google/wiki40b huggingface dataset:
יקה

יֶקֶה הוא כינוי שמקורו ביידיש, אשר התייחס במקור ליהודי גרמניה, וכן גם ליהודים מן המרחב דובר השפה הגרמנית, שאימצו לכאורה את השפה, את אורח החשיבה, הרגלי החיים והמזג של דוברי גרמנית במרכז אירופה. מאוחר יותר בארץ ישראל, הפכה המילה מכינוי כללי לכינוי לאדם בעל נימוסים, דייקנות, נוקשות והיעדר חוש הומור, שתואמות את הסטריאוטיפ של היקה.

אטימולוגיה

קיימות תאוריות שונות לגבי מקור הכינוי. אחת המפורסמות שבהן גורסת כי מקור הכינוי הוא מהמילה Jacke (ז'קט בגרמנית) אשר ככל הנראה נוצר במהלך המאה ה-19 בשל ההבדלים התרבותיים בלבוש שהתפתחו בקרב יהודי מערב אירופה, אשר החליפו את המעילים הארוכים המסורתיים בז'קטים קצרים, בעוד שיהודי מזרח אירופה נהגו ללבוש בגדים ארוכים יותר.
לפי תאוריה נוספת מקור המילה במילה Jeck בדיאלקט של דרום גרמניה (וכן בכמה ניבים של יידיש), שפירושה "משוגע" או "מוזר".
הכינוי השתרש בארץ ישראל במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בעקבות גל העלייה מגרמניה ולא אחת שימש כמילת גנאי, בעיקר בצירוף "יקה פוץ'" (=יקה טיפש), והיו אף שטענו בהלצה כי פירוש הכינוי הוא למעשה ראשי תיבות של יהודי קשה-הבנה (או יהודי קשה-הומור).

קהילות דתיות עכשוויות של יקים

קהילות קטנות השומרות על מנהגי היקים, יוצאי יהדות גרמניה, קיימות כיום בשווייץ, מזרח צרפת (אלזס ולורן) ולוקסמבורג. קהילה משמעותית נמלטה מפרנקפורט לאחר ליל הבדולח ועברה לוושינגטון הייטס בניו יורק, שם הקימו את בית הכנסת עדת ישורון שדבק במנגינות ובנוסח היקי. קהילה הוקמה גם בקיבוץ חפץ חיים בישראל, וכן שמרו על מנהגי היקים בקהילת בנין ציון ברחביה עד שנסגר בתשס"ד. בשנים האחרונות נפתחו בארץ על ידי מכון מורשת אשכנז מספר קהילות הממשיכות את מנהג יהדות גרמניה כשאחת הבולטות שבהן היא קהל עדת ישורון בירושלים (ברמות), בראשות הרב יהודה גנס, אשר אף התחילה בפרויקט לשימור מנגינות ונוסח התפילה בגרמניה. קהילה נוספת בירושלים קיימת בשכונת בית וגן. קהילות נוספות נמצאות בבני ברק, בביתר עילית, בחיפה ובקריית ספר.
רפאל אלשיך

ביוגרפיה

אלשיך נולד בצנעא בירת תימן, בן לר' שלום (בן הדור השמיני לרב יחיא אלשיך), ולשולמית, בת למשפחת פנחס הכהן. בילדותו התייתם מאביו והתחנך על ידי אחיו של אביו, ר' לוי ור' יוסף אלשיך, ואחיה של אמו, ר' דוד פנחס הכהן.
אלשיך היה תלמידם של הרבנים חיים קורח, יחיא קאפח ושלמה פנחס הכהן. לצד לימודיו עסק בשזירת חוטי משי. בשנת תרס"ג, בעקבות הרעב שפקד את תימן, עבר להתגורר בעדן, וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל בעקבות דודיו, ולמד בישיבות בירושלים ובתל אביב, בהן ישיבת אוהל מועד. בארץ עבד כסופר סת"ם ובהגהת כתבי קודש. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסק בהוראת ילדים יוצאי תימן בראשון לציון.
בשנת 1918 הוזמן אלשיך לתל אביב, והיה למורה ראשי בתלמוד תורה של קהילת יוצאי תימן. שנים ארוכות היה רב קהילת יהודי תימן בתל אביב, רב שכונת מחנה יוסף ורב בית הכנסת "חיי עולם", וכיהן כחבר המועצה הדתית בעיר וחבר מועצת חברה קדישא. בפעילותו הציבורית היה חבר התאחדות התימנים בארץ ישראל ונציגה באספת הנבחרים הראשונה והרביעית (1920–1926, 1944–1949) ובקונגרס הציוני ה-19. באספת הנבחרים הרביעית נבחר לכהן בוועד הלאומי.
אלשיך נפטר בתל אביב ב-1957, בן 76 במותו. בהלווייתו בבית העלמין טרומפלדור נכחו נציגו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי, רב העיר תל אביב יעקב משה טולידאנו, ויו"ר התאחדות התימנים זכריה גלוסקא.
בנו של דודו יוסף אלשיך, שלום אלשיך, היה רב ומנהיג ציבור בקהילת יוצאי תימן ביישוב.
אוזן גובן

ביוגרפיה

אוזן גובר נולד ב-1975 בעיר נירנברג שבגרמניה. הוא למד משחק בקונסרבטוריון העירוני באיזמיר ושיחק בתיאטרון שאהיקה טקאנד (Şahika Tekand) הנודע באיסטנבול. הוא גם למד מחול מודרני באוניברסיטת סינאן לאמנויות הבמה. הוא ביצע מגוון רחב של דמויות מסוגות שונות, בהן דרמה, מותחני פשע וקומדיות סאטיריות. בנוסף לסדרות טלוויזיה וסרטים מוצלחים כגון "Balalayka" ו-"Dokuz", גובן שיחק גם לצד חברו צ'ם ילמאז בקומדיה העל-טבעית "G.O.R.A", ובסרט ההמשך "A.R.O.G". הוא גם שיחק בפרודיה המערבית "Yahşi Batı".
ב-2005 נישא לבמאית טורקאן דרייה ולהם בן.
אמינה בנת והב

חייה

אמינה נולדה במכה, אביה והב איבן עבד מאנף משבט קורייש המתייחס לפי האגדה לקדר בן ישמעאל בן אברהם. אביה השיאה בגיל צעיר לעבדאללה בן עבד אל-מטלב, אך הוא מת קודם שראה את בנו מוחמד, בדרכו ממכה למדינה.
אמינה שלחה את בנה, כמקובל בקרב השבטים באותה תקופה, למדבר שם גדל אצל משפחה בדואית. כשחזר מוחמד בן החמש לחיק אמו, לקחה אותו למדינה כדי לפגוש את משפחתה. אמינה מתה בשנת 577 כ-35 ק"מ ממדינה לכיון מכה ונקברה שם.
גילה של אמינה בעת מותה שנוי במחלוקת, ותלוי בגילה בעת נישואיה לאביו של מוחמד, לפי נוסחאות מסוימות הייתה בת 17 ולפי אחרות - 24.
קברה של אמינה נטען כי נמצא בכפר וואהב, אבל בשנת 1998 הוצת הקבר ונהרס בידי קנאים.
שניאור זלמן פלר

ביוגרפיה

פלר נולד בשנת 1913 בעיר בוטושאני שברומניה, בן לאסתר-הדסה ויששכר-דב פלר. נמנה עם צאצאיו של רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד תנועת חב"ד ומחבר ספר התניא, ונקרא על שמו. על אביו סיפר: "אבי יששכר-דב היה לי אדם קרוב מאוד. הוא היחיד שהבין אותי בכל מה שעשיתי ובכל מה שלא עשיתי".
ב-1936 סיים את לימודיו האקדמיים, בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת יאשי. ברומניה האנטישמית לא ניתן ליהודי לעסוק בעריכת דין, ולכן עסק פלר במתן שיעורים פרטיים. ב-1940, עם פלישת הסובייטים לבסרביה, נמלט עם רעייתו לבסרביה הסובייטית. בקישינב הוכשר להוראת מתמטיקה. כשפלשו הגרמנים לברית המועצות נמלט מזרחה, והגיע לכפר מולוטובאד בקירגיזסטן. למד רוסית ועבד כמורה למתמטיקה ופיזיקה בבית ספר תיכון. ב-1944 חזר לקישינב ומונה לתובע בפרקליטות המדינה. בסוף 1945 חזר עם רעייתו לבוטושאני, ועבר התמחות לקבלת רישיון עורך דין, והיה יו"ר הקהילה היהודית וסגן ראש העיר 
בשנת 1948 נתמנה לשופט בבוקרשט ברומניה. בשנים 1961-1951 היה ראש מחלקת החקיקה במשרד המשפטים ברומניה.
בשנת 1961 הגיש בקשה לעלות לישראל ובעקבות זאת פוטר מכל תפקידיו. הוא עלה לישראל בשנת 1963 ולאחר תקופת הסתגלות קצרה נפגש עם משפטנים בכירים בישראל והצטרף בשנת 1965 לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 1966 מונה לפרופסור חבר. בשנים 1974-1971 היה דקאן הפקולטה למשפטים, ובשנת 1972 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1981 פרש לגמלאות, אך הוסיף ללמד בהתנדבות במשך כשלוש שנים. לימד במשך חמש שנים דיני עונשין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן לימד דיני עונשין במכללת רמת גן למשפטים. על פעילותו בהוראה אמר: "אני אהבתי מאוד לעמוד בפני הסטודנטים ולהסביר להם את מה שרציתי בעצמי להבין. ... למעשה להרצאות בפני הסטודנטים אני מתגעגע יותר מכול. זאת חוויה אמיתית."
בשנת 1991 נקרא פלר על ידי תלמידו לשעבר, שר המשפטים דן מרידור, להשתתף בהכנת תיקון מס' 39 לחוק העונשין - התיקון המהותי ביותר לחוק, שבו הוחלף החלק הכללי של החוק (סעיפים 34-1) בחלק כללי חדש. בראיון תיאר תיקון זה: "תיקון 39 הוא תיקון חשוב מאוד מפני שהוא מסדיר את לב לבם של דיני העונשין – העברה על יסודותיה והאחריות לה. ... התיקון קבע בצורה ברורה מהם רכיבי העברה, קבע את הסייגים, הגדיר את צורות השותפות למיניהן וכדומה."
נחשב לאחד המומחים הגדולים בישראל לדיני עונשין. ב-1984 זכה בפרס זוסמן למשפט, בשנת 1993 זכה בפרס צלטנר, בשנת 1994 זכה בפרס ישראל לחקר המשפט, ובשנת 2002 זכה לאות של לשכת עורכי הדין. 
בעמדותיו הפוליטיות השתייך לשמאל, ובין השאר הצטרף ב-2004 לעתירה לבג"ץ נגד מינוי דן חלוץ לסגן הרמטכ"ל לאור חלקו של חלוץ בהתנקשות בסלאח שחאדה.
פלר היה אב לשני ילדים וסב לחמישה נכדים.
לורי סקוט

קריירה

סקוט נולד בשפילד, ובגיל 18 הצטרף לברדפורד סיטי, שם השתתף ב-39 משחקים בעיקר בעמדת הקיצוני. בפברואר 1937 הוא הוחתם על ידי ארסנל, כאשר בשתי עונותיו הראשונות במועדון הוא השתתף אך ורק במשחקי קבוצת המילואים. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי כמדריך כושר, אך המשיך להשתתף במשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה במדי חיל האוויר, ארסנל ונבחרת אנגליה.
לאחר המלחמה הוא זכה למוניטין כאחד הבלמים הקדמיים הטובים ביותר במדינה, והתפרסם בזכות קצב המשחק שלו ותנוחתו ביחס לכדור. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית בארסנל במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-1946, ואת הופעת הבכורה בליגה במשחק הפתיחה של עונת 1946/1947; בספטמבר של אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הנבחרת במשחק מול נבחרת אירלנד. סקוט זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1947/1948, אך זמן קצר לאחר מכן הוא נפצע; ב-1948 הוא לקה בהתקף של דלקת התוספתן, ובנוסף לכך נפצע בברכו במשחק של אנגליה מול נבחרת ויילס ב-10 בנובמבר 1948.
סקוט נעדר מיתר המשחקים של עונת 1948/1949, ובעונות הבאות הוא השתתף במשחקים מעטים במדי ארסנל. אולם, הוא נכלל בסגל לקראת גמר גביע ה-FA של 1950, ולאחר מספר משחקים טובים במדי נבחרת אנגליה ב' הוא זומן לסגל של הנבחרת הבכירה לקראת מונדיאל 1950. בתקופה זו הוא היה בן 33, ובשנתיים שלפני כן לא שיחק עבור נבחרתו; המגן הימני הבכיר של אנגליה בטורניר היה אלף ראמזי, וסקוט לא זכה לשחק ולו במשך דקה אחת. בעונת 1950/1951 הוא השתתף ב-17 משחקים במדי ארסנל, אך בעקבות פציעה חוזרת הוא כבר לא היה שחקן קבוע בהרכב ונאלץ לחלוק את עמדת המגן הימני עם וולי ברנס. הוא השתתף ב-127 משחקים רשמיים במדי ארסנל, וב-17 משחקים במדי אנגליה. בזמן המלחמה הוא השתתף ב-191 משחקים לא רשמיים עבור ארסנל וב-16 משחקים לא רשמיים במדי אנגליה.
באוקטובר 1951 הצטרף סקוט לקריסטל פאלאס כמאמן-שחקן. הוא אימן את פאלאס במשך שלוש שנים, אך לא זכה להצלחה רבה, ובסיום עונת 1953/1954 נאלץ המועדון להגיש בקשה להיכלל מחדש בפוטבול ליג. לאחר מכן הוא שיחק במשך זמן קצר במועדונים החובבנים הנדון והיצ'ין טאון, עמו הגיע פעמיים לחצי גמר גביע ה-FA לחובבים.
אסלינגן אם נקר

גאוגרפיה

אסלינגן אם נקר ממוקמת במקום צר של נהר הנקר, דרומית מזרחית לשטוטגרט. שטח אסלינגן אם נקר הוא 46,430 דונם מתוכו 1,193 דונם של יער ו-112 דונם של מקורות מים ו 93 דונם הם כרמים. העיר משתרעת לגובה של 230 מטרים עד 498 מטרים.

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגים קבעו שהעיר אסלינגן אם נקר מיושבת מאז תקופת האבן החדשה.

במאה הראשונה לספירה אסלינגן הייתה חלק מהאימפריה הרומית.

בשנת 1181, פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לעיר את התואר, "עיר קבע" בזכות "ערי הקיסר החופשיות". 

בשנת 1246 אסלינגן אם נקר הסתכסכה עם רוזן וירטמברג, אולריך הראשון.

בין השנים 1618 עד 1648 החלה מלחמת שלושים השנים ושנים אלו נחשבות לשנים קשות באסלינגן משום שלאחר קרב נורדלינגן (1634) כ - 1,200 פליטים נהרו לעיר וגרמו רעב עקב מספר התושבים שגדל.
סלינה אלפנדרי

סלינה אלפנדרי, זמרת אופרה, נולדה בסופיה בירת בולגריה ב-18.8.1926, בה סיימה את לימודיה הפורמליים והמוזיקליים.
סלינה הופיעה כסולנית באופרה הישראלית על בימות שונות, בישראל ובעולם, במספר רב של קונצרטים ורסיטלים ובתוכניות רבות ברשות השידור, ברדיו ובטלוויזיה.

ילדותה בסופיה, בולגריה

סלינה אלפנדרי נולדה בשם סלינה לזרוב בסופיה שבבולגריה, למשפחה משכילה, אמידה ושוחרת תרבות וחינוך. לאחר חמש שנים נולד האח הנרי לזרוב, שלימים התגלה כילד מחונן בתחום המוזיקה ובהיותו בוגר, בעל מוניטין בינלאומי כפסנתרן, מנצח ומלחין, וכן פרופסור למוזיקה באוניברסיטת UCLA שבקליפורניה.
מגיל צעיר מאוד בלטה סלינה בכישרונה האומנותי, הן בשירה והן בציור וכבר מגיל הגן הרבתה להופיע באירועים במסגרות החינוכיות בהן למדה. ההורים, שהעריכו מאוד את החינוך המוזיקלי, טיפחו את הכישרונות האומנותיים של ילדיהם ותמכו מאוד בדרכם המוזיקלית. כשהייתה בת שש קיבלה סלינה פסנתר ומורה פרטית צמודה. לצד ההכשרה המוזיקלית זכתה סלינה לחינוך כללי בבית הספר היסודי של הקולג' הצרפתי ובבית ספר התיכון של הקולג' האמריקאי היוקרתי. במהלך הלימודים הצטיינה סלינה בלימודיה. בכול אותן שנים היא המשיכה להתבלט כזמרת סולנית והופיעה בכיתות בהן למדה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה ועד 1951 - העלייה לישראל

לאחר שלוש שנות לימוד בבית הספר התיכון, הופסקו לימודיה בשל רדיפות הנאצים. כשגורשו יהודי סופיה לערי השדה קיבלה המשפחה הוראה לעבור לצפון בולגריה. בזכות קשרים טובים של האב אפרים, שונתה ההוראה ומשפחת לזרוב עברה לעיר קיוסטנדיל הדרומית, שם התגוררו רבים מבני המשפחה בביתם הפרטי הגדול. לבני משפחת לזרוב היה תפקיד מכריע בהצלת יהדות קיוסטנדיל ובזכות מעמדם הפוליטי והכלכלי הם תמכו גם בפליטים היהודיים הרבים שהגיעו לעיר. למרות הקושי והחרדה שהיו בעת המעבר לקיוסטנדיל, הצליחו ההורים לקחת עמם מסופיה את פסנתר הכנף של המשפחה, כדי שלא תיפסק פעילותם המוזיקלית של הילדים גם בתקופה קשה זו.
בספטמבר 1944, עם שחרור בולגריה מהכיבוש הנאצי על ידי הצבא האדום, חזרה המשפחה לביתה שבסופיה וסלינה השלימה את לימודי התיכון. לאחר מכן, היא התקבלה לאקדמיה למוזיקה בסופיה במגמה לאופרה, אותה סיימה בשנת 1951 בהצטיינות. לאור הצטיינותה, היא הוזמנה לבצע את הקונצרט הראשון שלה באולם הקונצרטים המרכזי בסופיה.
לאחר לימודי המוזיקה החלה סלינה ללמוד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סופיה. זאת בשל העניין הרב שגילתה בתחום זה, כדי להעשיר את השכלתה בפרק הזמן שעד למועד העלייה המתוכנן לישראל והחבירה למשפחתה, והן כדי להכין תשתית מקצועית נוספת לעתידה הצפוי במדינה הצעירה, למקרה שתחום האופרה אינו קיים בה. במהלך הלימודים היא הכירה את ז'אק אלפנדרי, שהיה סטודנט בפקולטה למסחר ובנקאות. ז'אק עסק בפעילות ציבורית מגוונת, לרבות: נציג בולגריה בארגון UNICEF העולמי ובשילוב קהילת יהודי בולגריה בפעילות הג'וינט. בנוסף הוא ארגן מחנות קיץ לילדי היהודים ברחבי בולגריה וסלינה שימשה בהם כמדריכה למוזיקה. ב-31 באוגוסט 1948 נישאו סלינה וז'אק. הוריה של סלינה ואחיה עלו ארצה מספר ימים לאחר החתונה, במסגרת העלייה הגדולה של יהודי בולגריה. סלינה וז'אק הצטרפו אליהם ב-31 בדצמבר 1951 והשתקעו בתל אביב. לזוג נולדו שני ילדים, אלי ורם .
ניווט עיוור

בניווט, חישוב עיוור או ניווט עיוור (באנגלית: Dead reckoning) הוא חישוב רציף של מיקום, כיוון ומהירות ללא כל צורך במידע חיצוני, אלא על סמך מיקום שנקבע קודם לכן (קבע) וחישוב התקדמות על סמך מהירות ידועה או משוערת, דרך וזמן שעבר.
סכנה נפוצה בניווט עיוור היא הנטייה לטעויות נגררות והנחות לא נכונות על תנאי הדרך (מהירות רוח לדוגמה) - מה שמטעה את המנווט בנוגע למיקומו ועלול להוביל לתאונות קשות כמו התרסקות טיסת 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
מחסום כניסה מסתובב

מחסום כניסה מסתובב, הנקרא גם דלת קרוסלה או סבסבת, הוא מחסום המאפשר מעבר לבן אדם בודד ברגע זמן נתון.
ארנסט לודוויג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

ארנסט לודוויג נולד ב-8 באוגוסט 1709 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג, לארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולדורותיאה מריה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ומגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס.
בשנת 1724 מת אחיו יוזף ברנהרד, נסיך הכתר של סקסוניה-מיינינגן, וארנסט לודוויג מונה לנסיך הכתר. שבעה חודשים לאחר מכן מת אביו ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וארנסט לודוויג עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין, מונו דודיו פרידריך וילהלם ואנטון אולריך לעוצרי הדוכסות. ב-24 בפברואר 1729 מת ארנסט לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון אחיו קרל פרידריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
לוקאס באריוס

קריירת מועדונים

באריוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. בשנת 2004 הושאל לטיגרה. לאחר שעבר בטמוקו ובטירו פדראל, עבר בשנת 2007 לקוברלואה הצ'יליאנית בה הבקיע 26 שערים ב-39 משחקים. בשנת 2008 חתם באטלס תמורת 2.5 מיליון דולר.
במאי 2008 חזר לצ'ילה כאשר הצטרף לקולו-קולו תמורת 2 מיליון דולר. באריוס הוביל את טבלת כובשי הליגה הקלאסורה כאשר כבש 18 שערים ב-16 משחקים, וסיים את העונה עם 37 שערים ב-38 משחקים. יכולתו הטובה של באריוס משכה עיניהן של מועדונים רבים והוא היה קרוב לחתימה בנאנסי הצרפתית אך העסקה לא יצאה לפועל.
ביולי 2009, באריוס חתם בבורוסיה דורטמונד תמורת 4.2 מיליון אירו. בעונתו הראשונה במועדון הוא סיים במקום השלישי בטבלת מלך השערים של הבונדסליגה עם 19 שערים. בעונה השנייה שלו, באריוס המשיך את היכולת הטובה שלו. ב-19 באוגוסט 2010 הוא הבקיע צמד בניצחון 0–4 נגד קרבאג במסגרת שלב הפלייאוף במוקדמות הליגה האירופית. ב-29 באוגוסט 2010 באריוס הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון נגד שטוטגרט. באריוס זכה עם המועדון ב-2 אליפויות ובגביע בעונת 2011/2012.
ב-2 במאי 2012, חתם בגואנגג'ואו אברגרנדה ל-4 שנים תמורת 8.5 מיליון אירו. ב-15 ביולי 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 בבית נגד גואנגזו R & F. ב-18 ביולי, באריוס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הגביע הסיני. כבר בעונתו הראשונה זכה באריוס עם המועדון בליגת האלופות האסיאתית ובגביע הסיני.
ב-10 באוגוסט 2013, באריוס הצטרף לספרטק מוסקבה תמורת 7 מיליון אירו. ב-1 בדצמבר 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בספרטק בניצחון 1–6 נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.
ב-12 באוגוסט 2014 הושאל למונפלייה עד לסיום העונה עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו בתום תקופת ההשאלה.

קריירה בינלאומית

ב-8 באפריל 2010 באריוס קיבל אזרחות פרגוואית שאפשרה לו לשחק בנבחרת פרגוואי. במאי 2010, זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010. ב-25 במאי 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–2 נגד אירלנד.
במהלך גמר קופה אמריקה 2011 קרע את השריר ונעדר כחודשיים מהמגרשים.
יחסי מקסיקו–סין

היסטוריה

ראשית הקשר בין סין למקסיקו מתוארך לימי ראשית האימפריה הקולוניאלית הספרדית באמריקה ובפיליפינים. במאה ה-16 וה-17 עשו אנשים, סחורות ועוד את דרכם לסין דרך הפיליפינים, שם הייתה קהילה סינית גדולה, ודרך מקסיקו. שתי הספינות הראשונות עם סחורה סינית הגיעו לאקפולקו מהפיליפינים בשנת 1573.
חשיבות מיוחדת למסחר בין האימפריה הקולוניאלית הספרדית לבין סין היה מה שמכונה "דולר ספרדי", מטבעות כסף שהוטבעו במקסיקו.
בדצמבר 1899 הכריזו האימפריה הסינית ומקסיקו על הקמת יחסים דיפלומטיים רשמיים לאחר חתימה על הסכם ידידות, סחר וניווט בין שתי המדינות. ב-1904 פתחה מקסיקו את המשלחת הדיפלומטית הראשונה שלה לבייג'ינג והקימה כמה משלחות נוספות שנעו מעיר לעיר בשל המלחמות השונות וחוסר היציבות במדינה. המשלחות נסגרו לבסוף ב-1941 לאחר פלישת יפן לסין במלחמת סין-יפן השנייה. ב-1942 הוקמה משלחת דיפלומטית חדשה בעיר צ'ונגצ'ינג וב-1943 הועלה דרג היחסים לשגרירויות.
ב-1971, לאחר שנים רבות של יחסים, החליטה ממשלת מקסיקו לנתק את יחסיה הדיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית לאחר שבהסכמת ארצות הברית עברה החלטה 2758 באו"ם שהכירה ברפובליקה העממית של סין כנציג הלגיטימי היחיד של סין לאו"ם. בפברואר 1972 ייסדו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2005, נשיא סין חו ג'ינטאו הגיע למקסיקו והבטיח השקעה מוגברת בתעשיות כמו ייצור חלקי רכב וייצוא מינרליים. ביולי 2008, נשיא מקסיקו, פליפה קלדרון, ביקר בבייג'ינג במטרה לשפר את הסחר בין שתי המדינות. עם זאת, סין התמקדה יותר ביצרנים משמעותיים יותר בדרום אמריקה כגון ברזיל וצ'ילה כדי להאיץ את צמיחת כלכלתה. בשנת 2008 ייצאה מקסיקו סחורות בשווי של 2 מיליארד דולר לסין בלבד, תוך ייבוא של סחורות בשווי של כ-34 מיליארד דולר ממנה, כולל ביגוד ואלקטרוניקה.

שפעת החזירים ב-2009

ב-2009, עקב החשש ממגפת שפעת החזירים העולמית, שנחשד כי החלה במקסיקו, היחסים בין שתי המדינות, שעד כה השתפרו בהתמדה, הצטננו במידה ניכרת עקב החלטת סין לשים בהסגר כ-70 אזרחי מקסיקו מחשש מהמחלה, על אף שאף אחד מהם לא הראה תסמינים של הנגיף. ממשלת מקסיקו הגיבה בזעם וזאת בהתעלם מהעובדה שסין שמה בהסגר גם 4 אזרחי ארצות הברית ויותר מ-20 אזרחי קנדה. שרת החוץ המקסיקנית פטריסיה אספינוסה ציינה כי המעשה של סין "לא מקובל" ו"נטול כל יסוד", וייעצה לאזרחי מדינתה שלא לנסוע לסין.
סין דחתה את ההאשמות של מקסיקו וציינה כי צעדיה נבעו ממניעים רפואיים בלבד. עם זאת, רק מקסיקני אחד בהונג קונג, נמצא נגוע בשפעת. ב-5 במאי, לאחר שהזהירה את אזרחיה מפני נסיעה למקסיקו, שלחה ממשלת סין מטוס משאנגחאי לאיסוף כ-100 מאזרחיה (בעיקר תיירים, סטודנטים ואנשי עסקים) ממקסיקו, שם קרו, נכון לאותה עת, 22 מקרי מוות בשל השפעת. הסינים לא היו היחידים שפעלו כך.

מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016

לאחר בחירתו של דונלד טראמפ, שדגל במדיניות תקיפה כלפי שתי המדינות, התחייבו המדינות להעמיק את הקשרים הדיפלומטיים ביניהן. ב-12 בדצמבר 2016 נפגש חבר מועצת המדינה הסינית יאנג ג'יה-צ'ה עם שרת החוץ המקסיקנית, קלאודיה רואיס מסיו כדי לדון בשיפור הסחר והתחבורה בין ארצותיהם.

תיירות

בשנת 2014, כ-63 אלף אזרחים סינים ביקרו במקסיקו למטרות עסקים/תיירות. באותה שנה הוציאו השלטונות הסיניים למעלה מ-35 אלף ויזות לאזרחי מקסיקו. נסיעה בין מקסיקו לסין היא ארוכה אך קלה יחסית. מקסיקו היא המדינה היחידה באמריקה הלטינית שיש ממנה טיסות ישירות לנמל התעופה הבינלאומי שאנגחאי פודונג. בעלי דרכון של הונג קונג ומקאו אינם זקוקים לוויזה על מנת לבקר במקסיקו, לעומת בעלי דרכון סיני.
מנהיגות מקומית

התמודדות בבחירות

הבחירות המקומיות הראשונות בהן לקחה המפלגה חלק היו בחירות 2018. המפלגה התמודדה ברשימות עצמאיות בתל אביב-יפו ("מקומי בתל אביב" שהורכבה ממועמדים בשנות ה-20 לחייהם), בנתניה ("מקומי בנתניה", המייצגת בעיקר ישראלים יוצאי אתיופיה), בחיפה בראשות בועז גור ("מקומי בחיפה") וביקנעם עילית בראשות אילנה פינטו ("מקומי ביקנעם"), שהייתה היחידה מבין 4 הרשימות העצמאיות שזכתה במושב במועצה.

מקומי הריצה רשימות משותפות בטירת הכרמל ("כוח 1-מקומי" בראשות אפרת דוד ששון שאף התמודדה לראשות העיר, רשימה שקיבלה 3 מושבים לעומת מושב אחד לכוח 1 בבחירות 2013), בראש העין ("מרצ-מקומי" בראשות עומר שכטר שזכתה ב-3 מושבים) וברעננה, שם התאחדה רשימת מקומי עם רשימת "לב" בראשות ראש העיר המכהן איתן גינזבורג ונציגת מקומי ענבר הוכברג הוצבה במקום הרביעי ברשימה אך לא נבחרה בתחילה למועצה (נכנסה בהמשך בעקבות בחירתו של גינזבורג לכנסת). בנוסף חברים במפלגה עדי שטרנברג ראש רשימת "רמלה שלנו" שהפסיד במירוץ לראשות העיר רמלה כשסיעתו זוכה ב-3 מנדטים ורותם ידלין שנבחרה לראשות מועצה אזורית גזר.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2018 קיימה המפלגה קשר עם מספר מתמודדים נוספים אולם הללו לא המשיכו בפעילות המשותפת. ביבנה עם מאיר שטרית שהתמודד בראש סיעת "מקומי יבנה", בקריית טבעון עם עידו גרינבלום שהתמודד בראש סיעת "תנופה לטבעון" ועם טל אוחנה מירוחם שנבחרה לראשות המועצה בראש סיעת "ירוחם אחת".
מעורבות המפלגה בבחירות המקומיות התבטאה בכך שהמפלגה לקחה חלק בהליכי המיתוג, האסטרטגיה והמימון של הקמפיינים של הרשימות המתמודדות מתוך מטרה לייצר רשת של נבחרים בשלטון המקומי תוך שימוש בפלטפורמה המיועדת לשלטון המקומי בלבד.
הסכם קוצ'וק קאינרג'ה

הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (טורקית Küçük Kaynarca Antlaşması) הוא הסכם שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית ב-21 ביולי 1774 בבולגריה.
במהלך המאה ה-18 הפכה רוסיה לאויבת העיקרית של האימפריה העות'מאנית. בסדרת קרבות שנמשכו לסירוגין במשך כמה עשרות שנים הצליחו הרוסים לכבוש שטחים נרחבים, ובסופו של דבר נאלצו העות'מאנים המותשים לחתום על הסכם משפיל עם הרוסים. ההסכם שנחתם בכפר קוצ'וק קאינרג'ה (בשמו המודרני קאינרג'ה, בבולגרית Кайнарджа) סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774)

משמעות ההסכם

ההסכם היה מכה קשה לאימפריה העות'מאנית ולעומד בראשה באותה עת - הסולטאן אבדילהמיט הראשון. ראשית ויתרה האימפריה בהסכם על שליטתה הכלכלית בים השחור שנחשב מאז ימי מהמט השני ל"אגם עות'מאני". המונופול על הים השחור היה אחת מהכנסותיו של האוצר האימפריאלי. כמו כן חצי האי קרים היה ידוע בלוחמיו המעולים שגויסו לצבא העות'מאני בשיטת הדוושירמה. בנוסף נאלצה האימפריה לראשונה להסכים להתערבות של מעצמה אירופית בתוך שטחה ובתוך אוכלוסייתה (אוכלוסיית הנוצרים האורתודוקסים).
אך הדבר המשפיל ביותר עבור האימפריה העות'מאנית בהסכם היה הוויתור חסר התקדים על שטחים שבהם חיו מוסלמים. אחד מתפקידיה המרכזיים של האימפריה היה להגן על המאמינים המוסלמים ועל האומה האסלאמית. הוויתור על שטחים "מוסלמים" הוכיח כי האימפריה אינה מסוגלת עוד למלא את התפקיד שנטלה לעצמה, דבר שפגע ביוקרתה בתוך העולם האסלאמי ומול אירופה.
דינמיט

דינמיט הוא חומר נפץ רב עוצמה שהומצא ב-1867 על ידי אלפרד נובל. דינמיט הוא ניטרוגליצרין שהוספג בחומר אשר יפחית את רגישותו כמו אמוניום חנקתי, ניטרוצלולוזה, פחם, נסורת ועוד. כאשר הגיע נובל לפריז, הוא עבד במעבדתו של אסקאניו סובררו, ממציא הניטרוגליצרין. הוא החל לחקור את הניטרוגליצרין ולמצוא לו שימושים בתחום הבנייה. הוא ואביו עבדו יחדיו במטרה למצוא חומר שיהיה דומה בתכונותיו לניטרוגליצרין, אך בטוח לשימוש. מספר ניסויים שערך נובל בחומר גרמו להרס ולמספר הרוגים, וכך נהרג אחיו הצעיר - אמיל.
נובל החל בייצור מורחב של הניטרוגליצרין תוך כדי ניסיונות להוסיף לו חומרים שונים, כך שיהיה בטוח יותר לשימוש. הוא גילה שכאשר מערבבים חול דק (דיאטומיט) עם ניטרוגליצרין, הנוזל הופך למוצק יציב ולא מסוכן. מהמוצק הזה הוא יצר מקלות שכונו מאוחר יותר "מקלות דינמיט": מארז גלילי בו אצור חומר הנפץ שמוצת על ידי פתיל. תיאור פצצות וחומרי נפץ כמקלות דינמיט אדומים בעלי פתיל הוא פופולרי במיוחד בקרב סרטים הוליוודים וסרטים מצוירים.
נובל המציא את הדינמיט לצורך כיבוש הטבע - לסכור נהרות, להסיר מכשולים, לקצץ הרים - אך משנוכח ששימושיה העיקריים של המצאתו יהיו צבאיים, הוא נכנס לדיכאון שממנו לא יצא עד סוף חייו, ולכן ייסד את קרן פרס נובל שמהווה כעין "תיקון" למה שגרם.
ליה פילוסוף

ביוגרפיה

פילוסוף נולדה ב-19 בנובמבר 1991 לעיתונאית מירי חנוך ולמוזיקאי צוף פילוסוף. פילוסוף היא בוגרת תנועת התיאטרון גלי ישראל ובבית הספר למדה במגמת הקולנוע.
בשנת 2006 שיחקה בסדרה ראש גדול את דמותה של גילי מרכוס, חובבת טניס שהוריה הדתיים מתנגדים בכל תוקף שתשחק טניס. 
בשנת 2009 שיחקה בסרט ילדה גדולה וגילמה את דמותה של שירה לצד רוני טל, שמעון מימרן ואריאלה מיכאלי. 
בשנים 2013–2014 שיחקה בסדרה משיח בתפקיד אורח אלה.
בתיאטרון שיחקה בהצגות ילדים כגון "סוכר ילדים סדוכר", "מטרו-פלסטינה" עור לבן מסכות שחורות".
סמל סוריה

סמל סוריה (בערבית: شعار سوريا) הוא הנץ הסורי, או "הנץ של קורייש", צבוע זהב, המחזיק על גביו את דגלה של סוריה במאונך. מתחתיו פרוסה מגילה ועליה כתוב: "הרפובליקה הערבית הסורית" (בערבית: الجمهورية العربية السورية). סמל זה נמצא בשימוש משנת 1961, שנת פירוק הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ). עד שנת 1958 היה בשימוש סמל דומה אלא שהנץ היה אפור (אך זהה במראהו), המגן היה לבן היקף ירוק, ושלושה כוכבים אדומים במאונך. העלים היו זהובים, וכן המגילה עליה היה כיתוב שונה, הרפובליקה הסורית. במהלך השנים 1958-1961 סמלה של הרפובליקה היה "הנץ של צלאח א-דין". בסמלה של הרפובליקה הערבית המאוחדת היה מגן שונה מעט בצורתו אך שדגלו זהה. במהלך קיומה של פדרציית הרפובליקות הערביות, בין השנים 1972-1977 באופן רשמי היה סמל הפדרצייה (שסוריה הייתה חברה בה) נשר שכולו זהוב ולבן, המגן היה זהה בצורתו למגן המודרני אך כולו היה זהוב, והיקפו לבן. עם פירוק הפדרצייה חזרה סוריה לסמל שהיה בשימוש קודם לכן, משנת 1961.