הטרוסקסיזם

הטרוסקסיזם הוא מונח המציין פעולות והשקפות המבוססות על ההנחה שכל בני האדם הטרוסקסואלים או שרק נטייה מינית הטרוסקסואלית היא נורמלית. השקפה כזו באה לביטוי בחוקים הנוגעים לזכויות אזרח, הזדמנויות כלכליות ושוויון חברתי, במרבית מדינות העולם, וגורמת בפועל לאפליה נגד לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדר וביסקסואלים. המונח הוא הלחם בסיסים של הטרו(סקסואליות)+סקסיזם.
בניגוד להומופוביה, שהיא סלידה, רתיעה ופחד משולל היגיון מהומוסקסואלים ולסביות, גישה הטרוסקסיסטית מבוססת על מערכת אמונות מוסברת ומנומקת. למעשה, חלק מגילויי ההומופוביה נובע מגישה הטרוסקסיסטית, הנותנת לגיטימציה להדרה כנגד להט"ב. מחקר פסיכולוגי אודות אנשים שביצעו פשעי שנאה נגד הומוסקסואלים העלה כי חלקם ראו בפעולותיהם שליחות חברתית, משום שנעשו כעונש המגיע למי שחרגו מהתנהגות "נאותה".

אפליה ממוסדת

הנחת היסוד ההטרוסקסיסטית עומדת בבסיסם של חוקים רבים הנוגעים למעמדם וזכויותיהם של אזרחים, באשר הם מנוסחים כך שאינם חלים על להט"ב. כך למשל ברוב מדינות העולם אסורים נישואים חד-מיניים ויש מגבלות על אימוץ ילדים ועל זכאות לביטוח חיים, פנסיה וירושה של בני זוג מאותו מין, זכויות בסיסיות המוקנות לבני זוג הטרוסקסואלים ללא עוררין. ישנן מדינות שגם מעמד "ידועים בציבור" מוגבל בהן לזוגות הטרוסקסואליים.  
במדינות רבות עצם קיום יחסי מין או קשר זוגי בין בני אותו מין אינו חוקי ונושא עונשים כבדים, עד כדי עונש מוות בכמה מדינות. בחלק מהמדינות בהן הומוסקסואליות אינה עבירה, גיל ההסכמה ליחסי מין הומוסקסואליים גבוה מזה של יחסים הטרוסקסואליים. כמה מדינות וערים אוסרות על קיומם של מצעדי גאווה.
בארצות הברית נאסר בעבר על הומוסקסואלים ולסביות לשרת בצבא, ובשנים 1993-‏2011 הייתה נהוגה שם מדיניות "אל תשאל, אל תספר", המתירה ללהט"ב לשרת בצבא כל עוד אינם חושפים את נטייתם המינית. בפולין הועלתה ב-2007 הצעת חוק שתכליתה למנוע העסקת להט"ב במערכת החינוך, אולם בעקבות מחאה ברחבי אירופה ההצעה נגנזה.
בישראל אישר בית המשפט במספר פסקי דין כי יש משום לשון הרע בכך שאומרים או רומזים על מישהו שהוא הומוסקסואל כאשר איננו כזה - וקבע בכך כי "הומו" נחשב למעשה ביטוי של גנאי.

אפליה מרומזת

ניתן להצביע על דפוסי אפליה הטרוסקסיסטית שאינם מוגדרים בחוק, אך נהוגים כנורמה חברתית ברמות שונות. כך למשל היה עד סוף המאה ה-20 ייצוג מועט של דמויות להט"ב בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה, וגם כיום הייצוג מוגבל או לא קיים כלל בתרבויות שונות. חנויות, גלריות, מוזיאונים  וספריות מנהיגים צנזורה עצמית ונמנעים לעיתים קרובות מהצגה או מכירה של פריטים שיש בהם איזכור לנושאי להט"ב. אמנים, ספורטאים ואנשי ציבור רבים מצניעים את נטייתם המינית מחשש שמא חשיפתה תפגע בקריירה שלהם.
מערכות חינוך רבות נמנעות מעיסוק בנושאי להט"ב בכלל, ובמין שאינו בין גבר לאישה במסגרת חינוך מיני, בפרט. בישראל, לדוגמה, נמנעים בתי ספר רבים מעיסוק בנושא מחשש מפני תגובות ההורים, אף על פי שפעילויות הסברה דוגמת אלו שעורך ארגון חוש"ן מומלצות על ידי השירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך. 
ברמת הפרט, הטרוסקסיזם יכול להתבטא בחוסר סובלנות לגילויי חיבה ואינטימיות בפומבי בין בני זוג מאותו מין, לעומת סובלנות כלפי התנהגות זהה בין גבר לאישה. אנשים רבים מצהירים כי אין להם כל התנגדות ללהט"ב, כל עוד הם אינם מחצינים את זהותם ונטייתם המינית, ומתנהגים "רגיל", כמו הטרוסקסואלים.

השפעות

להטרוסקסיזם יש טווח רחב של השפעות על אנשים ללא קשר לנטייתם המינית, אך תוצאותיו הבולטות ביותר הן דה-לגיטימציה כלפי להט"בים.

אלימות כלפי להט"ב

יולנדה דרייר (Yolanda Dreyer), פרופסור לתאולוגיה פרקטית באוניברסיטת פרטוריה שבדרום אפריקה, טוענת כי "הטרוסקסיזם מוביל לדעות קדומות, אפליה, הטרדה ואלימות. הוא מובל על ידי פחד ושנאה". הפסיכולוגית המשפטית קארן פרנקלין (Karen Franklin) מסבירה כי אלימות אשר מקורה בהטרוסקסיזם מופנית גם לנשים וגם לגברים - לא רק כלפי אלה שבפועל אינם הטרוסקסואלים - אלא גם על רקע תפיסות בנושא תפקידי מגדר: 
דרך הטרוסקסיזם, כל גבר אשר אינו מוכן לקבל את ההנחה המקובלת בחברה של הגבריות הנכונה או התנהגות גברית מקובלת, מתויג במהרה בתור "סיסי" או "מתרומם" והופך מטרה לבריונות. באופן דומה, גם אישה המתנגדת להגמוניה גברית יכולה בקלות להיתפס כלסבית, ולהיות מותקפת על בסיס זה.
הפחד מפני אוסטרקיזם מודרני בגין הומוסקסואליות מביא אנשים רבים, ללא קשר לנטייתם המינית, לקונפורמיות צרה בתפיסת תפקידי המגדר המקובלים, ובשל כך לתחזוק ולתגבור של המבנה ההיררכי המדרגי בנושא מגדר של החברה בה אנו חיים.