google/wiki40b huggingface dataset:
בית הכנסת ורסאי

בית הכנסת ורסאי (בצרפתית: Synagogue de Versailles) ממוקם ברחוב אלברט ג'ולי, בעיר ורסאי, מחוז יבלינס שבצרפת. זהו אחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר באיל-דה-פראנס, ומאז 2010 מופיע ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת. נבנה בין השנים 1884 ו-1886 על ידי האדריכל אלפרד פיליבר אלדרוף (1834 – 1895), שבנה גם את בית הכנסת הגדול של פריז ואת בנין עיריית פריז. בית הכנסת נחנך בשנת 1886.

תיאור

מבחינה ארכיטקטונית, בית הכנסת נבנה בסגנון קלאסי (חלונות ממורכזים, חזית קדמית מסיבית עם תומכות), ומעוטר בקישוטים ביזנטיים. ניכר ניסיון ליצור חזית חיצונית מפוארת ומרשימה, ועל פסגתה יש מעין תבנית של ספר תורה גדול (שבתוכו חקוקים עשרת הדברות) המנסה אולי להחליף את העיצובים הדיסקרטיים שהיו מקובלים עד אז בעיר.
חזית הבניין פונה צפונה ולא מקבלת את אור השמש, דבר יוצא דופן, שכן בתי הכנסת מכוונים לרוב בציר מזרח-מערב. מעל שער בית הכנסת מגולפים בעברית הפסוקים הבאים:
"בָּרוּךְ אַתָּה בְּבֹאֶךָ וּבָרוּךְ אַתָּה בְּצֵאתֶךָ" (דברים כח, ו.)
"אֲשֶׁר יַחְדָּו נַמְתִּיק סוֹד בְּבֵית אֱלֹהִים נְהַלֵּךְ בְּרָגֶשׁ" (תהלים נה, טו.)
ובחזית הבניין מלמעלה:
"וְאָהַבְתָּ אֵת ה'" (דברים ו, ה.)
"וְאָהַבְתָּ לְרֵעֲךָ כָּמוֹךָ" (ויקרא יט, יח)
כיום משמש בית הכנסת האשכנזי במקורו, בעיקר עבור הקהילה היהודית ממרוקו ונוסחתו היא כמנהג הספרדים. רב בית הכנסת הוא הרב אריה טולדנו. ניתן לבקר באירועים מסוימים, כגון יום הזיכרון הלאומי לקרבנות וגיבורי הגירוש, כאשר הוא פתוח לקהל הרחב.

בית הקברות

בית הקברות היהודי בורסאי נמצא באותו אזור של בית הכנסת (ורסאי רייב דרויט). הוא מאורגן בטרסות ישרות על מדרון המוקף ירק, והוא מכיל כ-400 קברים. בית העלמין, שנפתח ברישיון המלך לואי ה-16 בשנת 1788, הוא אחד מבתי הקברות היהודיים היחידים מן התקופה שלפני המהפכה הצרפתית. רוב המצבות הן מהמאה ה-19.
מלבד בית הקברות העיקרי ישנו גם קטע יהודי בפינה הדרומית-מערבית של בית הקברות גונראדס ("Cimetière des Gonards") הכללי. בקטע זה מצוי קבר הנושא את הכיתוב "הארץ המובטחת לחבריה". "הארץ המובטחת" הייתה חברה יהודית שנוסדה בפריז תחת שלטון האימפריה הצרפתית השנייה, ונמשכה עד 1970, שמטרתה הייתה להעניק את הכבוד האחרון לנפטר והבטחת קבורה מכובדת לעניים, במטרה למנוע את קבורתם באזור המשותף. החברה מנתה כמה מאות חברים ששילמו במקור תשלום שנתי של 15 פרנק.
מרשל רוזנברג

ביוגרפיה


רוזנברג נולד בקנטון שבאוהיו, בנם של ג'ין (לבית ויינר) ופרד רוזנברג, מהגרים יהודים-רוסים. בשנת 1943 עברה המשפחה לדטרויט שבמישיגן (שבוע לפני המהומות על רקע גזעני שהתחוללו בעיר). כילד יהודי יחיד בשכונה, הוא סבל ממקרי בריונות ואלימות על רקע אנטישמי ואלה היו בגדר חוויות מעצבות חיים עבורו. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון "קולי" בדטרויט.
רוזנברג סיים תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1961 קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת ויסקונסין במדיסון שם למד אצל קארל רוג'רס ובשנת 1966 הוענק לו מעמד חבר כבוד בפסיכולוגיה קלינית ממועצת המנהלים של הבוחנים האמריקאים בתחום הפסיכולוגיה המקצועית.
הוא התגורר עם אשתו ולנטינה באלבקרקי שבניו מקסיקו, שם הקים את המרכז לתקשורת לא-אלימה. לזוג היו כמה ילדים. רוזנברג נפטר בביתו ממחלת הסרטן ב-7 בפברואר 2015, בגיל 80.

פועלו


המרכז לתקשורת לא אלימה הוקם הודות לעבודה שרוזנברג עשה עם פעילי התנועה לזכויות האזרח בשנות השישים המוקדמות. במהלך תקופה זו הוא סיפק הכשרה במיומנויות גישור ותקשורת לקהילות הפועלות במטרה לאחד בתי ספר ומוסדות ציבור אחרים.
הוא עבד עם אנשי חינוך, מנהלים, ספקי בריאות ובריאות הנפש, עורכי דין, קציני צבא ופקידי ממשל, שוטרים וצוותי בתי סוהר, אנשי דת ואנשי ממשל.
היה חבר במועצת הכבוד של הקואליציה הבינלאומית לתרבות של שלום ואי-אלימות (2001-2010).
האח הגדול VIP עונה 2

על העונה

ב-10 במאי 2015 החלה עונת ה-VIP השנייה של התוכנית, בה כל המשתתפים היו מוכרים לציבור הישראלי מפעילותם הקודמת. הזוכה של העונה זכה בג'יפ לקסוס NX וחבילת תקשורת ביתית.
הגמר נערך ב-16 ביוני 2015, לאחר 38 ימים בבית. בעונה זו הוצגה משימת "משחקי האח" בה אחד המועמדים להדחה מדי שבוע יכול להציל את עצמו מרשימת ההדחה על ידי פתרון של חידון, ולבחור במקומו מועמד אחר שיועמד להדחה, הנערך בשידור חי בערוץ 2.
עונה זו הייתה העונה האחרונה של "האח הגדול" בה הנחה אסי עזר.
סטורן IB

שיגורים

הסטורן IB המקוריים של תוכנית אפולו שוגרו מנמל החלל קייפ קנוורל מכני השיגור 34 ו־37.
השיגורים למשימות סקיילאב ואפולו־סויוז בוצעו מכן השיגור 39B ממרכז החלל קנדי. בשיגורים אלו השתמשו במגבה מיוחד שהגביה את המשגר לגובה שאיפשר לאסטרונאוטים להיכנס לחללית שבראש המשגר דרך ה"חדר הלבן" שבראש כן השיגור (כני השיגור במרכז קנדי נבנו עבור משגרי הסטורן 5 שהיו גבוהים יותר מהסטורן IB).
פריאנה

פּריאֵנֶה (ביוונית עתיקה: Πριήνη – Priēnē, בטורקית: Prien), הייתה בעת העתיקה עיר באיוניה, בדרום-מערב אסיה הקטנה; נותרה כאתר עתיקות מעל עמק נהר מֶאַנדֳר, למרגלות הר מיקאלה (Mycale); סַמסוּן בטורקית).

תולדות העיר

פריאנה נושבה עוד בסוף האלף השני לפני הספירה, והיא מוכרת בשמהּ מאגדות ומאירועים היסטוריים. ייסוד העיר מיוחס באגדות למלך אתונה, למלך תבאי ואף למלכוֹת האמזוניות. מושל פריאנה במאה השישית לפנה"ס היה הפילוסוף ביאס שנמנה עם שבעת חכמי יוון העתיקה. העיר נהרסה בתחילת המאה החמישית לפנה"ס בכיבושי הפרסים, והתאוששה אחרי ניצחונות אתונה וספרטה והשמדת הצי הפרסי ב-479 לפנה"ס וצורפה לברית האַטית-דֶלית. באמצע המאה הרביעית לפנה"ס נבנתה העיר מן היסוד באתרהּ הנוכחי. אלכסנדר מוקדון חיזק את מעמדה המדיני של פריאנה ומינה אותה לפקח על העיר מילטוס, שבה לא נתן אמון; הוא שהה בפריאנה זמן-מה ואף תרם לבניין מקדש אתנה במרומי העיר. פריאנה פרחה בתקופה ההלניסטית, ובמהלכה סופחה לממלכת פרגמון. היא נכבשה על ידי הרומאים במאה השנייה לפנה"ס והייתה לחלק מפרובינקיית אסיה (Asiana). בתקופה הביזנטית הייתה מושב בישוף. פריאנה נעזבה מתושביה אחרי הכיבוש הסלג'וקי.
ראשיתה של פריאנה הייתה במפרץ בחוף האיוני של הים האגאי, אך המפרץ הלך והתמלא בסחף, והים התרחק מנמל העיר כבר בתקופות ההיסטוריות. מיקומה הראשון של פריאנה אינו ידוע וככל הנראה הועתקה ממקומה לא אחת בגלל השינויים בעמק נהר מאנדר, הצפותיו והתמלאותו בסחף, עד שנבנתה באתרהּ המוכר. האתר זוהה כעיר פריאנה ההיסטורית על פי מטבעות, חרסים וכתובות. למרות חפירות נרחבות לא נמצאו בה שרידים קודמים לאמצע המאה הרביעית לפנה"ס. גם המערך ה"היפודמי" המופתי שלה מעיד על בנייתה בתקופה זו. ירידתה של פריאנה כמרכז מסחר, המסתמנת כבר מתחילת התקופה הרומית, מיוחסת לניתוק נמֵלהּ מן הים הפתוח.
אתר פריאנה נסקר עוד במאה ה-18, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 חפר בה האדריכל פּולאן (Richard Pullan) מטעם "אגודת הדילטנטי" האנגלית (Society of Dilettanti), שנטל עִמו לאנגליה כתובות, פסלים וחלקים אדריכליים. ב-1895 החלו חפירות שיטתיות באתר העיר מטעם המוזיאונים של ברלין, וב-1898 כבר נחשפו רוב חלקיה. ב-1904 פִרסם מנהל החפירות, הארכאולוג תאודור ויגאנד, דו"ח מקיף שלהן. מאז נערכו בה מזמן לזמן חפירות, בעיקרן מטעם המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI).

מתווה העיר

פריאנה בנויה במורד ההר בארבעה מפלסים מדורגים שנחצבו במדרונות ונשענו על קירות תֶמֶך. העיר נחלקה לגושים מרובעים ומלבניים סדורים, במרווחים קצובים, מוקפים ברחובות שתי וערב המצטלבים בזוויות ישרות. רוב הגושים הכילו מבני מגורים. מבני הציבור מוקמו במרכז העיר, בשטחים נגישים לציבור. העיר הייתה מוקפת חומה שסובבה גם את האקרופוליס המבוצר המתנשא מעליה (פרט למקטעים המצוקיים), ובה שלושה שערים (שניים במזרחהּ ואחד במערבהּ). חלקהּ הבנוי של העיר תפס פחות ממחצית השטח התחום בחומות. פריאנה נהנתה מאספקה סדירה של מים שהובלו באמות ממעיינות הר מיקאלה וחולקו ברחבי העיר באמצעות צינורות חרס. ברחובות ובמעלי המדרגות הותקנו תעלות ניקוז . בניגוד לרוב הערים מן העת העתיקה באסיה הקטנה, פסח על פריאנה שלב הבנייה הרומית, והעיר שימרה את המתווה ההלניסטי המדוקדק שלה.
שפנפנת פלייבוי

שפנפנת פלייבוי (באנגלית: Playboy Bunny) היא מלצרית במועדון פלייבוי. "שפנפנות" במועדוני פלייבוי המקוריים שפעלו בין השנים 1960 ו-1988 נבחרו באמצעות מבחני בד, עברו הכשרה מתוקננת ולבשו תלבושת הנקראת "חליפת שפנפנה" בהשראת קמע החברה - הארנבון הלבוש בטוקסידו - המורכבת ממחוך חסר רצועות, אוזני ארנבון, גרביונים שחורים, צווארון, שרווליות וזנב כותנה פרוותי. גם מועדוני פלייבוי חדשים יותר הציגו "שפנפנות", במקרים מסוימים בתלבושות מחודשות המתבססות על עיצובה של חליפת ה"שפנפנה" המקורית.
לימים פירסמו נשים ששימשו כ"שפנפנות" תיאורים על התייחסות שלילית ומשפילה כלפיהן. כיום נחשב הביטוי "שפנפנת פלייבוי" כדוגמה שוביניסטית להחפצת נשים ויש כנגדו ביקורת חברתית.

אטימולוגיה

הביטוי "שפנפנת פלייבוי" בעברית מקורו בטעות בתרגום מאנגלית. למעשה, התרגום הנכון למושג "Playboy Bunny" היה אמור להיות "ארנבונת פלייבוי". אולם בעברית קיים לעיתים קרובות בלבול, שמקורו לא ברור, בין השפן ממשפחת השפניים, לבין הארנבת ממשפחת הארנביים. מדובר בבעלי חיים ממינים שונים, השייכים למשפחות טקסונומיות נפרדות.
ולדיסלאב סטויאנוב

קריירת מועדונים

סטויאנוב התחיל את הקריירה שלו במטאלורג פרניק. בגיל 13 הצטרף לאקדמיה של צסק"א סופיה. סטויאנוב לא זכה לשחק עבור הקבוצה הבוגרת וחתם בשנת 2004 בנפטקס בורגס, ובעונתו הראשונה במועדון הושאל לצ'ורנומורץ' פומורואי. בקיץ 2005 חזר לבוגרס ושימש כשוער שלישי. ב-15 באוקטובר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בבורגס נגד צ'רנו מורה ורנה, בה הצליח לשמור על רשת נקייה.
ביוני 2006 חתם בצ'רנומורץ' בורגס ששיחק אז בליגה השנייה בבולגריה. ב-19 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד נסבר, אך ברוב העונה שימש כשוער מחליף. בסיום העונה המועדון עלה לליגת העל וסטויאנוב הפך לשוער הראשון של המועדון. ב-28 משחקים בהם שותף במהלך עונת 2007/2008 הוא שמר על רשת נקייה ב-10 מתוכם. בעונת 2008/2009 איבד את מקומו בהרכב.
בינואר 2010 סטויאנוב חתם בשריף טירספול המולדבית. ב-7 במרץ 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–2 נגד טירספול. בתשעת המשחקים הראשונים בהם שותף במדי שריף, הוא שמר על שער נקי. ב-4 באוגוסט 2010 הוא הציל שלושה פנדלים בדו-קרב בעיטות הכרעה בסופן ניצחה שריף את דינמו זאגרב 5-6 ועלתה לשלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות. ב-18 בדצמבר 2010 נבחר לשוער השנה במולדובה.
ב-11 בינואר 2013 חזר לבולגריה כאשר חתם בלודוגורץ ראזגרד. בחמשת משחקיו הראשונים במועדון הוא רשם ספג רק במשחק אחד, והוא גם היה שותף לעלייה ההיסטורית של המועדון לשמינית גמר הליגה האירופית. ב-27 באוגוסט 2014 הורחק במסגרת פלייאוף ליגת האלופות דקה לפני סיום הארכה, אך בסופו של דבר לודוגורץ עלתה לשלב הבתים לאחר שניצחה בדו-קרב בעיטות הכרעה. ב-1 באוקטובר 2014 הדף פנדל מרגליו של כריסטיאנו רונאלדו בשלב הבתים של ליגת האלופות, אך לודוגורץ הפסידה בסיום 1–2.

קריירה בינלאומית

ב-12 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה במשחק ידידות נגד ערב הסעודית.
Iconic

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה, טובי גד, מוזלה, לארי גריפין ג'וניור, צ'אנס הראפר, די ג'יי דהי ובלאד-פופ, והופק על ידי מדונה, גד, ג'וש קומבי, בלאד-פופ ומפיקים נוספים. השיר הוא שיר בסגנון ה-EDM, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
בנוסף לכך, יצא השיר ארבעה חודשים לפני צאתו של האלבום Rebel Heart, בו הוא נכלל.

הצלחה

למרות שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להיכנס אל המצעדים שבפינלנד, צרפת, הונגריה, ספרד ושוודיה. האודיו של השיר אשר הועלה ליוטיוב ב-10 בפברואר 2015, זכה להצלחה נאה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-2.1 מיליון צפיות.
עם השיר הופיעה מדונה במסגרת סיבוב ההופעות העשירי שלה, "Rebel Heart Tour".
לואיס קרפארוטה

ביוגרפיה

קרפארוטה נולד בסאות' וינדזור שבקונטיקט. ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ורמונט. 
התגייס לחיל הנחתים במאי 1983, עבר קורס קצינים וקורס קציני חי"ר של החיל. שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שימש מדריך טירונים ומדריך בבית ספר לקצינים. השתתף במלחמת המפרץ ולאחר מכן שימש יועץ לנחתים של חיל הים המלכותי הסעודי בג'ובייל שבערב הסעודית. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים התשיעי ושימש סגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים הראשון. לאחר מכן שימש קצין לוגיסטיקה ברגימנט הנחתים הראשון. בשנים 1996–1999 שירת במפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בשטוטגרט שבגרמניה. במהלך תפקיד זה השתתף ב"מבצע כוח מאוחד" במלחמת קוסובו ובמשימות כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בתפקידו הבא שירת במטה דיוויזיית הנחתים הראשונה ולאחר מכן שירת כסגן מפקד רגימנט הנחתים הראשון.
בשנים 2001–2003 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים הראשון ולחם עמו במלחמת עיראק. על פועלו כמפקד הגדוד עוטר בכוכב הארד עם אות V לסימון אומץ לב. בשנים 2004–2006 שירת במטות המשולבים. ביוני 2006 מונה למפקד רגימנט הנחתים הראשון והוביל אותו בלוחמה בעיראק. לאחר שלוש שנים בתפקיד מונה לעוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה. 
באוגוסט 2010 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וממרץ 2011 עד פברואר 2012 הוביל אותה בלחימה במחוז הלמנד שבאפגניסטן. ביוני 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד צפון של ארצות הברית. ביוני 2014 מונה למפקד מרכז כוחות המשימה אוויר-קרקע ולמפקד מרכז לוחמת אוויר-קרקע של חיל הנחתים. 
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט.
קרפארוטה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בוגר מכללת המטה של הכוחות המזוינים וקורס פסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה.
טוני שרידן

ביוגרפיה

בצעירותו הושפע שרידן בעידוד הוריו ממוזיקה קלאסית, ובגיל 7 למד לנגן על כינור. בהמשך דרכו למד לנגן גם על גיטרה, ובשנת 1956 הקים את להקתו הראשונה. בשנת 1958, בגיל 18, החל להופיע בתוכנית רדיו של ה-BBC, כנגן גיטרה חשמלית. בהמשך, קיבל חוזה להופיע במועדון ה-Top Ten בהמבורג, גרמניה. 
בעת שהופיע בהמבורג, בשנים 1960–1963, העסיק שרידן מספר להקות ליווי. בשנת 1961 הייתה זו להקת הביטלס (שהורכבה אז מג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ופיט בסט) ששימשה כלהקת הליווי שלו, לאחר שפגש את חברי הלהקה בביקורם הראשון בהמבורג. ברט קאמפרט, סוכן של חברת התקליטים Polydor Records, הציע ששרידן והביטלס יקליטו יחד, ובשנת 1962 הפיצה חברת התקליטים ברחבי גרמניה את האלבום "My Bonnie". הסינגל המוכר ביותר מתוך האלבום היה "My Bonnie"/"The Saints", אשר הגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים המקומי). עקב העובדה שהמילה Beatles מזכירה את המילה הגרמנית Pidels (כינוי סלנג ברבים לפין), האלבום עוטר בקרדיט "טוני שרידן וה-Beat Brothers". מאוחר יותר, לאחר שלהקת הביטלס זכתה לפרסום בינלאומי, האלבום הופץ מחדש בבריטניה, והפעם תחת הקרדיט "טוני שרידן והביטלס".
בשנת 1967, מתוך מעורבות בסוגיית מלחמת וייטנאם, הסכים שרידן להופיע בפני כוחות בעלות הברית. בעת שהותו בוייטנאם, הותקפה הלהקה שלו בירי ואחד מחבריה נהרג. בסוכנות הידיעות רויטרס אף דווח בטעות כי שרידן עצמו נהרג. על פעולותיו להעלאת המורל בקרב כוחות בעלות הברית במהלך המלחמה, זכה שרידן לתואר "קפטן של כבוד" מטעם צבא ארצות הברית.
בשנות ה-70 המוקדמות הפיק שרידן תוכנית רדיו במערב גרמניה שעסקה במוזיקת בלוז. בשנת 1978, עם פתיחתו המחודשת של מועדון "Star Club" בהמבורג, הופיע בו שרידן יחד עם להקת TCB Band (להקת הליווי של אלביס פרסלי עד למותו).
ב-13 באוגוסט 2002 פרסם שרידן אלבום אוסף בשם "Vagabond", אשר כלל גם גרסת כיסוי לשיר "Skinny Minnie" - שיר אותו פרסם שרידן שנים קודם לכן באלבומו הראשון.
בערוב ימיו התגורר שרידן עם אשתו אנה בגרמניה, ופרט לעיסוקו במוזיקה התעניין גם בהרלדיקה ועסק בעיצוב שלטי אצולה. שרידן נפטר ב-16 בפברואר 2013 בגיל 72.
מר זוטרא בר מר זוטרא

מר זוטרא בר מר זוטרא, או מר זוטרא השלישי, היה בנו היחיד של ראש הגולה בבבל, מר זוטרא השני, בתחילתה של תקופת הסבוראים. אביו מרד בשלטון הסאסאני, ולאחר דיכוי המרד על ידי צבאו של המלך קבאד הראשון נתלה על גשר העיר מחוזא. מר זוטרא הבן, שלפי המסופר בסדר עולם זוטא נולד ביום תלייתו של אביו ונקרא על שמו של אביו, עלה לארץ ישראל בשנת ד'ר"פ (520) וישב שם בראש ועד החכמים. בתקופה זו פעלו בבבל חכמי הסבוראים.

לידתו

משרת ראש הגולה בבבל, ראש ההנהגה המדינית של היהודים בבבל והסמכות העליונה לעניינים פנים-יהודיים, הוחזקה בידי משפחה המיוחסת לדוד המלך, ליהויכין מלך יהודה ולזרבבל בן שאלתיאל. לרוב הוכר ראש הגולה על ידי השלטון כנציג היהודים.
מר זוטרא האב היה ראש הגולה בבבל במשך כ-20 שנה. בתקופה זו החמיר מצבם של היהודים בבבל, ובעקבות גזרות ופוגרומים החליט למרוד בשלטון הסאסאני. בתחילה נחל מר זוטרא האב ניצחון ובמשך כשבע שנים מלך בעיר מחוזא. בסופו של דבר המרד דוכא, וראש הגולה נצלב עם ראש הישיבה, רב חנינא, שהיה סבו. בו ביום ילדה אשת ראש הגולה בן, וזה נקרא על שם אביו - זוטרא.

עלייתו לארץ ישראל

מר זוטרא הבן, בנו היחיד של ראש הגולה, נותר הנצר היחיד למשפחת ראש הגולה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת ד'ר"פ (520). שם נתקבל בכבוד גדול, וישב בראש ועד החכמים, הוא וצאצאיו.
על מועד עלייתו של מר זוטרא בר מר זוטרא לארץ חלוקות הדעות. לדעת החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", הסתתר מר זוטרא הבן כ-30 שנה בבבל, ואחר כך עלה לארץ ישראל. מה שהשפיע עליו בהחלטתו לעלות לארץ ישראל היה מאיסת השררה. לטענה זו התנגד רבי זאב וולף רבינוביץ', שכן משרת ראש הגולה בבבל בוטלה לאחר המרד.
צבי גרץ, לעומתו, כתב בספרו "דברי ימי ישראל" שמר זוטרא הבן עלה לארץ עם אימו, שברחה מיד אחרי המרד מאימתו של המלך קבאד, שרדף את משפחת ראש הגולה. דעה נוספת היא שמר זוטרא הבן עלה לארץ ישראל בגיל 18.
החוקר ר' יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", טען שנפלה טעות סופר בסדר עולם זוטא לגבי שנת עלייתו של מר זוטרא הבן לארץ. לדעתו, יש לדחות אותה בכ־70 שנה, והנוסחה הנכונה בספר היא שנת ד'שמ"ט (589). טענה זו נתקלה בהתנגדות מצד חוקרים אחרים.
לדעתם של החוקרים אייזיק הירש וייס ור' יצחק אייזיק הלוי, מר זוטרא הבן היה זה שהביא את התלמוד הבבלי לארץ ישראל ולימד אותו שם. בארץ ישראל היו חכמים שפעלו בגליל, ולפעמים היו נשלחות אליהם שאלות מן הגולה. בני ארץ ישראל שמחו לקבל את התלמוד הבבלי שהביא עמו מר זוטרא, ולמדו אותו ממנו תחת התלמוד הירושלמי, שפסיקת ההלכה על פיו היא קשה. ברם, טענה זו אינה מוסכמת, והיא ספגה ביקורת מפני שהיא סותרת מקורות היסטוריים שונים.

צאצאיו

בספר "סדר עולם זוטא" מסופר שמר זוטרא, לאחר עלייתו לארץ, ישב בראש ועד החכמים שבארץ ישראל, ה"סנהדרין". הוא וצאצאיו, במשך שבעה דורות, ישבו בראש ועד החכמים. שמותיהם: מר זוטרא, רב גוריא, מר זוטרא (הרביעי), רב יעקב, רב מיגס, רב נחמיה ורב אבדימי.
אנה צ'יצ'רובה

ביוגרפיה

צ'יצ'רובה נולדה במחוז רוסטוב, בגיל חודש עברה לירוואן, אז ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, אמה הייתה כדורסלנית ואביה קופץ לגובה. בתחילת שנות ה-90 עברה עם משפחתה לרוסיה.
היא החלה להתאמן בקפיצה לגובה בגיל שבע תחת הדרכת אביה, בגיל 17 החלה ללמוד ולהתאמן באקדמיית הספורט הרוסית, באותה שנה, זכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה לקאדטים עם תוצאה של 1.89 מטר. באליפות העולם לנוער בשנת 2000 סיימה במקום הרביעי ובאליפות אירופה לנוער ב-2001 זכתה במדליית כסף.
מאחר שלא הצליחה לשפר באופן משמעותי את תוצאתה הטובה ביותר, שקלה צ'יצ'רובה לפרוש, היא פנתה למאמן ייבגני זגורולקו, שהסכים לקחת אותה תחת חסותו ב-2003. תוך שנה שיפרה את שיאה האישי ב-15 סנטימטרים. היא החלה לרשום הצלחה בתחרויות מרכזיות לבוגרים, זכתה במדליית ארד באליפות העולם באולם ובמקום השישי באליפות העולם באצטדיון. ב-2004 זכתה במדליית כסף באליפות העולם באולם כשעברה גובה של 2.00 מטר וניצחה באליפות רוסיה. היא ייצגה את הנבחרת הלאומית באולימפיאדת אתונה וסיימה במקום השישי עם תוצאה של 1.96 מטר. ב-2005 זכתה באליפות אירופה באולם ובאוניברסיאדה. באליפות העולם באותה שנה סיימה במקום הרביעי. באליפות העולם באתלטיקה 2007 זכתה במקום השני אחרי בלנקה ולאשיץ', לאחר ששברה את שיאה האישי ועברה רף של 2.03 מטר. היא זכתה באליפות רוסיה ב-2007, ייצגה את רוסיה פעם נוספת באולימפיאדת בייג'ינג בה זכתה במדליית ארד לאחר טיה הלבאוט וולאשיץ' עם תוצאה של 2.03 מטר. מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 לאחר שנמצא כי השתמשה בחומרים אסורים. ב-2009 זכתה במדליית כסף באליפות העולם בברלין ובמקום השני בתחרויות ליגת הזהב בבריסל, ציריך ופריז, בכל האירועים ניצחה אותה ולאשיץ'. את עונת 2010 החמיצה צ'יצ'רובה בעקבות חופשה שלקחה לרגל הריונה ולידת בנה.
צ'יצ'רובה חזרה להתחרות ב-2011, היא זכתה בתחרויות ליגת היהלום בלוזון ובבריסל (עם תוצאה של 2.05 מטר) וסיימה שנייה בברמינגהאם. באליפות העולם זכתה במדליית זהב עם תוצאה של 2.03 מטר. באליפות רוסיה באתלטיקה שהתקיימה ביולי, שיפרה את שיאה האישי ל-2.07 מטר, התוצאה השלישית בטיבה לקופצת לגובה בכל הזמנים. ב-2012 זכתה בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין שבארצות הברית ובסטוקהולם, סיימה שנייה בציריך ושלישית בלונדון. היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם באולם שהתקיימה באיסטנבול. בתחרות בגרמניה השיגה את שיאה האישי באולם כשעברה גובה של 2.06 מטר. ביולי זכתה באליפות רוסיה באתלטיקה בתוצאה של 2.03 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה צ'יצ'רובה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.05 מטר, לפני בריגטה בארט מארצות הברית (2.03 מטר) ובת ארצה סבטלנה שקולינה (2.03 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה במוסקבה ב-2013 זכתה צ'יצ'רובה במדליית ארד ביחד עם רות בייטייה מספרד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי סווטלנה שקולינה (2.03 מטר) ובריגטה בארט (2.00 מטר).
באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג ב-2015 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 2.01 מטר, לאחר הזוכה מריה קוצ'ינה וסגניתה בלנקה ולאשיץ', שעברו אותו גובה אבל עם פחות פסילות.
צ'יצ'רובה מתנשאת לגובה 1.80, היא נשואה לגנדי צ'רנובול, אצן קזחי.
לאה גלפנשטיין

לאה גלפנשטיין (נולדה ב-11 בפברואר 1983) היא שחקנית ישראלית.

קורות חייה

לאה גלפנשטיין היא בת יחידה לסימון גלפנשטיין, יליד צ'ילה ומזל גלפנשטיין, ילידת מצרים. גדלה בבת-ים עד שהייתה בת 14, אז עברה עם משפחתה לרמת-גן. שיחקה בילדותה בחוג דרמה של תיאטרון אורנה פורת, למדה בתיכון תלמה ילין, בצבא שירתה גלפנשטיין כמורה חיילת והכינה לוחמים לבגרויות. למדה במשך שלוש וחצי שנים משחק בסמינר הקיבוצים, אותו סיימה ב-2008.
בסמינר הקיבוצים הכירה לאה גלפנשטיין את שי פיטובסקי, כשהיא הייתה בשנה השנייה ללימודי המשחק, הוא היה בשנה השלישית ללימודי הבימוי וליהק אותה להצגה "התקלה" שעיבד וביים על פי פרידריך דירנמאט, ההצגה רצה בצוותא עד היום במשך ארבע שנים (2012). "התקלה" זכתה בשלושה פרסי קיפוד הזהב להצגות פרינג': ההצגה, הבמאי והתלבושות. ההצגה מספרת על סוכן טקסטיל שנוסע בדרכים, מכוניתו מתקלקלת והוא מגיע לביתם של ארבעה זקנים, שהם שופטים בדימוס ומתארח אצלם ולאט-לאט הם גורמים לו להתבונן לתוך עצמו.
משם התפתחה הקבוצה שנהפכה לצעירי הבימה ופועלים עד היום בבימויו של פיטובסקי: לאה גלפנשטיין, אלינור פלקסמן, אייל רדושיצקי, יובל שלומוביץ', הראל מורד, נעמה ארמון, שחר רז, ועודד אהרליך. הקבוצה המשיכה עם פיטובסקי שנה אחר-כך כשעיבד וביים את "ביטאריצ'ה" על פי נחום גוטמן ורצה בצוותא. משם המשיכה הקבוצה לפעול בתיאטרון הבימה עם ההצגות "החוטם", "מסייה דה פורסוניאק" ו"ארץ חדשה" (חלק מפסטיבל אירופי בנושא פליטים, כל מדינה מתעסקת בכך מנקודת הראות שלה, ההצגה הופיעה בעולם). בתום לימודיה ובמקביל לכך עבדה גלפנשטיין עם מאור זגורי על ההפקה "בתולים", שרצה בצוותא עד היום (2012). היא משחקת גם בהצגה "מישהו ימות בסוף", שמביים זגורי בהבימה. שתי ההצגות נכתבו מתוך אימפרוביזציות ביחד עם השחקנים. גלפנשטיין שיחקה גם ב"ביקור הגברת הזקנה" וב"השוטר אזולאי" בהבימה, ב"הרפתקה בקרקס" בתיאטרון אורנה פורת, ב"מותק" במדיטק. כיום משחקת ב"האסופית" בתיאטרון השעה, בבימויה של יעל טילמן, בתפקיד הראשי של אן שרלי. זכתה עבור תפקידה בפרס הבמה לילדים ונוער לשחקנית ראשית לשנת 2013.
בטלוויזיה שיחקה גלפנשטיין בתפקיד אורח בסדרה "הכול דבש". שיחקה בסרט "מאיה" בבימויה של מיכל בת אדם.
קנת קיטינג

קנת קיטינג (באנגלית: Kenneth Barnard Keating;‏ 18 במאי 1900 - 5 במאי 1975) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, חבר הסנאט של ארצות הברית ממדינת ניו יורק. בשלהי הקריירה שלו שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של ניו יורק וכן כדיפלומט בתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל ובהודו.

תולדות חייו

קיטינג סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1919 ולימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1923. מיד לאחר שהוסמך כעורך דין, הוא החל עובד בעיר רוצ'סטר במדינת ניו יורק. בעת מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כסמל בצבא ארצות הברית ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כקצין וטיפס בסולם הדרגות עד שהתמנה לבריגדיר גנרל בשנת 1948. עם שובו לארצות הברית המשיך לעבוד כעורך דין.
הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית החל מ-3 בינואר 1947 ועד ל-3 בינואר 1959. בשנת 1958 זכה במושב בסנאט האמריקאי והחל בתפקידו כסנטור החל ב-3 בינואר 1959, משרה בה החזיק עד ל-3 בינואר 1965. בבחירות שנערכו לסנאט בשנת 1964 הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית רוברט קנדי.
בשנת 1965 קיטינג נבחר לשופט בבית המשפט לערעורים של מדינת ניו יורק, אולם התפטר מתפקידו בשנת 1969, כדי להתמנות לשגריר ארצות הברית בהודו, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1972. בחודש אוגוסט 1973 התמנה לשגריר ארצות הברית בישראל, תפקיד בו שימש עד לפטירתו בשנת 1975. קיטינג היה שגריר ארצות הברית בישראל בעת מלחמת יום כיפור, תקופה מכרעת ביחסי ישראל-ארצות הברית, אולם עקב מצבו הבריאותי הוא מילא תפקיד משני ביחסים אלה, ובעיקר הנטל נשאו סגנו ושאר בכירי שגרירות ארצות הברית בישראל.
גלעד סליקטר

גלעד סליקטר (יליד 1977) הוא אמן קומיקס ומאייר ישראלי.
סליקטר עוסק באיור מגיל 21. בוגר בית הספר לעיצוב "שנקר" במגמת איור, ולימודי רישום ופיסול אצל האמן מרק שוב. במסגרת עבודתו למבוגרים, פרסם קומיקס במגזין בלנדר ובכתב העת מסמרים, וכן שלוש חוברות (רומנים גרפיים): "מי אתה בכלל?" (2005), שנכתב כפרויקט הגמר בבית הספר "שנקר", הוא קומיקס אוטוביוגרפי, העוסק במפגש בין סליקטר לבין ידיד מתקופת הצבא שהפך רישום של האמן לכיתוב קעקע על גופו; "הביוגרף" (2006) הוא רומן גרפי בלשי שנכתב בשיתוף עם אוהד צופי; ו"השדים של מונגול" (2008, האוזן השלישית) הוא רומן גרפי סוריאליסטי, המתאר יממה בחייו של גיבור בלתי שפוי.
כמו כן פרסם סדרות קומיקס לילדים ולנוער בעיתונים מעריב לילדים, מעריב לנוער ואותיות, וכן בעיתון ערוץ הילדים ובעיתון זבנג, ואייר שלושה ספרי מדע בדיוני לילדים ולנוער ושלושה ספרי ילדים.
הרומן גהרפי "משק 54", שכתב יחד עם אחותו, המשוררת גלית סליקטר, ראה אור בצרפת. הספר זכה לביקורות טובות ונמנה עם הבחירה הרשמית של פסטיבל אנגולם לשנת 2009.
רומן גרפי רביעי שלו בשם "צו 8" ראה אור בצרפתית בשנת 2014 ובשנת 2017 התפרסם בעברית בהוצאת פועלים.
סליקטר, נשוי לעדי בר-אור (שערכה את הספר בצרפתית), אב ליונתן, מתגורר באלפי מנשה.