google/wiki40b huggingface dataset:
הוליווד בול

הוליווד בול (באנגלית: Hollywood Bowl) הוא אמפיתיאטרון באזור לוס אנג'לס שבקליפורניה. האמפיתיאטרון, המכיל 17,376 מושבים, מיועד בעיקר להופעות מוזיקה ובנוי בתוך חלל טבעי בגבעות הוליווד, מעליו מתנשא שלט הוליווד. סימן ההיכר המפורסם ביותר של האמפיתיאטרון הוא הקונכייה האקוסטית הגדולה שחיפתה על הבמה מ-1929 ועד 2003. הקונכייה הוחלפה ב-2004 במבנה דומה. האמפיתיאטרון נמצא בבעלות מחוז לוס אנג'לס, הוא ביתה של תזמורת ההוליווד בול ובית הקיץ של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. בכל שנה מתקיימים במקום מאות אירועי מוזיקה.

היסטוריה

האתר נחנך ב-11 ביולי 1922 ונשאר במידה רבה במצבו הטבעי, פרט לבמה וספסלים עבור הקהל. ב-1927 בנה האדריכל לויד רייט (בנו של פרנק לויד רייט) מעל הבמה קונכייה אקוסטית בצורת פירמידה. בעוד שהייתה מוצלחת מאד מבחינה אקוסטית, צורתה הייתה שנואה על הקהל, שראה בה מבנה מודרני מדי. לקראת עונת המופעים של 1929 בנתה קבוצת "הארכיטקטים המאוחדים" (Allied Architects) את הכיפה שסימלה את המקום וניצבה במקומה עד 2003. צורת החצי-כדור שלה וצבעה הלבן הועתקו למבנים דומים ברחבי העולם. הכיפה שופצה מספר פעים, בעיקר על מנת לשפר את הרמה האקוסטית, כיוון שרמת רעש הרקע של המקום (כתוצאה מתנועת מכוניות ומטוסים) עלתה מאד ביחס למועד הקמתו. השיפוץ האחרון נערך בראשית שנות השמונים על ידי האדריכל פרנק גרי, באמצעות ציפוי פנימי עשוי פיברגלס. עם פתיחת עונת 2004 הוצגה כיפה חדשה, גדולה יותר. בתוך הכיפה, בשני שלישים גובהה לערך, הותקן מבנה טבעתי גדול עליו ניתן למקם אמצעי תאורה והגברה רבים ושונים, בהתאם לצורך וכן מצלמות טלוויזיה ווידאו. שינוי נוסף הוא הקיר האחורי, ה"שובר" את צורת הכדור הקלאסית.
המקום אירח הופעות רבות מאת טובי הבדרנים והמוזיקאים. שיא תפוסה של 26,410 איש נרשם ב-1936 בעת הופעה של זמרת האופרה לילי פונס. עוד נודעו הופעות של איגור סטרווינסקי, יאשה חפץ, אבוט וקוסטלו, מיקי רוני, הביטלס, פרנק סינטרה, חבורת מונטי פייתון, לוצ'אנו פאבארוטי, סיימון וגרפונקל, הדלתות, בילי הולידיי, אלטון ג'ון, נט קינג קול, אלה פיצג'רלד ולואי ארמסטרונג, ג'ודי גרלנד (שאת הופעתה מ-1961 שיחזר ב-2007 הזמר רופוס ויינרייט), מיכאיל ברישניקוב, יצחק פרלמן, אנדראה בוצ'לי, אייזק שטרן ורבים אחרים. ב-8 בספטמבר 1937, לאחר מותו של ג'ורג' גרשווין נערך במקום קונצרט בהשתתפות פרד אסטר, אל ג'ולסון ואחרים, בפני למעלה מ-26,000 צופים, ובו ניצח אוטו קלמפרר על עיבוד לתזמורת לשניים מבין שלושת הפרלודים לפסנתר של גרשווין.

התייחסויות בתרבות

ההוליווד בול מופיע במספר סרטים, בהם "כוכב נולד" (מ-1937; בכיכובה של ג'ודי גרלנד), "טום וג'רי בהוליווד בול" (1950), "מונטי פייתון בהופעה חיה בהוליווד בוול" (1982), "חופים" (1988) ועוד. בסדרת הטלוויזיה "הסימפסונים" מוצגות הופעות מוזיקה בעיירה הדמיונית ספרינגפילד ב"ספרינגפילד בול" שנראה כמו ההוליווד בול.
דריל מורי

ביוגרפיה

מורי סיים תואר ראשון במדעי המחשב ותואר שני במנהל עסקים ב-MIT. עבד בחברה סטטיסטית שסיפקה נתונים לליגות ספורט, במהלך עבודתו נתקל בבעלי בוסטון סלטיקס בעת שהחברה שבה עבד סיפקה נתונים לקבוצת רכישה שהתענינה ברכישת בוסטון סלטיקס, בעלי הקבוצה התרשמו מהצעיר המשכיל ומינו אותו לסגן נשיא לענייני כדורסל, כשהוא עובד תחת דני איינג' גם הוא ג'נרל מנגר בולט. מורי הושפע מסגנון הניהול המדעי והסטטיטי של בילי בין ושיטת ה"מאני בול"
למרות שבתקופה ההיא 2007, מקומם של אנשי האנליטקס לא היה בולט בקרב קבוצות ה-NBA, והמשרות הניהוליות הכירות אויישו בדרך כלל על ידי שחקני ומאמני עבר, החליט בעלי יוסטון רוקטס לז אלכסנדר למנות את מורי לג'נרל מנג'ר של הקבוצה ולתת בידיו את המפתחות הניהוליים.
כג'נרל מנג'ר עשה מורי מהלכים רבים, הבולט שבהם הוא ככל הנראה החתמתו של ג'יימס הארדן. הוא מנחה את קבוצותיו להשתמש בכלים הסטטיסטיים המראים איזו זריקה יעילה יותר ולהתמקד בה, בתקופתו יוסטון זורקת הרבה יותר שלשות למשחק, כי הוא מצא אותה כזריקה יותר יעילה, הם ממעיטים למינימום את הזריקות מחצי מרחק. מ-2007 מאז החל מורי את כהונתו יוסטון לא סיימה עונה במאזן שלילי ובמרבית העונות היא התברגה לפלייאוף ה-NBA.
גם בקבוצת הבת של יוסטון ריו גרנד ואלי מה-D-League חולל מורי ניסויים שונים, למשך תקופה הוא הנחה את מאמני ושחקני הקבוצה לזרוק שלשות ולרוץ ללא הפסקה כשהם מעלימים עין מההגנה, הקבוצה הייתה בעלת מאזן ההתקפה הכי גבוה וההגנה הכי נמוך במאמר שכתבו עליהם ב-ESPN נכתב ש"אף אחת מעולם לא שיחקה כמוה" 
שיטותיו של מורי הפכו יותר ויותר פופולריות בליגה כולה והשפיעו על כל עולם הכדורסל, נכון ל-2018, קבוצות רבות מחזיקות סקאוטים אנשי סטטיסטיקות מתקדמות מדע וניהול.
גביע ווינר סל

שיטת המשחקים

גביע ווינר משוחק בשיטת "נוק-אאוט", משחק בודד בו המפסידה מודחת מהמפעל. משחקיו מפגישים את הקבוצות שסיימו את העונה הקודמת במקומות 1–8. המנצחות ברבע הגמר של הטורניר מעפילות לחצי הגמר שבו המפסידות משובצות למשחק על מקומות 3–4 והמנצחות מעפילות למשחק הגמר על גביע ווינר ששוחק מדי שנה מאז נוסד הטורניר בהיכל הספורט מלחה שבירושלים.
בעונת 2012/2013 עבר הטורניר לראשונה מירושלים לחיפה ושלבי הגמר התקיימו בהיכל הספורט רוממה שהורחב (חלק מהמשחקים התקיימו בהיכל הספורט החדש בקריית אתא). בעונת 2013/2014 נערך גמר הטורניר בבית מכבי בראשון לציון (חלק מהמשחקים התקיימו בהיכל יד אליהו בת"א). בעונת 2014/2015 התקיים גמר הטורניר בפיס ארנה ירושלים (חלק מהמשחקים התקיימו בבית מכבי). בעונת 2015/2016 התקיים גמר הטורניר באולם הדרייב אין בת"א (וחלק מהמשחקים התקיימו בהיכל טוטו חולון). בעונת 2016/2017 התקיים הטורניר באולם עין שרה בנהריה. בעונת 2017/2018 התקיים הטורניר בהיכל טוטו בחולון. בעונת 2018/2019 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בבית מכבי בראשון לציון. בעונת 2019/2020 יתקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב (וחלק מהמשחקים יתקיימו בהיכל טוטו חולון).
בעונת 2018/19 החליטו לשנות את פורמט הטורניר שיועד ל-8 הקבוצות המובילות, ולפתוח אותו לכל 12 קבוצות ליגת העל (אך לפי הצפי קבוצות שבאותה עת ישחקו בשלבי מוקדמות של המסגרות האירופאיות השונות ייעדרו מהטורניר). על פי הפורמט החדש, לפחות ארבעה או אפילו שש הקבוצות המובילות בתום העונה הקודמת ישוריינו מראש ברבע הגמר, ואילו שאר הקבוצות יתחרו בשמינית גמר כך שרק מחציתן תעפלנה לשלב רבע הגמר שיכלול בסך הכל שמונה קבוצות (כמו בטורנירים שנים קודמות). כל המשחקים ימשיכו להתקיים בשיטת נוק-אאוט החל משלב שמינית הגמר לפיו רק הקבוצה המנצחת ממשיכה לשלב הבא. בעונת 2018/2019 השתתפו בטורניר 10 קבוצות, למעט הפועל תל אביב ועירוני נס ציונה שנאלצו להיעדר בשל השתתפות במשחקי מוקדמות ליגת האלופות של פיב"א והיורופקאפ. בעונת 2019/2020 עתידות להשתתף בטורניר כל 12 קבוצות ליגת העל (לאחר ששוריינו בטורנירים האירופיים השונים ללא צורך התמודדות בשלבי המוקדמות), ארבע הקבוצות המובילות בתום העונה הקודמת (העונה הסדירה) ישוריינו מראש ברבע הגמר, שאר קבוצות הליגה יתמודדו בשלב הראשון שהמנצחות תעפלנה לשלב רבע הגמר שיכלול בסך הכל שמונה קבוצות.
דומיניק סוויין

קריירה

ב-1995 נבחרה סוויין לתפקיד לוליטה מתוך 2,500 ילדות, והסרט יצא לאקרנים ב-1997. באותה שנה כיכבה גם כביתו המרדנית של ג'ון טרבולטה בסרט עימות חזיתי. לאחר מכן כיכבה במספר סרטים נוספים כגון: "אלפא דוג" בתור הנערה סוזן הארטניין המעורבת בחטיפת הנער זאק מזורסקי (אנטון ילצ'ין).

חייה הפרטיים

סוויין היא דוברת של PETA. בגיל 21 הייתה לצעירה ביותר מבין הדוגמניות אשר הצטלמו בעירום עבור PETA. סוויין איננה צמחונית אך היא מתנגדת לשחיטה של חיות עבור הפרווה שלהן.
קשת השלום

היסטוריה

הקשת נבנתה ב-1921 על ידי סם היל , איש עסקים אמריקאי שהשקיע רבות בצפון-מערב ארצות הברית בתחילת המאה ה-20 לזכר הסכם גנט שנחתם ב-1814 וסיים את המלחמה בין ארצות הברית ובריטניה. על גג הקשת שגובהה 20.5 מטרים מתנוססים דגלי ארצות הברית וקנדה (כל אחד בצד שלו), וכתובת חקוקה באבן על האפריז. בצד האמריקאי חקוק המשפט "ילדיה של אם משותפת" ובצד הקנדי חקוק המשפט "משכן משותף באחדות משותפת". בתוך הקשת רשומה ההקדשה "שהשער הזה לא ייסגר לעולם" בשני הצדדים.

מעבר הגבול

מעבר הגבול מחבר את כביש בין-מדינתי 5 (I-5) המוביל מכיוון קליפורניה וסיאטל מהצד האמריקאי לכביש 99 בצד הקנדי הממשיך לוונקובר. מעבר גבול זה לא נסגר מעולם ומסמל את השלום בין שתי המדינות. שמו הרשמי של מעבר הגבול בצד הקנדי הוא "מעבר דאגלס" על שמו של סר ג'יימס דאגלס, המושל הראשון של קולומביה הבריטית. בזכות הקשת, מעבר הגבול נקרא בפי אנשים רבים "מעבר גבול קשת השלום". מעבר הגבול של דגלאס, הידוע גם כמעבר קשת השלום, הוא מעבר הגבול השלישי העמוס ביותר בין ארצות הברית לקנדה עם כ -3,500 עד 4,800 מכוניות העוברות בו מדי יום. 
אתר האינטרנט של הפארקים בקולומביה הבריטית מציין כי הצד המנוהל בקנדה של פארק קשת השלום הוא תשעה דונם. אתר האינטרנט של פארקי המדינה האמריקניים מציין כי החלק המנוהל על ידי ארצות הברית בפארק קשת השלום הוא כתשעה דונם.

אירועים היסטוריים

בשנת 1952 הזמר האפרו-אמריקאי פול רובסון לא הורשה לצאת מגבולות ארצות הברית ובכך נמנעה יציאתו להופעה בקנדה, ממש מעבר לגבול. הוא החליט למחות על כך והופיע מהצד האמריקאי כאשר מאות קנדים עומדים מעבר לגבול ורואים את הופעתו המאולתרת על משאית עם מרכב שטוח.
חיסון BCG

טיב החומר

החומר מורכב מחיידקים חיים-מוחלשים של זן שחפת הפרות. התרכיב נקרא על שמותיהם של שני המדענים, אשר הפיקו אותו לראשונה: BCG = Bacillus Calmette Guerin.

תופעות לוואי

תגובה רגילה:
שבוע עד שלושה שבועות לאחר הרכבה תקינה, בדרך כלל מופיעה אדמומית (Erythema), חזזית (Papule), וסמט (Pustule) העלולה להתפתח לכיב תוך 3–6 שבועות, ויכולה להופיע הגדלה של בלוטות הלימפה האזוריות. תהליך זה נרפא עצמו ללא טיפול במשך כשלושה חודשים, ומשאיר צלקת בעור. גם אם לא מופיעה חזזית, אין צורך לחזור על החיסון. אין צורך לטפל בכיב. אם יש הפרשה אפשר לכסותו על ידי פד יבש לא סותם, מבלי למנוע מגע עם אויר. בעת הרחצה אפשר לחבוש את המקום זמנית בלבד בחבישה המגינה נגד מים. אם מופיעה תגובה לחיסון, מומלץ להימנע מרחצה בים או בבריכה, על מנת לא לזהם את הכיב.
סיבוכים:
סיבוכים לאחר הרכבת BCG הם בדרך כלל נדירים. יכולים להופיע כיב קשה וממושך, מורסה מקומית או דלקת ממושכת בבלוטות הלימפה האזוריות או ניצור (fistula) מפריש מבלוטה תגובתי. תופעות אלו מופיעות עד החודש הרביעי אחרי ההרכבה. במקרים של תגובות יתר או סיבוכים, יש להפנות את המטופל ל מלש"ח לברור אפשרות של מתן טיפול מקומי או סיסטמטי, וכן לדווח למחלקה לשחפת ו א״דס על טופס "תגובות לחיסון".

אספקת החומר

החומר מסופק בצורת אבקה מוקפאת יבשה (Freeze-dried) בבקבוקון, מלווה בנוזל ממסי מיוחד בבקבוקון אחר.

אחסון החומר והעברתו

יש לאחסן את התרכב במקרר רגיל בטמפרטורה בין 2°C ל 8°C. אין להקפיא את התרכב. יש למנוע חשיפת התרכב לאור. במהלך העברת החומר יש להשתמש בצידנית עם קרחונים.

רישום ודווח

יש לרשום תאריך הרכבת BCG, המינון, מספר האווה והשרות בו ניתנה ההרכבה בפנקס החיסונים האישי וברשומתן. בנוסף, בשירותים מסוימים ישנם טפסים מיוחדים למטרת רישום מפורט יותר, כגון במרכזי קליטת עולים. יש לדווח בסוף כל שנה על כיסוי החיסון בקרב המועמדים של אותו שנתון. את הנתונים יש למלא נספח מסי 1 ולשלוח ללשכת הבריאות שתעביר סיכומים (נספח מסי 2) למחלקה לשחפת ואיידס במשרד הבריאות.
רביע א-ת'אני

רַבִּיעֻ (אל)תַ'אנִי או רביע אל-אַאחַ'ר בערבית:(رَبِيعُ ٱلثَّانِي، ربيع الآخر) הוא החודש הרביעי בלוח השנה המוסלמי. משמעות השם היא חודש האביב השני, אף כי מאז ביטול עיבור השנים בימי מוחמד עשוי החודש לחול בכל אחת מעונות השנה.
לימפוציט B

חסכים חיסוניים מולדים

מחלת ה-SCID היא היעדר מולד מוחלט של תאי-B ותאי T. ילדים הנולדים עם ליקוי זה מכונים "ילדי בועה", כיוון שהם נאלצים לבלות את כל חייהם (הקצרים) בתוך בועת פלסטיק סטרילית, המונעת חדירת זיהומים לגופם. מספר טיפולים מוצלחים בריפוי גנטי השיבו לילדים אלו את היכולת לייצר לימפוציטים והעניקו להם סיכוי לשרוד.
מחלת ה-XLA היא היעדר מולד מוחלט של תאי B, וכתוצאה מכך מחסור בכל סוגי הנוגדנים.

גבולות הנורמה בבדיקת דם

בבדיקת דם גבולות הנורמה הם 43%-22% (מספר לימפוציטים מתוך 100 לויקוציטים).
איוו פוגורליץ'

חייו

פוגורליץ' נולד בבלגרד, יוגוסלביה, לאב נגן קונטרבס שעסק בהלחנה וניצוח, ובגיל 7 החל ללמוד פסנתר. כעבור חמש שנים, בהיותו בן 12, נשלח ללמוד בקונסרבטוריון היוקרתי על שם צ'ייקובסקי במוסקבה, רוסיה. שם למד עוד חמש שנים. ב-1976 החל ללמוד אצל הפסנתרנית אליזה קדרדזה, ילידת גאורגיה, שהעבירה לו את המסורת של אסכולת ליסט - זילוטי. ב-1980 המורה, המבוגרת ממנו ב-17 שנים, נפרדה מבעלה המדען והייתה לאשתו של הפסנתרן והמפיקה המוזיקלית שלו, עד מותה ב-1996. לאחר מותה הפסיק פוגורליץ' להופיע למשך מספר שנים, והקדיש את זמנו לעיצוב תכשיטים. בתחילת שנות ה-2000 חזר לבמת הקונצרטים.
בשלהי שנות ה-70 כבר החל פוגורליץ' להתפרסם ואף זכה בכמה פרסים יוקרתיים בתחרויות, אך פרסומו הבינלאומי בא לו דווקא בתחרות ממנה הודח. בתחרות על שם שופן שהתקיימה בוורשה, ב-1980, הדיחו אותו השופטים בסיבוב השלישי. לאחר ההחלטה על ההדחה, פרשה מחבר השופטים מרתה ארחריץ' תוך שהיא זועקת: "מה אתם עושים? האיש הזה גאון". האירוע האפיל על התחרות כולה וזכה לפרסום עולמי, שבמרכזו עמד "הפסנתרן שלא זכה בפרס".
הפרשנויות שלו ליצירות מוזיקליות, נחשבות משנות סדרי עולם, הן ייחודיות עד קיצוניות, ונדמה למאזין כי הוא מתעלם לגמרי ממסורות הביצוע שהיו מקובלות לאורך השנים. בדרכו שלו הוא יכול לנגן את הקונצ'רטו מס' 2 של רחמנינוב במשך 50 דקות בעוד שיצירה זו מוכרת במרבית הביצועים המקובלים ב-30 דקות בלבד.
המבקרים ושוחרי המוזיקה הקלאסית נחלקים ביחסם לפרשנויות המוזיקליות שלו. יש הרואים בנגינתו החייאה ומתן כיוון חדש למוזיקה, ויש הרואים בביצועיו תיאטרליות מזויפת אשר הורסת את היצירות עד יסודותיהן.
בישראל, ביקר לראשונה ב-1986, ומאז הוסיף וביקר בה פעמים אחדות לסדרות של קונצרטים.
ב-1986 ייסד בקרואטיה קרן לקידום קריירה של נגנים צעירים מארץ מולדתו. ב-1998 מונה ל"שגריר של רצון טוב" מטעם אונסק"ו, כיום איננו מחזיק במינוי זה (נכון כבר ל-2009).
בין 1987 ו-1997 התקיים בגרמניה "פסטיבל איוו פוגורליץ'" שמטרתו לקדם נגנים צעירים באמצעות נגינה משותפת עם נגנים בעלי שם. בדצמבר 1993 ייסד את "תחרות סולו פסנתר בינלאומית" בשיתוף פעולה עם אולם AMBASSADOR FOUNDATION בפסדינה, קליפורניה. מטרת התחרות לעזור למוזיקאים צעירים לקדם את הקריירה שלהם, ולשם כך מוענק כפרס ראשון סך של 100 אלף דולר. תחרות זו התקיימה עד עתה פעם אחת בלבד: בלוס אנג'לס בשנת 1993. בנוסף, הוא מקיים פסטיבלים לכשרונות צעירים, וכן הקים קרן למימון הקמת בית חולים בסרייבו.
ז'אבינקה

תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1817, ובשנת 1882 נבנתה בה תחנת רכבת, בקו שחיבר בין ורשה, בריסק ומוסקבה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי ז'אבינקה

יהודים ישבו בעיירה מסוף המאה ה-19, הגם שרק בשנת 1903 הותר להם רשמית להתגורר בה. בשנת 1921 נמנו בעיירה 445 יהודים, מתוך 610 תושבים. בין מלחמות העולם גדל מספר היהודים ביישוב, והתקיימה בו פעילות ציונית.
כל יהודי העיירה נרצחו במהלך הכיבוש הגרמני של האזור במבצע ברברוסה, ככל הנראה באתר ההרג ההמוני ברונה גורה.
רווקה פלוס

עלילה

זהבה לוי (יעל טוקר) היא עוזרת גננת ירושלמית בת 34. אמהּ, רחל לוי (רובי פורת-שובל) כמהה לנכד, ולכן היא מציגה בפני זהבה, בסיועו של ידידהּ, הרופא זאב שוחט (מוטי גלעדי), כאילו חלתה בסרטן הלבלב, ומכריזה שלא תיטול את התרופות הנחוצות לשם טיפול במחלה עד שזהבה, הרווקה, תיכנס להריון. זהבה נכנעת לאולטימטום, אך אינה מסתייעת בתרומת זרע, אלא נפגשת עם גברים אחדים, מהם המוכרים לה ומהם כבליינד דייט, על מנת להרות מאחד מהם. גברים אלה מנחילים לה אכזבה, ואחד מהם אף אונס אותה ושובר שתיים משיניה.
זהבה פוגשת זוג, מיכה (מיקי לאון) ודליה (מיכל ינאי), המחפש אם פונדקאית שתהרה למיכה, ונענית להצעה זו. היא שוכבת עם מיכה פעמים אחדות, עד להגשמת המטרה המיוחלת - היא נכנסת להריון. במהלך ההריון מתברר לזהבה שאמהּ רימתה אותה, וכלל אינה חולה. היא מתלבטת האם להמשיך בעסקה או להפסיק את ההריון, ובסופו של דבר יולדת בת, כשבני הזוג מיכה ודליה מלווים אותה בלידה.

נשים וגברים

הדמויות הדומיננטיות בסרט זה הן נשים: זהבה לוי, גיבורת הסרט, רחל אמהּ, שתי שכנותיה, בתיה וכרמלה, הגננת, ונשים נוספות. הגברים המעטים שבסרט מעוררים דחייה: בני הזוג הסוטים שזהבה פוגשת ("במהלך מבחני הכניסה למיטתה ואל גופה נתקלת זהבה בטיפוסים גועליים במיוחד, המייצגים נאמנה את הפרופיל הגברי", תיאר אותם מבקר הקולנוע מאיר שניצר), ד"ר שוחט הנוכל ועוד. בזוג העיקרי שבסרט, מיכה ודליה, דליה היא המנהלת את מיזם ההפריה של זהבה, ומיכה הוא רק שליחהּ ההכרחי להגשמת מטרה זו.
המפגש בין נשים לגברים בסרט זה רחוק מלהלהיב. נטע אלכסנדר מצאה בסרט "כמה מסצנות הסקס המדכאות ביותר שנראו בקולנוע הישראלי".
התסריטאית דיתה גרי, שצפתה בהקרנה מוקדמת של הסרט לחברי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, עזבה את ההקרנה בזעם והסבירה: "הסרט פגע עמוקות ברגשותיי כאישה כאם וכיוצרת". צפי סער הציגה עמדה אחרת, לפיה זהו סרט פמיניסטי, "לא רק שהסרט אינו משפיל נשים, בעיני הוא שם במרכז את החוויה שלהן, את היותן חשופות לפגיעה סקסיסטית מסוגים שונים, את המחיר הכבד שהן משלמות, את הכוחות החזקים המתאחדים כדי להפעיל עליהן דיכוי מסוגים שונים, את ניסיונות ההשתקה שלהן, האלימים לפעמים, ואת המאבקים שעליהן לנהל בלי הפסקה." דעה דומה הביע מיקי לאון, המגלם בסרט את מיכה: "'רווקה פלוס', לדעתי, בכלל לא סרט שמבזה את האשה. הגברים שם יוצאים הרבה יותר מגוחכים, הרבה יותר בזויים. זה סרט שלועג לכל אותם לחצים שמופעלים על נשים שנמצאות במצב הזה של זהבה, לא לנשים."

כרזת הסרט

כרזת הסרט מציגה את זהבה לוי (שאותה מגלמת יעל טוקר), בחולצה שאותה לבשה בסצנת האונס. בגרסה מוקדמת של הכרזה הוחלפה האות ו"ו שבמילה "פלוס" על ידי תכשיר לבדיקת הריון, שלו מקום חשוב בסרט, כחלק מבקרת ההפריה של זהבה על ידי מיכה. בגרסה הרשמית של הכרזה, שליוותה את הקרנתו בישראל, הוחלפה האות ו"ו שבמילה "פלוס" על ידי תא זרע, שהוא משאת נפשן של הביציות של זהבה.
תמונתה של זהבה לוי עברה שינוי בדרכה מהסרט לכרזה. בעוד שבסרט רואים היטב את שיער בית השחי של זהבה, הפורשׂת ידיה, הכרזה עברה עיבוד תמונה, שבו הפך בית השחי לחלק לחלוטין.

הפצה

הסרט הופק על ידי חברת "Transfax הפקות" ונתמך על ידי קרן הקולנוע הישראלי, זכיינית ערוץ 2 "רשת", והמיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים. נכון להיום, הסרט לא זכה להפצה במדיה ביתית, וזמין לצפייה בשירותי VOD שונים.
נמל התעופה ואצלב האוול

היסטוריה

צ'כיה נחשבת לחלוצה בתחום התעופה האזרחית באירופה עוד משנת 1919. הצורך בבניית שדה תעופה נוסף בפראג החל באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עקב העומס הרב ששרר בנמל התעופה הישן "קְבֶּלה" והצורך להפריד לחלוטין את התעופה האזרחית מזו הצבאית. נמל התעופה רוזינה נפתח ב-5 באפריל 1937, ונשא את שמו של פרבר העיר פראג בו הוקם. באותה שנה זכה רוזינה בתערוכה הבינלאומית בפריז במדליית זהב עקב תכנונו האדריכלי היעיל, מעשה ידי האדריכל א. בנש.
ב-5 באוקטובר 2012 לרגל יום הולדתו ה-76 של נשיא צ'כיה הראשון לאחר נפילת הקומוניזם ואצלב האוול שונה שמו של נמל התעופה מנמל התעופה רוזינה-פראג לנמל התעופה פראג-ואצלב האוול.

טיסות לישראל וממנה

חברת צ'ק איירליינס מפעילה קו טיסה יומי בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון.

חברת סמארט וינגס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.

חברת Travel Service Airlines מפעילה בין 3–4 טיסות עונתיות בקיץ בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.

חברת אל על מפעילה טיסה יומית בין נמל התעופה בן-גוריון והנמל.

חברת ריינאייר הפעילה בעבר שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לאילת-עובדה, ומפעילה כיום שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לנמל התעופה רמון.
הרמן אוברט

חייו

אוברט נולד למשפחה סקסונית טרנסילבנית בסיביו (בגרמנית: הרמנדשטאד) באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברומניה). בגיל 11 אוברט התלהב מספריו של ז'ול ורן מהארץ לירח וסביב הירח, ושינן אותם בעל-פה. בגיל 14 בנה את רקטת המודל הראשונה שלו, וכבר אז ייסד את שיטת הרקטה הרב-שלבית שלו. מפני גילו הצעיר, נבצר ממנו לממש את רעיונותיו, והם לא עברו את שלב התכנון.
בגיל 21 החל ללמוד רפואה במינכן, גרמניה אבל עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לחזית המזרחית כנגד רוסיה. לאחר מכן נשלח כחלק מיחידה רפואית לסיגישוארה (כיום ברומניה), שם התאפשר לו לשוב ולעסוק בתחביבו מכבר - רקטות. ב-1917 הציג בפני הרמן פון שטיין, שר המלחמה הגרמני אב טיפוס לרקטה המונעת על דלק נוזלי.
ב-1918 נישא למתילדה ולזוג נולדו ארבעה ילדים. אוברט החל ללמוד פיזיקה במינכן ובגוטינגן. הדוקטורט שהציג ב-1923 נדחה כ"דמיוני", והוא נאלץ להדפיס אותו באופן פרטי, תחת השם "Die Rakete zu den Planetenräumen" ("ברקטה אל החלל הבין-כוכבי"). ספר זה מאוחר יותר יצית את דמיונו של ורנר פון בראון הצעיר, מנהלה הראשון של מרכז טיסות החלל מרשל ומתכנן טיל הסטורן 5 ותוכנית החלל האמריקאית כולה.
אוברט תיכנן לראשונה טיל למסע בין-כוכבי עבור הסרט "האשה על הירח" (Frau im Mond) של פריץ לאנג בשנת 1928. משימתו של אוברט הייתה שיגור טיל קודם הקרנת הסרט, כחלק ממסע הפרסום עבור הסרט. סרט זה נחשב כאבי סרטי המדע הבדיוני "הרציניים". 
משפחתו של אוברט עזבה את אירופה במשך מלחמת העולם השנייה, ולא חזרה אליה עד לסיומה. אוברט עצמו החל ללמד באוניברסיטה בווינה בשנת 1938, ואחר כך בדרזדן ולבסוף בפנמינדה, גרמניה בשנת 1941. הוא עבד עבור המשטר הנאצי בפיתוח רקטת ה-V-2 ועוטר בשל כך בעיטור "צלב גיבור מלחמה". לאחר המלחמה עזב אוברט לשווייץ ומשם לאיטליה, שם עבד עבור חיל הים האיטלקי. בשנת 1950 חזר והתיישב בגרמניה, שם הוציא לאור את ספרו "Menschen im Weltraum" ("האדם בחלל") בו העלה את רעיונותיו על האדם בחלל, כולל: טלסקופ מחזיר אור בחלל, חליפת חלל, תחנת חלל וחללית מונעת חשמל.
אוברט התפרסם בשנות החמישים כתומך בקיומם של חוצנים ובטענה כי מספר תצפיות של עב"מים הם למעשה חלליות של חוצנים. מאוחר יותר החל לפעול אצל תלמידו פון בראון בנאס"א ומאוחר יותר בפרויקט אטלס של חברת ג'נרל דיינמיקס.
אפקט אוברט הקובע כי מנוע רקטי צורך פחות אנרגיה כאשר נע במהירות גבוהה מאשר במהירות נמוכה, נקבע על ידו ונקרא על שמו.
אוברט היה חבר עד סוף ימיו במפלגת הימין הקיצוני המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה המזוהה עם ערכים נאו-נאצים. הוא מת בנירנברג בגיל 95, ב-28 בדצמבר 1989.
אלכס אלבס

קריירת מועדונים

אלכס אלבס החל את הקריירה בקבוצת ויטוריה, ובשנת 1992 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, וזכה באליפות מדינת באהיה באותה שנה. בשנת 1994 עבר אלבס למועדון הפאר פלמייראס, וזכה איתו באליפות ליגת העל הברזילאית באותה עונה. לאחר מכן שיחק בז'ובנטודה ובפורטוגזה, ובשנת 1998 חתם בקרוזיירו, עמה זכה באותה שנה בגביע רקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון במפגש כפול על ריבר פלייט, ובאליפות מדינת מינאס ז'ראיס. יכולתו הטובה של אלכס אלבס הקנתה לו חוזה בהרטה ברלין, שם חתם בשנת 1999. בעונתו הראשונה הבקיע ארבעה שערים, וקבוצתו סיימה במקום השישי בבונדסליגה. אחד משעריו, אותו הבקיע בניצחון 4-2 על פ.צ. קלן, נבחר כשער העונה בגרמניה. קלן הובילה 2-0, ומיד לאחר השער השני של קלן, כאשר אלבס חידש את המשחק מנקודת החצי, בעט את הכדור לשערה של קלן, וצימק את התוצאה ל-2-1, בדרך למהפך. באותה שנה הבקיע שער בהפסד 3-1 לברצלונה בשלב הבתים השני בליגת האלופות, בסיומו הודחה הרטה מהמפעל. בעונת 2000/01 הבקיע אלבס שמונה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם מיכאל פריץ ושטפן ביינליך, והקבוצה סיימה במקום החמישי, ובסיום אותה עונה זכה עם הרטה ברלין בגביע הליגה הגרמנית לאחר ניצחון 4-1 על שאלקה 04, בו הבקיע אלבס את השער השלישי. בעונת 2001/02 הבקיע אלבס שבעה שערי ליגה, והרטה סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום אותה עונה הגנה הרטה על תוארה כמחזיקת גביע הליגה הגרמנית, לאחר שניצחה שוב את שאלקה 04 בתוצאה הזהה 4-1. בגמר זה, אלבס הבקיע את השער השני להרטה. עונת 2002/03 הייתה האחרונה של אלבס בהרטה ברלין. בעונה זו, הבקיע שישה שערים ובישל חמישה, והרטה סיימה במקום החמישי בבונדסליגה. בתום עונה זו עזב אלבס את הרטה ברלין לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 25 שערי ליגה ב-81 הופעות, וחתם באתלטיקו מיניירו.
אלבס שיחק באתלטיקו מיניירו עונה אחת, והבקיע בה שמונה שערים. לאחר מכן לא הצליח אלבס למצוא קבוצה לתקופה ארוכה, ושיחק במועדונים הברזילאיים ואסקו דה גאמה, ויטוריה, עמה זכה בפעם השנייה בקריירה באליפות מדינת באהיה בשנת 2005, בואבישטה ספורט קלאב ופורטלזה, עמה זכה באליפות מדינת סיארה בשנת 2008, מחוץ לברזיל שיחק אלבס במועדון הסיני גוואנגז'ו פוטבול קלאב ובמועדון היווני קבאלה. בשנת 2010 חזר אלבס לברזיל, וסיים את הקריירה במועדון אוניאאו רונדונופוליס.
על אף הצלחתו בשלבים מסוימים בקריירה, בעיקר בתקופתו בהרטה ברלין, אלבס מעולם לא שיחק בנבחרת ברזיל.

מותו

בשנת 2007 אובחן אלבס כחולה בלוקמיה, אך המשיך לשחק כדורגל עד לשנת 2010. את דבר מחלתו חשף רק באוקטובר 2012, חודש אחד לפני שנפטר מהמחלה, בבית החולים בז'או הקרובה לסאו פאולו.
מישל פרידמן

ביוגרפיה

פרידמן נולד ב-25 בפברואר 1956 בפריז. הוריו היו יהודים שעבדו עבור התעשיין הגרמני אוסקר שינדלר. ב-2004 התחתן עם ברבל שפר (בגרמנית: Bärbel Schäfer), אשת בידור ומנחת טלוויזיה גרמנית.

קריירה

בשנת 1987 סיים פרידמן לימודי תואר ראשון במשפטים. בשנת 1994 השלים תואר דוקטור באוניברסיטת מיינץ. מאז 2016 הוא פרופסור לדיני מקרקעין ודיני תעשיית הבידור באוניברסיטת פרנקפורט.

איש טלוויזיה

פרידמן זכה לפרסום רב כמנחה של תוכניות הטלוויזיה "זהירות! פרידמן!" (בגרמנית Vorsicht! Friedman) ו"פרידמן" (Friedman) בין השנים 1998–2003. מאז 2004 הוא מנחה את תוכניות הטלוויזיה "סטודיו פרידמן!" (!Studio Friedman) ו"פרידמן צופה בכל" (בגרמנית !Friedman schaut hin).

תפקידים ציבוריים

פרידמן מילא תפקידים ציבוריים שונים. הוא כיהן כסגן הנשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2003-2000 וכיושב ראש הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2003-2001. הוא היה פעיל בולט במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. ב-8 ביולי 2003 הוא קיבל עליו את הדין ושלם קנס של 17,400 יורו בגין אחזקה ושימוש בקוקאין. בשנת 2003 הוא התפטר מתפקידיו הציבוריים עקב השימוש בקוקאין.

פרסים

בשנת 2001 הוא קיבל את מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ואת פרס הטלוויזיה הגרמנית (Deutscher Fernsehpreis).
קונסטנטין נובוסלוב

ביוגרפיה

נובוסלוב נולד בניז'ני טגיל שבברית המועצות (רוסיה כיום) בשנת 1974. בשנת 1991 החל את לימודיו במכון לפיזיקה וטכנולוגיה במוסקבה וסיים אותו בשנת 1997. את לימודי הדוקטורט השלים בשנת 2004 באוניברסיטת רדבוד ניימכן שבהולנד. לאחר עבודה של מספר שנים במעבדה, קיבל נובוסלוב משרת פרופסור ועמית מחקר באקדמיה המלכותית של אוניברסיטת מנצ'סטר, יחד עם מנחה הדוקטורט שלו, אנדריי גיים. הוא מחזיק באזרחות רוסית ובריטית.
נובוסלוב פרסם יותר מ-60 מאמרים, בנושאים כמו על מוליכות מזוסקופית (מגנטומטריית הול), תנועה תת-אטומית של תחומים אטומיים מגנטיים, המצאת "סרט הגקו" (סרט הדבקה דו-כיווני), והגרפן.
בשנת 2011 נבחר לחבר בחברה המלכותית.