אירוויזיון הילדים

היסטוריה

המקור של תחרות אירוויזיון הילדים הוא בתחרות שירים, שנוסדה בשנת 2000, כאשר רשות השידור הדנית, DR, החליטה לקיים תחרות שירים לילדים דנים. בשנת 2002, הרעיון הורחב לפסטיגל שירים סקנדינבי בשם "אם.פי.ג'י נורדיק" (MPG Nordic), כאשר דנמרק, נורווגיה ושוודיה לקחו בו חלק. איגוד השידור האירופי הרחיב את תחרות השירים הסקנדינבית לילדים לתחרות שירים, שבה כל המדינות החברות באיגוד השידור האירופי יוכלו לקחת בה חלק. כותרת העבודה של איגוד השידור האירופי הייתה "Eurovision Song Contest for Children" ("תחרות אירוויזיון לילדים"). דנמרק היא המדינה שהתבקשה לארח את תחרות אירוויזיון הילדים הראשונה בשנת 2003, לאור ניסיונם עם תחרות השירים הסקנדינבית, "אם.פי.ג'י נורדיק" (MPG Nordic).
לאחר שדנמרק ארגנה באופן מוצלח את אירוויזיון הילדים הראשון בשנת 2003, עמד ארגון אירוויזיון הילדים השני בשנת 2004 בפני בעיות מיקום. במקור, התחרות הייתה צריכה להיות מאורגנת על ידי רשות השידור הבריטית במנצ'סטר, ITV. רשות השידור הבריטית במנצ'סטר הודיעה כי בשל בעיות כלכליות ותזמון, תחרות אירוויזיון הילדים בשנת 2004 לא תתקיים בבריטניה. לאחר מכן, איגוד השידור האירופי פנה לרשות השידור הקרואטית, HRT, שזכתה בתחרות בשנה הקודמת, כדי שתקיים את תחרות אירוויזיון הילדים 2004 בשטחה, בעיר זאגרב שבקרואטיה. חמישה חודשים לפני קיום התחרות בקרואטיה, נחשף כי רשות השידור הקרואטית, HRT, שכחה להזמין מקום באולם בו התחרות הייתה אמורה להתקיים. לאחר שנחשף כי רשות השידור הקרואטית שכחה להזמין מקום, רשות השידור הנורווגית, NRK, התנדבה לארח את התחרות בשטחה, בעיר לילהאמר שבנורווגיה.
החל מאירוויזיון הילדים 2004, גופי השידור שלקחו חלק בתחרות הצטרכו להציע את נכונותם לארח את התחרות בשטחם, כדי שאיגוד השידור האירופי יימנע מבעיות, כפי שקרה באירוויזיון הילדים 2004. בלגיה הייתה המדינה הראשונה שהציעה את נכונותה לארח את תחרות אירוויזיון הילדים 2005 בשטחה, ותחרות זו אכן התקיימה בבלגיה.
כל תחרויות אירוויזיון הילדים משודרות בפורמט 16:9 מסך רחב ו-HDTV. בשנים 2003–2006, הופקו גם תקליטורי DVD עם שירי התחרות (בדומה לתקליטורים שמופקים בתחרות הזמר של האירוויזיון), אולם ב-17 בינואר 2008, איגוד השידור האירופי הודיע על הפסקת הפקת התקליטורים עקב חוסר עניין הציבור.
החל מאירוויזיון הילדים 2008, שיטת הניקוד היא 50% הצבעת השופטים ו-50% הצבעת הקהל (Televoting). בכל התחרויות הקודמות, שיטת הניקוד הייתה 100% הצבעת הקהל, שהחליט באופן בלעדי מי השיר הזוכה. בכל שנה, לעשר המדינות המתחרות שמקבלות את מספר הקולות הרב ביותר מכל מדינה, מוענקות נקודות הנעות בין 1 ל-8, ואחר כך 10 ו-12 ("דוז פואה", בצרפתית). בשנים 2003–2005, לאחר שכל השירים בתחרות הופיעו, לצופים ניתנו כ-10 דקות להצביע לשירים האהובים עליהם ביותר. החל משנת 2006, קווי ההצבעה של התחרות פתוחים לאורך כל שידור התחרות. כמו כן, בשנים 2007, 2008 ו-2010 כל הרווחים מהצבעות הקהל (Televoting) נתרמו לקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
לפני אירוויזיון הילדים 2007, אילו רשות שידור מסוימת לא הייתה משדרת את התחרות בשידור חי במדינתה, הדבר היה כרוך בקנס כספי. כיום, לא מוטלת עוד חובה על רשויות השידור לשדר את התחרות בשידור חי, והן יכולות לשדר את התחרות מאוחר יותר, בשעות צפייה מותאמות יותר לילדים. כמו כן, בנקודות שונות לאורך התחרות, רשתות שידור מורשות להשהות את שידור התחרות למשך מספר דקות, ולהקרין לצופים בתחרות פרסומות.
בשנים 2003 - 2008, במהדורותיה הראשונות של התחרות, התחרות התקבלה היטב בקרב המדינות החברות באיגוד השידור האירופי, שהביאה לנסיקה במספר המדינות שרצו לקחת חלק בתחרות. החל מתחרות אירוויזיון הילדים 2009, שנערכה בקייב, אוקראינה, חלה ירידה חדה במספר המדינות שרצו לקחת חלק בתחרות - מגמת ירידה שהתגברה בתחרויות אירוויזיון הילדים 2012 ואירוויזיון הילדים 2013, בהן לקחו חלק בתחרות רק 12 מדינות. בתחרות אירוויזיון הילדים 2014 שנערכה במרסה, מלטה, חלה שוב עלייה במספר המדינות שרצו לקחת חלק בתחרות, ובאותה שנה, מספר המדינות שלקחו חלק בתחרות הסתכם ב-16 מדינות (כמו בתחרויות שנערכו בשנים 2003 ו-2005).

פורמט התחרות

במהלך כל היסטוריית התחרות, פורמט התחרות נותר בלא שינוי ניכר, כאשר פורמט התחרות מורכב מהופעות מוזיקליות בשידור חי של אמנים צעירים, שנבחרו על ידי רשות השידור המייצגת אותם. איגוד השידור האירופי טוען כי מטרת התוכנית היא "לקדם כישרונות צעירים בתחום המוזיקה הפופולרית, על ידי עידוד תחרות בין האמנים".
התחרות תמיד מתקיימת במוצאי שבת, בסוף נובמבר או תחילת דצמבר, ונמשכת כשעתיים ו-15 דקות (אם כי התחרות בשנת 2014 הייתה חריגה, ונמשכה כשעתיים ו-30 דקות).
בניגוד לתחרות הזמר של האירוויזיון, המדינה המנצחת בשנה מסוימת לא מקבלת באופן אוטומטי את הזכות לארח את התחרות בשנה שאחריה. חוק זה שונה בשנת 2012, כאשר אוקראינה קיבלה את הזכות לארח את התחרות בשנת 2013.
עד התחרות בשנת 2013, רק האמנים הזוכים במקום הראשון בתחרות קיבלו פרס ותעודה. מאז התחרות בשנת 2013, שלושת המקומות הראשונים בתחרות מקבלים פרס ותעודה.
את התחרות מגישים, לרוב, שני מגישים - גבר ואישה (אם כי שנת 2006 ושנת 2014 היו חריגות), המופיעים בקביעות על הבמה ועם האמנים ב"חדר הירוק" (ה"גרין רום"). כמו כן, המגישים אחראים גם על אמירת התוצאות הסופיות, לאחר שמוסרי הניקוד מכל מדינה מציגים את התוצאות שהתקבלו ממדינתם.
למרות שתחרות אירוויזיון הילדים מתנהלת על פי דגם הפורמט של תחרות הזמר של האירוויזיון, ישנם מספר הבדלים בולטים בין שתי התחרויות ומאפיינים שהם ייחודיים לתחרות אירוויזיון הילדים: לדוגמה, בעת המופע מילות השירים חייבות להיות מושרות בשידור חי, אך קולות רקע עשויים להיות מוקלטים מראש בתור גיבוי. בנוסף, על בימת התחרות מותר שיופיעו בכל הופעה עד שמונה אמנים, בניגוד למגבלה של עד שישה אמנים בתחרות הזמר של האירוויזיון. כמו כן, מאז תחרות אירוויזיון הילדים 2005, כל מדינה זוכה באופן אוטומטי ב-12 נקודות, כדי למנוע מצב בו מדינה לא תקבל אף נקודה ("Null points"). במהות, מדינה שתסיים את הצבעת התחרות רק עם 12 נקודות, היא בדיוק כמדינה שקיבלה אפס נקודות. עם זאת, עד היום, בתחרות אירוויזיון הילדים אף מדינה לא זכתה בתואר המדינה שלא קיבלה אף נקודה, הידוע לשמצה.
הבדל בולט נוסף בין שתי התחרויות הוא שאמן אינו יכול לקחת חלק בתחרות יותר מפעם אחת, אך למרות זאת, איגוד השידור האירופי העניק אישור חד-פעמי ומיוחד ליקטרינה ריאבובה (שזכתה במקום השני בשנת 2009, כאשר ייצגה בתחרות אירוויזיון הילדים את רוסיה) לייצג בשנית את רוסיה בתחרות אירוויזיון הילדים 2011. על פי מפקח התחרות דאז, סייסטה באקר, חוק זה בוטל בשנת 2012. כמו כן, בשנת 2010, נפסלה יקטרינה ריאבובה מתחרות קדם-אירוויזיון הילדים הרוסי עקב קיומו של חוק זה.

חוקים והגבלות

איגוד השידור האירופי קבע מספר חוקים והגבלות בתחרות:
ראשית, השיר חייב להיות כתוב ומושר בשפה הרשמית (או אחת מהשפות הרשמיות) של המדינה המיוצגת. עם זאת, בשיר יכולות להופיע מספר שורות בשפה שהיא אינה השפה הרשמית במדינה. חוק השפה הוחל גם בתחרות הזמר של האירוויזיון בין השנים 1966 - 1972 ושוב בין השנים 1977 - 1998. בנוסף, האמנים בתחרות חייבים להיות אזרחי המדינה אותה הם מייצגים או תושבי קבע שחיים במדינה שנתיים לפחות.
בתחילת דרכה, תחרות אירוויזיון הילדים הייתה פתוחה לאמנים בגילאי 8 - 15, אולם, החל מאירוויזיון הילדים 2007, טווח הגילאים צומצם, וכיום רק אמנים, שביום קיומה של התחרות, נמצאים בטווח גילאי 10 - 15, יכולים לקחת חלק בתחרות.
בניגוד לתחרות הזמר של האירוויזיון, בתחרות אירוויזיון הילדים אמן אינו יכול לקחת חלק בתחרות יותר מפעם אחת (חוק זה בוטל בשנת 2012).
השיר הנשלח לתחרות לא יכול להיות שיר שפורסם ויצא לאור באופן מסחרי, וחייב להימשך בין 2 דקות ו-45 שניות ל-3 דקות (משנת 2013 ואילך). כמו כן, בשנים 2003–2006, איגוד השידור האירופי קבע כי אמנים שהוציאו לאור שירים ומוזיקה באופן מסחרי אינם יכולים לקחת חלק בתחרות. חוק זה בוטל בשנת 2007, ובכך אפשר לאמנים שהוציאו לאור שירים ומוזיקה באופן מסחרי לקחת חלק בתחרות. כתוצאה מביטול החוק, רשות השידור הנורווגית, NRK, בחרה לפרוש מהתחרות ולא חזרה לתחרות עד כה.
החל אירוויזיון הילדים 2008, התירו למבוגרים לכתוב שירים לתחרות. בעבר, כל כותבי השירים לתחרות היו חייבים להיות ילדים בטווח הגילאים 10 - 15.