google/wiki40b huggingface dataset:
ריכרד שטיין

ריכרד שטיין (1898 - כ"ח בשבט ה'תשל"ט, 25 בפברואר 1979) היה מחלוצי רפואת העיניים בישראל. פרופסור לרפואת עיניים, הפקולטה לרפואה אוניברסיטת תל אביב.

חייו

שטיין נולד בצ'כוסלובקיה, למד בה רפואה ועבר בה את מלחמת העולם השנייה כשהוא משמש רופא בגטו טרזין, ומשנת 1944 עמד בראש השירות הרפואי בגטו. בשנת 1948 נענה לבקשתו של הד"ר חיים שיבא ועלה לישראל עם רעייתו, אף היא רופאת עיניים, לצורך ניהול שירות העיניים בבית חולים תל השומר.
ד"ר אפרים סיני שאיפשר לפרופ' שטיין לנתח במחלקתו בבית החולים הדסה (תל אביב) לאחר עלייתו לישראל סיפר: "אחרי מלחמת השחרור בא דוצנט ד"ר ריכרד שטיין, בשעתו היה כלוא בטרזיינשטט. הוא היה מאושר לבוא לבית החולים, לראות שוב חולים ולנתח. הניתוח הראשון שעשה אצלנו היה מקרה של הפרדות הרשתית. למרות שביצע את הניתוח בסביבה זרה ובמכשירים שלא היו מוכרים לו-עלה הניתוח יפה. הוא ניתח במחלקתי גם לאחר מכן, ומעודו לא סירב לבקשתי לבוא לייעוץ. הוא היה מגדולי רופאי-העיניים בארץ במשך עשרות שנים, ובעל שיעור קומה בינלאומי. גם יהודי וציוני טוב היה, והקפיד לדבר עברית רהוטה בוועידות שלנו".
שטיין ייסד בשנת 1949 את המחלקה לכירורגיית עיניים בתל השומר ושימש בה מנתח יחיד. במשך שנים רבות ביצע במחלקתו ניתוחי השתלות קרנית. בשנת 1967 עלה לכותרות לאחר שביצע השתלת קרנית ללא שקיבל רשות ממשפחת הנפטר. במהלך שנות ה-60, נקלטו במחלקה שבעה רופאים נוספים והוקמו במחלקה יחידות משנה לטיפול במחלות עיניים שונות. בראשית שנות ה-70 צמצם את פעילותו, ובשנת 1976 פרש לגמלאות והוחלף בראשות המחלקה על ידי מיכאל בלומנטל. בשנת 1978 נוסד ביוזמתו, ובסיוע משפחת גולדשלגר, המכון לחקר העין, הפועל בבית החולים בחסות אוניברסיטת תל אביב, ומרכז במבנה אחד את כל מגוון שירותי רפואת העיניים.
לפרופ' שטיין היה זיכרון פנומנלי ויכולת שכלית מרשימה נוסף על המיומנות הניתוחית המיוחדת.
בשנת ה'תשל"ג (1972) הוענק לשטיין פרס ישראל לרפואה. על שמו נקרא רחוב בבאר שבע, ומוענק פרס שנתי באוניברסיטת תל אביב להצטיינות בחקר רפואת עיניים.
תלמידו פרופ' משה לזר ניהל את מחלקת עיניים בבית החולים איכילוב במשך עשרות שנים. בתו היחידה רות היא רופאת עיניים.
בויאר

בויאר (ברומנית: Boier, ברוסית: Боярин-בויארין, בבולגרית: Болярин) הוא תואר שניתן לבן מעמד האצולה ברוסיה, בבולגריה וברומניה. ברוסיה הייתה זו השכבה החברתית הגבוהה. לרוב, היה הבויאר גם בעל קרקעות גדול. לשיא חשיבותו הגיע מעמד הבויארים בין המאה ה-10 עד לסוף המאה ה-17.

היסטוריה

המילה בויאר נגזרה מהמילה הסלבונית voienier (ווינייר) שמשמע מנהיג צבאי, לוחם).
מוצא הבויארים הוא מה"טובים" שבעדה הסלאבית הקדומה, ומבני לווייתו של הנסיך. במרוצת השנים נעשו הבויארים לאצולה; הם היו ראשי הצבא ובעלי נחלות משלהם, ולכן היו בלתי תלויים מבחינה כלכלית בנסיך, ונתנו לו את שירותיהם מתוך התנדבות. הנסיך נהג להתייעץ עם מועצת הבויארים ("הדומה הבויארית"; Боярская дума), שהייתה מתכנסת כשקרא להם הנסיך.
כוחם של הבויארים נשען על פיצול השלטון המדיני במדינות הרוסיות. מן המאה ה-15 ואילך איבדו הבויארים את הזכות לעבור מנסיך לנסיך, היות שגדל עניינם בשלטונו של הנסיך אשר בתחום שליטתו נמצאו נחלותיהם. עם עלייתה של מוסקבה (בסוף המאה ה-14) ועם המאבק לשחרור מהשלטון המונגולי, נוצרו שכבות בתוך הבויארים: משפחות הנסיכים העצמאיים לשעבר או קרוביו של נסיך מוסקבה השליט, בויארים מנסיכויות אחרות, או כאלה שקיבלו את תוארם מנסיך מוסקבה.
חתירתם של נסיכי מוסקבה לריכוז השלטון בידם נתקלה בהתנגדותם התקיפה של הבויארים, שנוצחו על ידי המלכות והושמדו בחלקם בקרבות, ומקצתם הועברו אל מחוזות הספר. במהלך המאה ה-16 נוצר בנסיכות מוסקבה התואר "בויארין", שהיה הדרגה הגבוהה ביותר של עובדי המדינה. התואר הקנה לנושאו את הזכות להשתתף בדיוני "הדומה הבויארית" ("בויארסקיה דומה"), שהייתה הארגון המייעץ ליד נסיך מוסקבה והצאר. הנסיכים הגדולים האחרונים והצאר של מוסקבה, איוון הרביעי ("האיום"), הקימו כשכר שירות למלכותם, וכמשקל נגד לבויארים - אצולה חדשה, שאצילותה אינה מלידה ואחוזותיה אינן מועברות בירושה. הבויארים חתמו על הסדר עם המלכות, הסדר המחזיר להם השפעה רבה על ענייני המדינה.
בפעם האחרונה יצאו הבויארים נגד השלטון הריכוזי בראשית המאה ה-17, עם מות הצאר בוריס גודונוב, אך נכשלו, ובמהומות שנתחוללו חוסל ההסדר. מסוף המהומות, רק מעמדן של משפחות הבויארים הגבוהות ביותר נשמר. הצארים השמיטו את הבסיס הכלכלי.
הבויארים סולקו כליל ממעמדם בראשית המאה ה-18 על ידי הצאר פיוטר הגדול, שאפילו ביטל את עצם השם "בויארים". "הדומה הבויארית" בוטלה בשנת 1711 ובמקומה נוצר הסנאט. התואר לא בוטל רשמית על ידי פיוטר הגדול, אך לא היו מינויים חדשים. כתוצאה מכך, הבויארין האחרון נפטר בשנת 1750.
מספר הבויארים השתנה לאורך התקופה, אך מעולם לא עלה על 48 (בתקופת איוואן הרביעי).
יחסי ברוניי–ישראל

היסטוריה

כמדינה מוסלמית, ברוניי לא כוננה יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל, לאחר שזכתה לעצמאות מלאה בתחילת 1984. בניגוד לשאר המדינות המוסלמיות באסיה, ישראל לא עודדה את ברוניי לכונן עמה יחסים דיפלומטיים. בשנים שלאחר קבלת עצמאותה של ברוניי העריכו בישראל כי ברוניי לא תנקוט אף לא צעד קטן לכינון יחסים כלשהם בין שתי המדינות לפני ששכנותיה, אינדונזיה ומלזיה יעשו כך. 
ב-25 במאי 1994 ברוניי כיננה יחסים דיפלומטיים עם ארגון שחרור פלסטין. באותם ימים, ב-29 במאי נפגש שר החוץ וממלא מקום ראש הממשלה שמעון פרס עם שר החוץ של ברוניי, מוחמד בולקאיה בניו יורק לרגל העצרת הכללית של האומות המאוחדות. 
בחודש נובמבר 1999 הגיע לביקור בישראל יועצו של סולטאן ברוניי, באגאיוקו באליק פאקולי, שכיהן כנשיא של חברת נפט גדולה בברוניי וכממונה על סוכנות ההשקעות הלאומית. הוא הגיע לישראל לאחר שהוזמן לפורום המנכ"לים הישראלי. על פי היועץ, הסולטאן שלח אותו לכונן יחסים כלכליים עם ישראל, מה שלא הניב פרי. 
כיום, לא ידוע על המשך כלשהו במגעים בין שתי המדינות.
טומסק

היסטוריה

בינואר 1604 הגיעו לחצרו של בוריס גודונוב שליחים ובראשם נסיך טטרי עם בקשה לצרפם לרוסיה הצארית ולהקים מבצר להגנת האזור מפולשים. בהתאם להחלטת הצאר, יצאה משלחת צבאית במטרה להקים באזור מבצר ולהביא לצירופו של האזור לרוסיה. ב-7 באוקטובר 1604 הסתיימו עבודות הקמת המבצר, ויום זה נחשב ליום הקמת העיר. עד מהרה הפך המבצר למרכז צבאי חשוב ולמרכזו של המערך הצבאי שהיה באזור במהלך כל המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 התרחקו גבולות המדינה מאזור העיר, והיא איבדה את חשיבותה צבאית. החל ממחצית המאה ה-18 הייתה העיר למקום הגליית מתנגדי השלטון. עם סיום בניית הדרך הסיבירית החדשה בשנת 1738, הייתה העיר למרכז תחבורתי חשוב. בשנת 1804 נוסדה גוברניית טומסק רחבת הידיים, ששטחה היה כ-900 אלף קמ"ר.
במהלך הקמת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית, נקבע שתוואי המסילה יעבור הרחק מדרום לעיר, ובמקום נבנה גשר חדש מעל הנהר אוֹבּ. עם הזמן התפתחה במקום זה עיר חדשה – נובוסיבירסק, שהיא כיום העיר הגדולה בסיביר. העיר טומסק איבדה את מרכזיותה, על אף שעם הזמן נבנתה מסילת ברזל מיוחדת אשר עוברת דרך העיר.
תקופת 1918–1944 הייתה תקופת השפל בפיתוח העיר, כאשר הורגשה בריחת אוכלוסין לערים הממוקמות לאורך מסילת הברזל הסיבירית ובמיוחד לנובוסיבירסק. העיר לא הייתה עוד מרכז מחוזי, אלא חלק ממחוז נובוסיבירסק. בתקופה זו העיר התבססה רק על נוכחות מוסדות להשכלה גבוהה שהוקמו בעיר עוד במאה ה-19.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר מפעלי תעשייה רבים, וב-13 באוגוסט 1944 נוסד מחוז טומסק. למרות הקמת מחוז מיוחד, עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 היה פיתוח העיר איטי יחסית.
תנופת פיתוח העיר החלה עם הגעת יגור ליגצ'וב לתפקיד ראש המחוז. בתקופתו נבנו בעיר בתי זיקוק, מפעלי תעשייה ביטחונית רבים וכו'.

יהודים

בטומסק פועלת קהילה יהודית גדולה. בית הכנסת המרכזי שוחזר בשנת 2010. אתר הקהילה http://jewish.tomsk.ru/

השכלה ותרבות

עוד בסוף המאה ה-19 הוקמו בעיר מוסדות להשכלה גבוהה – אוניברסיטת טומסק ואוניברסיטה טכנית. עתה פועלים בעיר שבעה מוסדות להשכלה גבוהה. בעקבות זאת, ממוקמים בעיר גם סניף של האקדמיה הרוסית למדעים ומספר מכוני מחקר.
לינדוס

היסטוריה

לינדוס נוסדה על ידי שבטי הדורים היוונים שהגיעו לאי בערך במאה העשירית לפנה"ס, לאחר שכבשו חלקים נרחבים מיוון היבשתית. כעיר מדינה היא שימשה כנקודת מפגש בין היוונים והפיניקים. בסוף המאה השמינית לפנה"ס לינדוס כבר הייתה עיר מסחר חשובה. חשיבותה פחתה אחרי ייסוד העיר רודוס במאה החמישית לפנה"ס. 
מעל העיר מתנשאת מצודת האקרופוליס שבה נמצאים שרידי המקדש הדורי של אתנה לינדיה שנבנה בערך ב-300 לפנה"ס. לאורך ההיסטוריה מצודה זו, החולשת על האזור כולו, הייתה בשליטת היוונים העתיקים, האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית, הוספיטלרים והאימפריה העות'מאנית. האיטלקים שלטו בלינדוס, כמו באי רודוס כולו, מ-1912 עד 1945. מאז 1947 רודוס היא חלק של יוון.
נכון לשנת 2011 התגוררו בעיר לינדוס 1,087 איש, ובסביבתה 3,957 תושבים.
קלאובולוס (בערך 630 - 560 לפנה"ס), מתושביה הנודעים של לינדוס, היה אחד משבעת חכמי יוון העתיקה.
חלק מהסרט "תותחי נברון" צולם בלינדוס.
ג'רארד גומבאו

קריירה

גומבאו נולד וגדל בקמפליונג, כפר קטן שבקרבת ז'ירונה. בצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ז'ירונה, ובמהלך עונת 2012/2013 ערך הופעת בכורה בקבוצת המשנה של המועדון, ז'ירונה ב', ששיחקה באותה שנה בליגה הקטלאנית השנייה. בעונת 2013/2014, בה החלה הקבוצה לשחק בליגה הקטלאנית הראשונה, קודם באופן מלא לז'ירונה ב'. הוא הבקיע 6 שערים ב-31 הופעות במהלך העונה, והוא זומן פעמיים לסגל הקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגה השנייה באותה עונה.
ב-1 ביולי 2014 חתם גומבאו על חוזה ל-3 שנים בברצלונה ב', קבוצת המשנה של ברצלונה, ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה. הוא השתלב במהרה בהרכב קבוצתו החדשה, ואת שער הבכורה במדיה הבקיע ב-7 בספטמבר, בניצחון 4-1 על ריאל סראגוסה. שלושה שבועות לאחר מכן הורחק בכרטיס אדום בתיקו 3-3 עם ריאל מיורקה. הייתה זו עונה לא פשוטה עבור ברצלונה ב', שהתקשתה לנצח במשחקים ומאמנה, אוסביו סקריסטן, פוטר באמצע העונה. בסוף העונה ירדה ברצלונה ב' לליגה השלישית. בסך הכול ערך 38 הופעות בליגה השנייה בהן הבקיע 7 פעמים.
במקביל, זכה גומבאו להזדמנות ראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון, תחת המאמן לואיס אנריקה. גומבאו ערך את הופעת הבכורה בברצלונה כשפתח בהרכבה בשמינית גמר גביע המלך, בו ניצחה קבוצתו 4-0 ועלתה לשלב הבא. הקבוצה זכתה בסוף העונה בטרבל - זכייה בליגה הספרדית, בגביע ובליגת האלופות, והזכייה בגביע נזקפה לזכותו של גומבאו.
במהלך עונת 2015/2016 המשיך גומבאו לשחק בברצלונה ב', כשלואיס אנריקה ממשיך להעניק לגומבאו דקות משחק בקבוצה הראשונה. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך ב-20 בספטמבר 2015, כשנכנס כמחליף במקומו של סרחיו בוסקטס בניצחון 4-1 על לבאנטה. את הופעת הבכורה בליגת האלופות ערך ב-20 באוקטובר, במשחק בו ניצחה ברצלונה 2-0 את באטה בוריסוב. בהמשך נכנס כמחליף בשני משחקים נוספים בשלב הבתים של ליגת האלופות לאותה עונה.
לאחר ששיחק לאורך כל עונת 2016/2017 בברצלונה ב', עבר גומבאו ללגנס מהליגה הבכירה.
עולמיום

סיכום העלילה

הספר מתרכז באדם, ג'ף קאיירד, שהוא 'פורציום' – אדם שחי יותר מיום אחד בשבוע. בניגוד לרוב הפורצי-יום, הוא שייך לקבוצה מחתרית בשם "אימרים". האימרים הם קבוצה חזקה וגדולה שעובדת על מנת ליצור ממשל טוב יותר. לא כל האימרים הם פורצי-יום, אז כדי להעביר הודעות מיום אחד לשני, יש להם פורצי-יום, כמו ג'ף, שעובדים כל יום בשבוע. לאימרים הפורצי-יום יש שבע זהויות שונות ושבע עבודות שונות, אחת לכל יום. הם מחליקים מתרבות לתרבות, בשבעה עולמות שונים.
כאשר ג'ף עובר מיום ליום, הוא נתקל בבעיות כשעובד כאימר, וכפורציום, וחייב לטשטש עקבותיו, ובו בזמן לתחזק שבע משפחות, חברים, ועבודות שונות. בסופו של דבר הלחץ הופך את ג'ף ללא יציב, והאימרים חייבים להיפטר ממנו כדי להישאר בטוחים. ג'ף, שרוצה להישאר בחיים, מנסה להימלט מהאימרים, אך יש אימרים חשאיים בכל עבודה, אזור, או גוף ממשלתי. ג'ף נתפס ומוחזק בבית חולים פסיכיאטרי, מאובחן עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית, במסגרת הזמן החוקי לפני שהוא ייחשב "חשוך מרפא" ויוצא להורג. אך לג'ף יש תוכנית מילוט…
ז'ורז' מוריס ז'אן בלנשאר

קריירה מוקדמת

בלנשאר נולד באורליאן בשנת 1877, למשפחה שהוציאה מקרבה סופרים ואמנים. באוגוסט 1897 התגייס בלנשאר, ובשנת 1899 נכנס לאקדמיה הצבאית לארטילריה ולהנדסה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, הוא פיקד על רגימנט הארטילריה ה-56, והשתתף עמו בקרבות. במרץ 1915 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-16, וביולי אותה שנה הוא מונה לקצין מטה בארמייה הרביעית. במרץ 1918 הוא נפגע בהתקפת גז, ובמאי 1918 הוא מונה לקצין מטה במפקדתו של ז'וזף ז'ופר, שם שירת עד סוף המלחמה.

בין שתי מלחמות העולם

בין השנים 1927–1930 שימש בלנשאר כראש מטה הצבא הצרפתי על הריין, ובין השנים 1930–1932 היה ראש המטה של גנרל אדולף גיומא. בשנת 1932 הוא הועלה לדרגת גנרל, ומונה למפקד הארטילריה של המחוז הצבאי השני. בין השנים 1935–1938 הוא פיקד על המחוז הצבאי השביעי, ובין השנים 1938–1939 הוא היה חבר מועצת המלחמה העליונה של צרפת.

מלחמת העולם השנייה

בלנשאר מונה למפקד הארמייה הראשונה ב-2 בספטמבר 1939, שהגנה על צרפת במקום בו חדל קו מאז'ינו מדרום לגבול הבלגי. על פי תוכנית המבצע הצרפתית היה על הארמייה של בלנשאר להיכנס אל בלגיה ולתפוס עמדות באזור שנקרא "פער ז'אמבלו" סמוך לעיר נאמור. עם הפלישה הגרמנית אכן חדרה הארמייה הראשונה ותפסה את העמדות שיועדו לה, ולחמה שם בקרבות קשים להדיפת השריון הנאצי, אך התמוטטות הקו הצרפתי, והמבקע הגרמני בסדאן אל תעלת למאנש איימו לכתר את הארמייה שנאלצה לסגת מעמדותיה. ב-19 במאי 1940, תשעה ימים לאחר תחילת הפלישה הגרמנית, נפצע מפקד קבוצת הארמיות גסטון ביוט בתאונת דרכים, ומת כעבור יומיים. בלאנשאר תפס את מקומו, אך לא הצליח למנוע את כיתור קבוצת הארמיות והשמדתה. חלק מקבוצת הארמיות, כוח המשלוח הבריטי בראשות לורד גורט וכן מספר רב של חיילים צרפתים הצליחו לחצות את התעלה לבריטניה דרך דנקרק במבצע דינמו.
בתחילת יוני 1940 הוענק לו עיטור הצלב הגדול של לגיון הכבוד על ידי ראש הממשלה הצרפתי פול ריינו על פי המלצתו של המפקד העליון של צבא צרפת הגנרל מקסים וייגאן, בזכות פעולותיו על יד דנקרק. לפני כניעת צרפת הוא עוד הספיק לשמש לתקופה קצרה כמפקד המחוזות הצבאיים ה-9 וה-12.
ב-23 בנובמבר 1954 הוא מת בביתו בניי-סיר-סן.
מונזר דג'אני

ביוגרפיה

מונזר דג'אני דאודי נולד כילד חמישי של סולימאן דג'אני ממשפחת דג'אני-דאודי ושל עבלה עווידה, ברובע סוק אל בזאר בשכונה המוסלמית שבעיר העתיקה בירושלים. 
התחנך בבית הספר Friends School ברמאללה ואחר כך במכללת ויקטוריה במעאדי בקהיר. לאחר מכן
למד בבית הספר ג'ורג' הקדוש בירושלים.
בהמשך רכש תואר ראשון בניהול מערכות ומדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן ב-1974, והמשיך במוסד לתואר שני במדעי החברה, כלכלה, היסטוריה ומדעי המדינה אותו סיים ביוני 1975. הוא רכש תואר שני באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם כתב עבודת תזה בנושא ""פלורליזם: דינמיקה של תורת הקבוצות", והמשיך ללימודי דוקטורט במוסד, אותם סיים במאי 1982. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את התואר, "סכסוך ויישוב הסכסוך: הצעות ונוסחאות לשלום במזרח התיכון", בהנחיית הפרופסור קארל ליידן. משנת 1979 עד שנת 1981 לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין, אחר כך, משנת 1981 עד שנת 1984 לימד באוניברסיטת Southwest Texas State University, ולאחר מכן, בין השנים 1984 ל-1995 לימד באוניברסיטת ירדן בעמאן. בין השנים 1995 ל-1997 לימד באוניברסיטת ביר זית.
בשנת 1999 יסד את המחלקה למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אל-קודס, ועמד בראשה עד בשנת 2005
הוא אחיו של פרופסור מוחמד דג'אני. נשוי לד"ר ח'ולוד דג'אני, רופאה, ואב לשלושה ילדים.
יוליאנה קוהלר

ביוגרפיה

קוהלר נולדה בגטינגן. מ-1985 ועד 1988 למדה משחק בHB Studio בניו יורק. בנוסף, גם למדה בלט במינכן.
ב-1988 החלה להופיע בתיאטרון בהנובר.
ב-1999 שיחקה את גברת פוגה בסרט "פצפונת ואנטון".
ב-2001 גילמה את הדמות הראשית של אם המשפחה בסרט "אי שם באפריקה". בסרט זה גילמה אישה יהודייה שבורחת מהנאצים עם משפחתה לאפריקה.
ב-2002 שיחקה בסרט ההיסטורי הנפילה, שתיעד את ימיו האחרונים של היטלר בבונקר בברלין, בתפקיד אווה בראון, אשתו של היטלר.
ב-2008 שיחקה בסרט אדם בן כלב ובנוסף גילמה את קלרה אימרווהר בסרט הקצר "Haber".
ב-2009 שיחקה בסרט "Effi Briest" המבוסס על רומן מאת תאודור פונטאנה.
ב-2010 הופיעה בסרט האיטלקי "A Quiet Life".
ב-2014 שיחקה בסרט הגרמני חיים כפולים.
שנות ה-50 של המאה ה-1

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
נידוולדן

גאוגרפיה

נידוולדן ממוקם במרכז שווייץ. בצפון הוא גובל בימת ארבעת הקנטונים ובכיוונים האחרים ברכסי הרים.

היסטוריה

ב-1291 הצטרפו אנשי נידוולדן לאורי ולשוויץ כדי ליצור איחוד. באותו הזמן לא הייתה מדינה, אך לקראת סוף המאה ה-14 נוצר מבנה מוקדם של ממשל, שהכיל בתי נבחרים ובתי משפט. במאות ה-14 וה-15 הצטרפו אנשי נידוולדן לאנשי אובוולדן כדי ליישב עניינים חשובים, אך שני הקנטונים מעולם לא היו באמת לאחד.
בסביבות שנת 1500 עבדו רבים בנידוולדן כשכירי חרב. חלק ניכר משכירי החרב היגרו מהאזור בתקופה מאוחרת יותר, תופעה שהקלה על האוכלוסייה ההולכת וגדלה, יעד נפוץ היה חבל אלזס בצרפת. לאחר שדחו את החוקה החדשה של נפוליאון - רעיונות המהפכה הצרפתית לא היו פופולריים באזור כה חקלאי ונידוולדן הותקף על ידי כוחות צרפתיים ב-9 בספטמבר 1798. הרס נזרע ולפחות 400 איש נהרגו. רוב השינויים שנעשו שונו חזרה בסוף שלטונו של נפוליאון ב-1814. רק ב-1997 הציג נידוולדן חוקה חדשה.

פוליטיקה

מועצת הקנטון כוללת שבעה חברים. הפרלמנט המקומי מכיל 60 מושבים.
נידוולדן, מהיותו חצי קנטון, שולח רק נציג אחד למועצת המדינות השווייצרית.

כלכלה

עד למאה ה-20 שלטה החקלאות בכלכלת נידוולדן. בקר וגבינה יוצאו בעיקר לצפון איטליה.
מאמצע המאה ה-19 והלאה; עלה כוחם של הסחר, התעשייה והתיירות, אך עד מאה שנים מאוחר יותר, אמצע המאה ה-20, עדיין הייתה החקלאות הדומיננטית ביותר. כיום רוב הכלכלה מבוססת על מספר רב של עסקים קטנים ובינוניים, שמתמחים בעיקר בייצור מכונות, ציוד רפואי, סחר בינלאומי, אופטיקה ואלקטרוניקה. המעסיק הגדול באזור היא חברת פילאטיס לייצור מטוסים.
לתחומים מסורתיים כמו יערנות וחקלאות יש עדיין חשיבות רבה. החוות מופעלות בידי משפחות פרטיות.

תיירות

תיירות גאוגרפית חשובה לנידוולדן בגלל הריו הרבים. האגם וההרים מושכים תיירים רבים, גם בקיץ וגם בחורף.
אימלדה סטונטון

ביוגרפיה

סטונטון נולדה בלונדון למשפחה ממוצא אירי קתולי. הוריה הגיעו ממחוז מאיו שבאירלנד. סטונטון היא בוגרת "האקדמיה המלכותית לאמנויות הדרמה", וזכתה שלוש פעמים בפרס אוליבייה, פרס התיאטרון החשוב ביותר בבריטניה. ב-1986 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "הבלש המזמר" של דניס פוטר.
ב-1993 זכתה לראשונה להכרה בינלאומית כשהופיעה בסרטו של קנת בראנה "מהומה רבה על לא דבר" על פי המחזה של שייקספיר. בטלוויזיה הופיעה באותה שנה בסדרה If You See God, Tell Him לצידו של ריצ'רד בריירס. סטונטון השתתפה בסדרת תסכיתי רדיו, בדרמה בלשית "ג'ולי אנפילד חוקרת", ובקומדיה  Up the Garden Path, תפקיד שגילמה גם בסדרת טלוויזיה של רשת ITV.
ב-1998 זכתה סטונטון בפרס גילדת שחקני המסך עבור תפקידה ב"שייקספיר מאוהב". ב-2004 קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים בוונציה ואת פרס באפט"א על תפקידה בסרטו של מייק לי "וירה דרייק". הסרט מספר את סיפורה של אם ממעמד הפועלים, המבצעת הפלות בלתי חוקיות באנגליה של שנות החמישים. "וירה דרייק" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בוונציה. על תפקידה בסרט הייתה סטונטון מועמדת לפרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב.
ב-2005 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "בריטניה הקטנה". סטונטון גילמה את דמותה של דולורס אמברידג' בסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול", שיצא לאקרנים ב-2007. בשנת 2012 גילמה את עלמה רוויל בסדרת הטלוויזיה "הילדה".
סטונטון נשואה לשחקן האנגלי ג'ים קרטר, ולהם בת בשם בסי.
ענק (כוכב)

ענק הוא כוכב בעל רדיוס ובהירות גדולים משמעותית מכוכב בעל טמפרטורת פני שטח דומה השוכן על הסדרה הראשית. באופן טיפוסי, לענקים רדיוס בתחום של פי 10-100 מרדיוס השמש, ובהירות של פי 10-1000 ממנה. כוכב חם ובהיר במידה יוצאת דופן על הסדרה הראשית יכול גם להיות מסווג כענק.
בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, ענקים שוכנים בענפים III ו-II (ענקים בהירים), מעל ענף הסדרה הראשית.
כוכבים יותר בהירים מענקים מסווגים כעל-ענקים או אף היפר-ענקים.

המשך התפתחות

המשך ההתפתחות של הכוכב תלוי במסה שלו.
במקרה של כוכב לא מאוד מסיבי, הוא יוכל להימצא בענף האופקי בדיאגרמה, או שמיקומו בדיאגרמה ינוע בלולאות. אם מסת הכוכב בינונית אך קטנה מ-8 מסות שמש, הוא יסיים את מלאי ההליום בליבתו ויתחיל להתיך הליום במעטפת סביב הליבה. הדבר יגרום שוב לעלייה בבהירותו, עתה ככוכב בענף הענקים האסימפטוטי. לאחר שיזרוק את מרבית המסה שלו, ליבתו תיוותר כננס לבן המורכב מפחמן וחמצן.

כוכבים מסיביים

עבור כוכבים מספיק מסיביים להיתוך פחמן (מעל 8 מסות שמש, בקירוב) התהליך המתואר שונה משמעותית. בהירות הכוכב לא גדלה בהרבה לאחר עזיבתו את הסדרה הראשית, אך הוא הופך להיות אדום יותר. הוא יכול להפוך לעל-ענק אדום או שאובדן המסה יגרום לו להפוך לעל-ענק כחול.
בסופו של דבר הכוכב יהפוך לננס לבן המורכב מחמצן וניאון, או יעבור סופרנובה ויותיר כוכב נייטרונים או חור שחור.
לסאנה דיארה

קריירה

ביולי 2005 עבר מלה האבר הצרפתית לצ'לסי תמורת ארבעה מיליון לירות שטרלינג.
בעונת 2007/2008 עבר דיארה ליריבתה הלונדונית של צ'לסי, ארסנל. דיארה לא מצא מקומו בקבוצה ובינואר 2008 עבר לפורטסמות'. עם פורטסמות' זכה בגביע ה-FA. בחלון ההעברות של ינואר 2009 עבר לריאל מדריד, שם תפס את מקומו של מחמדו דיארה הפצוע.
ב-1 בספטמבר 2012 חתם חוזה ל-3 שנים באנז'י מחצ'קלה.
לאחר הפחתה משמעותית בשכר השחקנים, דיארה חתם ב-20 באוגוסט 2013 בשורות לוקומוטיב מוסקבה. בשנת 2015 חתם בקבוצה הצרפתית אולימפיק דה מארסיי. בפברואר 2017 שוחרר מהקבוצה.
ב-23 בינואר 2018 חתם דיארה בפריז סן ז'רמן לשנה וחצי.

חיים אישיים

בת דודתו של דיארה נהרגה בפיגועי טרור אשר התרחשו ב-13 בנובמבר 2015. באותה העת, שיחק דיארה עבור נבחרתו במסגרת משחק הידידות מול נבחרת גרמניה.
ליאור רוזנברג

ליאור רוזנברג (נולד ב-21 ביולי 1945 בתל אביב) הוא רופא ישראלי, מומחה לכירורגיה פלסטית, המשמש כמנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בביה"ח סורוקה. הוא פרופסור לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ומייסדה של חברת MediWound.

ביוגרפיה

רוזנברג בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והתמחה בבית החולים סורוקה. הוא התמחה באוניברסיטת הרווארד, במרכז הרפואי מאיו קליניק וב-Queen Victoria Hospital שבאנגליה.
בשנת 1986 היה ללא-אמריקאי הראשון שהצטרף ל-Operation Smile האמריקאי העוסק בטיפול בשפה שסועה. 
כיום משמש רוזנברג כמנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית וכמנהל היחידה למומי פנים במרכז רפואי מאיר. 
בשנת 2000 הקים רוזנברג את חברת MediWound ביחד עם פרופ' מריאן גורקי. הוא משמש כרופא הראשי שלה וחבר בדירקטוריון שלה. החברה מפתחת את תרופת דיברייס (Debrase), אשר עוסקת בטיפול בכוויות.
פזית כהן

פזית כהן (נולדה ב-1967) היא דוגמנית ישראלית.

ביוגרפיה

כהן נולדה בחולון ובילדותה למדה בקורס דוגמנות אצל חניתה צנטנר.
היא השתתפה בתחרות מלכת היופי 1984, שם נבחרה לתואר "מלכת החן", בתחרות מיס אינטרנשיונל עלתה לשלב חצי הגמר. באותה שנה גם הוזמנה לשפוט בתחרות מלכת היופי של ראש העין.
ב-1985 הופיעה בתצוגת אופנה של פולגת במלון הילטון.
ב-1986 כיכבה בקמפיין בגדי הים של גדעון אוברזון, דבר שעורר סקנדל מאחר שהופיעה בצילום נועז, כורעת על ארבע, שנחשב למתירני ואף גרם למהומות באוכלוסייה החרדית.
ב-1986 השתתפה בתחרות הדוגמנות הבינלאומית דוגמנית העל העולמית.
ב-1988 הופיעה בתצוגת אופנה שנערכה בבניין כלבו שלום בתל אביב.
ב-1989 נסעה לניו יורק שם החלה בקריירת דוגמנות. היא הצטלמה, בין היתר, לקמפיין קוסמטיקה ומוצרי רחצה ונחשבה לבעלת מראה אקזוטי.
כיום היא עוסקת בנדל"ן.
בוב הולדמן

נעוריו ותחילת דרכו

הולדמן נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה למשפחה פעילה מבחינה חברתית. אביו, שהקים וניהל חברה מצליחה לאספקת חימום ומיזוג, השקיע מזמנו ומכספו בתמיכה במפלגה הרפובליקנית. אמו, בטי, התנדבה למשך זמן רב בצבא הישע ובארגונים התנדבותיים אחרים. הוא ואחיו, טום ובטסי, גודלו כחברים בכנסייה המדעית. בימי בית הספר הלך עם תספורת שטוחה וקפדנית, איתה נשאר בבגרותו כך שזו הפכה לסימן ההיכר שלו. הוא נישא לחברתו מהתיכון, ג'ואן הורטון, ב-1949.
במלחמת העולם השנייה שירת בצי האמריקני. בסיומה, למד הולדמן באוניברסיטת רדלנדס, אוניברסיטת דרום קליפורניה, ולבסוף סיים את לימודיו ב-1948 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר סיום לימודיו, עבד במשך כעשרים שנה בניו יורק ובלוס אנג'לס, בסוכנות הפרסום של וולטר תומפסון.

קריירה פוליטית ופרשת ווטרגייט

הולדמן פגש את ריצ'רד ניקסון לראשונה בשנות ה-50. הוא היה פעיל בקמפיין של ניקסון לסגנות-הנשיא ב-1956, ולאחר מכן ראש הפעילים בקמפיין הכושל לנשיאות ב-1960. ב-1962 מונה הולדמן למנהל הקמפיין של ניקסון לתפקיד מושל מדינת קליפורניה, אך ניקסון הפסיד פעם נוספת. ב-1968 הצטרף כמועמד לתפקיד ראש הסגל של הבית הלבן לקמפיין לנשיאות של ניקסון, שזכה בבחירות.
לאחר הזכייה בבחירות, מונה הולדמן לתפקיד ראש הסגל בבית הלבן. הוא וג'ון ארליכמן, יועצו של ניקסון, כונו על ידי עובדי הבית הלבן "חומת ברלין" עקב נטייתם להרחיק אחרים מניקסון, כמעין "שומרי ראש". שניהם הפכו לאנשים הנאמנים והקרובים ביותר לנשיא בתקופתו בתפקיד, ועשו הכול לשמירת האינטרסים של ניקסון, מנקודת מבטם. הולדמן אף התייחס לעצמו כ"בן הכלבה" של ניקסון.
הולדמן היה דמות מפתח בפרשת ווטרגייט. שמונה עשרה וחצי הדקות החסרות מהקלטות החדר הסגלגל היו של שיחה בין הולדמן לנשיא. לאחר עדות מרשיעה של ג'ון דין, יועץ הבית הלבן, ביקש ניקסון מהולדמן ומארליכמן להתפטר במה שתואר כשיחה אמוציונלית בקמפ דייוויד. ב-30 באפריל 1973 התפטרו השניים, זמן קצר לאחר פיטוריו של דין.
ב-1 בינואר 1975 הורשע הולדמן בקשירת קשר ובשיבוש מהלכי משפט ונשפט לשמונה עשרה חודשי מאסר. לאחר שחרורו, הפך לסוכן נדל"ן ויזם מצליח.

לאחר הפוליטיקה

ב-1978 פרסם את הספר "קצות הכוח", בו לקח אחריות להכשרת הקרקע לפרשת ווטרגייט, בניגוד לארליכמן שמעולם לא סלח לניקסון על שלא חנן אותו. הספר גם טען לקנוניה מצד ה-CIA לכיסוי עובדות רבות אשר היו פוגעות בסוכנות, כולל פרטים הנוגעים לרצח קנדי. בהתבסס על מידע זה, הציג אוליבר סטון, בסרטו "ניקסון" משנת 1995, גרסה על-פיה 18 וחצי הדקות החסרות הכילו שיחה בה דובר על גרסת הכיסוי לרצח קנדי. בספרו טוען הולדמן שכאשר ניקסון ביקש ממנו להודיע ל-FBI שחקירת ווטרגייט יכולה "לפתוח את כל עניין מפרץ החזירים", כפי שצוטט בקלטות, התייחס ניקסון לרצח קנדי. הולדמן מת בנסיבות בלתי-ידועות בביתו בסנטה ברברה שבקליפורניה, אחת הסברות היא שהוא מת מסרטן בבטנו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר במקום לא ידוע. במותו השאיר אחריו את אשתו ג'ו וארבעת ילדיהם - סוזן, הארי, פיטר ואן. לאחר מותו אמר ניקסון: "הכרתי את בוב הולדמן כאיש בעל אינטליגנציה נדירה, כוח, יושר ואומץ...".
יומניו מהתקופה בה עבד בבית הלבן פורסמו ב-1994 כ"יומני הולדמן".