חתונה

חתונה היא הכינוי של טקס הכניסה בברית הנישואים. טקס זה נערך בצורות שונות בתרבויות ובדתות שונות, וגם במסגרת תרבות מסוימת מתקיימות דרכים מגוונות לעריכתו. בני הזוג הנישאים, מכונים "חתן" ו"כלה", ובתום הטקס הם נקראים "בעל" ו"אישה", וקיימת ביניהם זיקה המעוגנת בחוק. יש מקומות בהם הטקס מתפצל לטקס רשמי (דתי או אזרחי) ולמסיבה וארוחה, ויש כאלה בהם חוגגים את שניהם ביחד. בדרך כלל החברה או המדינה מחייבת את קיומו של טקס מחייב על מנת לאפשר את שינוי המעמד האישי מרווקים לנשואים. בחברות שמרניות אסור לחיות חיי אישות ולהתגורר ביחד לפני טקס זה.
יש המכנים את יום הנישואין ה-25 בשם "חתונת הכסף", את יום הנישואין ה-50 בשם "חתונת הזהב", וכאשר בני הזוג יחגגו את יום הנישואים בפעם השישים, תקרא חגיגה זו "חתונת היהלום".

אזכורים בתנ"ך

ספר בראשית מתאר את השתלשלות הדורות הראשונים, ובין השאר, מתאר שהגברים "לקחו" נשים (כנראה ללא טקס מיוחד). הפעם הראשונה שבה נחגג האירוע היה בחתונה שערך לבן הארמי ליעקב וללאה: 
וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב אֶל-לָבָן הָבָה אֶת-אִשְׁתִּי, כִּי מָלְאוּ יָמָי; וְאָבוֹאָה, אֵלֶיהָ. וַיֶּאֱסֹף לָבָן אֶת-כָּל-אַנְשֵׁי הַמָּקוֹם, וַיַּעַשׂ מִשְׁתֶּה.
— ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוקים כ"א-כ"ב
 גם בהמשך התנ"ך מוזכרות חתונות בהקשר של אירוע חגיגי:
בספר שופטים מתואר ששמשון התחתן עם דלילה וערך שבעה ימי משתה במרכזם שאל את חידת שמשון:
וַיַּעַשׂ שָׁם שִׁמְשׁוֹן מִשְׁתֶּה, כִּי כֵּן יַעֲשׂוּ הַבַּחוּרִים.
— ספר שופטים, פרק י"ד, פסוק י'

בספר ירמיהו אחד המוטיבים שעומד במרכז נבואות החורבן וגם בנבואות הנחמה הוא מוטיב החתונה:
וְהַאֲבַדְתִּי מֵהֶם, קוֹל שָׂשׂוֹן וְקוֹל שִׂמְחָה, קוֹל חָתָן, וְקוֹל כַּלָּה.
— ספר ירמיה, פרק כ"ה, פסוק י'
 ובנחמה: 
כֹּה אָמַר ה', עוֹד יִשָּׁמַע בַּמָּקוֹם-הַזֶּה, אֲשֶׁר אַתֶּם אֹמְרִים, חָרֵב הוּא מֵאֵין אָדָם וּמֵאֵין בְּהֵמָה--בְּעָרֵי יְהוּדָה, וּבְחֻצוֹת יְרוּשָׁלִַם, הַנְשַׁמּוֹת מֵאֵין אָדָם וּמֵאֵין יוֹשֵׁב, וּמֵאֵין בְּהֵמָה. קוֹל שָׂשׂוֹן וְקוֹל שִׂמְחָה, קוֹל חָתָן וְקוֹל כַּלָּה
— ספר ירמיה, פרק ל"ג, פסוקים י'-י"א
 הציטוט האחרון נכנס לנוסח הברכה השביעית בשבע ברכות, וכיום הפך לאחד השירים הפופולריים ביותר בחתונות יהודיות בימינו.
בשיר השירים נרמז על קיומה של חתונת שלמה המלך: 
צְאֶנָה וּרְאֶינָה בְּנוֹת צִיּוֹן, בַּמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה--בָּעֲטָרָה, שֶׁעִטְּרָה-לּוֹ אִמּוֹ בְּיוֹם חֲתֻנָּתוֹ, וּבְיוֹם, שִׂמְחַת לִבּוֹ.
— מגילת שיר השירים, פרק ג', פסוק י"א
 אמנם התלמוד מפרש על פי הכלל של רבי עקיבא ששיר השירים הוא "קודש קודשים", כלומר, כל מה שכתוב בו הוא משל ולא תיאור פשוט. על פי הפירוש, אין מדובר בחתונה של המלך שלמה, אלא זה משל ל"חתונה" של עם ישראל בעת קבלת התורה בהר סיני.

בנצרות


בנצרות הטקס הדתי נעשה בדרך כלל בכנסייה. החתן והכלה עומדים לפני הכומר, הם מתבקשים לענות על מספר שאלות, ולנדור את נדר הנישואים לחיות עם האחר, בטוב וברע בעושר ובעוני. הם עונדים טבעות אחד לשני, ואם יש מישהו בקהל המתנגד לנישואים הוא מתבקש לומר את דברו או לידום לעד. בסוף הטקס החתן מקבל אישור לנשק את הכלה. בנצרות הקתולית אי אפשר לבטל את החתונה ואי אפשר להתגרש.

באסלאם


תחילה, נקבע חוזה הנישואין.
בחוזה הנישואין מפורשים התנאים שלהם מתחייב החתן, פרנסת המשפחה, טיפול בילדים ועוד.
לאחר מכן, נושאים תפילה. כבר לאחר התפילה, נחשבים בני הזוג כנשואים.
לאחר שנגמר הטקס, מחבק הארוס את ידידיו ומקבל את ברכותיהם.

טקס אזרחי

נישואים אזרחיים נערכים בטקס קצר בפני הגורם האזרחי העוסק ברישום נישואים: שופט, ראש העיר או רשם נישואים.
במדינות רבות כגון צרפת, ספרד, גרמניה, טורקיה, ארגנטינה ורוסיה, ישנה חובה להתחתן בטקס אזרחי, ורק לאחר מכן, החפץ בכך, יכול לערוך טקס דתי, שמשמעותו היא הכרה דתית בלבד בנישואים, שכן הכרת המדינה ניתנת ללא תלות בטקס הדתי.