google/wiki40b huggingface dataset:
קרלוס קאסלי

קריירה

קאסלי החל לשחק במדי קולו-קולו ב-1967. הוא זכה עמה באליפות צ'ילה ב-1970 וב-1972. בעקבות הזכייה ב-1972 השתתפה הקבוצה בגביע ליברטדורס ב-1973, והעפילה לשלב הגמר, בו הפסידה בהארכה לאינדפנדיינטה הארגנטינאית. קאסלי היה מלך השערים של הטורניר. בסוף אותה עונה עבר לספרד. הוא שיחק עונה אחת במדי לבאנטה, וארבע עונות במדי אספניול. ב-1978 שב לקולו-קולו. במשך שלוש עונות ברציפות, 1979, 1980 ו-1981, היה מלך השערים של הליגה הצ'יליאנית, וב-1979, 1981 ו-1983 זכה עם קולו-קולו באליפות. לאחר הזכייה האחרונה עזב לקבוצה האמריקאית ניו יורק קוסמוס, ולאחר עונה אחת שב לעונת פרישה בקולו-קולו, בה לא הרבה לשחק. ב-1986 שיחק משחק בודד במדי המועדון האקוודורי ברצלונה ספורטינג קלוב.
קאסלי זומן לראשונה לנבחרת צ'ילה ב-1969. הוא היה חבר בסגל הנבחרת למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית, והיה לשחקן הראשון בתולדות משחקי גביע העולם בכדורגל שמוצא לו כרטיס אדום, לאחר שביצע עבירה על שחקן נבחרת גרמניה המערבית ברטי פוגטס. המונדיאל נערך חודשים ספורים לאחר ההפיכה הצבאית בה הודח הנשיא סלוודור איינדה, ואת השלטון תפס אוגוסטו פינושה. פינושה רדף את מתנגדיו, ורבים מהם עונו או נעלמו. גם רופא הנבחרת נעצר, והוא שוחרר רק לאחר שהקפטן פרנסיסקו ולדס הודיע כי אם לא ייעשה כן, לא יצא עם הנבחרת לגרמניה. קאסלי, שהיה מזוהה עם השמאל בצ'ילה, הופיע למפגש עם פינושה ערב הנסיעה למונדיאל כשהוא לובש בנדנה אדומה וסירב ללחוץ את ידו. במהלך המונדיאל הביע את מחאתו נגד פינושה בדרך נוספת, כאשר במהלך נגינת המנון צ'ילה בפתיחת המשחק מול נבחרת גרמניה המזרחית, שר שיר אחר, והדבר נראה בבירור בצילומי הטלוויזיה. שלטונות צ'ילה הורו למערכות העיתונים במדינה לתארו כבוגד. הוא לא נעצר עם שובו, ככל הנראה משום שהחזיק בדרכון ספרדי, אך אמו נעצרה, ואף חוותה עינויים קשים. במשך השנים הבאות לא זומן לסגל הנבחרת, אף שהיה בין השחקנים המוכשרים בארצו באותה העת. בסופו של דבר אושרה חזרתו לסגל הנבחרת ב-1979, ובטורניר הקופה אמריקה שנערך באותה שנה הבקיע את שני השערים לזכות נבחרתו בניצחונה על נבחרת פרו בשלב חצי הגמר. כן נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 1982, ואולם מטורניר זה זכור בעיקר כמי שהחמיץ בעיטת עונשין במשחק מול נבחרת אוסטריה.
ב-1988 נערך בצ'ילה משאל עם על המשך שלטונו של פינושה, ולראשונה מזה 15 שנים הוסרו המגבלות על תעמולה פוליטית. קאסלי הופיע באחד משידורי התעמולה של מתנגדי פינושה לצד אמו, שסיפרה על הסבל הנפשי שנגרם לה כתוצאה מהעינויים שעברה. מתנגדי פינושה ניצחו במשאל העם, והדמוקרטיה במדינה הושבה על כנה. ב-1997 הציעה לו המפלגה למען הדמוקרטיה להתמודד מטעמה על מקום בבית התחתון של הקונגרס, אך הוא סירב. בהמשך, מינה אותו ראש עיריית סנטיאגו חואקין לאווין, איש ימין דווקא, לנהל מספר מיזמי ספורט בעירו. כן מונה על ידי נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס כחבר בוועדה להכנת אירועי יום העצמאות ה-200 של צ'ילה. במקביל, עד 2008 הנחה תוכנית ספורט בערוץ 13 בטלוויזיה הצ'יליאנית.
וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-10 באפריל 1487 בדילנבורג, ליוהאן החמישי, רוזן נסאו-דילנבורג ולאליזבת מהסן-מרבורג, בתם של היינריך השלישי, רוזן הסן ואנה מקאצנלבוגן. בשנת 1516 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו יחד עם אחיו היינריך השלישי, רוזן נסאו-ברדה. בשנת 1538 מת אחיו היינריך, ווילהלם תפס את השלטון ברוזנות לבדו. ב-6 באוקטובר 1559 מת וילהלם בדילנבורג, ובניו וילהלם השני, רוזן נסאו-דילנבורג ויוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג ירשו את נחלותיו.
בנו הבכור, וילם השתקן, ירש את נסיכות אורנז' בדרום צרפת מבן דודו, רנה משאלון, וכן את הנכסים העצומים של בית נסאו-דילנבורג בהולנד, אותם קיבל אנגלברט הראשון, רוזן נסאו בנישואין בשנת 1403. בנו וילהלם הקים את בית אורנז'-נסאו, אולם הענף הזכרי שיצא ממנו נכחד, ומשום כך עברה ראשות הבית ליוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', שהיה נכדו של ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ, בנו של יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג, בנו הצעיר של וילהלם, אם כי בקו נשי מתייחס בית המלוכה ההולנדי אף לווילהלם.
ספרד באירוויזיון לרוקדים צעירים

הישגים

ספרד נטלה חלק בתחרות 8 פעמים מתוכם ניצחה 5 פעמים.
כיום נמצאת ספרד במקום הראשון בטבלת הזכויות לבדה, שבמקום השני מאחוריה נמצאת פולין.
נכון להיום, ספרד ביחד עם פולין הם המדינות היחידות שניצחו בתחרות פעמיים ברצף. בנוסף ספרד היא המדינה היחידה שניצחה שלושה וארבע פעמים ברצף בתחרות.
הישג מרשים נוסף של ספרד הוא שהיא המדינה הראשונה שזכתה באירוויזיון לרוקדים צעירים
ספרד זכתה במקום הראשון 5 פעמים: בפעם הראשונה ב-1985, בפעם השנייה ב-1991, בפעם השלישית ב-1993, בפעם הרביעית ב-1995 והפעם החמישית ב-1997.
ספרד זכתה גם במקום השלישי פעם אחת ב-1999.
ריצ'רד ערמון

ביוגרפיה

נולד, גדל והתחנך בבוקרשט, רומניה, שם התגורר גם בזמן מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נרצחו אחדים מבני משפחתו בטרנסניסטריה ובאושוויץ. בהיותו נער עבד כפועל תעשייה במשך ארבע שנים, עד סמוך לעלייתו ארצה.
למד טכנאות חשמל בבוקרשט, ומשפטים באוניברסיטת "פרחון" בבוקרשט. לאחר עלייתו למד מדעי המדינה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר עלייתו עבד בקיבוץ גבעת ברנר שם למד באולפן במשך תשעה חודשים. עבד כפועל במפעלי אמקור במשך ארבע שנים. בשנת 1962 היה לפעיל קליטת עלייה במעברות ג'סי כהן ומפדה בחולון. לחם במלחמות ששת הימים ויום כיפור כחייל בחיל רגלים, והשתתף ונפצע בקרב אום כתף.
בשנת 1964 פגש את יעקב לוינסון אשר מונה כמנהל המחלקה הכלכלית של חברת העובדים. לוינסון המליץ עליו וערמון התקבל כאחראי על האשראי בגמול חברה להשקעות – החברה המרכזית של קופות הגמל וקרנות הפנסיה. תוך כדי עבודתו למד את מקצוע הבנקאות. כאשר פעילות גמול התמזגה עם בנק הפועלים מונה כאחראי על האשראי בקבוצת בנק הפועלים. שימש בתפקידו זה עד יולי 1988.
באוגוסט 1988, אחרי לחצים בלתי פוסקים מטעם מזכיר ההסתדרות ישראל קיסר, נבחר כמנכ"ל ולאחר מכן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת הביטוח הסנה שהייתה במצב קריטי. ערמון פעל לשיקום ובנייה מחדש, וצמצום היקף הפעילות של הסנה. כעבור ארבע שנים, עם תום תהליך השיקום, עזב את הסנה.
באותה תקופה שימש גם יועץ חיצוני של מספר חברות.
באוקטובר 1989 התבקש להחליף את אבא אבן כיו"ר מועצת המנהלים של קרן ברל כצנלסון. הוא שימש בתפקיד זה 13 שנים. כשהגיע לקרן היא הייתה במצב של קריסה, עם חובות אדירים. לאחר שיקום הקרן הקים את המרכז הרעיוני, שבו עסק במחקר עם מומחים ובקיום דיון ציבורי לשם גיבוש של הבסיס הרעיוני לתנועת העבודה. ערמון גרם לשחרור מכללת בית ברל מהתלות במפלגה והפכהּ למוסד עצמאי.
בשנת 1992 נבחר כיו"ר מועצת המנהלים של גמול חברה להשקעות. הוא שימש בתפקיד זה תשע שנים, שבמהלכן שחרר את החברה מתלותה בבנק הפועלים וחברת העובדים. באישור שר האוצר דן מרידור ומנכ"ל משרד האוצר דוד ברודט בנה את החברה כחברה ציבורית והנפיק אותה בבורסה לניירות ערך. לאחר גמר התהליך עזב ערמון את גמול.
לאחר המהפכה ברומניה בסוף שנת 1989 החל ערמון בפעילות עסקית שם. בשנת 1991 ביקר אצל נשיא רומניה בראש קבוצה של ישראלים וביניהם המשקיע יונה גולדיך וקבוצה של אנשי עסקים רומנים. ריצ’רד ערמון הקים שם את הבנק המסחרי הראשון (לאחר המהפכה) בשותפות של הון זר ורומני. לאחר ארבע שנים, אף על פי שהוצע לו לקבל 10% ממניות הבנק על מנת להמשיך בניהולו, סירב בשל סכסוך שהתגלה בקבוצה הישראלית.
הקים את לשכת המסחר ישראל-רומניה, במסגרתה ארגן מפגשים רבים של אנשי עסקים ישראלים ורומנים בהשתתפות ראשי ממשלה ונשיאים רומנים.
ערמון מונה כקונסול הכבוד הראשון של רומניה הפוסט-קומוניסטית במדינת ישראל. ב-2002 קיבל אות כבוד מנשיא רומניה בדרגת קומנדור.
היה חבר במועצות המנהלים כלל (ישראל), כלל (תעשיות), כלל (סחר), מפעלי נייר חדרה, אלקטרה, אלקנית, א. דורי, הרשות לעסקים קטנים, חברות בנות של חברת העובדים, קבוצת בנק הפועלים, אמות השקעות-ליסינג מקרקעין, בנקים שונים בארץ ובחול ועוד.
שימש כמ"מ יו"ר דירקטוריון הבנק לפיתוח התעשייה ויו"ר ועדת האשראי של הבנק.
בשנת 1961 התחתן עם רינה רירי (שנפטרה בשנת 2013). נולדו להם שני ילדים. ערמון מתגורר בתל אביב.
עין קווירית

הפקה

ההודעה על חידוש התוכנית יצאה בסוף 2016. בניגוד לסדרה המקורית אשר צולמה כולה בניו יורק, שתי העונות הראשונות של הסדרה המחודשת צולמו באטלנטה, ג'ורג'יה, והעונה השלישית בקנזס סיטי, מיזורי.
יוצר הסדרה, דייוויד קולינס, הדגיש שהוא רוצה לראות את "החמישייה המופלאה" במערב התיכון, ומתכנן להביאם לעיר מולדתו, סינסינטי, אוהיו, ולאינדיאנה וקנטקי השכנות.

ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, העונה הראשונה מחזיקה ברייטינג של 97%. הקונצנזוס הביקורתי אומר: "'עין קווירית' מתאימה את עצמה לעידן חדש בלי לאבד מהסגנון, קסם או חוש הכיף של התוכנית המקורית, מה שמוכיח שהנוסחה של התוכנית ממכרת באופן מתוק גם אחרי שינוי לוקיישן ועם מארחים חדשים". לעונה השנייה רייטינג של 85%.
עם צאת הסדרה המחודשת, המבקרים תהו אם לא יהיה הדבר מיחזור סטריאוטיפים, אך התוכנית שבתה את לב הקהל וכן את של המבקרים. בעיתון הגרדיאן, רבקה ניקולסון כתבה שהיא "בשמחה אקח מספר בלתי נדלה של המייקאוברים" כי החמישייה מטפלת באנשים ובסוגיות שלהם ביד רכה, וזה "מחמם את הלב". במגזין IndieWire, ליז שאנון מילר כתבה שהסדרה היא "מה שממשיך להשתפר" (משחק מילים על שיר הנושא) ושהתוכנית היא "אנושית" ו"חמה". במגזין O של אופרה וינפרי, ג'ונתן בורג' מונה את פרסי האמי בהם זכתה הסדרה, את מיליוני העוקבים של החמישייה באינסטגרם, וגם הוא מצטרף לגל המחמאות על האופן הרגיש אך עדיין מצחיק ושובה לב שהחמישייה מטפלת באורחים שלהם.
הבית השרוף

החפירות הארכאולוגיות

לאחר מלחמת ששת הימים נתגלה הרובע היהודי בעיר כשהוא נתון תחת הרס וחורבן לאחר 19 שנות שלטון ירדני. הבנייה המחודשת ברובע הובילה גם לחפירות ארכאולוגיות נרחבות באזור בשנים 1969–1982 בחסות המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית ורשות העתיקות הישראלית בראשותו של ד"ר נחמן אביגד. הבית נתגלה בדצמבר 1969 מתחת לשכבה של אפר והרס, וחפירתו נמשכה מ-4 בינואר ועד 20 בפברואר 1970.
בחפירות נתגלה שמדובר בחלק קטן של בית מגורים גדל מידות (שחלקו עדיין נמצא מתחת לבתי הרובע). בבית נמצאו, בין יתר הממצאים, מטבעות שהופקו ביהודה בשנים 67–69 - דבר המעיד על מועד חורבנו של הבית. שטחה של קומת הקרקע הוא כ-55 מ"ר, והיא כוללת חצר, ארבעה חדרים, מקווה ומטבח. קירות הבית נשתמרו עד לגובה של כמטר אחד, בנויים מאבנים ומלט, ומטויחים בטיח לבן ועבה. עוד נמצאו בבית השרוף כלי אבן רבים, המעידים על כך שבבית שמרו בקפידה על חוקי הטהרה (שהרי כלי אבן אינם מקבלים טומאה), ותומכים בסברה שבבית גרה משפחת כהנים. בנוסף, נמצאה בחפירות משקולת אבן, עליה נחרתה הכתובת: "[ד]בר קתרוס", כלומר: "של בן קתרוס". על-פי התלמוד הבבלי, משפחת קתרוס הייתה משפחת כהנים ידועה לשמצה, שעליה נאמר: "אוי לי מבית קתרוס, אוי לי מקולמוסן", ורש"י מסביר: "שהיו כותבין איגרות לרעה", כלומר שהיו כותבים איגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם.
עוד נמצאו בבית השרוף כלי זכוכית שהכילו בושם. מכך הסיקו שבבית זה הוכנה הקטורת לבית המקדש. עדות לחורבן ירושלים שבא לידי ביטוי בבית זה ניתן לראות אבנים שרופות באש עזה, עץ חרוך ושכבות של אפר ופיח המעידים על החורבן וההרס שליווה את כיבוש העיר העליונה בידי הרומאים. שני ממצאים נוספים ייחודיים לבית זה: שלד זרוע תחתונה של אישה כבת 25, המעידים על כך שבעת חורבן הבית כרתו המחריבים את ידה של האישה, וכידון ברזל שנמצא רכון בפינת חדר.
שרידי הבית נמצאים היום ברחוב הקראים שברובע היהודי, והם משמשים כמוזיאון. המוזיאון מציג סרטון וידאו עלילתי בן 25 דקות המתאר את חיי משפחת הכוהנים שהתגוררה בבית, וכן את ימיה האחרונים. הסרטון מכיל תסריט דמיוני שבו בן המשפחה משתתף במרד בשורות הקנאים, למרות התנגדות אביו הכהן, ונשאר אחרון במחילות הסודיות תחת העיר החרבה ומחליט להצטרף לשארית הקנאים במצדה. כמו כן, הסרטון מציג גם דמות של שפחה צעירה בבית המשפחה, שהיא מקור היד הכרותה שנמצאה בבית. את התצוגה והמוזיאון תכנן האדריכל פטר בוגוד, הידוע בכך שתכנן את שחזור הקארדו בירושלים.
נדופ

גאוגרפיה

העיירה ממוקמת בצפון-מערב קמרון, כ-95 קילומטרים מהגבול של קמרון עם ניגריה. היא נמצאת כ-245 קילומטרים מעיר הבירה יאונדה וכ-30 ק"מ מבירת המחוז במנדה.

תנועה ותחבורה

נדופ נמצאת ליד הכביש הלאומי N11.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,592 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (317 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
רפלקס הקאה

רפלקס ההקאה הוא רפלקס כיווץ של חלקו האחורי של הגרון הגורם להקאה, אשר נגרם לאחר מגע בחך הרך. הוא מיועד למנוע כניסת עצמים לגרון שלא כתוצאה מבליעה, ומונע מצבי חנק. רגישות הרפלקס שונה לכל אדם.
בליעה של עצם גדול, או הנחת חפץ בחלקו האחורי של הגרון, עלולים לגרום להפעלת הרפלקס. אנשים מסוימים (למשל בולעי חרבות), למדו כיצד לדכא רפלקס זה. אנשים הלוקים בהפרעות אכילה, כגון בולימיה, גורמים לעיתים להפעלת הרפלקס במכוון, כדי לגרום להקאה. גם שתיית משקאות אלכוהוליים מופרזת עלולה לגרום להפעלת הרפלקס ולהקאה.
יאיר דר

ביוגרפיה

לאחר שירותו הצבאי למד הנדסת מכונות בטכניון והתמחה בעיקר בייצור מכונות וקווי ייצור אוטומטיים "תפורים" לפי דרישת הלקוח עבור מפעלים רבים ובתוכם תע"ש ואחרים.
בשנת 1982 זכה בפרס קפלן על תרומתו להחדרת האוטומציה לתעשייה הישראלית.
במשך כעשר שנים עבד על פיתוח ה"אפיליידי" שהפך בשיתוף קיבוץ הגושרים להצלחה עולמית.
פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

פרידריך וילהלם נולד ב-17 באוקטובר 1819 בנוישטרליץ שהשתייכה לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ, לגאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולמריה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של פרידריך, נסיך הסן-קאסל. בצעירותו למד פרידריך וילהלם באוניברסיטת בון היסטוריה ומשפטים, ולאחר מכן ערך טיול באיטליה ובשווייץ. בנוסף הוציא פרידריך וילהלם תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת אוקספורד.
ב-28 ביוני 1843 התחתן פרידריך וילהלם בארמון בקינגהאם בלונדון, עם בת דודתו הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג', בתם של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' ואוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, ונכדתו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1860 מת אביו גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה פרידריך וילהלם לשלטון. פרידריך וילהלם היה עשיר גדול, ויותר ממחצית הקרקעות בדוכסות היו רכשו הפרטי. ב-12 באוגוסט 1862 קיבל פרידריך וילהלם מויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת את תואר אביר מסדר הבירית.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פרידריך וילהלם לפרוסיה במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת פרוסיה-צרפת, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1903 חגגו פרידריך וילהלם ואשתו הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' את חתונת היהלום שלהם, ולכבוד כך חילקו לכל אזרח בדוכסות 25 פניג.
ב-30 במאי 1904 מת פרידריך וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
יחסי איטליה–קניה

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות היו תמיד טובים. המיסיונרים האיטלקיים הראשונים הגיעו לקניה כבר בשנת 1902.
בשנת 2009 ראש ממשלת קניה ביקר באיטליה. בשנת 2010 ביקר בקניה שר החוץ האיטלקי, פרנקו פרטיני. מזכירי הקבינט הקנייתי לאוצר ולחקלאות ביקרו אף הם בקניה.
ביולי 2015, ראש הממשלה האיטלקי מתאו רנצי הגיע לביקור רשמי בן יומיים בקניה. הוא נפגש עם הנשיא הקנייתי אוהורו קניאטה ושוחח עימו בעיקר על המאמצים המשותפים למלחמה בטרור ועל השקעות בקניה.

שיתוף פעולה כלכלי

היחסים הכלכליים בין המדינות החלו כבר בשנות השישים, אך ההסכם הרשמי הראשון ביניהן נחתם ב-1985. בין 1985 ל-2010 קיבלה ממשלת קניה כ-160 מיליון אירו לתמיכה ופיתוח וכ-50 מיליון אירו נוספים בהלוואה.
בניירובי נבנה "המכון האיטלקי לתרבות".
במסגרת פרויקט "סאן מרקו" נבנה בקניה בהשתתפות שתי המדינות "מרכז החלל ברוגליו", הפועל משנת 1964.
בשנת 1996 חתמו שתי המדינות על הסכם פיתוח והגנה על השקעות.
קניה מייצאת לאיטליה מדי שנה סחורות בשווי 33 מיליון אירו, ואיטליה מייצאת לקניה מדי שנה סחורות בשווי 89.3 מיליון אירו.
איטליה אחראית על מספר התיירים השלישי בגודלו שמגיע לקניה מאירופה, אחרי גרמניה וצרפת. בשנת 2013 ביקרו בקניה כ-82,000 תיירים איטלקיים.
חוף ימה ונמליה של קניה הופכות אותה לשוק ולנקודת גישה מסחרית לכל מזרח אפריקה, והיא מהווה תחנת מעבר ושוק מרכזי לכל קשרי המסחר של איטליה באפריקה.
מיוני 2019 חברת קניה איירווייז תחל בטיסות ישירות בקו ניירובי-רומא.

נציגות דיפלומטית

לאיטליה יש שגרירות הממוקמת בניירובי.
לקניה יש שגרירות הממוקמת ברומא, והשגריר הקנייתי באיטליה משמש גם כשגריר ביוון, מלטה, קפריסין ופולין.
גארי הרברט

ביוגרפיה

הרברט נולד במחוז יוטה וגדל בדרום ארצות הברית. בצעירותו עבד שנתיים כמיסיונר במזרח ארצות הברית. לאחר מכן למד באוניברסיטת בריגהם יאנג (אך לא סיים את לימודיו), ושירת במשך שש שנים במשמר הלאומי של ארצות הברית, והגיע לדרגת רב-סמל. לאחר השירות נכנס לעסקיי נדל"ן.
בשנים 1990-2004 כיהן הרברט בוועדת מחוז יוטה, מחוז הולדתו. בנובמבר 2004 נבחר לכהן כסגן מושל יוטה. בשנת 2008 נבחר בשנית לתפקיד. באוגוסט 2009 הושבע לתפקיד המושל לאחר שג'ון האנטסמן התפטר מתפקידו על מנת לכהן כשגריר ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. בשנת 2010 נבחר הרברט לתפקיד מחדש כמועמד עצמאי. הוא נבחר שוב בשנת 2012 וב-2016.
הרברט תומך בצמצום מסים, הגבלת ההוצאות הממשלתיות, עידוד יזמות כלכלית וחופש עסקי. בתחילת כהונתו, הצהיר הרברט כי טיפוח החינוך נמצא בצמרת העדיפויות הממשלתיות, בדגש על חיזוק מערכת החינוך הציבורית. הרברט הוא תומך מתון של הזכות לשאת נשק ושל התיקון העשירי לחוקה.
הוא נשוי לג'נט סנלסון הרברט. לזוג יש שישה ילדים ושישה עשר נכדים.
השבת בעלי חיים לטבע

תהליך ההשבה לטבע של בעלי חיים שנעלמו מן הנוף הוא תהליך מורכב וממושך, מכיוון שתנאי השטח הטבעי תמיד קשים יותר מהתנאים המבוקרים בשבי. בעלי חיים הגדלים בשבי עוברים לעיתים גם תהליך של החתמה על בני האדם ויש למצוא לכך פתרונות יצירתיים כדי למנוע תופעה זו ולכן תהליך גידולם בשבי חייב להיות מושכל ונבון. העיקרון בהשבת בעלי חיים שנעלמו מנוף הארץ הוא להשיב לטבע תחילה את האחרונים שנעלמו ממנה משום שהאקלים ותנאי השטח והמחיה אינם כה נבדלים מאלה שהתקיימו כאן בעבר, לעיתים רק לפני כמה עשרות שנים.
תאטרו מאסימו

תאטרו מאסימו ויטוריו עמנואל באיטלקית: Teatro Massimo Vittorio Emanuele) (ידוע בשמו המקצור- תאטרו מאסימו) הוא בניין אופרה בפלרמו, איטליה. זהו בניין האופרה הגדול ביותר באיטליה והשלישי בגודלו באירופה (אחרי האופרה הלאומית של פריז והאופרה של וינה). התיאטרון מכיל 1,387 מושבים וידוע בזכות האקוסטיקה המצוינת שבו.
בשנת 1864 מועצת העיר פלרמו הכריזה על תחרות בינלאומית לבניית בניין אופרה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי ג'ובאני בטיסטה פליפה בסילה בשנת 1874 אך הופסקה בשנת 1882 למשך שמונה שנים, עד 1890. שנה לאחר מכן מת ג'ובאני בסילה 1891 והפרויקט הועבר לידי בנו, ארנסטו בסילה. הבניה הושלמה בשנת 1897. ב-16 במרץ באותה שנה, 22 שנים אחרי ששמו את אבן הפינה נחנך בניין האופרה במופע פלסטף של ורדי.
ג'ובאני בסילה קיבל השראה מהאדריכלות הסיציליאנית הקלאסית. חלקו החיצוני של הבניין נבנה בסגנון ניאוקלאסי וכלל אלמנטים מהאדריכלות היוונית.
המבנה תוכנן להכיל 3,000 מושבים אך כיום מכיל 1,387 מקומות. 
בשנת 1974 נסגר לצורך שיפוצים על מנת לעמוד בתנאי הבטיחות המודרניים אך בגלל העלות הגבוהה של השיפוץ, שחיתות ומאבקים פוליטיים גרמו לדחיה של 23 שנים. תאטרו מאסימו נפתח שוב רק בשנת 1997. 
הסצנה האחרונה של הסנדק 3 צולמה בתיאטרון.
המנהל המוזיקלי של התיאטרון הוא המנצח הישראלי עומר מאיר ולבר.
גן עדן לכלבים

עלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1939 בניו אורלינס. צ'ארלי ברקין, כלב ממזר בעל קסם גברי, עובד עם שותפו לעסקים, בולדוג המאפיונר, בסירת קזינו מוזנחת. צ'ארלי כלוא בתא נידונים למאסר עולם אך הוא מצליח למצוא את דרכו החוצה בעזרתו של איצ'י, חברו הטוב. בולדוג, שאינו מעוניין לחלוק ברווחים, מתכנן עם עוזרו, "רוע", להיפטר מצ'ארלי אחת ולתמיד על ידי הריגתו. השניים מבצעים את תוכניתם להרוג את צ'ארלי כאשר הם משכרים אותו ומדרדרים לעברו מכונית.
צ'ארלי עולה לגן עדן כברירת מחדל (מאחר שכל הכלבים מגיעים לגן עדן), אף על פי שלא עשה דבר אחד נחמד בחייו. הוא מרמה את המוות על ידי גניבת "שעון החיים" שלו (שעון כיס זוהר) ומחזיר אותו לפעולה, מה שמאפשר לו לחזור לחיות. אבל עכשיו, אם שעונו יעצר, הוא יגיע ישירות לגיהנום. עם זאת, כל עוד שעון חייו ממשיך לתקתק, הוא בן אלמוות.
לאחר שחזר אל כדור הארץ, צ'ארלי מתאחד עם איצ'י והם מתנקמים בבולדוג על ידי הקמת עסק מתחרה. בולדוג שומר בהסגר את אן מארי, ילדה יתומה בעלת יכולת לתקשר עם חיות, והדבר נותן לו יתרון בעת הימורי המירוצים כשהוא מכריח אותה לדובב את החיות לגלות לה על מי כדאי להמר בתחרויות. צ'ארלי "מציל" את אן מארי ומפתה אותה לבוא איתו בטענה שיוכלו לעזור לעניים ולמצוא לה משפחה, אך בעצם מנצל אותה בדיוק באותו אופן כמו יריבו, בולדוג, כשהוא רוצה שהיא תדבר עם חיות כדי להרוויח כסף בתחרויות שונות. היא כועסת עליו כאשר היא מבחינה בזה אך משתכנעת לעזור לו משום שהוא טוען כי הוא מתייחס אליה בצורה יותר הוגנת ונדיבה.
אן מארי נדהמת למצוא אצל צ'ארלי ארנק שהוא גנב מקייט והרולד, זוג שבו הם נתקלו ברחוב, שהיא קיוותה שיאמצו אותה. צ'ארלי חווה חלום בלהות שבו הוא מגורש לגיהנום ומותקף על ידי כלבי שאול.
למחרת, אן מארי מחזירה לזוג את הארנק וצ'ארלי מוצא אותה אוכלת ארוחת בוקר עימם ומגלה כי הם מתכננים לקחת אותה תחת חסותם. צ'ארלי מוציא את אן מארי מהבית בערמומיות, כאשר הוא מעמיד פני חולה. לאחר שנמלטו ממארב שטמנו להם בולדוג ורוע, צ'ארלי ואן מארי נופלים דרך רצפת מחסן רעועה לתוך ביוב תת-קרקעי שבו הם בקושי מצליחים להימנע מלהיאכל על ידי תנין ענק, אשר הופך בסופו של דבר להיות בעל ברית שלהם.
לאחר שאיצ'י מוכה על ידי בולדוג וחבורתו, הוא רוטן בפני צ'ארלי שאכפת לו יותר מאן מארי מאשר ממנו או מהעסקים שלהם. צ'ארלי, בתסכולו, מצהיר שיזרוק אותה לבית יתומים כשלא יהיה לו צורך בה עוד. אן מארי נסערת למשמע הדברים ובורחת בבכי בזמן שהיא קודחת מחום ונחטפת על ידי בולדוג.
צ'ארלי מגיע לסירת הקזינו של בולדוג על מנת להציל את אן מארי. בולדוג, אשר צפה את הגעתו של צ'ארלי, לוכד אותו. התנין מגיע להושיעם, משחרר את צ'ארלי ואוכל את בולדוג למוות. אן מארי נופלת לתוך המים ביחד עם שעון החיים של צ'ארלי. הוא מזנק למים כדי להציל אותה ובו זמנית עליו גם לתפוס את שעונו אך אינו מסוגל להגיע אל שניהם. הוא מציל את חייה של אן מארי, אך מאבד את חייו שלו כשהוא לא מספיק להגיע לשעון שחדל לפעול, ואז מת בפעם השנייה.
אן מארי מאומצת על ידי קייט והרולד וצ'ארלי רשאי לחזור לגן עדן, זאת מכיוון שכאשר הציל את אן מארי ומנע את מותה הוא בעצם הקריב את חייו למענה והמעשה נזקף לזכותו. הוא נפרד ממנה ומוכיח את אהבתו אליה. הוא משאיר את איצ'י איתה שישמש לה כחיית מחמד ועוזב לעולם הבא, שם הוא נוכח לדעת כי גם בולדוג עלה השמיימה ומנסה להחזיר את שעונו לפעולה למרות אזהרותיה של מלאכית הויפט שאם יעשה זאת לעולם לא יוכל לחזור לגן עדן.
אבי אביטל

קורות חיים

אביטל למד בקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן למד בקונסרבטוריון צ'זרה פוליני בפדובה שבאיטליה. שירת בצבא כמוזיקאי מצטיין. זכה בפרס על שם דוריס ומורי ארקין בתחרויות האביב 2007 ובפרס שר התרבות לשנת 2008. 
אביטל היה חבר ברביעיית המנדולינות קרמן. 
אביטל השתתף במספר פסטיבלים בינלאומיים, בהם פסטיבל לוצרן בשווייץ, פסטיבל רוונה באיטליה ופסטיבל "Dei Due Mondi” בספולטו, וניגן כסולן עם הרכבים שונים. בשנת 2011 היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הסולן הטוב ביותר בביצוע עם תזמורת" על ביצועו ליצירה "קונצ'רטו למנדולינה" של המלחין אבנר דורמן. הוא הקליט כ-10 תקליטורים בלייבלים שונים.
נסים נדבו הכהן

ביוגרפיה

נולד בדמשק שבסוריה לרב יצחק הכהן נדבו בשנת 1872 (ה'תרל"ג) לערך. בצעירותו למד בישיבות העיר לצד הרב יוסף דנא אצל הרב יצחק אבולעפיה.
לאחר פטירת רבם, הרב אבולעפיה, מונו הרב נדבו והרב דנא לשמש כדיינים בבית הדין המקומי, ובהמשך מונה הרב דנא לכהן כרבה של דמשק. בשנות ה-50 המוקדמות של המאה ה-20 עזב הרב דנא את העיר, והרב נדבו מונה לשמש תחתיו כרבה הראשי וכאב בית הדין של דמשק.
למרות מצבו הכלכלי הדחוק, הרב נדבו לא חפץ להתפרנס מהרבנות, ולכן פרנסתו העיקרית הייתה מחנות מכולת קטנה שבה מכר קמח ושמן. לפרנסתו עסק גם בהכנת נאומים לילדי בר מצווה, בכתיבת קמעות לחולים וכן מרפואה עממית. במסגרת המקצוע האחרון, התדפקו על דלתותיו בעיקר ערבים כפריים, שלהם הוא היה מסייע בעזרת ספרי רפואה יהודיים עתיקים.
השפעתו של הרב נדבו נפוצה גם מחוץ לדמשק, והוא היה משיב לשאלות בהלכה שנשלחו אליו מארצות הברית ומישראל. השפעה ניכרת הייתה לו על קהילות חלב, וביירות שבלבנון, וכן גם על ערביי דמשק. אחד מהם, עורך הדין סעיד אל-עזי, חבר הפרלמנט הסורי, שר וראש הממשלה, נהג לשהות רבות במחיצתו לצורך קבלת ייעוץ בנושאים שונים. הרב נדיבו ניצל את קשריו אלו לצורך שיפור מצב חיי היהודים בסוגיות של דת ויהדות.
הרב נדבו היה בקיא בקבלה, ונחשב לאחרון המקובלים של דמשק. כפוסק וכמנהיג של קהילה מסורתית, התאים את פסיקת ההלכה לרוח התקופה, דגל רבות בבית הדין בשיטת כוח דהיתרא עדיף, ובהתאמת ההלכה לרמה הדתית של בני הקהילה.
כתב הקדמה לספר ״ישכיל עבדי״ של הרב עובדיה הדאיה.
לאחר מלחמת ששת הימים מעד במדרגות, שבר את האגן, ומאז היה מתנייד בכיסא גלגלים.
הלך לעולמו ב- 31 בדצמבר 1972, כ"ו בטבת ה'תשל"ג.
נכדו הוא האמן והצייר נתן חילו (Nathan Hilu). נכדה נוספת היא המשוררת דלית בת אדם.

אמירת הווידוי עם אלי כהן לפני העלאתו לגרדום

במאי 1965, לאחר שהמודיעין הסורי חשף את המרגל הישראלי אלי כהן וגזר עליו עונש מוות, הוזמן הרב נדבו כסמכות היהודית העליונה במדינה ללוות את כהן לפני הוצאתו להורג. הוא קרא עם כהן את תפילת צידוק הדין, קריאת שמע ווידוי. לפני שהרב נדבו ליווה את כהן אל הגרדום, האחרון מסר לו מכתב צוואה כדי שיעבירה לאשתו נדיה. על הרגעים שלפני העלייה לגרדום, אמר בהמשך הרב נדבו כי המעמד היה קשה, אך הוא התעודד מכך שהצליח לחזק את רוחו של כהן ולאפשר לו למות כיהודי, כפי שחפץ.
נדיה, אלמנתו של אלי, נפגשה עם הרב נדבו מספר שנים לאחר מכן, בעת שערך ביקור קצר בישראל, ושמעה ממנו על רגעיו האחרונים של בעלה.
השחקן שמואל שילה גילם את דמותו של הרב נדבו בסרט המרגל הישראלי בדמשק משנת 1987.