google/wiki40b huggingface dataset:
מסטיסלב רוסטרופוביץ'

ילדות ונעורים

בגיל 4, למד נגינה בפסנתר אצל אמו, שהייתה פסנתרנית מוכשרת. לנגן בצ'לו החל בגיל 10 עם אביו, שלמד אצל פבלו קזאלס, וגם הוא עצמו היה בן לצ'לן.
בשנת 1943, בן 16, נכנס לקונסרבטוריון של מוסקבה, שם למד פסנתר וצ'לו, לצד ניצוח וקומפוזיציה.
בין מוריו היו דימיטרי שוסטקוביץ' וסרגיי פרוקופייב.

קונצרטים ראשונים

רוסטרופוביץ' הופיע לראשונה כצ'לן בשנת 1942. הוא זכה בפרס ראשון בתחרויות פראג ובודפשט בשנים 1947, 1949 ו-1950. בשנת 1950, בגיל 23, זכנה במה שנחשב אז לאות ההצטיינות הגבוה ביותר בברית המועצות, פרס סטלין. אותו זמן כבר התפרסם רוסטרופוביץ' בארצו ובד בבד עם טיפוח הקריירה שלו כסולן, גם לימד בקונסרבטוריון של לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג וקוסרבטוריון מוסקבה. בשנת 1955 נשא לאשה את גלינה וישנבסקאיה, זמרת סופרן בתיאטרון בולשוי.
הקריירה הבינלאומית שלו התחילה בשנת 1964 במה שהיה אז גרמניה המערבית. מאז יצא לכמה מסעות קונצרטים באירופה המערבית ופגש כמה מלחינים, ביניהם בנג'מין בריטן. בשנת 1967 ניצח על האופרה יבגני אונייגין של צ'ייקובסקי בבולשוי, ובכך נתן ביטוי למשיכה שלו הן לניצוח והן לאופרה.

גלות

רוסטרופוביץ' נאבק על אמנות ללא גבולות, חופש דיבור וערכים דמוקרטיים, ובכך הביא עליו נזיפה מן המשטר הסובייטי. ידידותו עם הסופר אלכסנדר סולז'ניצין ותמיכתו בדיסידנטים הובילו לגינוי רשמי בראשית שנות ה-70. נאסרה עליו הנגינה עם כמה הרכבים מוזיקליים ואזרחותו הסובייטית נשללה בשנת 1977 בגלל התנגדותו הפומבית להגבלות שהטילה ברית המועצות על החירות התרבותית. רוסטרופוביץ' עזב את ברית המועצות בשנת 1974 עם אשתו וילדיו והתיישב בארצות הברית.

המשך הקריירה

כשרונו הניב יצירות מכמה וכמה מלחינים, כמו שוסטקוביץ', פרוקופייב, בריטן, אנרי דיטייה, ליאונרד ברנשטיין וקשישטוף פנדרצקי. יחד עם המלחין הסובייטי דמיטרי קבלבסקי השלים את הקונצ'רטינו לצ'לו של פרוקופייב אחרי מות המלחין, ורוסטרופוביץ' ניגן בהשמעת בכורה את שני הקונצרטים לצ'לו של שוסטקוביץ'. הוא הביא את הקונצרט הראשון של שוסטקוביץ ללונדון והחל בקשר עם בנג'מין בריטן, שכתב את הסונטה לצ'לו, 3 סוויטות לצ'לו סולו וסימפוניה לצ'לו מתוך מחשבה עליו.
משנת 1977 עד 1994 כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון. הוא גם מנצח ומייסד של פסטיבלי מוזיקה רבים, למשל פסטיבל אלדבורו, שייסד בריטן ופסטיבל רוסטרופוביץ', ובמקביל המשיך להופיע עם מוזיקאים מפורסמים כמו סביאטוסלב ריכטר וולדימיר הורוביץ.
הופעתו הלא-מתוכננת בזמן נפילת חומת ברלין תוך כדי ההתרחשויות זיכתה אותו בתהילה בינלאומית ושודרה בטלוויזיה בכל העולם.
אזרחותו הרוסית הושבה לו בשנת 1990, אם כי הוא ומשפחתו היו כבר לאזרחי ארצות הברית .
רוסטרופוביץ' זכה בפרסים בינלאומיים רבים, ביניהם אות לגיון הכבוד הצרפתי, ותוארי דוקטור לשם כבוד מרוב האוניברסיטאות היוקרתיות בעולם. הוא פעיל במאבק לחופש הביטוי באמנות ובפוליטיקה.
בתפקידו כשגריר אונסק"ו תמך במפעלי חינוך ותרבות רבים. רוסטרופוביץ' ואשתו, גלינה וישנייבסקאיה, יזמו קרן, שמטרתה לקדם מיזמים ופעילויות בתחום החברתי. מוזיאון הבית של רוסטרופוביץ' נפתח ב-4 במרץ 2002 בבאקו, אזרבייג'ן.
רוסטרופוביץ' ניגן בצ'לו סטרדיוואריוס.
ארנון מילצ'ן

קורות חיים

מילצ'ן נולד ברחובות, כארבע שנים לפני קום המדינה. הוא דור שמיני, מצד אמו שושנה (לבית גבריאלי), לתלמידי הגר"א אשר עלו ארצה בראשית המאה ה-19.
כשהיה בן 21 נפטר אביו, ומילצ'ן ירש ממנו את חברת "האחים מילצ'ן", שהוקמה בשנת 1950 ועסקה בדישון. מילצ'ן הפך את החברה לחברת כימיקלים מצליחה, והיא נמכרה ביולי 2008 ליוסי מימן בסכום המוערך בכ-10 מיליון דולר. בהמשך הגדיל את הונו תוך מעורבות בתחומים מגוונים.
מילצ'ן מחזיק בתואר מבית הספר לכלכלה של לונדון.

סוכן לק"ם

בספר "סודות - סיפור חייו של ארנון מילצ'ן סוכן חשאי שהפך לאיל הון הוליוודי", שיצא בשנת 2011 טוענים כותביו, מאיר דורון וג'וזף גלמן, שמילצ'ן היה שנים רבות סוכן של הלשכה לקשרי מדע (לק"ם), והשתתף ברכש ובמימון רכיבים לתוכנית הגרעין הישראלית. על פי הספר, שמעון פרס הוא זה שגייס אותו ללק"ם. נוסף על כן, בספרם של יוסי מלמן ודן רביב "מלחמות הצללים - המוסד וקהילות המודיעין" שיצא גם הוא ב-2011, מוזכר מילצ'ן כשותף בלשכה לקשרי מדע, וכאחד מסוחרי הנשק הכי גדולים בשירותה. 
בראיון לאילנה דיין בתוכנית עובדה בנובמבר 2013, אישר מילצ'ן את פעילותו כסוכן לק"ם. מילצ'ן אף הודה בתוכנית כי נטל חלק בפעילות שמטרתה הייתה לעזור למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, על ידי יצירת תדמית חיובית של המשטר.

השתלבות בתעשיית הקולנוע ועסקים נוספים

בסוף שנות ה-70 הפיק מילצ'ן מספר סרטים בישראל כשהמצליח ביניהם הוא "דיזנגוף 99". 
לאחר מכן עבר להוליווד, והשתלב בתעשיית הקולנוע כמפיק וכמשקיע, כשהבמאי הידוע ביותר איתו עבד היה מרטין סקורסזה. בשנת 1991 הקים מילצ'ן חברת הפקות עצמאית בשם "New Regency Productions", שנכון לשנת 2016 מחזיק בה בשיתוף עם רופרט מרדוק.
בשנת 1996 החל להשקיע בחברת פומה, יצרנית בגדי ספורט מגרמניה. מילצ'ן רכש 42% מהחברה תמורת 150 מיליון דולר ובשנת 2002 מכר את אחזקותיו תמורת 800 מיליון דולר.
בחודש פברואר 2012 דווח כי מילצ'ן מקים עם סוכנות ADD "חממת תוכן" המיועדת לקידום תכנים ישראליים בארצות הברית. בתקשורת דווח כי במסגרת ההסכם בין הצדדים, חברת ניו ריג'נסי של מילצ'ן תשקיע בפיתוח רעיונות שיוצרים ישראלים יציעו לסוכנות ADD. עוד קובע ההסכם כי ADD תהפוך לנציגה הבלעדית של מילצ'ן בישראל.
מילצ'ן פעיל בשוק הטלוויזיה בישראל, והוא מחזיק בכ-15.5% מהבעלות על ערוץ 10.

חיים אישיים

מילצ'ן היה נשוי לבריז'יט, ישראלית ילידת צרפת, ולזוג נולדו שלושה ילדים. ב-2004 נישא לאמנדה קוצר, טניסאית דרום אפריקאית בעברה, שבשיאה המקצועי דורגה שלישית בדירוג העולמי ולהם שני ילדים משותפים.
ב-13 באוקטובר 2009, בעקבות ההטבות במס המיועדות לעולים חדשים ולתושבים חוזרים אותן יזמה המדינה, הודיע מילצ'ן על חזרתו לישראל, בה הוא מחזיק בבתים מפוארים בהרצליה פיתוח ובבית ינאי.
מילצ'ן מרבה לארגן כינוסי הזדהות ותמיכה בישראל בהשתתפות מיטב כוכבי הוליווד. הוא ידוע כידיד אישי של שמעון פרס ושל בנימין נתניהו, ובצעירותו היה מעורב פוליטית במפלגת רפ"י, ואף סירב להצעה מאת משה דיין לשמש כשר האוצר].
מילצ'ן מחזיק באוסף אמנות גדול. באפריל 2015 דירגה אותו רשת הטלוויזיה CNBC במקום השלישי ברשימת "אספני האמנות הגדולים ביותר של הוליווד", עם אוסף שמוערך בשווי של 600 מיליון דולר.
תת-זרחן בדם

תסמונות גנטיות הקשורות בתת-זרחן בדם

ישנן תסמונות גנטיות המאופינות בתת-זרחן בדם, כגון תסמונת פנקוני, וכן רככת המועברת בתורשה (דומיננטית, רצסיבית או x-linked), או המחלה ע"ש דנט Dent disease. 
רככת היפופוספטמית המועברת בתורשה x-linked (נקרא גם Vit.D resistance Rickets, VDRR)- זוהי ההיפופוספטמיה השכיחה ביותר, 1:25,000. 
מדובר בהפרעה טובולרית בכליה הגורמת לאיבוד של זרחן לשתן, הפרעות בגדילה והיווצרות של רככת. ייתכנו גם הפרעות בהתפתחות השיניים, וכן איחוי מוקדם של תפרי הגולגולת- cranial synostosis. מחלה זו נגרמת עקב מוטציה בגן המקודד ל- PHEX endopeptidase. 
תפקידו של חלבון זה, הוא ככל הנראה בעיכוב גורם האחראי לעיכוב הספיגה בחזרה של זרחן. כתוצאה מהמוטציה בחלבון זה, הספיגה הטובולרית פוחתת ויש דלף של זרחן לשתן. המוטציה הנ"ל מגבירה גם את יצורו של גורם הגדילה FGF23 באוסטיאובלסט, ומפחית את פעילות האנזים 1 אלפא הידרוקסילאז האחראי לפעילות ההידרוקסילציה של ויטמין d בכליה. הטיפול נעשה על ידי תוספי זרחן ומטבוליט פעיל של ויטמין d. 
רככת היפופוספטמית תורשתית עם היפרקלציאוריה (HHRH)- מחלה גנטית נדירה, אוטוזומאלית רצסיבית, תוארה לראשונה בבדואים על ידי חוקרים מישראל בשנת 1985. 
המאפיינים של המחלה- היפופוספטמיה, רככת, רמה גבוהה של קלציטריול והיפרקלציאוריה (יתר סידן בשתן). 
המחלה ע"ש דנט- (XLRH)- מתאפיינת בהיפופוספטמיה ודלף של זרחן בכליה, רמה גבוהה של קלציטריול, היפרקלציאוריה, יצירת אבני כליה, נפרוקלצינוזיס,
פרוטאינוריה והתפתחות של אי ספיקת כליות. נשים נשאיות אינן חולות (מועבר בתורשה x-linked). 
תסמונת פנקוני- הפרעה טובולרית, מולדת או נרכשת, עם פגיעה בספיגת הזרחן, גלוקוז, חומצות אמינו וביקרבונאט. בתסמונת פנקוני יש רמה נמוכה יחסית של קלציטריול.
לווייתן דלוע-ראש

תיאור

מבנה גופו של דלוע-הראש מזכיר טורפדו. צורת הראש קונוס מעוגל, מה שנתן את שמו בשפות רבות. הגוף אפור בהיר אחיד פחות או יותר, למעט הראש שהוא אפור כהה. הסנפירים ארוכים ומחודדים. סנפיר הגב גבוה וקצהו מחודד, מזכיר את בן דודו הקטלן.
בפרופיל, ראשו של דלוע-הראש אינו מעוגל כמו זה של הקטלן הגמדי דבר שיכול להקל על הזיהוי.
לווייתן זה יודע לשחות במהירות רבה, במיוחד כאשר מבהילים אותו. במנוסתו, לעיתים קרובות יבצע קפיצות נמוכות, קצרות מעל פני הים, ויתיז מים רבים. דלועי-ראש לרוב נאספים בקבוצות גדולות - לפחות 100 פרטים וייתכן שעד אלף פרטים במקרים נדירים, ולעיתים אף עולים על שרטון כמה וכמה פרטים ביחד.
לווייתן דלוע-ראש שוקל בלידה 10–15 ק"ג ואורכו 1 מטר. לוויתן בוגר יכול להגיע ל-3 מטר ולשקול מעל 200 ק"ג. אורך החיים הוא מעל 20 שנה, וכנראה מעל 30 שנה לנקבות.
מזונם העיקרי של דלועי-הראש הם דיונוני רחף (Teuthida).

אוכלוסייה ותפוצה

לווייתנים דלועי-ראש חיים רחוק מהחופים, בכל האוקיינוסים הטרופיים והסוב-טרופיים. בספר הצפוני של אזור המחיה שלו, דלוע-הרשא יכול לחיות גם במים ממוזגים. פרטים נצפו מול החוף הדרומי של אירלנד. 
עם זאת, על פי רב, דלועי-הראש נמצאים מעבר למדף היבשתי בין 20° S ו-20° N. הוואי והאי Cebu שבפיליפינים הם מקומות טובים לפגוש דלועי-ראש כי המדף היבשתי שם צר. אף שאין מידע ספציפי, מין זה, בדומה למינים קרובים, ככל הנראה אינו נודד.
ב-10 בפברואר 2009, מעל 300 לווייתנים דלועי-ראש נצפו ליד החוף הרדוד בBataan שבפיליפינים. תושבים מקומיים ומתנדבים הינחו את הלווייתנים למים העמוקים. אף שהסיבה להתנהגות זו של הלווייתנים אינה ברורה, שניים משלושת הלווייתנים שנמצאו מתים סבלו מנזק לעור התוף.
בהוואי, גודל הקבוצות משתנה, בין פרטים שחיים לבדם לקבוצות של 800 פרטים. לרוב נצפים חיים בקבוצות גדולות יחסית (חציון 287 פרטים). 
נראה שיש שתי אוכלוסיות הוואיות:
קבוצה גדולה שחיה במים עמוקים ונעה לעיתים קרובות בין האיים, וקבוצה קטנה שמעדיפה מים רדודים וחיה ליד האי הוואי. 
לווייתנים דלועי-ראש באזור הוואי מבלים חלק ניכר מזמנם ביום מעל פני הים, נחים.
ראול גרסיה

אוסאסונה

גרסיה נולד בפמפלונה שבקהילה האוטונומית נווארה, ספרד. בגיל צעיר החל לשחק כדורגל, בקבוצה מעירו, אוסאסונה. הופעת הבכורה של גרסיה בקבוצה הראשונה של אוסאסונה הייתה ב-24 באוקטובר 2004, בהפסד חוץ 3-0 נגד ברצלונה. המאמן תחתיו שיחק גרסיה בתקופה זו היה חאבייר אגירה המקסיקני.
שער הבכורה של גרסיה במדי אוסאסונה נכבש ב-26 באוקטובר 2005, בניצחון הביתי 2-3 של אוסאסונה על אתלטיק בילבאו.

אתלטיקו מדריד

ביולי 2007, לאחר שסייע לאוסאסונה להעפיל לחצי גמר גביע אופ"א, עזב את אוסאסונה וחתם באתלטיקו מדריד ל-5 עונות תמורת 13 מיליון אירו, כאשר את ההעברה של גרסיה לאתלטיקו הוביל מאמן אתלטיקו ומאמנו של גרסיה לשעבר, חאבייר אגירה.
ב-2010 זכה גרסיה עם אתלטיקו מדריד בליגה האירופית, תואר האירופי הראשון של אתלטיקו מאז הזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1962, ותואר ראשון בקריירה של גרסיה, לאחר ניצחון 2-1 במשחק הגמר על פולהאם. גרסיה ואתלטיקו השלימו זכייה בתואר נוסף כשניצחו 0-2 בסופר קאפ האירופי 2010 את אינטר מילאנו אלופת אירופה ואיטליה ומחזיקת הגביע האיטלקי.
לאחר חידוש החוזה של גרסיה באתלטיקו מדריד, הושאל השחקן בתחילת עונת 2011/2012 לקבוצת נעוריו, אוסאסונה. באותה עונה סייע לאוסאסונה לסיים את העונה במקום ה-7 בטבלה, והיה מלך שערי הקבוצה בליגה באותה עונה, עם 11 שערים.
ב-9 באפריל 2014 הפך לשיאן ההופעות של אתלטיקו מדריד בליגת האלופות בניצחון הקבוצה 0-1 ברבע גמר ליגת האלופות על ברצלונה.

קריירה בינלאומית

בשנים 2004–2005 שיחק גרסיה במדי נבחרת ספרד עד גיל 19, כאשר לזכותו 7 הופעות ו-4 שערים במדי הנבחרת עד גיל 19.
בין השנים 2006 ל-2009 שיחק ראול גרסיה במדי נבחרת ספרד עד גיל 21, והופיע עם הנבחרת הצעירה של ספרד באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, בשנת 2009. לזכות גרסיה 20 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ספרד, בהן כבש שער בודד.
לקראת מוקדמות יורו 2016 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה, ערך את הופעתו הבכורה ב-4 בספטמבר 2014 במשחק ידידות נגד צרפת.
עלילות בבאי

עלילה

גוני הוא תלמיד בית ספר יסודי אשר מגלה יום אחד בארון הבגדים שלו יצור קטן ומוזר בשם בבאי (דומה להיפופוטם) המסוגל לדבר. לבבאי יש שמשיית קסמים שבעזרתה הוא מסוגל לעוף ולבצע קסמים. אף אחד אינו יודע איך הגיע לארונו של גוני ומאיזה עולם מסתורי הוא הגיע.
שלמה לוי (כדורגלן)

ביוגרפיה

את דרכו החל שלמה לוי בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב שעימה זכה באליפות המדינה, וממנה עבר לקבוצת הכח תל אביב. את שערו הראשון בליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז) כבש במדי מכבי חיפה, שבה שיחק 3 שנים (מ-1955 עד 1958), עד שעבר ליריבה העירונית הפועל חיפה שאף בה שיחק שלוש שנים. במדי הפועל חיפה זכה פעמיים ברציפות בתואר מלך השערים - בשנת 1961, אז כבש 15 שערים וב-1962, אז כבש 16 שערים. באחד ממשחקי הדרבי נגד מכבי חיפה כבש 4 שערים במשחק אחד.
בעונת המשחקים 1962/1963 עבר שלמה לוי לשחק בהפועל רמת גן, תרם לעלייתה לליגה הלאומית והיה שותף להישגה בשנת 1964: זכייה באליפות המדינה בעונה בה עלתה לליגה הבכירה.
בעונה הכפולה 1966/1968 שיחק במדי מכבי חדרה, ולאחר מכן עזב את ישראל לשחק בקנדה בקבוצות כדורגל ב"מייג'ור ליג" המקומית.
בשורות נבחרת ישראל כבש לוי שישה שערים ב-14 הופעות בין 1960 ל-1964. מלבד היותו כובש מצטיין, הוא נודע בזכות "בעיטת המספרת" בה הצטיין והבקיע שערים מרהיבים.
נפטר בשנת 2003 לאחר מחלה קשה.
ריקי אה פוברי

שנות השישים: הקמת הלהקה

הלהקה נוסדה בשנת 1967 בז'נבה על ידי פראנקו גאטי, אנג'לה ברמבאטי, אנג'לו סוטגיו ומרינה אוקיינה.
בשנות ה-70 וה-80 הלהקה נחלה הצלחה רבה בפסטיבל סן רמו כשהם הגיעו למקום השני בשנת 1970 (La prima cosa bella) ו-1971 (Che sarà), ולמקום הראשון בשנת 1985 עם השיר "Se m'innamoro".
אן ביץ'

ביוגרפיה

אן ביץ' נולדה בוולברהמפטון שבסטפורדשייר. תפקידה המוכר ביותר הוא בדמות סוניה בארט, השכנה של הזוג פילדס, בסדרה הקומית "Fresh Fields" בכיכובם של ג'וליה מקנזי ואנטון רוג'רס. בגיל 16 קיבלה מלגת לימודים לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). אחרי סיום הלימודים שיחקה בסיבוב הופעות במחזה "מלון פרדיסו", ואחר כך הופיעה בלונדון בתפקיד הראשי במחזה "בת'" מאת אמלין ויליאמס. המחזה לא זכה להצלחה, אבל עד מהרה החלה לקבל תפקידים בטלוויזיה. היא חזרה להופיע בתיאטרון עם להקת Theatre Workshop בתיאטרון רויאל סטרטפוד איסט. בין התפקידים שגילמה היו רוזי במחזה "Fings Ain't Wot They Used T'Be", ומיס גילכריסט במחזה "The Hostage". בספטמבר 1960 גילמה את דמותה של ברברה בעיבוד לרומן "Billy Liar" בתיאטרון קיימברידג'.

חיים אישיים

ביץ' הייתה נשואה לפרנסיס קולמן. היא הייתה אמם של השחקניות שארלוט קולמן וליסה קולמן.
פרמיה (שוק ההון)

פרמיית סיכון, או סתם פרמיה בתורת המימון, היא הפער בין תוחלת התשואה של שתי חלופות מימוניות, האחת חסרת סיכון והשנייה מסוכנת. הפרמיה היא התשואה העודפת המינימלית שדורש אדם כלשהו בתמורה ללקיחת הסיכון העודף הגלום בחלופה המסוכנת.

רקע

הפרמיה היא מונח-על, שמשמש מספר תתי-תחומים בעולמות הכלכלה, המימון, הביטוח ושוק ההון. ישנה פרמיה בשוק הביטוח, פרמית סיכון של מדינה, פרמית סיכון של חברות עסקיות ומניות, פרמיה בעולם האופציות והנגזרים ובעוד תחומים רבים. המשותף לכל הפרמיות השונות הוא שהן מבטאות את התמורה שדורשים ומקבלים לוקחי הסיכונים תמורת השתתפותם בשווקים השונים, דהיינו לקיחת הסיכון.

פרמיית סיכון של מדינה

דוגמה אחת לפרמיה היא פרמיית הסיכון של מדינת ישראל, דהיינו התמורה העודפת שדורשים המשקיעים הזרים תמורת השתתפותם בסיכוני המשק הישראלי וממשלתו. את פרמיית הסיכון של מדינת ישראל נהוג לחשב כהפרש בין התשואה על איגרות החוב ארוכות הטווח של ממשלת ישראל (אג"ח שקלי ל-10 שנים) לאג"ח בעלות מח"מ (משך חיים ממוצע) דומה של ממשלת ארצות הברית. כאשר ברגע נתון, נסחרות הראשונות במחיר המגלם תשואה של 6%, והאחרונות בתשואה של 5%, נהוג לציין שפרמיית הסיכון של ישראל (בהשוואה לארצות הברית הנחשבת "חסרת סיכון") עומדת על 1%. באופן דומה ניתן לחשב פרמיית סיכון ריאלית, לאחר חיסור הפרש האינפלציות השונות בהתאמה.

פרמייה הגלומה במחיר כתב אופציה

כתבי אופציה סחירים, כגון אלה הנסחרים בבורסה התל אביבית, מגלמים בדרך כלל במחירם פרמיה, במובן זה שגם כאשר הם "בתוך הכסף", כלומר, לו פקעו באותו רגע, היה מקבל המשקיע תמורה חיובית על כספו, מחירם עולה על ההפרש בין מחירי הפקיעה שלהם למחיר נכס הבסיס שממנו הם נגזרים. כאשר ברגע נתון, למשל, נסחר מדד תל אביב 125 במחיר של 1000 נקודות, וכתבי האופציה מסוג "קול" לפי מחיר 1000 נסחרים במחיר (חיובי) כלשהו, מהווה מחיר זה פרמיית סיכון, שניתן לראותה כפרמיה שדורשים כותבי האופציה תמורת הסיכון שהם לוקחים על עצמם, שמא יעלה המדד. אולם על מחירי האופציות משפיעים גורמים שונים, ולא ניתן להסבירם בשלמותם על ידי התייחסות לפרמיית סיכון לבדה.
הפולשת

העלילה

וירחיניה מרטינז רולדן, אישה יפהפייה, פשוטה וכנה, עובדת כאומנת באחוזתו של רודריגו חונקרה. לרודריגו חונקרה יש שישה ילדים: ג'וניור, קרלוס אלברטו, ראקל, ויולטה, אלדו וממו. בנו השני של רודריגו, קרלוס אלברטו, מתאהב בוירחיניה, והיא בו. יום אחד, רודריגו מגלה שהוא פשט את הרגל ובנוסף לכך, הוא מגלה שהוא חולה במחלה קטלנית. רודריגו, בהיותו יודע שילדיו חסרי אחריות, מתחתן עם וירחיניה, כדי שתשמור על משפחתו ועל נכסיו לקראת יום מותו. אך כאשר ילדיו מגלים על נישואים אלו, הם מתחילים לשנוא את וירחיניה, ומתייחסים אליה כאל פולשת.
משולש ברמודה

משולש ברמודה הוא אזור באוקיינוס האטלנטי, שצורתו משולשת, וקודקודיו הם איי ברמודה בצפון, החוף המזרחי של פלורידה במערב, ופוארטו ריקו בדרום. שטחו של המשולש כ- 1,000,000 קילומטרים רבועים. המשולש הוא אזור עתיר-תחבורה, שנקשרו בו מספר תאונות לא מוסברות; המפורסמת בהן היא היעלמותם של חמישה מפציצים אמריקניים בטיסת אימון שגרתית בדצמבר 1945, שנודעה כ"טיסה 19".
בעקבות התאונות נפוצו שמועות הטוענות שיש באזור כוח מסתורי הגורם להיעלמותם של כלי שיט וכלי טיס העוברים בו. בין ההסברים הפסבדו-מדעיים שהוצעו ל"תעלומה", כביכול, של משולש ברמודה, נמנו שדה מגנטי לא מוכר המושך מתכות לים, חוצנים השוכנים באזור או עיוותי זמן מדומים. משמר החופים האמריקאי ביטל את הטענות, בציינו שמספר התאונות אינו חריג בהתחשב בנפח התחבורה הימית והאווירית באזור, וכך קבע גם המדען האוסטרלי ד"ר קארל קרושצ'לניקי.

ספרו של ברליץ

את עיקר פרסומו של "משולש ברמודה" הקנו לו תיאוריו של צ'ארלס ברליץ בספרו "משולש ברמודה" (1974). בספר מתוארים מקרי היעלמות מסתוריים רבים של ספינות ומטוסים, ובפרט היעלמותה של "טיסה 19".
מבקריו של ברליץ האשימו אותו ואת האחרים בניפוח ההיבטים ה"מסתוריים" של חלק מן המקרים, וטענתם היא כי במשולש ברמודה אין יותר "היעלמויות" באופן מסתורי מאשר בכל שטח דומה באוקיינוס. אחת הראיות לכך היא שחברת הביטוח לויד'ס אוף לונדון קבעה כי "המשולש" אינו מסוכן יותר מכל שטח אוקיינוס אחר, והיא אינה גובה תעריפי ביטוח חריגים על מעבר באזור זה. גם רשומות משמר החופים של ארצות הברית מאששות קביעה זו.
תמר אלקן

ביוגרפיה

אלקן גדלה והתחנכה בכרמי יוסף. בנעוריה למדה במגמת התיאטרון והמשחק בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין", אותו סיימה בהצטיינות. את שירותה הצבאי בצה"ל עשתה כמדריכת טיולים ברובע היהודי בירושלים. לאחר שרותה הצבאי למדה ב"סל"ה - בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין".
לאחר תום לימודי המשחק החלה לשחק בתיאטרון ובין היתר ב"תיאטרון אורנה פורת", ב"מדיטק", ב"תיאטרון הערבי-עברי" וב"תיאטרון גשר".
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע של דן וולמן, "גיא אוני", את דמותה של פאניה בתפקיד הראשי. על תפקיד זה זכתה בפרס "פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה", בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר". אותו סרט עובד לאחר מכן בשנת 2011 לסדרת דרמה טלוויזיונית ששודרה בערוץ 1.
ב-2011 שיחקה בסרט הקצר, "נאמן למקור" שזכה בפרס "פסטיבל הקולנוע בתל אביב". באותה שנה השתתפה בהצגה "תמול שלשום" (על-פי הרומן מאת ש"י עגנון), שעלתה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימויה של פנינה גרי.
החל ממאי 2011 משחקת אלקן בתיאטרון החאן בירושלים. תמר אלקן משחקת בין השאר בהצגות "חוקר פרטי" בבימוי של מיקי גורביץ', ב"משחק של אהבה ומזל" של מאריבו בבימויה של ג'יטה מונטה בהצגה "תהלה", ובהצגה החולה המדומה. "הקומדיה של קאלאנדרו", "תמונות מחיי הכפר". 
עבור תפקידה בהצגה "חוקר פרטי", הייתה אלקן מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית הבטחת השנה לשנת 2012.
בשנת 2015, כיכבה אלקן בסרט "האיש שבקיר" בבימויו של יבגני רומן. על תפקידה זכתה בפרס "המשחק הטוב ביותר" בפסטיבל סרטים בינלאומי שהתקיים באודסה. ב-2016 כיכבה בקליפ "מתלבט" של ההרכב הקומי אנדרדוס. באותה שנה גם שיחקה בחאן בהצגה תהִלה, על פי סיפורו של ש"י עגנון, שם שיחקה מספר דמויות וביניהן את תהילה.
תמר אלקן נשואה לאיתמר מאושר.
כרית

כר, ובצורתו המוקטנת - כרית, הוא כלי מיטה קטן המספק תמיכה לראש, בדרך כלל בזמן שינה על מיטה, או לגוף, בשעת ישיבה על כורסה או ספה. רוב הכריות פשוטות בצורתן ובצבען, אם כי קיימות גם כריות מעוצבות המיועדות בדרך כלל לקישוט גרידא. הכריות המודרניות הפופולריות ביותר, צורתן מלבן וגודלן הממוצע 50 על 70 סנטימטרים.

מבנה הכרית

לאורך ההיסטוריה השתנה מילוי הכריות. הכריות הראשונות היו ממולאות בקש בשל קלות השגתו. כיום מילוי קש כמעט ואינו בשימוש בשל אי הנוחות שהוא מסב. במשך שנים הכריות ששימשו את העשירים מולאו בפלומה או נוצות. כריות מסוג זה עדיין קיימות, אולם כיום מילוי מלאכותי הוא הנפוץ ביותר.
הציפית, כיסוי הכרית העשוי לרוב מבד או משי, משתנה גם היא מכרית לכרית. רוב הכריות כיום מצוידות ברוכסן כדי לאפשר את החלפת המילוי וכיבוס הציפית. כריות מיטה לעומת זאת אינן מאובזרות ברוכסן, והציפית מכסה כיסוי נוסף ובו המילוי — שיטה זו מאפשרת כיבוס יומיומי של הציפית. גם כשמקפידים על כביסת הציפית, צוברות הכריות בדרך כלל כמויות גדולות של אבק ויש צורך להחליפן כל כמה שנים, במיוחד כשהמשתמש אלרגי.

היסטוריה

הכריות הראשונות נמצאו בקברים עתיקים במצרים. לפני המהפכה התעשייתית, קשה היה לתפור כריות ולצבען, ולכן הן נחשבו יצירות אומנות. בסין ובאירופה בימי הביניים נחשבו כריות למותרות. עם המצאת המכונות הפכו הכריות, שבמשך אלפי שנים היו זמינות לעשירים בלבד, למוצר נפוץ הנמצא כיום בכל בית.
סיון יחיאלי

קורות חייו

סיון יחיאלי נולד ב-1964 בקיבוץ שריד. בשנות נעוריו התגורר בנס ציונה. 
יחיאלי שירת בצה"ל כמפקד פלוגת עורב בגדוד דוכיפת. לאחר שחרורו מצה"ל עסק יחיאלי בפיתוח תוכנה, בשנת 2000 מונה לסמנכ”ל תכנה ו-CTO בחברת טופטיקס ומשנת 2002 עבד בחברת OTI, בתחילה כמנהל תכנה ולאחר מכן כסמנכ”ל פיתוח תוכנה.
יחיאלי בעל תואר ראשון בכלכלה ובלימודים רב תחומיים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בלימודי משפט מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר המכללה ליזמות של סטף ורטהיימר.
בנובמבר 2008 נבחר לכהן כראש המועצה המקומית כפר ורדים. באוקטובר 2013 נבחר בשנית ברוב גדול. בשנות כהונתו שם יחיאלי דגש על פיתוח כפר ורדים, והגליל המערבי ומחוז הצפון. פרויקטים מרכזיים הם בית הספר תפן, תיכון אמירים, קונסרבטוריון כפר ורדים, מרכז קהילתי, אולמות ספורט, פיתוח שלב ג' של כפר ורדים ובו כ-2000 יחידות דיור והקמה של אזור תעשייה משותף עם העיר מעלות תרשיחא.
בשנת 2018 החליט יחיאלי לעצור מכרז עתידי לשיווק קרקעות בכפר ורדים לאחר זכייתן של 58 משפחות ערביות, לאחר מכן הוסיף ואמר "אני אמון על שמירת צביונו הציוני-יהודי-חילוני של היישוב" וזאת על אף הצביון הפוליטי של היישוב .  
יחיאלי שימש בתפקידים נוספים, ביניהם יו"ר פורום יישובי קו העימות בצפון בין השנים 2012 - 2018, חבר בהנהלת השלטון המקומי, סגן יו"ר הדירקטוריון של אשכול  מערבי, חבר בוועדה לתכנון ובנייה מעלה הגליל.
במסגרת תפקידו כיו"ר פורום קו העימות הוביל יחיאלי מאבק לשיפור המוכנות של ישובי הצפון למערכה צפונית. בסדרה של דיונים בכנסת דרש יחיאלי כי המדינה תשקיע בשלושה נושאים מרכזיים: שיפור מערכת הגילוי וההתראה נגד טילים בצפון ולהשוותה לזו שהותקנה בדרום הארץ;  שיפור המענים שנועדו לאפשר רציפות תפקודית גם באזורים הקרובים לגבול; טיפול מערכתי וסגירת פערי המיגון. 
במאי 2018 הודיע סיון יחיאלי כי לאחר שמילא שתי קדנציות כראש מועצת כפר ורדים הוא יסיים את תפקידו כראש מועצה.
נשוי ואב לשניים, אביגיל ויונתן יחיאלי.
בובי סיל

בובי סיל (Bobby Seale, נולד - 22 באוקטובר 1936), פעיל לשוויון זכויות האזרח אשר יחד עם יואי ניוטון ייסד את הפנתרים השחורים בארצות הברית בשנת 1966.
סיל הצטרף לאגודה האפריקאית-אמריקאית בקולג' ותנועה זו (שהוקמה על ידי מלקולם איקס) השפיעה עליו לפתוח ולייסד את הפנתרים השחורים. סיל הפך לראש התנועה וה-FBI עקבו אחריו כחלק מתוכנית COINTELPRO של ג'יי אדגר הובר שעמד בראש סוכנות ביטחון זו. סיל הועמד למשפטים רבים בשל פעילתו החברתית, הפוליטית, האתנית העקבית והיסודית והאלטרנטיבה שהוא הציע. אלטרנטיבה זו נתפסה כאנתיזה למה שאנשי הפנתרים השחורים ראו כשמרנות לבנה ולאומנית בארצות הברית.
בשנת 2002, סיל החל לפעול לקראת הגעה לקבוצות של צעירים על מנת לפתח תוכנית לחינוך צעירים לשינוי חברתי.
ישראל יעקב פישר

ביוגרפיה

נולד בירושלים לדבורה ואהרן פישר. אביו היה מאנשי ה"פרושים" בירושלים. נפוצו שמועות כי אביו ירה במנהיג ההמון הערבי שבא לפרוע ביהודים במאורעות תרפ"ט, אולם שמועות אלה אינן מבוססות דיין וכנראה אינן נכונות. אביו היה בן למשפחה רבנית, הסב רבי שלמה פישר היה רב קהילת הסטטוס קוו אנטה של קרלסבורג ותלמידם של הכתב סופר ורבי יצחק דב במברגר. הסבתא שרה גיטל פישר הייתה נינתו של רבי צבי הירש הלר מגדולי רבני הונגריה.
אביו היה מקורב ליעקב ישראל דה-האן וקרא לבנו על שמו. בשנת ה'תש"ב, בהיותו כבן 17, נפטר אביו. בגידול בני המשפחה, סייע ידיד האב, הרב יחיאל מתתיהו דייוויס. ישראל יעקב נישא למלכה בת הרב ישראל אשר ולס, חתנו של הרב בן ציון ידלר. כאברך בישיבת עץ חיים, זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת תשי"ג.
הרב פישר כיהן במשך כארבעים שנה כרב שכונת זיכרון משה בירושלים, וכדיין בבד"צ העדה חרדית. בסוף ימיו נתמנה לראב"ד של הבד"צ. נחשב לאחד מחשובי הפוסקים בירושלים. פסיקותיו נאספו בתשעת כרכי שו"ת "אבן ישראל". מפסיקותיו הידועות: אישה בחודש התשיעי להריונה פטורה מלצום ביום הכיפורים והיתר לפתוח בשבת פקקים של בקבוקי פלסטיק וזכוכית.
הרב פישר נהג להמליץ לאנשים המצויים במצוקה להתפלל בכותל המערבי. ידועה הנחייתו להתפלל 40 יום ברציפות בכותל.
נפטר בכ"ה באדר א' ה'תשס"ג (27 בפברואר 2003) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.