google/wiki40b huggingface dataset:
עמית פוזננסקי

ביוגרפיה

פוזננסקי התחיל את הקריירה שלו בעיקר כמבצע מוזיקלי בתאטראות הרפרטואריים. עם השנים הפך למלחין פורה ומעבד מוכר; מאז 1989 הלחין מגוון רחב של יצירות בתחומים שונים: קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה, וכן מוזיקה קונצרטנטית, שירי משוררים וקטעי ג'אז רבים.
בשנים 2001–2013 השתתף כפסנתרן וכמעבד בהצגות רבות בולטות בתאטראות הקאמרי, הבימה, בית ליסין ותיאטרון באר-שבע, בהן: "כנר על הגג" (פרס המחזמר), "המפיקים" (פרס המחזמר), "ינטל" (פרס המחזמר), "אוליבר!", "המלט", "גטו", "אנה קארנינה", "כטוב בעיניכם", "כל החיים לפניו", "אמדאוס", "קברט לוין", "איש קטן מה עכשיו?", "הרוזן ממונטה כריסטו", "הגיבן מנוטרדאם".
בשנת 2003 הוציא את האלבום "חיי המתים", הכולל 10 שירים שאת מילותיהם חיבר חנוך לוין, מתוכו בוצעו שלושה שירים בעיבוד למקהלת נשים בקופנהגן ובלונדון, וכן בוצעה מתוכו סוויטה על ידי התזמורת הקאמרית של מפרץ סן פרנסיסקו (BACS).
בשנת 2010 כתב פוזננסקי את העיבודים למופע הווקאלי "אסור לי לשיר" - שירי חנוך לוין מכל התקופות בביצוע אנסמבל סירנות. על המוזיקה שהלחין באותה שנה להצגה "החברות של זזה", בבימוי שירילי דשא, זכה בפרס המלחין בפסטיבל התיאטרון לילדים בחיפה 2010.
בשנת 2011 הלחין פוזננסקי את המוזיקה לסרטו של יוסף סידר "הערת שוליים" (מועמד לאוסקר האמריקני וזוכה פרס התסריט בפסטיבל קאן 2011). ב-2012, עם צאת הסרט לאקרנים בארה”ב, ראה אור דיסק הפסקול על ידי חברת מילאן האמריקנית. באוקטובר 2013 זכה בפרס הראשון (הפסקול הטוב ביותר לסרט עלילתי) בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה לקולנוע שנערך בסמובור, קרואטיה. המוזיקה נוגנה על ידי התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של דורון סלומון והוקלטה בתיאטרון ירושלים.
ב-2011 הלחין את המוזיקה לסרטו של אסי דיין "ד"ר פומרנץ", ואת שיר הנושא של הסרט – "סוף" - אותו ביצע יחד עם דיין.
בשנת 2012 הלחין את המוזיקה לעונה השנייה של הסדרה "חטופים", בימוי: גידי רף (ערוץ 2 – שידורי קשת).
בשנת 2013 עיבד והלחין את המוזיקה להצגה "מקבת'" (ו. שייקספיר), בימוי: עמרי ניצן (תיאטרון הקאמרי), והוציא לאור את האלבום "סיפור" הכולל 10 שירי משוררים שהלחין, ומבצע יחד עם יעל שחר.
בתחילת שנת 2014 הלחין ועיבד את המוזיקה לסרטה של שירה גפן "בורג". הסרט השתתף בשבוע-המבקרים בפסטיבל קאן 2014. בשנה זאת גם הלחין מוזיקה מקורית עבור הסרט הישראלי הקצר "שניצל" בבימויו של אסף אפשטיין ואף זכה על כך בפרס הפסקול המקורי בפסטיבל הקולנוע של דרום קרוליינה שנה לאחר מכן.
בשנת 2015 הלחין את המוזיקה לסרטו של עמוס גיתאי "רבין, היום האחרון". הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע בוונציה, בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו, ויצא לאקרנים בישראל ובחו"ל ב-4 בנובמבר, באותה שנה.
בשנת 2016 הלחין את המוזיקה לסרט הילדים והנוער "האוצר מעבר לנהר" בבימויו של קובי מחט (הילה הפקות, יונייטד קינג), ואת המוזיקה לסרטו של הבמאי הצרפתי ג'ורדן גולדנאדל Lola & Eddie.
בין יצירותיו לקולנוע - מוזיקה מקורית לסרטי האנימציה הקצרים:
(Henry Le Cooking (2009), The Good Knight Story (2010), Moving Pictures (2011), A Soldier's Wings (2013.
לסרטים הדוקומנטריים: "נביחות" (2007), “משחקי ידידות" (2010), “ואם נניח, לרגע, שיש אלהים" (2013), “הטקס" (2013), "כמו פרח לוטוס" (2016).
בשנת 2017 זכה בפרס אופיר בקטגוריית המוזיקה המקורית הטובה ביותר עבור הסרט "פוקסטרוט".
בעונת 8–2017 ניגנה התזמורת הפילהרמונית הישראלית סוויטה לתזמורת שעיבד מהפסקול של הסרט הערת שוליים אותו הלחין.
בשנת 2018 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "אל נקמות" מאת שלום אש עם הפקה מוזיקלית של פוזננסקי.

חיים אישיים

מתגורר בגבעתיים עם זוגתו, המוזיקאית יעל שחר ושני ילדיה.
סולן (מחול)

בבלט, סוֹלָן הוא רקדן בלהקת הבלט שנמצא דרגה מעל הקור דה בלט (דרגות ארטיסט וארטיסט ראשון), אך דרגה לפני סולן ראשון ורקדן ראשי. רקדנים בדרגה זו מציגים לרוב את ריקודי הסולו ביצירות הבלט, וחלק מועט מהסולנים יגלמו תפקידים משניים בבלט, כמו למשל מרקוציו מהבלט רומיאו ויוליה או אחת הפיות מהבלט היפהפייה הנרדמת.
קיבוץ גלויות (תבליט)

תיאור

תבליט הקיר "קיבוץ גלויות", הוקם על ידי גדולה עוגן בשנת 1963 בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. היה זה חלק מפרויקט עבורו נוצרו גם קירות קרמיים על ידי ז'אן דוד ואהרון כהנא. התבליט הותקן, כנראה בסוף שנת 1963 או בתחילת שנת 1964 במקומו. התבליט מציג תיאור של דמויות המסודרות בקבוצות על בצורה של חצי גורן מתחת לדימוי של שמש. הדמויות מעוצבות בצורה ארכאית, ללא ניסיון לתיאור ריאליסטי של הדמויות. בעשיית התבליט השתמשה עוגן בשילוב בין דמויות שנפחיהן נעשו על גלגל אובניים, לבין יצירת אריחי-קיר מעוטרים בגדלים שונים. הצבעוניות של העבודה מבוססת בעיקרה על צבעוניות החרסית למרות שנעשה שימוש בחומרים שונים, כגון אנגוב או תחמוצת ברזל על מנת להדגיש דימויים שונים.
בעבודה, הממוקמת בקמפוס האוניברסיטה - מן ההישגים המוקדמים של התנועה הציונית בארץ-ישראל, מעניקה עוגן לעבודה ביטוי ציוני להבטחה האלוהית ל-"קיבוץ גלויות" על ידי תיאור התקבצות הדמויות השונות. מבחינה איקונוגרפית. חלק מן האריחים, לדוגמה, מעוטרים בדימוי של שורות איילים או של חוגלות או בדימוי של ארבה, העשויים לרמז על התרחשות התיאור במדבר. על ידי כך העבודה, מרמזת אולי, על חיבור בין יציאת מצרים וכניסת בני ישראל אל ארץ כנען. חלק מן הדמויות נושאות עמן תרנגולים, כביטוי של "מנחת עניים" עתידית.
נתן מיליקובסקי (איש עסקים)

ביוגרפיה

מיליקובסקי הוא בוגר אוניברסיטת ייל ולמד משפטים באוניברסיטת ניו יורק.
הוא יו"ר חברת Jordanmill Ventures, שבה הוא מחזיק יחד עם אחיו דניאל. את החברה, העוסקת במסחר בפלדה ובמתכות נוספות, הקים אביהם בשנות ה-40 של המאה ה-20.
היה מנכ"ל חברת C/G Electrodes, העוסקת בייצור אלקטרודות גרפיט לתעשיית הפלדה, מ-2003 עד 2006 ויושב ראש החברה מ-2003 עד 30 בנובמבר 2010.
משנת 2005 ועד 30 בנובמבר 2010 היה נשיא חברת סידריפט קוק (Seadrift Coke) האמריקאית, העוסקת בייצור חומרי גלם לייצור אלקטרודות גרפיט, ובין השאר סיפקה חומרי גלם ל-C/G Electrodes. מחלקת המסחר של ארצות הברית הטילה קנס של 250,000 דולר על C/G Electrodes, עקב אספקת חומרי גלם ללוב שבשליטת מועמר קדאפי בשנים 2007–2008. שימש דירקטור בחברת גרפטק אינטרנשיונל (GrafTech International) האמריקאית. ב-30 בנובמבר 2010 הפכו C/G Electrodes וסידריפט קוק לחברות בנות של גרפטק.
למיליקובסקי השקעות בישראל בחברת הטכנולוגיה הרפואית ארט מדיקל, שבה הוא גם דירקטור, חברת האורתופדיה פרמיה ספיין, וחברת הסוללות סטורדוט.
מיליקובסקי ואשתו, רבקה, הקימו קרן צדקה, שבין השאר השקיעה בחברת התרופות מרק.
מיליקובסקי נמנה עם מממני אתר הדעות "מידה" התומך בבנימין נתניהו.
בית הנבחרים של איטליה

מושב הבית

בית הנבחרים שוכן בארמון מונטקריטוריו (Palazzo Montecitorio) שבעיר רומא. בית הנבחרים עבר למקום זה בשנת 1871, לאחר סיום איחוד איטליה.

פעילות שוטפת של מליאת בית הנבחרים

מליאת בית הנבחרים מורכבת מכל חברי הבית. המליאה רשאית לזמן לדיונים את שרי הממשלה. תקופת כהונתו של בית הנבחרים בת חמש שנים.

יושב ראש בית הנבחרים

יושב ראש בית הנבחרים (הנקרא באופן רשמי Presidente della Camera dei Deputati) נבחר עם כל תחילת כהונה חדשה של הבית. אם נבצר ממנו למלא את כהונתו, משמש סגנו בתפקיד כממלא מקומו. יושב ראש בית הנבחרים ממלא את מקום נשיא איטליה במפגשים משותפים לשני בתי הפרלמנט. יושב ראש בית הנבחרים הנוכחי הוא רוברטו פיקו מתנועת חמשת הכוכבים, המכהן בתפקיד החל מ-24 במרץ 2018.
נמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה

היסטוריה

הנמל שהוקם בשנת 1961, נקרא תחילה על-שמו של היילה סילאסי, ושופץ לראשונה בשנת 1971. בחודש מאי 2003 נחנך מבנה הטרמינל החדש (טרמינל 2), ובד בבד הושלמה סלילת מסלול הטיסה השני (מסלול 07R/25L) במקביל ומדרום לקודמו. הנמל מסוגל כיום לקלוט טיסות המבוצעות במטוסי איירבוס A380. עוד הסתיימה הקמתו של מגדל פיקוח חדש וחידוש שירותי כיבוי האש, ועלות השיפוצים הכוללת הגיעה ל-130 מיליון דולר. מבנה הטרמינל החדש שבו שבעה שערי עלייה למטוס, חמישה מהם באמצעות גשרים, משרת כיום את התעבורה הבינלאומית; בעוד שהמבנה הישן (טרמינל 1) שבו ארבעה שערים מטפל בקווי הפנים ובמספר טיסות בינלאומית ליעדים אזוריים.

סטטיסטיקה

השיפוצים המקיפים הביאו בתוך ארבע שנים להכפלת תנועת הנוסעים בנמל שעמדה בשנת 2004 על 1.6 מיליון נוסעים, והנמל הפך לצומת אווירי חשוב בתנועת הנוסעים האווירית אל אפריקה ובתוכה. בשנים 2006-2007 עברו דרכו 2,552,546 נוסעים, ובשנים 2007-2008 גדל הנתון ל-3,092,186, מהם 2,504,646 בטיסות חברת אתיופיאן איירליינס. בשנת 2010 עברו בנמל 3,780,928 נוסעים, והוא ניצב במקום ה-11 בהיקף תנועת הנוסעים ביבשת ובמקום השישי באפריקה שמדרום למדבר סהרה. קיבולתו המרבית עומדת כיום על 6 עד 7 מיליון נוסעים בשנה, בהשוואה לחצי מיליון עד שנת 2003. בשנת 2009 עברו בנמל 1,420,997 טונות של מטען, והוא החמישי בהיקף תנועת המטען באפריקה.
בריחה (סיפור קצר)

עלילה

ארגוני מחקר רבים עובדים על פיתוח הנעה היפר-אטומית. בחברת יו אס רובוטים ואנשים מכניים מגלים כי החברה המתחרה מתכננת מנוע שיאפשר לבני אנוש לשרוד את הקפיצה ההיפר אטומית, אך המחשב שלהם קרס בתהליך עיבוד המידע. לכן, אנשי החברה נזהרים בעודם מזינים את המחשב הפוזיטרוני שלהם, המכונה 'המוח', במידע. המוח, שאינו רובוט במובן הצר של המילה אך נכפף לשלושת חוקי הרובוטיקה בונה ספינה על מרחבית.
אנשי המחקר והבדיקה בשטח של החברה, פאואל ודונובן, עולים על החללית, ומגלים שהמוח בנה את הספינה בצורה מוזרה מאוד: אין פקדים ידניים לחללית (כך שהשליטה בה נתונה אך ורק למוח), אין מיטות ומקלחות, והמזון היחיד במטבח הוא חלב וקופסאות שימורים של שעועית. בעודם על החללית, המוח מתניע אותה ומטיס אותה אל החלל.
המוח משתגע ומתחיל להתנהג בילדותיות, ואנשי החברה ובראשם סוזן קלווין מנסים להרגיע אותו. בעת הקפיצה ההיפר אטומית פאואל ודונובן חווים חזיונות מאיימים, וחושבים שהם מתו. לבסוף המוח מחזיר את הספינה לכדור הארץ, וסוזן קלווין מבינה שהוא השתגע מאחר שבמהלך הקפיצה ההיפר אטומית, נוסעי החללית נמצאים במצב זמני של מוות, והמוח הפוזיטרוני של המחשב לא היה מסוגל לסבול את הפגיעה בחוק הראשון של הרובוטיקה. כדי לא להתפרק, בחר המוח בבריחה לילדותיות.
ורלאם ליפרטליאני

קריירה

ליפרטליאני התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2012 ו-2016. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב השני לאחר ניצחון על דיודון דולסם הקמרוני והפסד למארק אנת'וני האוסטרלי. בריו דה ז'ניירו 2016 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שניצח באיפון בחצי הגמר את גוואק דונג-האן הקוריאני והפסיד בגמר למשו בייקר היפני.
ליפרטליאני מחזיק בחמש מדליות מאליפויות העולם, שלוש מדליות כסף (2013, 2017 ו-2018) ושתי מדליות ארד (2014 ו-2015). באליפויות אירופה הוא זכה בתשע מדליות; שלוש מדליות זהב (2012, 2014 ו-2016), חמש מדליות כסף (2009, 2010, 2013, 2015 ו-2019) ומדליית ארד (2011).
במהלך הקריירה ליפרטליאני זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.

חיים אישיים

ליפרטליאני החל להתאמן בג'ודו בגיל 11. מודלי החיקוי שלו היו קוסיי אינווה היפני וזוראב זביידאורי הגיאורגי. ליפרטליאני נשוי ויש לו שלושה בנים.
קצת לפני אולימפיאדת לונדון 2012, במהלך מחנה אימונים בבורג'ומי שבגאורגיה, ליפרטליאני היה מעורב בתאונת דרכים יחד עם חברו לנבחרת, אבטנדיל צ'ריקישווילי כאשר רכבם התנגש ברכב אחר ופצע קשה את נוסעיו, שבסופו של דבר שרדו.
הנדריק בראואר

הנדריק בְּרָאוּאֶר (הולנדית: Hendrik Brouwer ‏ 1581 - 7 באוגוסט 1643) היה מגלה ארצות, אדמירל הולנדי, שכיהן כמנהלן קולוניאלי הן ביפן והן בארצות הודו המזרחית ההולנדית.
סבורים, שבראואר הפליג לראשונה אל הודו המזרחית מטעם "חברת הודו המזרחית ההולנדית" (VOC) בשנת 1606. ב-1610 יצא שוב אל ארצות הודו המזרחית, הפעם כמפקד על שלוש ספינות. במסע זה התווה את נתיב בראואר, המוביל מדרום אפריקה אל יאווה, שהפחית את משך המסע משנה לכ-6 חודשים, הודות לניצול הרוחות המערביות החזקות באזור שבין קווי הרוחב 40° ל-50° דרום. עד אז, הפליגו ההולנדים בנתיב שיט שהעתיקו מן הפורטוגזים דרך חופי אפריקה, מאוריציוס וציילון. בשנת 1617 כבר חייבה VOC את כל ספינותיה להפליג בנתיב של בראואר. 
אחרי שהגיע ב-1611 אל איי הודו המזרחית, נשלח ליפן להחליף באופן זמני את יאק ספקס כמנהלן בדג'ימה, מ-28 באוגוסט 1612 עד 6 באוגוסט 1614. במהלך תקופה זו ביקר כנציג הולנד בחצר היפנית באדו. בשנת 1613 נסע לסיאם, ביקור שהניח את היסודות לסחר ההולנדי עם סיאם.
בראשית 1632 היה חבר בנציגות שנשלחה ללונדון לפתור סכסוכים מסחריים בין החברה האנגלית לחברה ההולנדית בהודו. לאחר זאת יצא לאיי הודו, וב-18 באפריל אותה שנה התמנה למושל הכללי של איי הודו המזרחית, כמחליפו של יאק ספקס, משרה בה החזיק עד 1 בינואר 1636. אנתוני ואן דימן היה עוזרו כל התקופה הזאת, ורבים ממסעות החקר שנערכו באוקיינוס השקט בפיקודו של ואן דימן היו בהשראת הצעותיו של בראואר, שאותן העלה על הכתב לפני פרישתו.
אנטוניו פאפאנו

ילדות ונעורים

פאפאנו נולד באפינג, אסקס. משפחתו היגרה לאנגליה מאיטליה ב-1958. בתקופת לידתו, עבדו הוריו בעסקי הסעדה. אביו, פסקואלה פאפאנו, היה במקצועו מורה לשירה.
כשהיה פאפאנו בן 13, עברה משפחתו לקונטיקט, ארצות הברית. לאחר לימודי פסנתר, הלחנה וניצוח, היה בגיל 21 לפסנתרן חזרות באופרה של ניו יורק.

קריירה

כפסנתרן כמו גם מנצח, עורר פאפאנו את תשומת לבו של פסנתרן ומנצח נודע, דניאל ברנבוים, והיה לעוזרו בפסטיבל ביירוית. הוא עבד בברצלונה ובפרנקפורט והיה עוזר מנצח למיכאל גילן. הופעתו הראשונה כמנצח ב"דן נורסקה אופרה" הייתה ב-1987, וב-1990 התמנה למנהל מוזיקלי בבית אופרה זה.
ב-1992 התמנה פאפאנו למנהל מוזיקלי בלה מוניי, בית האופרה המלכותי הבלגי. במשרתו זו נשאר עד 2002. ב-1999 התמנה למנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, החל בעונת 2003-2002. בקובנט גארדן חולקים פאפאנו וקאספר הולטן, במאי האופרה, באחריות להפקות. החוזה של פאפאנו בקובנט גארדן הוארך בשלב זה עד עד לעונת 2022/23. פאפאנו הוא המנצח הצעיר ביותר עד כה על תזמורת בית האופרה המלכותית, המלווה הן את האופרה המלכותית והבלט המלכותי.
במשך השנים ניצח בין השאר במטרופוליטן אופרה, באופרה של ברלין, באופרה של סן פרנסיסקו, בתאטרו קומונאלה די פירנצה ועל רבות מן התזמורות המובילות בעולם, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, שם כיהן גם כמנצח אורח ראשי. ב-1999 ניצח לראשונה בביירוית על לוהנגרין, בפרשנות מרתקת באופייה האיטלקי. 
בשנת 2005 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.
בראש השנה 2012 קיבל פאפאנו תואר אבירות על שירותו למוזיקה. ב-17 בינואר 2013 קיבל את פרס המוזיקאי המצטיין של איגוד המוזיקאים.
ביוני 2017 הודיע פאפאנו על סיום תפקידו כמנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית קובנט גארדן.

חיים אישיים

פאפאנו נשוי לפמלה בולוק, מורה אמריקאית לפיתוח קול. הוא מבקר את משפחתו בקונטיקט ובג'ורג'יה בחופשותיו.
אונה

הבחנה בין אונות לחלקים אחרים

חדרי הלב למשל, הם חלקים של איבר פנימי, הלב, אך הם אינם "אונות". זאת משום שהפסקת פעילותו התקינה של חדר אחד תביא להפסקת זרימת מחזור הדם כולו, אף אם החדר השני עדיין תקין. כשאחד מחדרי הלב חווה כשל תפקודי, החדר השני אינו יכול למלא את תפקידו והגוף נמצא בסכנת חיים.

אונות של איברים שונים

אונות יש במספר איברים חשובים בגוף האדם.

אונות הריאה

באדם, הריאה הימנית מחולקת לשלוש אונות ואילו הריאה השמאלית מחולקת לשתי אונות. הפסקת תפקוד או כריתה של אחת האונות אינה מפריעה להמשך פעולת שאר האונות ואינה מסכנת את קיום הגוף כולו. הריאה השמאלית מעט קטנה יותר בנפח מהריאה הימנית כדי לפנות מקום ללב שנמצא בקרבתה. אדם יכול להמשיך לחיות ללא אונה אחת של ריאה, אך הדבר יבוא לידי ביטוי בקוצר נשימה לעיתים וקושי לבצע פעולות הדורשות מאמץ כגון הרמת משאות כבדים.

אונות הכבד

באדם, הכבד מחולק לשתי אונות קדמיות ושתיים אחוריות.  לכבד יש יכולת ריפוי גבוהה. אם הוא נפגע ממחלה כמו צהבת ובין אם מתרומת כבד, זמן ההחלמה הוא קצר יחסית לאיברים אחרים, כמו העור.
סקסוניה-אנהלט

פוליטיקה

ראש ממשלת סקסוניה-אנהלט נכון ל-2016 הוא ריינר האזלוף (Reiner Haseloff) מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU). רוב תושבי המדינה תומכים במפלגה זו, אם כי ראש הממשלה הקודם, בין השנים 1994 ו-2002 היה מה-SPD (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה). בבחירות בשנת 1998 זכתה מפלגת ימין קיצונית (DVU) ל-13% מהקולות, אך בינתיים המפלגה התפרקה.

דמוגרפיה

ברוב מדינות מזרח גרמניה לשעבר קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה. ישנן ערים, בהן האוכלוסייה התכווצה אף ב-75%, במיוחד ערים בהן הייתה תעשייה שפסקה מלהתקיים אחרי איחוד גרמניה. לדוגמה, אלפי תושבים שהגיעו בעבר כדי לעבוד במפעלים  במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי. ישנם אזורים שלמים בהם בנייני מגורים רבים ריקים ונטושים.

כלכלה

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
המיתון הפוקד את גרמניה בעשור האחרון תקף את סקסוניה-אנהלט בצורה קשה; שיעור האבטלה במדינה הוא הגבוה בגרמניה (קרוב ל-25% ב-2005) ושיעור הצמיחה נמוך. גם שיעור התכווצות האוכלוסייה  בסקסוניה-אנהלט הוא הגבוה בגרמניה; מאז 1993 ועד 2005 איבדה המדינה כ-8% מתושביה.
ציקלותימיה

מאפיינים קליניים

ההפרעה זו מתאפיינת בגלים מתונים של היפומאניה וגלים דיכאוניים שאינם עונים להגדרה הקלינית של דיכאון מז'ורי. בין גלי הדיכאון וההיפומאניה האדם שב למצב תפקוד רגיל, בדרך כלל למשך מספר חודשים רצופים. עם זאת ישנם מקרים שבהם יש גלי היפומאניה וגלים דיכאוניים ללא הפסקות או עם הפסקות קצרות מאד שלא מאפשרות זמן רב לחזרה לתפקוד. ההפרעה נחשבת לאגוסינטונית, כלומר האדם רואה את ההפרעה יותר כמאפיין אישיות ופחות כמשהו חיצוני.

מהלך ההפרעה

הפרעה מתפתחת בדרך כלל בשנות הבגרות הראשונות. בילדים הגיל הממוצע להתחילה הוא 6.5. עם זאת ההפרעה יכולה להופיע גם בגילאים מבוגרים יותר. גורמי דחק פסיכו-חברתיים עשויים להוות 'טריגר'. ככלל ההפרעה גורמת לפגיעה בינונית בתפקוד. ייתכנו מקרים, כאשר המרווח בין הגלים הדיכאוניים או ההיפומאניים הוא קטן מדי, וכן כאשר האדם נוטה להתנסות בסמים או אלכוהול (במה שמכונה 'ריפוי עצמי'), שההפרעה תגרום לפגיעה משמעותית בתפקוד התעסוקתי ובחיים החברתיים והמשפחתיים.

גורמי סיכון

קיים דיווח על דפוסים של תנודות במצב הרוח (בין רגזנות, זעם ועוינות) לבין תלות, עייפות, חולשה ותסמינים פוביים, המופיעים אצל מי שמאובחנים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, הפרעת אישיות גבולית, והפרעת אישיות היסטריונית. ייתכן שיש בכך כדי לבטא השפעה של גורמים גנטיים האופייניים להפרעה דו קוטבית. קיימת סברה לפיה אלו תסמינים המבשרים את התפתחות הפרעה דו קוטבית מלאה שתתרחש בעתיד. גורם סיכון נוסף הוא שימוש בסמים ואלכוהול, לעיתים מתוך ניסיון להקהות את התסמינים הדיכאוניים.

שכיחות ואפידמיולוגיה

השכיחות לאורך החיים בקרב כלל האוכלוסייה נעה בין 1% ל 0.4%. אין הבדל בין המגדרים מבחינת שיעורי האבחנה. עם זאת נשים פונות יותר לטיפול. קיום של הפרעת מצב רוח, חד קוטבית (דיסתימיה או דיכאון מז'ורי) או הפרעה דו קוטבית (סוג 1 או 2) אצל קרובים מקרבה ראשונה מהווה גורם סיכון להתפתחות ההפרעה. ההפרעה שכיחה יותר בקרב אנשים שלהם קרוב משפחה מקרבה ראשונה המאובחן עם הפרעה דו קוטבית מסוג 1, מאשר בכלל האוכלוסייה.

מחקר

הספרות המחקרית הספציפית על הפרעה זו היא מעטה מאד ורובה אינה ספציפית דווקא להפרעה זו. ישנם הרבה תיאורי מקרה ומעט מאד מחקר, הנוגע לטיפול הפסיכותרפי והטיפול התרופתי.

טיפול

ישנה חשיבות רבה להתחלה בטיפול מוקדם ככל האפשר, בעיקר אם ההפרעה התפתחה בילדות או בנעורים.
טיפול תרופתי: יכול לכלול מייצבי מצב רוח. אין די עדות להצלחה בשימוש בנוגדי דיכאון.
פסיכותרפיה: ישנה עדות להצלחה בטיפול קוגניטיבי התנהגותי. כמו כן יש עדות להצלחה בשימוש בפסיכו-חינוך (Psychoeducation) . כמו כן יש עדות להצלחה בטיפול בWBT ((WellBeing Therapy
בית הספר למלאכה (כפר חב"ד)

בית הספר למלאכה היה מוסד חינוכי גדול לגילאי תיכון שהיה שייך לחסידי חב"ד ומיועד לילדי עולים, הוא שילב לימודים תורניים ולימודי מלאכה חקלאיים ופעל ביישוב כפר חב"ד (מאז שינה שמו מ'שפריר') בשנים ה'תשט"ו (1955) - ה'תשנ"ו (1996). לבית הספר קיים סניף נוסף בקריית מלאכי הפועל מאז ה'תשל"א (1971). המוסד התפרסם במיוחד בפיגוע הירי שהתרחש בבית הכנסת של המוסד באמצע תפילת ערבית בא' באייר ה'תשט"ז (1956), "הטבח בבית הספר למלאכה", בו נרצחו המדריך שמחה זילברשטרום וחמישה תלמידים.
במוסד היו חמש מחלקות: נגריה, מחלקת אלקטרוניקה, מחלקת מכניקה, מחלקת פלסטיקה ומחלקת מכונאות רכב. לאחר הפיגוע הוקמה מחלקה שישית: בית דפוס, והיא נקראה דפוס "יד החמישה" על שם הרוגי הפיגוע.
המוסד הוקם בהוראת הרבי מלובביץ', ובשליחותו השתתף הרב שלמה אהרן קזרנובסקי בחנוכת הבית, שעמד בראשות הקרן לתמיכה בבית הספר. את בית הספר ניהלו הרב ישעיהו גופין והרב יוסל בלוי, והוא עמד תחת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בישראל בראשות הרב אפרים וולף. המנהל החינוכי היה הרב משה אדרעי. חסות חלקית נטל ארגון הג'וינט.
כיום נמצאת במקום 'ישיבת אהלי תמימים', בראשה עומד הרב אליהו וילהלם.
שנדור סאנה

שנדור סאנה (בהונגרית: Sándor Szana בגרמנית: Alexander Szana, ‏ 18 באוגוסט 1868 טימישוארה - 3 במאי 1926 בודפשט) היה רופא ילדים ועובד סוציאלי יהודי-הונגרי, יליד באנאט, שפעל באזור הולדתו ובהונגריה.

קורות חיים

שנדור סאנה נולד במשפחה יהודית בטימישוארה, אז טמשוואר, באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד רפואה באוניברסיטת פרנץ יוזף בקלוז' ובתום לימודיו עסק ברפואת ילדים בטימישוארה.
בשנת 1899 הקים בעירו בית חולים ליתומים ("הצלב הלבן"Weisses Kreuz") ובשנת 1900 מרפאה פדיאטרית.
סאנה היה פעיל בתחום החינוך לבריאות של הציבור, וברוח התקופה, התעניין ברעיונות האוגניקה - המדיניות ל"שיפור הגזע" או "האומה". בהשראת רעיונות אלה הקים בטימישוארה את הבטאון החודשי "Unsere Gesundheit" (בריאותנו - בשפה הגרמנית) וקידם מדיניות של "היגיינה חברתית" שלדעתו הייתה צריכה להתבצע על ידי שיפור בריאות התושבים, שיפור בריאות התינוקות, סיוע למשפחות, פרויקטים של עבודה סוציאלית.
סאנה התיישב בהמשך בבודפשט, בירת הונגריה. הוא הרצה רבות על הטיפול בתינוקות ובילדים הנטושים.
בשנים 1909–1921 הוא כיהן כרופא ראשי של בתי היתומים הממלכתיים בבודפשט וכיועץ מלכותי.
הוא נפטר בבודפשט בשנת 1926 בגיל 58.
מיריי אינוס

ביוגרפיה

אינוס נולדה לאב אמריקאי ולאם צרפתייה ביוסטון, טקסס.
למדה באוניברסיטת בריגהם יאנג.
ביססה את קריירת המשחק שלה בניו יורק והתגלתה בהפקת התיאטרון "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בשנת 2005, בתפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס טוני.
ב-2007 התפרסמה לראשונה בטלוויזיה בסדרת הדרמה "אהבה גדולה" בתפקיד ג'ודיאן מרקוט, אשתו השנייה של ג'ואי הריקסון.
בשנת 2011 נכנסה לתודעה ציבורית בזכות תפקידה הראשי בסדרת הפשע "ההריגה". בסדרה גילמה אינוס את הבלשית שרה לינדן למשך 4 עונות. על הופעותייה בעונה הראשונה של הסדרה היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ולפרס אמי באותה קטגוריה, וגם לפרס סטלייט, 2 פרסי סאטורן ועוד אחרים.
בשנת 2013 שיחקה בסרטים "יחידת גנגסטרים" ו"מלחמת העולם Z" בכיכובו של בראד פיט.

חיים אישיים

אינוס נשואה משנת 2008 לשחקן הקולנוע אלן ראק ואמא לבת אחת.
קוזלודוי

היסטוריה

עדויות להתיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת. כמו כן נמצאו שרידי יישובים מבוצרים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הרומית ונבנו מספר מצודות כדי להגן על גבול הדנובה של האימפריה. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה הוקמה מצודה בסמיכות למיקום העיר המודרנית. משמה של המצודה קוזלודוייסקי, נגזר שם העיר המודרנית.
עדויות כתובות ליישוב מאורגן במקום בשם קוֹטוֹזְלוּק מצויות בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-16, העוסקות בגביית מיסים בווילאייט הדנובה. במהלך המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית הוענק ליישוב שמו המודרני קוזלודוי. ב-23 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין, נכלל בשטח נסיכות בולגריה.

דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה וכן בשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. בעשור הראשון של המאה ה-21 קטנה אוכלוסיית קוזלודוי בשיעור של 8.17 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 85.5 אחוזים הם בולגרים ו-14.5 אחוזים הם צוענים. מבחינת התמהיל המגדרי עולה, כי 49.32 אחוזים הן נשים ו-50.68 אחוזים הם גברים.

כלכלה

סמוך לעיר פועלת מ-1970 תחנת כוח גרעינית בהספק של 1,820 מגה-ואט. זוהי תחנת הכוח הגרעינית היחידה בבולגריה. החל מ-2006, עם הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי צומצמה מאד פעילות התחנה בלחץ האירופים ונסגרו 4 יחידות יצור מתוך ה-6 שפעלו במקום, בשל תנאי בטיחות לקויים. מקצת מעובדי התחנה נפלטו למעגל האבטלה ושיעורה בקוזלודי האמיר מעל לממוצע הבולגרי. בקוזלודוי פועלות חברת בנייה וחברה ליצור מוצרי צריכה חשמליים. העיר סמוכה לעורקי התחבורה מספר 5, 7, 8 ו-9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
מאיר אקסלרוד

ביוגרפיה

הוא נולד בעיר מלדזייצ'נה בפלך וילנה (כיום בבלארוס). קיבל חינוך יהודי מסורתי, למד בתלמוד תורה. הוריו של אקסלרוד עסקו במלאכה ורוכלות. ב-1913 הוא החל ללמוד בבית ספרו של יהודה פן בויטבסק. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היהודים גורשו מאזור החזית, כולל משפחתו של אקסלרוד שנאלצה לעבור לטמבוב. ב-1918 הוא עבר להתגורר במינסק, שם עבד בהכנת פוסטרים לתיאטראות ובתי קולנוע.
בין 1919–1921 הוא המשיך את לימודיו וב-1921 אורגנה תערוכה ראשונה של ציוריו במינסק. בין 1921 - 1928 הוא למד במוסקבה, בוחוטמא"ס - האולפנים האמנותיים לטכנולוגיות הגבוהות, שב-1926 הפך לוחוטאין. בין 1926 - 1930 לימד ציור בוחוטאין, ובין 1931–1932 לימד במכון הטקסטיל של מוסקבה. הוא היה חבר באגודת ארבע אומנויות, ב-1932 הצטרף לאגודת הציירים של מוסקבה. בין 1930 - 1931 ביקר פעמיים בוויו נובה, קיבוץ שהוקם בחצי האי קרים על ידי יהודים שירדו מארץ ישראל, בעקבות הביקורים הוא יצר מספר עבודות, תערוכה מציוריו של אקסלרוד המוקדשת לוויו נובה, בשם "גן העדן האבוד", הוצגה במוזיאון עין חרוד. 
בשנות השלושים מספר התערוכות של אקסלרוד החל לצנוח בעקבות המאבק נגד הפורמליזם והוא נאלץ לעסוק בעיצוב ספרים ועבודה בתיאטראות, בין היתר בתיאטרון היהודי של בלארוס ותיאטרון היהודי של מוסקבה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגורר עם משפחתו באלמטי, שם סייע לפליטים יהודים מפולין. ב-1944 באלמטי התקיימה תערוכה אישית של ציוריו. 
נפטר מהתקף לב ב-1970 במוסקבה.
ה'ן'

ה'ן' (5050) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-17 בספטמבר 1289 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 6 בספטמבר 1290. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
הרחקות דרבנו תם

יישומן

הרחקות דרבנו תם לא הופעלו כדבר שבשגרה, ועל כך כתב המהריב"ל (בשו"ת "תעלומות לב", ח"ב, סימן יח) כי למרות שהדברים מוסכמים על הפוסקים, מכל מקום "לא ראינו לרבני הדור הזה שנהגו בכך" - כלומר, השימוש בהן הוא במקרים נדירים ויוצאי דופן בלבד, ובשאר כל המקרים נהגו החכמים שלא להשתמש בסנקציות מאוחרות אלו.
כיום נהוג להשתמש בהרחקות אלו, כיוון שהרבה פוסקים לא קיבלו את מנהגו של המהריב"ל, והרב עובדיה יוסף אף ציין למקום אחר שבו רואים שהמהריב"ל בעצמו מסכים לכך.
בשנת 2016, בעל שסירב לגרש את אשתו ספג פסק דין נידוי מבית הדין הרבני האזורי והגדול, נוהל נגדו מסע ביוש והופסקה עבודתו כפיזיקאי באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. עתירה שהוגשה לבג"ץ, בדרישה למנוע הטלתן של הרחקות דרבנו תם נדחתה ברוב קולות. 
בשנת 2019, על סמך פסק דין של אגודת הרבנים, הורה הרב דוד לאו, נשיא בית הדין הרבני הגדול, לחברה קדישא שלא לקבור אישה שהובאה לקבורה מארצות הברית, מאחר שבנה סירב לגרש את אשתו. האישה נקברה לאחר שבן התחייב לגרשה ואחיו הפקידו ערבות לעמידתו בהתחייבות.
הרחקות דרבנו תם אינן מופעלות כנגד סרבניות גט.