google/wiki40b huggingface dataset:
מאזנים (כתב עת)

היסטוריה

כתב העת נוסד בשנת 1928 באספת הסופרים בראשותו של חיים נחמן ביאליק, לאחר שאלה החליטו לפרוש מבטאונה הקודם של אגודת הסופרים העברים, "כתובים", שנשלט על ידי צעירי האגודה, שנמצאו בוויכוח חריף עם הוותיקים. הגיליון הראשון של "מֹאזְנַיִם" יצא לאור ב-15 במרץ 1929. עורכיו הראשונים היו י"ד ברקוביץ ופישל לחובר, ולצדם חברי המערכת אשר ברש, יעקב פיכמן ושלמה צמח. במאמר הפתיחה של ברקוביץ ניכרים אותות הסכסוך, בין השאר במילים "במקום הכוונה הטובה לעבוד עבודה ספרותית נאמנה, להגביר ולהפרות את כוחות היצירה, להשכיל ולהיטיב את הקהל העברי ולהעלותו למדרגה העליונה – באה האמביציה הקטנה האישית".
עם עורכי מֹאזְנַיִם במהלך השנים נמנו צבי וויסלבסקי, יעקב שטיינברג, משה שמיר, אברהם קריב, בנימין יצחק מיכלי, עזריאל אוכמני, ק"א ברתיני, חיים פסח, אורציון ברתנא אשר רייך, משה בן-שאול, עזריאל קאופמן, ציפי שחרור, דורית זילברמן, משה גרנות ומתן חרמוני. העורכת הנוכחית, מיכל חרותי, נכנסה לתפקידה ביולי 2019.
תחילה יצא לאור כשבועון, בתשרי תרצ"ד הפך לירחון, מתשרי תש"ח עד לניסן תש"ח יצא לאור כדו-שבועון. הוצאתו לאור נפסקה עד לשנת תשט"ו, שבה חזר לצאת לאור כירחון.  
על מאפייני "מאזנים" עמד ישראל זמורה, מעורכיו של "מאזנים", בגיליון היובל לכתב העת:
תמיד הקפידו כל העורכים על אוירה מיוחדת של "מאזנים" (בחינת "האצילות מחייבת"), שקבעו ראשונים: אוירה של "רשמיות", של איפוק ושל מידה מסוימת של "קלאסיות". על "אוירה" זו שמרו אפילו עורכים שהרשו לעצמם לפרוץ פרצות ופתחו שעריה של במה "מרכזית" לצעירים אקסטרווגנטיים, אבל גם אלה לבשו כאן בגדי-ערב, נשאו עליהם גושפנקא רשמית ואף התגאו בה. תמיד ובכל המקרים היה "סכר" של כיבוד-אבות ודרך-ארץ כלפי "מסורת".
— ישראל זמורה, ישראל זמורה, 'מדוכן לדוכן: הרהורים וזכרונות עם יובל "מאזנים"', מאזנים מח, 6–5 (תשל"ט, מאי 1979), 102
מנשר

מִנְשָׁר (בלועזית: מָניפֶסט) הוא גילוי דעת או הצהרה פומבית, המתארת רעיונות, עקרונות, אמונות, ערכים ומטרותיו של אדם, תנועה או ארגון. מניפסט בדרך כלל עוסק בתחום הפוליטי והחברתי או בתחום התרבותי.

מקור השם

מקור המילה מניפסט הוא בלטינית: manifestus.  השימוש המתועד הראשון במילה הוא משנת 1620 בתרגומו של נתנאל ברנט לספרו של פאולו סרפי, "History of the councel of Trent".
המילה מנשר (נקרא גם פלייר, מאנגלית: Flyer) משמשת גם לתיאור עלון פרסומת המחולק בתפוצה רחבה, ובו תיאור של המוצר, הארגון או האלמנט התרבותי אותו הוא מפרסם.
אולפני לג'נדרי

היסטוריה

תומאס טל ייסד את החברה לאחר שהרוויח 500 מיליון דולר מקרנות ניהול והשקעות. החברה נרשמה בקליפורניה בשנת 2000 ובשנת 2005 חתמה על הסכם עם אולפני האחים וורנר להפיק ולממן במשותף 40 סרטים במשך 7 השנים הבאות.
בספטמבר 2011 ג'ון ג'שני מונה לנשיא החברה.
ביולי 2013 האולפנים חתמו על הסכם עם סרטי יוניברסל לשיווק ומימון סרטי Legendary במשך 5 שנים החל משנת 2014.
ב-11 בינואר 2016 הקונצרן הסיני Wanda Group הכריז על חתימת הסכם עם בעלי המניות של אולפני Legendary על רכישת החברה בסכום של 3.5 מיליארד דולר, מה שהפך את העסקה לרכישה הגדולה ביותר של חברת מדיה אמריקאית על ידי חברה סינית.  
ב-17 בינואר 2017 תומאס טל הכריז על פרישתו מתפקיד מנכ"ל החברה.
חבצלת

חבצלת בתרבות

החבצלת, או למעשה פרח האירוס, נמצאת בשימוש בסמלי חיל המודיעין וגם בתנועת הצופים. מי שנכח בפעולת צופים שמע בוודאי כל מיני הסברים הקשורים לצורתה של החבצלת, מספר עליה וכו', אבל בשורה התחתונה, החבצלת משמשת כסמל לסיור, צופיות וניווט. מושגים אלו חשובים לא רק לצופים ולמטיילים, אלא גם לסיירים צבאיים, שעבודתם קשורה לעבודת המודיעין.
החבצלת, כסמל לניווט וסיירות, נמצאת איתנו הרבה יותר זמן מאשר תנועת הצופים. למעשה, במצפנים מסוגננים ובמפות ישנות ניתן למצוא את אותה החבצלת המוכרת - כאן היא משמשת כדי לסמן את כיוון הצפון. הקשר לסיירות ולמודיעין ברור בהחלט - בלי החבצלת שתראה לך את הצפון תלך לאיבוד, והמודיעין תפקידו לספק לך את ההתמצאות הנדרשת, למצוא עבורך את הצפון ולמקם אותך על המפה - הן בשטח, והן מבחינה מדינית ואסטרטגית.
תאוריה אחת מסבירה למה החבצלת מסמלת את הצפון באמצעות ציירי מפות ומעצבי מצפנים מימי הביניים. אחד משמותיה הקלאסיים בימה"ב של רוח הצפון הוא Tramontane, ובקיצור - האות T. האות הזו עברה עיצוב וסגנון, וקיבלה צורה של חבצלת.

באגף המודיעין

תג היחידה של אגף המודיעין מורכב מצמח החבצלות. יש לכך השערות רבות. בין היתר, נטען כי החבצלת מסמלת את עבודת קצין המודיעין בכך שהיא רדומה ביום ונפתחת בלילה, בהתאם לאופי עבודת המודיעין. סברה נוספת עוסקת בכך שבמצרים העתיקה הפיקו דיו סתרים מכתישת פקעת החבצלת, כזה ששימש ככלי למרגלים בלבד. תוכנית חבצלות, תוכנית הדגל של חיל המודיעין נושאת גם כן חבצלת על הסיכה שלה, כאות לחלק האינטגרלי שבוגריה לוקחים בעבודת המודיעין השוטפת.
מועצת שומרי החוקה

ביקורת החקיקה

מועצת שומרי החוקה אינה יוזמת חוקים, המג'לס (הפרלמנט) הוא האחראי לכך. עם זאת, כל חוק שעובר את אישור המג'לס נבחן במועצה ועליו לזכות באישורה. החוקים באיראן אינם תקפים כל עוד המועצה אינה מאשרת אותם.
למועצה שמורה הזכות להטיל וטו על כל חקיקה המאושרת במג'לס. בסמכותה לדחות חוקים בשתי טענות: החוק מנוגד לחוק האסלאמי, או שהחוק מנוגד, בראייתם, לחוקה האיראנית. כל חברי המועצה מצביעים בסוגיית התאמת החוק לחוקה, אולם רק ששת חכמי הדת מצביעים בנוגע להתאמת החוק לאסלאם. אם חוק מסוים נדחה על ידי המועצה, הוא מוחזר למג'לס לתיקונים. אם המג'לס ומועצת שומרי החוקה אינם מצליחים להגיע להסכמה בנוגע לנושא מסוים, הוא עובר להכרעת המועצה לאבטחת האינטרס של המשטר.
לאורך השנים התגלעו מספר רב של סכסוכים בין חברי המג'לס הרפורמיסטי לחברי המועצה. בתקופת נשיאותו של מוחמד ח'אתמי המחוקקים ניסו לבטל את יכולת המועצה לסנן מועמדים בבחירות, אולם הם נכשלו בכך. בתחילת 2004, בעקבות פסילת כמחצית מהמחוקקים דאז מהתמודדות בבחירות לפרלמנט ב־20 בפברואר בשל "חוסר נאמנות לרפובליקה האסלאמית", איימו מרבית חברי ממשלת ח'אתמי להתפטר ו־83 המחוקקים הרפורמיסטים, שנשללה מהם הזכות להתמודד בבחירות הבאות, שבתו בפרלמנט. מחאת ממשל ח'אתמי והרפורמיסטים לא הועילה, וכוחה הרב של המועצה נותר בעינו.

ביקורת משפטית

מועצת שומרי החוקה מתפקדת גם כבית דין חוקתי. בסמכותה לפרש את החוקה האיראנית, והחלטות בנושאים חוקתיים צריכות להתקבל ברוב של שלושה רבעים מהמועצה. עם זאת, המועצה אינה מקיימת דיונים משפטיים בהם מוצגות טענות הצדדים השונים.

פיקוח על בחירות

כיום, כל המועמדים לבחירות פרלמנטריות, נשיאותיות ולבחירות למועצת המומחים, צריכים לזכות באישור מועצת שומרי החוקה כדי להתמודד בבחירות. סינון זה מתבצע בהתאם לפרשנות מעוררת מחלוקת של החוקה האיראנית המעניקה למועצה זכות "לפקח על הבחירות"
החל משנות ה-90 החלו חברי מועצת שומרי החוקה לפרש את הסעיף הזה בחוקה כ"סמכות לאשר" (نظارت استصوابی) את חוקיות השתתפותם של מועמדים שונים. כשירותם של המועמדים בשלוש הבחירות האחרונות למג'לס נבדקה במבחנים על החוק האסלאמי, מבחנים שפסלו מתמודדים צעירים ורפורמיסטיים רבים. בבחירות הנשיאותיות ב־2005 פסלה המועצה כ־1,000 מועמדים והתירה רק לשישה אנשים להתמודד, אף אחד מהם לא מהגוש הרפורמיסטי. פירוש זה של החוקה שונה מרעיון "הפיקוח והידוע" (نظارت استطلاعی) שאינו נותן למועצה זכות לאשר או לפסול מועמדים, בו האמינו חברי הוועדה עד עליית הרפורמיסטים בשנות ה־90. יש אחרים המפרשים סעיף זה בחוקה כמעניק למועצה זכות "פיקוח על סמך עדויות" (نظارت استنادی), הדורש הצגת ראיות לפסילתם או אישורם של המועמדים השונים.

חברים

חברי המועצה נבחרים לכהונה של שש שנים, וכל שלוש שנים נבחרים מחצית מהמועמדים. בסמכות המנהיג העליון לפטר את החברים הדתיים במועצה.
היושב ראש הנוכחי של המועצה הוא אייתוללה אחמד ג'נתי, סגנו הוא המשפטן מוחמד רזא עליזאדה. המשפטנים הדתיים האחרים הם אייתוללה מוחמד האשמי שאהרודי, אייתוללה מוחמד רזא מודראסי-יזדי, אייתוללה מוחמד מומן, אייתוללה מהדי שב-זנדה-דאר ואייתוללה מוחמד יזדי. שאר עורכי הדין הם סיאמכ רה-פייק, מוחמד סלימי, נג'אתוללה אברהימיאן (המשמש גם כדובר המועצה), מוחסן אסמאעילי וסאם סוואדכוהי-פר.
לה קבניה

לה קבניה, או בשמה המלא פורטלסה דה סן קרלוס דה לה קבניה (בספרדית: Fortaleza de San Carlos de la Cabaña) היא מבצר בכניסה המזרחית לנמל הוואנה.
במהלך המאה ה-16 הקימו הספרדים שלושה מבצרים שנועדו להגן על הוואנה מפני התקפותיהם של שודדי ים ושל פריבטירים - קאסטיו דה לה ריאל פוארסה במרכז העיר, אל מורו, בצידו המזרחי של מפרץ הוואנה וסן סלוודור דה לה פונטה בצידו המערבי של המפרץ. ב-1762, במהלך מלחמת שבע השנים, הצליחו חיילי הצי המלכותי הבריטי להשתלט על מבצר אל מורו בדרך היבשה, ומכאן נסללה דרכם לכיבושן של הוואנה ושל קובה כולה. לאחר החזרתה של הוואנה לידי הספרדים ב-1763 הורה המלך קרלוס השלישי על הקמת מבצר נוסף, בסמוך לאל מורו. 
עם סיום בנייתה, ב-1774, הייתה לה קבניה המבצר הגדול ביותר ביבשת אמריקה. על פי אמונה מקובלת, קרלוס השלישי סבר כי יוכל לחזות במבצר בעזרת טלסקופ מארמונו שבמדריד. על החומות המבוצרות נבנו צריחים והוצבו תותחים, והן הוקפו בחפירים. מדי יום, ב-4:30 בבוקר וב-9 בערב, ירה אחד מתותחי המבצר, לציון פתיחתם של שערי הנמל וסגירתם.
המבצר שימש לא רק כבסיס צבאי, אלא גם כבית סוהר, במשך קרוב למאתיים שנה. בתקופת המאבק הקובני לעצמאות במאה ה-19, הועמדו רבים מהמורדים להורג מול כיתת יורים והוצאו להורג, בסמוך לחומה הדרום-מזרחית. בין האסירים שנכלאו בבית הסוהר היה גם חוסה מארטי, אבי האומה הקובני.
במהלך המהפכה הקובנית ב-1959, השתלט על המבצר צ'ה גווארה, וקבע בו את מפקדתו לתקופה של כחצי שנה. בתקופה זו, נערכו במבצר משפטי שדה והוצאות להורג של נאמניו של פולחנסיו בטיסטה ושל חברי "הלשכה לדיכוי הפעילות הקומוניסטית" במשטרה החשאית. לאחר מכן, שימש המבצר כאקדמיה צבאית.
ב-1991 שופץ המבצר, הוא נפתח לציבור הרחב, והוקם בו מוזיאון צבאי (Museo de Fotificaciones y Armas). במקום נערכות מעת לעת תערוכות שונות, ומדי ערב בשעה 21:00 יורים אנשים מצוות המוזיאון בתותח המוצב בו, כשהם מחופשים לחיילים ספרדים מהמאה ה-18, זכר לנוהג שהיה בעבר.
עושה הלהטים

תקציר העלילה

אונייה מגיעה לנמל חיפה וממנה יורדים מאות עולים המוסעים באוטובוסים למחנה עולים. בין העולים, ניצולי שואה רבים וביניהם הנס מולר(קירק דאגלאס), ניצול שואה מגרמניה שם היה להטוטן מפורסם. על ידו מקועקע מספר אסיר ממחנה ריכוז. הוא ניצל אך אשתו וילדיו נספו והוא פגוע נפשית מאימי השואה. במחנה הוא מתחבר לילדה קטנה בשם סוזי, מדגים לה מספר להטוטנם ומקדיש לה תמונה שלו כלהטוטן בגרמניה.
המחנה מעורר אצלו זכרונות מכליאתו במחנה הריכוז והוא עוזב את המחנה במנוסה. הוא מגיע לחיפה ומעורר את חשדו של קצין משטרה, שמבקש ממנו להציג את תעודותיו. הדבר מעורר אצלו אסוציאציה של אירוע מעברו בו נדרש על ידי קצין נאצי להציג את ניירותיו, והוא נכנס לחרדה. הוא תוקף את הקצין, פוצע אותו קשה ובורח להר הכרמל.
מולר פוגש קבוצת נערים ומספר להם כי הוא תייר מארצות הברית. אחד הנערים, יהושע ברסלר ("ג'וש") (ג'וף וולש), כבן 15, מצטרף אליו. מולר ממשיך במסעו ומלמד את יהושע את סודות עשיית הלהטים, והם נעשים קרובים זה לזה. בינתיים מגלה חוקר המשטרה, קרני (פול סטיוארט), את תמונתו של מולר אצל סוזי והיא מופצת בערים ומופיעה בכל העיתונים והמצוד סביב הנס מתהדק. בדרכם צפונה ג'וש עולה על מוקש ונפצע. מולר מביא אותו למרפאה בקיבוץ סמוך, שם פוגש מולר את יעל (השחקנית האיטלקייה מילי ויטלה Milly Vitale), אישה צעירה ויפהפייה שבעלה נהרג במלחמת העצמאות. 
בין השניים פורחת אהבה. מולר מספר לה על עברו ומגלה כי הוא אכול רגשות אשמה על שלא ברח בזמן עם משפחתו מגרמניה כי חשב שמעמדו כלהטוטן מפורסם בגרמניה יקנה לו ולמשפחתו הגנה. הם חוזרים לקיבוץ ומשתתפים בריקוד הורה סוער עם החברים מסביב למדורה. מולר מלמד את ג'וש הפצוע את רזי הלהטוטים לקראת הופעתם המשותפת לפני ילדי הקיבוץ.
מולר וג'וש מופיעים בהצגת להטוטים לפני ילדי הקיבוץ. כשמולר מבחין בג'יפ המשטרה הוא עוזב מיד את ההופעה, בורח לחדרה של יעל, מסתגר שם ומאיים לירות בכל מי שינסה לעצרו. רק לאחר שיכנועיה של יעל הוא יוצא החוצה, מניח את הנשק ולוחש שהוא זקוק לעזרה עקב היותו חולה.
אליהו עסיס

ביוגרפיה

אליהו עסיס נולד בשנת 1964 לפרופ' יום טוב עסיס, ולקלרה, באנגליה. ב-1971 עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבת הר עציון, שבה רכש השכלה תורנית וסמיכה לרבנות.
את התואר הראשון למד באוניברסיטה הפתוחה. לאחר מכן למד לתואר שני במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן, ובשנת 1994 הגיש את עבודת המוסמך שלו, שעסקה בנושא "מייאוש לתפילה – עיון ספרותי בקינה השלישית במגילת איכה". בשנת 1999 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "המבנה הספרותי של סיפור כיבוש הארץ בספר יהושע (פרקים א'-י"א) ומשמעותו".
עסיס מרצה במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן, והיה בעבר ראש המחלקה וגם כיהן כדקאן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטה.
פלגת הארמייה הולידט

היסטוריה

לאחר שהצבא האדום פתח ב"מבצע אורנוס", כותרו הארמייה השישית וחלק מארמיית הפאנצר הרביעית באזור העיר סטלינגרד. כדי להתמודד עם המצב, הוחלט במטכ"ל הגרמני ב-22 בנובמבר 1942, על הקמת קבוצת ארמיות דון. במקביל, הוחלט על הקמת "פלגת ארמייה" (Armeeabteilung) מכוחות העתודה שהוזרמו אל אזור הדון, על בסיס המפקדה והיחידות של הקורפוס ה-17. "פלגה" היא יחידה צבאית בגודל בלתי קבוע שהורכבה לשם ביצוע משימה מיוחדת. "פלגת הארמייה הולידט", הוקמה ב-23 בינואר 1943 בפיקודו של קרל-אדולף הולידט. תפקידה העיקרי היה הגנה על האגף הצפוני של קבוצת ארמיות דון.
פלגת הארמייה הולידט לחמה במהלך קרב סטלינגרד בניסיון לחלץ את הארמייה השישית המכותרת. היא פורקה ב-6 במרץ 1943, והפכה לארמייה השישית החדשה.
עדיין לא גן עדן

העלילה

שישה צעירים אמריקאים ובריטים, באים לישראל לקיבוץ כפר עזרא על מנת להתנדב במקום במהלך חופשת הקיץ שלהם. זאת, על מנת לצבור חוויות ולהכיר את אורח החיים הקיבוצי המיוחד. כאשר מייק (סם רוברדס), סטודנט לרפואה מתאהב בגילה (ג'ואנה פקולה), ישראלית בת הקיבוץ, המשמשת כאחראית על עבודת המתנדבים ודיורם, הוא חייב להחליט אם הוא מעוניין להמשיך לחיות עימה או לחזור הביתה למולדתו.
חווידע

חווידע טבע היא רשת ישראלית של מרכזי חינוך למַדָּע, אינטראקטיביים וחווייתיים.

הארגון ופעולותיו

חווידע טבע הוא פרי שיתוף פעולה של ארגון החונכות פר"ח, זוכה פרס ישראל על תרומתו לחברה ולמדינה, וחברת טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ. השם "חווידע" נוצר מצירוף המלים חוויה וידע. לארגון מספר מרכזים במקומות שונים בארץ.
מטרתם העיקרית של המרכזים היא ליצור סביבת למידה בלתי פורמלית, המשלבת שעשוע וחוויה עם למידה וחקירה כדי לקרב את הילדים אל עולם המדע. במרכזים מעודדים את המבקרים לגעת, להפעיל ולשחק עם המוצגים ובדרך זו לחקור באופן פעיל תופעות מדעיות המוכרות לילדים מחיי היומיום כגון חשמל סטטי, אור וצל, אשליות אופטיות, ממה עשויים הדברים (למשל ממה עשויה משחת שיניים). בנוסף מספקים המרכזים ידע בתחומי מדע שונים: אופטיקה, תקשורת, חשמל ואלקטרוניקה, מכניקה, אנרגיה וכימיה. הלימוד נעשה באמצעות משחקי חשיבה ותערוכות מתחלפות, סיורים מודרכים, ניסויים במעבדות וסדנאות לימוד ויצירה, וכן מגוון רחב של מוצגים, משחקים ומתקנים פשוטים לתפעול הממחישים את התופעות המדעיות. הפעילויות מותאמות לרמות שונות, ראשונית ומתקדמת.
פעילות החווידע כוללת ביקורים קבוצתיים של תלמידי בתי ספר, גנים, מועדוניות, קייטנות, מתנ"סים וכן ימי הולדת וסדנאות העשרה להורים ולילדים.
הרעיון להקמת המרכזים נולד בעקבות ניסיון של פר"ח בהפעלת חוגי מדע בבתי הספר. מרכזי חווידע מנוהלים על ידי צוות פר"ח והמדריכים הם סטודנטים חונכים מתחומי לימוד מדעיים שונים שהוכשרו במיוחד לפרויקט.
המנהלה הארצית של חווידע שוכנת במכון דוידסון לחינוך מדעי מכון ויצמן למדע רחובות. לרשת סניפים שונים בבת ים, ירוחם, קריית גת, רהט וכרמיאל.
משה אברמסון

משה אברמסון (1857 אוקראינה - 27 בנובמבר 1936 המושבה כנרת) - חלוץ, מראשוני אנשי העלייה השנייה. עבד בחקלאות בחוות כנרת, אום ג'וני וחוות פוריה.

לפני עלייתו ארצה

משה אברמסון נולד ב-1857 בעיירה גרנוב בפלך פודוליה שבאוקראינה, להוריו רפאל ושרה אברמסון (לבית דובס) שקיימו אומנם בית דתי אולם בני המשפחה נחשפו לתנועות הציוניות. אברמסון נישא בגרנוב לחנה-רות הוכברג ובגרנוב נולד בכורו רפאל. עסק בתעשיית הקמח והיין. ב-1881, בעקבות פרעות סופות בנגב, החליט אברמסון לעקור, עם משפחתו, לעיר אקרמן שם המשיך לעסוק בתחום טחינת חיטה ובחביות יין. באקרמן הולידו משה וחנה עוד 7 ילדים. 
בעקבות פרעות קישינב ב-1903 גמלה בליבו של אברמסון ההחלטה לעלות ארצה ובהתאם לכך הכשיר את ילדיו במקצועות טכנים אותם החשיב כנחוצים בארץ ישראל. "הקש ששבר את גב הגמל" היה תוצאות הפוגרום ב-1905, שאירע לאחר כישלון ניסיון ההפיכה נגד הצאר, שהותיר את בני המשפחה עם שרידים שרופים של בתיהם ובתי העסק שלהם. אחיו של משה, אריה אברמסון שהיגר כבר לארצות הברית ניסה לשכנע את אחיו להגיע אליו אולם משה קבע בנחרצות "לא מחליפים גולה בגולה. ארץ ישראל הנה הברירה היחידה" וכך יצאה, בפסח 1906, המשפחה לדרך. 4 חודשים ארכה הדרך מאקרמן דרך אודסה ועל סיפונה של אוניית משא עד שהגיעו ליפו.
סבונייה

סבונייה היא כלי לאחסון והחזקת סבון מוצק בין השימושים, כך שיישמר יבש ומתאים לרחצה או רחצת ידיים, ולא ילכלך את סביבתו. הסבונייה מוצבת ליד כיור או בתוך מקלחת או אמבטיה. יש סבוניות המובנות בכלים הסניטריים, למשל בכיור או באריחי החרסינה או הקרמיקה של חדר הרחצה, בקיר המקלחת או האמבטיה.
סבוניות מיוצרות מחומרים עמידים בפני מים כגון פלסטיק, מתכת או קרמיקה. חלקן מיועדות להצבה על משטח ואחרות לתלייה על הקיר. עיצוב הסבונייה מונע את החלקת הסבון בתוכה או ממנה, למשל על ידי פסים או זיזים מובלטים בתחתיתה, או שוליים מורמים. יש סבוניות המונעות הצטברות מי סבון בתוכן, אם על ידי חרירים בתחתיתן, או על ידי עיצוב רשת, המאפשרים למים להתנקז החוצה.
עבור סבון נוזלי קיימים מכלים עם משאבה, המחליפים את הסבונייה.
רבי יוסי הגלילי

תולדות חייו

ידוע כי רבי יוסי הגלילי עבר מהגליל להתגורר ביבנה. לדעת חוקרי המאה הי"ט, רובם נוצרים, תושבי הגליל סבלו מדימוי שלילי אך חוקרי ימינו שוללים דעה זו. מכל מקום, הוא השתלב מהר בחברת החכמים שם, והפך לאחד החכמים החשובים ביותר. בניו היו תלמידי חכמים אף הם: רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי, רבי שמואל בן רבי יוסי הגלילי ורבי חנינא בן רבי יוסי הגלילי.
לפי מסורת עממית מתקופת הגאונים, נקבר סמוך למושב דלתון שבגליל, יחד עם רבי אליהו גאון.

חכמתו בהלכה

רבי יוסי נחשב לחכם חריף, ומסופר כי עוד ביום הראשון שהגיע ליבנה, מקום מושבם של גדולי התנאים, החל להתווכח עם גדולי חכמיה – רבי עקיבא ורבי טרפון – וניצח אותם בדברי הלכה. רבי יוסי הגלילי הגדיל עד כדי שהצליח לנצח את רבי עקיבא הגדול בהלכה מספר פעמים, ופעם אחת אף שב רבי עקיבא והודה לדעתו של רבי יוסי, עד שרבי ישמעאל המשיל את אורח לימודו של רבי יוסי ל"צפיר העיזים שבא מן המערב", המתואר בידי הנביא דניאל כמי שנגח את האיל – רבי עקיבא, לפי משלו של רבי ישמעאל – וניצחו בדברי תורה.
במספר מקומות מוצאים מחלוקות בינו לרבי עקיבא, וניכר שהם התווכחו רבות בהלכה. בהזדמנות אחת אמר רבי יוסי הגלילי לרבי עקיבא, בתגובה לשיטתו של רבי עקיבא שלמד את התורה לפי העיקרון של ריבוי ומיעוט: "עקיבא, אפילו אתה מרבה כל היום כולו איני שומע לך." למרות המחלוקות ביניהם כיבדו רבי עקיבא, ובהזדמנות אחת אנו מוצאים כי אמר על רבי יוסי: "לא לכל אדם, אלא לך, שאתה יוסי הגלילי."

הערכה

רבי יוסי הגלילי נודע גם כצדיק וחסיד. כך מסופר כי היה נשוי לאישה רעת מזג, ולא יכול היה לגרשה כי לא היה לו די כסף כדי לשלם את כתובתה. לבסוף רבי אלעזר בן עזריה שילם במקומו את הכתובה, ורבי יוסי גירש אותה. אישה זו נישאה לאחר מכן ל"שומר העיר" שהתעוור והפך עני. הוא הכריח את אשתו לעבור בשכונות העיר ולקבץ נדבות, אך היא לא הצליחה לאסוף כלום. לשכונתו של רבי יוסי היא לא נכנסה כי התביישה מגרושה – רבי יוסי, ובעלה הכה אותה בשל כך. כאשר שמע רבי יוסי על כך הוא שיכן את שניהם בבית שהיה שייך לו, ופירנס את שניהם לאורך כל שארית ימיהם, בהתבסס על הפסוק: "הֲלוֹא פָרֹס לָרָעֵב לַחְמֶךָ וַעֲנִיִּים מְרוּדִים תָּבִיא בָיִת כִּי תִרְאֶה עָרֹם וְכִסִּיתוֹ וּמִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם" (ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק ז').
עוד נאמר על רבי יוסי כי בכוחו להביא להורדת גשמים על ידי תפילה: "בשעה שישראל באין לידי עבירות ומעשים רעים הגשמים נעצרים, הן מביאין להם זקן אחד, כגון רבי יוסי הגלילי, הוא מפגיע בעדם, והגשמים יורדים."
סימטריית CPT

משפט CPT

לעומת הצירופים האחרים של C, P ו-T, הרי צירוף כל השלושה מייצג סימטריה מדויקת, היא סימטריית CPT. הווה אומר, בכל תהליך פיזיקלי מוכר, אם משנים את כל שלושת הגדלים (מספרים קואנטיים, זוגיות וזמן) לערכיהם הנגדיים, המערכת נותרת סימטרית. חשיבותה העיקרית של סימטריית CPT היא בתורת השדות הקואנטית. משפט CPT קובע כי כל תורת שדה קואנטית לוקאלית, שהינה אינווריאנטית תחת טרנספורמצית לורנץ ובעלת המילטוניאן הרמיטי, חייבת להיות סימטרית תחת סימטריית CPT.
תאורטית, אילו כל החומר ביקום שלנו היה מוחלף על ידי אנטי-חומר (הפעלת סימטריית C), המיקומים של כל העצמים היו מותמרים לקואורדינטה הנגדית שלהם במרחב (הפעלת סימטריית P) והתנע של כל העצמים היה משתנה לכיוון הנגדי (הפעלת סימטריית T), אזי היקום ה"חדש" היה פועל בדיוק לפי אותם חוקי פיזיקה כמו היקום הנוכחי ולמעשה, לא היה ניתן להבחין בין שני היקומים.
זקום (אסלאם)

עץ הזַקוּם (בערבית: الزقوم) הוא עץ מיתולוגי באמונה המוסלמית. לפי הקוראן והמסורת, הזקום הוא עץ הגדל בשאול התחתיות שבנקודה העמוקה ביותר בגיהנום. עץ זה כולו רע ואינו מספק לחוסים תחתיו צל. לפי האמונה מצמיח העץ פירות באושים ומרים בצורה של ראשי שטנים, אשר ישמשו מאכל לחוטאים הרעבים באחרית הימים. במקום להשביע את רעבונם, יעצימו פירות הזקום את סבלם של המעונים בעוררם תחושת צרבת קשה ובבקעם את קיבותיהם:
לבטח עץ הזקום הוא מאכל לחוטאים. כמו משקעי שמן קיק הוא ירתח במעיהם כמים רותחים.
— סורה 44, פסוקים 43–46
עץ הזקום עומד בניגוד לעצי המנעמים של גן העדן באמונה המוסלמית, אשר מספקים צל ומאכל אינסופי למאמינים הצדיקים הלנים תחתם על יצועי קטיפה ירוקה.
השם "זקום" הוענק למספר עצים שמקורם בארצות ערב. בסודאן נקרא כך העץ Euphorbia abyssinica (מין בסוג חלבלוב); הסוג Balanites ממשפחת הזוגניים נקרא בערבית "זקום", וכך גם המין זקום מצרי.
יחסי דנמרק–פקיסטן

סקירה כללית

בחודש יוני בשנת 2008 התרחש אסון בשגרירות הדנית באסלאמבאד בירת פקיסטן כאשר מחבלים מרצחים שתלו פצצה מחוץ לבניין, הפצצה הספיקה להתפוצץ ונהרגו שמונה אנשים - שבעה פקיסטנים ודני אחד. הדבר נעשה במחאה על קריקטורה של מוחמד בעיתון דני ידוע. הפיצוץ גבה גם עשרים ושבעה פצועים שקיבלו טיפול בבתי החולים בפקיסטן.
בסביבות 20,000 אזרחים פקיסטנים מתגוררים בדנמרק, מה שהופך אותם לקהילה הלא-מערבית החמישית בגודלה בדנמרק. שישה פקיסטנים מכהנים בפרלמנט הדני, מה שהופך את הפקיסטנים לקבוצה המהגרת השנייה בגודלה ובייצוגה בפרלמנט הדני ובפוליטיקה הדנית בכלל.

יחסים כלכליים

בשנת 2016, הייבוא הפקיסטני מדנמרק עמד על 108 מיליון דולר אמריקאי. הוא כלל בעיקר לתת ואמצעים רפואיים. באותה השנה, הייצוא הפקיסטני לדנמרק עמד על 152 מיליון דולר אמריקאי. הוא כלל בעיקר מוצרי הלבשה שונים, ציוד ספורטיבי, חלקי מטוסים ואורז.
הלילה (ספר)

תוכן

בכ-100 עמודי הספר, מספר ויזל על ההתמודדות שלו עם הגרמנים הנאצים, עם הקאפו ועם עמיתיו היהודים, וכן עם עצמו ועם אמונתו החזקה באל, שמתערערת במהירות עם הגיעו לאושוויץ. הגעתו למחנה בגיל 15 ביגרה אותו במהירות, והפכה אותו למעין אפוטרופוס של אביו בן החמישים. בשלב מסוים הוא אף התייאש ממנו: "הלוואי שלא אמצא אותו! אילו יכולתי להיפטר מן המשא המת הזה, כדי שאוכל להילחם בכל כוחי למען חיי שלי, לדאוג רק לעצמי... מיד חשתי חרפה, חרפה על חיי, על עצמי". שמונה ימים אחרי שהגיעו לבוכנוואלד, שהיה גם היום בו מת אביו, אמר לו הבוקסאלסטר שחילק את האוכל לוויזל הצעיר "כל איש חייב להילחם למען חייו, ולא לחשוב על זולתו, אפילו לא על אביו. כאן אין אבות ואחים וידידים. כל איש חי או מת לעצמו. אתה לא צריך לתת לו את האוכל שלך, אלא להפך, האוכל שלו שייך לך". 
בעת שחרור מחנה בוכנוואלד, עת הגיעו הכוחות האמריקניים למחנה באפריל 1945, היה ויזל בן 16 בלבד, מאוחר מדי עבור אביו, שמת שלושה חודשים קודם לכן בדרגש מתחתיו, לאחר שספג מכות נמרצות משום שדיבר בקול וקרא לבנו בעת מסדר.
מאורע זה מתואר בספרו בכאב ובדרמטיות "את בקשתו האחרונה, שאשהה לידו בשעת גסיסה לא מילאתי... לעולם, לעולם לא אסלח לעצמי, לעולם לא אסלח לעולם שהוליד בי את השטן, שהוליד בי את האינסטינקטים החייתיים ביותר".
הספר תורגם ופורסם בתחילה בצרפתית בצירוף הקדמה של פרנסואה מוריאק, ובהמשך תורגם לעברית על ידי חיים גורי בשנת 1974. בשנות המאבק לחיים במהלך השואה, מתעוררות בוויזל הצעיר שאלות מהותיות על אודות מוסר ואמונה, והוא מבטיח לעצמו כי לעולם לא ישכח את הלילה הראשון במחנה אושוויץ ואת הזוועות שליוו את תקופת שהותו במחנה.
הספר הוא בין הספרים הנפוצים ביותר בנושא השואה, תורגם ל-35 שפות, והוא מהווה חלק מתוכנית הלימודים במדינות רבות ובהן ישראל וארצות הברית.
חסידות גורליץ

חסידות גורליץ היא חסידות גאליצינית, ענף של חסידות צאנז. מחסידות זו יצאו חסידות ברדיוב, חסידות רודניק, חסידות ז'מיגראד, חסידות טשאקאווא וחסידות קלויזנבורג.

רבי ברוך הלברשטאם

מייסד החסידות היה רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ (1826-1906), בנו החמישי של האדמו"ר מצאנז רבי חיים הלברשטאם. רבי ברוך נפטר בתרס"ו. כל בניו שימשו באדמו"רות וברבנות.

החסידות אחרי השואה

בנו של רבי אלישע, רבי ברוך, עלה לישראל ובהתחלה סירב לכהן באדמו"רות, אך חסידי גורליץ בנו בית כנסת ומינוהו בראשם ולימים החל להתנהג באדמו"רות. כיום שני בניו של רבי ברוך, רבי אלישע הלברשטאם (חתנו של הרב יהודה אריה דייטש) ורבי חיים מנחם הלברשטאם (חתנו של הרב מנחם מנדל מנדלזון רבה של קוממיות), מכהנים כאדמו"רי גורליץ. בן נוסף הוא רבי ישכר שלמה הלברשטאם המשמש כאדמו"ר מקאלשיץ. 
בארצות הברית מכהן חתנו של רבי ברוך, רבי יצחק דב יונגרייז (נכדו של רבי אשר אנשיל יונגרייז מטשנגר ). חתנים נוספים הם הרב יחיאל מאיר פנט, חסיד בעלז, ר"מ בישיבת נדבורנה בבני ברק, והרב אליהו זלמנוביץ (בנו של הרב ישראל אריה זלמנוביץ אב"ד עכו, ששימש כראש הכולל בבית הכנסת גורליץ).
הרב אליהו נפטר בב' כסלו תשע"ה, ונטמן בבית העלמין סגולה בפ"ת סמוך לציון אביו.
הכנה משבת לחול

הכנה משבת לחול הוא איסור עשיית מעשים משבת לצורך ימי החול שלאחריה, אף באופן שאין בעשייתם משום איסור מלאכת שבת.
בראושנים נחלקו האם איסור זה הוא מדאורייתא או מדרבנן.

הדחת כלים

בעניין הדחת כלים נאמר בברייתא: "תנו רבנן קערות שאכל בהן ערבית מדיחן לאכול בהן שחרית, שחרית מדיחן לאכול בהן בצהרים, בצהרים מדיחן לאכול בהן במנחה, מן המנחה ואילך שוב אינו מדיח, אבל כוסות וקיתוניות וצלוחיות מדיח והולך כל היום כולו, לפי שאין קבע לשתיה" (שם). וכן פסק ברמב"ם.
היתרים אלה תלויים בכך שיודע שישתמש באותן הכלים במהלך השבת, אך אם לא יודע שלא ישתמש בהן - אסור. אם מסופק אם יצטרך לכלים אלו במהלך השבת, נחלקו האחרונים בדבר.
קלווין והובס

תקציר העלילה

עלילת הקומיקס מתרחשת אי שם באזור המערב התיכון בארצות הברית, בפרוור אמריקאי טיפוסי. בין הנושאים החוזרים ונשנים בסדרה: העולם הדמיוני שקלווין יוצר, הידידות של קלווין עם הובס, הרפתקאותיו הכושלות של קלווין, השקפת עולמו הייחודית של קלווין במגוון רחב של סוגיות פוליטיות ותרבותיות, היחסים של קלווין והאינטראקציה שלו עם הוריו, תלמידי כיתתו, מוריו, ועוד. 
דמותו הדואלית של הובס היא גם מוטיב חוזר בסדרה - בעוד שקלווין רואה את הובס כטיגריס חי, שאר דמויות הסדרה רואות אותו כבובה.