google/wiki40b huggingface dataset:
סתם יינם

סתם יינם הוא מושג הלכתי שמשמעו יין של גוי, או יין של ישראל שנגע בו גוי. חז"ל גזרו על יין זה שיהיה אסור בשתייה ובהנאה והשוו את דינו ליין נסך.

טעם האיסור

בסיבת האיסור, יש שכתבו שהטעם הוא מחמת שניסוך יין לעבודה זרה יכול להיות גם על ידי נענוע בלבד, ולכך ישנו חשש שמא הגוי התכוון לנסך את היין לעבודה זרה. 
ויש שכתבו טעם אחר לפיו חז"ל חששו שעל ידי שתייה הדדית של יין ששיתה היהודי עם הגוי, תיווצר קירבה בין היהודי לגוי, דבר שיוביל בעתיד לאיסור חתנות, לכך אסרו ייו זה בשתייה והנאה.
איסור זה הוא מזמן התנאים. מלבד גזירה זאת נגזרה גזירה מאוחרת נוספת שגם יין שנגע בו יהודי משומד יאסר אף הוא כדין 'סתם יינם'.

יין שנגע בו מומר

חכמים החמירו להחשיב כגוי יהודי מומר לעבודה זרה וכן מחלל שבת בפרהסיה , לעניין איסור סתם יינם. עם זאת, יין שנגע בו יהודי שימנע מלחלל שבת בפני רב גדול, או שיחלל מאחר שחונך לחילול שבת מקטנותו ונחשב לתינוק שנשבה, לא נחשב כ-"סתם יינם". מחללי שבת בפרהסיה המצהירים שנוהגים כך מתוך חקירה ובדיקה, אינם נחשבים לתינוקות שנשבו.
יין מבושל - חז"ל הקלו ביין שנתבשל שלא יאסור באיסור באיסור "סתם יינם", מאחר שיין זה נחשב כיין פגום, ואין מנסכים אותו לעבודה זרה. 
לדעת הרמב"ם, יין שנגע בו גוי מאותן אומות שאינם עובדים עבודה זרה, היין אינו נאסר רק בשתייה אבל מותר בהנאה, כדוגמה מביא הרמב"ם שמוסלמי שנוגע ביין אין היין נאסר בהנאה, אבל נוצרי שנוגע ביין היין נאסר אף בהנאה. 
סתם יין של גוי אסור בשתייה או בהנאה, אם כי ישנם פוסקים, למשל הרב יוסף משאש, הנוהגים להקל בנושא זה מתוך הנחה שבתקופה המודרנית אין זה שכיח שהגויים ינסכו יין לעבודה זרה.

בתקן הישראלי

תקן ישראלי 1318, העוסק ביין, בגרסתו ממאי 1988 ובגרסה שהחליפה אותו באוגוסט 2019, מחייב לציין על התווית של יין שאינו כשר את המילים "לא כשר".
רוברט ווקר

קורות חיים

ווקר נולד בסולט לייק סיטי במדינת יוטה. הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק שם למד בשנים 1937–1939.
באותן שנים הכיר שם את השחקנית פיליס איילי ששינתה לאחר מכן את שמה לג'ניפר ג'ונס. הם נישאו בטלסה, אוקלהומה ב-1939 ונולדו להם שני בנים.
ב-1941 פגשה פיליס את המפיק דייוויד או. סלזניק ששינה את שמה לג'ניפר ג'ונס והזניק את הקריירה שלה. היא הפכה לפילגשו ולאחר גירושיה מווקר ב-1945, הפכה לאשתו.
סלזניק עזר לווקר לקבל חוזה ב-מטרו גולדווין מאייר. ווקר השתתף בדרמת המלחמה "באטאן" (1943) ובסרט "מאדאם קירי".
ב-1944 השתתף בסרט "מאז שהלכת" לצידן של שירלי טמפל, ג'ניפר ג'ונס וקלודט קולברט, שנכתב והופק על ידי סלזניק.
באותה שנה השתתף בסרט "שלושים שניות מעל טוקיו" על הפשיטה של דוליטל לצידו של ספנסר טרייסי שגילם את דמותו של גנרל ג'יימס דוליטל.
ב-1946 השתתף בתפקיד ראשי של ג'רום קרן בסרט עוד תעלה תזרח השמש, על חייו של קרן.
ב-1947 השתתף בסרט "שיר אהבה" על חיי רוברט שומן ואשתו קלרה שומן, בתפקיד יוהנס ברהמס.
תפקידו הבולט ביותר היה בסרט בסרט זרים ברכבת בבימויו של אלפרד היצ'קוק (1951) בו שיחק תפקיד של אדם הנטפל לאדם אחר ברכבת ומנסה לשכנע אותו לבצע רצח.
ווקר סבל שנים רבות מבעיות פסיכיאטריות ומהתמכרות לברביטורטים ואלכוהול דבר שהביא למותו ב-1951 בגיל 32.
תותח סער

תותח סער הוא תותח או הוביצר המורכב על שלדה או מרכב ממונע, שנועד לשימוש במהלך הקרב, לסיוע חיל רגלים או לתקיפת יעדים מבוצרים. המונח הוא תרגום המינוח הגרמני "Sturmgeschütz", שהוטבע עבור מכשירים מסוג זה שיוצרו לראשונה בידי גרמניה הנאצית בשנת שנות השלושים של המאה ה-20.

היסטוריה

הצורך בתותחי-סער עלה כבר במלחמת העולם הראשונה, כאשר במהלך הסתערויות חיל רגלים התגלה שלא הייתה לו יכולת לתקוף ביצורים. התותחים של אותם ימים היו מיושנים וכבדים ולא הצליחו להדביק את הקצב בו התקדמו חיילי הרגלים.
ב-1935 הציע הגנרל הגרמני אריך פון מאנשטיין ללודוויג בק ליצור "חיל תותחנים מסתער" על מנת לסייע לחיל הרגלים. ב-15 ביוני 1936 הוטל על דיימלר בנץ AG להכין רק"ם בעל תותח 75 מ"מ קצר קנה. הרכב יוצר ונעשה בו שימוש בשלדה של פאנצר סימן 3. שמו של התותח נקרא "שטוג 3" (קיצור ל-Sturmgeschütz, תותח סער). לא היה ידוע בתחילה לאיזה חיל בוורמאכט יסופח כלי הרכב החדש. התברר כי לחיל השריון, שהוא החיל הטבעי לקבל רכב זה, היו קשיים תקציביים לקבל גדודי שטוגים ולכן השטוג הופנה לחיל התותחנים.
השטוגים שירתו בגדודים, שם קיימו את התפקיד הנועד להם כ"חיל תותחנים מסתער". מאוחר יותר הושם דגש על לחימה נגד שריון שהגרמנים נתקלו בה והשטוג שימש גם כמשחית טנקים. שטוג סימן 4 (StuG IV) נכנס לייצור בסוף 1943 תחילת 1944. ההבדל בינו לבין השטוג סימן 3 הוא השימוש בשילדת פאנצר סימן 4 במקום פאנצר סימן 3.
חורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל

הקמה

החורש והאנדרטה ממוקמים בפארק יצחק רבין, על גבי גבעה הצופה ממערב על שער הגיא, כשישה קילומטרים מצפון לבית שמש. 
החורש ניטע על ידי התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל (AACI) בסיוע קרן קיימת לישראל. העצים הראשונים בו ניטעו לאחר מלחמת ששת הימים. 
האנדרטה ניצבת בשולי החורש. היא כוללת כותל זיכרון שנבנה על גבי סלעי המקום, שלפניו רחבה מרוצפת. על גבי הגדר שבחזית הרחבה נקבע סמל ההתאחדות. בשני קצות כותל הזיכרון קבועים לוחות הנושאים את שם האתר בעברית ובאנגלית. ביניהם נקבעו לוחות  שעליהם שמות הנופלים, 310 במספר, בעברית ובאנגלית, בצירוף שנות נפילתם. הם נפלו החל בקרב תל-חי בשנת 1920 ועד ימינו.
מדי שנה מקיימת התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל טקס זיכרון באתר.
בקרבת האנדרטה ממוקם אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל.
חומצה פורמית

היסטוריה

במאה ה-15, כמה אלכימאים היו מודעים לכך שקיני נמלים פולטים אדים חומציים. הנטורליסט ג'ון ריי הבחין בשנת 1671 שברזל ועופרת עברו קורוזיה באוויר שמעל קיני נמלים. בזקוק בקיטור של הנמלים התקבל נוזל שקוף שתקף עופרת. זקוק יבש של המלח שהתקבל נתן חומצה חזקה.
החומצה הפורמית סונתזה לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי לואי ז'וזף גה-ליסאק מחומצה ציאנידית (HCN). מאוחר יותר, ב-1855 כימאי צרפתי אחר פיתח שיטה חדשה לסינתוז חומצה פורמית מפחמן חד-חמצני, שיטה דומה לזו שמשתמשים כיום.

הפקה

כמויות גדולות של חומצה פורמית נוצרות כתוצרי לוואי של יצירת חומרים אחרים (כגון חומצה אצטית).
למרות זאת, הכמויות שנוצרות בתגובות אלו אינן מספיקות לביקוש החומצה הפורמית כיום.
בגלל זה, ישנו יצור בלעדי של חומצה פורמית:
כאשר מתאנול (CH₃OH) ופחמן חד-חמצני (CO) מעורבבים ביחד בסביבה בסיסית, נוצר החומר מתיל-פורמט (HCOOCH₃) לפי המשוואה הבאה:
. 
בתעשייה, הראקציה הזאת מתרחשת במצב נוזלי, ב-80 מעלות צלזיוס ו-40 אטמוספירות.
הידרוליזה של המתיל-פורמט יגרום לתגובה הבאה וליצירת חומצה פורמית:
. 
כיוון שהתהליך הזה דורש כמות רבה של מים, חלק מהתעשיינים מעדיפים תהליכים עקיפים:
תגובה עם אמוניה ליצירת פורממיד (HCONH₂) ואז, ראקצייה עם מים וחומצה גופרתית ליצירת החומצה הפורמית:
. 
. 
גם לתהליך זה בעיות משל עצמו בגלל תוצר האמוניום סולפאט.

שימושים

עד שנות ה-60 החומצה הפורמית הייתה בעלת שימושים מעטים בלבד. כיום משתמשים בה כחומר אנטיבקטריאלי, כחומר משמר במזון לחיות משק וכחומר הדברה כנגד סלמונלה וטפילים של דבורים.
לחומצה הפורמית גם שימוש משני בתעשיית הטקסטיל. בתעשיית הכימיה האורגנית הסינתטית, משמשת החומצה הפורמית כמקור ליון הידרידי (⁻ H). במעבדה, החומצה הפורמית משמשת כמקור לפחמן חד-חמצני שנוצר בערבוב של החומצה עם חומצה גופרתית. החומצה מופיעה בין המרכיבים של סוכרזית.
ימאמוטו גונבאה

ראשית חייו

ימאמוטו נולד בקגושימה, האן סצומה (כיום מחוז קגושימה), בן למשפחת סמוראים משבט שימאזו. כנער צעיר השתתף ימאמוטו בהפגזת קגושימה ומאוחר יותר הצטרף לכוחות סצומה במלחמת בושין שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה.

קריירה צבאית

לאחר הצלחת רסטורציית מייג'י, למד ימאמוטו בטוקיו, והצטרף למחזור השני של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1870. לאחר שסיים את לימודיו ב-1874, הוא יצא להפלגת חניכים לאירופה ולדרום אמריקה על סיפונה של ספינת הצי הגרמני הקיסרי. הוא כתב ספר הדרכה בנושא תותחנות ימית, שהפך לתקן בצי הקיסרי, וב-1885 התמנה למפקד הסיירת "נאניווה," במסעה ליפן ממספנת אלסוויק שבאנגליה. ב-1887 התמנה לעוזרו של שר הימייה קביאמה סוקנורי, וליווה אותו למסעו בארצות הברית ובאירופה.
כמפקד הסיירת "טקאו," נפגש ימאמוטו בחשאי עם גנרל הצ'ינג יואן שיקאי בסיאול ב-1890. לאחר מכן מונה למפקד הסיירת טקצ'יהו.
ימאמוטו הפך למנהיג הצי החל ב-1893, עת התחיל לעבוד תחת שר הימייה סאיגו צוגומיצ'י. הוא ערך רפורמות, פעל לחיסול היחס המיוחד שקיבלו בני נחלתו סצומה, פעל למניעת ניצול הדרגה למטרות רווחיות בצי, וניסה להשוות את מעמד הצי לזה של הצבא. הוא גם תמך באסטרטגיה ימית אגרסיבית במהלך מלחמת סין-יפן הראשונה.
בזכות פועלו התקדם ימאמוטו בסולם הדרגות במהירות יחסית: הוא התמנה לאדמירל משנה ב-1895 ולתת-אדמירל ושר הימייה ב-1898. ב-1902 הוא אף קיבל את התואר דאנשאקו (ברון), במסגרת מערכת האצולה היפנית. את דרגת האדמירל קיבל ב-1904.
ימאמוטו הוכיח את מנהיגותו במלחמת רוסיה-יפן, כשמינה את היהאצ'ירו טוגו למפקד הצי היפני המשולב, ולאחר מכן הקריא את דיווחיו מהשטח בפני הדיאט של יפן. ב-1907 קיבל ימאמוטו את התואר "האקושאקו" (רוזן).

ראש הממשלה

ימאמוטו התמנה לראש ממשלת יפן ב-1913. במהלך כהונתו הראשונה הוא ביטל את החוק שקבע שחובה על שר הצבא ושר הימייה להיות קצינים פעילים, ובכך המשיך לטפח את הדימוי שלו של ליברל ותומך בדמוקרטיה. עם זאת, ממשלתו הייתה נגועה בשחיתות, והוא נאלץ להתפטר, ביחד עם כל ממשלתו, אף על פי שלא הייתה הוכחה שקשרה אותו לפרשה כלשהי.
ימאמוטו נקרא לשוב להיות ראש הממשלה ב-1923, לאחר משבר רעידת האדמה שנגרם בעקבות רעידת האדמה הגדולה בקאנטו. פעולותיו לשיקום העיר טוקיו, שספגה את מרבית הנזק ברעידת האדמה, זכו לתשבחות. במקביל, הוא אף ניסה להרחיב את זכות הבחירה, אך ממשלתו נאלצה להתפטר בשנית בינואר 1924, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בחיי יורש העצר הירוהיטו ב-27 בדצמבר 1923.
לאחר מכן פרש ימאמוטו מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-1933, ונקבר בטוקיו.
יוהאן כריסטיאן פבריציוס

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אבולוציה

הרעיונות האבולוציוניים של פבריציוס אינם ידועים. הוא האמין שמקור האדם בקופים הגדולים ומינים חדשים יכולים להיווצר על ידי הכלאה של מינים קיימים. הוא גם נקרא "אבי לאמארקיזם" מאחר שהאמין כי מינים חדשים יכולים להיווצר מהסתגלות מורפולוגית. פברוסיוס כתב על השפעת הסביבה על התפתחות המינים ותופעות ברירה זוויגית (נקבות שמעדיפות את הזכרים החזקים ביותר).
אפילפסיה כללית

איך היא מתבטאת

פרכוסים כלליים יכולים להיות או מסוג התקף ניתוק, התקף מיוקלוני, התקפים קלוניים, פרכוס טוני-קלוני או התקף א-טוני.
פרכוסים כלליים מתרחשים בסינדרומים שונים של פרכוסים כולל: אפילפסיה מיוקלונית, עוויתות תורשתיות של יילודים, התקפי ניתוק, אינפנטיל ספאזם (תסמונת וסט), אפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים ותסמונת לנוקס-גסטו

פרוגנוזה

רוב סוגי האפילפסיה הכללית מתחילים בילדות. בעוד שיש חולים שנרפאים מן האפילפסיה בהגיעם לגיל ההתבגרות ולא נזקקים יותר לתרופות, הרי אצל אחרים היא נשארת לכל החיים ולכן הם נזקקים לטיפול רפואי במשך כל החיים ולהשגחה.
שרון שטרק

ביוגרפיה

שרון שטרק נולדה וגדלה בירושלים, בת לשני הורים רופאים. בילדותה למדה שטרק בלט, ובגיל 13, בעקבות מפגש עם הרקדן הרוסי הנודע ולרי פאנוב, נסעה להתמקצע בבית הספר School of American Ballet בניו יורק, השייך ללהקת הבלט הנודעת ניו יורק סיטי בלט, ושם סיימה במקביל גם את לימודי התיכון בבית הספר Professional Childrens School. עם סיום הלימודים החלה שטרק לרקוד בלהקת Scapino Ballet באמסטרדם.
כעבור שנתיים נפצעה שטרק במהלך עבודתה, דבר שמנע ממנה להמשיך לרקוד. שטרק שבה לישראל ונרשמה ללמודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, אותו סיימה ב-1998. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. בתום הלימודים שיחקה בתיאטרון חיפה במשך שנתיים, במהלכן השתתפה בהצגות "פירוק" ,"שלום ולא להתראות" וכן במופע "אויסטר" של להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק, שהופיע במקומות רבים בעולם. בשנת 2001 הצטרפה שטרק ללהקת תיאטרון החאן, כפי שגיבש אותה המנהל הנכנס מיקי גורביץ'. תחת שרביטו התגבשה להקה בעלת שפת תיאטרון ייחודית ורפרטואר מקורי ויוצא דופן בנוף הישראלי. שטרק שיחקה, בין היתר בהפקות "מילה של אהבה", "חיל פרשים אנו", "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו", "הקמצן", "אושר", "מאכינל", "עירם של האנשים הקטנים", "אהובת הדרקון" ועוד. כמו כן שיחקה בשתי העונות של תוכנית המערכונים "מקום לדאגה", של ימי ויסלר לערוץ 10, בסדרות הקומיות "אבודים באפריקה", "ג'וני ואבירי הגליל ו"טקסי דרייבר" של YES, ב"גבוה וגרינבאום" של קשת, ובעוד סדרות וסרטי קולנוע רבים.
ביוני 2016 עלתה ב-Yes סדרת המתח המדוברת "מלאך של אמא" בה שטרק מגלמת בתפקיד ראשי את יעל טמיר, פסיכולוגית העובדת בשירות בתי הסוהר אשר בנה נרצח.
במקביל למשחק שטרק היא גם במאית ויוצרת תיאטרון. היא כתבה וביימה את ההצגה "פרדוקס" בתיאטרון תמונע ויצרה וביימה הצגות נוספות בתמונע, בבתי ספר למשחק (בהם סמינר הקיבוצים וניסן נתיב), ובפסטיבלים לתיאטרון קצר, מביניהם עלתה ב-2016 בתמונע ההצגה 'דו"ח התקדמות'.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2005 על תפקיד היצור בהצגה "עירם של האנשים הקטנים".
ז'ורדי מאסיפ

קריירת מועדונים

מאסיפ החל לשחק בילדותו במערכת הנוער של קבוצה מקומית, מרקנטיל. ב-2004, בהיותו בן 15, הצטרף למערכת הנוער של ברצלונה. בעונת 2008/09 הושאל מאסיפ לווילאז'ואיגה, קבוצה מז'ירונה ששיחקה אז בליגה השלישית. בסוף העונה התפרקה הקבוצה, מאסיפ חזר מההשאלה וקודם לברצלונה ב', שם היה שוער שלישי ושני בעונותיו הראשונות, תחת המאמנים לואיס אנריקה ואוסביו סקריסטן. החל מעונת 2012/13 תפס מאסיפ תפקיד משמעותי יותר בקבוצה. בעונת 2013/14 השתתף עם ברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השנייה, ב-34 משחקים, בהם ספג 37 שערים.
בתחילת עונת 2014/15 קודם מאסיפ לקבוצה הבוגרת של ברצלונה, וניתן לו המספר 25. מאסיפ שימש שוער שלישי אחרי מארק-אנדרה טר שטגן ו -קלאודיו בראבו. ב-16 בדצמבר 2014 ערך את הבכורה בקבוצה הבוגרת, במשחק גביע המלך הספרדי בו ניצחה ברצלונה 8:1 את הואסקה מהליגה השלישית. ב-23 במאי 2015 ערך מאסיפ את הופעת הבכורה בליגה הספרדית, במחזור האחרון מול דפורטיבו לה קורוניה, לאחר שברצלונה הבטיחה את הזכייה באליפות ספרד. ב-16 ביולי 2017 חתם מאסיפ בריאל ואיאדוליד.
משפחת אמאטי

משפחת אמאטי (באיטלקית: Amati) הוא שמה של משפחת בוני כינורות איטלקים, שפעלה ושגשגה בקרמונה משנת 1549 עד 1740.

אנדראה אמאטי

אנדראה אמאטי (1505-1510 בערך - 1578 בערך) היה בונה הכינורות המוקדם ביותר, שכליו שרדו עד ימינו. למעשה, אפשר לראות בו, פחות או יותר, את האחראי לפרופיל הסופי של משפחת הכינור המודרנית. מספר קטן מן הכלים שבנה עודם קיימים כיום, מתוארכים בין 1564 ו-1574 ורובם נושאים את שלט האצולה של שארל התשיעי, מלך צרפת.

אנטוניו וג'ירולאמו אמאטי

יורשיו וממשיכי דרכו של אנדראה אמאטי היו בניו, אנטוניו אמאטי (נולד בסביבות 1550) 
וג'ירולאמו אמאטי (1551-1635). השניים, שנודעו בשם "האחים אמאטי", הכניסו חידושים מרחיקי-לכת בעיצוב הכלי, ביניהם שכלול צורתם של פתחי ה-f. הסברה היא, שהאחים היו חלוצי מתכונת האלט המודרנית של הויולה, בניגוד לוויולות הטנור, הוותיקות יותר.

ג'ירולאמו אמאטי

בונה הכינורות האחרון במשפחה היה בנו של ניקולו, ג'ירולאמו אמאטי, שנודע בשם הירונימוס השני (26 בפברואר 1649 - 21 בפברואר 1740). הוא שיפר אומנם את הקשתות של אביו, אך בסך הכל הכלים שבנה נופלים מאלה של גדול בוני הכינורות בתקופתו, אנטוניו סטרדיווארי.
הנרי ארתור בלייק

סר הנרי ארתור בלייק (באנגלית: Sir Henry Arthur Blake; בסינית: 卜力;‏ 8 בינואר 1840 - 23 בפברואר 1918) כיהן כמנהלן בשירות הקולוניאלי הבריטי, וכמושל איי בהמה, מושל ניופאונדלנד, מושל ג'מייקה ומושל הונג קונג.

קורות חיים

הנרי ארתור בלייק נולד בלימריק שבאירלנד, לג'יין ליין (Jane Lane) ולפיטר בלייק (Peter Blake), שוטר מקומי. 
בלייק עבד כשולייה של סוחר בגדים, ובשנת 1859 הצטרף למשטרה המקומית כמפקח ולאחר מכן בתפקיד שופט. בשנת 1876 עבר לטואם במערב אירלנד, ובשנת 1882 מונה לשופט קבוע (Special Resident Magistrate).
בשנת 1884 מונה למושל איי בהאמה, בו כיהן עד שנת 1887. בשנת 1886 הוצע לו תפקיד מושל קווינסלנד אולם בלייק סירב. בשנת 1887 מונה למושל ניופאונדלנד, תפקיד בו כיהן עד שנת 1889. בשנת 1889 מונה למפקד הצבא הבריטי בג'מייקה (Captain-General) וכיהן כמושל ג'מייקה. כהונתו, שהייתה אמורה להסתיים בשנת 1894 הוארכה פעמיים, לבקשת בית המחוקקים של המושבה, והוא נותר בתפקיד עד שנת 1898 עת מונה למושל הונג קונג. בלייק נשא בתפקיד עד שנת 1903.
חמישה חודשים קודם לכניסתו לתפקיד מושל הונג קונג, הוסכם עם סין על חכירת הטריטוריות החדשות לתקופה של 99 שנים. תקופת כהונתו של בלייק התאפיינה בהשתלטות על האוכלוסייה העוינת של הטריטוריות (שצלחה בחלקה) והסדרת האדמיניסטריציה בהן.
לאחר תום כהונתו כמושל הונג קונג מונה למושל ציילון, תפקיד בו כיהן עד שנת 1907.
בלייק נפטר ב-23 בפברואר 1918.

משפחתו

בלייק נשא את ג'יני אירווין (Jeannie Irwin) בשנת 1862. ג'יני נפטרה בשנת 1866 ולאחר מכן, בשנת 1874 נשא בלייק לאישה את אדית' ברנאל-אוסבורן (Edith Bernal-Osborne) בתו של חבר הפרלמנט הבריטי ראלף ברנאל אוסבורן.
לבלייק נולדו שני בנים ובת אחת.

תוארי כבוד

בשנת 1887 קיבל בלייק תואר ממסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש; בשנת 1888 קיבל תואר אביר במסדר זה, ובשנת 1897 קיבל תואר אביר גדול במסדר.

מורשתו

על שמו של בלייק קרויה העיר בלייקטאון בקנדה, וכן רציף בלייק בהונג קונג קרוי על שמה. הצמח בוהיניה בלייקאנה (Bauhinia blakeana) שהתגלה בהונג קונג בשנת 1880 נקרא על שמו; הצמח הפך לסמל המושבה בשנת 1965 ומאז שנת 1997 עת הועברה השליטה במושבה לידי סין העממית, שונה דגל הונג קונג וכיום הפרח מופיע במרכזי.
אזור תעשייה עבר הירקון

אזור תעשייה עבר הירקון (מכונה גם אזור תעשייה רמת החייל) שוכן בצפון תל אביב, בין נחל הירקון וחלקו המזרחי של פארק הירקון מדרום וממזרח לקריית עתידים מצפון ושכונות רמת החייל וישגב ממערב. 
המקום התפתח תחילה כאזור מוסכי רכב ותעשייה זעירה, אך לקראת סוף המאה ה-20 הפך למתחם חברות היי-טק, כהמשך לקריית עתידים שמצפון לו. כיום עדיין פועל במתחם מוסך הרכב המרכזי של יצרנית הרכב האיטלקית פיאט. בנוסף לחברות ההיי-טק, נבנה במתחם משכנו החדש של בית החולים אסותא, והוא החל לפעול ב-12 במאי 2009.
שני הרחובות הראשיים של המתחם הם רחוב ראול ולנברג ורחוב הברזל, ובמקום מפגשם ניצב פסלו של ראול ולנברג. בנוסף, משמש המתחם בשעות הערב לאזור בילוי מרובה מסעדות ואטרקציות אחרות. קומות הקרקע של מבני משרדים רבים במתחם מאכלסות כיום מסעדות, פאבים, בתי קפה ושטחי מסחר אחרים. בכך מזכיר האזור את מתחם ההיי-טק של הרצליה פיתוח.
באזור ממוקמים "אולפני מימד" וכן מטות השידור של זכייניות ערוץ 2 "רשת" ו"קשת". עוד שוכנות במקום תחנת רדיו תל אביב, מטה מרחב ירקון ותחנת תל אביב צפון של משטרת ישראל ותחנת משנה של שירותי כבאות והצלה תל אביב-יפו.
במהלך חפירות הצלה ארכאולוגיות שערכה רשות העתיקות ברחוב הברזל בתחילת שנת 2014, נחשפה באר אנטיליה מהתקופה הביזנטית ומהתקופה הערבית הקדומה. הבאר היא הראשונה מסוגה שנחשפה בעיר, עומקה תשעה מטרים ובסיסה מגיע עד למי התהום. הבאר נבנתה מפיר אנכי בקוטר של כ-3.5 מטרים, אשר דופן באבני גזית וכורכר. סמוך לבאר נחשף מאגר מים.
ב-5 בספטמבר 2016 קרס חניון הברזל  ברח' הברזל פינת רח' הנחושת בלב אזור התעשייה על חניון קיים. באירוע נהרגו שישה ונפצעו עשרות.
פסיכולוגיה הומניסטית

התפתחות התחום

ניתן לאתר את שורשי הגישה ההומניסטית בפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית (קירקגור, ניטשה, היידגר, וסארטר). כמו כן, ניתן למקמה במסגרת יחסי הכוחות בין שלוש הגישות השולטות בפסיכולוגיה: ביהביוריזם, פסיכואנליזה והומניזם. הגישה הראשונה התפתחה ממחקריו של פבלוב לגבי רפלקסים מותנים והייתה אחת מאבני היסוד של הפסיכולוגיה המודרנית, בהנהגת ג'ון ווטסון. הגישה השנייה נבעה ממחקריו בתחום הפסיכואנליזה של פרויד ומהתאוריות של אדלר, אריקסון, יונג, פרום, ואחרים. ההתמקדות בגישה זו הייתה על עומק הנפש (פסיכה) האנושית, שחייב להיות משולב עם התודעה כדי ליצור אישיות בריאה. 
לקראת סוף שנות ה-50, התקיימו בדטרויט שתי פגישות בין פסיכולוגים אשר ביקשו לייסד אגודה מקצועית המוקדשת לחזון יותר הומניסטי וערכי. החזון היה ליצור תיאור שלם של משמעות הקיום האנושי תוך חקירת היבטים של הניסיון האנושי כמו אהבה, תקווה ויצירתיות. הפסיכולוגים הללו, ובכללם אברהם מאסלו עמדו במרכז יצירת גישה שלישית בפסיכולוגיה, "כוח שלישי", כפי שמאסלו כינה אותה. הפגישות הראשוניות הללו הובילו להתפתחויות אחרות, כמו פרסום של the Journal of Humanistic psychology החל מ-1961 וכן הקמת ה"אגודה לפסיכולוגיה הומניסטית" (AHP) ב-1963. 
בין התאורטיקנים המרכזיים בתחום, ניתן למנות את אריך פרום בהתמודדות עם "הבדילות הקיומית" באמצעות "אמנות האהבה" ו"מנוס מחופש"; ויקטור פרנקל בהתמודדות עם "הריק הקיומי" באמצעות הלוגוס והמשמעות ("אדם מחפש משמעות"); אברהם מאסלו, אשר פיתח את "פירמידת הצרכים" וכיהן בין השאר כראש האגודה לפסיכולוגיה הומניסטית (לאחר מותו החליפה אותו שרלוטה ביהלר); קארל רוג'רס, אשר פיתח את "הטיפול הממוקד בלקוח"; ופריץ ולורה פרלס, אשר היו בין מפתחי תיאורית הגשטאלט, אשר מחשיבים התנהגות באופן הוליסטי - "השלם גדול מסכום מרכיביו". מבקרי הגשטאלט, כמו קרל פופר, טענו כי אי אפשר לראות ישויות כ"שלם".

אפיסטמולוגיה

הגישה ההומניסטית שוללת שימוש בשיטות כמותיות ללימוד ההתנהגות והחשיבה האנושית. זאת, בניגוד חריף לגישה הקוגניטיבית (המנסה ליישם שיטות מחקר "מדעיות" בלימוד הפסיכולוגיה). הגישה ההומניסטית מדגישה, מנגד, ראייה פנומנולוגית של החוויה האנושית, ומנסה להבין אנשים ואת התנהגותם באמצעות מחקר איכותי.
אריה ליב סמיאטיצקי

אריה ליב סֶמיַאטיצקי (1883, סוקולי, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (פולין) – 1945, תל אביב) היה סופר עברי, עורך, מתרגם ומורה.

ביוגרפיה

אריה ליב בן צבי סמיאטיצקי נולד בשנת 1883 בעיירה סוֹקוֹלִי (סאָקאָלי; Sokoły), הסמוכה לעיר לומז'ה, בפלך גרודנו שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בחבל פודלסיה שבמזרח פולין). הוא למד בחדר ובישיבה, אך במקביל למד גם לימודים כלליים. הוא החל בעבודתו כמורה בגיל 21, בתחילה בעיר גרודנו, בשנת 1904, ובשנת 1907 עבר להורות ולהתגורר בעיר וילנה. בווילנה החל לעסוק גם בתרגום ועריכה, הצטרף למערכת העיתון העברי "הזמן", והתמחה בסִגנוּן ושכתוב.
סמיאטיצקי יצא למסע ארוך, ונדד בערי רוסיה, קווקז ואוזבקיסטן. הוא הגיע במסעו עד לעיר בוכרה, וישב זמן קצר בין יהודיה. כשחזר ממסעו שב אל ההוראה: תחילה בוורשה, שם לימד בבית הספר התיכון של מגנוס קרינסקי, ואחר-כך בלודז', בגימנסיה של ד"ר מרדכי זאב ברוידא.
בעת מלחמת העולם הראשונה שהה בפולין, והיה מפקח על בתי ספר יהודיים.
כישרון העריכה שלו קנה לו אוהדים והתפרסם, וחיים נחמן ביאליק הזמין אותו לעבוד כעורך ומסגנן בהוצאת "מוריה" שלו; בתחילה באודסה, ואחר כך, בשנת 1921, יצא מרוסיה עם חבורת ביאליק, והמשיך עם הוצאת "מוריה" (לימים "דביר") גם בבאד הומבורג שבגרמניה.
בשנת 1925 עלה סמיאטיצקי לארץ ישראל, התיישב בתל אביב והמשיך בעבודתו כעורך ומתרגם. בשנות עבודתו בהוצאת אמנות ובהוצאות אחרות ערך, סִגנן ו"שִכתב", מאות ספרים. הוא לא נהג לחתום את שמו על הספרים. הוא גם השתמש בשמות עט שונים – ל. סמן, א' אחירב, א. שמו (ואף "אלמוני") – בהם חתם בעיקר על תרגומיו.
היה חבר אגודת הסופרים העברים.
סמיאטיצקי נפטר בשנת 1945. נקבר בבית העלמין טרומפלדור.
קירגיזסטן במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

כל המתחרים אותם שלחה קירגיסטן למשחקים הפאראלימפים השונים התחרו כולם בתחרויות הרמת כוח. המשלחות אותן שלחה המדינה למשחקים לאורך השנים היו תמיד קטנות בגודלן, ומעולם לא עלו על שלושה ספורטאים. במשלחותיה של המדינה ייצגו אותה גברים בלבד ומעולם לא נשלחה ספורטאית. הספורטאים הנכים אותם שלחה קירגיזסטן למשחקים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
טקס אנשי השנה

טקס אנשי השנה היה טקס בו נבחרו אנשי השנה של ישראל בתחומי עשייה כגון: תיאטרון, מוזיקה, טלוויזיה, רדיו, פוליטיקה, בידור, ספורט, קולנוע ועוד ונערך בין השנים 1994 עד 2008. 
המועמדים נבחרו על ידי ועדות לפי תחום, הכוללות למשל את עובדי חברת החדשות של ערוץ 2, חברי מערכת השבועון "רייטינג", אתר המוזיקה "מומה", אנשי ערוץ הספורט וכן אנשי אקדמיה ומבקרי תיאטרון. ההצבעה לטקס אנשי השנה, פרויקט משותף של "קשת", אתר nrg ועיתון "מעריב", נערכה באינטרנט.
הטקס שודר בשידור חי במסגרת זכיינית השידור "קשת" בערוץ 2 עד לשנת 2008. מאז הטקס לא מתקיים יותר.
סולם פריגיש

סולם פריגיש הוא סולם מוזיקלי פופולרי במוזיקה היהודית, היוונית, הטורקית, הערבית ובפלמנקו.

שם הסולם

שמו המקובל של הסולם בתאוריית המוזיקה הוא "Harmonic Minor 5th Below", או "דומיננט פריגי". בחזנות ובחסידויות מזרח אירופה מוכר המודוס כ"אהבה רבה שטייגער" או "פריגיש שטייגער", על שם נעימה חזנית ישנה על תפילת אהבה רבה. במוזיקה המזרחית שמו הוא "מקאם חיג'אז". במוזיקת הג'אז נהוג לכנותו ספאניש ("סולם ספרדי") או ג'יואיש סקייל ("סולם יהודי").

הסולם

הסולם הוא למעשה סולם מינור הרמוני המבוסס על הדרגה החמישית של הסולם. שמו ניתן לו בשל היותו מבוסס על מודוס פריגי, שגם בו ההפרש בין הדרגה הראשונה לשנייה הוא חצי טון אך בפריגיש הדרגה השלישית מוגבהת בחצי טון. מבנה זה של הסולם יוצר כאמור מרווח של טון וחצי (סקונדה מוגדלת/טרצה קטנה) בין הצליל השני לצליל השלישי, שהוא מרווח שנשמע זר וחריף לאוזן, במיוחד כשהוא מופיע עם פתיחת הסולם. הסולם נחשב לסוער, ומבטא רגשות שמחה ועצב מהולים יחד. מבנה הסולם הוא חצי טון, טון וחצי, חצי טון, טון, חצי טון, טון, טון. למשל: לה, סי במול, דו דיאז, רה, מי, פה, סול, לה.
שירים רבים בעולם היהודי מבוססים על סולם זה, בין המפורסמים שבהם נמנה הניגון הבה נגילה (המילה "נגילה" בפתיחת השיר מורכבת מצלילים בהפרש של טון וחצי, המאפיין ה"מזרחי" של הסולם), וכן ניגונים חסידיים רבים, ובהם "ני'ה זורצ'י חלופצי", "צמאה", "ארבע בבות" וניגונים אחרים של חסידות חב"ד.
נושאי המגבעת (קלטת)

לאחר צאת האלבום

בשנת 1989 עזב ישי אדר את הלהקה בשל גיוס לצה"ל. את מקומו של אדר תפס נגן הבס אדם הורוביץ. מאוחר יותר באותה שנה הצטרף ללהקה הגיטריסט רם אוריון. בשנת 1990 הוחתמו נושאי המגבעת בחברת התקליטים "הד ארצי". שם הצמידו ללהקה את שלומי ברכה, שבאותו הזמן היה חבר להקת משינה, על מנת שישמש כמפיק מוזיקלי באלבום "מי רצח את אגנתה פאלסקוג" שיצא לבסוף בשנת 1991. הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר צאת האלבום.
בשנת 2012 התאחדה הלהקה בהרכבה המקורי לצורך ראיון משותף לתוכנית "האלבומים", לפרק מיוחד שתיעד את סיפור יצירת הקלטת. 
בשנת 2013 יצאה הקלטת מחדש, הפעם בפורמט דיסק וכן בפורמט דיגיטלי הפתוח לקהל הרחב. בנוסף צורפה מהדורה מוגבלת שכללה גם את הקלטת. ב-2015 יצאה גם על תקליט במהדורה מוגבלת, בהפקה עצמאית של חנות התקליטים "בי-סייד" בתל אביב, למרות התנגדות חברי הלהקה.
ברבדוס במשחקים האולימפיים

היסטוריה

במשחקים הראשונים בהם השתתפה, לא הגיעו הספורטאים הברבדוסים להישגים גבוהים. הראשונה לעשות זאת הייתה השחיינית ליאה מרטינדייל, שזכתה במקום החמישי במשחה ל-50 מטר חופשי באולימפיאדת אטלנטה (1996).
ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני (2000), זכה האתלט אובדלה תומפסון במדליה האולימפית הראשונה בתולדותיה של ברבדוס, והיחידה עד כה. תומפסון סיים במקום השלישי בריצת 100 מטר, אחרי מוריס גרין ואטו בולדון. בריצת 200 מטר הגיע תומפסון למקום הרביעי, מאית השנייה אחרי בולדון, ושתי מאיות אחרי כריסטיאן מלקולם, שסיים במקום השני.
תומפסון לא הצליח לשחזר את הישגיו באולימפיאדת אתונה (2004). הוא סיים במקום השביעי בריצת 100 מטר, ולא התחרה בריצת 200 מטר. באותם משחקים הגיע רוכב האופניים בארי פורד למקום השישי במירוץ הספרינט. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה השחיין בראדלי אלי הספורטאי המצליח ביותר. אלי סיים במקום התשיעי בחצי הגמר במשחה ל-200 מטר מעורב, והחמיץ ב-10 מאיות השנייה את ההעפלה לשלב הגמר. במשחה ל-400 מטרים באותו סגנון סיים במקום העשירי. באולימפיאדת לונדון (2012) בלט ראיין בראת'ווייט, שסיים במקום החמישי בריצת 110 מטר משוכות.