google/wiki40b huggingface dataset:
האימפריה של ניקאה

תקומה והתרחבות

עם נפילתה של קונסטנטינופול לידי הצלבנים בהנהגת ונציה ב-1204, קמו שלוש ישויות יווניות עצמאיות על הריסותיה של האימפריה הביזנטית - האימפריה של ניקאה במערב אסיה הקטנה, האימפריה של טרפזונטס בצפונה, ודספוטט אפירוס (Δεσποτάτο της Ηπείρου) לאורך חופו המזרחי של הים היוני. קונסטנטינופול עצמה, יחד עם צפון מערבה של אסיה הקטנה, תראקיה ומרבית שטחיה של יוון המודרנית, היו לחלק מהמדינה הצלבנית שנודעה כאימפריה הלטינית.
תאודורוס הראשון לסקריסוס שהיה נשוי לבתו של הקיסר הביזנטי אלכסיוס השלישי נמלט מקונסטנטינופול, וב-1206 הכריז על עצמו כ"קיסר ניקאה" וייסד את השושלת הלסקרנית. האימפריה של ניקאה הייתה הגדולה מבין שלוש המדינות היורשות של האימפריה הביזנטית החרבה, והקרובה ביותר אל בירתה. האימפריה הייתה מעורבת במאבקים מתמשכים ובבריתות שונות עם כל שכניה - האימפריה הלטינית, האימפריה של טרפזונטס, סולטנות רום הסלג'וקית שממזרח לה ועם הבולגרים, אך במהלך העשור השלישי של המאה ה-13 הצליח יוחנן השלישי, יורשו של תאודורוס, להרחיב את תחום שלטונו עד לים האגאי. פלישת המונגולים לאסיה הקטנה ב-1242, הטיבה עם האימפריה וחיסלה את כוחם של הסלג'וקים אשר איימו עליה ממזרח ואף נגסו משטחה מיד לאחר הקמתה. בנסיבות אלה יכלה האימפריה של ניקאה לרכז את מאמציה בכיבוש שטחיה של האימפריה הלטינית, ויוחנן השלישי התמיד בכך עד מותו ב-1245.

כיבוש קונסטנטינופול והקמתה המחודשת של האימפריה הביזנטית

ביולי 1261 חברה האימפריה של ניקאה לג'נובה ותקפה את העיר קונסטנטינופול עצמה לאחר תכנון מדוקדק ותוך שהיא מנצלת את היעדרו של רוב הצבא הלטיני. קיסר ניקאה מיכאל השמיני שיכנע את שומרי העיר לפתוח בפניו את שערי העיר, ולאחר שהשיג את מבוקשו נכנס לתוכה ושרף את הרובע הוונציאני, וזאת הן בשל היריבות ששררה בין האחרונה לבין ג'נובה, והן בשל אחריותה של ונציה לנפילת העיר במסע הצלב הרביעי ב-1204. לאחר מספר שבועות השיב מיכאל השמיני את האימפריה הביזנטית על כנה והוכרז לקיסר מיכאל השמיני פלאולוגוס. 
היישות הקרויה "האימפריה של ניקאה" חדלה להתקיים בשמה זה, והאימפריה הביזנטית המחודשת הצליחה להחזיק מעמד עד כיבושה הסופי בידי העות'מאנים ב-1453.
מנדט השמים

מנדט השמים הוא מונח בהגות המדינית הסינית שנטבע במהלך עליית שושלת ג'ואו לשלטון.
על פי התפיסה המכונה "מנדט השמים", השמיים (במובן הכוח העליון, האלוהות) מעניקים את זכות השלטון לבני אדם ישרים ולא לרעים ולמושחתים, מכאן זכותה של שושלת קיסרית חדשה להפיל שושלת קיימת, אם השושלת המופלת מושחתת. מכאן באה ההצדקה להפלת שושלת שאנג. תפיסה זו, המנוגדת לתפיסה שהקיסר הוא בן השמיים, מקנה צידוק להחלפת השושלת המכהנת. אולם בכך טמון גם את זרע הפורענות של השיטה, כשכל אדם, ולו גם בן למשפחה חסרת יחוס, יכול לאתגר את המשפחה הקיסרית בטענה שסר חינה בעיני השמים והמנדט עבר אליו.
לאורך תקופות סין הקדומה, וסין הקיסרית, שימשה טענה למנדט השמים, ככלי בידי מפילי שושלות, ומדיחי קיסרים.
קונפוציוס, הפילוסוף הסיני החשוב ביותר, ביסס את המושג בפילוסופיה שלו. על פיו, מנדט השמיים שמור לשליט שהוא "איש המעלה" (סינית- 君子 ג'ונזי), האדם האידיאלי על פי קונפוציוס, וחי על פי העקרונות שמחייבים את איש המעלה.

הופעת הטיעון לראשונה - קרב מוּיֵה

לקראת סיום האלף השני לפנה"ס הופיעה שושלת ג'ואו, בתחום שליטת שושלת שאנג סביב אגן הנהר הצהוב, כשהיא דוחקת את רגלי שושלת שאנג. בשנת 1046 לפנה"ס נערך קרב מויה, בו הצליחו שליטי ג'ואו (המלך והדוכס) להכניע את אחרון מלכי שושלת שאנג די קסין.
אחת האמונות במורשת הסינית היא שישנם שני סוגים של רוחות: הרוח הגדולה, שהיא רוח השושלת, ורוחות המשפחה, שיכולות לנהל משא ומתן עם הרוח הגדולה. קיימת היררכיה בעולם הרוחות. במקרה של שושלת שאָנְג, הרוח הגדולה הייתה שאָנְג-די (shangdi 上帝 ה"אל במרומים"). כאשר שושולת ג'וֹאוּ הפכה לשולטת, נדרשה הוכחה לכך שהרוחות שלה הן החזקות ביותר ורוחות האב של המלך הן הגבוהות בהיררכיה. כדי להצדיק את השינוי ההיררכי בעולם הרוחות, הרוח הגדולה הוחלפה משאָנְג-די לרוח בשם טְיׇאן ("שמיים" 天), שאינה מעניקה מעמד של קבע לרוחות משפחה מסוימת, אלא מקנה מנדט על תנאי לשושלת הזכאית לכך, ומסירה מנדט זה כשהזכאות פגה בשל שלטון כושל.

טיעון: צדיקים מול מושחתים ורשעים

על פי גרסה זו ניתנה זכות השלטון לישרים ולא לרעים ולמושחתים, ויש זכות לשושלת קיסרות חדשה להפיל שושלת קיימת עקב היותה של השושלת המופלת מושחתת. ההוכחה לצדקת המהלך, טמונה בהצלחתו, כלומר מהלך שייכשל לא נועד להצליח מתחילה, בעוד הפיכה מוצלחת היא הוכחה לצדקת המורדים.

טיעון לפי התפיסה הדאואיסטית

התפיסה הדאואיסטית, המאוחרת יותר, טוענת שמורת רוחם של השמים מובעת באמצעות אסונות טבע, כדוגמת רעידות אדמה, בצורת, שיטפונות, ארבה, מקרי מוות תכופים של השליטים.
הביקור

הביקור בנצרות (איטלקית Visitazione della Beata Vergine Maria) הוא הביקור שערכה מריה הקדושה אצל בת דודתה ואם יוחנן המטביל אלישבע, מיד לאחר שנתבשרה על ידי המלאך גבריאל כי הרתה לרוח הקודש וכי גם אלישבע הרה. לפי הברית החדשה היו יוחנן המטביל וישו קשורים בקשרי משפחה, בני אותו גיל (יוחנן המטביל מבוגר מישו בשישה חודשים), ומעשה נס הביא ללידת שניהם - במקרה של ישו התעברה אמו מרוח הקודש, ובמקרה של יוחנן המטביל הייתה אמו עקרה ובאה בימים:
"ותקם מרים בימים ההם ותמהר ללכת ההרה אל-עיר יהודה; ותבוא בית זכריה ותברך את-אלישבע; ויהי בשמוע אלישבע את-ברכת מרים וירקד הילד במעיה ותמלא אלישבע רוח הקודש; ותקרא בקול גדול ותאמר ברוכה את בנשים וברוך פרי בטנך; ומה לי כי-אם אדני באה אלי; כי קול ברכתך בא באזני והנה רקד בשמחה הילד במעי;... ותשב מרים עימה כשלושה חודשים ותשב לביתה".
— הבשורה על-פי לוקס, 1, 39-44, 57
כנסיית הביקור בעין כרם, שלפי המסורת היא "עיר יהודה" בה התגוררה אלישבע, מנציחה את האירוע בשמה.

המגניפיקט

לפי הברית החדשה, במענה לברכת אלישבע שרה מרים שיר הלל הידוע כמגניפיקט, והתופס את עיקרו של תיאור הביקור:
"רוממה נפשי את-יהוה; ותגל רוחי באלוהי ישעי; אשר ראה בעוני אמתו כי הנה מעתה יאשרוני כל-הדורות; כי גדולות עשה לי שדי וקדוש שמו; וחסדו לדור דורים על יראיו; גבורות עשה בזרעו פיזר גאים במזימות לבם; הרס נדיבים מכיסאותם וירם שפלים; רעבים מלא-טוב ועשירים שילח ריקם; תמך בישראל עבדו לזכור את-רחמיו; כאשר דיבר אל-אבותינו לאברהם ולזרעו עד-עולם".
— הבשורה על-פי לוקס, 1, 46-56
נוסח המגניפיקט מופיע על לוחות בחצר כנסיית הביקור בעין כרם. התפילה הפכה לחלק מטקס הערבית הנאמר או מושר בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית מדי יום, ובכנסייה האורתודוקסית בימי ראשון.

החג

לידתו של חג הביקור במנהגם של הפרנציסקנים בימי הביניים. ב-1389 הפך אותו האפיפיור אורבנוס השישי ליום חג רשמי בכנסייה, והוא אושר ב-1441 בסינוד בזל. בתחילה נחוג חג זה ב-2 ביולי, אך כעת הוא נחוג ב-31 במאי, היינו בין יום הבשורה ללידתו של יוחנן המטביל.
אנמיה

קבוצות סיכון

תינוקות וילדים הם בסיכון מוגבר ללקות באנמיה. בישראל ההמלצה היא לתת מגיל 4 חודשים תוספת ברזל כדי למנוע זאת.
גם קשישים וחולים במחלות כרוניות לוקים יותר באנמיה. בנוסף חולים במחלות מעיים נוטים לחלות במחלה עקב חוסר ספיגה טובה של ברזל, חומצה פולית ו-B12 לכן הטיפול יכלול במקרים רבים מתן ברזל בזריקות ולא דרך מערכת העיכול.
בהשוואה לגברים, נשים בכלל ונשים בהריון בפרט, נוטות יותר לפתח אנמיה מחוסר ברזל עקב עליה בנפח הדם.
קבוצה נוספת אשר בסיכון היא קבוצת הצמחונים והטבעונים. בארצות המערב, אנשים רבים חיים במדינות אשר בהן מסורת האוכל בנויה כך שמרכיב עיקרי בתזונה הוא בשר, בשונה מהמזרח, שם התזונה מבוססת בעיקר על סויה ואורז. במערב, אנשים רבים שמפסיקים לאכול בשר, אינם משנים לחלוטין את תזונתם כך שתתבסס על סויה, ולכן אינם מקבלים מספיק חלבונים וברזל כמו אחיהם במזרח. לפיכך חלק מהצמחונים במערב הם אנמיים.

טיפול

הטיפול במחלת האנמיה הוא בהתאם לגורם:
באנמיה מחוסר ברזל - יינתן טיפול בברזל במינון גבוה.
בחוסר בוויטמין B₁₂ וחוסר בחומצה פולית הטיפול הוא מתן הוויטמינים.
בחוסר בהורמון אריתרופויאטין יינתן תחליף של ההורמון, כדוגמת דרבופואטין אלפא (ארנספ).
במקרי דימום, יש לעצור את הדימום.
במקרים שלא ניתן לתקן את הגורם למחלה (כמו בתלסמיה) או במקרי אנמיה חמורים יינתן עירוי דם.
באנמיה אפלאסטית, בה מח העצם נפגע, לפעמים יצטרך החולה לעבור השתלת מח עצם לצורך ריפוי המחלה.
עבד אל-חכים חאג' יחיא

ביוגרפיה

חאג' יחיא נולד בטייבה. כשהיה בן 15 הציע מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הישראלית לאביו, שתממן עבור בנו לימודי רפואה במוסקבה אם יצטרף למפלגה. האב, מוסלמי אדוק, ויתר על ההצעה מחשש שהדבר ירחיק את בנו מהדת.
בעל תואר בהנדסה אזרחית מהטכניון.
הצטרף לתנועה האסלאמית ב-1981. כיהן כראש עיריית טייבה לתקופה של כחצי שנה ב-1998 ובין השנים 2005–2007. ביוני 2007, לאחר שעיריית טייבה הייתה נתונה כעשור במשבר כלכלי, החליט שר הפנים, רוני בר-און, להדיח את חאג' יחיא מתפקידו ולמנות ועדה קרואה לעיר, בראשות שלמה טוויזר. עתירה לבג"ץ שהגיש חאג' יחיא נגד ההחלטה - נדחתה.
בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחר חאג' יחיא בבחירות המקדימות למקום השני ברשימת התנועה האסלאמית (המיוצגת בכנסת תחת רע"ם), בהפרש של קול אחד (51-50) מול וואליד טהאא המתמודד נגדו. במסגרת איחוד הרשימות הערביות לקראת הבחירות, הוצב במקום השישי של הרשימה המשותפת.
יחיא מתח בכנסת ביקורת על כך שהחלטת הממשלה 922, תוכנית החומש לצמצום פערים בחברה הערבית, לא לוותה באישור תוכניות מתאר ליישובים הערביים, ולפיכך לא ניתן היה לנצל כספים רבים שהוקצו במסגרתה והם הושבו לאוצר.
בנאום שנשא בכנסת בדצמבר 2016 אמר: "פלסטיני שמוכר קרקע השייכת למולדת הפלסטינית - עובר על ההלכה הפלסטינית. עונשו מוות, וזה מגיע לו." בראיון לאתר דבר ראשון בדצמבר 2018 סירב לגנות את ארגון הטרור חמאס, ואמר "אני לא עוסק בגינויים. אני נגד שפיכת דם ואני בעד שלום. הצד החזק הוא מדינת ישראל... אני מדבר על מצב שיש כיבוש. כל עוד הוא לא מסתיים הדם יישפך. זו הבעיה. לא שמישהו מסכים לזה אבל זו עובדה, דם ימשיך להישפך בשני הצדדים... מי אמר שאני בעד שפיכת דם של כל בנאדם? אני לא בעד. אבל הטילים והפיגועים הם תוצאה, ולא הסיבה. הסיבה היא הכיבוש. נרצה, לא נרצה, נאהב או לא נאהב, זו עובדה שכל עוד יש כיבוש, זה ימשיך".
על אף שאינו חבר ועדת העבודה והרווחה, הצטרף ליו"ר הוועדה בכנסת ה-20 ח"כ אלי אלאלוף ולצד ח"כ איל בן ראובן בהקמת 'צוות משימה' פרלמנטרי לטיפול בריבוי התאונות בענף הבניין. במסגרת פעולתם יצאו השלושה לסיורי פתע באתרי בניה, ויזמו חקיקה לשיפור הבטיחות בענף. בין החוקים שהובילו השלושה: חוק הקובע כי אתרי בניה בהן אירעו תאונות קשות או קטלניות יסגרו מיידית למשך יומיים, חוק המחייב מינוי עוזרי בטיחות באתרי בניה גדולים וחוק האוסר להעסיק מנופאים שלא בהעסקה ישירה או באמצעות חברות ייעודיות ועוד. במאי 2017 מונה חאג' יחיא לראשות ועדת משנה לוועדת העבודה והרווחה בנושא הבטיחות בענף.
הוא נבחר גם לכנסת ה-21 מטעם רע"מ-בל"ד במקום ה-3 ברשימה וכנציג השני של מפלגת רע"ם ברשימה. בבחירות הפנימיות שנערכו בתנועה האסלאמית לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודח חאג' יחיא ממקומו ברשימה על ידי וליד טאהא, שזכה למקום ה-6 ברשימה המשותפת.

חיים אישיים

חאג' יחיא מתגורר בטייבה, נשוי ואב לארבעה.
פרודים

עלילת הסדרה

הסדרה מגוללת על סיפורם של ארבעה חברי ילדות במשבר גיל הארבעים, שביום אחד מוצאים את עצמם מחוץ למערכת הזוגית שלהם, ומתחילים חייהם מחדש כפרודים. הם מנסים להשלים מספר דברים שהפסידו כאשר היו במערכת יחסים כמו שמירה על הכושר, להתחיל עם נשים ומנסים להיות גבריים יותר.

שידור הסדרה

הסדרה החלה את שידוריה ב-17 באוקטובר 2015 בערוץ 2, ושודרה בימי רביעי ושבת לאחר "מהפכה במטבח". פרק הבכורה הניב רייטינג של 22% אחוזים. ב-1 בנובמבר הזכייניות, קשת ורשת החליפו ימי שידור, והסדרה עברה לשדר בימי שני לאחר מהפכה במטבח, ולאחר מכן גם אחרי אבודים.
פרימה לינק

היסטוריה

המלון נפתח בשנת 2016, והוא המלון הראשון שנבנה אי פעם בפתח תקווה. אזור התעשייה בפתח תקווה הוא השני בגדלו בארץ, והמלון הוקם כדי להציע פתרון לקהל העסקי באזור. בתוך המלון נבנו חדרים מעוצבים וסוויטות, בנוסף לאולמות וחדרי ישיבות. המלון פונה גם למשפחות חולים מבית החולים 'בילינסון' הסמוך אליו ולשבתות אירוח.
בהקמת המלון הושקעו 45 מיליון שקלים, והוא נבנה במשך כ-3 שנים.
המלון ממוקם בצמוד לקניון אבנת בפתח תקווה, וקרוב מאוד למרכז הרפואי והעסקי בפתח תקווה.
שלוש עשרה

העלילה

טרייסי היא ילדה בת 13 החיה עם אמה החד-הורית מלאני, מכורה לסמים לשעבר, ואחיה הבכור מייסון. טרייסי מוזמנת על ידי איבי זאמורה, ילדה פופולרית בבית ספרה לבילוי משותף. השמחה שבקבלה לחברה מוחלפת במהרה בעצב לאחר שטרייסי מגלה שאיבי ביקשה רק ללעוג לה ולא התכוונה לממש את הצעתה. טרייסי מחליטה לצאת לבלות לבד, ובעודה מטיילת בשדרות הוליווד היא רואה את איבי וחברה נוספת גונבות בגדים מחנות. טרייסי, המבקשת לנשוא חן בעיני איבי, מחקה את מעשיה וגונבת ארנק מאישה זרה. תוכניתה מצליחה ועד מהרה איבי הופכת לחברתה ואף עוברת לגור בביתה של טרייסי.
עם החשיפה לתרבות הנהנתנות של איבי התנהגותה של טרייסי מתחילה להדרדר. היא מתלוננת בפני הוריה הגרושים על מצבם הכספי, שמונע ממנה לקנות מוצרים ובגדים אופנתיים, זונחת את חברותיה הקודמות, מדרדרת בלימודים, נוהגת בהפקרות מינית, משתמשת בסמים ומתייחסת בגסות לסובבים אותה.
מלאני, אמה של טרייסי, שמה לב להדרדרות אשר חלה בבתה ומבינה כי מקור השינוי הוא חברתה החדשה. מלאני מחליטה להוציא את איבי מביתה ובכך לנסות ולהקטין את השפעתה על טרייסי. איבי נשלחת לדודתה ברוק, שם היא טוענת כי דווקא טרייסי היא זו שאחראית להתנהגות השתיים.
הסרט מגיע לשיאו בעימות בביתן של מלאני וטרייסי לבין ברוק ואיבי. אלו האחרונות מאשימות את טרייסי בהדרדרות של איבי, בעוד שמלאני מגנה על בתה וטוענת כי הייתה ילדה נורמטיבית בטרם פגשה באיבי. לבסוף מגלה מלאני צלקות על ידה של טרייסי - עדות לניסיון התאבדות שביצעה ומגרשת את ברוק ואיבי מהבית. הסרט מסתיים באופן אופטימי ומראה קרבה חדשה בין האם לבתה ואת טרייסי נהנית וצוחקת כילדה רגילה.

ביקורות ופרסים

הסרט זכה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes הוא מדורג ב-81 אחוזי טריות, וב-76 אחוזים לפי ביקורות הקהל.
הולי האנטר זכתה למועמדות לפרס אוסקר עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר. הן האנטר והן אוון רייצ'ל ווד זכו למועמדויות לפרס גלובוס הזהב, כאשר האנטר הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה ורייצ'ל ווד לשחקנית הראשית בסוגת הדרמה.
בת הים הקטנה 2: השיבה לים

עלילה

אריאל ואֶריק חוגגים את הולדת בתם, מלודי, על ספינה בים. לרגל הולדתה, אביה של אריאל, המלך טריטון, מעניק למלודי תליון קסום שחרוט עליו שמה. החגיגה נקטעת לפתע כשמורגנה, אחותה של אורסולה (הנבלית בסרט המקורי), מופיעה ומאיימת לפגוע במלודי אם לא תקבל לידיה את הקלשון של טריטון. אריאל ואֶריק מצליחים להביס את מורגנה והיא בורחת לים. כדי להגן על מלודי מפני מורגנה, אריאל מחליטה למנוע ממנה כל מידע על הים: התליון מושלך לאוקיינוס, ונבנית חומה שמקיפה את הארמון ומפרידה בינו ובין הים.
שתים-עשרה שנים לאחר מכן, מלודי עדיין לא יודעת על עברה של אמה כבת ים. ההורים שלה אוסרים עליה לצאת מחוץ לגבולות הארמון, אף אף על פי כן מלודי חומקת מהארמון באופן קבוע כדי לשחות בים. באחת הפעמים היא מגלה על קרקעית הים את התליון ששמה חרוט עליו. היא מתעמתת עם אריאל אודות התליון, וכשהיא לא מוכנה לענות לשאלות שלה, מלודי בורחת לים. כשאֶריק ואריאל מבינים שמלודי נעלמה, טריטון הופך את אריאל לבת ים כדי שתוכל לחפש אותה.
בינתיים מלודי מובלת למחבוא של מורגנה. מורגנה משתמשת במה שנותר מהקסם של אורסולה על מנת להפוך את מלודי באופן זמני לבת ים. היא אומרת שהשינוי יהיה קבוע אם מלודי תוכל להחזיר לה את הקלשון שלה, שלטענתה נגנב ממנה על ידי טריטון. בעזרתם של טיפ הפינגווין ודאש הניבתן (אריה ים) מלודי מצליחה להביא את הקלשון למורגנה. אריאל מנסה לעצור את מלודי מלתת למורגנה את הקלשון אבל מאחרת את המועד. מורגנה, כעת עם הקלשון, תופסת את אריאל ומחזיקה אותה בשבי. סקאטל, טריטון, סבסטיאן ואֶריק מגיעים, ונלחמים מול מורגנה. במהלך הקרב, מלודי מצליחה לקחת את הקלשון ולהחזיר אותו לטריטון, שכולא את מורגנה בגוש קרח.
מלודי מתאחדת עם משפחתה, וטריטון מציע למלודי להפוך לבת ים לתמיד. במקום, מלודי משתמשת בטריטון כדי להעלים את החומה שהפרידה את ביתה מהים, ומאחדת את בני האדם ובני הים.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות ומחזיק בציון של 33% ("רקוב") באתר Rotten Tomatoes.
בויאקה

היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה אחד המוקדים של בני המואיסקה, ששלטו במרכז קולומביה המודרנית. המואיסקה היו מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות, והקבוצה הצפונית שלהם התרכזה סביב העיר אונסה , שעל חורבותיה קמה טונחה.
ב-1537 האזור נכבש על ידי הקונקיסטדור הספרדי גונסאלו חימנס דה קסדה, שחילק את הילידים לאחר מכן לאנקומיינדות. טונחה הוקמה שנים ספורות לאחר מכן והיא הפכה לאחד המוקדים האזוריים של השלטון הקולוניאלי.
במהלך המסע של סימון בוליבר לשחרור האזור מידי האימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 נערכו באזור כמה קרבות חשובים, כמו קרב בויאקה  וקרב ביצת ורגאס  ב-1819. תוך שנים ספורות רפובליקת קולומביה הגדולה קיבלה את עצמאותה ונוצר מחוז בויאקה שכלל חלקים נרחבים מקולומביה המודרנית ושבירתו הייתה טונחה.
ב-1830 הרפובליקה פוצלה והאזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה. מאז היו באזור לא מעט שינויים מנהליים עד ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור נכלל במדינת בויאקה, שכללה חלקים נרחבים במזרח קולומביה ושבירתה הייתה טונחה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפך למחוז בויאקה.
ב-1890 צורפה למחוז טריטוריית ואסקס (ספ'), בשטחים של היישובים פוארטו בויאקה, אוטנצ'ה וסן פבלו דה בורבור במערב המחוז, שלא השתייכה לאף מחוז והייתה במחלוקת בין מחוזות בויאקה וקונדינמרקה. בעשורים שלאחר מכן פוצלו מהמחוז יחידות שלטוניות שבסופו של דבר הפכו למחוזות אראוקה וקסנרה.

כלכלה

מקור ההכנסה המרכזי של המחוז הוא "המסדרון התעשייתי של בויאקה" (ספ'), המכיל 13 רשויות מקומיות במרכז המחוז, בהם גם הבירה טונחה, ואחראי למרבית הייצור התעשייתי במחוז. במידה פחותה יותר יש הסתמכות על חקלאות, הכוללת בעיקר גידול קנה סוכר וקפה, גידול מקנה וכרייה.
סאבוי (אילינוי)

תרבות ומסחר

הכפר מקיים מדי שנה בחודש ספטמבר את "פסטיבל ימי המטע" (Savoy Orchard Days Festival) הכולל הופעות של אמנים מקומיים, מכירת תוצרת של חקלאים מהמחוז ובירה מקומית.
מצפון לכפר קיים מרכז מסחרי וקולנוע המשרתים את תושבי הכפר, את תושבי שמפיין ואת הסטודנטים.
רודמין (עיירה)

היסטוריה כללית ותולדות העיירה

העיירה החלה להתפתח ליד אחוזה של נסיכים פולניים בסוף המאה ה-16 עד שנוסדה במאה ה-18 בידי נסיך פולני. העיירה עברה מבעלות לבעלות מספר רב של פעמים. בשנת 1795 היא סופחה לפרוסיה, בין השנים 1807-1815 השתייכה לדוכסות ורשה ומשנת 1815 הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. ב-1918 קיבלה ליטא את עצמאותה, ורודמין הפכה למרכז נפה.

תולדות הקהילה היהודית

היהודים הראשונים בעיירה הוזמנו על ידי הנסיך הפולני שייסד את העיירה, להתיישב במקום והחכיר להם קרקעות. הקרקעות אכן נרכשו על ידי היהודים. קהילת היהודים החלה לצמוח וליצור קשרים טובים עם שכניהם הנוצרים. מצבם הכלכלי של יהודי רודמין היה טוב. הם התפרנסו בעיקר ממסחר ומחקלאות והיו להם קשרים טובים עם הנוצרים בעיירה.
היהודים הראשונים שהגיעו למקום היו בעלי מלאכה, חייטים, סנדלרים. כשהישוב היהודי גדל, הזמינו רב. רוב היהודים היו חקלאים וחכרו אדמה מן ה"פריץ" הפולני לתקופות של חמש שנים. בסוף המאה ה-19 התגוררו בעיירה כ-50 משפחות יהודיות. בשנת 1899 קנה אחד היהודים את רוב השטח המעובד, וכך החלה פריחה קצרה בחיי היהודים ברודמין וסביבתה.
בתחילת שנות ה-20 עם ההכרזה על האוטונומיה ליהודים, פעל ועד קהילה שמנה חמישה אנשים שנבחרו על פי חוק. הוועד טיפל ברוב תחומי החיים היהודיים וגבה מיסים. על פי הסקר שערכה ממשלת ליטא בשנת 1931, בעלי החנויות ברודמין היו יהודים. בשנים אלו מצבם הכלכלי של האיכרים היהודים הלך והידרדר, דבר שהוביל לכך שיהודים רבים עזבו את רודמין, אך הדבר לא פגע בפעילות הקהילה היהודית בעיירה.

היהודים בשואה

בתחילתה של מלחמת העולם השנייה חיו ברודמין כ-20 משפחות יהודיות ועוד כ-50 משפחות יהודיות בסביבת העיירה. עם תחילת המלחמה וכיבוש פולין בידי הנאצים, סופחה ליטא, ואיתה רודמין, לברית המועצות. עקב היותה קרובה לגבולה של פולין עם ליטא, העיירה הופצצה ברגע שהחל מבצע ברברוסה. ההפצצות החריבו כמה בתים והרגו כמה יהודים. יהודים שניסו לברוח עקב הקרבות נאלצו לשוב לעיירה עם הגעתם של הנאצים אליה. בהגעתם וביסוס שלטונם, החלו כנופיות ליטאיות לאומניות להוציא יהודים לעבודות כפיים מבזות, התעללו בהם, שדדו את רכושם, הכו ופצעו אותם. מרגע שהתבסס שלטונם של הנאצים בעיירה, נאלצו היהודים לענוד טלאי צהוב על בגדיהם, והותר להם לקנות רק מוצרי צריכה בסיסיים. כשאיימו עליהם הנאצים בעונש מוות, הם דרשו 500 רובל לאדם, והעשירים נאלצו לשלם על העניים. לאחר מכן גורשו היהודים מבתיהם ושוכנו בבית המדרש ובכמה בתים קטנים הסמוכים לו. בתיהם נלקחו על ידי שכניהם הליטאים.
ב-15 בספטמבר 1941 גורשו יהודי רודמין וסביבתה לגטו קאקטישק שליד לזדיי, שם נכלאו בתנאים קשים עם יהודי המקום. ב-3 בנובמבר 1941 נרצחו כל היהודים ביער הסמוך. רק יהודי אחד, גדליהו ליפא כהן, בנו של רב העיירה שרד, לאחר שהתחבא בעליית גג במשך שנות המלחמה. הוא עלה לארץ לאחר המלחמה.

בית הכנסת

בית הכנסת ברודמין תואר על ידי התושבים כמרהיב ביופיו. יהודי האזור היו מתכנסים בבית הכנסת בעיקר בחגים ובמועדים.
בתקופת השואה בית הכנסת אכלס את יהודי רודמין למשך כמה שבועות לפני שהוצאו מהעיירה אל לזדיי.

אישיים יהודיים מהעיירה

הניך זימן, שהיה במקור מרודמין, הוצנח בימי מלחמת העולם השנייה על ידי הסובייטים ביערות רודניק, וארגן תנועת פרטיזנים סובייטית בליטא בהשתתפות יהודים רבים מווילנה, קובנה וסביבותיהן. הוא היה מוכר בקרב הפרטיזנים בשם יורגיס. עד סיום המלחמה, הוא המשיך לערוך את העיתון המרכזי של הממשלה בליטא - "אמת".
זיז (מיתולוגיה)

זיז הוא עוף פלאי המוזכר בספר תהילים  (אם כי יש פרשנים הסבורים שה"זיז" בתהילים זה כינוי לשרצים), שנאמר עליו כי היה כה גדול עד שיכול היה לחסום את השמש עם כנפיו הפרושות. ייתכן שזיז דומה במידת מה לרוק.
על פי המסורת היהודית, בשר עוף זה יוגש יחד עם הבהמות והלווייתן, בסעודת אחרית הימים. הסימורג הפרסי הושווה על ידי רבנים עם הזיז. השילוש של בהמות, לויתן וזיז היה מוטיב קישוטי מועדף על הרבנים שחיו בגרמניה.

בר יוכני

ישנו עוף-ענק אחר המוזכר על ידי חז"ל, הקרוי "בר-יוכני". חז"ל אף ראו בו את העוף המכונה בספר איוב: "כנף רננים". קצת קשה לדעת אם אכן אותו "בר יוכני" הוא גם ה"זיז" המוזכר בספר תהילים והוזכר בשני המקומות בשמות נפרדים. עוף-ענק זה מוזכר בתלמוד: "פעם אחת נפלה ביצת בר יוכני, וטבעה שישים כרכים, ושברה שלוש מאות ארזים". אף שמספרים אלו הם בדרך גוזמה, מכל מקום המשתמע מכך הוא שאותו "בר יוכני" היה אדיר ממדים.
מרכב"ה

ניהול הפרויקט ותפקודו

הפרויקט הוא אחד הפרויקטים המרכזיים של SAP ישראל. המערכת נחשבת למתקדמת ביחס למקובל בעולם בתחום מחשוב מערכים ממשלתיים,] אך זכתה למספר ביקורות לגבי כמות המשאבים הגדולה שהושקעו בה, החריגה מהתקציב המתוכנן, והקושי בקליטתה במשרדי הממשלה. בנוסף, מתחו חסידי מערכות קוד פתוח ולינוקס ביקורת על שיתוף הפעולה עם תאגידי תוכנה גדולים המשתמשים ב"קוד סגור" כגון מיקרוסופט ו-SAP וההשלכות שעשויות להיות לדבר על תמחור ותפקוד המערכת. 
את הפרויקט הוביל מראשיתו ועד לפרישתו בשנת 2007, יצחק כהן, סגן בכיר לחשב הכללי שהיה אחראי על רכש התוכנה, כשהתוכנה נקנתה במחיר גבוה משוויה. ב-2013 הורשע כהן במרמה ובהפרת אמונים בזיקה לפרויקט.
בישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה שהתקיימה בינואר 2010 נאמר כי התוכנה מסורבלת ולא יעילה, וכי בנוסף הפרויקט רחוק מסיום. כמו כן צוין שעד סוף שנת 2009 הושקעו בפרויקט כ-400 מיליון שקלים מתוך מסגרת רב שנתית של 605 מיליון.
ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה

תולדות חייו

ויטוריו אמנואלה השני נולד בטורינו ב-14 במרץ 1820, לקרלו אלברטו, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה. בילדותו חי עם אביו בפירנצה, ובצעירותו הראה עניין בפוליטיקה, בצבא וגם בספורט.
ויטוריו אמנואלה נטל חלק במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, ויחד עם אביו לחם בקו הקדמי של חזית פסטרגו (Pastrengo), סנטה לוצ'יה (Santa Lucia), ג'ויטו (Goito) ובשנת 1848 בקרב קוסטוצה (Custoza).
בשנת 1849 היה למלך, בעקבות התפטרותו של אביו בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה . באותה שנה הוא הצליח להשיג הסכם שביתת נשק נוח עם האוסטרים. בית הנבחרים של פיימונטה לא אישר את ההסכם והוא פיטר את ראש ממשלתו. לאחר שערך בחירות חדשות, אושר ההסכם עם אוסטריה על ידי בית הנבחרים החדש. ויטוריו אמנואלה השני דיכא באכזריות מרד שפרץ בעיר גנואה וכינה את המורדים: "שפלים וגזע מזוהם של פחדנים".
בשנת 1852 הוא מינה לראש ממשלה את קמילו דה קאבור, מדינאי נבון אשר נטל חלק חשוב באיחוד איטליה, וכך הפך ויטוריו אמנואלה השני במהרה לסמל התנועה לאיחוד איטליה. הוא היה פופולרי במיוחד בממלכת סרדיניה בשל החוקה החדשה שהעניק ובזכות הרפורמות הליברליות שהנהיג.

הנצחה

לאחר מותו הוקמה ברומא אנדרטה לכבודו בפיאצה ונציה, בה מוקמה מצבת החייל האלמוני.

כמו כן, במרכז מילאנו הוקמה מספר שנים לאחר מותו גלריה ויטוריו אמנואלה השני שהייתה אחד ממרכזי הקניות העירוניים הראשונים בהיסטוריה.
פנחס (פינקי) ובר

פנחס מרדכי ובר (נקרא: פינקי ובר או ר' פנחס וועבער) הוא מלחין חרדי במוזיקה החסידית, ומשמש גם כבדחן בחתונות. הוא תושב ארצות הברית ונמנה עם אנשי חסידות סאטמר.

קריירה

כמה מלחניו נעשו להיטים ידועים, ובהם הלחן "תפילה לעני" בביצוע מרדכי בן דוד (שהפך לשיר-תפילה המזוהה עם מפוני גוש קטיף וזכה לגרסאות כיסוי של תזמורת שלהבת, גד אלבז, בן סנוף, גלעד שגב ואחרים), וכן הלחן "רחם" שביצע הזמר יעקב שוואקי והקנה לו את פרסומו. רבים משיריו של ליפא שמלצר הולחנו על ידו.
ובר משמש בנוסף כבדחן בחתונות, ומפורסם בכישוריו לרגש את השומעים. בנוסף יש לו גם יכולת ביצועית בחזנות.
שכונות הפשע

עלילה

בדטרויט של שנת 2018 שוררת דיסטופיה וכאוס מוחלט. מועצת העירייה מחליטה כי יש חלקים מהעיר שאין בהם שליטה של אוכפי החוק, והן בונים חומה בגובה 40 מטרים בין העיר ובין אזורים אלו, המכונים "הפרויקטים".
דמיאן קוליאר (פול ווקר) הוא שוטר סמוי הפועל בפרויקטים ומקווה לנקום את רצח אביו בידי אנשי הפרויקטים.
במקביל, חברתו של לינו דופר (דוד בל), נחטפת בידי טרמיין (ריזה), סוחר סמים השולט בפרויקטים. ערב השתלשלות האירועים לינו ודמיאן מתעמתים עם טרמיין, כשלבסוף נחשף כי מועצת העירייה היא מושחתת, והיא זו שגרמה להרצחו של אביו של דמיאן, וכעת היא מנסה להשמיד את הפרויקטים באמצעות פצצה מיוחדת. דמיאן, לינו וטרמיין מאחדים כוחות ומשתלטים חזרה על מועצת העירייה.
פימו

פימו (FIMO) הוא סוג של חומר פולימרי המיועד לעיצוב המשווק על ידי מותג מכשירי הכתיבה הגרמני שטדלר (Staedtler). הניסויים בפימו החלו בשנת 1939 על ידי קתה קרוזה (Kaethe Kruse). המשפחה החלה בשיווק החומר בשנת 1954 תחת השם FIMOIK. בשנת 1964 קנתה חברת אברהרד פאבר (Eberhard Faber) את כל הזכויות על החומר, וכעבור שנתיים החלה בשיווק החומר תחת השם המקוצר פימו. ב-1978 הפכה אברהרד פאבר לחלק מחברת שטדלר והחל משנת 2010 משווק פימו תחת המותג שטדלר.
אף על פי שקיימים כמה סוגים של חומר פולימרי, פימו ידוע כנוח ביותר לעיבוד ולשימוש. למרות שישנם עוד סוגים של חומר פולימרי המיועד לעיצוב, הפימו הוא המוכר מביניהם ושמו הפך בשימוש עממי לשם הכללי של חומרים אלה. הפימו של שנות התשעים נקרא פימו קלאסי.
פימו קיים במגוון צבעים וגימורים. ניתן ליצור בעזרתו תכשיטים, פסלונים ואביזרים שונים. אחד השימושים לחומר הוא בניית מיניאטורות. 
לאחר שעוצב הפימו לצורתו הרצויה מכניסים אותו לתנור ביתי למשך כ-30 דקות בטמפרטורה נמוכה על מנת להקשות אותו.
אפשר לחתוך ולצבוע את הפימו רק לפני האפייה כיוון שהוא מתקשה בחום ואינו ניתן עוד לעיבוד.