google/wiki40b huggingface dataset:
זוהר סלע

ביוגרפיה

זוהר סלע הוא המייסד של אולפן הקולנוע להפקת סרטים "עין השופט הפקות". בשנת 1984 ערך את הסרט "לחץ". באותה שנה ערך את סרט הטלוויזיה "אריות בירושלים" ששודר בערוץ הראשון. בשנת 1985 ערך את הסרט "קוקו בן 19", בבימויו של דני ורטה. בשנת 1986 ערך את הסרט "אוונטי פופולו", בכיכובם של סלים דאו וסוהיל חדאד. 
בשנת 1990 ערך את הסרט "הלם קרב" ואת הסרט "המיועד", בו כיכבו שולי רנד ורונית אלקבץ. ב-1992 ערך את סרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא", בו כיכבו גילה אלמגור, שולי רנד, שרון אלכסנדר ועוד. בשנת 1994 ערך את הסרט "שירת הסירנה". בשנת 1995 ערך את הסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה", קומדיה שחורה ואקזיסטנציאליסטית.  בשנת 1996  ערך את הסרט "זיכרון דברים", המבוסס על ספרו של יעקב שבתאי. באותה שנה ערך את הסרטים "מרקו פולו: הפרק האחרון", סוף המשחק" ו"לילה לבן".
בשנת 1997 ערך סרט נוסף בבימויו של אסי דיין, "מר באום". באותה שנה ערך את הסרט "מינוטאור", בו כיכבו דן תורג'מן ומילי אביטל. ב-1998 ערך את הסרט "חתולות הרעם". בשנת 1999 ערך את הסרט "חובו של אהרון כהן". בשנת 2000 ערך את הסרט אודות המוניטין לבמאי והמפיק יורם כסלו. בשנת 2004 ערך את הסרט "הבשורה על פי אלוהים". בשנת 2007 זכה בפרס אופיר על עריכת הסרט "בופור". בשנת 2010 ערך את  "כבוד", וכן את הסרט הדקומנטרי שהוצג בקולנוע  "ארץ בראשית" ואת סרט הקולנוע "אנדנטה". בשנת 2011 עורך את הסרט "וביום השלישי", וכן ערך את הסדרה "הכבוד של מרציאנו" בערוץ 10. בשנת 2012 ערך את הסרט  "ד"ר פומרנץ" סרטו האחרון של אסי דיין. באותה שנה ערך גם את הסרט "שרקייה". בשנת 2013 עורך את הסרט "לוויה בצהריים", המבוסס על הספר "לוויה בצהריים" שכתב ישעיהו קורן בשנת 1974.
בשנת 2014 ערך את הסרט "זינוק בעלייה", בבימויו של אורן שטרן ובכיכובם של שלמה בראבא, איתי טיראן, עידית טפרסון ועוד, וכן ערך את הסדרה "בתולות".

פרסים

פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר לשנת 2007 על עריכתו בסרט "בופור".
פארק בושי

היסטוריה

בשטח הפארק התגלו שרדי התיישבות מתקופת הברונזה וכן שרידים של התיישבות מימי הביניים.
כאשר המלך הנרי השמיני השתלט על ארמון המפטון קורט בשנת 1529 הוא השתלט גם על השטחים המהווים כיום את הפארק. באותה עת היה מדובר בשלושה שטחים נפרדים: "שטח גידול הארנבות" (Hare Warren), "הפארק האמצעי" (Middle Park) ו"פארק השיחים" (Bushy Park). הנרי השמיני הפך את הפארקים לאזור צייד איילים מלכותי.
המלך צ'ארלס הראשון בנה במקום את נהר לונגפורד - תעלה שאורכה 19 ק"מ אשר שימשה אמצעי להובלת מים לארמון. שדרה המובילה אל הארמון, הקרויה "שדרת הערמונים" תוכננה על ידי סר כריסטופר רן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש אזור הפארק כבית חולים שדה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שימש אזור הפארק כמקום ריכוז כוחות, ובו הייתה מפקדתו של דווייט דייוויד אייזנהאואר שבה תיכנן את הנחיתה בנורמנדי.
מי רצח את הארי?

עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של עיירה באזור ורמונט, שביער הסמוך לה מתגלה גופתו של הארי וורפ. במהלך הסרט נחשדים שלושה אנשים שהרגו את הארי: קפטן אלברט וויז (אדמונד גוון) שיצא לציד באותו אזור ובאותו בוקר שבו גופתו של הארי נמצאה, ג'ניפר רוג'רס (שירלי מקליין), אשתו בנפרד של הארי, שמסיבותיה שלה סירבה להיפגש איתו וחבטה בראשו, ואייבי גרייבלי (מילדרד נטוויק), שהותקפה על ידי הארי והכתה אותו בראשו עם נעל עקב. במהלך הסרט ג'ניפר, וויז וגרייבלי קוברים ומוצאים מקברו את גופתו של הארי בעזרת הצייר סאם מרלו (ג'ון פורסיית') תוך כדי ניסיון להתחמק בחקירותיו של סגן השריף קלווין וויגס (רויאל דאנו). לבסוף מתברר על ידי בדיקת רופא הכפר, ד"ר גריינבאו (דווייט מארפילד), שהארי נפטר מהתקף לב ללא שום קשר לאף אחת מהדמויות החשודות.

הפקה

למרות שזוהי אחת מקומדיות הבודדות של אלפרד היצ'קוק הסרט נחל אכזבה יחסית בקופות בארצות הברית. אולם הסרט הוקרן לאורך זמן רב בצרפת, ברומא ובממלכה המאוחדת. הסרט נודע בעיקר עקב הדיאולוגים הישירים והבוטים ביותר יחסית לשנות ה-50. במהלך הסרט סאם מרלו (ג'ון פורסיית') מציעה לג'ניפר רוג'רס (שירלי מקליין) שהוא יצייר אותה בעירום. בנוסף סאם רומז לג'ניפר מספר פעמים על יחסי מין. גופתו של הארי גולמה על ידי פיליפ טרוקס.

פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לשני פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר מכל סוג והשחקנית הזרה הטובה ביותר עבור שירלי מקליין. אלפרד היצ'קוק היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר של איגוד הבמאים האמריקאי. בשנת 2005 הסרט היה מועמד ביחד עם סרטים נוספים של היצ'קוק כמו "החבל", "פסיכו", "האיש שידע יותר מדי", "חלון אחורי" וכדומה לפרס הלווין בקטגוריית ה-DVD הטוב ביותר של השנה.
אסתר קל

אסתר קַל (‏10 בינואר 1930 - 25 בספטמבר 2018) הייתה סופרת עברייה, עיתונאית ועורכת ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה ב-1930 בעיר שאוולי (Šiauliai) שבליטא, ובשנת 1935 עלתה לארץ ישראל עם הוריה. למדה בבית הספר החקלאי "עיינות". החלה לפרסם שירים כנערה, ושיריה הראשונים נדפסו בבטאון תנועת הנוער העובד "במעלה".
התגייסה לפלמ"ח ב-1947 ועברה הכשרה בקיבוץ דפנה. תחילה שרתה בחטיבת יפתח ולאחר מכן במטה הארגון.
בשנת 1951 הצטרפה למערכת העיתון "הארץ", ועבדה בשבועון "הארץ שלנו". בשנות עבודתה בעיתון פרסמה מאות רשימות קצרות, מאמרים, ביקורות ורשימות הדרכה לנוער. הייתה בין הראשונות בעיתונות העברית שכתבה על נושאים אינטימיים, בפרט של בנות, מתוך נקודת ראות של הדרכה והשתלבות בעולם המבוגרים.
הייתה חברה בארגון סופרי הילדים והנוער "סומליו"ן".
הקליטה מעל 500 ספרים בהתנדבות עבור הספרייה המרכזית לעיוורים.
התגוררה ברמת גן. נפטרה ב-25 בספטמבר 2018.
חזית (הצבא האדום)

חזית (ברוסית: фронт) הייתה קבוצת ארמיות בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה לביצוע מטרות אסטרטגיות במערכה. בדרך כלל החזית כללה מספר ארמיות רגלים בתוספת יחידות תותחנים, שריון, חיל האוויר ועוד. מבצעים מיוחדים בוצעו על ידי יחידות שהיו תחת פיקוד של מספר חזיתות.
החזית היה הדרג הפיקודי הגבוה בצבא למעט חמש מינהלות ייעודיות שהוקמו בשנת 1941 אך הפעלתן לא הייתה מוצלחת. בתחילת המלחמה הוקמו חמש חזיתות, בשנת 1943 היו כבר 13 חזיתות ולקראת סוף המלחמה נותרו שמונה חזיתות.
בינג סו

היסטוריה

כיום לרוב מדובר בקינוח המורכב מפתיתי קרח בנוסף לשניים או שלושה מרכיבים אחרים, לרוב ממרח שעועית אדומה (אזוקי), tteok (עוגת אורז קוריאנית), ואבקת אגוזים טחונים. 
הצורות הראשונות של הקינוח הזה היו קיימות כבר בתקופת שושלת ג'וסון (1910-1392). רשומות ממשלתיות מראות כי אנשים בתפקידים רשמיים חלקו ביניהם קינוח של קרח כתוש עם פירות שונים. 
ידוע כי הצורות המודרניות של קינוח זה מקורן בתקופת קוריאה תחת השלטון היפני (1910-1945) אז החלה ההיכרות של העם הקוריאני עם מנה קרה המכילה ממרח שעועית אדומה. השילוב של ממרח שעועית אדומה ופתיתי קרח הוא המצאה קוריאנית. במהלך מלחמת קוריאה (1950-1953), השפעות זרות הובילו לתוספת של מרכיבים נוספים כגון קוקטייל (סלט) פירות, גלידה, פירות, אגוזים, דגנים שונים, סירופים, וקצפת.  
בשנות ה-70 וה-80, המרכיבים הפופולריים כללו קוקטייל פירות, קצפת ודובדבנים מסוכרים.

וריאציות

ישנם מגוון סוגים וטעמים של בינג סו. סוגים רבים לא בהכרח זהים לסוגים המסורתיים וחלקם אף אינם כוללים את ממרח השעועית האדומה. מספר טעמים פופולריים הם: תה ירוק, קפה, יוגורט.

יפן

בבית תה שבקגושימה, מישהו עשה "שירוקומה", שנאמר כי שמה ניתן לה בעקבות הצורה שמקבל חלב מרוכז ממותק לבן שנמזג על מי קרח בקערה עגולה, ומעל פירות כמו שעועית אדומה מתוקה, דובדבנים ומנדרינות בחלק העליון, מה שנראה בסופו של דבר כמו פרצוף של דוב לבן.

זמינות

בינג סו ניתן למצוא ברוב מסעדות המזון המהיר, בתי קפה, והמאפיות בדרום קוריאה. פטי בינג סו הוא גם קינוח פופולרי מאוד בבתי קפה בקוריאה-טאון של ונקובר, ניו יורק, לוס אנג'לס, אטלנטה ותאילנד.
לפני סטונוול

פרסים

הסרט היה מועמד לפרס השופטים בפסטיבל סאנדנס 1985. זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ביוסטון, ובפרס הסרט הדוקומנטרי המצטיין בפסטיבל FILMEX בלוס אנג'לס, וכן במקום ראשון בפסטיבל הקולנוע החינוכי, וציון לשבח בפסטיבל הכפר הגלובלי לסרטים תיעודיים.
ב-1987 זכה הסרט בפרס אמי לתוכנית ההיסטורית או תרבותית המצטיינת ועבור המחקר הטוב ביותר. ב-1989 זכה בפרס הפלטה בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בטורינו.
עמוס בן-חיים

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב בן-חיים לצנחנים כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר שהשתלם בקורס מפקדי גדודים מונה למפקד גדוד 890 של הצנחנים. בתפקידו הבא שימש כסגנו של מפקד חטיבת הצנחנים, שאול מופז. במבצע חוק וסדר פיקד על מבצע חוק שכלל ביצוע סריקות באזור הסמוך להר דב: ואדי שבעא והכפרים הסמוכים, שבעא, דיר מימאס, כפר א-זית ועין עטא. הסריקות נועדו ללכוד מחבלים ולתפוס אמצעי לחימה, וכן להפגין את נוכחות צה"ל באזור זה. במהלך במבצע עמד בן-חיים בראש כוחות מגדוד 890 ומגדוד 50 של חטיבת הצנחנים. 
לאחר מכן הועלה בן-חיים לדרגת אל"ם ובשנים 1989 - 1990 פיקד על חטיבת שומרון, מדצמבר 1990 ועד אוקטובר 1992 פיקד בן-חיים על חטיבת הנח"ל, בשנים 1992–1994 שימש כקצין אג"ם של פיקוד הצפון ולאחר מכן סיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי ובשנת 1996 מונה למפקד אוגדה 560. ב-1999 מונה לראש חטיבת ניהול והדרכה במפקדת זרוע היבשה.
צמר פלדה

צמר פלדה הוא מוצר תעשייתי העשוי פקעת של תיילים דקים, גמישים וחדים במיוחד. צמר הפלדה משמש לשיוף בעבודות גימור ותיקון של מוצרי עץ ומתכת, ניקוי כלי בית ועוד.

צמר הפלדה עשוי על פי רוב מפלדה דלת פחמן, אך גם מפלדת אל חלד. מוצר דומה מיוצר גם מפליז, ברונזה ונחושת.

צמר הפלדה תואר לראשונה כמוצר חדש בביטאון תעשיית הברזל והפלדה בארצות הברית בשנת1896.

שימושים

צמר פלדה משמש בחרושת עץ ועם צבע ולכה. צמר פלדה משמש לעיתים קרובות לתהליכי ניקוי מקצועיים של זכוכית ופורצלן היות שהוא רך יותר מחומרים אלה, ומוריד שאריות מבלי לשרוט את משטח הבסיס כמו במירוק רגיל. בשימוש ביתי צמר פלדה יעיל מאוד בהסרת שאריות שומן מסירי בישול, וכן הסרת חלודה, אך שימוש בצמר פלדה על כלי אוכל מצופים טפלון פוגע בציפוי זה. במדינות רבות, נמכרות רפידות צמר פלדה ספוגות סבון לניקוי לבית.
שימוש נוסף לצמר פלדה הוא בהדברת מכרסמים, על ידי סתימת חורים קטנים שנוצרו על ידי מכרסמים בצמר פלדה גס נמנע המשך כרסום החור היות שנשיכת צמר הפלדה גורמת למכרסם כאב עז בפה. במקרה של בליעה, נגרם למכרסם נזק פנימי חמור שמוביל למוות.
צמר פלדה דק דליק מאוד באוויר. צמר פלדה דק מאוד יכול לשמש כחומר דליק במצבי חירום, ויכול לבעור גם כשהוא רטוב. צמר פלדה בוער מפיק ניצוצות רבים ומשמש בציורי אור.
סידרומלן

סידרומלן (מיוונית: Σιδηρώ, סידֶרוֹ – ברזלי, μέλας, מֶלָס – שחור) הוא סלע געשי – סוג של זכוכית געשית הנוצר מהתקררות מהירה מאוד של לבה בזלתית, הנגרמת במגעה עם מים. הסלע נוצר בהתפרצויות פריאטו-מגמטיות – בעיקר תת-ימיות ותת-קרחוניות, או בגופי מים מעל פני השטח.

היווצרות

סידרומלן נוצר מלבה בטמפרטורה גבוהה מאוד. מיקום הסידרומלן באתרים רבים קרוב להר הגעש מצביע על טמפרטורת לבה גבוהה והתגבשות קרוב ללוע בגלל התקררות מהירה מאוד בסביבה רטובה.
ברסיסים פירוקלסטיים של סידרומלן חלה דיאגנזה והוא הופך קשה יותר. התקשות זו מתרחשת בעקבות פלגוניזציה – הפיכה של הסידרומלן לפלגוניט.

מאפיינים

סידרומלן הוא סלע אמורפי, מאחר שהתקררותה המהירה של הלבה אינה מאפשרת צמיחה של גבישים.
הסלע מייצג סדרה של בזלות אלקליות, בהן בסניט (Basanite), הוואיט (Hawaiite), מוגריט (Mugearite), טפריט (Tephrite) ונפליניט (Nephelinite)‏. סידרומלן דומה בהרכבו הכימי לטקיליט, אך חסר את תחמוצות הברזל הקיימות בטקיליט. מסיבה זו הוא שקוף, אם כי קיימים בו גוונים צהובים וחומים.

גילוי

לגילוי הסידרומלן ולהענקת שמו אחראי הגאולוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן (Wolfgang Sartorius von Waltershausen‏, 1809-1876). ואלטרסהאוזן היה הראשון לדון בקיומם ובתפוצתם של יסודות קורט בסלעים געשיים – מהם מנה 23, כמו גם בהימצאות תחמוצות באותם סלעים. ממחקריו על סלעים פירוקלסטיים עלה כי היווצרותם נובעת מהשפעת מים על המאגמה.
במסעות שערך בסיציליה בשנת 1835 זיהה ואלטרסהאוזן לראשונה סוג של טוף חום, לו קרא "פלגוניט" על שם העיירה הסמוכה, פלגוניה (Palagonia). מבדיקה כימית שערך בסלע עלה כי הוא עשיר באופן לא רגיל במים (12-23%) ובברזל. במסע שערך בשנת 1845 לאיסלנד עם רוברט בונזן, הוא הבחין כי בסמיכות לפלגוניט נמצא חומר זכוכיתי נטול מים הדומה לאובסידיאן, לו קרא "סידרומלן". ואלטרסהאוזן הוכיח כי פלגוניט הוא בעצם סידרומלן שספג מים, וממיקומו הגאולוגי הסיק כי הוא תוצר של התפרצות תת-קרחונית.
גאיוס ולריוס פלאקוס

גאיוס ולריוס פלאקוס (Gaius Valerius Flaccus; מת בסביבות 90 לספירה) היה משורר רומי מהמאה ה-1, שפרח ב"עידן הכסף" תחת השושלת הפלאבית, וכתב "ארגונאוטיקה" (Argonautica) בלטינית, החבה את חובה לארגונאוטיקה המפורסמת יותר של אפולוניוס מרודוס.

חייו

האזכור המקובל היחיד של גאיוס ולריוס פלאקוס על ידי בני זמנו, מופיע אצל קווינטיליאנוס, שמתאבל על מותו לאחרונה של "ולריוס פלאקוס" כאבדה גדולה; מאחר שחיבורו של קווינטיליאנוס נשלם בסביבות 90 לספירה, פרט זה מציב בדרך כלל תאריך סף למותו של פלאקוס. עם זאת, חוקרים מציבים לאחרונה תאריך אלטרנטיבי של סביבות שנת 95, אך לכל היותר לפני מותו של דומיטיאנוס בשנת 96.
אזכור שנוי במחלוקת של משורר בשם "ולריוס פלאקוס" נמצא אצל מרטיאליס, המתייחס אל איש יליד פדובה. חתימה בכתב היד של ספריית הוותיקן מוסיפה את השם Setinus Balbus, שם שמצביע על כך שבעליו היה יליד סטיה בלאטיום, אולם אין זה ברור אם כיתוב זה מתייחס ל"ולריוס פלאקוס" או למישהו אחר. הקשר של "ולריוס פלאקוס" זה לגאיוס ולריוס פלאקוס שנוי במחלוקת בשל ההנחה שמרטיאליס התייחס למצוקתו הכלכלית של החבר, ושגאיוס ולריוס פלאקוס היה חבר בקולגיום של החמישה עשר (Quindecimviri sacris faciundis) ולכן ככל הנראה היה אמיד.

כתביו

חיבורו היחיד ששרד של גאיוס ולריוס פלאקוס, האגרונאוטיקה, הוקדש לאספסיאנוס ביציאתו לבריטניה. הוא נכתב בזמן המצור, או מעט לאחר כיבוש ירושלים על ידי טיטוס בשנת 70 לספירה. מאחר שישנה התייחסות להתפרצותו של וזוב בשנת 79, נראה שכתיבתו העסיקה אותו במשך הרבה זמן. האגרונאוטיקה היא שירה אפית שככל הנראה יועדה להתכנס בשמונה ספרים, הכתובה בהקסמטר דקטילי מסורתי, המספר על מסע חיפושו של יאסון אחר גיזת הזהב.
האגרונאוטיקה אבדה עד שנת 1411, כאשר ארבעה וחצי הכרכים הראשונים נמצאו בסנט גאל  בשנת 1417 ופורסמו בבולוניה בשנת 1474.
הטקסט כפי ששרד נמצא במצב גרוע מאד; הוא מסתיים בכזו פתאומיות עם בקשתה של מדיאה להתלוות אל יאסון במסעו הביתה, שרוב החוקרים המודרניים משערים שהוא מעולם לא הושלם. זהו חיקוי חופשי ובחלקיו תרגום של האגרונאוטיקה של אפולוניוס מרודוס. על הנושא המוכר כבר נכתב קודם לכן בשירה הלטינית בגרסה הפופולרית של וארו אטאקינוס . מטרת היצירה תוארה כגלוריפיקציה של הישגיו של אספסיאנוס בהבטחת השלטון הרומי בבריטניה ופתיחת האוקיינוס לשיט (כפי שהים השחור נפתח על ידי ארגו ).
ולריוס פלאקוס מאזכר בפואמה את כיבוש ירושלים על ידי טיטוס ומשתמש בשם "אידומיאה" (אדום) לציון ארץ יהודה. ייתכן והמשפט על השלכת הלפידים רומז על שריפת בית המקדש על ידי טיטוס.

בתרבות הפופולרית

גאיוס ולריוס פלאקוס מופיע כדמות חוזרת בסדרת הספרים לילדים "The Roman Mysteries"  מאת קרוליין לורנס . בעיבודים הטלוויזיוניים , הדמות משוחקת על ידי השחקן הבריטי בן לויד-היוז .
מזבח הנחושת

מִזְבֵּחַ הַנְּחוֹשֶׁת הוא שמו הראשון של מזבח העולה, אחד הכלים המרכזיים של הפולחן היהודי במשכן שהקים משה במדבר. המזבח שימש בעיקר ככלי עליו הוזה דם הקרבנות, וכן הוקטרו חלק מהמנחות מן הצומח והנסכים (יין או מים) והועלו באש חלקי הקרבנות שזה היה יעודם.

צורת המזבח

כחלק מהצווי על הקמת המשכן מצווה התורה על עשיית מזבח מלוחות עצי שיטים ומצופה נחושת כשתוכו חלול, ומכאן שמו. בעת חניית מחנה בני ישראל במדבר היו ממלאים את המזבח באדמה, על שם הכתוב "מזבח אדמה תעשה לי". ציפוי המזבח כלל גם רשת מנחושת שיועדה להגיע עד "חצי המזבח" (ולפי שיטת רבי יוסי היה רוחבה אמה) כך שניתן יהיה לעשות הבחנה בין חציו העליון והתחתון, הנדרשת במהלך הקרבת רוב הקרבנות (למעט אלו שדמם אינו נזרק על גבי מזבח זה). בנוסף מצווה התורה על הכנת כלים שונים מנחושת לצורך העבודה במזבח וניקיונו, וכן מקלות עץ מצופים נחושת ("בדים") לנשיאתו. תוספת לנחושת על המזבח התקבלה לאחר מעשה קרח ועדתו. שם, על פי ציווי מיוחד, נלקחו מחתות הנחושת ששימשו להקטרת הקטורת במהלך הכרעת המחלוקת, ורוקעו כציפוי נוסף למזבח לזכר אותה מחלוקת. (ספר במדבר, פרק י"ז, פסוקים א'-ה').

מידותיו

אורך המזבח ורחבו היה חמש אמות וגובהו שלוש (לפי פשט הפסוק וכן שיטת רבי יהודה. לפי שיטת רבי יוסי הגובה הנ"ל מדבר משפת הסובב ומעלה, והגובה הכולל הוא עשר אמות, כפול מהאורך, כמו הפרופורציות של מזבח הזהב). בארבע הפינות העליונות שלו נשארו, לאחר חקיקת שאר השטח (מכיוון שהציווי הוא "ממנו תהיין קרנותיו", שלא תחוברנה בנפרד), קוביות שנקראו "קרנות" ועליהן ניתן הדם מאותם הקרבנות שדמם מיועד להזרק בחציו העליון של המזבח, ומתיאור עבודת הקרבנות (ספר ויקרא, פרק ד', פסוק ז') מסתבר שבתחתיתו בלט "יסוד" בגובה אמה כמו במזבח העולה שעליו נשפכו שיירי הדם, אחר שנזרק חלקו על גבי גוף המזבח - כל קרבן כהלכותיו. לפי חלק מהדעות, ה"כרכוב" שמוזכר בסוף פרשת תרומה הוא מעין רשת (כנראה בציור) שקלטה את הגחלים הלוחשות שנפלו מעל גג המזבח.
פאזארדז'יק (מחוז)

גאוגרפיה

המחוז מצוי בדרום בולגריה ועיר הבירה של המחוז היא פאזארדז'יק. המחוז שופע מקורות מים, המרכזי שבהם הוא נהר המריצה אשר באגן הניקוז שלו זורמים גם יובליו, הנהרות טופולניצה ולודה יאנה.
הכביש המהיר של תראקיה עובר במחוז כמו גם מסילת הרכבת המחברת בין סופיה לפלובדיב. העיר פאזארדז'יק, היא הגדולה ביותר מבחינת אוכלוסין עם כ-78,000 תושבים ואחריה הערים ולינגראד עם כ-25,000 תושבים ופשטרה עם כ-20,000 תושבים.

היסטוריה

בשטח המחוז קיימים שרידי התיישבות מתקופת הממלכה התראקית, המתוארכים למאה ה-6 לפנה"ס. האזור הפך לפרובינציה רומית, מהמאה ה-1 ובהמשך חלק מפרובינציה ביזאנטית. ב-1484 לאחר כיבוש נסיכות מולדובה על ידי באיזיט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית, נשלחו מהעיר אקרמן מתיישבים טטרים לחיזוק האחיזה העות'מאנית בשטחים בולגריה. ב-1485 הקימו הטטרים ישוב קבע במקום, במרכזו ייסדו מרכז מסחר אזורי והעניקו לו את השם Tatar Pazarcιk, שמשמעו שוק (באזאר) טטרי קטן, (דז'יק, בדומה לסיומת צ'יק). מכאן נולדו שם העיר ושם המחוז. ב-1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, נקטו הכוחות העות'מאנים הנסוגים במדיניות של "אדמה חרוכה", העלו באש יישובים רבים במחוז, ובכלל זה את העיר פאזארדז'יק עצמה. לאחר סיום המלחמה הפך האזור חלק מהנסיכות הבולגרית ואחר כך, מדינת הלאום, בולגריה.

כלכלה

כלכלת המחוז נסמכת על תעשייה, הכוללת מכרות מפעלי עיבוד נחושת, מפעל תרופות, מפעל לייצור נייר ומפעלי טקסטיל. במחוז ישנן 3 תחנות כוח הידרואלקטריות בהספק כולל של 250 מגה-ואט. במרכזו של המחוז קיימת חקלאות משגשגת, המתבססת על גידולי תפוחים, ענבים, שזיפים וכן סוגי דגנים ואורז.
בדרום המחוז מתנשא רכס הרי הרודופי, ובאזור מספר אתרי סקי, המושכים אליהם תיירים. תיירים מגיעים גם לאגמים המלאכותיים שהוקמו על חלק ממדרונות ההרים. בסמוך לעיר פאזארדז'יק ישנם מעיינות מרפא. המחוז שופע אתרים ארכאולוגיים ושרידי מבצרים, מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה, התקופה הביזאנטית והעות'מאנית.
יחסי אוסטרליה–לבנון

סקירה כללית

האוכלוסייה הלבנונית-אוסטרלית משחקת תפקיד חשוב ביחסים שבין שתי המדינות. נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2016 באוסטרליה מתגוררים 230,866 אזרחים ממוצא לבנוני. הם מיעוט משפיע מאוד באוסטרליה שכולל אנשים ידועים וחשובים כמו מושלת ניו סאות' ויילס - מארי באשיר, מייקל צ'יקה - מאמן נבחרת הרוגבי של אוסטרליה. כ-20,000-25,000 מחזיקי דרכון אוסטרלי מתגוררים בלבנון.
אוסטרליה מחזיקה בעמדה נחרצת נגד כל מפלגות מחנה ה-8 במרץ בלבנון וביוני 2003 אף הגדירה את ארגון/מפלגת החזבאללה בתור ארגון טרור.
אוסטרליה תורמת לאונר"א, סוכנות האומות המאוחדות האחראית על הפליטים הפלסטינים שחיים במזרח הקרוב. אחד מאזורי הפעילות המשמעותיים ביותר של הסוכנות הוא מדינת לבנון, שבה התיישבו יותר מ-450,000 פליטים פלסטיניים. אוסטרליה תורמת לאונר"א באופן מסורתי החל משנת 1951 ותרומתה האחרונה הייתה 80 מיליון דולר בשנת 2016 כחלק מתוכנית אסטרטגית לשנים 2016–2020 - לכל שנה 20 מיליון דולר.
אקסל פרסון-ברמסטורפ

ראשית חייו

אקסל פרסון היה בן למשפחת חוואים מהכפר אויה (Öja, כיום בתחומי העיר יסטד שבנפת יסטד) שבמחוז סקונה. מותו בטרם עת של אביו גרם לו לנשור מלימודיו בבית הספר ולאחר שמלאו לו 14 שנים הוא השלים את השכלתו במסגרת חינוך מבוגרים בבית חינוך עממי. החווה של משפחתו הייתה גדולה יחסית. עם נישואיו הוא רכש את חוות ברמסטורפ הסמוכה ומאוחר יותר הוא קיבל את הבעלות המלאה על החווה המשפחתית ורכש כמה חוות נוספות.

קריירה פוליטית

פרסון היה פעיל בפוליטיקה המקומית והאזורית וב-1918 הוא נבחר להיות חבר הבית התחתון של הריקסדאג מטעם המפלגה הליברלית, אך ב-1921 הוא לא נבחר מחדש. הוא עבר אל מפלגת "ליגת החוואים" (Bondeförbundet) וב-1929 הוא נבחר שוב לבית התחתון מטעמה. מאז הוא כיהן כחבר הפרלמנט ברציפות עד 1949, כשהחל משנת 1934 הוא שימש כיושב ראש המפלגה.
לאחר שממשלת הסוציאל-דמוקרטים בראשותו של פר אלבין הנסון הופלה על ידי רוב בפרלמנט באביב 1936 קיבל פרסון מנדט מהמלך גוסטב החמישי להקים ממשלת קואליציה לא-סוציאליסטית. משימה זו התגלתה כבלתי אפשרית ולזמן קצר כיהן פרסון כראש ממשלה של מפלגה אחת מיוני ועד ספטמבר 1936. מאחר שממשלה זו כיהנה רק במהלך הקיץ, היא זכתה לכינוי "ממשלת החופשה" (semesterregeringen). פרסון לקח על עצמו את תפקיד שר החקלאות. לאחר הבחירות לבית התחתון שנערכו בספטמבר הוא התפטר מתפקידו כראש הממשלה והמשיך לשמש כשר החקלאות בממשלה החדשה בראשותו של הנסון, שהתבססה על קואליציה של הסוציאל-דמוקרטים עם מפלגת החוואים. באותו תפקיד הוא שימש גם בממשלת הקואליציה הלאומית שהוקמה ב-1939 בראשותו של הנסון עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיהנה עד לתום המלחמה ב-1945.

שנותיו האחרונות

לאחר התפטרותו מממשלת הקואליציה הלאומית שימש פרסון-ברמסטורפ במספר תפקידים בארגונים חקלאיים שונים והמשיך לכהן כיושב ראש מפלגתו וכחבר הריקסדאג, עד שב-1949 הוא נאלץ לפרוש מסיבות בריאות. באותה שנה הוענק לו תואר אבירות מטעם "המסדר המלכותי של הסרפים" והוא חי את שארית חייו בחוותו.
אלקטרודה

אלקטרודה היא מוליך חשמלי המשמש ליצירת מגע עם תווך לא מתכתי של מעגל חשמלי (כגון מוליך למחצה, אלקטרוליט או ואקום). את המונח טבע  המדען מייקל פאראדיי מצירוף המילה אלקטרון עם המילה היוונית "הודוס" שמשמעה "דרך". על מנת שהתווך יהווה חלק ממעגל חשמלי עליו להיות במגע עם לפחות שתי אלקטרודות.
האנודה היא האלקטרודה בה מתרחשת תגובת חמצון, והקתודה היא זו שבה מתרחשת תגובת חיזור. בתא גלווני או בסוללה שמספקים חשמל האלקטרודה שהמתח החשמלי שלה שלילי יותר נקראת אנודה, והאלקטרודה החיובית נקראת קתודה. כשמחברים את שתי האלקטרודות בעזרת תיל מתכת, האלקטרונים זורמים מהאנודה לקתודה. בתא אלקטרוליטי שדרכו מזרימים זרם חשמלי על מנת לבצע אלקטרוליזה הקתודה היא האלקטרודה החיובית ואילו האנודה היא האלקטרודה השלילית. באופן דומה ברכיבים אלקטרוניים כמו דיודה נהוג לסמן את האנודה ב"מינוס" ("-") ואת הקתודה ב"פלוס" ("+").
אם התווך מכיל חלקיקים טעונים חשמלית והמתח החשמלי בין האלקטרודות גבוה דיו על מנת להניעם, יזרמו חלקיקים בעלי מטען חשמלי שלילי (אלקטרונים או אניונים) מן התווך אל האנודה, בעוד חלקיקים בעלי מטען חשמלי חיובי (קטיונים) יזרמו מן התווך אל הקתודה.
בתאים אלקטרוכימיים אפשר שתגרם תגובת חיזור של החומר ממנו עשויה האנודה, ותגובת חמצון של החומר ממנו עשויה הקתודה. כדי למנוע זאת מצפים את חוט הכסף שממנו האלקטרודה עשויה בכסף כלורי המחליף יונים עם התמיסה שממנה נרשם האות החשמלי.

שימושים נפוצים

במחקר בתחום אלקטרופיזיולוגיה משתמשים באלקטרודות לרישום האותות החשמליים הנוצרים בתבחינים ביולוגים. ברישום מאבר שלם משתמשים באלקטרודות שטח הרושמות אותות הנוצרים באיבר כולו. האלקטרודות מונחות במספר מקומות על פני העור, במקביל לאבר והתגובה החשמלית של האיבר מושווה מאלקטרודות שונות על ידי מגבר או מחשב. לדוגמה שיטות של אלקטרואנצפלוגרם למדידת זרמים במוח, או אלקטרוקרדיוגרם למדידת זרמים מהלב. 
ברישום תוך תאי משתמשים בצינורות זכוכית הנמתחות בחום בעזרת מכשיר ייעודי עד לקוטר של כמיקרון. גודל זה מאפשר את חדירת האלקטרודה לדרך קרום התא ורישום של הבדל פוטנציאלים בינו לבין אלקטרודה המונחת בתווך החוץ-תאי. הערכים האופייניים נעים בין 40 מילי וולט ל 70 מילי וולט. תוך האלקטרודה ממולא בתמיסת מלח אשר היונים שלו מהוים את נושא המטען החשמלי ומחליפים יונים עם הסביבה התאית. 
המחקר האלקטרופיזיולוגי מתמחה בווריאציות רבות של אלקטרודות שאחד המעניינים שבהם היא האלקטרודה לקיבוע פיסה המוכנה בשיטה רבת שלבים. לאחר מתיחת אלקטרודת הזכוכית בעוצמה מוגדרת תחת תיל לוהט, מחליקים את חוד האלקטרודה בעזרת חום ויוצרים קצה עגול בקוטר של מספר מיקרונים (או פחות) עם פני שטח חלקים. בעזרת לחץ שלילי קל מצמידים אותו לקרום התא ועקב תכונות של קרום התא הוא נצמד לזכוכית באטימה שערכה ההתנגדותי הוא של מיליארדי אוהמים. בעקבות כך זרמים בגובה של פיקו אמפרים נרשמים מתוך תעלות יוניות בודדות המצויות בקרום ה"לכוד" על ידי האלקטרודה.
הלן סטיבנס

ביוגרפיה

סטיבנס נולדה בפולטון, מיזורי. היא גדלה בחווה המשפחתית. ב-22 במרץ 1935 בתחרות הראשונה שלה, בהיותה בת 17, היא ניצחה את סטניסלווה וואלסייביץ' (סטלה וולש) מפולין, האלופה המכהנת בריצת 100 מטר, כשניצחה בריצת 50 מטר באולם וקבעה שיא עולם חדש של 6.6 שניות.
בתחרות שנערכה ב-8 ביוני 1935 בקנזס סיטי קבעה סטיבנס בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 11.6 שניות, שיפור לשיא של וואלסייביץ' (11.7 שניות).

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה סטיבנס בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.5 שניות, לפני וואלאסייביץ' (11.7 שניות) וקתה קראוס מגרמניה (11.9 שניות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.4 שניות. התוצאה שקבעה הייתה שיא עולם חדש שלא הוכר בגלל רוח גבית גבוהה. ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 46.9 שניות, לפני בריטניה (47.6 שניות) וקנדה (47.8 שניות). נבחרת גרמניה שקבעה בשלב המוקדמות שיא עולם חדש של 46.4 שניות, והובילה את הריצה בשלב הגמר, הפילה את המקל בהחלפה האחרונה. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 34.33 מטר.
זמן קצר לאחר המשחקים האולימפיים פרשה סטיבנס מאתלטיקה תחרותית ועסקה בבייסבול וסופטבול מקצועני. היא למדה באוניברסיטת ויליאם וודס שבפולטון, מיזורי. בין השנים 1938 - 1952 הייתה הבעלים והמנהלת של קבוצת כדורסל חצי מקצועית. היא עסקה במשך שנים רבות בחטיבת המחקר האווירונאוטית של ארצות הברית ואחר כך נטלה חלק בסוכנות מיפוי הביטחון.
בשנת 1994 נפטרה סטיבנס בסנט לואיס, בגיל 75.

מגדר ומיניות

במשחקים האולימפיים שנערכו בברלין 1936 עברה סטיבנס בדיקה גופנית במטרה לענות על השאלה מהו המגדר אליו היא שייכת. לאחר שנערכה לה הבדיקה, הוועדה האולימפית אישרה את היותה אישה. היא חיה כלסבית בארון.
שחקנית ההגנה של העונה ב-WNBA

שחקנית ההגנה של העונה ב-WNBA הוא תואר המוענק לשחקנית ההגנה המצטיינת של העונה הסדירה בליגת ה-WNBA מאז ייסודה ב-1997. הזוכה נבחרת על ידי קולות חבר בוחרים, המורכב מאנשי תקשורת ברחבי ארצות הברית. כל משתתף בהצבעה נותן ניקוד לשלוש שחקניות - המדורגת ראשונה מקבלת 5 נקודות, השנייה 3 והשלישית נקודה בודדת. השחקנית בעלת סך הנקודות הגבוה ביותר זוכה בתואר. 
מאז ייסודו ניתן הפרס לשמונה שחקניות שונות. טמיקה קצ'ינגס זכתה בו חמש פעמים, שריל סוופס וסילביה פאולס זכו בו שלוש פעמים ושלוש שחקניות זכו בו פעמיים כל אחת.