google/wiki40b huggingface dataset:
איגנץ ציגלר

הרב ד"ר איגנץ צִיגלֶר (Ignaz Ziegler;‏ 29 בספטמבר 1861, אלסוקובין, אוסטרו-הונגריה – 18 ביולי 1948, ירושלים) היה רבה של קרלסבד בין השנים 1888-1938 וחוקר במדעי היהדות.

ביוגרפיה

ציגלר נולד בשנת 1861 באלסוקובין (כיום דולני קובין), שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובאוניברסיטת בודפשט. במהלך לימודיו הושפע על ידי התנועה הרפורמית, ובשנת 1888, מיד עם קבלת תואר דוקטור עבור עבודה על הנביא מלאכי (Malachi profeta forditasa es magyarazata), נקרא לכהן כרב הקהילה הרפורמית בקרלסבד שבבוהמיה.
בהשתדלותו הוקם בקרלסבד, באישור הקיסר פרנץ יוזף, בית חולים, שנפתח ב-1 במאי 1903.
הוא תמך בציונות וכתב ספרים ומאמרים רבים במדעי היהדות.
במחקרו על הפולמוס היהודי-נוצרי בימי הביניים (1894) הציע שעל היהודים להימנע מוויכוחים עם הנוצרים כדי להימנע מרדיפות אנטישמיות.
מחקרו "משלי המלך במדרש, מוארים על פי תקופת הקיסרות הרומית" (בגרמנית:  Die Königsleichnisse des Midrasch beleuchtet durch die römische Kaiserzeit;‏ 1903) הוא ספר יסוד בנושא.
בסתיו 1938, על רקע עליית הנאצים לשלטון, לאחר האנשלוס והסכם מינכן, סיים ציגלר 50 שנות פעילות בקרלסבד (שלאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בתחומי צ'כוסלובקיה ונקראה קרלובי וארי) ונמלט מצ'כוסלובקיה.
איגנץ ציגלר נפטר בשנת 1948 בירושלים, בן 87 במותו.

כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יז'י פיטלברג

יז'י פיטלברג (בפולנית: Jerzy Fitelberg ‏ 20 במאי 1903 - 25 באפריל 1951) היה מלחין יהודי-פולני-אמריקאי.

חייו

יז'י, בנו של המנצח גז'גוז' פיטלברג, נולד בוורשה. הוא החל את לימודי המוזיקה עם אביו. בגיל צעיר הכניס אותו אביו לנגינת כלי הקשה בתזמורת התיאטרון הלאומי של ורשה, כדי לרכוש ניסיון. בשנים הבאות למד במוסקבה.
מ-1922 עד 1926 למד פיטלברג הלחנה אצל ולטר גמאינדי ופרנץ שרקר באונטיברסיטה לאמנויות של ברלין. ב-1923 עזרה לו האוניברסיטה לקבל פטור מגיוס לצבא הפולני.
בשנת 1927 תזמר מחדש את המוזיקה של ארתור סאליבן למחזמר "המיקדו" להפקה המחודשת של אריק צ'ארל כאופרטה-רוויו בברלין.
ב=1928 זכתה רביעיית המיתרים מס' 2 שלו בפרס ראשון בתחרות, שארגן איגוד המוזיקאים הפולנים הצעירים בפריז.
הקונצ'רטו הראשון שלו לכינור הטביע את חותמו בקונצרט של האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו. מבקר המוזיקה אנרי פרונייר העיר, "הקונצ'רטו לכינור ... [היה]] עדין, רגיש ומצטיין ברגישות למשאב תזמורתי." יצירותיו נוגנו בקונצרטים הבאים של האגודה בשנים 1931, 1937, 1946 ו-1951.
כדי להימלט מן הנאצים, נסע תחילה לפריז בשנת 1933. שם יצאו יצירותיו לאור בהוצאת מקס אשיג. רביעיית המיתרים מס' 4 שלו זכתה בפרס אליזבת ספראג קולידג', שהעניקה ספריית הקונגרס. ביצע הבכורה של הרביעייה היה ב-9 באפריל 1937 בספריית הקונגרס.
לאחר זאת היגר פיטלברג לארצות הברית וב-15 במאי 1940 הגיע לניו יורק. בין היצירות הראשונות שחיבר בעירו החדשה, היו כאלה שהתרפקו על זכרונות מפולין. ב-1945 קיבלה רביעיית המיתרים החמישית שלו פרס מן האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
בקשתו לאזרחות אמריקאית הוגשה ב-26 במאי 1947. הוא מת בניו יורק ב-1951.

סגנון

פיטלברג אמר, שבסגנון ההלחנה שלו יש דמיון ל"אנרגיה ולמתח הגבוה שבמוזיקה של סטרווינסקי, להתמקדות במורכבות קווית והרמונית של הינדמית, ולצבעי המוזיקה הצרפתית המודרנית (כזו של מיו, כמו גם סגנונות סאטיריים.

מורשת

כתבי היד של יז'י פיטלברג שמורים בMusic Division of The New York Public Library for the Performing Arts בספרייה הציבורית לאמנויות הבמה בניו יורק]
הרי טולה

גילוי ההרים

ההרים התגלו ב-14 בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.

מקור השם

מוסון קרא לאזור "רכס טולה" (Tula Range) על שם הספינה (הבריג) של ג'ון בריסקו "טולה" (Tula) ממנה בריסקו גילה את ארץ אנדרבי בשנת 1831.
בשנת 1958 משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, סקרה את האזור באמצעות מזחלות, והציעה לקרוא לא "הרי טולה" במקום "רכס טולה".
מערות הפלדה

תקציר העלילה

עלילת הספר מתרחשת בעתיד. לייג'ה ביילי הוא בלש במשטרת ניו יורק שהפכה בינתיים לכרך ענק ומסוגר של בניינים שעוטפים את בני האדם מכל עבר. בני האדם אינם רגילים למרחבים פתוחים ואת מרבית עבודות החקלאות השונות מחוץ לכרך מבצעים רובוטים. ג'וליוס אנדרבי, מפקדו של לייג'ה, מטיל עליו לפתור חקירת רצח שבוצע מחוץ לכרך, בעירם של החללאים הסמוכה לניו יורק. הנרצח הוא שגריר בשם רוי נמנו סארטון, שהוא גם רובוטיקאי. החללאים חושדים שהרצח בוצע על ידי בן ארץ למרות טענתם של בני הארץ כי שום בן ארץ לא מסוגל היה לחדור אל עיר החלל מאחר שעל מנת להיכנס אליה נדרש מעבר במרחבים הפתוחים שבין הערים, מטלה ששום בן ארץ אינו מסוגל לה עקב אגורפוביה ממנה סובלים כל בני הארץ.
בני החלל מסכימים שהחקירה תתבצע על ידי בלש מבני הארץ, אך מתנים זאת בהשתתפות שותף מבני החלל. שותף זה מתגלה כרובוט דמוי אדם בשם ר' דאניל אוליבאו (ה-ר' מייצגת "רובוט"). למרות מרמורו של ביילי שאינו אוהד רובוטים עקב השפעתם על הכלכלה הארצית (רובוטים החליפו פועלים רבים שנותרו ללא עבודה, ביניהם גם מכרים ובני משפחה של ביילי עצמו), הוא מסכין עם הגזרה ומקבל עליו את השותפות עם דאניל, כטובה אישית למפקדו שהוא גם חברו, ולאור הבטחתו לו שיקודם בתמורה בשתי דרגות.
מתברר כי דאניל תוכנן על מנת להידמות בכל ליצור אנושי במטרה להשתלב בחיי הכרך וללמוד כך את דפוסי החשיבה המאפיינים את בני הארץ על מנת לסייע במאמצי בני החלל להביא את בני האדם לבנות מושבות חדשות ולעזוב את כדור הארץ במטרה ליישב כוכבים נוספים בחלל.
לאורך העלילה חושד ביילי מספר פעמים כי דאניל הוא הרוצח, או לחלופין כי הוא בעצם הקורבן עצמו, סארטון, שמנצל את העובדה שדאניל נבנה על פי דמותו על מנת להתחזות לו ולטפול את אשמת הירצחו על בני הארץ.
במהלך החקירה מתגלה דמותה של החברה האנושית הארצית הסובלת מפיצוץ אוכלוסין אדיר שגורם לחוסר תמידי במזון טרי ומחייב את בני הארץ להסתמך בעיקר על מוצרים העשויים משמרים. בנוסף מתגלה קבוצה חתרנית של פעילים למען חזרה למקורות וביטול המודרניזציה (בה חברה גם ג'סי, אשתו של לייג'ה) ומתגלה מערכת היחסים העדינה של כדור הארץ, ערש התרבות האנושית, עם בני החלל שעזבו את העריסה ושגשגו בחלל, כך שכוחם כיום עולה על זה של הארץ.
בסופו של דבר מתגלה כי הרוצח אינו אחר ממפקדו של לייג'ה, ג'וליוס אנדרבי, חבר בקבוצה חתרנית שמרנית ואנטי מודרניסטית. אנדרבי ירה בסארטון בחושבו כי מדובר ב-ר' דאניל, העתק מדויק של סארטון. מטרתו של אנדרבי הייתה לסכל את תוכניתם של החללאים להביא להגירה מחודשת של בני האנוש מכדור הארץ, והוא קיווה שהרס האב-טיפוס של רובוט שנועד ללמוד את דפוסי החשיבה של בני האדם יביא את החללאים לוותר על מעורבותם בענייניו הפנימיים של כדור הארץ ולעזוב.

תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית פעמיים.
התרגום הראשון משנת 1975 יצא לאור בהוצאת מסדה בתרגומו של חיים גליקשטיין. לאורך השנים נשמעה ביקורת על התרגום, בעיקר על האופן המאולץ שבו בחר גליקשטיין לעברת את שמות הגיבורים (לייג'ה תורגם לאליה, ג'סי תורגם לאיזה וכן הלאה), ועל מבנה המשפטים התואם יותר תחביר אנגלי.
בשנת 2005 יצא לאור תרגומו של רמי שלהבת בהוצאת ינשוף.
שם שועלים יש

שָׁם שׁוּעָלִים יֵשׁ הוא שירו של קדיש סילמן. הולחן בלחן עממי.
נושא השיר הוא כינון היישוב היהודי החדש בארץ ישראל, הקמת היישובים ובניית הבתים והרחבת ההתיישבות החקלאית ברחבי הארץ, ובעיות הביטחון והקמת ארגוני המגן העבריים בתקופת השלטון העות'מאני ותקופת המנדט, המסופרים מבעד לדברי שיחתם הרצינית והמבודחת כאחד, והמעגלית, של זוג צעירים: הבחור קורא לחברתו אהובתו בכינויים מצטטים משיר השירים, כגון "תמתי", או יונת חן שלי המתכתב עם "יונתי" המקראי, לבוא ולהתקרב אליו, ואולם לבחורה שאלות רבות ושונות הנוגעות לקיום, להגנה עליו, למגורים ולחיי היומיום, ועליהן תשובות מיידעות של הבחור המנסה לרצות את אהובתו. השיר רצוף בדימויים מטאפוריים: "שועלים" הם שודדים ורוצחים תושבי הארץ, "אגרשם" מתכוון לעימות חמוש, "אקדוח" הוא כל כלי נשק, "במחצלתי" הוא אתר אחסון של הנשק - במחסן חוקי או ב"סליק", סֻכָּתִי היא כל מקום מגורים, גם אם צנוע באוהל, צריף או בית אבן, ו"כרמי" הוא המתחם החקלאי שבו חי ועובד המשיב, בין שבמציאות ובין שבדמיונו.
השיר נעשה אהוד ביישוב, נהגו לשיר אותו באירועים שמחים וחגיגיים במסגרת המשפחה והקהילה, ונחשב אחד משירי התנועה הציונית. כך למשל, הוא צורף אל "פנקסי" – הספרון שהוענק לכל חבר או חברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" בראשיתה, מאז 1918.
קולו של החזן המפורסם משה קוסביצקי נתגלה בהיותו בן שבע (בשנת 1906) כאשר שר בערב נשף חנוכה את השיר שנקרא גם "שיר של נוטרים" (מתוך עיתון "דבר" 25.8.1961 כתבה לרגל ביקורו של החזן קוסביצקי בישראל).
שרה צ'יזיק (מגיבורות תל-חי) מספרת במכתב מעקרון בפברואר 1919  על חוויות השמירה בגן הירק, על העצבים המתוחים ,וצל העצים והגדר שנדמו לגנבים -ואז כשעלתה הלבנה החלו היא וחברתה לשיר והיא מציינת במיוחד את השיר "שם שועלים יש".
שרה ממשיכה ומתארת חוויה היתולית שהייתה קשורה לשיר זה. בעת השמירה נשמעה יללת שועל ,שרה כותבת כי הבחינה שאין זה שועל אמיתי ,היא יללה אף היא כשועל בתשובה ליללה ששמעה ואמנם לא טעתה, תוך זמן קצר נכנסו בקול צחוק השומרים שניסו להפחידן.(המכתב מעקרון פורסם יחד עם זכרונות ומכתבים אחרים שלה לאחר שנפלה.בעיתון "הצפירה"  4.6.1920).
שלום קר

שלום קר הוא מצב שבו בין שתי מדינות שורר שלום באופן רשמי, בעוד הממשלה או האוכלוסייה, לפחות במדינה אחת, מסתייגים מהסכם השלום ונמנעים מליישמו.
בוטרוס בוטרוס ראלי, שר החוץ של מצרים, טבע את הביטוי "שלום קר" בסוף שנת 1982. הביטוי נטבע כהיפוכה של "מלחמה קרה", שבה שתי מדינות אינן נלחמות בגלוי זו בזו, אך בחשאי כל אחת מהן מנסה לפגוע בשנייה.
שלום קר מאופיין ברמות גבוהות של חוסר אמון בין הצדדים, וגישה שלילית של הממשלות והאוכלוסיות, לפחות באחת מהמדינות, כלפי המדינה השנייה.
פרופ' בנימין מילר מאוניברסיטת חיפה פרסם מספר מאמרים בהם חקר את התהליכים שמובילים ממצב של מלחמה למצב של שלום, באזורים שונים בעולם ובתקופות שונות. במאמריו הוא מגדיר שלוש רמות של שלום: שלום "קר", שלום "נורמלי" ושלום "חם". הוא יוצר מסגרת תאורטית המשלבת את נקודות המבט האזוריות והבינלאומיות על תהליכי שלום, ומזהה זיקה בין מנגנונים שונים שיוצרים רמות שונות של שלום. מהניתוח שלו עולה כי תהליכי שלום מצליחים רק אם קיימים התנאים האזוריים המתאימים לכך. הדוגמאות המרכזיות במאמריו הן המזרח התיכון (השלום הקר ביחסי ישראל-מצרים), אמריקה הלטינית (התפתחות תנאי שלום בין המדינות במהלך המאה העשרים) ומערב אירופה (התחממות היחסים בין המדינות מאז שנות החמישים).

אמריקה הלטינית

בין מדינות אמריקה הלטינית פרצו מלחמות רבות במאה ה-19, ורק עימותים בודדים במהלך המאה ה-20. המלחמות האחרונות בין מדינות אמריקה הלטינית היו עימותים קצרים יחסית - מלחמת הכדורגל (1969) ומלחמת סנפה (1995) .
מחקרים מצאו שבתחילת המאה ה-20 מדינות אמריקה הלטינית התרכזו בהשגת יציבות פנימית, וזה היה הגורם המרכזי להיעדר עימותים צבאיים. בתקופה זו שרר שלום קר בין המדינות. מאמצע המאה ה-20 החל ביבשת תהליך של דמוקרטיזציה, שהפך את יחסי השלום בין המדינות לשלום חם. במדינות רבות המנהיגים התחייבו להימנע מעימותים מזוינים עם שכניהם, וכיום נותרו באמריקה הלטינית רק סכסוכים טריטוריאליים מינוריים.

בוסניה

מלחמת בוסניה, בה הסרבים, הקרואטים והמוסלמים נלחמו אלה באלה, הסתיימה בשנת 1995 בקיפאון צבאי והסכסוך נותר בלתי פתור. מאז לא פרצו עימותים מזוינים בין האוכלוסיות השונות, והיחסים ביניהן כיום מוגדרים כשלום קר.

רוסיה, אוקראינה והאיחוד האירופי

מאז 1991 יזמו האיחוד האירופי והמדינות החברות בו יוזמות דו-צדדיות ורב-צדדיות עם רוסיה שמטרתן יצירת מערכת יחסית מדינית תקינה ושילוב רוסיה כחלק ממדינות אירופה. האיחוד האירופי סייע לרוסיה להתקבל לארגון המדינות המתועשות, תמך בכניסתה לארגון הסחר העולמי, והוציאה לפועל תוכניות רבות לשיתוף פעולה עם רוסיה.
על אף זאת, ברוסיה התחוללו תהליכים שחיזקו מדיניות פנים של אבסולוטיזם פוליטי ומדיניות חוץ אגרסיבית, המתייחסת למערב כאל אויב, ומנסה לערער את השותפויות באיחוד האירופי ובנאט"ו. רוסיה תקפה את אוקראינה ואף סיפחה חלק משטחה, תוך הפרה של הסכמים בינלאומיים עליהם היא חתומה, והיא מסכנת גם את יציבותן של מדינות פוסט-סובייטיות רבות אחרות. לאור כל אלה, רבים באיחוד האירופי מציעים להשהות את שיתופי הפעולה ולעבור למצב של "שלום קר" עם רוסיה.
גם נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, הודיע כי בכוונתו להתנגד לתוקפנות הרוסית ולקיים רק יחסים של "שלום קר" עם הקרמלין.
ספרטק מוסקבה (רוגבי)

היסטוריה

מועדון הרוגבי "ספרטק" נוסד לראשונה בשנת 1936 ופעמיים סיים במקום השני באליפות. ב-1960 מועדון הרוגבי הוקם מחדש. עד התפרקות ברית המועצות המועדון השתתף בקביעות באליפות ברית המועצות ברוגבי. 
בשנת 1990, המועדון חדל להתקיים. אך הוקם מחדש עשור לאחר מכן, אך התפרק שוב בשנת 2014 בשל היעדר מימון. בקיץ 2017 הוקם שוב תחת השם "ספרטק מוסקבה" ובחסות אגודת הספורט ספרטק וחברת לוקאויל.
ויליאם פרנסיס ג'יוק

ביוגרפיה

ויליאם פרנסיס ג'יוק נולד בעיר מפלי הניאגרה,  שבאונטריו, קנדה, ב-12 במאי 1895. הוריו של ג'יוקהיו אזרחי ארצות הברית ולכן הם חזרו אליה יחד איתו, שם הוא החל ללמוד לראשונה בבית ספר ציבורי במישיגן. לאחר מותו של אביו בשנת 1908, משפחתו של ג'יוק חזרה למפלי הניאגרה, שם החל ללמוד במכללת מפלי הניאגרה. לאחר שסיים את לימודיו, ג'יוק החל לחפש עבודה במפעלים שונים בעירו, לא רק בשביל התמורה הכספית, אלא גם כי רצה להתחיל קריירה כמהנדס חשמל, אך דבר זה לא עלה בידו.
שמואל גליק

שמואל גליק (נולד ב-1948) הוא פרופסור מן המניין וראש מכון שוקן למחקר היהדות ופרופסור לספרות ההלכה ותולדות החינוך היהודי במכון שכטר למדעי היהדות. חוקר פעיל וביבליוגרף של ספרות השאלות והתשובות ומתעד שרידי תשובות קדומים מכתבי יד שלא זכו לפרסום. מחברם של ספרי יסוד בחקר תולדות החינוך היהודי, ספרות המנהגים וספרי ביבליוגרפיה לספרות השאלות והתשובות.

משפחתו

שמואל גליק תושב אפרת, נשוי למרגלית ולהם ארבעה ילדים: אוֹריאל יצחק (אוֹרי) גליק, שנפל בשירותו הצבאי בעת מילוי תפקידו; ציפורית מרקוביץ-גליק, פסיכולוגית מומחית; ד"ר אלון גליק העוסק בחקר מדעי הצומח; וד"ר עמרם (עמי) גליק, רופא מומחה בכירורגית הפה והלסתות.
טאונוס 20M

פורד טאונוס 20M במדינת ישראל

במדינת ישראל שווק "טאונוס 20M", בגרסת 4 דלתות על ידי "חברה א"י לאוטומובילים בע"מ". הדגם התחרה במכירות עם ה-וולוו 144.
סילווה זלמנסון

תולדות חייה

זלמנסון נולדה ב-25 באוקטובר 1944 בסיביר למשפחה יהודית מסורתית מריגה. כבר מילדותה חוותה סילווה אלימות ויחס עוין בשל היותה יהודייה. ההבנה כי היא מוקפת בשונאים אילצה אותה לפתח אופי של לוחמת, וכבר בתקופת בית הספר החזירה ביד חזקה לתוקפיה והטילה מורא גם על הבנים. על יהדותה למדה בבית מהוריה. כבר מאז ליווה אותה חלום אחד – לעלות לארץ ישראל; אך סילווה מעולם לא האמינה שתצליח להגשימו. בתקופת נעוריה הייתה מעורבת בפעילות ציונית מחתרתית שכללה תרגום ספרים ולימוד עברית, דברים שיכלו להביא למעצרה והגלייתה לגולאג. בשאר העולם לא ידעו על מצבם של יהודי ברית המועצות; נציגי המדינה היו טוענים שכל אחד רשאי וחופשי לצאת מהמדינה ושהיהודים אינם עוזבים רק מפני שהם לא רוצים. בעקבות מלחמת ששת הימים הופסקה לגמרי העלייה מברית המועצות ונדחו כל בקשות היציאה מהמדינה בגלל תמיכת ברית המועצות בארצות ערב וניתוק היחסים עם ישראל.

כיום

אחרי עלייתה לארץ, סילווה המשיכה להאבק למען יהודי ברית המועצות עד נפילתה של המעצמה. מייד לאחר שחרור של בעלה אדוארד קוזניצוב, נולדה להם בת, ענת ב 1980. ב-1981 השניים התגרשו. סילווה מתגוררת בגן יבנה ועבדה כמהנדסת מכונות בתעשייה אווירית ובמקביל התחילה לצייר. כיום משתייכת לאיגוד הציירים בישראל והציגה את תמונותיה בתערוכת בארץ ובעולם (ארצות הברית, אנגליה, איטליה, רומניה ופינלד). ענת זלמנסון קוזניצוב הפיקה סרט דוקומנטרי על מבצע חתונה ב-2016.
חזרה (אמנות הבמה)

חזרה היא אירוע שמתרחש כהכנה לקראת הופעה. הוא מתקיים כצורה של תרגול, על מנת להבטיח שכל הפרטים של הביצועים שלאחר מכן ערוכים ומוכנים כראוי ומתואמים ביניהם. השימוש הנפוץ ביותר בחזרות קיים בתחום אמנות הבמה, כהכנה לפני הצגה בפני קהל צופים.

חזרה גנרלית

חזרה גנרלית (על פי האקדמיה ללשון העברית: חֲזָרָה כְּלָלִית) היא החזרה האחרונה, בתום סדרה של חזרות. במהלכה מוצגת ההופעה בשלמותה, בהיקף מלא, בהשתתפות כל צוות השחקנים ושאר בעלי התפקידים (תאורנים, אנשי סאונד, נגנים וכדומה). בחזרה גנרלית בתיאטרון, השחקנים מופיעים בלבוש מלא (תלבושות, איפור, פיאות וכדומה), ועושים שימוש באביזרים אמיתיים. עבור מופע מוזיקלי, החזרה הגנרלית היא החזרה האחרונה לפני ההופעה.

תיאטרון או אופרה

בתיאטרון, אנסמבל שחקנים עורכים חזרות, כהכנה לקראת ביצוע הופעה או הופעות בפני קהל. בשלבים המוקדמים של תהליך ההפקה, החזרות המתרחשות אינן כוללות את ההיבטים הטכניים של ההופעה (כגון: תאורה, ציוד סאונד והגברה וכדומה), והן משמשות בעיקר כדי לסייע לשחקנים ללמוד את הדיאלוג ולגבש את אופן התנועות שלהם על הבמה.
חזרה טכנית היא חזרה המיועדת בעיקר לטכנאי התאורה והקול המעורבים בהוצאה לפועל של ההופעה, על מנת לאפשר להם, ולמנהל הבמה, לערוך חזרות בהיבטים הטכניים של ההופעה - מתי יש להדליק/לכבות אורות (ואילו), מתי יש להשמיע אפקטים קוליים, אילו חפצים (תפאורה, אביזרים וכדומה) צריכים להיות על הבמה (ומתי) - וזאת לצורך זיהוי תקלות ומציאת פתרונות. בדרך כלל, השחקנים לא עושים חזרות על סצנות שלמות במהלך החזרה הטכנית, אלא מבצעים דיאלוגים ו/או פעולות המשמשות את מנהל הבמה כנקודות ציון זמן - מתי יש לבצע פעולה טכנית מסוימת (או סדרת פעולות). חזרה טכנית מקוצרת כוללת, בדרך כלל, רק את סיקוונס הפתיחה והסיום של כל סצנה או מערכה.

הקשרים אחרים

השימוש במונחים "חזרות" ו-"חזרות גנרליות" נפוץ גם מעבר לתחום אמנויות הבמה. כאשר ארגון צריך ללמוד כיצד ליישם את התהליך חדש, הוא עשוי לערוך חזרות של הפעילות מראש. ארגוני חירום עורכים לעיתים קרובות חזרות של ההכנות שלהם לתגובה לאסונות אזרחיים. צבא שמתכנן לתקוף יעד מסוים עשוים ליצור דגם של היעד, ולערוך חזרות של ההתקפה. תהליכי הטמעתם של שינויים משמעותיים בתחומי תעשייתיים ומורכבים מבחינה טכנית, כגון תחום מערכות מידע, מתבצעים לעיתים קרובות רק לאחר חזרות, במיוחד כאשר הדבר דורש תיאום של מספר רב של פעילויות, תוך אילוצי זמן.
טובין

בכלכלה טובין הם כל סחורה או  שירות שעשויים להניב עלייה בתועלת במישרין או בעקיפין. טובין שאינם נגישים לשימוש הצרכנים במישרין (תשתיות לדוגמה) נחשבים טובין מעצם היותם מקור הכנסה או מהתועלת הנובעת מערך מכירתם החוזרת.
אף על פי כן, במקרו-כלכלה ובחשבונאות טובין נבדלים משירותים. בתחומים אלה מצומצמת הגדרת הטובין למוצרים פיזיים ("ממשיים") שניתן להעבירם ללקוחות תוך העברת הבעלות עליהם ממוכרים לצרכנים. סחורה היא מונח כללי יותר מטובין, המשמר את ההבחנה בין טובין לסחורה. במיקרו-כלכלה נהוג להתייחס למושג הטובין במובנו הכוללני יותר.

הרצף "סחורה-שירותים"

ואולם למעשה אין משקל רב לדיכוטומיה בין טובין לשירותים. תאורטיקנים רבים מציגים רצף בין טובין לשירותים. בקצהו האחד ממוקמות הסחורה "המוחלטת", ובאחר - השירות "המוחלט". ברצף זה מרבית המוצרים נמצאים בין שני הקצוות הללו ולא בהם. לדוגמה, מסעדה מספקת טובין פיזיים (אוכל מוכן) ובה בעת גם שירותים שונים - אווירה, סדר, ניקיון השולחן וכיוצא באלה. זאת ועוד, אף על פי ששירותים ציבוריים רבים מספקים טובין פיזיים (למשל, מים), נהוג להתייחס אליהם כאל "שירותים".
מטה הדיור הלאומי

מטה הדיור הלאומי הוא הזרוע המבצעת של קבינט הדיור. ראש מטה הדיור הוא זאב בילסקי.
שר האוצר משה כחלון דרש במסגרת המשא ומתן הקואליציוני לרכז את כל הסמכויות השונות בתחום הדיור בישראל תחת משרד האוצר.
כזרוע המבצעת של קבינט הדיור וממשלת ישראל לתחום הנדל"ן, מטה הדיור הוא גם מערך ארגוני בין משרדי מורכב ובהובלת פרויקטים ורפורמות.
תפקידיו של ראש מטה הדיור הם להוביל את פעילות גופי הנדל"ן הממשלתיים ולתאם ביניהם: רשות מקרקעי ישראל, דירה להשכיר, מינהל התכנון ומשרד הבינוי והשיכון. כמו כן ראש מטה הדיור וצוותו מרכזים ומבצעים בקרה אחר החלטות קבינט הדיור וביצוען. ראש מטה הדיור משמש גם כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, יו"ר ועדת הרשאות תכנון ופיתוח ויו"ר והוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות.
ראש מטה הדיור הראשון היה אביגדור יצחקי, וב-2018 החליף אותו זאב בילסקי.
באדי הילד

תיכונים ומכללות

הילד נולד בכפר "אייט מייל רוק", על יד העיר פריפורט שבאיי בהאמה. הכינוי "באדי" ניתן לו בידי אמו, על שם דמותו של "באד באנדי" מהסיטקום "נשואים פלוס". בתקופתו כתלמיד "תיכון ג'ק הייוורד" הוביל את קבוצתה לאליפות התיכונים של האי גרנד בהאמה. לאחר מכן עבר לשחק באקדמיית הכדורסל "סאנרייז כריסטיאן" שבעיר ויצ'יטה, קנזס, וקלע בעונת הסיניור שלו 22.7 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר הילד ללמוד באוניברסיטת אוקלהומה. בעונת הפרשמן שלו קלע 7.8 נקודות למשחק, ובעונה הבאה הפך לשחקן חמישייה קבוע כששיפר את ממוצעיו ל-16.5 נקודות ו-4.4 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה השנייה של מחוז 12 הגדולות ("Second-team All-Big 12"). בעונת הג'וניור שלו, 2014/2015, עזר הילד לאוקלהומה להעפיל לשלב 16 הגדולות ("Sweet 16") של טורניר המכללות לראשונה מאז שנת 2009, כשרשם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק ונבחר ל-MVP של המחוז. במהלך עונתו האחרונה, ב-4 בינואר 2016, קלע שיא קריירה של 46 נקודות בהפסד קבוצתו לאוניברסיטת קנזס אחרי 3 הארכות. באותה עונה סחב הילד את קבוצתו עד לשלב פיינל פור אליפות המכללות, אך אוקלהומה הובסה בחצי הגמר מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת וילאנובה, בתוצאה 95-51. לאורך עונת הסיניור העמיד הילד ממוצעים של 25.0 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק שזיכו אותו בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון וודן המוענקים לשחקן המצטיין של העונה בליגת המכללות.

ניו אורלינס פליקנס

הילד נבחר בבחירה השישית של דראפט ה-NBA לשנת 2016, על ידי קבוצת ניו אורלינס פליקנס. ב-57 משחקיו במדי הפליקנס רשם הילד ממוצעים מאכזבים של 8.6 נקודות למשחק ב-39.2% קליעה מהשדה.

סקרמנטו קינגס

ב-20 בפברואר 2017 הועבר הילד בטרייד לסקרמנטו קינגס, יחד עם טייריק אוונס, לנגסטון גאלוויי ושתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לדמרקוס קאזינס ועומרי כספי. לאחר שלא הצליח לבלוט במדי הפליקנס, בסקרמנטו מילא הילד את תפקיד הקלע הפותח, ועד סיום עונת הרוקי שלו שיפר את תפוקתו ל-15.1 נקודות למשחק ב-48% קליעה מהשדה. בסיום העונה נבחר הילד לחמישיית הרוקיז של העונה.
את עונת 2017/2018 פתח כשחקן חמישייה, אך אחרי שבעה משחקים ירד לספסל והפך להיות השחקן השישי בקבוצה. בעונת 2018/2019, בה שב להיות שחקן חמישייה, קבע שיא שלשות בעונה סדירה של הקינגס, כשקלע 278 שלשות. בנוסף, באותה העונה הפך הילד לשחקן הראשון בליגת ה-NBA שבשלושת עונותיו הראשונות קולע מעל ל-600 שלשות.
באוקטובר 2019 חתם על הארכת חוזה בסקרמנטו ל-4 עונות נוספות, החל מעונת 2020/2021, עבור כ-94 מיליון דולר.

נבחרת לאומית

בשנת 2014 שיחק הילד לראשונה במדי נבחרת איי בהאמה, כשהשתתף בטורניר סנטרובאסקט הנערך בין מדינות אמריקה המרכזית, מדינות האיים הקריביים ומקסיקו. בכל ארבעת משחקי הסנטרובאסקט עלה הילד מהספסל, והוביל את קלעי הטורניר עם 19.8 נקודות בממוצע למשחק.
טאורוס (משגר לוויינים)

טאורוס (באנגלית: Taurus) הוא משגר לוויינים המונע בדלק מוצק, וכולל ארבעה שלבים. המשגר פותח ויוצר על ידי חברת אורביטל סיינסס האמריקנית. הוא מבוסס על משגר הלוויינים פגאסוס. טאורוס מסוגל לשגר לוויינים במשקל של עד 1,350 ק"ג, למסלול נמוך סביב כדור הארץ. שיגור הבכורה של טאורוס התבצע בשנת 1994.

היסטוריית שיגורים

נכון ל - 24 בפברואר 2009, בוצעו שמונה שיגורים לחלל באמצעות המשגר טאורוס, מהם הצליחו שישה.
אוניברסיטת פאביה

היסטוריה

כבר בשנת 825 נוסד בפאביה בית ספר חשוב לרטוריקה על ידי לותאר הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בית ספר זה התבסס על בית ספר למשפטים שהוקם על ידי הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון. לאורך תקופת ימי הביניים שגשג בית הספר והרחיב את לימודי המשפטים שבו. בשנת 1361 החליט קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בעידודו של שליט העיר גלאצו ויסקונטי השני, כי בפאביה יוקם מוסד ללימודים כלליים. האפיפיור, בוניפקיוס התשיעי, העניק למוסד זה את אותו המעמד לו זכו מוסדות דומים בבולוניה ובפריז. בשנת 1485 פורסם הצו האימפריאלי שהעניק למוסד ללימודים כלליים את מעמדו כאוניברסיטה.
הפעילות האקדמאית נפגעה עמוקות בתקופת קרב פאביה עקב הנזקים הקשים שנגרמו לעיר ולמוסדות האוניברסיטה במהלך הקרב, והתקשתה להשתקם בשל מגבלות השלטון הספרדי שהתבסס בעיר בעקבות המלחמה. פריחתה המחודשת של האוניברסיטה החלה במחצית השנייה של המאה ה-18 בעידוד השליטים האוסטרים מריה תרזה ויוזף השני. בשנת 1858 היוו סטודנטים מאוניברסיטת פאביה כוח משמעותי בתנועה לאיחוד איטליה, דבר שהוביל לצו זמני לסגירת האוניברסיטה מטעם השלטונות האוסטריים. אירועים מסוג זה באוניברסיטאות ברחבי איטליה היו דבר אופייני בשנים שטרם איחוד איטליה וייסוד ממלכת איטליה המודרנית. עם הקמת ממלכת איטליה חזרה האוניברסיטה לפעילות שגרתית.
לאחר מלחמת העולם השנייה ידעה אוניברסיטת פאביה זינוק מחודש בפעילות האקדמאית שלה ובשנות ה-70 הצטרפו לפקולטות הקלאסיות הפקולטות החדשות לכלכלה ומסחר ולהנדסה.
במהלך ההיסטוריה, זכתה אוניברסיטת פאביה לפרסום עולמי בזכות עבודתם של מדענים ידועים רבים, בהם המתמטיקאי ג'ירולמו קרדאנו (יליד פאביה, 1501-1576), הפיזיקאי אלסנדרו וולטה (פרופסור באוניברסיטת פאביה בין השנים 1769-1804), המשורר הוגו פוסקולו (מרצה בין השנים 1809-1810) והאנטומיסט קמילו גולג'י, מגלה אברון גולג'י וזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (פרופסור באוניברסיטת פאביה משנת 1861 ועד מותו).
גורם מרכזי נוסף בביסוסה של פאביה כאוניברסיטה בעלת שם באיטליה ובאירופה הוא פעילותם של חמישה קולג'ים פרטיים וציבוריים, שהעתיקים בהם הם גיזליארי קולג' ובורומאו קולג' שנוסדו במאה ה-16. קולג'ים אלו מספקים לתלמידיהם את כלל צורכיהם הלוגיסטיים והלימודיים במהלך לימודיהם במסלולים השונים באוניברסיטה, במטרה לעודד מצוינות אקדמאית. קולג'ים אלו ידועים בכללי משמעת קפדניים ודרישות סף אקדמאיות גבוהות על מנת להתקבל (מעבר מבחני כניסה קפדניים) ולהישאר (שמירה על ממוצע ציונים מצטיין) כסטודנטים במסגרתם במהלך שנות הלימודים באוניברסיטה.
אוניברסיטת פאביה מציעה מגוון רחב של מסלולי לימוד לתואר ראשון, שני ודוקטורט, הן בשפה האיטלקית והן בשפה האנגלית. פעילות מחקרית מתבצעת במחלקות, מכונים, מרפאות, מרכזים ומעבדות בשיתוף פעולה הדוק עם גופים ציבוריים ופרטיים, בהם תאגידים, תעשיות ומפעלים מרחבי איטליה ואירופה.

ישראלים באוניברסיטת פאביה

החל משנות ה-2000, אוניברסיטת פאביה זוכה לפריחה במספר הסטודנטים הישראלים הנרשמים אליה לצורך לימודים אקדמאיים, רובם המכריע בתחום לימודי הרפואה. האוניברסיטה מושכת סטודנטים ישראלים רבים בעקבות דירוגה האקדמאי הגבוה, שכר הלימוד הסמלי ועלות המחיה הנמוכה יחסית בפאביה. נכון לאוגוסט 2010, כ-60 סטודנטים ישראלים לומדים באוניברסיטה. מסלולי לימוד נוספים הנפוצים בקרב סטודנטים ישראלים הם רפואת שיניים, רוקחות ומוזיקה.
SOBR (סדרת טלוויזיה)

עלילה

אביב 1993, קצין הצנחנים לשעבר סרגיי יאקושב עובר לעיר סטברופול אחרי גל קיצוצים בכוחות המזוינים. לאחר שלא מצליח למצוא עבודה הוא מתנגש בחבר, שמזמין אותו להתגייס ליחידה המיוחדת לתגובה מהירה של המשטרה, שהגרעין שלה מורכב מקצינים לשעבר בצבא רוסיה. 
עלילת הסדרה מתארת את אימוני היחידה, אורח החיים היומיומי של לוחמי היחידה והמבצעים לשחרור בני ערובה וללכידת מבוקשים.
הסדרה גם מגוללת את התחרות הסמויה בין המשטרה לצבא בעת ביצוע מבצעים במעורבות שני הגופים.