google/wiki40b huggingface dataset:
צינור הנפט באקו-בתומי

צינור הקרוסין

בד בבד עם פיתוח שדות הנפט שליד באקו, בסוף המאה ה-19 הועלו רעיונות לשווקו דרך נמלי הים השחור. התוצר העיקרי באותה תקופה היה הקרוסין, ששימש למאור. ב-1880 הציע דימיטרי מנדלייב לפרוס קו צינור וארבע שנים לאחר מכן תכנן המהנדס ולדימיר שוחוב את הצינור, דרך עמק נהר קורה לטביליסי ומשם, דרך כותאיסי לבתומי. ב-1883 נסללה מסילת ברזל, במימון משפחת רוטשילד, לשינוע קרוסין בתוואי זה.
סלילת הצינור, בקוטר 200 מ"מ החלה ב-1897 והסתיימה ב-1907. הצינור כלל 16 תחנות שאיבה, לצידה של מסילת הברזל ולצידו נפרס גם קו טלפון. הצינור העביר כמיליון טון קרוסין בשנה, שיוצאו במכליות דרך הים השחור לאירופה. עם מלחמת האזרחים ברוסיה והתערערות המצב הביטחוני, הפוליטי והכלכלי באזור נפסקה תעבורת הקרוסין.

צינור הנפט

ב-1924 העלתה ממשלת ברית המועצות את הצורך לייצא נפט מבאקו לאירופה. משא ומתן שהתקיים מול חברות מצרפת להקמה משותפת של צינור נפט גולמי ושיווקו לצרפת ומשם לאירופה, עלה על שרטון. ב-30 באפריל 1930 נחנך צינור הנפט, בקוטר 250 מ"מ, שהקמתו החלה ב-1928. הנפט הובל אל בתי זיקוק שהוקמו לצורך זה בבתומי וכלל 13 תחנות שאיבה לאורך הדרך. הפעילות התבצעה דרך החברה הממשלתית Azneft (אזרבייג'ן-נפט), שהוקמה כתוצאה מהלאמתן של 272 חברות נפט פרטיות שפעלו בבאקו ערב מהפכת אוקטובר. קיבולת הצינור הייתה 1.64 טון נפט בשנה.
באוגוסט 1942, תחת איום של פלישת גרמניה הנאצית והשתלטותה על צינור הנפט ושדות הנפט, פורק חלק ניכר של הצינור, לבל ייפול בידי האויב.
קו הצינור משתמש חלק מקו באקו-טביליסי-ג'ייהאן ובאקו-סופסה.
בנק לאומי לישראל

בנק לאומי למשכנתאות

"בנק לאומי למשכנתאות בע"מ" נוסד בשנת 1921 בשם "הבנק האפותיקאי הכללי של ארץ ישראל בערבון מוגבל" (The General Mortgage Bank of Platasinte Limited), בעקבות החלטה של הקונגרס הציוני (אפותיקאי משמעותו משכנתא ביוונית), בסיוע מימון של בנק אנגלו-פלשתינה. ארבע שנים מאוחר יותר, עברה השליטה בבנק לבעלותו של בנק אנגלו-פלשתינה. הבנק מימן הלוואות על ידי הנפקת אג"ח ומניות שנסחרו בלשכת החליפין לניירות ערך. בשנת 1957 קוצר שם הבנק ל"הבנק האפותיקאי הכללי בע"מ" בשנת 1981 הפך ל"בנק לאומי למשכנתאות בע"מ". מניות הבנק נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2002, כאשר נמחקו מהמסחר בעקבות הצעת רכש של בנק לאומי שרכש את מלוא הבעלות. בשנת 2012 מוזג לתוך בנק לאומי.

ישיר לאומי

בין כלל סניפיו מפעיל הבנק גם סניף וירטואלי הקרוי "ישיר לאומי" ("הבנק הישיר הראשון" לשעבר) - סניף שכל הקשר שלו עם לקוחותיו נעשה בתקשורת מרחוק, באמצעות הטלפון והאינטרנט ובאמצעות שירותי שליחים ושירותי דואר כאשר נדרשת העברה פיזית של מסמכים (כגון פנקסי צ'קים). עם הקמתו נקרא סניף זה "הישיר הראשון", אך ביולי 2009 עבר שינוי מיתוג ושמו שונה.
בשנת 2017 השיק הבנק את "Pepper" אפליקציה לבנקאות באמצעות טלפון סלולרי.

המעילה ב"לאומי שווייץ"

בתחילת שנת 2001, נתגלתה מעילה ב"בנק לאומי שווייץ" שגרמה לבנק נזק הנאמד בכ-229 מיליון פרנק שווייצרי. מנהל אגף בנקאות פרטית בבנק, ארנסט אימפלד, שביצע את המעילה, החל לעבוד בבנק ב-1985 (בהמשך נודע כי לפני כן עזב את עבודתו בבנק קרדיט סוויס בציריך עקב אי סדרים), ביצע פעולות פיננסיות בחשבונותיהם של כמחצית מתיקי הלקוחות בלאומי שווייץ במשך עשר שנים, בהיקף של כ-7.2 מיליארד דולר, וגרם להם להפסד של כ-100 מיליון דולר. רוב הלקוחות של לאומי שווייץ היו בעלי הון ממוצא יהודי שהתגוררו, בגרמניה, צרפת, בריטניה, ארצות הברית, ארגנטינה ודרום אפריקה; ובחרו בשווייץ כמקלט לכספם מטעמי הסודיות הבנקאית. אימפלד סחר בעיקר במטבע חוץ ובמניות בכספי הבנק והלקוחות. המעילה התגלתה לאחר שלקוח התקשר לבנק וגילה חוב של ארבעה מיליון דולר בתיק מניות אמריקאיות למרות שמעולם לא קנה מניות.
בעקבות המעילה, בנק לאומי פיצה את הלקוחות ב-90 מיליון דולר, בגין הכנסות שרשם הבנק מפעולות שביצע אימפלד בחשבונות הלקוחות, כך שחויבו בעמלות יתר בגין עסקאות בניירות ערך, מטבע חוץ וריבית על יתרות חובה. חברת הביטוח פיצתה את לאומי ב-83 מיליון פרנק שווייצרי. שאר סכום הנזק שנגרם לבנק, 146 מיליון פרנק שווייצרי, הופרש על ידי לאומי בדו"חות הכספיים לשנים 2003-2005.
בשנת 2008, בית המשפט בציריך גזר 8 שנות מאסר על ארנסט אימפלד. על 4 נאשמים נוספים בפרשה, שלא נמנו על עובדי בנק לאומי שווייץ, נגזרו עונשים של עד שנתיים וחצי מאסר בפועל, וכן עונשי מאסר על-תנאי וקנסות כבדים. בנק לאומי הגיש תביעה אזרחית בסך 107 מיליון פרנק שווייצרי נגד אימפלד ו-4 הנאשמים הנוספים.
אגודת מאדים

אגודת מאדים (באנגלית: The Mars Society) הוא ארגון אמריקאי עולמי של מתנדבים, המוקדש לעידוד חקר ויישוב כוכב הלכת מאדים, והוא פעיל הן בהיבט של שכנוע הציבור וגופים ממשלתיים ביתרונות חקר מאדים, והן בהובלת פרויקטי מחקר במימון פרטי. זהו מוסד ללא כוונות רווח שהוקם בשנת 1998 על ידי רוברט זוברין ואישים נוספים, ועם הזמן משך את תשומת לבם של סופרים ויוצרי סרטי מדע בדיוני, כגון קים סטנלי רובינסון וג'יימס קמרון.
תהילים קכ"ז

תוכן המזמור ומבנהו

בעל המזמור מטיף מוסר לקהילה עלומת שם. יש הסוברים כי מזמור זה הוא מזמור בקשה שהדובר מוסר אותה בגוף שלישי. המזמור כולל את מחשבותיו של בעל המזמור הבאים לידי ביטוי בבקשה שמשאלתו תתקיים. יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: החלק ראשון פסוקים א'-ב'דן באפסות מעשיו של האדם ואין ה' מסייע בידם. החלק השני, פסוקים ג'- ה דן בשבח בניו של ה'. הקשר התכני אינו ברור אך יש הסוברים כי במילה 'בית' שבמופעיה במקרא מתפרשת כמשפחה, כלומר, בני ביתו ועיסוקו לא יתקיימו ללא עזרת ה'. זיקה נוספת הבאה לידי ביטוי במזמור היא בשימוש שעושה בעל המזמור בפועל ש-מ-ר, בהגנה על העיר בחלקו הראשון של המזמור לבין ההגנה על העיר מאויביה על ידי הבנים.

סוגת המזמור

מזמור קכ"ז (בדומה למזמור העוקב, תהילים קכ"ח) שייך לקבוצת מזמורים לא גדולה בספר תהילים, המכונים 'מזמורי חכמה'. מטרתם של מזמורים אלו היא לחנך להשקפת עולם ראויה, להטיף לקוראיהם את חכמת החיים המקראית, וזאת באופן שדומה למה שמנסים לעשות ספר משלי וחיבורים נוספים במקרא המשתייכים לספרות החכמה. בעוד שרובם המכריע של מזמורי תהילים מבטא את היחס שבין האדם לבין האל, עוסקים מזמורי החכמה בהדרכת האדם בדרכי החיים.

המזמור בליטורגיה

המזמור נאמר בקצת קהילות אשכנז בסוף מנחה של שבת, משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
תשקר לי

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ריטה, הולחן על ידי ארקדי דוכין ועובד על ידי רמי קלינשטיין, טל פורר ואבי סינגולדה.
השיר נכתב על בת דודתה של ריטה, רחל צ'רכי, שנהרגה בפיגוע בתל אביב.
השיר נכנס למצעד השבועי של רשת ג' ב-17 באוגוסט 2003 ודורג במקום ה-14.
שדות התות (אתר הנצחה)

הקמת האתר

את האתר, ששטחו עשרה דונם, תכנן ברוס קלי, שהיה אדריכל הנוף הראשי של סנטרל פארק. האתר נחנך ב-9 באוקטובר 1985, שהיה אמור להיות יום הולדתו ה-45 של לנון, על ידי רעייתו יוקו אונו שליוותה את הפרויקט.
הכניסה לאתר שוכנת בחלק המערבי של סנטרל פארק ברחוב 72 מערב, בדיוק מול בניין דקוטה שלנון התגורר בו בחלק האחרון של חייו ואף נרצח בו. האתר מורכב מפיסת קרקע משולשת שצידיה נופלים משני צידי הפארק, ובקודקוד שלה יש רצפת פסיפס שהיא רפרודוקציה לפסיפס מפומפיי. במרכז הפסיפס חקוקה מילה אחת: הכותרת של שירו הידוע "Imagine". לאורך גבולות המשולש המקיפים את הפסיפס ניצבים ספסלים שהוקמו לזכר אנשים אחרים ומתוחזקים על ידי הנהלת הפארק. לאורך שביל הנמשך לכיוון דרום-מזרח יש לוחות על סלעי צפחה שעליהם חקוקים שמות האומות שתרמו לבניית האנדרטה. יוקו אונו, המחזיקה בבעלותה דירת מגורים בבניין דקוטה, תרמה למעלה ממיליון דולר לעיצוב האנדרטה ולתחזוקתה.
הפסיפס נמצא בליבה של סדרת תצורות סלעים, שיחים ועצים המכונים "האזור השקט". בין העצים ישנו שביל עץ המתפתל בין עצי שושנת האלפים וצינית, Calycanthus (סדרת הארעים), דפנה הררית, מורן -Rhodotypos scandens (משפחת הוורדיים). השביל הראשי מוקף על ידי שיחי בר ועצי מגנוליה בוגרים. בקצה הצפוני של האזור השקט גדלים שלושה עצי מטסקוויה, המשילים את מחטיהם ומצמיחים אותם מחדש בכל אביב כסמל להתחדשות נצחית. העצים אמורים להגיע לגובה של 36 מטרים בתוך מאה שנים, ובסופו של דבר ניתן יהיה להבחין בהם ממרחק רב.

שימוש

לעיתים מכוסה האנדרטה בפרחים, בנרות בכוסיות זכוכית, ובחפצים אחרים המושארים במקום על ידי מעריציו של לנון. ביום הולדתו של לנון (9 באוקטובר) וביום השנה למותו (8 בדצמבר) מתאספים אנשים על מנת לשיר ולחלוק כבוד לזכרו, ולעיתים הם נשארים במקום עד לשעות הלילה המאוחרות.
באנדרטה נערכו אירועי זיכרון גם למוזיקאים אחרים, כגון ג'רי גרסיה וג'ורג' האריסון. בימים שלאחר פיגועי 11 בספטמבר נערכו תפילות לילה עם נרות במעגל שעליו חקוקה המילה "Imagine", לזכר הנספים באירוע הטרור הקטלני.
פרידריך אנגלס

קורות חייו

אנגלס נולד בעיר בארמן, פרוסיה (לימים ווּפֶּרְטַל, גרמניה). באותם הימים הייתה בארמן מרכז מסחרי משגשג ואנגלס היה הבן הבכור במשפחת תעשייני כותנה. לאחר שירותו הצבאי בברלין נשלח כסוכן המפעל המשפחתי למנצ'סטר שבאנגליה. אנגלס תמך כלכלית בקרל מרקס ובמשפחתו והקדיש את מרבית זמנו לסייע למרקס בכתיבת מחקריו. היה בין מיסדיו של עיתון הריין החדש יחד עם מרקס.
לאחר מותו של מרקס המשיך אנגלס בכתיבת מחקרם המשותף "הקפיטל", ובתרגומו לשפות אחרות. הכתיבה הסתיימה רק בשנת 1893.
בשנת 1895 הוא מת מסרטן הגרון בלונדון. אפרו פוזר מ-Beachy Head, כפי שביקש.
I Knew You Were Trouble

הוצאה

השיר יצא לאור תחילה כסינגל השיווקי השלישי מהאלבום ב-9 באוקטובר 2012, עם פרסומו בחנות האייטונס, כשלפניו יצאו השירים "Begin Again" ו-"Red". מאוחר יותר באותה השנה נשלח השיר לתחנות הרדיו בארצות הברית, והפך לסינגל השלישי מהאלבום. עותק פיזי של הסינגל פורסם לרכישה באתר הרשמי של סוויפט ב-13 בדצמבר 2012. בבריטניה יצא לאור השיר כסינגל השני מהאלבום ב-10 בדצמבר באותה השנה.
דראגוש וודה

ביוגרפיה

דראגוש היה אציל ממחוז מרמורש, שלפי הכרוניקות הרומניות, יצא לציד בשנת 1352 וברדיפתו הארוכה אחרי ביזון הגיע לנהר מולדובה, שם נפל הביזון לידיהם. הם עשו סעודה גדולה מבשר הביזון ולאחר מכן החליטו להישאר במקום, כי הוא מצא חן בעיניהם. דראגוש כינה את הנחל בשם מולדובה (יש אומרים שזה היה על שם כלבתו, מולדה) ומשם הנחל נגזר שם הארץ.
דראגוש הקים שלטון עצמאי, כפוף רק למלך הונגריה והביא מתיישבים רומנים ממחוז מרמורש. בניגוד למה שכתוב בכרוניקות ההיסטוריונים טוענים שהארץ לא הייתה ריקה, היו במקום תושבים, כנראה רומנים, ויחד עם המתיישבים החדשים יצרו את הישות המדינית ששמה מולדובה.
דראגוש הספיק לשלוט רק שנתיים עד מותו ואת השלטון ירש בנו, סאס.
סמל וושינגטון

סמל סגן המושל

בנוסף לסמל הנוכחי, לסגן מושל המדינה יש סמל משלו, שנוצר בשנת 1959.
הביקורת על מוחמד

החל מראשיתה של דת האסלאם, שהופיעה בחצי האי ערב במאה ה-7, החלה להישמע כנגדה ביקורת מצד המתנגדים לה. ביקורת זו הופנתה כנגד יסודותיה ועקרונותיה של דת האסלאם בכלל, וכנגד העומד בראשה, מוחמד בן עבדאללה (המכונה בפי המוסלמים "הנביא מוחמד"). לאור המעמד המיוחד שזוכה לו מוחמד בקרב המוסלמים, הרואים בו שליחו של האל, לפגיעה בשמו התייחסו בחומרה רבה והיא נחשבה למעשה השמצה או הכפשת שמו של הנביא, ולכן עוררה תגובות סוערות בקרב המוסלמים.

אירועים מרכזיים שאירעו במהלך ההיסטוריה

בהסתמך על הקוראן והסירה (הביוגרפיה של הנביא מוחמד), הביקורות הראשונות על אישיותו של מוחמד הופנו כלפיו מכיוונם של המקורבים לו ותושבי עירו מכה, שהיו עובדי-אלילים והתנגדו לרעיונות שהביא עמו ולדת החדשה שיצר.
לאחר הפצת הקריאה האסלאמית באל-מדינה, מספר יהודים האשימו את מוחמד בכך שציטט באופן מסולף מהתורה, ושפרישת חסותו על אל-מדינה נעשתה מתוך אינטרס אישי לצבור כוח. לדבריהם, לנוכח האינטרס שעמד לנגד עיניו - להעמיק את ההיכרות שלו עם היהדות, הוא החל להתיידד עמם ולהתקרב אליהם וחיקה את טקסיהם, אולם נסוג מכך בשלב מאוחר יותר]. 
באשר לביקורת הנוצרית על מוחמד, הרי שזו החלה כבר בתקופת ימי הביניים המוקדמים על ידי יוחנן הדמשקאי שנמנה עם הראשונים שכתבו ספר שלם כנגד מוחמד והאסלאם. בספרו, שנקרא "De Haeresbius", נכתב שנזיר נסטוריאני, הנזיר בחירי, סייע למוחמד בכתיבת הקוראן. בנוסף, הוא האשים את השליח בכך שהוא העתיק כמה מכתבי "מגילות בן נופל" לאחר שאותו נזיר נסטוריאני תרגם חלק מהברית החדשה לערבית.
במהלך תור הזהב של האסלאם בספרד, שחל בימי הביניים, החלה הכנסייה שם לכתוב כתבים שמציגים את מוחמד כמי שהשתלט עליו השטן ומתנגד למשיח. רעיונות אלו נפוצו בקרב עמי אירופה, והיה להם תפקיד גדול באיחוד כוחותיהם של האירופים במהלך מסעות הצלב. מי שכתב כתבים חריפים במיוחד כלפי מוחמד בתקופה זו הוא מרטין לותר, שכתב באחד ממאמריו: "מוחמד הוא השטן והוא הראשון מבניו של אבליס" וטען שמוחמד סבל ממחלת הנפילה (אפילפסיה) ושקולות הנבואה האלוהית אשר טען ששמע היו תופעת לוואי של מחלתו. 
בעידן המודרני, לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, שנערכו בידי מוסלמים, החל גל נוסף (שחלקים בעולם המוסלמי ראו בו מתקפה מתואמת ומאורגנת היטב להכפשת שמו של מוחמד). עוצמת האירועים גברה עד כדי כך שמזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, יצא בשנת 2004 בקריאה עולמית לשים קץ לתופעה].

תקופת ראשית האסלאם

תושבי מכה עובדי האלילים, שהתנגדו לרעיונותיו הדתיים החדשניים של מוחמד, נקטו בשיטות רבות על-מנת להיאבק בשליחותו ולהטיל דופי באישיותו. הללו הציגו אותו כמי שלוקה בסוג של שיגעון, ובהזדמנויות שונות אף אמרו כי "יש לו שד או שטן שירדו עליו כשם שירדו השדים והשטנים על מגדי-העתידות". הם פעלו במגמה למנוע מתושבי העיר עובדי האלילים לשמוע את הקוראן. כשצעדים אלה לא צלחו, הם החליטו לאחר התייעצות משותפת להעניש את אלו שכפרו בדת האלילית ועברו לאסלאם. כל ראש שבט העניש את בני שבטו ששיעבדו את עצמם לאסלאם, וכמה מהם אף העליבו את מוחמד ופגעו בו פעמים רבות. בנוסף, היו גם ניסיונות אחדים להתנקש בחייו.
גלי צבי-ויס

ביוגרפיה

גלי צבי-ויס נולדה וגדלה בתל אביב, ליהודה צבי, יליד יוון, ולרחל, ילידת תל אביב. 
במהלך שירותה הצבאי כחובשת תעופתית בתל נוף, עברה את קורס העיתונאים של נתן ברון. מיד לאחריו החלה לעבוד בשבועון "העולם הזה" ומשם ב"להיטון", וב"לאישה". חתמה את הקריירה העיתונאית שלה בעיתון "מעריב", שם עבדה כעשר שנים.
למדה חינוך מיוחד ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, וכן קולנוע וטלוויזיה - באוניברסיטה זו.
סיפוריה הקצרים הראשונים, שהתפרסמו ב"העולם הזה" של שנות ה-80, הפגישו אותה עם עולם התסריטאות בדרך מקרה. הבמאי השווייצרי-יהודי, רפאל רביבו, הפך אותה לשוליית-הבמאי וגרם לה להתאהב בתחום הזה ולעשות הסבה מקצועית. כבר במהלך לימודי השנה הראשונה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב התבקשה לכתוב את התסריט לפיצ'ר "מסג'יסט הצמרת" (1981) בכיכובו של דובי גל (תחת השם "מרגלית צבי").
צבי-ויס עזבה את עבודתה כעיתונאית ועברה לשדה התסריטאות על כל גווניו: סרטים דוקומנטריים, סדרות בתחילת ערוץ 2: "חנן ונתן" בכיכובם של חנן גולדבלט ונתן נתנזון, "פליק פלאק" עם מיכל צפיר, סרטי פרסומת וסרטי תדמית בהם: "לא איטונג לא קונה" וסרט התדמית ל"בית נועם".
בשנת 2000 החלה להעביר סדנאות לכתיבה יוצרת, אשר התבססו על תובנותיה בתחום הכתיבה ועל תחקיר מעמיק בשיטות עבודה של גדולי הסופרים בעולם. בעקבות בקשת תלמידיה הוקם אתר לכתיבה בשם "דרך המילים" (2004), שגרף אליו אלפי כותבים בתחום השירה והפרוזה. 
נשואה לעמוס ויס ואם לשלושה בנים.
שמואל הומינר (רב)

הרב שמואל הומינר (כ"ה בתשרי תרע"ד, 26 באוקטובר 1913 – י"ט בסיוון תשל"ז, 5 ביוני 1977) היה איש מוסר מהיישוב הישן, מחבר ספרים בתחום המוסר ושמירת הלשון.

קורותיו

נולד בירושלים לרב מרדכי זאב הומינר (תרמ"ו-תש"ח) וחיה ראשה לבית ריבלין. נקרא על שם אבי אביו, הרב שמואל הומינר, מבוני שכונות ירושלים שמחוץ לחומת העיר העתיקה. אביו היה מרבני ישיבת עץ חיים ואחר פטירתו יצא ספרו "מבן שמואל", המכיל חידושים בהלכה ובאגדה.
למד בישיבת עץ חיים והיה מתלמידי הרב איסר זלמן מלצר. בשנת ת"ש (1940), בגיל 26, הוציא לאור את ספרו הראשון "עיקרי דינים", שהוא תמצית הספר "חפץ חיים" שחיבר הרב ישראל מאיר הכהן. קיבל הסכמה לספר מרבו איסר זלמן מלצר, שכתב עליו: "הרב הגדול חריף ובקי, מצוין ביראת שמים ובמדות נעלות מורינו הרב שמואל הומינער נרו יאיר, ממצויני ישיבת עץ חיים". הספר נספח לחלק ממהדורות "חפץ חיים".
התפרסם בצדקותו ובמידותיו. במיוחד טיפח את מידת הביטחון ופרסם ספרים ומאמרים שונים בנושא. הרב יחזקאל לוינשטיין כתב עליו: "עובד ד' באמת".
נפטר בשנת תשל"ז ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

צאצאיו

בנו הבכור פסח נמנה עם מייסדי מושב עין יהב בערבה. בנו מיכל הוציא את ספרי אביו. חתנו הוא הרב יהושע דוד טורצין, הרב של קהל פרושים. חתן נוסף הוא הרב משה אורי לינדר, רב שכונת נווה יעקב.
אספו

היסטוריה

שרידים ארכאולוגיים מעידים שהיה שם יישוב כבר באמצע האלף ה-4 לפנה"ס.
התושבים הראשונים הגיעו לאזור לפני כ-9,000 שנים, אך יישוב קבוע הוקם רק במהלך המאות ה-12 וה-13. מקורה של דרך-המלך, העוברת באספו בדרכה מסטוקהולם לויבורג שברוסיה, הוא במאה ה-13. הבניין העתיק ביותר בעיר הוא קתדרלת אספו שהוקמה בסביבות 1480. האזור המנהלי של העיר התהווה סביב הקתדרלה ותחנת הרכבת.
ב-1920 אספו הייתה רק עיירה קטנה של כ-9,000 תושבים, מרביתם דוברי שוודית, ופרנסתם העיקרית הייתה חקלאות. בשנות ה-40 וה-50 החלה אספו לגדול במהרה ונהפכה לעיר תעשייתית, ו ב-1972 הוכרזה רשמית כעיר. מ-1945 מרבית תושבי העיר היו דוברים פינית.
בעיר יש חמישה רבעים מרכזיים, שהנודע מכולם הוא טפיולה (Tapiola), ניסיון ראשון מסוגו בתכנון עיר פינית. הרעיון היה לבנות עיר בתוך סביבה טבעית, שהנוף הטבעי והבניינים יהיו משולבים בה זה בזה. שתיים מעבודותיו של האדריכל אלבר אלטו נמצאות בעיר: אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה ומרכז התרבות. את אולם הכינוסים Dipoli של האוניברסיטה תכנן ריימה פייטילה. בנוסף, יש בעיר מספר גדול של חברות היי-טק, ביניהן בעבר נוקיה הנרכשה על ידי מיקרוסופט שעדיין שוהים באזור ההיי טק קיילרנטה וגם יוצרי אנגרי בירדס של חבת רוביו.
מיכל הירש נוי

מיכל הירש נוי (נולדה ב-15 בינואר 1953) היא משוררת, סופרת ילדים ופסלת קרמיקה.

ביוגרפיה

נולדה כמיכל הירש, להוריה חנה ושמואל במושבה יקנעם. באה ממשפחה דתית שבה היו מספר אמנים, בין היתר דודה, יוסף הירש, היה צייר ומורה בבצלאל. היא החלה לכתוב שירים וסיפורים מגיל צעיר, ובמרוצת השנים פירסמה ארבעה ספרי שירה, ושלושה ספרי ילדים. 
שיריה פורסמו בביטאונים סיפרותיים שונים, וביניהם "קסטילדה" המקסיקני, שם נכתבה בנוסף כתבת זרקור מקיפה אודותיה. השתתפה באנתולוגיית "שירת נשים בישראל" (הוצאת ירון גולן, 1996).
היא חברת אגודת הסופרים העברים, וחברת סומליו"ן - אגודת סופרי ילדים בישראל. 
לעת האחרונה (נכון ל-2014) תחום התעניינותה האומנותי עבר לפיסול בקרמיקה.  הפסלים עוסקים במוטיבים הומוריסטיים, שופעי דמיון וגם פסלי יודאיקה וחנכיות בסגנון ייחודי, אותם היא יוצרת בסטודיו ברמת-גן.  הציגה במספר תערוכות במשך השנים ובין היתר בגלריית גן שמואל, בגלריית "חומר טוב" בשכונת נווה צדק בתל אביב, 3 פעמים במסגרת פסטיבל נשים יוצרות שעורכת עירית רמת גן. פסליה נמצאים בבתי אספנים וחובבי אמנות בארץ ובחו"ל.
עבדה כגננת במשך 32 שנה, עד יציאתה לגמלאות. 
מתגוררת ברמת גן, נשואה לעיתונאי חיים נוי.
אחמד ע'נדור

אחמד נאג'י אל-ע'נדור (מכונה "אבו אנס") הוא מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, בצפון רצועת עזה. נולד בשנת 1967, מתגורר בעיר עזה. מוצא משפחתו מיפו]. עם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, החמאס חשף בתקשורת את האישים המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו כונה אחמד רנדור בתואר "מפקד צפון רצועת עזה".
מפקדי החטיבות הנוספות של החמאס ברצועת עזה הם: ראא'ד סעד (מפקד חטיבת העיר עזה), אימן נופל (מפקד חטיבת מחנות המרכז, נעצר במצרים בשנת 2008 ונכלא. בתחילת שנת 2011, במסגרת אירועי "יום הזעם" ברח מהכלא המצרי וחזר לרצועת עזה), מוחמד סנואר (מפקד חטיבת ח'אן יונס), ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח), ומוחמד אבו שמאלה (מפקד חטיבת דרום הרצועה ואזור רפיח). עד חיסולו על ידי ישראל היו כלל מפקדי החטיבות כפופים לאחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בפועל ואחראי על חטיבה נוספת בעיר עזה.
אחמד ע'נדור היה פעיל בזרוע הצבאית של החמאס באינתיפדה הראשונה. ריצה עונש מאסר בישראל בשנים 1988-1994. היה כלוא ברשות הפלסטינית חמש שנים. באינתיפאדה השנייה, שימש עוזרו של עדנאן אל-רול, מהנדס החמאס ברצועת עזה ויד ימינו של מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של החמאס. לאחר חיסול אל-רול באוקטובר 2004, כחלק מהשינויים בצמרת החמאס, הוא מונה למפקד צפון רצועת עזה. היה יד ימינו של אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס וכיום הוא נחשב מספר 2 בהנהגה הצבאית של החמאס. ביחד עם ג'עברי ייצג את הפלג הניצי בהנהגת החמאס, שהתנגד להסכם מכה ולרגיעה עם הפת"ח. עודד את פעילי החמאס בהתקפות צבאיות על אנשי פתח, שעמם נותר חשבון דמים פתוח מחודשי מלחמת האחים ברצועה, והיה בעד חידוש בהדרגה של הפיגועים נגד ישראל. ע'נדור היה מהיוזמים של כיבוש הרצועה על ידי החמאס בשנת 2006. שמו נקשר גם לחטיפת החייל גלעד שליט. ע'נדור משמש כסמכות לאישור פיגועים עבור אנשי ועדות ההתנגדות העממית. הוא ואנשיו עומדים בקשר הדוק ומתמשך עם מוחמד דרמוש, ראש ועדות ההתנגדות העממיות, והוא מכוון את פעילותם.
ב-15 בפברואר 2003, היה האחראי לתקרית הטנק ולהתקלות עם חיילי צה"ל ליד היישוב דוגית שבה נהרגו 4 חיילים, יומיים לאחר מכן נהרס ביתו על ידי כוחות צה"ל.
ב-23 ביולי 2005, בזמן מצעד צבאי של החמאס שדנדור היה אחראי עליו במחנה הפליטים ג'בליה בצפון רצועת עזה, ע'נדור ניצל מהתפוצצות אדירה שהרגה 19 פלסטינים. החמאס טען כי היה זה ניסיון התנקשות ישראלי, אולם ישראל טוענת כי הפיצוץ נגרם מהתפוצצות של טילי קסאם.
ב-12 ביולי 2006, כשל ניסיון סיכול ממוקד בו, ביחד עם בכירים נוספים של הזרוע הצבאית של החמאס. הוא נפצע קל בלבד.
ב-14 באפריל 2006, היה אחראי על שליחת חוליה מג'בליה ברצועת עזה דרך סיני לישראל ומשם ליהודה ושומרון, להקים שם תשתית טרור.
במאי 2007 סירב להוראת אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס להפסיק את ירי הקאסמים לישראל.
ב-13 יוני 2008, בזמן שאחמד ע'נדור נועד בביתו של אחמד חמודה, מפקד גדודי עז א-דין אל קסאם בבית להיא, עם בכירים בארגון החמאס, הרעיד פיצוץ אדיר את השכונה וממנו נהרגו 9 פלסטינים. תחילה טענו הפלסטינים כי ע'נדור היה יעד לחיסול, אולם לאחר מכן הסתבר שמדובר ב"תאונת עבודה" ונטען כי הפיצוץ נגרם בניסיון לתכנן פיגוע איכותי כנגד ישראל.]
ב-8 באוגוסט 2018 נהרג בנו עלי ע'נדור, שאף הוא פעיל בחמאס, מסיכול ממוקד של צה"ל . בתגובה לכך החל החמאס בירי ארטילרי כבד על שדרות וישובי מערב הנגב בכל הלילה שבין 8-9 באוגוסט 2018.
חסידות מקארוב

חסידות מקארוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף מחסידות צ'רנוביל. אבי החסידות היה רבי מנחם נחום טברסקי בנו הרביעי של רבי מרדכי מצ'רנוביל.

תולדות החסידות

רבי מנחם נחום נולד בשנת תקס"ד לרבי מרדכי ולפייגא בת רבי דוד לייקעס מתלמידי הבעל שם טוב. היה חתנו של רבי יוסף מטורטשין (בנו של החוזה מלובלין). לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות במקארוב . נפטר בז' בתשרי תרי"ב.
בנו היה רבי יעקב יצחק, חתנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא. לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות. בסוף ימיו התאספו אליו אלפים מחסידי צ'רנוביל מכל רחבי ווהלין. חסידיו שעלו לישראל פתחו בית כנסת בעיר העתיקה בצפת (מתפקד עד היום). נפטר בל' בניסן תרנ"ב. 
חתניו של רבי מנחם נחום היו רבי אשר מסטולין (השני) (בזיווג ראשון), אחיינו רבי ישעיהו משולם זושא מצ'רנוביל ורבי מרדכי מרגליות אדמו"ר בדוביסאר בנו של רבי מנחם נחום ממאצ'יב.
ארקדי ובוריס סטרוגצקי

האחים ארקדי (ברוסית: Аркадий;‏ 28 באוגוסט 1925 – 12 באוקטובר 1991) ובוריס (ברוסית: Борис;‏ 14 באפריל 1933 – 19 בנובמבר 2012) סטרוגצקי (ברוסית: Стругацкий) היו סופרי מדע בדיוני רוסים שכתבו במשותף.

חייהם ועבודתם

האחים סטרוגצקי היו בניהם של נתן סטרוגצקי, מבקר אמנות יהודי, ואשתו אלכסנדרה, מורה. עבודותיהם המוקדמות נכתבו בהשראת איוואן יפרמוב וסטניסלב לם. מאוחר יותר יצרו סגנון מדע בדיוני ייחודי משלהם. עבודותיהם המוקדמות שנכתבו בשנות "ההפשרה" הפוסט-סטליניסטית, כגון "צהריים, המאה ה-22", היו מלאות אופטימיות ותיארו יקום שבו הסוציאליזם הוא השיטה הכלכלית והפוליטית המנצחת. אותה אופטימיות נעלמה מיצירותיהם המאוחרות יותר והתחלפה בטונים אפלים יותר ובנושאים כגון דיכוי פוליטי וטרור.
ספרם הידוע ביותר (והיחיד שגם תורגם לעברית) הוא "פיקניק בשולי הדרך". במאי הקולנוע הרוסי אנדריי טרקובסקי ביים את סרטו "סטאלקר" (Stalker) ב-1979 בהשראת הספר.

ארקדי

ארקדי נתנוביץ' סטרוגצקי נולד ב-25 באוגוסט 1925 בעיר בתומי, ומאוחר יותר עבר עם משפחתו ללנינגרד. בינואר 1942 פונה יחד עם אביו מהעיר הנצורה, אך אביו לא שרד את המסע ומת בהגיעו לעיר וולוגדה. מאוחר יותר גויס לצבא הסובייטי. תחילה התאמן בבית הספר לארטילריה בעיר אקטיובינסק, ולאחר מכן במכון הצבאי לשפות זרות במוסקבה, שם סיים את לימודיו ב-1949 כמתורגמן באנגלית וביפנית. הוא עבד כמורה ומתורגמן בשירות הצבא עד 1955, אז החל לעבוד כעורך וסופר. ב-1958 החל בשיתוף הפעולה עם אחיו בוריס, שנמשך עד מותו, ב-12 באוקטובר 1991.

בוריס

בוריס נתנוביץ' סטרוגצקי נולד ב-14 באפריל 1933. הוא נשאר עם אמו בלנינגרד בעת המצור על העיר במלחמת העולם השנייה. הוא סיים לימודי אסטרונומיה באוניברסיטת לנינגרד ב-1955, ועבד כאסטרונום וכמהנדס מחשבים עד 1966, אז הפך לסופר במשרה מלאה. 
הוא היה אתאיסט אגנוסטי. הוא מת בסנקט פטרבורג ב-19 בנובמבר 2012.
אנה יגורובה

ביוגרפיה

יגורובה נולדה בכפר במחוז טבר למשפחת איכרים בת שמונה ילדים (עוד שמונה מתו בילדותם). החלה ללמוד טיסה בשנת 1938 אך הורחקה מבית הספר לטיסה לאחר שאחיה הגדול נעצר במסגרת הטיהורים הגדולים. בסופו של דבר הצליחה לסיים את לימודי הטיס במקום אחר והפכה למדריכת טיסה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. התנדבה לשירות בחזית לאחר הפלישה הגרמנית. בין 1941 – 1942 ביצעה טיסות סיור ותובלה עבור יחידת הקישור האווירית ה-130 במטוס קל דו כנפי מסוג פוליקרפוב Po-2 . לאחר שמטוסה הופל הועברה ב-1943 ליחידת ההתקפה האווירית ה-805 וביצעה יותר מ-270 משימות במטוס מסוג איליושין Il-2  (שטורמוביק), לרבות השתתפות בקרבות מעל חצי האי טאמאן, חצי האי קרים ופולין. 
באוגוסט 1944, במהלך התקפה כנגד כוחות גרמניים בפולין, הופל מטוסה של יגורובה על ידי אש נ"מ. המקלענית שלה נהרגה והמטוס התרסק. במהלך ניסיון לנטישת המטוס יגורובה נכוותה קשות ומכיוון שמצנחה נפתח באופן חלקי בלבד נגרמו לה שברים וחבלות פנימיות כאשר פגעה בקרקע. שוביה הגרמנים נתנו לה טיפול רפואי והיא נשלחה למחנה השבויים קיסטרין. בצבא הסובייטי הניחו שהיא נהרגה והוחלט להעניק לה את אות גיבור ברית המועצות "לאחר מותה".
ב-31 בינואר 1945 שוחררה על ידי כוחות סובייטיים. היא נחקרה בחשד לבגידה, אך לאחר שנמסרו עדויות על הפלת מטוסה ושבייתה היא שוחררה, ועזבה את חיל האוויר מסיבות בריאותיות ב-1945. רק בשנת 1965 קיבלה בפועל את התואר "גיבור ברית המועצות" שעל הענקתו לה הוחלט שני עשורים קודם לכן.
ז'טל (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ז'טל 29,703 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 84.77% בלארוסים, 9.28% פולנים ו-4.25% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (87.25%) ורוסית (10.28%).