google/wiki40b huggingface dataset:
אשת הגיבור

תקציר העלילה

רחל (בתיה לנצט) היא ניצולת שואה החיה בקיבוץ. חבר הקיבוץ, אליעזר, פגש אותה במחנה עקורים, התאהב בה, הביא אותה לקיבוץ והם נישאו. אליעזר נהרג במלחמת העצמאות בהגנה על הקיבוץ ורחל נשארה אלמנה צעירה בקיבוץ. יוסף, (גדעון שמר) שהיה חברו הקרוב של אליעזר, מנסה להתקרב אליה אך היא לא מגיבה, מסתובבת הרבה בחופי הכנרת וליד קברו של בעלה.
חברי הקיבוץ, דובי (ברוך קלס) ואשתו רבקה (לילי קלס) מנסים לקרב בין רחל ליוסף אך ללא הועיל.
חלפו 15 שנה מאז מות בעלה ורחל עדיין בודדה. היא ממונה על ידי הקיבוץ לנהל אולפן ללימוד עברית למתנדבים יהודים מארצות שונות.
בין התלמידים מתבלט בחר צעיר בשם ג'רי (שמואל אומני) שעזב אישה וילד במקסיקו כדי לראות עולם.
ג'רי הוא בחור שרירי ונאה. הוא מנסה להתקרב לרחל המבוגרת ממנו אך היא מנסה להתחמק ממנו למרות שהיא נמשכת אליו פיזית.
ג'רי פורק כל עול, גונב ג'יפ, מארגן מסיבה עם שתיית אלכוהול ומתקוטט עם חבר קיבוץ. הוא אינדיווידואליסט המעדיף את "אני" על "אנחנו". באספת החברים מועלית הצעה לגרשו עוד לפני סיום האולפן אך רחל מתערבת לטובתו ומציעה שיישאר עד לסיום האולפן והיא תערוב להתנהגותו.
הסורים מפגיזים את הקיבוץ ודליקה גדולה ניצתת ומאיימת להדליק חביות דלק. ג'רי נחלץ לעזרה, מסכן אתו עצמו ומצליח להרחיק את החביות מהאש. ברגע אחד הוא הופך ממנודה לגיבור ורחל כעת מסכימה להתמסר אליו ללילה אחד.
הסרט מסתיים כאשר ג'רי נושק לרחל ועולה לאוטובוס המסיע את תלמידי האולפן מהקיבוץ.
אל-חביב א-סיד

שנותיו המוקדמות

אל-חביב א-סיד נולד ב-1949 בעיר סוס כאחד משבעת ילדיו של בנאי.
הוא סיים בשנת 1971 תואר בכלכלה בפקולטה למשפטים ולמדעי כלכלה באוניברסיטת תוניס. מאוחר יותר, בעזרת מלגה, למד שלוש שנים לתואר שני בכלכלה חקלאית באוניברסיטת מינסוטה.

קריירה מנהלית

א-סיד התחיל את הקריירה שלו במשרד החקלאות. בשנים 1975–1980 היה אחראי למחקר ההשקיה החקלאית במנהל הכללי להנדסה כפרית. אחר כך, בשנים 1980–1988, היה יו"ר-מנכ"ל של הרשות הממשלתית לשיפור מתחמי ההשקיה בגאפסה ובג'ריד. בשנת 1993 התמנה כראש לשכת שר החקלאות, מוחמד בן רג'ב, וכיהן בתפקיד זה עד 1997. בעקבות חילופי גברי בממשלה ב-22 בינואר 1997, עבר יחד עם השר בן רג'ב למשרד הפנים, גם כן כראש לשכת השר. נשאר בתפקיד גם תחת השרים עלי שאוש ועבדאללה א-כּלל, עד 23 בינואר 2011. בשנת 2001 התמנה למזכיר מדינה ליד משרד החקלאות, האחראי על תעשיית הדיג, ואחר כך למזכיר מדינה להגנת הסביבה שליד משרד החקלאות, הסביבה ומשאבי המים. ביוני 2003-נובמבר 2004 היה א-סיד יו"ר חברת ההובלה באמצעות צינורות בסהרה, ובשנים 2004–2010 היה מנכ"ל המועצה הבינלאומית לענף שמן זית שמושבה במדריד.

שר הפנים

אחרי המהפכה התוניסאית מ-2011 התמנה ב-28 במרץ 2011 במקום פרהת ראג'חי כשר הפנים בממשלתו של אל-באג'י קאיד א-סבסי. הואשם שהוא איש המשטר הישן אך א-סבסי הגן עליו בנימוק שמינויו מוצדק על ידי האינטרס הלאומי. לאחר מכן, אחרי הבחירות לאספה המחוקקת מאוקטובר 2011, שבהן ניצחה התנועה האסלאמיסטית "א-נהדה", נבחר על ידי ראש הממשלה החדש חמאדי ג'באלי לשמש כיועץ לביטחון, משרה בה כיהן עד אפריל 2012.

ראש ממשלה

ב-5 בינואר 2015 הטיל עליו הנשיא א-סבסי להרכיב ממשלה, כטכנוקרט עצמאי, מועמד מטעם מפלגת נידאע תוניס. בראש קואליציה של המפלגה הדתית א-נהדה והמפלגות החילוניות נידאע תוניס, האיחוד הפטריוטי החופשי ואפק תוניס, הוא הצליח להשיג את אמון הפרלמנט (אספת הנבחרים) רק ב-5 בפברואר עם רוב של 167 קולות, מול 30 נגד ו-8 נמנעים.
ב-26 ביוני 2015, למחרת הפיגוע בסוסה בחודש הרמדאן 2015, הבטיח א-סיד את סגירתם של 80 מסגדים על הסתה לאלימות. הממשלה תיכננה להפסיק את מימונם של ארגונים מסוימים לצורך מניעת פיגועים אחרים.
כפי שהצהיר א-סיד, "הממשל נמצא תחת איום. ללא שיתוף הפעולה של כולם וללא הפגנת אחדות, לא נוכל לנצח במלחמה זו. ניצחנו בכמה קרבות והפסדנו באחרים, אולם מטרתנו היא לנצח במלחמה... מסגדים מסוימים ממשיכים להפיץ את תעמלותם ואת ארסם על מנת לקדם את הטרור. לא נסבול אף מסגד שאינו מציית לחוק".

חייו הפרטיים

אל-חביב א-סיד נשוי ואב לשלושה ילדים. בנו הבכור עובד בקנדה. הבת האמצעית היא פרופסור בתחום הייצור החקלאי של המזון, ובתו הקטנה משתלמת ברפואה.
לה בנדה

היסטוריה

לה בנדה נוסדה במהלך המאה ה-19 כמושבה חקלאית קטנה שמכרה את תוצרתה לעיר סנטיאגו דל אסטרו הסמוכה.
ב-16 בספטמבר 1912 לה בנדה קיבלה מעמד של עיר.

תחבורה

לה בנדה נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 34, המקשר בין צפון ארגנטינה לעיר רוסאריו שבפרובינציית סנטה פה. בנוסף לה בנדה היא נקודת המוצא של הכביש הלאומי מספר 64, שמקשר אותה לעיר סנטיאגו דל אסטרו ומשם אל פרובינציית קטמרקה.
לה בנדה נמצאת על מסלול מסילת הרכבת המקשרת בין הערים בואנוס איירס וטוקומאן.
אדוארד ג'יימס אולמוס

ביוגרפיה

אולמוס נולד במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה. בנעוריו הוא שר כסולן בלהקת רוק אנד רול שהרכיב. אולמוס סיים בית ספר תיכון בשנת 1964, ובמשך מספר שנים הופיע עם להקתו במועדונים ברחבי לוס אנג'לס. באותו זמן לקח שיעורי משחק באוניברסיטת המדינה של קליפורניה.

קולנוע וטלוויזיה

בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, אולמוס עבר משירה למשחק והשתתף במספר הפקות קטנות, כאשר פריצתו הגדולה הגיעה כקריין במחזמר "Zoot Suit" המתאר את המתחים בין האזרחים ממוצא מקסיקני-אמריקני לבין המשטרה המקומית בתקופת מלחמת העולם השנייה. המחזמר עבר לברודוויי, ואולמוס קיבל מועמדות לפרס טוני עבור תפקידו. בשנת 1981 הוא השתתף באותו תפקיד בסרט על שם המחזמר. בין הסרטים הנוספים שבהשתתפותו היה גם בלייד ראנר.
בשנת 1984 אולמוס השתתף בתפקידו הטלוויזיוני הראשון כ"לוטננט קסטילו" בסדרה מיאמי וייס. התפקיד זיכה אותו בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב. בשנת 1988 היה מועמד לאוסקר על תפקידו כמורה למתמטיקה שעוזר לנערים בשכונות מצוקה בסרט לסניור באהבה. אולמוס ביים וכיכב בסרט "American Me" בשנת 1992, ומאוחר יותר כיכב בסרטים "משפחה שלי" ב"סלנה" - שניהם עוסקים בתרבות המקסיקנית-אמריקנית. ב-1997 השתתף בסדרה האנתולוגית של ABC "אקדח" בהפקתו של רוברט אלטמן. בשנת 2000, אולמוס תרם את קולו בסרט האנימציה הדרך לאל-דוראדו בדמותו של צ'יף טאנאבוק. בשנת 2001 הוא שיחק בתפקיד רפאל טרוחיו בסרט "In The Time of the Butterflies" ובתפקיד אורח בסדרת הדרמה הבית הלבן.
בשנת 2003 אולמוס החל לככב כקומנדר ויליאם אדאמה במיני-סדרה (ובסדרה שלאחריה) בטלסטאר גלקטיקה, ואף ביים שלושה פרקים מתוכה (פרק תשיעי בעונה ראשונה, פרק 13 בעונה שלישית ופרק רביעי בעונה רביעית).
בשנת 2006 ביים את סרט הטלוויזיה "צעידה" לרשת HBO, אשר מבוסס על סיפור אמיתי מ-1968. המקרה ידוע בתור "צעידת מזרח לוס אנג'לס", מחאה שבוצעה על ידי תלמידים מקסיקנים-אמריקאים כנגד תנאים מחפירים בבתי הספר.
בשנת 2012 הפיק ושיחק בסרט "Filly Brown" שיצא בבימוי בנו מייקל.
בשנת 2013 גילם את דמותו של פאפא בסרט "אקדח כפול" לצד דנזל וושינגטון ומארק וולברג. בשנת 2016 דיבב בסרט "אל אמריקנו: הסרט". בשנת 2017 תרם את קולו לסרט האנימציה הממוחשבת "קוקו". בשנת 2018 שיחק בסרט "הטורף", מד"ב-אימה, אשר מהווה הרביעי מסדרת הסרטים של "הטורף".

פעילות חברתית

אולמוס היה מעורב לעיתים בסוגיות חברתיות הנוגעות לקהילת ההיספנים האמריקנים בארצות הברית. בשנת 1998 הוא הקים רשות שידור היספנית שמממנת הפקות טלוויזיוניות לתמיכה בציבור ההיספני, וכיום משמש כיו"ר. אולמוס גם משתתף בתמיכתם של נוער בסיכון והוא שגריר בינלאומי ביוניסף. בשנת 2001 הוא נעצר למשך 20 יום לאחר שהשתתף במחאה נגד הפצצות האימונים של הצי האמריקני באי וייקס בפוארטו ריקו. בינואר 2007 הוא הופיע בטלוויזיה הפורטוריקנית והאשים את ממשלות ארצות הברית ופוארטו ריקו על שלא ניקו את האי לאחר שהצי האמריקני הפסיק את הפצצותיו בו.
אולמוס נשוי כיום לאשתו השלישית, השחקנית הפורטוריקנית לימארי נדל, ולו שני ילדים מנישואיו הראשונים עם לוריין בראקו, מיקו ובודי, ושלושה ילדים מאומצים, מייקל, ברנדון וטמיקו.
בשנת 2007, לאחר תהליך שנמשך שבע שנים, הוא השיג אזרחות מקסיקנית.
ולטר נוריס קונגריב

ולטר נוריס קונגריב (באנגלית: Walter Norris Congreve; ‏20 בנובמבר 1862 – 28 בפברואר 1927) היה גנרל בצבא הבריטי, בעל עיטור הגבורה הגבוה ביותר ממלחמת הבורים. כיהן כמפקד הצבא הבריטי במצרים וארץ ישראל אחרי אלנבי. היה עוין להצהרת בלפור, לציונות וליישוב היהודי.

ראשית דרכו

ולטר קונגריב נולד בעיר צ'טהאם  באנגליה בשנת 1862, למשפחה מיוחסת שהתגוררה בעיר סטפורד  בחבל קנט. בנעוריו למד, כמקובל אצל בני מעמדו, בבית הספר הארו היוקרתי ולאחר מכן באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1885 התגייס לצבא הבריטי והוצב לחטיבת רובאים. הוא השתתף בדרגת סרן במלחמת הבורים השנייה בשנים 1899 – 1902.

במלחמת הבורים

מלחמת הבורים הייתה מערכה שבה נלחמה האימפריה הבריטית ברפובליקות העצמאיות של המתיישבים הבורים בדרום אפריקה. הבורים היו דרום אפריקאים לבנים שמוצאם בעיקר במהגרים מארצות צפון-מערב אירופה, ברובם הולנדים. מטרת כיבוש שטחי הבורים הונעה במידה רבה על ידי שאיפה בריטית לשלוט באוצרות הטבע העשירים שהתגלו בשטחים אלה, והייתה גם חלק מהחזון האימפריאליסטי הבריטי של השגת רצף טריטוריאלי בשליטה בריטית לאורך יבשת אפריקה, מהצפון ועד הדרום.
במהלך המלחמה השתתף קונגריב ב-15 בדצמבר 1899 קרב קולנסו . סרן קונגריב ביחד עם שני קצינים נוספים ורב-טוראי יצאו להגן על סוללת תותחים של חיל התותחנים המלכותי הבריטי, לאחר שחלק מן התותחנים נהרגו וחלקם נמלטו. קונגריב ואנשיו הצליחו להשיב שניים מן התותחים אל קווי הבריטים. קונגריב נפצע במהלך הפעולה, אך בראותו את אחד הקצינים נפגע וצונח ארצה, הוא וקצין אחר חשו לעזרתו של הקצין שנפגע וחילצו אותו. לקונגריב הוענק צלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר הראשון המוענק לאנשי הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת בשל מעשה גבורה "אל מול פני האויב". עיטור זה הוענק גם לכל יתר משתתפי הפעולה.

במלחמת העולם הראשונה

לאחר מלחמת הבורים מילא קונגריב שורת תפקידי פיקוד בבריטניה ובאירלנד. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, והוא כבר בדרגת בריגדיר גנרל (המקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל) ומפקד חטיבת חיל רגלים, נמצא קונגריב עם חטיבתו בתמרונים בוויילס. חטיבתו הוזעקה לחזית במסגרת כוח המשלוח הבריטי בצרפת והשתתפה בקרבות. הקרבות פסקו זמנית בחג המולד של 1914 בעקבות הפסקת האש של חג המולד.
בשנת 1915 קיבל קונגריב פיקוד על אוגדה. בהמשך קודם לדרגת לויטננט גנרל (המקבילה לדרגת רב-אלוף בצה"ל) וקיבל פיקוד על גיס, עליו פיקד בקרב על הסום שנערך בשנת 1916 שהיה האחד הקרבות הגדולים במלחמה ובו ניסו כוחות של מדינות ההסכמה לפרוץ את קווי הגרמנים במחוז סום שבצפון צרפת. בסוף הקרב הצליחו הכוחות להתקדם כעשרה ק"מ, במחיר של יותר ממיליון נפגעים לשני הצדדים. בקרב איבד קונגריב את ידו השמאלית.
חרף פציעתו המשיך קונגריב לשרת כמפקד גיס לוחם והוענקה לו דרגת קצין גנרל (General officer) , הגבוהה מסולם הדרגות הנהוג בצה"ל ונמוכה בדרגה אחת מדרגת מרשל. כמו כן הוענק לו תואר אצולה.
בנו, בילי קונגריב , ששירת גם הוא בצבא הבריטי בדרגת רב-סרן, לחם בחזית צרפת וזכה גם הוא לעיטור צלב ויקטוריה, נהרג בקרב ב-20 ביולי 1916, כשהוא בן 25.

שארית חייו

בשנת 1923 נתמנה קונגריב למפקד פיקוד הדרום של הצבא הבריטי , החולש על החלק הדרומי של האי הבריטי. לאחר זמן לא רב בשנת 1924 הוא נתמנה למושל הכללי של האי מלטה, שהיה אז מושבה בריטית. הוא החזיק בתפקיד זה שלוש שנים ומת בשנת 1927 והוא בן 65 שנים. על פי בקשתו בחייו הוטלה גופתו למימי הים התיכון, כמקובל בצי המלכותי הבריטי ביחס לימאים שנפלו בעת מילוי תפקידם.
אפיריט כחול-כיפה

מאפיינים

אורכה של ציפור זו 16.5 ס"מ והיא בעלת נוצות חומות-זהובות עם "כיפה" כחולה המפוספסת בשחור. לזכרים ישנו כתם לחיים לבן, בעוד לנקבות הוא צהוב. המקור אפור ומחודד מעט והזנב קצר. 
היא חיה ביערות הגשם של גינאה החדשה על עצים ומחפשת עם מקורה זחלי חרקים וחרקים איטיים שונים. 
באופן מוזר נוצותיה של ציפור זו מכילים רעלנים היכולים לגרום לגירויים למי שבא עם הנוצות במגע. דבר זה נגרם בעיקר ממזונם של הציפורים מחיפושיות רעילות מהסוג Choresine.
כריסטיאן פידלר

קריירת מועדונים

פידלר החל לשחק בהרטה ברלין כאשר היה בן 15, ובשנת 1992, כאשר היה בן 17, החל לשחק בקבוצת המילואים. כעבור שנתיים עבר פידלר לשחק בקבוצה הבכירה, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה, והפך מיד לשוער הראשון בקבוצה. בעונתו השלישית בקבוצה הבכירה, 1996/97, העפיל פידלר עם הרטה ברלין לבונדסליגה. עם זאת, החל מעונת הבכורה המחודשת של הרטה ברלין בבונדסליגה, 1997/98, איבד פידלר את מקומו בהרכב הפותח לטובת השוער ההונגרי גאבור קיראי, וערך במהלך חמש עונות וחצי 25 הופעות ליגה בלבד. בתקופה זו, זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הליגה הגרמנית, כשפידלר יושב על הספסל. במחצית העונה של 2003/04 ירש פידלר את מקומו של קיראי בהרכב, ועד לסוף העונה פתח בהרכב בכל המשחקים, כאשר הוחלף רק במחזור האחרון בדקה ה-77 על ידי קיראי, שעזב את הקבוצה בסיום העונה. את העונה הזו סיימה הרטה ברלין במקום ה-12. במהלך שלוש העונות הבאות, פידלר היה השוער הבכיר של הרטה ברלין, כאשר בעונת 2004/05 סיים עם הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, וספג 31 שערים בלבד. נתון זה הפך את הרטה ברלין לקבוצת ההגנה הטובה ביותר בליגה באותה עונה, כאשר חבריו של פידלר להגנה היו ארנה פרידריך, מאליק פתחי, יוסיפ שימוניץ', דיק ואן ביוריק ואלכסנדר מדלונג. בעונת 2005/06 פידלר והרטה סיימו במקום השישי בבונדסליגה, והשתתפו בגביע אופ"א, בו צלחו את שלב הבתים אך הודחו כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ראפיד בוקרשט. בעונת 2006/07 סיימו הרטה ופידלר במקום העשירי בבונדסליגה, והודחו מגביע אופ"א עוד לפני שלב הבתים, מול אודנסה בולדקלוב הדנית. בשתי העונות הבאות, פידלר איבד את מקומו בהרכב ושימש שוער משנה לירוסלאב דרובני. בתום עונת 2008/09 פרש פידלר ממשחק פעיל והשתלב בצוות האימון של הרטה ברלין.

קריירה בינלאומית

לפידלר 16 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.

קריירת אימון

לאחר פרישתו מונה פידלר כמאמן שוערים בקבוצתו הרטה ברלין. את התפקיד הזה מילא פידלר במשך ארבע עונות. בשנת 2013 ביצע פידלר את התפקיד בנבחרת גרמניה עד גיל 17, והחל משנת 2015 פידלר הוא מאמן השוערים של קבוצת גרויטר פירט.
ויקטוריה (מלטה)

היסטוריה

ליבה של העיר ברובע המבוצר הקטן (Citadella או Il-Kastel) הנמצא על גבעה בגובה של כ-150 מטר. לפי ממצאים ארכאולוגים היה קיים יישוב במקום כבר בתקופת האבן, אך העיר בוצרה לראשונה בתקופת הברונזה, בסביבות שנת 1500 לפנה"ס. העיר המשיכה להתפתח בתקופת הפניקים ובתקופת רומאים.
בתקופת השלטון הערבי קיבלה העיר שכללה בעיקר את הסיטדלה, את השם "רבאט". הסיטדלה הייתה אמורה להעניק מגן לתושבי האי, אך למרות זאת, ב-1551 נשבו כמעט כל 5,000 תושבי העיר והאי על ידי העות'מאנים ועל ידי שודדי ים ברברים, ונשלחו אל שוקי העבדים בלוב.
העיר נותרה בשיממונה עד שההוספיטלרים החלו את בנייתו המחודשת של הרובע המבוצר בשנת 1559. עבודות הבניה נמשכו עד 1603 וכללו את האגף הדרומי הצופה אל העיר שמחוץ לחומות. האגף הצפוני קדום יותר ונבנה בתקופת שלטון אראגון באי. לאחר השלמת הבניה נהגו כל תושבי האזור ללון ברובע, אך לאחר שנוהג זה פסק, נותרה הרובע ריק מתושבים בדרך כלל.
ב-1864 הפכה גוזו לדיוקסיה עצמאית וויקטוריה הייתה למקום מושבו של הבישוף. ב-1887 שונה שמה של רבאט לוויקטוריה (רשמית Città Victoria), והיא חרתה את האותיות VR ("ויקטוריה רגינה" - "המלכה ויקטוריה") על סמלה. באותה הזדמנות זכתה ויקטוריה למעמד של עיר.

כנסיות העיר

בין חומות הרובע המבוצר נמצאת קתדרלת עליית הבתולה שתוכננה על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà). הקתדרלה נבנתה בין השנים 1697 ו-1711 במקום הכנסייה שחרבה בשנת 1693 ברעידת אדמה. בשל קשיי מימון, כיפת הקתדרלה מעולם לא הושלמה, אך בתוך הכנסייה נצבעה התקרה בסגנון המדמה את העיין לחשוב כי זו אכן קיימת (Trope l'oeil). הכנסייה החשובה האחרת בעיר מוקדשת לגאורגיוס הקדוש, הקדוש הפטרון של העיר.
אמנת שיקגו

אמנת שיקגו, ובשמה הרשמי: אמנת התעופה האזרחית הבינלאומית (The Convention on International Civil Aviation), היא אמנה שהניחה את היסוד לארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, ICAO (באנגלית: International Civil Aviation Organization). ארגון זה הוא סוכנות מקצועית של ארגון האומות המאוחדות, המנסחת את העקרונות וההיבטים הטכניים של התעופה האזרחית הבינלאומית ומעודדת תכנון ופיתוח של תעבורה אווירית בדרך בטוחה ומסודרת. האמנה מסדירה את חוקי המרחב האווירי, רישום כלי טיס, בטיחות, ומסדירה את זכויות המדינות החתומות על האמנה בהתייחס לתעבורה האווירית.
האמנה נחתמה ב-7 בדצמבר 1944 בשיקגו, בארצות הברית, בידי 52 מדינות. האמנה אושררה בידי 26 מדינות, הרוב הנדרש, ב-5 במרץ 1947, ונכנסה לתוקף ב-4 באפריל 1947, היום בו החלה ICAO לפעול. באוקטובר אותה שנה הפכה ICAO לסוכנות מקצועית של ECOSOC, המועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות (Economic and Social Council of the United Nations). מדינת ישראל הצטרפה לאמנת שיקגו ב-24 במאי 1949.
מאז חתימתה תוקנה האמנה שמונה פעמים (ב-1959, 1963, 1969, 1975, 1980, 1997, 2000 ו-2006).
יהודה קסטל

ביוגרפיה

נולד בחברון בשנת 1871 (ה'תרל"א) לשרה ולרב אלעזר קאשטיל, שהיה סוחר, ולפי מסורת המשפחה היה מצאצאי רבי יהודה הלוי, ממשפחת מגורשי קסטיליה שהתיישבה בעזה לאחר הגירוש, ומשם עברה בחלקה לחברון בשנת 1799.
בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה של הרב אליהו מני בחברון, והתמחה שם ברבנות, בשחיטה, בחזנות ובהוראה. בסיום לימודיו נישא לרחל בת יוסף אנכונה, ובשנת 1889 לערך החל לשמש כמורה בקהילה היהודית בעזה למשך מספר שנים, ובמקביל שימש שם כבעל הסמכות הדתית - כחזן וכשוחט.
לאחר מספר שנים חזר לחברון, ומשם עבר לירושלים, לשמש כמורה בתלמוד תורה של העדה המערבית בעיר העתיקה. עם תלמידיו בתקופה זו נמנה אברהם אלמליח. בהמשך ייסד תלמוד תורה לספרדים בשכונת נחלת שבעה, ובתקופה זו נמנה עם מייסדי שכונת הבוכרים, שכונת זיכרון משה ורוחמה, ואף בנה לעצמו דירה בכל שכונה.
עם פתיחת תלמוד תורה בשכונת הבוכרים, החל לשמש בו כמנהל המוסד וכמורה הראשי ללימודים עבריים, ורבים מתלמידיו בתקופה זו החשיבו אותו לדמות המרכזית בחינוכם. בתקופה זו התגורר בשכונת הבוכרים, ופעילותו עשתה רושם על קבוצת יהודים מבוכרה שביקרו בירושלים, והם הזמינו אותו לארצם, לכהן במשרות חינוכיות. בשנת 1900 (ה'תר"ס) נסע לבוכרה, והחל לנהל מספר תלמודי תורה בבוכרה, בקוקנד ובסמרקנד. במוסדות אלו לימד תנ"ך, תלמוד, דקדוק ותולדות עם ישראל. בשנים אלו רכש שליטה בשפה הרוסית.
בשנת 1913 (ה'תרע"ג) חזר לירושלים, והחל משנת 1918 (ה'תרע"ח) שימש כאחד מהמורים הראשיים בבית המדרש דורש ציון בעיר, ולימד בו תנ"ך, דקדוק וחזנות ספרדית.
בפעילותו התמסר גם לשירה המזרחית, אסף פיוטים ולחנים עתיקים, וייסד והדריך מקהלות שהכשירו חזנים. את אוסף שיריו שכתב בעצמו, יחד עם לחניו, הוציא לאור בשנת 1904 (ה'תרס"ד) בספר "קול זמרה". בהמשך פרסם ספר פיוטים נוסף, ואף שימש כמורו הפרטי של המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון.
נמנה עם חלוצי המורים שהנהיגו את שיטת הלימוד עברית בעברית, וכידידו של אליעזר בן יהודה, נהג לייעץ לו בנושאי לשון ודקדוק. נודע גם כאמן באיור אורנמנטיקה דתית על מפות ופרוכות, ובכתיבת ספרי תורה, מזוזות ומגילות.
הלך לעולמו בירושלים ב-5 ביולי 1936 (ט"ו בתמוז ה'תרצ"ו) ונקבר בית הקברות היהודי בהר הזיתים.

משפחתו

ילדיו הבולטים: יוסף חיים קסטל ומשה קסטל.
אחיו: הרב מאיר שמואל קסטל מראשי קהילת חברון אשר נרצח בה במאורעות תרפ"ט.
קוסמודרום ווסטוצ'ני

היסטוריה

לאחר התפרקותה של ברית המועצות החליטו שלטונות רוסיה, לנוכח העובדה שקוסמודרום בייקונור נמצא מחוץ לשטח המדינה ועקב מגבלות המיקום הגאוגרפי של קוסמודרום פלסצק, כי נחוץ לרוסיה נמל חלל שתהיה ממנו גישה לחלל. לצורך כך הוסב בסיס טילים לנמל החלל קוסמודרום סבובודני. אף על פי כן התשתיות בו היו מוגבלות, והוא לא היה מתאים לטיסות מאוישות. בשנות ה-2000, עם התייצבות כלכלתה של רוסיה, הועלו הצעות בדבר הקמת קוסמודרום חדש מהיסוד.
תכנונו החל בשנת 2007 עת נחתם צו נשיאותי על ידי הנשיא ולדימיר פוטין. עבודות הבנייה החלו בתחילת 2011.
טיסה בלתי מאוישת ראשונה התבצעה באפריל 2016 (לאחר שתוכננה תחילה לשנת 2015 אך נדחתה בשל עיכובים בבנייה), ואילו הטיסה המאוישת הראשונה צפויה להתבצע ב-2023. העלות הכוללת של הקוסמודרום מוערכת ב-13.5 מיליארד דולר.

חסרונות

השיגורים שיבוצעו מהאתר הם שיגורים קוטביים – לכיוון צפון וכן שיגורים לכיוון מזרח, מאחר בדרום נמצאת סין ואילו בדרום מזרח נמצאות קוריאה הצפונית ויפן, מה שמגביל כמובן את אפשרויות השיגור לכיוונים אלה.
החשש העיקרי בעת שיגורים לחלל היא כי השלבים שעשויים ליפול מטיל שיגור, עלולים ליפול בשטחי יערות הטייגה ועלולים לגרום לשריפות ענק באזורים אלה.
אריה דהן

ביוגרפיה

אריה נולד בפאס שבמרוקו ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1970 לעיר אשדוד. בילדותו התחנך ב"בית הספר שיקמים" ובנעוריו ב"מקיף ד'" בעיר מגוריו. 
החל את שירותו הצבאי כלוחם בחיל התותחנים ולאחר פציעה בתאונת דרכים עבר לחיל השלישות. בחיל השלישות שימש בתפקידים שונים ומגוונים. העיקרים שבהם היו: ראש ענף כוח אדם של חיילות התותחנים, ההנדסה ומודיעין השדה. בהמשך שימש כראש ענף כוח האדם במפקדת חיל השלישות. כמו כן היה גם קצין השלישות הפיקודי של פיקוד הדרום ובתפקידו האחרון בטרם מונה לקצין השלישות הראשי כיהן כראש מחלקת כוח אדם סדיר בזרוע היבשה.

קצין שלישות ראשי

כקצין שלישות ראשי התמודד דהן עם אתגרים רבים בתחום המוכנות לחירום, גיוס חירום לצה"ל, כוח האדם, פיתוח הפרופסיה המשא"נית (משאבי אנוש), עיצוב והטמעת מערכות מידע.
ב-14 בנובמבר 2012 החל מבצע עמוד ענן במהלכו נדרש חיל השלישות להיערך לגיוס מילואים בקנה מידה רחב.
בין היתר, הוביל אריה מהלכים הקשורים לצמצום הביורוקרטיה והגברת הביזור, פיתוח פרופסיה חיילית והגברת המוכנות לחירום, הקמת אתר המילואים.
דהן סיים את כהונתו כקצין שלישות ראשי בקיץ 2014 ומונה ביוני 2015 לתפקיד מנכ"ל שהם מקבוצת BDO זיו האפט. משמש בהתנדבות כחבר בעמותת "תובנות בחינוך", מתנדב בעמותת "עולים ביחד"  וכן נמנה עם חבר הנאמנים של מכללת אפקה.
בדצמבר 2016 מונה אריה לתפקיד סמנכ"ל משאבים ומנהל בחברת נתיבי ישראל.

חיים אישיים

אריה נשוי לד"ר ענת בן-גל, ומגדלים יחדיו  5 ילדים, מתוכם אב לשלושה (מנישואיו הקודמים).
מתגורר עם משפחתו בגדרה.
רצח בקתדרלה

רצח בקתדרלה הוא המחזה השלישי מאת ת.ס. אליוט. עלילת המחזה עוקבת אחר ההתנקשות בחייו של הארכיבישוף תומאס בקט בקתדרלת קנטרברי ב-1170. המחזה נכתב לרגל פסטיבל קנטרברי בשנת 1935.
בשנת 1951 עובד המחזה לסרט קולנוע, אותו ביים האוסטרי ג'ורג' הולרינג.
הר ארוהד (נונאווט)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשל מראהו דמוי ראש חץ.
אוניית דואר מלכותי

אוניית דואר מלכותי (באנגלית: Royal Mail Ship, בדרך כלל בראשי התיבות RMS) היה כינוייה של אוניית נוסעים אוקיינית, שהובילה דברי דואר על פי חוזה עם הדואר המלכותי הבריטי. כל אונייה שקדמו לשמה ראשי התיבות RMS רשאית הייתה להניף במהלך הפלגתה את דגל הדואר המלכותי ולהוסיף את "כתר" הדואר המלכותי ללוגו ולסמלי האונייה.
ראשי התיבות אד"מ שימשו את אוניותיהן של חברות ספנות רבות, אך הם מזוהים בעיקר עם חברות הספנות "קונארד ליין" (Cunard Line), "רויאל מייל ליינס" (Royal Mail Lines) ו"יוניון קאסל ליין" (Union Castle Line), שהחזיקו בחוזי הובלת דואר מפורסמים, והוסיפו כדרך מסורת את ראשי התיבות RMS לשמות אוניותיהן.‏.
אוניותיהן של חברות ספנות אחדות בעבר, ובמיוחד "רויאל מייל ליינס", נשאו תמיד את הכינוי אד"מ, אך מבחינה טכנית יכלה אונייה להוסיף לשמה את ראשי התיבות רק אם הייתה קשורה בחוזה להובלת דואר, אחרת שבה להשתמש בקיצור הסטנדרטי א/ק (אוניית קיטור, SS).
פרנק ברידג'

ביוגרפיה

ברידג' נולד בעיר ברייטון. אביו היה מוזיקאי ומנצח על תזמורות תיאטראות וממנו למד נגינה בכינור. בשנת 1896, בגיל 17, נתקבל לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. הוא למד שם כינור ופסנתר וסיים את לימודיו בהצטיינות.
באותה תקופה החל לכתוב מוזיקה, בעיקר מוזיקה קאמרית לכלי מיתר והתפרנס כנגן כינור וויולה בהרכבים שונים וכמנצח. יצירותיו הבולטות באותה תקופה הן הפואימה לתזמורת הים (1911) ושישיה לכלי קשת (1912).
ברידג' היה פציפיסט והביע את דעותיו בתקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה חלה ירידה בהצלחת יצירותיו והוא פנה יותר לשטח של לימוד קומפוזיציה. אחד מתלמידיו היה בנג'מין בריטן. ברידג' חשוך הילדים פיתח עם בריטן יחסים מיוחדים וראה בו כבן מאומץ. בריטן גמל לו בכך שבשנת 1937 הלחין את יצירתו וריאציות על נושא מאת פרנק ברידג' אופוס 10. הנושא נלקח מתוך האידיליה השנייה מיצירתו של ברידג' שלוש אידיליות לרביעית כלי מיתר (1906). בריטן גם הפך לפציפיסט מושבע בהשפעתו של ברידג'.
בשנת 1922 הכיר ברידג' את אליזבת ספארג קוליג', אמריקאית עשירה ותומכת אמנים. בעזרתה הכספית התפנה להלחנה וערך מספר מסעות קונצרטים בארצות הברית.
בשנת 1941 נפטר לפתע מהתקף לב ולא הספיק לסיים את יצירתו האחרונה אלגרו מודראטו לתזמורת כלי קשת.
לאחר מותו נשכחו רוב יצירותיו ולהנצחתו הוקמה קרן פרנק ברידג' השוקדת על פרסום יצירותיו.
כמו כן, לאחר מותו הצ'לן ג'וליאן לויד ובר גילה בארכיון הקולג' המלכותי בלונדון, יצירה לא ידועה של ברידג' - סקרצטו לצ'לו ופסנתר ].
כתובת (קבוצת משוררים)

כתובת היא קבוצה ספרותית המונה שישה משוררים ועורכים ירושלמים, אשר שמה לה למטרה לעודד, לפתח ולהשריש את השירה בירושלים, כחלק מיעד של פיתוח מרכז ירושלים כמוקד תרבות איכותי.

רקע

הקבוצה נוסדה בשנת 2002 על ידי שישה משוררים ירושלמיים, כולם בוגרי סדנאות כתיבת שירה: גלעד מאירי, שי דותן, גיל אלרואי, אריאל זינדר, יאיר אלדן וליאור שטרנברג.  בשלב מאוחר יותר של פעילות הקבוצה פרשו ממנה המשוררים יאיר אלדן וגיל אלרואי ואילו המשוררת דורית ויסמן, הסופר יובל יבנה והעורכת נועה שקרג'י הצטרפו לקבוצה. יבנה פרש מהקבוצה בשנת 2007. כיום (2011) הקבוצה מונה את המשוררים והעורכים שי דותן, דורית ויסמן, אריאל זינדר, גלעד מאירי, ליאור שטרנברג ונועה שקרג'י.
בשונה מקבוצות ספרותיות אחרות, "כתובת" לא התאגדה סביב זרם פואטי מסוים, חברי הקבוצה בעלי פואטיקות שונות, החל מהלירי וכלה באוונגרד. כל חברי הקבוצה פרסמו ספרי שירה, תרגום ועיון. כל חמשת המשוררים הם זוכי פרסים, ששיריהם, מאמריהם ותרגומיהם התפרסמו בכתבי עת ספרותיים שונים. "כתובת" בעלת אפיון חברתי-קהילתי בולט: היא מפעילה פרויקט סדנאות כתיבה לאוכלוסיות מיוחדות ברחבי ישראל ופעילותה מוצעת לקהל הרחב ללא תשלום.

פעילויות

הקבוצה מפעילה אשכול של פעילויות הקשורות בשירה, וכן אתר אינטרנט. בין הפעילויות: ערבי קריאת שירה ומוזיקה, סדנאות לכתיבת שירה, מפגשים עם משוררים ופסטיבל השירה הירושלמי "מטר על מטר - פסטיבל ירושלים לשירה".

כתובת (ספר)

בשנת 2008 פרסמה הקבוצה יצירה משותפת, ספר הנקרא "כתובת", שיצא לאור בהוצאת אבן חושן והוא מאגד בתוכו יצירות של כל חברי הקבוצה, שנכתבו במיוחד עבור הספר בפרק זמן מסוים.

שירה בע"מ

בשנת 2011 יצרה דורית ויסמן, חברת הקבוצה, את הסרט "שירה בע"מ", על תחילת דרכה של הקבוצה.

מקום לשירה

בשנת 2002, "כתובת" הקימה את "מקום לשירה" גוף ספרותי הפועל במסגרת מינהל קהילתי לב העיר, מתנ"ס השוכן בשכונת נחלאות בירושלים.

בית הספר לאמנויות המילה

בשנת 2015, "כתובת" הקימה בירושלים את "בית הספר לאמנויות המילה" - מוסד ללימודי כתיבה ואמנות המילה, המנוהל בידי ד"ר גלעד מאירי ונועה שקרג'י. במסגרת בית הספר נלמדים שירה, פרוזה, מחזאות, תסריטאות, ספרות ילדים, תרגום ופזמונאות. בין המרצים בבית הספר: יאיר אסולין,, חגי ליניק, ערן הדס, עמיחי חסון, ליאת קפלן, יהודה ויזן, בנימין שבילי, ויקטוריה חנה וצרויה להב. תוכניות הלימודים בבית הספר היא תוכנית דו-שנתית והלימודים בה מוכרים לטובת ניקוד אקדמי מהאוניברסיטה הפתוחה.