google/wiki40b huggingface dataset:
תת-חבורת פרטיני

בתורת החבורות, תת-חבורת פרטיני של חבורה נתונה שווה לחיתוך כל תת-החבורות המקסימליות של החבורה. תת-חבורת פרטיני של כל חבורה סופית היא נילפוטנטית. מקובל לסמן את תת-חבורת פרטיני של G ב- או ב-.

איברים לא-יוצרים

תת-חבורת פרטיני כוללת בדיוק את האיברים הלא-יוצרים של G (איבר הוא לא-יוצר אם גריעתו מקבוצה היוצרת את החבורה מותירה קבוצה יוצרת), ובכך היא דומה לרדיקל ג'ייקובסון מתורת החוגים. בדומה ללמה של נקיאמה, אם  נוצרת סופית אז  לכל תת-חבורה אמיתית H של G.
 רק אם אין לחבורה תת-חבורות מקסימליות (לא טריוויאליות). כש-G אבלית, זה קורה אם ורק אם G חליקה. בכל מקרה, כאשר G אבלית, .

חבורות-p

תת-חבורת פרטיני של חבורת-p‏ P היא תת-החבורה הנוצרת על ידי הקומוטטורים וכל חזקות-p של אברי החבורה. לכן, אם P סופית, אז המנה  היא מהצורה  עבור d מתאים. במקרה זה, אפשר ליצור את החבורה על ידי d איברים, אבל לא פחות. את מספר היחסים בהצגה לפי יוצרים ויחסים אפשר לקרוא מחבורת ההומולוגיה השנייה : גם זו חבורת-p אבלית אלמנטרית, שהדרגה שלה היא מספר היחסים המינימלי בהצגה של החבורה. משערים שתמיד יש לחבורה הצגה עם d יוצרים ו-r יחסים.

נילפוטנטיות

אם  חבורת-M (חבורה שיש לה סדרה נורמלית שבה כל המנות האינסופיות הן ציקליות; בפרט, אם היא סופית), אז היא נילפוטנטית. גם תת-חבורת פרטיני של כל חבורה ליניארית נוצרת סופית היא נילפוטנטית.

הכלת הקומוטטורים

לכל חבורה G, חיתוך המרכז עם תת-חבורת הקומוטטורים  מוכל ב-. לעומת זאת,  אם ורק אם כל תת-החבורות המקסימליות של G הן נורמליות. התנאי הזה מתקיים אם G חבורה נילפוטנטית; גם להפך: אם  היא חבורת-M והיא נילפוטנטית, אז .
איה (סרט)

תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחרי איה (שרה אדלר), מנהלת חשבונות במשרד עורכי דין, הממתינה לאסוף מכר מנמל התעופה בן-גוריון. איה נענית לבקשתו של נהג מקצועי, הממתין לנוסע, המבקש ממנה להחזיק את השלט עם שמו של הנוסע למספר דקות, עד שובו. עקב כך היא מוצאת את עצמה מחזיקה שלט עם שמו של אדם זר בשם מר אוברבי - מבקר מוזיקה סקנדינבי (אולריך תומסן) שמגיע לישראל כדי לשפוט בתחרות רובינשטיין לפסנתר. אוברבי מגיע עוד לפני שהנהג שב וסובר כי איה, האוחזת בשלט ועליו שמו, היא הנהגת שנשלחה לאסוף אותו. מסיבה שאינה מוסברת מחליטה איה שלא לחשוף את הטעות אלא לקחת אותו ליעדו בירושלים. במהלך הנסיעה מתפתחת בין שני האנשים הזרים והשונים זה מזה אינטימיות מיוחדת.
שלושה דורות (שיר)

כתיבת השיר

השיר "שלושה דורות" שכתב אהוד מנור ללחן של ירוסלב יעקובוביץ' מתאר שלוש תקופות לחימה שונות בתולדות מדינת ישראל: דור תש"ח ומלחמת העצמאות, דור מלחמת יום כיפור וחיילי שנות התשעים של המאה העשרים, ימי ממשלת יצחק רבין, הסכמי השלום עם הפלסטינים ועם ירדן ובמקביל תקופת הפיגועים.
מנור שכל את אחיו יהודה ויינר בשנת 1968 ובאותה שנה נפל בן דודה של ארזי סגן ישראל ארזי במבצע כראמה בירדן. השיר נכתב בהשראת שני החיילים והוקדש לזכרם.
הלחן מורכב משלושה חלקים שונים. בחלקו השני של השיר יש רפרנס לשירים המזוהים עם מערכות ישראל ובהם "היה לי חבר היה לי אח", המנון הפלמ"ח, "זמר זמר לך", "הן אפשר", "אנחנו שנינו מאותו הכפר" ו"מחר". בחלקו השלישי של השיר מתוארת פניית הבן הנופל אל אביו החי ויש רפרנס לציווי התנ"כי "אל תשלח ידך אל הנער".
השיר ליווה את משדר יום הזיכרון של ערוץ הילדים בשנת 1995 ובהמשך היה לשיר הנושא הקבוע של שידורי רשת גימל ביום הזיכרון.
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים והגיע בשיאו למקום השני אך לא נכנס למצעד הפזמונים השנתי 1995.
טריפונס

ביוגרפיה

טריפונס נולד בכפר איוס-תיאודורוס שבקפריסין למשפחה בת עשרה ילדים. בגיל 12 עבר לבדו לעיר לימסול ובגיל 13 עבר לניקוסיה ועבד בנגרייה. הוא החל להופיע כזמר וליווה עצמו בבוזוקי. שירת במשך שנה בצבא קפריסין.
בשנת 1966 הוזמן להופיע ב"קפה אתונה" בתל אביב. כעבור חודשים אחדים עבר למועדון "אריאנה" ביפו והופיע בו במשך חמש שנים. המשיך בהופעות ברחבי ישראל. להיטו הגדול באותה תקופה היה "דיר-לה-דה-דה" אותו שר גם בסרטו של ג'ורג' עובדיה, "אריאנה".
בשנת 1980 עבר לארצות הברית לפי הזמנתו של אריס סאן. הוא הקים שם להקה, "אלפא מיוזיק אורקסטרה", שהופיעה בבתי מלון.
ב-1985 הופיע בישראל לצד אלון אולארצ'יק והתזמורת של זוזו מוסא. את סיבוב ההופעות ליווה הלהיט "כולם כולם".
בשנת 2008 חזר לישראל, ובין השאר ביצע את השיר "פיצריקה" יחד עם אייל גולן.
נשוי, מתגורר בחולון. בנוסף לשפת האם היוונית שלו הוא גם דובר עברית.
ניוואה

היסטוריה

ניוואה שייכת לחברה גרמנית מהמבורג בשם Beiersdorf Global AG.
היא נוסדה בשנת 1882 על ידי Paul Carl Beiersdorf, ובשנת 1980 נמכרה החברה לאוסקר טרופלוביץ.
החברה מפתחת מוצרים לשיזוף, הגנה מפני השמש, שמפו, קרם גוף, דאורדורנטים ועוד.
הסימן המסחרי "Nivea" הופקע במדינות רבות בגלל מלחמת העולם השנייה, זכויות הסימן המסחרי שהוחרמו נרכשו על ידי Beiersdorf.
במהלך 1980, המותג Nivea התרחב לשוק גלובלי רחב יותר.
בבעלות ניוואה בין היתר המותגים המוכרים הבאים:
Eucerin, La Prairie, Labello וHansaplast/Elastoplast.
ניוואה נתנה חסות למספר מותגי ספורט ביניהם: ריאל מדריד בספרד, מילאן באיטליה ופריז סן ז'רמן בצרפת ובישראל למכבי תל אביב.

ביקורת

באוגוסט 2010 פירסמה ניוואה פרסומת בה מוצג גבר שחור ממוצא אפריקאי כחסר תרבותי והוראת ציווי אליו כאילו מדובר בעבד אשר מתייחסת לעבדות האפרו אמריקאית בארצות הברית.
בעקבות הביקורת ניוואה הסירה אותו ופירסמה מודעת התנצלות.
40 אקרים ופרד

40 אקרים ופרד הוא הביטוי המילולי של הפיצויים שאותם היו אמורים לקבל העבדים האמריקאים המשוחררים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית. הפיצויים היו צריכים לכלול 40 אקר אדמה בשביל חקלאות, וכן פרד שבעזרתו ניתן יהיה לחרוש ולעבד את הקרקע.
מענק הקרקע, שהועבר לידי ראשי משק הבית שקודם לכן היו שייכים למחזיקי הקרקעות הלבנים, היה חלק מ-"פקודת השדה המיוחדת מס' 15", שהוצאה בתאריך ה-16 בינואר 1865 על ידי הגנרל האמריקאי ויליאם שרמן. הפקודה התייחסה למשפחות השחורות שחיו ליד החופים של קרוליינה הדרומית, ג'ורג'יה ופלורידה. לפי הפקודה של שרמן השטח אליו היא מתייחסת הוא: "מהאיים שנמצאים דרומית לצ'ארלסטון, שדות האורז העזובים שלאורך הנהרות ונמצאים עד 30 מייל מקו החוף, ועד לחבל הארץ שגובל בנהר הסט. ג'ונס, פלורידה". לא היה שום איזכור לפרד בפקודתו של שרמן, אם כי ייתכן והצבא חילק אותן בכל זאת. 
לאחר ההתנקשות בנשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, ביטל יורשו בתפקיד הנשיא, אנדרו ג'ונסון, את הפקודה של שרמן. לעיתים אף נטען בטעות שג'ונסון הטיל וטו על האפשרות להפוך את הפקודה לחוק פדרלי. למעשה, הצעת החוק שהוגשה על ידי "הלשכה לעבדים משוחררים" עליה הטיל ג'ונסון וטו כלל לא הזכירה מענקי אדמה או פרדות. (גרסה שנייה של הצעת החוק מטעם "הלשכה לעבדים משוחררים", גם כן ללא מענקי אדמה, עברה לאחר שהוטו שהטיל עליה ג'ונסון נעקף).
עד ליוני 1865, יושבו מחדש בערך 40,000 עבדים משוחררים על שטח של 400,000 אקר (1,600 קמ"ר) בג'ורג'יה וקרוליינה הדרומית. זמן קצר לאחר מכן, ביטל הנשיא ג'ונסון את הפקודה והחזיר את האדמה לבעליה המקוריים. בעקבות זאת, הביטוי הפך למייצג הכישלון של תהליך הרקונסטרוקציה בפרט, והציבור בארצות הברית בכלל, בכל מה שנוגע לעזרה לאמריקאים-אפריקאים במעבר מעבדות אל החופש.
התקופה הפוסט-קלאסית

התקופה הפוסט-קלאסית היא התקופה שבאה מיד בעקבות התקופה הקלאסית, ומתייחסת בדרך כלל לתקופה שמסביבות שנת 500 לספירה עד סביבות שנת 1450 לספירה (בהתאם ליבשת אלייה מתייחסים).

באסיה ואפריקה

בתקופה זו האימפריות במזרח המשיכו להתרחב הודות לסחר, הגירה וכיבושים של אזורים סמוכים. הייתה זו תקופה של שגשוג עבור סין הקיסרית אשר הקימה כמה שושלות משגשגות ומשפיעות בקוריאה, וייטנאם ויפן. אבק השריפה פותח במקור בסין בתקופה הפוסט-קלאסית.
באסיה התפשטות האסלאם יצרה אימפריה חדשה ולתור הזהב של האסלאם, ולהתקדמות מהותית בתחום המדע בעולם המוסלמי של ימי הביניים .
ירמילה קרטוכווילובה

ביוגרפיה

קרטוכווילובה נולדה בגולקוב יניקוב שבמרכז צ'כוסלובקיה. הקריירה שלה התחילה מאוחר יחסית ולוותה בפציעות ובמחלות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 סיימה קרטוכווילובה במקום השישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:30.4 דקות, המנצחת הייתה מזרח גרמניה (3:21.20
דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.46 שניות, אחרי מריטה קוך שקבעה שיא אולימפי חדש (48.88 שניות), ולפני כריסטינה ברמר-לתן (49.66 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה. 
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת בשנת 1981 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.07 שניות.
בתחרות גביע העולם שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.61 שניות ובמדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.31 שניות.

שיא עולם ראשון

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילנו, איטליה במרץ 1982 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 49.59 שניות (שיא העולם הנוכחי).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון אותה שנה זכתה קרטוכווילובה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.85 שניות, אחרי קוך שקבעה שיא עולם חדש (48.16 שניות) ולפני בת ארצה טטיאנה קוצ'מבובה (50.55 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.17 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (3:19.05 דקות) ולפני ברית המועצות (3:22.79 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1983 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שלישית ברציפות בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.

שיא עולם נצחי

בתחרות הכנה לאליפות העולם שנערכה במינכן, מערב גרמניה ב-26 ביולי אותה שנה קבעה קרטוכווילובה בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:53.28 דקות. 10 ימים לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד היא זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ואחת כסף. שתי מדליות זהב בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 47.99 שניות, לפני בת ארצה קוצ'מבובה שקבעה שיא אישי חדש (48.59 שניות) ומריה פיניגינה מברית המועצות (49.19 שניות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 400 מטר מתחת ל-48 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.68 דקות, לפני ליובוב גורינה (1:56.11 דקות) ויקטרינה פודקופייבה (1:57.58 דקות) שתיהן מברית המועצות. מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.32 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:19.73 דקות) וברית המועצות (3:21.16 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1984 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.02 שניות.
בגלל החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על אולימפיאדת לוס אנג'לס, נמנע מקרטוכווילובה להשתתף.
בתחרות גביע העולם שנערכה בקנברה, אוסטרליה בשנת 1985 זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:01.99 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 סיימה קרטוכווילובה במקום החמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.81 דקות, המנצחת הייתה סיגרון וודראס-גראו ממזרח גרמניה (1:55.26 דקות).
פייר וז'יל

פייר וז'יל (בצרפתית: Pierre et Gilles) הוא כינויים של צמד צלמים צרפתיים. פייר קומואה (Pierre Commoy) נולד בשנת 1950 בעיר לה רוש-סור-יון, ז'יל בלאנשאר (Gilles Blanchard) נולד בשנת 1953 בעיר לה האבר (Le Havre). יצירתם של השניים מזוהה עם תצלומי סטודיו בסגנון קיטש או קאמפ, ובהם התייחסות לתרבות הפופולרית ולתרבות הומוסקסואלית ולהומוארוטיקה. 
בשנת 1974 החל ז'יל בהתכתבות רבת שנים עם האמנית הצרפתייה אנט מסאז'ה (Anntte Messager). הוא עבר לפריז והתחיל בקריירה של צייר ומאייר. באותה עת עבר לפריז גם פייר, שם הוא התחיל בקריירה של צלם במגזינים כגון "Rock & Folk", "Dépêche-mode" ו"Interview". השניים נפגשו בשנת 1976 באירוע בבוטיק של חברת האופנה קנזו (Kenzo Takada) ועד מהרה חלקו השניים דירה וסטודיו. החל משנת 1977 החלו השניים ליצור את עבודותיהם במשותף, כשהם משלבים בין טכניקת הצילום לבין טכניקות ציוריות וקולאז'. בשנת 1983 הוצגה תערוכת היחיד הראשונה של השניים בגלריה פריזאית. 
ברבים מתצלומיהם של פייר וז'יל מוצגים דוגמנים ודוגמניות בתבניות חשיבה והצגה מוכרות. הדוגמנים מצלמים דמויות כגון קדושים נוצריים ודמויות מן מיתולוגיה היוונית. סגנון הצילום מדגיש את האופי המלאכותי של הייצוג על ידי שימוש בתפאורה, באביזרים ובתלבושות תיאטרליות, וכן על ידי שימוש בתאורה דרמאטית ובאיפור כבד ההופך את גוף הדוגמנים לדמויות אידיאליות. רבים מן הדוגמנים הם דמויות מפורסמות כגון הזמרות מדונה, קיילי מינוג, השחקנים ז'ולייט גרקו קתרין דנב וז'אן מאריס (Jean Marais) וסלבריטאים (אמנדה לפור).
פן בולט נוסף בעבודתם הוא הפרשנות ההומואירוטית לדמויות השונות, אשר מבליט את מיניותם של הדוגמנים. חלק מן העבודות אף מושפע מתצלומי פורנו ומציג עירום גברי.
טיפוס אידיאלי

טיפוס אידיאלי הוא מושג בסוציולוגיה שטבע מקס ובר, ככלי אנליטי שיכול לסייע בהבנת תופעות חברתיות שונות. בהפשטה, הטיפוס האידיאלי הוא נקודת ייחוס לפיה ניתן לבחון תופעות שונות: הוא הקיצון בהתנהגות או בתופעה מסוימת.
טיפוס הוא אידיאלי משום שיש בו הבניה תאורטית של תופעה מסוימת. כיוון שאין אף מודל שקיים בשלמותו במציאות, מתייחסים אל מודל שכזה כאל טיפוס אידיאלי: כיוון שאין שלטון דמוקרטי מוחלט, משרטטים טיפוס אידיאלי של השלטון הדמוקרטי ומשווים אליו את מה שמתרחש במציאות. כך ניתן לומר שישראל קרובה יותר לטיפוס האידיאלי של שלטון דמוקרטי מאשר, למשל, קובה.
המונח "אידיאלי" הוא כלי לניתוח, ולא לשיפוט ערכי או מוסרי. כך גם לתופעה חברתית אי-מוסרית כרצח עם יש טיפוס אידיאלי.
ובר עסק בטיפוס האידיאלי בהקשר של ארגון בירוקרטי. הוא ניסח את הקווים המנחים של ארגונים ביורוקרטיים, והשווה אותם לארגונים קיימים.
לשם חקירתם של ארגונים ביורוקרטיים, מבחינה היסטורית ובחברות בנות-זמננו, פיתח ובר טיפוס טהור של הביורוקרטיה, שמאפייניו העיקריים הם: מבנה היררכי, יעיל, הפועל באופן לא-אישי, בעזרת כללי התנהגות מוגדרים וכתובים, ועל ידי חלוקת סמכויות ועבודה בין בעלי-תפקידים מומחים בתחומיהם, שאותם הוא ממנה ומקדם בהתאם להישגיהם.
נורת' אמריקן אוויאיישן

היסטוריה

קלמנט קיז ייסד את נורת' אמריקן ב־6 בדצמבר 1928 כחברת אחזקות שקנתה ומכרה חלקים בחברות תעופה שונות וחברות הקשורות לתעופה. אולם, חוק הדואר האווירי של 1934 כפה את פירוקן של חברות אחזקה כאלו. כתוצאה מכך הפכה נורת' אמריקן ליצרנית ובראשה עמד ג'יימס קינדלברגר (שגויס מדאגלס איירקראפט קומפני), אף על פי שאיסטרן אייר ליינס נותרה בשליטתה עד 1938.
קינדלברגר העתיק את פעולת החברה לדרום קליפורניה, מה שאפשר לטוס כל השנה, והחליט להתמקד במטוסי אימון, מתוך הנחה שיהיה זה קל יותר מלנסות להתחרות עם חברות מבוססות. המטוסים הראשונים של החברה היו מטוס התצפית GA-15 ומטוס האימון GA-16, ובעקבותם ה־O-47 וה־BT-9. ה־BC-1 מ־1937 היה מטוס הקרב הראשון של נורת' אמריקן.
כמו יצרניות אחרות, החלה נורת' אמריקן בהכנות למלחמה ב־1940. אלו כללו פתיחת מפעלים בקולומבוס, דאלאס וקנזס סיטי.
בעקבות ה־BT-9 ייצרה נורת' אמריקן את מטוס האימון T-6 טקסן, ש־17,000 מסוגו נבנו, מה שהפך אותו למטוס האימון שנעשה בו השימוש הנרחב ביותר מעולם. המפציץ הדו־מנועי B-25 מיטשל זכה לתהילה בפשיטת דוליטל ושימש בכל הזירות. ה־A-36 אפאצ'י פותח כמטוס לתקיפת קרקע ומפציץ צולל, ובעקבות ההצעה של חיל האוויר המלכותי הבריטי לפיה תחליף נורת' אמריקן את מנוע ה"אליסון" שהניע אותו במקור במנוע רולס רויס מרליו יוצר ה־P-51 מוסטנג.
לאחר המלחמה, צנח מספר מועסקי נורת' אמריקן מ־91,000 ל־5,000 ב־1946. אף על פי כן, היא המשיכה לפתח מטוסים חדשים הכוללים את מטוס האימון והתקיפה T-28 טרוג'ן, ה־P-82 טווין מוסטנג היוצא דופן, המפציץ הסילוני B-45 טורנדו, מטוס הקרב FJ פיורי, ה־AJ סאבג', המפציץ האסטרטגי המהפכני XB-70 ולקירי בעל מהירות מרבית של מאך 3, השרייק קומנדר, ומטוס המנהלים הסילוני T-39 סברליינר.
חטיבת קולומבוס של נורת' אמריקן אוויאיישן הייתה אחראית לפיתוח ה־A-5 ויג'ילנט, מפציץ מהיר שנעשה בו שימוש רב במלחמת וייטנאם במשימות סיור ימי, ה־OV-10 ברונקו, המטוס הראשון שתוכנן במיוחד לפעילות כנגד התקוממות, ומטוס האימון הימי T-2 בוקאיי, ששירת משנות החמישים המאוחרות עד 2005 והוטס כמעט על ידי כל טייסי הצי האמריקני במשך ארבעה עשורים.
ה־F-86 סייבר החל כתכנון מחדש של ה"פיורי" וזכה לתהילה כשהפיל מיגים במלחמת קוריאה. למעלה מ־9,000 מטוסי F-86 יוצרו. יורשו, ה־F-100 סופר סייבר, זכה אף הוא לפופולריות.
חטיבת המנועים הרקטיים התפצלה לחברה נפרדת, רוקטדיין, ב־1955, אולם את ה־X-15 תכננה ובנתה נורת' אמריקן.
ביטול התוכניות F-107 ו־F-108 בסוף שנות החמישים, כמו גם ביטול תוכנית הטיל הבליסטי SM-64 נואחו, היו מכות לנורת' אמריקן מהן היא לא התאוששה לגמרי מעולם. ב־1960, המנכ"ל החדש לי אטווד החליט להתמקד בתוכנית החלל, והחברה הייתה הקבלנית הראשית לתא הפיקוד והשירות של החללית אפולו והשלב השני של משגר הסטורן 5. אולם, החברה הואשמה באחריות חלקית לשריפה באפולו 1 בינואר 1967, ובמרץ היא התמזגה עם רוקוול.
בדצמבר 1996, חטיבות הביטחון והחלל של רוקוול אינטרנשיונל (הכוללת את נורת' אמריקן אוויאיישן וחטיבות רוקטדיין) נמכרו לבואינג, ששילבה את קווי המוצרים לחטיבת מערכות הביטחון המוכללות שלה. רוקטדיין נמכרה לבסוף לפראט אנד ויטני, ב־2005.
טלסקופ החלל גאיה

היסטוריה

גאיה הוא המשך ישיר ללוויין היפרכוס, שפעל בין השנים 1989 עד 1993. הטלסקופ הוצע לסוכנות החלל האירופית (איס"א) באוקטובר 1993 על ידי לנרט לינדגרן (מאוניברסיטת לונד שבשוודיה) ומייקל פרימן (מאיס"א) בתגובה לקול קורא למשימות עבור התוכנית המדעית ארוכת-הטווח "הורייזון פלוס" (Horizon Plus). ההצעה התקבלה על ידי הוועידה המדעית של איס"א כמשימה באוקטובר 2000. שלב שני של הפרויקט אושר בפברואר שנת 2006, וחברת אסטריום (Astrium) קיבלה אחריות על החומרה. השם גאיה (GAIA באנגלית) נבחר במקור כראשי תיבות של אינטרפרומטר אסטרומטרי גלובלי לאסטרופיזיקה (באנגלית: Global Astrometric Interferometer for Astrophysics), והעיד על כך שבמקור, המשימה תוכננה לעבוד בטכניקת האינטרפרומטריה. אף על פי שהתכנון השתנה וראשי התיבות כבר לא תקפים, שם המשימה נותר ללא שינוי, כדי לסמל את הזיקה לפרויקט היפרכוס. עלות המשימה, כולל ייצור הטלסקופ והחללית, עלויות שיגור ותפעול על הקרקע, מוערכת בכ-650 מיליון אירו. עלות המשימה כולה מוערכת בכשני מיליארד אירו.
ב-25 באפריל 2018 פירסמה סוכנות החלל האירופית מיפוי עדכני של שביל החלב והגלקסיות השכנות, הכולל מדידות של כמעט 1.7 מיליארד כוכבים בדיוק גבוה.

רקע מדעי

אחת הדרכים למדידה ישירה של מרחק אל כוכב, ללא הנחות פיזיקליות, היא באמצעות מדידת פרלקסה - שינוי מיקומו על רקע כוכבים רחוקים יותר כתוצאה משינוי מיקום הצופה ביחס לכוכב. לשם כך יש צורך במדידות מיקום מאוד מדויקות של כוכבים על פני השמים (ראו אסטרומטריה). תצפיות מהקרקע מוגבלות בדיוק מדידת פרלקסה, בעיקר בגלל הפרעות שנגרמות על ידי האטמוספירה, ולכן יש צורך בשיגור טלסקופ לחלל.
תצפית על כמות גדולה של כוכבים יכולה לתת תמונה שלמה יותר של אופן ההתפתחות של כוכבים, ובמיוחד לאפשר הצצה אל השלבים הקצרים בחייהם. מיפוי אוכלוסייה שלמה של כוכבים, ביניהם גם כוכבים חיוורים, תאפשר שרטוט מדויק יותר של פונקציית הבהירות של הכוכבים, מאפיין חשוב בהבנתנו את האופן בו גלקסיות מתפתחות. כמו כן, מיפוי תלת ממדי של כוכבים והדינמיקה שלהם מכיל מידע לגבי האזורים בהם נוצרו הכוכבים ולכן מספק מידע אודות ההיסטוריה של גלקסיית שביל החלב ותהליך ההתפתחות שלה.

החללית

גאיה שוקל כ-2,030 קילוגרם, מתוכם 710 קילוגרם מטעד, 920 פלטפורמת שירות ו-400 קילוגרם דלק. ממדי החללית הם 4.6X2.3 מטר.
לאחר השיגור, החללית פרשה מגן שמש עגול בקוטר של כ-10 מטר. המגן מצל על הטלסקופ מאור השמש ומגן על המטעד מפני התחממות. כמו כן, על המגן הותקנו לוחות סולריים אשר מספקים לחללית אנרגיה. על מנת לשמור על כיוון מדויק, החללית תוכננה ונבנתה עם מעט מאוד חלקים נעים. תת-המערכות המדעיות מורכבות על מבנה סיליקון-פחמן קשיח, אשר מספק מבנה יציב שלא יתרחב או יתכווץ עקב שינויי טמפרטורה.
גאיה נע במסלול ליסאז'ו סביב נקודת לגראנז' השנייה (L2) של כדור הארץ והשמש, הנמצאת במרחק של כ-1.5 מיליון קילומטר מכדור הארץ. היתרונות המרכזיים במיקום זה לעומת מסלול סביב כדור הארץ הם כמות הפרעות פחותה המגיעה אל כדור הארץ וכן יציבות מבחינת טמפרטורה, מכיוון שהחללית תמיד מוארת על ידי השמש ולא נעה בין אזורי אור וצל מלא. טלסקופי חלל נוספים המשתמשים במסלול זה הם טלסקופ החלל הרשל וטלסקופ החלל פלאנק, ובעתיד - טלסקופ החלל ג'יימס וב.
תקשורת רדיו מול כדור הארץ נעשית באמצעות תחנות תקשורת של סוכנות החלל האירופית באוסטרליה ובספרד.
איווט ניקול בראון

ראשית חייה

איווט נולדה ב-East Cleveland, אוהיו. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון Warrensville Heights  בשנת 1989.

קריירה

איווט הופיעה לראשונה בפרסומות לפני שנכנסה לתוכניות וסרטים טלוויזיה כמה שנים אחר כך. מאז שיחקה תפקידים בתוכניות טלוויזיה כמו טירוף בבית, מלקולם באמצע, כל כך רייבן, והגרסה האמריקאית של המשרד. היה לה גם תפקיד חוזר כמנהלת בתי הקולנוע הלן דובואה בסיטקום הניקלודיאון דרייק וג'וש. בראון שב מחדש על התפקיד בפרק העונה השנייה של "ויקטורינס" תחת הכותרת "הלן שוב". היא גם סיפקה את הקול של העוגיה בגורי הלירה של הלייב.
בשנת 2009 בראון החל לככב כשירלי בנט בסדרת הקומדיה Community. ב־30 בספטמבר 2014 בראון הודיעה שהיא תעזוב את התוכנית אחרי חמש עונות על מנת לטפל באביה החולה. בהודעתה היא אמרה, "אבי זקוק לטיפול יומיומי והוא זקוק לי. הרעיון להיות 16 שעות ביום למשך חמישה חודשים, לא יכולתי לעשות את זה. זו הייתה החלטה קשה לי לקבל, אבל היה לי לבחור את אבי. "
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה עבור המבורגר הלפר, המון ביג, אורן-סול, קומקאסט, אקוופוד, צעקה, סיב אחד, יופלה יוגורט, פיצה דיאג'ורנו, מלכת החלב וטיים וורנר. היא הופיעה בפרקים של Thrilling Adventure Hour בתור "The Troubleshooter" בסדרת הניצוצות נבדה, מרשל על מאדים.
בשנת 2012 בראון הופיעה כמתמודדת ידוענים בפירמידה של GSN עם כוכב הקהילה הקהילתי דני פודי.
בשנת 2014 דווח כי איווט אמורה לחזור לסדרות ברשת האמריקאית USA (ערוץ טלוויזיה). זמן קצר לאחר יציאתה מהקהילה, תפקידה של בראון דני בסיטקום של רשת CBS "הזוג המוזר" שודרג לסדרות רגילות. היא גם הייתה אורחת קבועה ב- Talking Dead של AMC. היא מארחת נכון לעכשיו את סדרת הקוספליי Syfy Cosplay Melee.
ביולי 2018, איווט החליפה באופן זמני את כריס הארדוויק כמארחת של Talking Dead ושימשה כמנחה עבור המתים המהלכים וחושש מהפאנלים המתים המהלכים בסן דייגו קומיק-קון במהלך השעייתו של כריס הארדוויק.
בשנת 2019 כתבה בראון את הפיצ'ר העצמאי Always A Bridesmaid, קומדיה רומנטית. הסרט מכוון ליציאת סתיו, מככבים בסרט ג'ורדן קאלוויי ו-Javicia Leslie, ומככב בין מרסל ספירס, ברנדון מיכל הול, אפיון קרוקט, ריצ'רד לוסון (שחקן) וטלמה הופקינס בין צוות השחקנים התומך.
טאונוס 12M

פורד טאונוס 12M (בגרמנית: Ford Taunus 12M) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב פורד. הטאונוס 12M היה הפורד הגרמני הראשון שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1952–1970, ויוצר במשך ארבעה דורות.
הטאונוס 12M החליף את פורד טאונוס G93A, שיוצר משנת 1939–1942 ואת הפורד טאונוס G73A שיוצר משנת 1948–1952. יוצרו מדגמי הטאונוס G73A ו-G93A סך של 74,128 יחידות.
דבנפורט

היסטוריה

במקום בו נמצאת העיר היום ישבו בעבר שבטי המסקוואקי (Meskwaki) והסאוק (Sauk). ב-1832 כוחות ארצות הברית הביסו את השבטים האלו במלחמת נץ שחור, הקרויה על שם הצ'יף נץ שחור שהיה מנהיג שבט הסאוק. אחרי הלחימה האמריקאים אילצו את הילידים למכור להם את האדמות באזור.
אנטואן לה-קלר (Antoine LeClaire), שהיה מתורגמן של האמריקאים במהלך המלחמה, קיבל דרך אשתו, שהייתה בת השבט, שטח משל עצמו. הוא הקים את ביתו שם וב-14 במאי 1836 הוא ייסד את דבנפורט, שנקראה על שם חברו הקולונל ג'ורג' דבנפורט. העיירה נרשמה באופן רשמי במסמכים ב-25 בינואר 1839. באותו זמן בערך נוסד מחוז סקוט ולאחר מערכת בחירות צמודה מול העיירה הקרובה רוקינגהאם, דבנפורט זכתה בתואר של בירת המחוז.
ב-1856 חברת הרכבות רוק איילנד בנתה גשר מעל נהר המיסיסיפי בין רוק איילנד באילינוי ודבנפורט ומסילת הרכבת החדשה הגבירה מאוד את המסחר המקומי עם אילינוי. בהמשך דבנפורט קושרה ברכבות לערים אחרות כמו איווה סיטי והיא הפכה למרכז רכבות אזורי.
העיר נפגעה קשות בעקבות השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך היא הצליחה להתאושש במהירות יחסית. ההתאוששות הואצה עוד יותר לאחר סוף מלחמת העולם השנייה.

כלכלה

כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשייה. במטרופולין מרובע הערים נמצאות כמה חברות גדולות שמעסיקות תושבים רבים מהעיר, כשהגדולה מביניהם היא חברת ג'ון דיר לציוד חקלאי שבסיסה במולין מעברו של נהר המיסיסיפי.

חינוך

בעיר ובמטרופולין שלה נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת סנט אמברוז, אוניברסיטת קפלן ומכללת הכירופרקטיקה פלמר.

תחבורה

בעיר עוברים הכבישים הבין-מדינתיים 80, המקשר בין סן פרנסיסקו בקליפורניה ובין טינק בניו ג'רזי, ו-74, המקשר בין דבנפורט ובין מדינת צפון קרוליינה.