google/wiki40b huggingface dataset:
רצף לנגפורד

במתמטיקה קומבינטורית, רצף לנגפורד (מכונה גם זוגות לנגפורד) הקרוי על שמו של המתמטיקאי הסקוטי ק' דדלי לנגפורד, הוא תמורה של הרצף של 2n מספרים 1, 1, 2, 2, ..., n, n כך שבין שני מספרי אחת מפריד מספר אחד, ובין שני מספרי השתים מפרידים שני מספרים וכן הלאה.
בעיית לנגפורד היא המשימה של מציאת רצף לנגפורד לערך נתון (n).

היסטוריה

ק' דדלי לנגפורד התבונן בבנו המשחק בשש קוביות צבעוניות - שתיים מכל צבע. הוא הבחין שהילד סידר אותן כך שבין קוביות מצבע א' הפרידה קובייה אחת, ובין שתי קוביות מצבע ב' הפרידו שתי קוביות ובין הקוביות הנותרות הפרידו שלוש קוביות. בשנת 1958 הצליח לנגפורד להוכיח שזהו הסידור האפשרי היחיד, מלבד היפוכו. הוא בדק גם רצף של ארבעה צבעים, וגילה שגם בזה יש רק סידור אחד אפשרי.
לנגפורד מצא כי אין סידור מתאים לחמישה ושישה צבעים, אך לשבעה צבעים יש 26 סידורים אפשריים.
באופן כללי, יש פתרונות אפשריים רק למספרים שהם כפולה של 4 (n = 4k) או כפולה של 4 פחות 1 (n = 4k - 1).
מיכאל קרייצקי, כריסטוף ז'ילטואלן בי הריצו בשנת 2005 תוכנית מחשב במשך שלושה חודשים ומצאו שיש בדיוק 46,845,158,056,515,936 סידורים אפשריים של 24 זוגות צבעים.

דוגמה

לדוגמה, רצף לנגפורד עבור n = 3 ניתן על ידי הרצף: 2,3,1,2,1,3.
זהו הרצף היחיד הקיים עבור n=3, מלבד היפוכו.

רצף דומה

רצף לנגפורד קשור בקשר הדוק לרצף סקולם המוגדר באותו האופן, אך הרצף הוא 0, 0, 1, 1, ..., n - 1, n - 1.
סופיה מהנובר

ילדותה

סופיה הייתה הבת הצעירה של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית ויטלסבאך, ושל אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. סופיה נולדה בהאג בהיות הוריה בגלות, והייתה הצעירה מבין חמש בנותיו של פרידריך החמישי. סופיה גדלה בליידן עד שנת 1641 עת שבה משפחתה להאג. אמה הציעה שתתחתן עם צ'ארלס השני הגולה, שהיה בן דודה, אולם סופיה סרבה, ועברה להתגורר עם אחיה קרל שנבחר באותה עת לנסיך הבוחר מפפאלץ בהרנהאוזן.

הנסיכה הבוחרת מהנובר

ב-30 בספטמבר 1658 בהיידלברג נישאה סופיה לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1692 הפך ארנסט אוגוסט לנסיך-בוחר (קורפירסט) הראשון של הנובר, ובהתאם החלה סופיה לשאת בתואר "נסיכה בוחרת" אף היא.

המלוכה הבריטית

סופיה הייתה בתה של אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד ונכדתו של ג'יימס הראשון מלך אנגליה, ואחת מיורשות כתר אנגליה. בעקבות היותה של אן, מלכת בריטניה חסרת ילדים, ולאור רצון הפרלמנט הבריטי למנוע מג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט הנוצרי קתולי למלוך, נחקק חוק ההסדר בשנת 1701. מאחר שסופיה הייתה פרוטסטנטית, ובשל היותה הקרובה ביותר בסדר הירושה למלך ויליאם השלישי, הורה החוק שיורשי הכתר הבריטי יוכלו להיות רק צאצאיה של סופיה מהנובר, ובלבד שלא היו קתוליים או נישאו לקתולים.
כיום חיים כ-5,000 צאצאים של סופיה, כאשר כל אלה מהם שאינם קתוליים או נשואים לקתוליים מהווים חלק מסדר הירושה לכתר הבריטי.
דרוננגאלם

גאוגרפיה

דרוננגאלם הוא ההר השלישי מצפון והחמישי מדרום, ברכס ההרים המפריד בין העמקים קנדר (Kandertal) ופרוטיג (Frutigtal) לבין העמקים זימן (Simmental) ודיאמטיג (Diemtigtal), המתחיל בהר ניזן שצופה על העיר שפיץ ואגם תון, וכולל מלבד דרוננגאלם את ההרים פרומברגהורן, הוניזן, מאנליפלואה, גסור ואלבריסטהורן.
ההר שוכן בין הר הפרומברגהורן מצפון וההר הוניזן מדרום.
גלן גראנט

רקע היסטורי

המזקקה הוקמה בשנת 1834 על ידי האחים ג'יימס וג'ון גראנט, שהיו עד אותה תקופה מזקקים לא חוקיים ומבריחי שיכר. המזקקה נהנתה מתנאי שטח מעולים (הקרבה לנהר הספיי ומפרץ גרמאוס).
אזור התפעול של המזקקה (חלק מהמבנים המקוריים עדיין קיימים), ממוקם בחצר קטנה ובה מגדלים גמלוניים מעוצבים בסגנון הסקוטי "הברוני" שהוקמו בשנת 1880 ושימשו כמשרדים.
בשנת 1872, לאחר שנפטרו מייסדי המזקקה, ירש את המזקקה ג'יימס גראנט הצעיר (נולד ב-1847) שהיה בעל חוש עסקי מפותח.
בשנת 1931 נפטר גם גראנט הבן והוריש את המזקקה, שהפכה באותה תקופה למפורסמת בעולם, לנכדו, דאגלס מק'קזאק.
בשנת 1972 התאחדו גלנליווט וגלן גראנט עם איגוד המערבלים של היל', תומסון ושות', והפכו ל"איחוד המזקקים גלנליווט". בשנת 2006 רכשה קבוצת קמפרי את גלן גראנט.
אריק פולגאר

קריירה

פולגאר החל את קריירת הכדורגל שלו במדי דפורטס אנטופגסטה, קבוצה בעיר אנטופגסטה, בה נולד. במדיה זכה פולגאר בתואר "תגלית העונה" בצ'ילה בשנתו האחרונה במועדון.
ב-28 ביוני 2014 חתם על חוזה לשלוש שנים באוניברסידד קאתוליקה, ששילמה לדפורטס אנטופגסטה 400,000 דולר על 70% מכרטיס השחקן שלו.
ב-20 באוגוסט 2015 חתם פולגאר על חוזה לארבע שנים במדי בולוניה 1909. ב-11 בינואר 2019 האריך פולגאר את החוזה עד ל-30 ביוני 2022.
ב-9 באוגוסט 2019 עבר לפיורנטינה. ב-24 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 3–4 לנאפולי. הוא כבש את השער הראשון במשחק, שהיה גם שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, ובישל שער נוסף.

נבחרת צ'ילה

פולגאר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ב-29 בינואר 2015, בניצחון נבחרתו 3–2 על נבחרת ארצות הברית.
ב-17 ביוני 2019 כבש את שערו הראשון בנבחרת בניצחון נבחרתו 4–0 על יפן במחזור הפתיחה של משחקי קופה אמריקה 2019.
מקרר התופת בכיכר ציון

הפיגוע

ביום שישי, 4 ביולי 1975, בסביבות השעה 9:30, הובא לכיכר ציון מקרר על ידי מחבל פלסטיני. המקרר עורר את חשדם של מספר אזרחים, אך כשפתחו את דלתו הוא נמצא ריק, משום שהמטען, שהורכב משתי פצצות מרגמה, הוסתר בדפנות המקרר. אזרחית שהתקשרה למוקד המשטרה 100 התקשתה להשיגה. המקרר התפוצץ סמוך לשעה 10:00 קודם שהגיעה המשטרה, וגרם ל-13 הרוגים וכ-70 פצועים. לאחר ארבעה ימים נותרו בבתי החולים 21 פצועים. לאחר מות שניים מהפצועים עלה מניין ההרוגים ל-15. היה זה אחד הפיגועים הגדולים בהיקפם עד אז.

החקירה

המשטרה מינתה צוות חקירה מיוחד והפיצה קלסתרונים של מבצעי הפיגוע. גשרי הירדן נסגרו כדי למנוע את בריחת המבצעים. על פי העדויות, המקרר הובא למקום בטנדר פולקסוואגן כחול שחנה במגרש הרוסים. ברכב היו נהג שנותר ברכב במהלך פריקת המקרר וסבל שהוביל את המקרר בעגלת הובלה אל מקום הפיצוץ. העדים לא הצליחו למסור את מספר הרכב, גם לא בתהליך היפנוזה, למעט האות "ש" שציינה שהרכב הוא מאזור שכם. ניסיון לבדוק את כל הרכבים העונים לתיאור, לא העלה ממצאים. גם הקלסתרונים לא הביאו להתפתחות בחקירה.
במרץ 1976 שוטר גילה במזרח ירושלים מכונית נפץ. בעקבות זאת נעצרה חוליית מחבלים, שאחד מאנשיה סיפר שבהיותו ברבת עמון, נאמר לו שגיבור פיגוע המקרר הוא מתורמוס עיא, אולם ניסיון לאתר את המפגע לא צלח. ביוני 1976 נעצרה חוליה נוספת של הפת"ח מטול כרם, ואנשיה הצביעו על אחמד ג'בארה כיוזם הפיגוע. בספטמבר 1976, עם כניסתו לישראל, נעצר ג'בארה ולאחר חקירה בשב"כ הודה שתכנן את הפיגוע יחד עם באסם טבילה משכם. הפיגוע בוצע על ידי טבילה, שהיה הסבל, וערבי נוסף ששימש כנהג, בעוד ג'בארה עזב את ישראל בבוקר הפיגוע, לפני הפיצוץ.
בפברואר 1977 פורסם דבר מעצרם של חברי החוליה שביצעו את הפיגוע בעיתונות. ביוני 1977 נדון ג'בארה למאסר עולם ועוד 30 שנות מאסר.

המפגעים

ג'בארה שחי שנים רבות בדרום אמריקה ובשיקגו, נתפס לאחר כשנה ונגזר עליו מאסר עולם ועוד 30 שנה במצטבר. הוא שוחרר מהכלא ביוני 2003, לאחר ריצוי 27 שנים, כמחווה של הדרג המדיני לרשות הפלסטינית, לקראת פסגת עקבה. הוא מת ברמאללה מהתקף לב ב-17 ביולי 2013, בגיל 78. "גיבור מבצע המקרר", כפי שכונה, זכה ללוויה צבאית ולדברי הוקרה מיושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, שיוצג על ידי המזכיר הכללי של משרדו, ועל ידי גורמים בכירים אחרים של תנועת פת"ח והרשות הפלסטינית.
טבילה המשיך לנסות להוציא פיגועים אל הפועל, אך הוא נמלט מישראל כיומיים לפני שהחוקרים עלו עליו, לאחר שהעריך שג'בארה נעצר. הוא היה מאמן חבלה של הפת"ח בדמשק במשך מספר שנים ולאחר מכן עבר לירדן והיה בכיר בפת"ח שם. לאחר הסכמי אוסלו ביקשה הרשות הפלסטינית להתיר לטבילה לשוב ליהודה ושומרון, אך ישראל סירבה.

השפעות הפיגוע

בעקבות הפיגוע התרחשו מהומות בשוק מחנה יהודה, ובשכונת מוסררה על התפר בין מערב ומזרח ירושלים, שבהן ניסו יהודים לפגוע בערבים. רדיו אש"ף שידר שיר הלל למפגעים והסביר את יעילות מעשי הרצח ההמוניים להשגת המטרה.
לזכרם של הרוגי הפיגוע נקרא בית כנסת בשכונת נווה יעקב בירושלים, בשם "בית ציון ואוהל איתן". מדי שנה, בכ"ה בתמוז, נערכת אזכרה בבית הכנסת לחללי הפיגוע עם משפחות הנרצחים.
לאה דגנית

ביוגרפיה

לאה דגנית נולדה כלאה קוֹרְנְמן בברסט ליטובסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בשנת 1924 עלתה לארץ ישראל. היא התגלתה כשחקנית על ידי הבמאי משה הלוי, שחיפש שחקנים לתיאטרון האהל אותו הקים. היא כיכבה בתיאטרון "האהל" משנת 1925 עד לסגירתו ב-1969. דגנית הייתה לאשתו השנייה של הלוי (הראשונה הייתה חנה רובינא).
פרט לכישרון המשחק שלה, דגנית הייתה אף ציירת מחוננת, תלמידתו של יחזקאל שטרייכמן, והציגה בתערוכות רבות בארץ ומחוצה לה. כן כתבה ותרגמה פזמונים, ובהם "ריח דבש וריח מנטה" (תרגום) הידוע בביצועה של יפה ירקוני.
לאה דגנית הקליטה תקליט שירים בשם Songs of Israel עבור חברת קפיטול רקורדס. התקליט, שהופק בארצות הברית, מכיל שנים עשר שירים: נחמו עמי, באר שבע, לעמק, הורה מחודשת, עופי רוח, שיר הבוקרים, ההפלגה, שיר היין, הפרח הלבן, בחורים, אל תבכי, הורה נגב. התקליט - ללא ציון שנת ההקלטה.
באמצע שנות ה-60 החלה לצייר, וקיבלה סטודיו במתנה מעיריית תל אביב.
דגנית נפטרה לאחר מחלה ממושכת. היא נטמנה בבית העלמין קריית שאול. בתה הקימה על קברה מצבה בדמות אוהל, כפי שעשתה גם על קבר אביה.
בתה של דגנית הייתה הזמרת אוהלה הלוי.

הצגות שבהן שיחקה

על תפקידה בהצגה "עולמו של פרץ" זכתה בפרס קלאוזנר מעיריית תל אביב. בנוסף שיחקה בהצגות:
"שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "המלך ליר", "החולה המדומה", "גם הוא באצילים", "נשי ווינדזור העליזות", "המשוגעת משאיו", "הורדוס ומרים", "דייגים", "אסתר המלכה", "בשפל", "הסערה", "יום הדין", "קולחוז של נשים", "הרופא על פרשת דרכים", ד"ר קנוק, "החתול והכנרית", "אהבה וקנאה", "דונה גרציה", "צימוק בשמש", "ליאונורה", "בנות חוה", "במעגל הנישואין" ואחרות.
ארי רוזנברג

ביוגרפיה

נולד בקנדה, ובגיל 4 עלה לישראל עם משפחתו שחזרה משליחות בקנדה. החל לשחק במכבי חיפה מגיל 8. עלה לקבוצה הבוגרת בגיל 18, בעונת 1981/82. שיחק במכבי חיפה עד לשנת 1989, נחשב לאחד השחקנים המובילים בקבוצה, והוא ניצב במקום השני בטבלת קלעי הנקודות של המועדון בכל הזמנים, עם סך של 2749 נקודות. בשנת 1989 עבר לשחק עונה אחת ב א.ס רמת השרון, ועונה לאחר מכן חתם בהפועל גבת. בעונה זו רוזנברג קלע 42 נקודות במדי גבת נגד מכבי תל אביב, ובכך הגיע לשיא קריירה במספר נקודות למשחק. בשנת 1991 חזר לקדנציה נוספת בחיפה ושיחק בשורותיה שתי עונות. בעונה השנייה 1992/93, הוא מונה כמאמן שחקן במקומו של רוני ברשץ במחזור ה-20, אך בתום העונה ירדה חיפה ליגה.  לאחר מכן הצטרף להפועל אילת בה שיחק עד לשנת 1997, ובמהלך העונה עבר להפועל תל אביב. בעונה זו הפועל תל אביב ירדה ליגה בתום העונה ורוזנברג פרש ממשחק. ב-16 עונות קלע 4289 נקודות בליגה ב-330 משחקים, ממוצע של 13.0 למשחק.
רוזנברג שיחק 72 משחקים במדי נבחרת ישראל וקלע 365 נקודות. היה חלק מסגל הנבחרת באליפות העולם בכדורסל 1986 שהתקיימה בספרד בה סיימה ישראל במקום השביעי, וקלע 15 נקודות בחמישה משחקים. בנוסף השתתף באליפות אירופה בכדורסל 1987 וקלע 10 נקודות בממוצע למשחק. 
רוזנברג היה ידוע כשחקן בעל יכולת קליעה מעולה מכל הטווחים, ויכולת גבוהה בחדירה לסל. בשנות ה-80 של המאה העשרים התקרב רוזנברג לדת והחל לשמור שבת. במהלך היותו שחקן פעיל למדד לתואר במשפטים, ונכון לחודש מאי 2017 הוא עובד כעורך דין. בשנת 2012 החל לשמש כיועץ המשפטי של קבוצת הכדורסל של מכבי חיפה.
כיום מתגורר רוזנברג במושב הדתי כפר הרא״ה שבעמק חפר. בנו, ניתאי רוזנברג, משחק בקבוצת הנוער על של הפועל עמק חפר.
אריה איבצן

ראשית דרכו

איבצן נולד בשנת 1928 בעיר קובנה שבליטא בשם ליוניה אַפְּס. הוא שרד את השואה בגטו קובנה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1946 ולמד בבית הספר החקלאי בנהלל. עם תום לימודיו בשנת 1947 התגייס לנוטרים. כשפרצה מלחמת העצמאות שירת בחזית ירושלים.

שירותו במשטרת ישראל

בשנת 1948 גויס איבצן למשטרת ישראל. הוא השתתף בקורס הקצינים הראשון של המשטרה וסיים כחניך מצטיין באוגוסט 1952. איבצן הוצב לשרת במחלקת התכנון במטה הארצי. בתחילת 1957 הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ובסוף 1958 הוסמך כעורך דין. בשנים 1957–1958 שירת במחוז תל אביב בתפקידי שיטור וחקירות שונים ובין השאר היה דובר המחוז. במרץ 1959 נתמנה לתפקיד סגן מפקד הנפה הצפונית של מחוז תל אביב, שהיה תפקידו הפיקודי הראשון. אחר כך פיקד על שלוש הנפות של מחוז תל אביב. הוא מונה למפקד נפת רמת-גן במרץ 1962, הנפה הדרומית בסוף 1963 ומפקד הנפה הצפונית (המכונה "מרחב ירקון") בתחילת 1968. באוקטובר 1970 הוא הועלה לדרגת ניצב משנה ולקראת סוף 1972 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב. ב-1971 נבחר לנשיא הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבינלאומי.
ב-1975 מונה לפקד על המחוז הדרומי של המשטרה שכלל אז את מחוז ירושלים. במהלך כהונתו פיקד בנובמבר 1977 על מבצע "שער" לאבטחת ביקורו של נשיא מצרים אנואר סאדאת בישראל, טיפל בהפגנות בכביש רמות והיה ראש המטה של המשלחת הישראלית לשיחות האוטונומיה, האחראי לנושאים הלוגיסטיים, בשנים 1979–1980.

מפכ"ל

החל מתחילת 1979 עלה השם של איבצן כמועמד מוביל לתפקיד המפכ"ל. איבצן היה אז הניצב הוותיק ביותר במשטרה ותואר כבעל מקצוע מעולה הדורש הרבה מעצמו ומפקודיו, כמשפטן "מכבד חוק באורח קיצוני" וכמייצג הקו השמרני במשטרה. לבסוף מונה הרצל שפיר, שהובא מחוץ למשטרה, לתפקיד המפכ"ל, ואיבצן נשאר במחוז הדרומי, למרות שעל פי פרסומים בעיתונות הוצע לו להיות ראש אגף החקירות או סגן המפכ"ל.
ב-5 בינואר 1981 נתמנה איבצן לתפקיד המפקח הכללי השמיני של משטרת ישראל. בתקופתו הוקם מחוז המרכז של המשטרה והוקמו מרחבים ותחנות נוספים. כמו כן פעל איבצן לחיזוק הקשר בין המשטרה והקהילה. בתקופתו גם הופעלו סיירות משמר הגבול והמשמר האזרחי בתפקידי השיטור הייעודיים והופעלו הפרויקטים למניעת וחקירת עבירות רכוש ולטיפול בעבירות אונס.
בתחום המינהלי מוסדו בתקופתו הכללים לקידום שוטרים ונקבעו עקרונות הצמדת שכר השוטרים לשכרם של משרתי הקבע בצה"ל.
ב-1984 הורה איבצן לקיים האזנות סתר אצל קצינים בכירים במשטרה, על מנת למצוא מדליפים. כתוצאה מההאזנות הישעה איבצן את אסף חפץ בטענה שהדליף מידע לעיתונות ובעקבות זאת התפתח דיון ציבורי נרחב בין תומכי חפץ, בהם ניצב צבי בר, לתומכי איבצן. כנגד איבצן נטען שההאזנות לא היו חוקיות וכי ההדחה הייתה ממניעים זרים.

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו הצטרף איבצן לסגל הדיפלומטי וכיהן כשגריר ישראל בליבריה ובקניה. נפטר ביום 19 ביוני 2013 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
איבצן היה נשוי לבתו של חיים יהושע קוסובסקי ולהם שני ילדים. בנו אמיר הוא עורך דין.
רד בנד סוסייטי

עלילת הסדרה

הסדרה מתקיימת בבית החולים "אושן פארק" שבלוס אנג'לס שאליו מגיעים מטופלים שחולים במחלות קשות. העלילה מציגה את יחסם אחד לשני וההתמודדות האישית של כל אחד מהם בעקבות הקשיים שהם חווים. הם מסמנים את חברותם באמצעות הצמיד האדום שיש לכל מטופל. הסדרה סובבת סביב המספר, שעוזר למטופלים כאשר הם נכנסים  לניתוח.
הו סי

קריירה

הצמד הוקם בשנות ה-2000 המוקדמות, ובשנת 2002 הקליטו לראשונה גרסת דמו לשיר "Dim po Dim". בשנת 2007 הוציא הצמד את אלבומו הראשון "Sviranje kupca", באלבום הם אירחו אמני היפ הופ מקומיים וסרבים רבים.
בשנת 2008 הופיע הצמד ב-Refesh Festival בקוטור, ההופעה הייתה ציון דרך משמעותי בקריירה של השניים והובילה לסיבוב הופעות שלהם בסרביה הסמוכה. בזמנם החופשי לפני הפסטיבל עבדו נויז ודדה על שירי סולו שלהם. דדה הקליט שיר בשם "Kakav ćemo refren?" עם ראפר סרבי נוסף ונויז הקליט שיר בשם "Niđe hedova masnija".
לאחר שהצמד הגיע להישגים במצעד MTV Adria, הכריזה רשות השידור המונטנגרית שהצמד ייצג את מונטנגרו באירוויזיון 2013 במאלמו שבשוודיה יחד עם הזמרת נינה ז'יז'יץ'. השיר שלהם לתחרות היה "Igranka" שיר דאבסטפ בשילוב היפ הופ בבתים. השיר הגיע למקום ה-12 בחצי הגמר הראשון עם 41 וכשל להעלות לגמר. כישלונם של הצמד והזמרת לעלות לגמר עורר הדים ושיח על שיטת ההצבעה הנהוגה באירוויזיון מכיוון שבעוד שהגיע השיר למקום הרביעי בתוצאות הקהל, השופטים דירגו אותו במקום ה-14 ובכך סיכלו את העלייה שלו לגמר.
מגוון ביולוגי

המונח מגוון ביולוגי (באנגלית: Biodiversity) הוטבע כנראה על ידי אדוארד וילסון בשנת 1986 במהלך כינוס של "הפורום הלאומי בנושא המגוון הביולוגי", ביוזמת האקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים ביחד עם המוזיאון הלאומי – סמית'סוניאן.
המגוון הביולוגי, כלומר כלל המערכות האקולוגיות בכדור הארץ, על שפע המינים שבהם ויחסי הגומלין בינם, מהווה את "מערכת ההפעלה" של הפלנטה.
כיום משתמשים במונח "מגוון ביולוגי" על מנת לתאר את השונות בטבע הבאה לידי ביטוי בכל רמות הארגון הביולוגיות - המגוון הגנטי (שונות גנטית) בתוך כל מין, מגוון מינים (שונות בין מינים) ומגוון המערכות האקולוגיות.
המשמעות המבנית של מגוון ביולוגי מתבססת על המספר והשפע היחסי של הטיפוסים הגנטיים בתוך המינים, של המינים בתוך המערכות ושל טיפוסי המערכות האקולוגיות אשר ביחידות הנוף. המשמעות התפקודית של מגוון ביולוגי מתבססת על ההבדלים בין הגנוטיפים, המינים, והמערכות האקולוגיות השונות שביחידות הנוף, בהתייחס לתהליכים האקולוגיים והתפקודים שהגנוטיפים והמינים אשר במערכות אלה מעורבים בהם.
לאדם תלות רבה ביותר במגוון הביולוגי לשם קיומו ומאחר שהמגוון הביולוגי מידרדר בהתמדה, נתון האדם בסכנה קיומית, כתוצאה ממעשיו ובייחוד בשל הפיתוח המואץ הפוגע בתקינותן של מערכות אקולוגיות שהוא נהנה מהן, בעיקר כמקור למזון ולתרופות.
כמעט מחצית מכלל התרופות ששימשו את האדם בעולם המערבי באו, עד לא מכבר, ממקורות טבעיים. כמעט כל מזונותיו של האדם, שמקורם בעולם הצומח והחי, מבוססים על מיני בר שהתקיימו בטבע. עם העלייה החדה באוכלוסיית העולם בעשורים האחרונים, עולה הדרישה למזון. ככל שהמגוון הביולוגי גדול יותר, גדל הפוטנציאל לפיתוח זני מזון חדשים ולהסתייעות בזני הבר כדי להתגבר על מחלות הפוקדות את יבולי החקלאות.
הארמייה ה-56 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה באוקטובר 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי בצפון הקווקז. כמפקדה הראשון של הארמייה מונה פיודור רימיזוב, והיא השתתפה בקרב על רוסטוב בנובמבר של אותה שנה. הארמייה נכללה במסגרת חזית צפון הקווקז, ובין 1942-1943 השתתפה בקרבות הגנה באזור מחוז קרסנודאר, ובשחרור הקווקז וחצי האי טאמאן. בנובמבר 1943 השתתפה במבצע קרץ'-אילטיגן, שלאחריו פורקה ועל בסיסה הוקמה ארמיית החוף העצמאית.
דייוויד אנדרסן

מהלך הקריירה

את הקריירה המקצוענית החל אנדרסן בקבוצת ולוגונג הוקס האוסטרלית, ולאחר שנה חתם בקבוצת קינדר בולוניה האיטלקית, איתה זכה במספר רב של תארים במהלך 4 שנותיו בקבוצה, כולל זכייה ביורוליג במאי 2001 (באותה עונה בה מכבי תל אביב זכתה בסופרוליג). בקיץ 2002 נבחר אנדרסן במקום ה-37 של דראפט ה-NBA על ידי אטלנטה הוקס, אך מיקום זה בסיבוב השני של הדראפט אינו מבטיח חוזה עם הקבוצה, ואנדרסן נשאר באיטליה. לאחר שהקבוצה הבולונזית פשטה את הרגל בקיץ 2003 עבר אנדרסן למונטפסקי סיינה, יריבתה של בולוניה בליגה האיטלקית, ובעונה הבודדת בה שיחק בקבוצה זכה עימה באליפות איטליה נוספת. 
לאחר סיינה עבר אנדרסן לצסק"א מוסקבה הרוסית, שם התפתח להיות אחד השחקנים הטובים ביותר באירופה (תחת המאמן אטורה מסינה). כבר בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר אנדרסן לחמישיית העונה של היורוליג, לצד שארונאס יאסיקביצ'יוס, אנתוני פארקר וניקולה וויצ'יץ' ממכבי וארווידאס מצייאוסקאס מטאו ויטוריה. את העונה סיימה צסק"א עם הפסד בחצי הגמר לטאו ויטוריה. לאחר מכן זכה אנדרסן עם צסק"א בשני תוארי יורוליג: בעונת 2005/06 ובעונת 2007/08, כשבשני הגמרים זכו הרוסים בתואר על חשבון מכבי תל אביב.
לאחר 4 עונות בשורות האלופה הרוסית עבר אנדרסן לקבוצת ברצלונה מהליגה הספרדית, המשתתפת גם ביורוליג. אנדרסן היה שותף לזכייה באליפות ספרד, ובסיום עונה אחת בקבוצה חתם ביוסטון רוקטס מה-NBA.
אנדרסן, המחזיק גם בדרכון דני, נמנה עם סגל נבחרת אוסטרליה, והיה שותף לזכייתה במקום ה-7 באולימפיאדת בייג'ינג 2008. בינואר 2014 חתם בשטרסבורג עד סוף העונה. ב-11 בספטמבר חתם באסוול ליון-וילרבאן מאותה הליגה לשנתיים.
בשנת 2000 זכה במדליית הספורט האוסטרלית .
גביע ליברטדורס

היסטוריה

גביע הליברטדורס החל רשמית רק ב-1960, אך כבר 12 שנים לפני כן התקיים טורניר כדורגל בינלאומי בין הקבוצות הבכירות (בדרך כלל האלופות) מ-7 מדינות דרום-אמריקאיות. הטורניר, שנקרא "אליפות דרום אמריקה לאלופות" (Campeonato Sudamericano de Campeones) שוחק ב-1948 בסנטיאגו, צ'ילה, וזכתה בו קבוצת ואסקו דה גאמה מברזיל. הליברטדורס עצמו החל, כאמור, רק ב-1960 - כיריב החדש של ליגת האלופות של אירופה, שהחלה 5 שנים קודם לכן (ב-1955). תחילה נשא הטורניר את השם "גביע אמריקה לאלופות" (Copa de Campeones de América) והחל מ-1965 הוחלט לקרוא לו על שם הגיבורים שהביאו לעצמאותן של מדינות דרום אמריקה, ה"ליברטדורס דה אמריקה" (Libertadores de América, משחררי אמריקה).
בגביע הראשון זכתה קבוצת פניארול מאורוגוואי. עד שנת 2005 זכו בגביע 20 קבוצות שונות. הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות המפעל היא אינדפנדיינטה מארגנטינה, שזכתה ב-7 גביעים - 4 מתוכם רצוף (1972–1975).
מלך השערים של הטורניר בכל הזמנים הוא אלברטו ספנסר מאקוודור, חלוץ פניארול בתור הזהב של הקבוצה בשנות ה-60, שכבש במדיה 48 שערים ב-70 משחקים. ספנסר שיחק גם בקבוצה ברצלונה ספורטינג קלוב מאקוודור, לזכותה כבש 6 שערים ב-7 משחקים. ספנסר, בדומה לג'ורג' בסט שלא היה מוכר במיוחד מחוץ לבריטניה, לא זכה לפרסום מחוץ ליבשת - וכמו בסט, מעולם לא שיחק בגביע העולם בכדורגל.
את הטורניר אפיינו לאורך השנים יריבויות מרתקות בין מדינות היבשת, כאשר העיקריות היו: ברזיל-ארגנטינה, ארגנטינה-אורוגוואי, ברזיל-אורוגוואי, ארגנטינה/פרו/אורוגוואי-צ'ילה. היריבויות האלה הובילו לא פעם לעימותים אלימים בין מחנות האוהדים ביציעים ומחוץ לאצטדיונים, וכן בין השחקנים על כר הדשא.
בשנת 1998 החלה יצרנית המכוניות הגדולה ביפן, טויוטה, באימוץ הטורניר ושמו שונה ל-Copa Toyota Libertadores, ב-2008 הפך שמו ל-Copa Santander Libertadores וב-2013 ל-Copa Bridgestone Libertadores.
בשנת 2017 חלו כמה שינויים בפורמט הטורניר. מספר הקבוצות הוגדל ל-47 (מספר המשתתפות בשלב הבתים נותר 32), אורך הטורניר הורחב מחצי שנה לשנה שלמה (מפברואר ועד נובמבר) ושם הטורניר שונה ל-Copa Conmebol Libertadores, או Copa Conmebol Libertadores Bridgestone.
אסף שביט

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1983 התנדב ליחידת שלדג. בשלדג עבר שביט מסלול הכשרה כלוחם. עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ליחידת שלדג כמפקד צוות לוחמים. שביט השלים מספר תפקידי פיקוד ביחידה ולאחר מכן פיקד על סיירת גבעתי. בשנים 1993-1992 פיקד על גדוד שקד. בשנים 1995-1994 שימש כמפקד יחידת מגלן, והוביל אותה בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן מונה ב-1996 למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה, ונפצע קשה במהומות מנהרת הכותל. שביט השתקם, הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, וניסה לשוב ב-1999 לשירות מבצעי, ולפקד על חטיבת יהודה. נוכח מצבו הרפואי פרש מצה"ל.
אצטדיון סנטיאגו ברנבאו

היסטוריה

האצטדיון נחנך בדצמבר 1947, ונקרא במקור "אצטדיון נואבו צ'מרטין", אך בינואר 1955 אימצה ריאל מדריד את השם הנוכחי על שמו של נשיא המועדון - סנטיאגו ברנבאו. במשחק הראשון שנערך באצטדיון התמודדה ריאל מדריד מול קבוצת בלננשש מפורטוגל.
קיבולת האצטדיון שונתה מספר פעמים, כשהשיא היה 125,000 מקומות ישיבה, אחרי הרחבת האצטדיון ב-1953. מאז הצטמצמה קיבולת האצטדיון מספר פעמים, לאחר שאופ"א אסרה על קיום משחקים במפעלי הארגון באצטדיונים בעלי יציעי עמידה. בשנת 1998 בוטלו יציעי העמידה האחרונים באצטדיון, והפכו ליציעי ישיבה, לאחר שהותקנו בהם מושבים. בשנת 2005 גדלה תכולת האצטדיון ב-6,000 מקומות ישיבה, וכעת הוא יכול להכיל 81,044 צופים.
באצטדיון מספר סוגים של יציעי כבוד. חלקם פרוסים בטבעת מסביב למגרש, חלקם בפינות האצטדיון, וחלקם במרכז היציע המרכזי. כמו כן, האצטדיון כולל בתוכו את המוזיאון הרשמי של המועדון.
באפריל 2018 נודע שהאצטדיון ישופץ שוב. יתווסף גג, שיהיה ניתן לסגור מעל המגרש, תכולת המושבים תרד ל-78,000 וייהרסו 2 מבנים מהיציע המערבי. עלות השיפוץ מוערכת ב-575 מיליון יורו ותבוצע על ידי משרד האדריכלים הגרמני GMP. 
כמו כן, משוחק באצטדיון מדי שנה לפני תחילת העונה הסדירה טורניר הידידות גביע הברנבאו.
ברונו מאוהב

העלילה

ברונו (אוהד קנולר) הקים בצעירותו מפעל קטן לייצור חומוס, שהפך כעבור שנים לא רבות לעסק גלובלי שמוכר חומוס לכל העולם. הוא איש צעיר, שחי חיי רווחה בבית הייטקיסטי, מעסיק אצלו במפעל את הוריו (אילן דר ותחיה דנון)
ומשכן את סבו וסבתו בבית אבות מפואר. בת זוגו, ענת (מיכל פורס), שהיא גם מנהלת השיווק של החברה שלו, אוהבת אותו מאוד ומחכה שהוא יציע לה נישואים. אבל ברונו לא משוכנע שהיא האחת שהוא רוצה לחיות איתה כל חייו. הוא הולך ארבע פעמים בשבוע לפסיכולוג (צבי שיסל), כדי שיסייע לו לפתור את בעיותיו האישיות, אבל ללא הועיל.
יום אחד הוא פוגש במקרה את רייצ'ל (שמרית לוסטיג), שנולדה בישראל, אבל חיה כל חייה בחו"ל וכעת באה לביקור בארץ. ברונו מתאהב בה ומנהל שתי מערכות יחסים מקבילות: עם ענת ועם רייצ'ל. במהלך העלילה הוא משאיר כל אחת מהן לבדה, את ענת למשך שבוע, ואת רייצ'ל למשך עשרה ימים, ואיננו מסביר להן מה קורה לו.
ענת מתחילה לעלות על הקשר שיש לו עם האחרת. אך ברונו חומק מהסברים. במקביל, הוא משוחח עם שני חבריו ואחד מהם צביקי (רפי רום), אומר לו שיעבור את הסדנה שהוא עבר והוא יוכל אחריה להתאהב אפילו בג'וק. ברונו עובר את הסדנה בה מנקים לו את הצ'אקרות, מרביצים לו, שופכים עליו מים חמים וקרים לחלופין ופעילויות אלימות נוספות.
ברונו גם מקבל עצות לגבי מצבו מאנשים שונים בדרך, מחליט באיזו מהנשים לבחור, משנה את דעתו ולבסוף בסוף הסרט מחליט סופית למי להציע נישואים.
סרטן הנחלים

תפוצה

נפוץ בנחלי איתן בארץ ישראל, ובכלל מזרח אגן הים התיכון: איי הים האגאי, מערב ודרום טורקיה, סוריה ולבנון.

רבייה

הנקבה מטילה ביצים גדולות, מהן בוקעים צאצאים המתפתחים ישירות לבוגרים ללא שלבי ביניים. עד לבקיעה, הביצים נישאות על ידי הנקבה בקפלי הגחון.
קונצ'ינו קונצ'יני

קונצ'ינו קונצ'יני (באיטלקית: Concino Concini, maréchal d'Ancre; ‏1575 פירנצה, איטליה – 24 באפריל 1617 פריז, צרפת) היה פוליטיקאי איטלקי ששירת בצרפת, היה השר הראשון בממשל מארי דה מדיצ'י ולואי ה-13 וזכה בתואר מרשל ד'אנקרה.

ביוגרפיה

קונצ'יני נולד ב-1575 בפירנצה למשפחת אצולה שהייתה מקורבת למשפחת דה-מדיצ'י, שליטי הדוכסות הגדולה של טוסקנה. אביו היה המזכיר האישי של הדוכס הגדול בזמנו. בשנת 1600 נישאה מארי דה-מדיצ'י, (26 באפריל 1573 - 3 ביולי 1642) אחייניתו של הדוכס הגדול פרדיננדו I למלך צרפת אנרי הרביעי. קונצ'יני נמנה עם המלווים של מארי לפריז ביחד עם בת-לווייתה ליאונורה דורי הידועה כליאונורה גליגאי. קונצ'יני התחתן עם ליאונורה ובחסות המלכה השתלב בחוגי השלטון וקודם לדרגת השר הראשון (מקבילה בימינו לראש ממשלה) וזכה לתואר מרקיז. אחד מעוזריו המסורים היה הקרדינל רישלייה שלימים יהיה ראש מועצת השרים. בשנת 1610 נרצח המלך אנרי הרביעי ומארי דה-מדיצ'י מונתה כמלכה העוצרת עד שבנה - המלך לואי ה-13 יגיע לבגרות. עם השנים חל פילוג בין האם לבנה עקב רצונה של מארי להמשיך לשלוט. קונצ'יני, איש אמונה של המלכה מארי דה-מדיצ'י מונה כראש מועצת השרים, מה שעורר מורת-רוח בקרב השרים הצרפתים. ב-1613 זכה בתואר מרשל צרפת. ב-24 באפריל 1617 חולל המלך 'הפיכת חצר': לואי השלושה עשר, או מי מאנשיו, שלח מרצחים אחרי קונצ'יני, זממם עלה בידם והמרשל הוגה מדרכם. ואילו רעייתו, ליאונורה גליגאי הואשמה במעשי כשפים והועמדה למשפט. קשריה עם המאראני - אליהו מונטאלטו וספרים עבריים שנמצאו בביתה, היוו הוכחות מכריעות להרשעתה. לאחר משפט שארך מספר חודשים היא הורשעה, ראשה נכרת במחוות 'רחמים' והיא הועלתה על המוקד כמכשפה במוצאי שבת, 8 ביולי 1617. (המלכה מארי דה-מדיצ'י עצמה הוכרחה לצאת לגלות ב-2 במאי 1617 לעיר בלואה בעמק הלואר). בכך מימשו לואי ה-13 ואנשיו את שלטונו.

לזוג קונצ'יני היו 2 ילדים : אנרי (1603–1631) ומריה (1607 - 1617).