח הג'י, כאשר הכוח חיובי הדם שואף לרדת לרגליים, כאשר הכוח שלילי הדם שואף לעלות לראש. בעוד המקרה האחרון טומן בחובו סיכונים לא מבוטלים המקרה הראשון הוא הנפוץ יותר במהלך תמרונים והוא הגורם העיקרי לאובדן הכרה. כאשר הכוח חיובי ולחץ הדם בראש יורד, אתו יורדת כמות החמצן במוח, מה שמשפיע ישירות על התפקוד של הטייס. בהתחלה הראייה נהיית מטושטשת, אחרי זה הראייה נהיית מצומצמת (ראיית מנהרה) ואז הראייה אובדת לגמרי כאשר לאחריה האדם מאבד את ההכרה. הסיכון במצב זה של התעלפות הוא שכאשר ההתעלפות מתרחשת, אפילו אם האדם חוזר במהרה יחסית להכרה עדיין יש זמן בו הוא חסר התמצאות.
בשנת 1941 יוצרו חליפות הג'י הראשונות לשימוש טייסי ההוריקן והספיטפייר, חליפות אלה כללו נאדים מלאים במים שלא ניתנים לדחיסה, וכאשר הם נדחפו כלפי הרגליים בג'י חיובי, הם בעצם "ניפחו" את הנאדים התחתונים בחליפה ולחצו על הרגליים. טייסי חיל האוויר האמריקאי שבחנו דגם מתקדם יותר של חליפה זאת במהלך שנת 1944 פסלו אותה מחמת חוסר נוחות והעדיפו את החליפות שהשתמשו בלחץ אוויר שפותחו באותה תקופה. חליפות לחץ אלה השתמשו בלחץ אוויר ממערכות המנוע ובשסתום רגיש לג'י בשביל לנפח נאדים באגן וברגליים של הטייס.
במלחמת קוריאה טייסי כוחות האו"ם התמודדו מול טייסים רוסים וסינים על עליונות אווירית מעל "סמטת המיגים". טייסי F-86 נהנו מיתרון על יריביהם בקרבות אוויר שכן הם השתמשו בחליפות ג'י שעזרו להם להתמודד עם ההשפעות הפיזיולוגיות של הג'י על גופם, בעוד הטייסים הרוסים והסינים שטסו במטוסי מיג-15 לא השתמשו בחליפות כאלו כלל. כתוצאה מכך טייסי הקרב של כוחות האו"ם יכלו לטוס בתמרונים חדים יותר ולאורך זמן ממושך יותר מבלי להתעלף בתנאים שיריביהם לא יכלו לעמוד בהם.
מאז מלחמה זאת חליפות הג'י הפכו לציוד סטנדרטי של טייסי קרב.
אמקה אוקפור

קריירה

בעונת 2004 הוביל אוקפור את אוניברסיטת קונטיקט לאליפות המכללות ביחד עם בן גורדון תוך כדי שהוא זוכה בתואר ה-BIG EAST ותואר שחקן ההגנה של המכללות.
ב-24 ביוני 2004 בדראפט נבחר שני על ידי שארלוט בובקאטס לאחר דווייט האוורד שנבחר ראשון על ידי אורלנדו מג'יק. בקיץ 2004 ייצג את נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת אתונה (2004). בעונתו הראשונה ב-NBA נבחר לרוקי השנה וסיים רביעי בליגה בריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה סבל מפציעות בקרסולו, שבגללן ישב על ספסל קבוצתו רוב העונה.
בעונתו השלישית חזר ליכולותו טרם הפציעה, והוביל את קבוצתו בריבאונדים למשחק ובחסימות למשחק. בעונת 2007/2008 היו ממוציעיו, זו העונה הרביעת ברציפות, ממוצעי דאבל דאבל. בסיום העונה החתימה אותו קבוצתו על חוזה לשש שנים תמורת 72 מיליון דולר, העסקה הגדולה בהיסטוריית הבובקאטס.
ב-28 ביולי 2009 הועבר בטרייד לניו אורלינס הורנטס תמורת טייסון צ'נדלר. את עונת 2010/2011 סיים אוקפור בסדרת הפלייאוף הראשונה בקריירה שלו, מול לוס אנג'לס לייקרס, אותה הפסידו 4-2.
ב-20 ביוני 2012 העבירה ההורנטס את אוקפור לוושינגטון ויזארדס יחד עם טרבור אריזה תמורת רשארד לואיס ובחירת הדראפט ה-46 בדראפט 2012, דריוס מילר. הוא היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בפרס השחקן הקבוצתי על שם טווימן-סטוקס, בשל תרומותיו לקבוצה על המגרש ומחוצה לו.
ב-25 באוקטובר 2013, כמה ימים לפני תחילת עונת 2013/2014, הועבר אוקפור בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם בחירת הדראפט של וושינגטון לשנת 2014. התמורה שקיבלה הוויזארדס הייתה מרצ'ין גורטאט, שאנון בראון, קנדל מרשל ומלקולם לי. הוא החמיץ את כל העונה בעקבות פריצת דיסק, ולא חתם באף קבוצה גם בעונות 2014/2015, 2015/2016 ו-2016/2017.
עמנואל אקס

תולדות חייו

אקס נולד להורים ניצולי השואה בלבוב בשנת 1949. בהיותו בגיל שמונה עקרה המשפחה לוורשה ושנתיים לאחר מכן לוויניפג, קנדה. ב-1961 עבר עם משפחתו לניו יורק. מורו הראשון לפסנתר היה אביו, ואקס המשיך ללמוד מוזיקה לאורך התבגרותו. עם הגיעו לניו יורק המשיך את לימודיו בבית הספר ג'וליארד. בשנת 1974, בן 25, זכה בתחרות רובינשטיין בתל אביב והיה לראשון הזוכים בתחרות זו. הוא צוין לשבח הן על הטכניקה והן על ההבעה הלירית בנגינתו.
אקס מבצע מוזיקה מאת קשת רחבה של מלחינים מהיידן, מוצארט, בטהובן ובראהמס ועד הינדמית ומייקל טיפט. שותפו במשך שנים רבות הוא הצ'לן יו-יו מה, עמו הופיע בתקליט זוכה פרס הגראמי להופעה הטובה ביותר בתחום המוזיקה הקאמרית "שלישיות קלרנית מאת ברהמס, בטהובן ומוצרט" יחד עם נגן הקלרניט ריצ'רד שטולצמן.
יחד עם מה ועם הכנר אייזק שטרן ונגן הויולה ג'ם לרדו מופיע במסגרת רביעית-פסנתר ידועה שהקליטה יצירות רבות משל ברהמס, גבריאל פורה, בטהובן, שומאן ומוצארט. על ארבעה מתקליטיו אלה זכה בפרסי גראמי. פרסי גראמי נוספים קיבל על הקלטת סונטות של היידן, קונצ'רטי של ליסט וברהמס וקטעי טנגו של אסטור פיאצולה.
אקס הביע עניין בתחום הביצוע האותנטי. במסגרת חקירת המוזיקה של שופן הקליט קונצ'רטו על פסנתר משנת ייצור 1853, דומה מאד לזה שעליו ניגן המלחין.
לאקס הוענקה "מדליית סאנפורד" מטעם בית הספר למוזיקה באוניברסיטת ייל. המדליה מוענקת בקביעות משנת 1972 ל"אמני במה מצליחים וחברים נכבדים במקצוע המוזיקה."
אקס נשוי ליוקו נזוקי, פסנתרנית ממוצא יפני, ומתגורר בניו יורק.
אפריפול

אפריפול (באנגלית: African Police Organization; בצרפתית : Afripol, Africain Police Office) הוא גוף משטרה רב-לאומי העוסק באכיפה, מלחמה בטרור ומלחמה בסמים שהוקם ב-13 בדצמבר 2015 ומטהו הראשי שוכן בבירת אלג'יר, אלג'יריה, אך החל לפעול בשנת 2017 בכפוף לאיחוד האפריקאי.
הארגון עוסק בביטחון הציבור, לוחמה בטרור, מניעת פשעי מלחמה, מאבק בסחר בסמים, סחר בבני אדם, סחר בכלי נשק, מאבק בהלבנת הון ופורנוגרפיית ילדים, כמו כן נלחם הארגון בשחיתות ונאבק בפשעי מחשב.
בדומה למקבילתו האמריקאית אמריפול והוא ארגון אכיפת חוק לכל דבר שסוכניו חמושים באופן קבוע. הגוף פועל כארגון מודיעין משטרתי העוסק בתיאום בין גופי אכיפת החוק ביבשת אפריקה וחברים בו 40 מדינות.
מדלינג

גאוגרפיה

מדלינג נמצאת באזור אינדוסטריפירטל, אחד מארבעת אזוריה של אוסטריה. העיר שוכנת בגובה 246 מטר מעל פני הים, ושטחה משתרע על 9.95 קמ"ר, כשחלקים גדולים ממנו מיוערים. בעיר עובר נחל מדלינגבאך שמתחיל ביער וינה.

היסטוריה

הממצאים העתיקים ביותר בעיר הם כבר מתקופת האבן החדשה. לאחר ניצחונו של קרל הגדול על האבארים בשנת 803 התיישבו באזור תושבים פרנקים-בווארים. בימי הביניים העיר הייתה מקום מגוריהם של שושלת המלוכה באבנברג, שהתגוררו בטירה בעיר, ושם העיר היה "Babenbergerstadt" (באבנברגשטט - העיר של בבנברג). עם הזמן השם הפך לפי הסדר ל"מדילינה","מדליקך", ולבסוף "מדלינג". 
בזמן המצור הראשון על וינה בידי העות'מאנים בשנת 1529 חלקים גדולים מהעיר נהרסו.
ולודרום

ולודרום היא זירה למרוצי אופני מסלול. עיקר השימוש בו נעשה לקביעת שיא השעה, מרוצי מדיסון, מרוצי קיירין, מרוצי ספרינט ומרוצי מרדף. וולודרום מודרני בנוי ממסלול אליפטי בעל שוליים משופעים ובו שתי פניות מעגליות של 180 מעלות ושתי ישורות. המעבר מן הישורת לפניה מוטה בזווית כלפי אמצע האליפסה. אורך המסלול נע בן 150 ל-500 מטרים. בולודרום אולימפי, אורכה של הקפה הוא 250 מטרים. באופן מסורתי, כיוון התנועה הוא נגד כיוון השעון והפניות תהיינה תמיד שמאלה. 
בתחילת 2017 החלו בהקמת הוולודרום האולימפי הראשון בישראל המוקם במתחם הספורט הדר יוסף בתל אביב סמוך לאצטדיון האתלטיקה. הוולודרום צפוי להיפתח ב-2018.

מבנה וסימונים

מסלול הוולודרום בנוי לרוב מפרקט אך קיימים מסלולים הבנויים מבטון או משטח קשה אחר. וולודרום אולימפי יהיה בנוי מפרקט איכותי במיוחד. הטיית המסלול בפניות מאפשרת לרוכבים להיוותר בזווית ישרה יחסית לקרקע בעודם שומרים על מהירותם. בעת רכיבה במרוץ, במהירויות העולות לעיתים על 70 קמ"ש, זווית ההטייה של המסלול בנויה כך שתתאים לזווית ההטייה הטבעית של האופניים בפנייה ובכך לבטל את הכוח הצנטריפוגלי שהיה מופעל להטיית הרוכב על אופניו להרחיקם אל עבר שולי המסלול.

הסימונים

הסימון הפנימי ביותר הוא השטח האסור ברכיבה, והוא יסומן לרוב ברצועה רחבה בצבע כחול או על ידי ספוגים נמוכים. עקיפה בשטח זה תוביל לפסילה בכל המירוצים. בחלק מן המירוצים מותר לרכב בו, אך רכיבה בו תוביל לקנס, לרוב בצורת תוספת זמן לרוכב. 20 סנטימטרים מעל הקו הכחול נמצא הקו השחור המסמן את המסלול המיטבי. 90 סנטימטרים מהרצועה הכחולה מסומן קו אדום המסמן את אזור הספרינט: אסור לעקוף משמאל רוכב הנמצא בין הקו האדום לשחור ועל מנת לעקפו יש לעבור בנתיב ארוך יותר. הקו הכחול במרכז המסלול מסמן את אזור המנוחה לרוכב הנח במירוצי מדיסון. קווי זינוק יסומנו באדום וקו הסיום יסומן בשחור, לעיתים על רקע לבן. 
במרכז המסלול נמצא לרוב שטח התארגנות לרוכבים: שטח זה משמש לחימום על גבי "טריינר" או "רולר", שטח מנוחה בין מקצים ובו גם ימצא הפודיום להענקת הפרסים. שטח המנוחה מחובר במנהרה לחדרי הלבשה וליציאה מן האצטדיון, שכן רוכבים רבים משתמשים באופני כביש לחימום.
הטלסקופ הבינוקולארי הגדול

הפרויקט

הטלסקופ הוא פרויקט משותף של מספר גופי מחקר, בהם: הקהילה האסטרונומית האיטלקית (המיוצגת על ידי המכון האיטלקי הלאומי לאסטרופיזיקה וקבוצת מצפים באיטליה), אוניברסיטאות מדינת אריזונה, תאגיד המחקר בטוסון (הכולל את אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת נוטרה דאם, אוניברסיטת וירג'יניה ואוניברסיטת המדינה של אוהיו), הקהילה האסטרונומית בגרמניה (המיוצגת על ידי מספר מכונים באגודת מקס פלאנק וכן מצפים). הטלסקופ נבנה במילאנו שבאיטליה והורכב על ההר בתקציב כולל של 88 מיליון דולר (שער 1998).
בחירת מיקום המצפה עוררה ויכוחים מקומיים רבים, הן מצד שבט האפאצ'ים של סן קרלוס, אשר הכריזו כי פסגת הר גרהאם היא אתר קדוש, והן מצד פעילי סביבה, שטענו כי הקמת המצפה תגרום להכחדת הסנאי האדום של הר גראהם (Tamiasciurus hudsonicus grahamenis), תת-מין של הסנאי האדום האמריקני, הנמצא כבר בסכנה. פעילי סביבה וחברי השבט הגישו כ-40 תביעות, אך בסופו של דבר הפרויקט עבר לשלב הביצוע הודות לחוק של הקונגרס של ארצות הברית, אשר אישר את הקמת המצפה ובו שלושה טלסקופים, בשנת 1988. בניית המבנה המכיל את הטלסקופ הבינוקולארי עצמו החלה בשנת 1996 והסתיימה ב-2002. אזור פסגת ההר שסביב המצפה הוא אזור סגור ומוגן, חלק משמורה שמוגדרת כבית גידול קריטי, ואוניברסיטת אריזונה מנהלת מעקב אחר גודל אוכלוסיית הסנאים.

אור ראשון ותגליות

להבדיל מטלסקופ רגיל הבנוי ממראה (עדשה) ראשית אחת, טלסקופ זה בנוי משתי מראות ראשיות, בעלות קוטר 8.4 מטרים כל אחת, המורכבות על בסיס משותף (ולכן השם - binoculars - משקפת) במרחק 14.4 מטר בין מרכזיהן ומכוונות לנקודה אחת. המראות יוצרו במעבדות אוניברסיטת אריזונה. הן עשויות זכוכית בורוסיליקט ברמת ליטוש גבוהה ביותר (1/20,000,000 של מ"מ) ולכן משקלן קטן יחסית (שוקלות רק 16 טון כל אחת).
שטח האיסוף הכולל של הטלסקופ הוא 111 מ"ר, שווה ערך למראה יחידה בקוטר 11.8 מטר, גדולה מכל טלסקופ יחיד קיים (נכון לסוף 2009). כמו כן, קיים מצב פעולה אינטרפרומטרי, עם אורך בסיס מרבי של 22.8 מטר עבור תצפיות בשיטת סינתזת מפתח (aperture synthesis).
יציקת המראה הראשונה החלה בינואר 1997 ונמשכה כשנה. הטלסקופ ראה אור ראשון במראה זו ב-12 באוקטובר 2005, כאשר צפה ב-NGC 891. המראה השנייה הותקנה בינואר 2006 ומצב הפעולה הבינוקולארי הפך למבצעי בינואר 2008. העצם הראשון שבו צפה הטלסקופ בשתי המראות יחד היה הגלקסיה הספירלית NGC 2770, במרחק של 88 מיליון שנות אור משביל החלב.
הטלסקופ, יחד עם טלסקופ החלל ניוטון, שימש לגילוי צביר הגלקסיות 2XMM J0830, במרחק של יותר מ-7 מיליארד שנות אור משביל החלב.
האניסאקל ויקס

ביוגרפיה

ויקס נולדה בקארדיף ויילס לרובין וסוזן ויקס, וגדלה בצ'יצ'סטר ובפטוורת'. הוריה קראו לה Honeysuckle (יערה) כי כשנולדה הצמח היה בפריחה. אחותה הצעירה היא השחקנית פרדיטה ויקס ואחיה הצעיר הוא השחקן רולו ויקס.
היא למדה בבית הספר "Great Ballard School" בסאסקס, "רודין סקול" ובקולג' פמברוק שבאוניברסיטת אוקספורד. ויקס גם למדה ב-"John Hall Pre-university Course" בוונציה. בהיותה ילדה הייתה חברה בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. מגיל 9 למדה בסופי שבוע בבית הספר למשחק של סילביה יאנג.
בגיל 11 טסה ויקס לארצות הברית ולוהקה לסרט "A Far Off Place" בהפקת וולט דיסני פיקצ'רס ובבימויו של סטיבן ספילברג. אבל אחר כך הוחלף הבמאי וריס ויתרספון נבחרה לתפקיד.

חיים אישיים

ויקס הייתה מאורסת למשורר והמוזיקאי אנו בירקין  זמן קצר לפני מותו בתאונת דרכים באיטליה ב-2001. היא נישאה ללורן סטורמונת'-דרלינג בטקס חתונה בודהיסטי מאולתר בהימליה בשנת 2005, וביולי 2007 נישאו מחדש בלונדון. ב-2011 נולד בנם של בני הזוג, וייד. המשפחה מתגוררת בפטוורת'.
ב-2004 הייתה ויקס מועמדת לפרס הטלוויזיה הלאומית בקטגוריית השחקנית החדשה הפופולורית ביותר.
דן אינוסנטו

דניאל ארקה אינוסנטו (באנגלית: Daniel Arca Inosanto; נולד ב-24 ביולי 1936) הוא מדריך אמנויות לחימה פיליפיני-אמריקני מקליפורניה, ידוע כאחד מתלמידיו הבכירים ביותר של ברוס לי וכסמכות בעניין ג'יט קון דו, אמנות הלחימה שברוס לי המציא.

אמנויות הלחימה

דן אינוסנטו מלמד את האמנות והפילוסופיה של הג'יט קון דו, אמנויות לחימה פיליפיניות, שוט רסטלינג, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, איגרוף תאילנדי, סילאט, אמנויות לחימה מעורבות ואמנויות אחרות בבית ספרו במרינה דל ריי, קליפורניה, "אקדמיית אינוסנטו לאמנויות לחימה" (Inosanto Academy of Martial Arts). הוא קיבל חגורה שחורה ונעשה מדריך מאד פרקר בקרטה קמפו אמריקני לפני שנהיה תלמידו של ברוס לי.

אינוסנטו הוא אחד משלושת התלמידים שברוס לי הסמיך ללמד את שיטת אמנויות הלחימה שלו (טקי קימורה וג'יימס יים לי הם השניים האחרים), והיחיד שהוסמך למדריך בג'יט קון דו בדרגה השלישית.

אינוסנטו למד עם תריסר אמני לחימה אחרים בארצות הברית, דרום-מזרח אסיה ואירופה, בכללם ג'וני לקוסט (קאלי, או קאמוט ליהוק, מילולית "תנועת יד"), וצ'אי סיריסוטה (Chai Sirisute) (אגרוף תאילנדי).

לאחר מותו של ברוס לי, הוא הפך לדובר הראשי ולהיסטוריון של הג'יט קון דו.

הוא שיחק בתפקידים משניים במספר סרטים, בכללם סרטו הבלתי מושלם של ברוס לי "משחק המוות" (1978). בשנים 1975-1972 הוא הורה חינוך גופני בחטיבת הביניים מאלאגה קוב בPalos Verdes Estates, קליפורניה.
אינוסנטו מחזיק בחגורות שחורות בדרגות שונות בכמה אמנויות לחימה. בנוסף לכך, הוא ידוע בקידום אמנויות הלחימה הפיליפיניות. לאחרונה השיג חגורה שחורה בסגנון מצ'אדו של הג'ו ג'יטסו הברזילאי.

תלמידיו הידועים

בין תלמידיו הידועים: קאס מגדה, כריס קנט, צ'אק נוריס, רון בליקי,

דיאנה לי אינוסנטו,

פול דה טורס,

ארנסט אמרסון,

לארי הארטסל, נפטר, 

ג'ף אימאדה,
ברנדון לי
אריק פולסון,

ג'רי פוטיט, 

ברטון ריצ'רדסון,

צ'אי סיריסוט,

אדגר סוליט,

טים טאקט,

וולט מיסינגהם, ריישל גרנט.
ואלרי סולאנס

ביוגרפיה

ואלרי סולאנס נולדה בפרוור של ניו ג'רזי, ארצות הברית. בילדותה, סבלה לדבריה מהתעללות מינית מתמשכת של אביה. בשנות הארבעים של המאה ה-20 התגרשו הוריה, ובגיל 15 מצאה עצמה סולאנס חסרת בית. למרות זאת הצליחה סולאנס לסיים את לימודי התיכון כמו גם את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת מרילנד. את לימודיה מימנה סולאנס באמצעות עבודה בזנות. בגיל 17 ילדה את בנה דייוויד שאותו גידלה כאם חד הורית.
בשנת 1966 הגיעה סולאנס לשכונת גריניץ' וילג' בעיר ניו יורק שם כתבה מחזה בשם "בתחת שלך" (Up Your Ass). המחזה עוסק בזונה שונאת גברים. בשנת 1967 סולאנס התוודעה לאנדי וורהול וביקשה ממנו להפיק את המחזה שכתבה. וורהול שהתרשם מהכותרת הסכים לקרוא את כתב היד. וורהול ככל הנראה איבד את כתב היד, אם כי קיימות גרסאות שונות לגבי מה בדיוק אירע לכתב היד, שכן שנה מאוחר יותר סירובו של וורהול להחזיר לסולאנס את כתב היד של המחזה יהווה המניע של סולאנס להתנקש בחייו.
בשנת 1967 כתבה סולאנס את "S.C.U.M Manifesto" ("מניפסט החלאה"), כאשר ראשי התיבות .S.C.U.M מסמנים את "האגודה לקיצוץ הגבר" - Society for Cutting Up Men. היא הדפיסה מהדורה בהוצאה עצמית של המניפסט במכונת מימאוגרפיה, ומכרה עותקים לעוברים ושבים, כאשר גבתה מגברים כפליים מאשר מנשים. המניפסט מציג רשימה ארוכה של תלונות ותואנות כלפי גברים בטענה שהרסו את העולם, ומציע עתיד אוטופי בו גברים יכחדו באופן בלתי-אלים מתוך כך שנשים ייתרו אותם כלכלית ומינית. התאוריה טוענת שקיים הכרח להכחיד את המין הגברי ובכך לאפשר את שיחרורה של האישה ואת האנושות כולה מכבליה של מציאות הכסף והמלחמות, שבתוכה כבל אותה המין הגברי. המניפסט נחשב על ידי מספר מבקרי תרבות והיסטוריונים כטקסט יסוד בפמיניזם הרדיקלי, והוא נותר שנוי במחלוקת, כאשר חלקם רואים בטקסט סאטירה ואחרים בסיס אידאולוגי לפמיניזם בדלני.
ב-3 ביוני 1968 חיכתה סולאנס לאנדי וורהול מחוץ לבניין הפקטורי (הסטודיו שבו ייצר וורהול את אמנותו כמו גם הפיק וביים את סרטיו). וורהול, שהתחמק משיחות איתה במשך שבועות ארוכים, הסכים באי רצון לאפשר לה להיכנס. בפנים ירתה סולאנס בוורהול, כמו גם באנשים אחרים שהיו במקום, ולאחר מכן שוכנעה לעזוב את המקום מאחר שהגשימה את מטרתה - להתנקש בוורהול. וורהול שהובהל לבית החולים מת מוות קליני אך התאושש. בספרו פילוסופיה מא' עד ב' (ראה אור בעברית בהוצאת בבל) הגדיר וורהול את האירוע כאחת מפסגות חייו וכאישור האולטימטיבי לחשיבותו הרבה (יש לזכור שבאותה העת רצח הנשיא קנדי עדיין ריחף בתודעה הציבורית).
לאחר כמה שעות סולאנס הסגירה עצמה למשטרה, ולאחר שהודתה באשמה נידונה לשלוש שנות מאסר. מספר פעילות פמיניסטיות הפגינו למען שיחרורה של סולאנס ואף ניסו להציבה כקדושה מעונה של המאבק לאמנציפציה רדיקלית של המין הנשי. לאחר שיחרורה סולאנס שבה לעקוב אחר וורהול ובני חבורתו ואף אושפזה במוסד לבריאות הנפש מספר פעמים. בהמשך חייה סולאנס התמכרה להרואין והתפרנסה מזנות. לבסוף נפטרה במחסה לחסרי בית בסן פרנסיסקו בשנת 1988, לאחר שחלתה בדלקת ריאות.

תרבות פופולרית

דמותה של סולאנס הופיעה בפרק בעונה השביעית של הסדרה אימה אמריקאית וגולמה על ידי לנה דנהאם.
גרגורי לאולר

ביוגרפיה

נולד בשנת 1955 באלכסנדריה שבווירג'יניה.
בשנת 1976 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "A Self-Avoiding Random Walk", שנעשתה בהנחיית אדוארד נלסון. משנה זו ועד 2001 נמנה עם סגל אוניברסיטת דיוק. בשנים 2001–2006 נמנה עם סגל אוניברסיטת קורנל, ומאז 2006 הוא נמנה עם סגל המחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת שיקגו.
מאז שנת 2000 הוא ידוע בעיקר בזכות מחקריו באבולוציית שרם-לוונר, שהיא פרק בתורת ההסתברות בעל חשיבות במכניקה סטטיסטית.
נמנה עם מייסדי Electronic Journal of Probability, ושימש עורך של כתבי העת המדעיים Annals of Probability ו-Journal of the American Mathematical Society.
לאולר הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנת 2006 הוענק לו פרס פוליה, יחד עם ונדלין ורנר ועודד שרם. בשנת 2013 נבחר לעמית של האגודה האמריקאית למתמטיקה. בשנת 2019 הוכרז כחתן פרס וולף למתמטיקה, יחד עם ז'אן-פרנסואה לה גאל.
בריך שמיה

המקור בזוהר

מקור התפילה הוא בספר הזוהר, על פרשת ויקהל (חלק ב' דף ר"ו, עמוד א'). הזוהר מביא את התפילה לאחר שהוא מצטט את הוראתו של רבי שמעון בר יוחאי להגיד אותה בזמן הוצאת ספר תורה: 
אמר רבי שמעון: כד מפקין ספר תורה בצבורא למקרא ביה, מתפתחן תרעי שמייא דרחמין, ומעוררין את האהבה לעילא, ואבעי ליה לבר נש למימר הכי: בריך שמיה...
תרגום: כאשר מוציאים ספר תורה בציבור לקרוא בו, נפתחים שערי הרחמים של השמיים, ומעוררים את האהבה למעלה, וצריך האדם לומר כך: ברוך שמו...
ההסבר של הזוהר לעיתוי התפילה הוא שבשעה שהציבור פותחים את ארון הקודש ומתכוונים להוציא את ספר התורה, נפתחים במקביל שערי השמיים.

התנגדות לתפילה

המשפט "ולא על בר אלהין סמיכנא" עורר מחלוקת כיוון שהמילה "בר" יכולה להיתרגם גם כ"חוץ" ואז יהא הפירוש "ולא על דבר חוץ מאלהים אנו סומכים", אך גם כ"בן" ואז יהא הפירוש "לא על בן אלהים". הביטוי בן־אלהים מזכיר את האל הבן בנצרות - ישו, ולכן בנוסח של יהדות גרמניה לא הופיעה תפילה זו. פירוש אחר לביטוי הוא "מלאך", פירוש המבוסס על פסוקים בספר דניאל ובספר איוב. ולכן יש שאומרים "ולא על מלאכין סמיכנא".
כמו כן אמירת התפילה היוותה אחד מסממני המחלוקת בין הדרדעים ל"עיקשים" בתימן ובמידה זניחה אף בארץ.

תרגום לעברית

ברוך שמו של אדון העולם. ברוך כתרך ומקומך.
יהיה רצונך עם עמך ישראל לעולם. וישועת ימינך הראה לעמך בבית מקדשך. ולהביא לנו מטוב אורך ולקבל תפילותינו ברחמים.
יהי רצון מלפניך שתאריך חיינו בטובה, ושאהיה אני עבדך נזכר בתוך (יחד עם) הצדיקים, לאהבני ולשמור אותי ואת כל אשר לי ולעמך ישראל.
אתה הוא זן לכל ומפרנס את כולם. אתה הוא זה ששולט על כולם, אתה הוא זה ששולט על המלכים, והמלכות היא שלך.
אני עבד של הקדוש ברוך הוא שאני משתחווה לפניו ולפני כבודה של תורתו בכל עת ועת.
לא על אדם אני בוטח ולא על בן אלוהים אני סומך.
אלא באלוהי השמים שהוא אלוהי אמת ותורתו אמת ונביאיו אמת, והוא מרבה לעשות טובות ואמת.
בו אני בוטח, ולשמו הקדוש והיקר אני אומר תשבחות.
יהי רצון מלפניך שתפתח ליבי בתורתך, (ותתן לי בנים זכרים שעושים רצונך).
ותמלא משאלות לבי ולבם של כל עמך ישראל, לטוב ולחיים ולשלום.

אזכורים תרבותיים

בסרט אינדיאנה ג'ונס ושודדי התיבה האבודה, בסצנת פתיחת התיבה, מקריאים חלק מתפילת בריך שמיה.