google/wiki40b huggingface dataset:
הרנוגיים

מיני ההרנוגיים בארץ ישראל

בארץ ישראל מצויים רק שני מינים ממשפחת ההרנוגיים והם דבקון הזית והרנוג השיטים.

דבקון הזית

דבקון הזית הוא שיח ירוק עד דוביתי, שפונדקאיו הם ענפי הזית, או ענפי עצים אחרים, עליו הם נגדיים ומוארכים ופרחיו הם ירוקים ובעלי עטיף פשוט בן שלושה - ארבעה עלים. פריו הוא ענבה מדומה בעלת ציפה דביקה, המכילה עד שלושה זרעים. וכאשר ציפור האוכלת את הפרי מנקה את מקורה מן הציפה הדביקה בענף של עץ, נדבק אחד הזרעים אל קליפת הענף. הזרע נובט בקליפה והנבט שולח שורשים החודרים עד לצינורות העצה. ובעוד ששורשים אלה מספקים לדבקון מים ותמיסות מלחים וזה הולך ומתפתח לשיח, הפונדקאי הולך ומדלדל, פרחיו ופירותיו מתמעטים ולבסוף הוא מתייבש ומת בגלל חוסר מים ומזון.

הרנוג השיטים

אורח חייו של הרנוג השיטים דומה לזה של דבקון הזית. פונדקאיו של הרנוג השיטים הם השיטה, התאנה, השזיף המצוי ועצים אחרים. בדומה לדבקון הזית גם הרנוג השיטים הוא שיח ירוק עד, אך פרחיו הם אנדרוגיניים, גדולים ואדומים.
שידור חי

השהיה מכוונת

בתחנות שידור שונות בעולם הוגדר הצורך בהשהיית השידור החי. השהיה זו לא נובעת ממניעים טכניים, אלא נועדה לאפשר עריכה והתערבות בתוכן המשודר בשידור חי. לדוגמה, באיטליה הונהגה בעבר השהיה של מספר שניות על מנת לאפשר לעורכים למנוע שידור חי של אירועים אלימים בתחרויות ספורט.] 
באופן דומה, בשידורי התוכנית "האח הגדול" בישראל היה נהוג להשהות את השידור החי על מנת למנוע שידור של תכנים לא מתאימים.] 
בשנת 1989 התראיינו חברי להקת Guns N' Roses, סלאש ודאף מק'אגן בטקס הענקת פרסי המוזיקה האמריקאיים כשהם שיכורים לחלוטין ומשתמשים בשפה בוטה. בעקבות תקרית זו משודרים טקסי הענקת הפרסים בהשהיה של 5 שניות.
בינואר 2004, במהלך הופעת המחצית של הסופרבול, הופיעה ג'נט ג'קסון יחד עם ג'סטין טימברלייק. במהלך ההופעה משך טימברלייק חלק מחולצתה של ג'נט תוך שהוא חושף את שדה הימני לעיני מיליוני הצופים בטלוויזיה. רשתות הטלוויזיה ששידרו את המשחק בשידור חי הכחישו כל קשר למקרה שעורר שערורייה גדולה בארצות הברית. מאז משודרת הופעת המחצית בסופרבול בהשהיה של חמש שניות.

אירועים בולטים

אירועים לאין-ספור שודרו בשידור חי במהלך השנים. מתוכם היו שבלטו במיוחד בשל חשיבותם או היקפי הצפייה. רוב השידורים הבולטים משתייכים לתחום האקטואליה.
החרב הקסומה

עלילת הסרט

סר ליונל, אביה של קיילי, נהרג בידי רובר הרשע – אחד מאבירי השולחן העגול. קיילי רצתה להיות גיבורה כמוהו ולהציל את קמלוט (לפי השיר "על כנפי אבי").
כעבור מספר שנים, הגריפין של רובר פורץ לטירה וגונב את "אקסקליבר", החרב הקסומה, אך איידן הנץ פגע בגריפין וגרם לו להפיל את החרב אל "היער האסור". בינתיים רובר פורץ לכפר שבו קיילי גרה ומתחיל לבנות צבא של אנשי מתכת (וכמובן את "מקור-תער"), כמו כן רובר משתלט על הכפר וחוטף את ג'וליאנה, אמהּ של קיילי.
כאשר קיילי בורחת מהצבא של רובר, היא פוגשת את גארט, הנער העיוור, שהפיל עליה מלכודת בטעות, ואת איידן, הנץ בעל כנפי הכסף. בהתחלה גארט לא רוצה שקיילי תצטרף אליו אבל הוא מתחרט על כך בגלל שהיא שכנעה אותו.
כאשר הם מגיעים לארץ הדרקונים הם פוגשים בשני דרקונים מחוברים ומצחיקים בשם דבון וקורנוול שלא יכולים לנשוף אש ולעוף, וכמובן שלא רוצים להיות מחוברים (לפי השיר "מה אני צריך אותך"). בטענה שהם הפרו את "חוק הברזל" של הדרקונים, ביקשו דבון וקורנוול מקיילי להצטרף אליהם, קיילי הסכימה אבל גארט לא הסכים ואז בזכות השכנוע של קיילי גארט שינה את דעתו.
כשהחבורה הגיעה ליער החשוך גארט לא רוצה להמשיך בלילה ומציע שיחנו, הוא אומר שאיש אינו נכנס ליער החשוך בלילה, קיילי אומרת שאביה סר ליונל נכנס ליער האסור בלילה. גארט מספר לקיילי שהוא הכיר את אביה ושלא היה לו סיכוי להיות אביר לאחר שאביה מת, אבל קיילי מעודדת אותו ואומרת לגארט שהוא יותר אמיץ ממה שהוא חושב, וגארט מלמד אותה איך להילחם טוב. במהלך הלימוד הם מתאהבים.
הם בורחים מרובר ומשרתיו אך לא לפני שרובר פוצע את גארט בצדו, קיילי מרגישה אשמה ומובילה אותו למקום מסתור מהגשם, היא בוכה וטוענת שהיא לא מביאה לאיש תועלת, הוא מעודד אותה ואומר לה שזה לא נכון. היא מרפאה אותו בדמעותיה, בשלב הזה הם כבר ממש מאוהבים.
מיד אחר כך החבורה הגיעה למערה חשוכה שבה מתגורר ענק המחזיק ב"אקסקליבר", והחבורה הצליחה לקחת אותה, אך הם נקלעו למבוי סתום ובעזרת דבון וקורנוול הם הצליחו לצאת מהמערה בשלום.
כשהם הגיעו לקמלוט, קיילי רצתה שגארט יבוא איתה אך גארט סירב, פתאום רובר הגיע וגונב מקיילי את החרב מחבר את החרב ליד שלו וחוטף את קיילי, דבון וקורנוול, שראו את מה שקרה, רצו לגארט כדי שיעזור לקיילי, בסוף גארט הסכים ובזכותו הדרקונים למדו לעוף ולנשוף אש.
לאחר שרובר הובס וארתור נהיה שוב המלך, קיילי וגארט מונו לאבירי השולחן העגול והתחתנו.
שניאור זלמן רודרמן

ביוגרפיה

רודרמן נולד בפתח תקווה, להורים חסידי חב"ד, למד בישיבת תומכי תמימים בלוד ובנחלת הר חב"ד. בשנת תשמ"ח למד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770. את דרכו העיתונאית החל רודרמן בעלון שיחת השבוע, כמה שנים לאחר ייסודו. במשך כ-17 שנה כתב את המדורים "מעשה שהיה" ו"חיים יהודיים". במסגרת זו כתב סיפורים וראיין אישים מכל גוני הקשת הדתית והחרדית. בחודש אלול תשס"ז עזב רודרמן את העלון.
בהמשך כתב בשבועון כפר חב"ד סיפורים חסידיים, בעיקר על אדמו"רי חב"ד. במקביל הצטרף לשבועון החרדי בקהילה, שבו כתב מדור סיפורים שבועי בשם "בין הדגים לזמירות". בעבר אף פרסם שם כתבות ולאחר מכן שימש עורך המגזין של "בקהילה".
ב-2000 החל רודרמן לעבוד כסופר בעיתון הילדים "תורתך שעשועי", בהוצאת המרכז החינוכי-חסידי של צעירי חב"ד. עד לסגירת העיתון כתב בו "סיפור לשבת" ומדור של סיפורים בהמשכים לגיל הנעורים. ב-2006 מונה לעורך המגזין של שבועון כפר חב"ד, תפקיד שאותו מילא במשך שנה. במחצית 2007 התפטר רודרמן מהעיתון, לאחר שזה נקלע למצוקה כלכלית. בעת ייסוד היומון החרדי "המבשר" בתחילת 2009, נקרא רודרמן לשמש כעורך המוסף השבועי. בחודש יולי 2009 חדל רודרמן לשמש בתפקיד זה. בשנת 2010 החל לכתוב בשבועון החרדי מורשה.
רודרמן פרסם מספר רב של ספרים לבני נוער ולמבוגרים.
רודרמן נשוי לגיטא, מתגורר בכפר חב"ד, אב לשמונה. גיסו הוא דובר חב"ד הרב מנחם ברוד.
היפיקפוניה פוהאמבה

היפיקֶֶֶפּוּנְיֶה לוקאס פוֹהאמבה (בכתב לטיני: Hifikepunye Lucas Pohamba; נולד ב-18 באוגוסט 1935 באוקאנגודי, אוהאנגוונה, אז אפריקה הדרום-מערבית) הוא פוליטיקאי נמיבי, שכיהן כנשיא נמיביה מ-21 במרץ 2005 ועד 21 במרץ 2015. בבחירות לנשיאות בסוף נובמבר 2009 הוא נבחר לקדנציה השנייה. פוהאמבה היה יושב ראש מפלגת סוואפו בשנים 2015-2007

שנות ילדותו וצעירותו

היפיקפוניה פוהאמבה נולד ב-1935 במשפחה של בני אובמבו ביישוב אוקאנגודי באזור אוהאנגוונה בצפון אפריקה הדרום מערבית שהייתה אז שלטון מנדטורי של האיחוד הדרום-אפריקאי.
הוא למד בשנים 1954-1947 בבית הספר של המיסיון האנגליקני "Anglican Holy Cross" באונאמונאמה, בחבל אובמבולנד. בשנים 1960-1956 עבד כמזכיר במכרה נחושת בצומב. בגיל 24 בשנת 1959 הוא הצטרף למייסדיה של התנועה לשחרור סוואפו – ארגון העם של אפריקה הדרום-מערבית (South-West Africa People's Organisation – SWAPO) שנאבק בשלטון הכיבוש של דרום אפריקה. בגלל פעילותו הפוליטית נעצר על ידי המנהיגים המקומיים, נקשר בשלשלאות והוצלף בשוט בפומבי. נמלט אחר כך לרודזיה, אבל גורש משם בחזרה לאפריקה הדרום-מערבית. בהמשך נאסר בבית סוהר למשך 4 חודשים וקיבל מעצר בית לשנתיים.

בגלות

בשנת 1961 נאלץ פוהאמבה לצאת לגלות. בשנים הבאות הוא שהה בטנזניה ובאנגולה. בשנים 1978-1964 ייצג את הארגון סוואפו בארצות אפריקאיות שונות. בשנים 1982-1981 למד בימי השלטון הסובייטי בברית המועצות מדעי המדינה באוניברסיטת "הידידות בין העמים על שם פטריס לומומבנה" במוסקבה.

לאחר שחרור ארצו

בשנים 1989-1975 מילא את תפקיד המזכיר של מפלגת סוואפו לעניינים פיננסיים.
אחרי שנמיביה השיגה את עצמאותה כיהן בשנים 1990-1989 כנציב לענייני בחירות וצורף על ידי הנשיא סאם נוג'ומה לממשלתו כשר הפנים (1995-1990), כשר תעשיית הדיג (1998-1995), כשר ללא תיק (2000-1998) וכשר לעיינים אגרריים (2005-2001). בנוסף שימש בשנים 2002-1997 כמזכיר כללי של מפלגת סוואפו השלטת ובשנים 2007-2002 כסגן יושב ראש המפלגה.
כשבשנת 2004 ביקש לפרוש מן החיים הפוליטיים ולהתמסר לחוות הבקר שלו, נענה לבקשת הנשיא נויומה והציג את מועמדותו לתפקיד הנשיא היורש. הוא נבחר עם 76.4% מקולות הבוחרים. בהמשך בשנת 2007 הוא ירש גם את תפקיד יושב ראש מפלגת סוואפו.

חייו הפרטיים

היפיקפוניה פוהאמבה נשוי משנת 1983 לפֶּּנֶהוּפּּיפוֹ לבית האשו, ולזוג ששה ילדים.
טרקבורים

בהיסטוריה של דרום אפריקה, טרקבורים (בהולנדית: Trekboeren, איכרים נוודים) היה כינויים של אפריקאנרים רועים נוודים, לרוב צאצאיהם של המתיישבים ההולנדים בדרום אפריקה של ימינו. הטרקבורים עזבו במהלך המאות ה-17 וה-18 את השטחים המיושבים של מושבת הכף ההולנדית והחלו לנדוד אל המרחבים האינסופיים בפנים יבשת אפריקה. לטרקבורים היה תפקיד חשוב בהיווצרות לשונם של האפריקאנרים, היא שפת האפריקאנס; וכן בהנחת היסודות לטרק הגדול.
אף על פי שהולנדים היוו את חלק הארי של אוכלוסיית הטרקבורים, היא כללה גם קבוצות קטנות יותר של אוכלוסיות לבנות אחרות כמו גרמנים, צרפתים וסקנדינבים, ואף אוכלוסיות לא לבנות כצבעוניים.

הנדידה

עם התפשטות החוואים האירופאים לאזורים הרחוקים יותר בצפון ובמזרח, החלו רבים מהם לאמץ לעצמם אורח חיים נוודי למחצה, במידה מסוימת דומה לזו של הבושמנים אותם החליפו. כאשר נדדו במרחבים האינסופיים, בנוסף לעדרים ולמשפחותיהם הגדולות היו עמם בדרך כלל גם עגלה, אוהל, תנ"ך וכמה רובים. עם נדידתם הם קיבלו את הכינוי "טרקבורים". אף על פי שלפעמים הם התיישבו, בנו צריף מלבני בוץ, והתגוררו בו, לרוב הם ראו בנדידה את עיקר חייהם. הם היו מבודדים, עצמאיים לחלוטין משלטון רשמי, ובעלי שאיפה לספק את צורכיהם בכוחות עצמם. הם התגאו בהיותם בעלי אורח חיים אמיץ וקשוח, רוח של אינדיבידואליזם ויכולת הכרה של הטבע באופן אינטימי. בעיני רוחם לפחות הם ביססו את חייהם על מקור ההדרכה העיקרי שלהם – התנ"ך, כיאה לחברות פרוטסטנטיות רבות.
מסעותיהם של הטרקבורים נמתחו מאזור קייפטאון, בירת המושבה, ועד לאזורים הסמוכים לנהר האורנג', מרחק של כשבע מאות קילומטרים משם. מעריכים שבראשית המאה ה-18 אוכלוסיית הטקבורים כללה כמה אלפים ספורים של מתיישבים. הם נאלצו לעמוד באתגרים שונים, לרבות התמודדות עם תנאי השטח הקשים של אפריקה והתנגדות מקומית של האוכלוסייה הבושמנית הילידית. במהלך מסעם, חלק מהטרקבורים בחרו כאמור לעיל להשתקע במקומות אליהם הגיעו. יוצאי דופן כאלו היו הטרקבורים שהגיעו לסוולנדאם וגראף-ריינט, אשר בשנת 1795 הקימו בשתי עיירות קטנות אלו שתי רפובליקות זעירות עצמאיות לכאורה. דגלן של הרפובליקות היה דגל הולנד. היו אלו שנותיה האחרונות של מושבת הכף ההולנדית, ועקב כך הרפובליקות הקטנות לא האריכו ימים. בשנה הבאה, עם הכיבוש הבריטי הראשון של המושבה, חדלו הרפובליקות מקיומן העצמאי ואלו הפכו ככל שטחי המושבה ההולנדית לחלק משטחי המושבה הבריטית החדשה. ניסיונות של טרקבורים להתמרד בשלטון הבריטי, דוכאו במהירות.
בניין החברה התנ"כית

בניין החברה התנ"כית הוא בניין היסטורי מתקופת המנדט המהווה כיום חלק מבנייני קריית עיריית ירושלים. 
הבניין נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי ובשיתוף האדריכל זולטן שמשון הרמט, כחלק מרצף מבני השלטון שנבנו בתקופה זו בחלקו הדרומי של רחוב יפו (יחד עם בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי ובניין הדואר המרכזי). בניין החברה התנ"כית נבנה בסמטת יוחנן מגוש חלב, למול גן העיר ולצד בניין עיריית ירושלים.
בניין ארבע קומתי זה נבנה עבור החברה הבריטית המיסיונרית להפצת הנצרות. אבן הפינה למבנה הונחה בטקס רשמי ב-22 בדצמבר 1926 בנוכחות נשיא החברה התנכ"ית, הדוכס מקונוט, הנציב העליון הבריטי באותה עת, הרברט פלומר והאדריכל קליפורד הולידיי. טקס החנוכה הרשמי של הבניין נערך ב-10 באפריל 1928.
הבניין עוצב בסגנון הבינלאומי - מבנה רבוע בעל קווים ישרים - אולם הולידיי שילב במבנה אלמנטים מקומיים ירושלמים ובהם כניסה מעוטרת בקרמיקה ארמנית, שמעליה כיפת נחושת. בגג המבנה עיצב הולידי שבכת "כיזאן" האופיינית לבתי העיר העתיקה (שבכה המאפשרת איוורור של מרפסת הגג מחד, ופרטיות מאידך).
במסגרת תוכנית מנספלד עבור הקמת קריית עיריית ירושלים, הוצע להרוס מבנה זה, אולם תוכניות מאוחרות יותר, כגון תוכנית ניב, הכירה בחשיבותו ההיסטורית והארכיטקטונית, והמבנה שומר, ומשמש כיום חלק ממשרדי עיריית ירושלים.
רוג'ר מורהאוז

קורות חייו

רוג'ר מורהואוז נולד באנגליה בשנת 1968. בשנת 1990, בהשפעת השתחררות מדינות מזרח אירופה בשלהי שנות השמונים, החל ללמוד בבית הספר ללימודים
 סלביים ומזרח אירופים באוניברסיטת לונדון. ובשנת 1990 קיבל תואר מוסמך. לאחר מכן למד באוניברסיטאות בגרמניה וסקוטלנד. בהיותו סטודנט שימש כעוזר מחקר להיסטוריון פרופסור נורמן דייוויס Norman Davies ופרסם במשותף עמו מספר מחקרים. ספרו העצמאי הראשון היה "הריגת היטלר" שראה אור בשנת 2006. הספר תורגם ללשונות רבות, כולל גרמנית, ספרדית, סינית, איטלקית ויפנית. אחריו ראה אור ספרו האחרון "ברלין במלחמה" שפורסם בשנת 2011 והופיע בתרגום לעברית. בשנת 2012.
מאמריו של מורהאוז מתפרסמים לעיתים מזומנות במגזין ההיסטוריה של הבי.בי.סי. מורהאוז מתגורר בעיר ברמינגהאם
להקת קולן

להקת קולן היא להקת פולקלור ישראלית, שחבריה היו עולים מגאורגיה בעלי השכלה גבוהה בתחום המוזיקה. הלהקה הוקמה בשנת 1982. בתחילה שרה הלהקה בעיקר שירה ווקלית גאורגית, אך עם הזמן החלה לשיר שירי עם ממקומות שונים, כמו רוסית, איטלקית, לאדינו, עברית ויידיש. 
בשנת 1987 השתתפה הלהקה במופע "ביידיש זה נשמע יותר טוב" בתיאטרון הבימה. כמו כן, הופיעה הלהקה במופע משותף עם אורה זיטנר.
הלהקה הייתה פעילה זמן רב מבלי שהוציאה אלבום אולפן. לבסוף, בשנת 1992, לציון עשור ליסודה, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון.
בשנת 2013 זמר הטנור סיימון קריכלי הקים את הלהקה מחדש עם הזמרים המקוריים.
כיום הלהקה מופיעה בכל רחבי הארץ.
השופט דרד

אפיון דמות

דרד הוא המפורסם ביותר מבין החיל הבכיר של שופטי הרחוב. שופטים אלה מנהלים את העיר הבדיונית מגה סיטי אחת עם הכוח לא רק לאכוף את החוק, אלא גם למצוא את האשמים, לגזור את דינם ואפילו להוציאם להורג. דרד חמוש באקדח "אוכף החוק", המתוכנת לזהות את טביעת ידו בלבד ולירות שישה סוגים של תחמושת, וכן באלה, סכין ורימוני גז. קסדתו מכסה את כל פניו פרט לפיו ולסתו. הוא רוכב על אופנוע גדול הידוע בשם "אדון החוק", שחמוש בתת-מקלעים, תותח לייזר, ובינה מלאכותית שמסוגלת לבצע את פקודותיו ונהיגה אוטומטית.
פניו המלאות של דרד לא נראו מעולם מעל דפי הקומיקס. מנהג זה החל כהנחיה בלתי רשמית, אך עד מהרה הפך לחוק אותו אמנים נדרשו שלא להפר. לדבריו של הכותב ג'ון וגנר, "[הפרצוף] מסכם את חוסר פניו של הצדק, שלו אין כל נשמה. לכן, לקוראים אין כל צורך לראות את פניו של דרד, ולי אין רצון בכך".
במקרים נדירים, פניו של דרד נראו בפלאשבקים לימי ילדותו, והתמונות היו חסרות בפרטים במתכוון. בסיפור מוקדם בחוברת מספר 8, דרד נאלץ להסיר את קסדתו, ושאר הדמויות הצופות בו מגיבות כאילו פניו מושחתות. לקורא, פניו של דרד כוסו במדבקת צנזורה.
הזמן בקומיקס של השופט דרד עובר בזמן אמת, כך ששנה שחולפת במציאות מתוארת כשנה בקומיקס. אי לכך, כאשר הסיפור הראשון של דרד (שפורסם בשנת 1977) נערך בשנת 2099, סיפורים מאוחרים שפורסמו בשנת 2012 התרחשו בשנת 2134. לדבריו של העורך אלן מקנזי, "כל שנה בחייו של דרד מתארכת כשנה, שלא כמו בקומיקס ספיידרמן למשל, שבו פיטר פארקר הוא סטודנט צעיר במשך כל שנות קיומו". נכון להיום, גילו של דרד הוא למעלה מ-70 שנים, עם למעלה מחמישים שנות שירות (2079-2134), ומספר דמויות לאורך הקומיקס אף מציינות שדרד כבר אינו בכושר שהיה בצעירותו. לא ידוע אם יש כוונה להתייחס לנושא זה של הגיל (על אף שלמגה סיטי אחת קיימת טכנולוגיית שיבוט והשתלת מוח).
דוכס קנט

מלכי קנט

התואר הראשון הקשור לממלכת קנט - אחת משבע הממלכות אשר לימים התאחדו לממלכת אנגליה - היה התואר מלך קנט - תואר אותו נשא שליט הממלכה החל משנת 449 ועד כיבוש ממלכת קנט בשנת 825 על ידי אגברט, מלך ווסקס. החל משנה זו הייתה ממלכת קנט ממלכה תלויה של ממלכת וסקס, ושלטו בה מלכים, שהיו וסאלים של מלך וסקס. בפועל היו מלכים אלה בני משפחת המלוכה של ממלכת וסקס והתואר "מלך קנט" הפך לתואר של יורש העצר של הממלכה (בדומה לתואר נסיך ויילס של ימינו).

רוזן קנט

התואר הראשון המשויך לקנט בממלכת אנגליה היה תואר רוזן קנט. לאחר מותו של גודווין, רוזן וסקס, בנו, לאופווין גודווינסון קיבל את התואר רוזן וסקס (ככל הנראה בין השנים 1056–1058). לאחר מותו של לאופווין בקרב הייסטינגס בשנת 1066, ויליאם הכובש העניק את התואר לאחיו החורג אודו מבייו. אודו איבד תואר זה בשנת 1082 כאשר נכלא על ידי אחיו, אולם התואר הושב לו לאחר שיחרורו. התואר נגזל ממנו בשנית בשנת 1088 לאחר שניסה למרוד באחיו, והוא נאלץ להימלט מאנגליה.
התואר ניתן בשנית בשנת 1141 עת הוענק לויליאם דה אפרה, אולם התואר נלקח ממנו בשנת 1155. בשנת 1227 הוענק התואר ליובר דה בורג', ובמותו הושב התואר אל הכתר.
בשנת 1321 הוענק התואר לאדמונד מוודסטוק, ובעקבות נישואי בתו, ג'ואן מקנט לתומאס הולנד עבר התואר למשפחת הולנד, אשר נשאה בו עד שנת 1408.
בשנת 1461 הוענק התואר לויליאם נוויל, ולאחר מותו הוענק התואר בשנת 1465 לאדמונד גריי. משפחת קנט נשאה בתואר עד שהנרי גריי קיבל את התואר "דוכס קנט".

מרקיז קנט ודוכס קנט

לאחר שהנרי גריי ירש את אביו, בשנת 1702, אנתוני גריי, הרוזן ה-11 מקנט, וקיבל את התואר "הרוזן ה-12 מקנט", הוא הועלה בתוארו בשנת 1706 וקיבל את התואר "מרקיז קנט". בשנת 1710 זכה לתואר "דוכס קנט" ובשנת 1740 קיבל את התואר "מרקיז גריי".
להנרי היה בן אחד וחמש בנות מאשתו הראשונה, ג'מימה קרו (Jemima Crew), אשר נפטרה בשנת 1728, ובן אחד ובת אחת מאשתו השנייה, סופיה בנטניק (Sophia Bentinck). שני בניו נפטרו עוד בימי חייו (אנתוני בשנת 1723 וג'ורג' בשנת 1733), ולכן לא היה בן זכר שיירש את התואר "דוכס". נכדתו, ג'מימה יורק ירשה את התואר "מרקיזת גריי וברונית לוקס".
ב-23 באפריל 1799 הוענקה דוכסות קנט (יחד עם דוכסות סטראת'רן ורוזנות דבלין) לבנו הרביעי של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיך אדוארד אגוסטוס. לאדוארד היה בת אחת - ויקטוריה (לימים מלכת הממלכה המאוחדת) ולכן במותו, בשנת 1820 בוטל התואר. 
בשנת 1866 הושב התואר "רוזן קנט" לשימוש, והוא הוענק לנסיך אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה השני של המלכה ויקטוריה. בנו של אלפרד, הנסיך אלפרד מאדינבורו, נפטר בשנת 1899 קודם למות אביו בשנת 1900 ולכן במותו של אלפרד בוטל התואר.
בשנת 1934 הוענק התואר "דוכס קנט" לנסיך ג'ורג', בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי ושל המלכה מרי. במותו של הנסיך ג'ורג', ירש בנו, הנסיך אדוארד, דוכס קנט את התואר, אותו הוא נושא עד היום.

תארים ותפקידים רשמיים

דוכס קנט נושא במספר תפקידים רשמיים מתוקף תוארו. כיום משמש דוכס קנט בתפקיד "המאסטר הגדול" של הבונים החופשיים באנגליה, וכן כנשיא איגוד הצופים של הממלכה המאוחדת (תפקיד בו הוא מכהן מאז שנת 1975). דוכס קנט ביקר במספר ממדינות חבר העמים הבריטי כנציגה של מלכת אנגליה. הדוכס משמש בתפקיד "המאסטר הגדול" של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג'.

שלט האצולה

במרכז שלט האצולה של הדוכס מתואר הסוס הלבן של קנט - סוס לבן ניצב על שתי רגליו האחוריות על רקע של שדה אדום. סמל זה נחשב לסימלה ההיסטורי של ממלכת קנט.

מגורים

דוכס ודוכסית קנט מתגוררים כיום בבקתת ורן (Wren Cottage) שבארמון קנזינגטון, אולם משרדם ממוקם בבית יורק שבארמון סנט ג'יימס.
גלובוס

גלובוס (כדור בלטינית) הוא דגם כדורי של כדור הארץ, כוכבי לכת או ירחים שעליו מודפסת או מודבקת מפה או תצלום אוויר.
הגלובוס מסתובב על ציר על מנת לדמות תנועת סיבוב גרמי השמיים על צירם. ברוב הגלובוסים מותקן הציר בזווית של 23.5 מעלות ביחס לבסיס, כדי להדגים את נטיית כדור הארץ ביחס למישור המילקה.
משתמשים בגלובוס כדי ללמוד גאוגרפיה, לתכנן נתיבי תחבורה בים, ביבשה ובאוויר ועוד. על הגלובוס מופיעים כל חלקי העולם בקנה מידה והוא מדגים את היבשות, האוקיינוסים וממצאים אחרים. בחלק מהגלובוסים קיים תבליט שמייצג טופוגרפיה של פני השטח.
היקפו של כדור הארץ הוא כ-40 מיליון מטרים ולכן קנה המידה השכיח בגלובוסים של כדור הארץ הוא 1:40,000,000 כך שהיקף הגלובוס הוא מטר אחד. 
ההדפסה על פני הגלובוס מייצגת מרחקים באופן מדויק יותר ממפות בקנה מידה דומה מאחר שאין בהם עיוות שקיים במפות שטוחות שמציגות פני שטח קמור.
הגלובוס הראשון נוצר, ככל הנראה, במאה השנייה לפני הספירה, בידי הגאוגרף היווני קְרָטֶס ממָלוּס.
קפוצ'ין

מאפיינים

הקפוצ'ין נפוץ בהונדורס שבמרכז אמריקה ובמרכז דרום אמריקה (מרכז ברזיל, מזרח פרו ופרגוואי).
הקפוצ'ינים דומים, בקווים כלליים, לנזירים על שמם הם נקראים. גופם, ידיהם, רגליהם וזנבותיהם כולם כהים (שחורים או חומים), בעוד פניהם, צוואריהם וחזותיהם צבועים לבן. לראשם כיפה שחורה. התוואי המדויק משתנה ממין למין ובין הפרטים באותו המין. אורכם נע בין 30-56 ס"מ ללא הזנב - שאורכו דומה. משקלם מגיע עד 1.3 ק"ג.
כמו רוב קופי העולם החדש, הקפוצ'ינים הם שוכני עצים. הם יומיים, ופרט לשנת-צהריים הם מבלים את כל יומם בחיפוש אחר מזון. את הלילות הם מבלים בשינה על הענפים. דרישותיהם המועטות מביאות למגוון רב של סביבות מחיה. בין אויביהם הטבעיים - בזים גדולים, חתוליים ונחשים.
תזונתם של קופי הקפוצ'ין מגוונת יחסית לקרוביהם במשפחת הצבוסיים. הם אוכלי כל, הניזונים, בנוסף למזון מן הצומח (פירות, אגוזים, גרעינים וניצנים), גם מחרקים, עכבישים, ביצי עופות ובעלי חוליות קטנים. אלו מביניהם השוכנים סמוך למקווי מים ניזונים גם מסרטנים וצדפות, שאת שריונותיהם הם מפצחים באמצעות אבנים. לעיתים הם פושטים על שדות ולכן הם נתפסים כמטרד על ידי אוכלוסיות אדם שכנות.
קופי קפוצ'ין מוחזקים, לעיתים קרובות, כחיות מחמד, למרות שרוב מדינות העולם מטילות איסורים על הסחר בהם ולמרות שארגוני זכויות בעלי חיים טוענים שקופים אינם מתאימים לשמש כחיות מחמד. גני חיות וקרקסים מציגים קופים אלו לעיתים קרובות.

מבנה חברתי

קפוצ'ינים חיים בקבוצות של עד 40 פרטים. הקבוצות האלו מורכבות מנקבות בעלות קרבת דם ומצאצאיהן, וממספר זכרים. לרוב הקבוצות נשלטות על ידי זכר אחד, שהוא בעל זכויות ההזדווגות הראשוניות. קופי הקפוצ'ין הם חיות טריטוריאליות, ונוהגים לסמן את מרכז הטריטוריה שלהם בעזרת שתן ולהגן עליה מפני פולשים. אזורים פריפריאלים של קבוצות שונות עשויים לחפוף זה לזה.
הנקבות ממליטות כל שנתיים, לאחר הריון של 160-180 יום. הולדות נתלים על חזה אימם כל עוד הם קטנים מספיק, ולאחר מכן הם נתלים על גבה. זכרים בוגרים משתתפים בגידול הצאצאים רק לעיתים נדירות. הנקבות מגיעות לבגרות לאחר ארבע שנים, והזכרים לאחר שמונה. תוחלת חייהם בשבי מגיעה ל-45 שנים, ובטבע ל15-25.

תבונה

קופי הקפוצ'ין נחשבים לאינטליגנטיים ביותר מבין קופי העולם החדש, ומשמשים לעיתים קרובות כחיות מעבדה. המין קפוצ'ין מצויץ ידוע במיוחד בשל השימוש ארוך הטווח שהוא עושה בכלים, אחת הדוגמאות היחידות של שימוש בכלים על ידי קופים שאינם הומינידים. לאחר שהם צופים בתוכיי ארה מפצחים אגוזי קוקוס בעזרת מקוריהם, יבחרו קופי הקפוצ'ין באגוזים הבשלים ביותר, יורידו את ראשו של הפרי וישתו את החלב. לאחר מכן, יתנהגו כאילו שוויתרו על הפרי וישליכו אותו, כשליבת האגוז עוד בתוכו. כשהפירות המושלכים יתייבשו, יקשיחו ויהפכו לשבירים מעט, יחזרו אליהם הקופים, יקחו אותם למשטח אבן ויפצחו אותם בעזרת אבנים, חלקן במשקל העולה על משקלם העצמי, כדי להגיע אל לב האגוז. הקופים הצעירים יביטו בקופים הבוגרים כדי ללמוד כיצד לבצע זאת.
בעונת היתושים, קופי הקפוצ'ין נוהגים לרסק רבי-רגליים ולמרוח אותם על גבם, כדי שישמשו כדוחה חרקים טבעי.
מריוס פטיפה

השנים הראשונות

מריוס פטיפה נולד במרסיי במשפחה של שחקנית תיאטרון ומורה לבלט. ביחד עם משפחתו הוא נדד בין ערי אירופה בהתאם לשינויים בקריירת אביו. בשנת 1824 המשפחה התיישבה בבריסל. בעיר זו מריוס הצעיר התחיל ללמוד ריקוד ובגיל 9 התחיל להופיע. בהמשך המשפחה חזרה לצרפת ואביו קיבל תפקידי מפתח במספר תיאטראות. בשנת 1839 הם נסעו להופעות בארצות הברית והופיעו בברודוויי. הופעות אלו היו הופעות הבלט הקלאסי הראשונות בארצות הברית באותה תקופה, והן נחלו כישלון חרוץ. בשנת 1840 מריוס פטיפה ואחיו הופיעו בפריז.
בשנת 1841 מריוס החל להופיע בתיאטרון בבורדו והיה רקדן מוביל במספר הצגות. בשנים 1843–1846 הוא היה הרקדן הראשי בתיאטרון המלך במדריד.
בשנת 1847 הוא קיבל הזמנה לתפקיד הרקדן הראשי בתיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג. הוא היה רקדן ראשי במספר הצגות וקריירה שלו הייתה די מוצלחת. בשנת 1848 גם אביו הצטרף אליו.
בשנת 1855 הוא הציג הצגת בלט ראשונה משלו. בתקופה זו, ההצגות שהוא הכין היו מבוססות על אשתו כרקדנית ראשית. הוא גם הביא את ההצגה לפריז.

פטיפה ככוריאוגרף

בשנת 1860 הרקדנית הראשית של תיאטרון מרינסקי רצתה לסיים את הקריירה שלה. פטיפה התבקש להכין הצגת בלט מיוחדת לאור האירוע. הוא הכין הצגה חדשה לבלט "בת פרעה" שהוצגה לראשונה ב-21 בינואר 1862 והצלחה הייתה בלתי הרגילה. במשך שנות ה-60 של המאה ה-19 הוא הכין מספר הצגות נוספות שעם הזמן נהפכו לקלאסיקה של הצגות בלט.
בשנות ה-70 הוא התמנה לכוריאוגרף הראשי של התיאטרון. בתקופה זו הוא ערך מספר הצגות בלט על מוזיקה של לודוויג מינקוס. ההצגה המפורסמת ביותר מתקופה זו היא בלט "באיידרה" שהוצגה לראשונה בשנת 1877. בשנת 1875 הוא נפרד מאשתו. כבר בשנת 1876 הוא התחתן פעם נוספת, גם עם רקדנית בלט. מנישואים אלו נולדו לו 6 ילדים.
בשנת 1886 לודביג מינקוס יצא לגמלאות. בשנת 1889 הנהלת התיאטרון בקשה מפיוטר איליץ' צ'ייקובסקי להלחין מוזיקה לבלט של פטיפה. הבלט החדש "היפהפייה הנרדמת" הוצג לראשונה ב-15 בינואר 1890, נחל הצלחה עצומה ונחשב לאחד הטובים בכל הזמנים. ההצלחה הייתה כה גדולה, שעד לשנת 1903 ההצגה הוצגה 100 פעמים.
בשנת 1892 פטיפה חלה ולכן לא היה יכול להכין הצגה נוספת על מוזיקה של צ'ייקובסקי - הבלט מפצח האגוזים. למרות המחלה, יודעי דבר טוענים שפטיפה היה מעורב ישירות בהכנות. למרות המחלה, הוא חזר לעבודה ובמהלך השנים הכין מספר הצגות נוספות.
בשנת 1893 צ'ייקובסקי נפטר והוחלט על הכנת הצגה מיוחדת לזכרו. סוכם לעלות על הבמה הצגה של אגם הברבורים - בלט שנכתב בשנת 1877 אך לא הוצג על במת תיאטרון מרינסקי. ההצגה נערכה ב-27 בינואר 1895 ונחשבת לקלאסיקה של הצגות בלט.
בסוף המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20 פטיפה המשיך להעלות הצגות, לרוב גרסאות חדשות של הצגות שהוצגו קודם. בשנת 1898, בגיל 80 הוא העלה לבמה אחת ההצגות הגדולות שלו - בלט "ראימונדה" על מוזיקה של אלכסנדר גלזונוב.
ההצגה האחרונה שהוא עבד עליה במהלך שנת 1904 לא הועלתה לבמה. הוא יצא לגמלאות ובהנחיית הרופאים בשנת 1907 הוא עבר להתגורר חצי האי קרים. הוא נפטר בגיל 92 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

מורשת

בשנת 1891 רבים מהבלטים של פטיפה הועלו על הנייר בשיטה מיוחדת להצגות בלט. העבודה נמשכה מספר שנים. במהלך העבודה השיטה שופרה בהדרגה. לאחר מהפכת אוקטובר האחראי על הפרויקט כולו, ניקולאי סרגייב, עזב את רוסיה עם כל המסמכים. בשנת 1921 הוא התמנה לבמאי של בלט בתיאטרון לאופרה ובלט בריגה. בעזרת הרישומים הוא הצליח לעלות על הבמה מספר הצגות. בשנת 1930 ההצגות הועלו על הבמה של תיאטרון בלונדון והם מועלים שם עד היום. בשנת 1969 הרישומים נרכשו על ידי ספריית אוניברסיטת הרוורד והם ידועים כ"אוסף סרגייב".