google/wiki40b huggingface dataset:
יואכים לב

ביוגרפיה

לב התחיל את הקריירה כשחקן בקבוצת פרייבורג. הוא עזב את הקבוצה וחזר אליה לסירוגין שלוש פעמים בין השנים 1978 ל- 1989. בעונת 1980/1981 שיחק לב בקבוצה הגרמנית שטוטגרט. לאחר מכן עבר לאיינטרכט פרנקפורט, בה שיחק גם כן עונה אחת בלבד. בשנת 1982 חזר לב לפרייבורג, בה נשאר עונה נוספת. לאחר שתי העונות בפרייבורג שוב החל לעבור קבוצות בתדירות גבוהה. כך עשה בקבוצתו הבאה קרלסרוהה, אותה עזב לאחר עונה אחת בלבד, שוב לטובת פרייבורג. הפעם, שלא כמו בעונות קודמות, נשאר לב במועדון כארבע עונות, עד 1989.
את המעבר הבא עשה לב אל שווייץ, אל מועדון הכדורגל השווייצרי שפהאוזן ושיחק שם במשך שלוש עונות. בעונת 1992/1993 עבר למועדון כדורגל שווייצרי אחר, וינטרטור, בו שיחק עד לסיום עונת 1993/1994. הקבוצה האחרונה בה שיחק לפני שפרש ממשחק פעיל הייתה פראואנפלד, בה שיחק עונה אחת בלבד - 1994/1995.
לב החל את קריירת האימון בקבוצה הנוער של וינטרטור, אותה אימן מ- 1992 עד 1994, עוד טרם פרש ממשחק. בשנים 1994 עד 1995 שימש כמאמן-שחקן במועדון הכדורגל פראואנפלד. מה-1 ביולי 1995 עד ה-13 באוגוסט 1996, שימש כעוזר המאמן בקבוצת שטוטגרט.
בספטמבר 1996 מונה למאמן הראשי של קבוצת הכדורגל של שטוטגרט, ובכך בפעם הראשונה אימן קבוצת בוגרים. בעונת 1996/97 הוביל את קבוצתו לגמר הגביע הגרמני וזכה עימה בתואר. הוא החזיק בתפקיד עד יוני 1998, עת עבר לקבוצת פנרבחצ'ה הטורקית. את פנרבחצ'ה אימן שנה אחת, ובאוקטובר 1999 חזר לגרמניה, לאימון המועדון קרלסרוהה, אותו עזב בתום עונת 1999/2000.
בתחילת שנת 2001 אימן לב את קבוצת אדנאספור, אותה עזב לאחר חודש וחצי בלבד. בעונת 2001/2002 אימן את קבוצת טירול אינסברוק, איתה זכה באליפות אוסטריה רגע לפני שהתפרקה. בעונת 2003/2004 אימן את הקבוצה האוסטרית אוסטריה וינה.
לאחר יורו 2004, מונה לב לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת הלאומית של גרמניה, תחת חברו לספסל לימודי מקצוע האימון יורגן קלינסמן. לאחר שנתיים בתפקיד מונה, בתום מונדיאל 2006, למאמן הראשי במקומו של קלינסמן והוביל את נבחרת גרמניה בכדורגל לגמר יורו 2008. לאחר מכן המשיך המאמן הגרמני לדחוף את הנבחרת הגרמנית קדימה ובהצלחה רבה. גרמניה סיימה ראשונה בבית שלה במוקדמות מונדיאל 2010, ובהגרלת המשחקים במונדיאל 2010 דורגה כראש בית. באותו טורניר, הוביל לב את גרמניה למקום השלישי. זכה בפרס מאמן השנה בעולם לשנת 2014 בעקבות זכיית נבחרת גרמניה במונדיאל. הפרס הוענק על ידי פיפ"א.
במונדיאל 2018 כשלה נבחרת גרמניה לאחר שסיימה במקום האחרון בבית ו' והודחה כבר בשלב הבתים עם ניצחון אחד ושני הפסדים.
אזור התעשייה קסונג

אזור התעשייה קסונג (Kaesong;‏ 개성 공업 지구) הוא אזור תעשייה במעמד מנהלי מיוחד בעיר קסונג שבקוריאה הצפונית. הוא הוקם בשנת 2002 באזור פיתוח כלכלי המשותף לה ולקוריאה הדרומית ומועסקים בו פועלים מהצפון.
הפארק החל להיבנות על ידי קוריאה הצפונית תוך שיתוף פעולה של הדרום בשנת 2002, ובנייתו הושלמה ביוני 2004 אז החלה הפעלתו על ידי יצרנית הרכב יונדאי. הוא נמצא בשטח הצפון במרחק 10 קילומטר מהאזור המפורז הקוריאני, והוא מרוחק שעת נסיעה מסיאול בירת הדרום. הוא חובר גם לרשת הרכבות של קוריאה הדרומית ומתוכננת הארכת המסילה לפיונגיאנג המרוחקת ממנה בכ-160 ק"מ.
האזור, המשתרע על פני 66 קמ"ר, מנוהל על ידי ועדה של משקיעים מקוריאה הדרומית. באזור פועלים למעלה מ-100 חברות מן הדרום המעסיקים למעלה מ-50,000 פועלים מהצפון, ואשר נהנים מכוח עבודה זול יחסית המאפשר להם להתחרות בייצור של סין.
בחודש מאי 2010, בעקבות טביעתה של אוניית המלחמה הקוריאנית והטלת האשמה על קוריאה הצפונית, סגרה בתגובה פינוגיאנג את משרדי הפארק. באפריל 2013, בעקבות משבר היחסים בין שתי המדינות, חסמה קוריאה הצפונית את הגישה לפארק לאנשי צוות מהדרום.
יצחק לוי (לויצה)

יצחק לוי (לויצה) (1907 – 1994) היה מפקד מחוז ירושלים בצה"ל, מנהל מרכז ההסברה ומייסד המפעל לתרגומי מדע, שלימים הפך להוצאת כתר.

ביוגרפיה

יצחק לוי נולד ברוסיה בשנת 1907. בשנת 1926, לאחר שריצה תקופת גלות בסיביר בשל פעילותו הציונית, עלה לארץ ישראל והתגייס להגנה. הוא ארגן את הגנת היישוב היהודי בצפת לאחר מאורעות תרפ"ט, ושימש בין היתר כמפקד גושי היישובים בסביבות ירושלים במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. 
באוקטובר 1941 התגייס לצבא הבריטי ונלחם בשורותיו במדבר המערבי, במלטה ובאיטליה. בשנת 1946 שב ארצה והתמנה כראש שירות הידיעות (הש"י) של "ההגנה" בירושלים. במאי 1948 הועבר לתפקידי פיקוד שונים בעיר, בהם מפקד גדוד 67, ומפקד מרחב הצפון בעיר. בסוף מלחמת השחרור מונה למפקד מחוז ירושלים ומפקד חטיבה חדשה בירושלים (חטיבה 16) אשר פעלה במקביל לעציוני הוותיקה/חטיבה 6, בפיקוד משה דיין.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש בתפקיד סגן המנהל הכללי במשרד ראש הממשלה, מנהל מרכז ההסברה וכן מייסד ומנהל כללי של המפעל לתרגומי מדע, לימים הוצאת "כתר".
יאיר לוטן

ביוגרפיה

לוטן נולד בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים בשם יאיר זלוטוגורסקי, לאב פסיכולוג ולאם רופאה, מנהלת בחברת התרופות "אלי לילי" (Eli Lilly). יש לו שתי אחיות. עד גיל 12 הוא גדל בירושלים ובמדינת ניו יורק שבארצות הברית - בעקבות לימודי הדוקטורט של הוריו. כשהיה בן 12 חזרה המשפחה לישראל, ולוטן למד בתיכון ליד האוניברסיטה. הוא שירת שלוש שנים בחטיבת הצנחנים בצבא ההגנה לישראל.
למד לתואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב, ולתואר שני במשחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
על שם הבמה שלו בחו"ל, ג'ונה לוטן, סיפר בראיון: "הייתה לי בעבר, בישראל, מורה לקול ולשירה שגם הייתה רוחנית. באחד השיעורים היא דיברה על חשיבות ההפרדה בין החיים הפרטיים לחיים הציבוריים והמליצה להשתמש בשם עבודה. כשהייתי בלונדון הייתה לי הזדמנות לעשות את זה. השם הזה גם מייצג את השורשים היהודיים שלי, וגם יותר נוח להגות אותו. יאיר זה שם בלתי אפשרי לאמריקאים, בלי עיצור באמצע. זו הייתה חוויה מאוד משונה בהתחלה, היו קוראים לי ג'ונה ושכחתי שהוספתי את השם. אבל עם הזמן זה חדר גם לחיים הפרטיים שלי שם, והחלטתי לאמץ את זה כשם אמצעי. נוח לי עם שני השמות".
לוטן היה מאורס לשחקנית האנגלייה קלי ריילי.

בישראל

בגיל 20 החל בקריירת דוגמנות קצרה. באותן שנים הנחה בתוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון" והנחה לצד עדן הראל את התוכנית "אין גבול" בטלוויזיה החינוכית, ושיחק בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני".
ב-1996 שיחק לצד אלון אבוטבול בסרט "איתך לנצח" שכתבה וביימה רותי פרס. ב-1997 גילם את יובל בסרט הטלוויזיה "דומינו" שכתבה לימור נחמיאס וביים אורי סיון. באותה שנה שיחק לצד מיכל ינאי ובנות פסיה במחזמר "הכל אגדה" שכתב וביים אורי פסטר, וגילם את ריף בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק" ששודרה ב-HOT. ב-1998 גילם את עונג בקומדיית המצבים "שמש". ב-2002 גילם את יובל קראוס בסדרת הטלוויזיה "בנות בראון" שכתבה עירית לינור וביימו רני כרמלי ועירית לינור. ב-2013 שיחק בסדרה בני ערובה, בה גילם את אדם רובין, קצין ימ"מ מצטיין שנסיבות טרגיות מובילות אותו לעמוד בראש קבוצת שכירי חרב שמטרתם להרוג את ראש הממשלה. באופן חסר תקדים, הסדרה זכתה להצלחה בזירה הבינלאומית עוד בטרם עלייתה לשידור בישראל: היא נמכרה לרשת CBS האמריקאית, שם עלתה לשידור בספטמבר 2013 בשם Hostages, והיא הסדרה הישראלית הראשונה שנמכרה לרשת טלוויזיה אמריקאית עוד בשלבי הפיתוח ולפני הפקת המקור הישראלית.

בחו"ל

ב-2001 גילם את דמותו של כריס, בסרט הקולנוע "The Pool". באותה שנה דיבב את דמותו של דייוויד ארמסטרונג, חייל בצבא ארצות הברית במהלך, המלחמה הקרה - הדמות הראשית של משחק הווידאו "Operation Flashpoint: Cold War Crisis".
בשנת 2004 גילם את קני בסדרת הטלוויזיה "NY-LON". ב-2005 גילם מתמחה (לצד קירה נייטלי) בסרט הקולנוע "החליפה".
ב-2006 גילם את דמותו של ג'ו פרנטי בפרק בסדרת הדרמה הבריטית "המלחמה של פויל" העוסק בסיפורי מלחמה אמיתיים מהחיים, בו הדמויות מנהלות מלחמות אישיות, בעיצומו של הכאוס של מלחמת העולם השנייה. לדבריו, הדמות שלו בסדרה זו הזכירה לו חבר מהצבא, שהייתה לו היכולת למצוא את ההומור בכל מצב נתון. באותה שנה גילם את מתרהורן גולי בסרט הטלוויזיה "The Beyond", המתמקד במדעני נאס"א במהלך משבר עולמי; גילם את ספנסר וולף בעונה החמישית של "24"; גילם את ג'סי בסרט הקולנוע "One Night with the King", וגילם את ד"ר מרטי פינו באחד הפרקים של "CSI: ניו יורק".
בשנת 2008 לוטן גילם את רוברט טימותי בריאן, חובש הצי האמריקני, בדרמת המלחמה "דור מזוין" של רשת HBO.
ב-2009 גילם את התפקיד הראשי בפיילוט שיצר דייוויד מילץ' עבור HBO בשם "Last of the Ninth".‏
ג'ניפר סונדרס

ביוגרפיה

סונדרס למדה בבית הספר המרכזי לדרמה בלונדון, שם פגשה את דון פרנץ' ולאחר סיום הלימודים הופיעו השתיים יחד בקברט, בפסטיבלים ובסטנד-אפ. בשנות ה-80 המוקדמות בלטו השתיים בקהילה הקומית האלטרנטיבית באנגליה. הן יצרו תוכנית מערכונים מצליחה ל-BBC בשם "פרנץ' וסונדרס" המשודרת לעיתים בשידורים חוזרים. בסדרה הן שיחקו מגוון רחב של תפקידים פרודיים. הסדרה "פשוט נהדרת" התבססה לימים על פינה מהתוכנית - "אם ובת מודרניות".
סונדרס ופרנץ' ייסדו תוכנית טלוויזיה קומית בשם "קומיק סטריפ", שבה הופיעו יחד עם קומיקאים נוספים, ביניהם רובי קולטריין, ריק מייאל ואדריאן אדמונדסון - בעלה של סונדרס. כל פרק בסדרה הוא עצמאי ולא קשור לקודמיו. מקור השם "אדינה מונסון" הוא באחד הפרקים.
פרסומה הבינלאומי של סונדרס מגיע מהסדרה "פשוט נהדרת" שאותה יצרה, השתתפה בכתיבת התסריט שלה, וכיכבה בתפקיד אדינה מונסון: יחצ"נית נוירוטית בגיל העמידה שמנסה לשמר את חייה הבוהמיים משנות ה-60 תוך כדי מאבק, יחד עם ידידתה פטסי סטון (ג'ואנה למליי), בבתה סאפרון (ג'וליה סאוולחה), באמה (ג'ון ויטפילד) ובשני בעליה לשעבר. הסדרה זכתה להצלחה רבה וכוכבים רבים התארחו בפרקיה. לסדרה חמש עונות שצולמו לאורך כ-10 שנים.
סונדרס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות האמריקאיות "רוזאן" ו"חברים" ובסרטן של ה-"Spice girls". ב-2003 נבחרה על ידי ה"אובזרבר" כאחת מ-50 הקומיקאים הבריטים המצחיקים ביותר. ב-2004 נתנה את קולה לדמות הפייה הסנדקית בסרט האנימציה "שרק 2".
החל מ-2006 כותבת סונדרס את תסריטי הסדרה הקומית ג'אם וירושלים, שבה היא גם משחקת, יחד עם פרנץ', למליי ואחרים. ב-2007 שיחקה את התפקיד הראשי בסדרה הקומית "ויויאן וייל", שבה גם השתתפה בכתיבת התסריט. ב-2018 שיחקה בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים".
ב-2019 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי".
בנדטו קרוצ'ה

פילוסופיה של הרוח

קרוצ'ה הושפע מאוד מהגל ומאידיאליסטים גרמנים אחרים, כמו פיכטה, ויצר את מה שכינה "הפילוסופיה של הרוח". קרוצ'ה לא האמין כי קיימת מציאות כלשהי מלבד רעיונות, או "מושגים טהורים". אלה מקבילים לרעיונות של אפלטון, או לקטגוריות של קאנט - איכות, כמות, אבולוציה, וכל דבר אחר שאפשר לתארו כרעיון אוניברסלי. הוא הגיע למסקנה שאם המציאות היא רעיון, ניתן לעשות רדוקציה של המציאות למושגים לוגיים טהורים, ורוב העבודה שלו משם והלאה היא הרחבה על לוגיקה. הוא דחה כל צורה של דת כלא לוגית דיה, וכך ראה גם את רוב המטאפיזיקה.

היסטוריה

קרוצ'ה רחש כבוד רב לג'אמבטיסטה ויקו, והסכים עמו בדעה שההיסטוריה צריכה להיכתב על ידי פילוסופים. בספרו על ההיסטוריה, קרוצ'ה רואה את ההיסטוריה כ"פילוסופיה בתנועה", וקובע כי אין "תוכנית קוסמית" או תוכנית כלשהי בהיסטוריה, וש"מדע ההיסטוריה" הוא מצגת שווא. לפיכך הוא זלזל בתאורטיקנים כמו קרל מרקס והגל שניסו לעשות רדוקציה להיסטוריה לכמה עקרונות מנחים. ככלל, הסכים עם רוסו, כשאמר שההיסטוריה היא סדרה של שקרים, ויש לבחור את הקרוב ביותר לאמת.
אחד מתלמידיו היה זאב ז'בוטינסקי, בעת לימודיו ברומא.
דניאל כרמון

דניאל (דני) כרמון (נולד ב-1951) הוא דיפלומט ישראלי, מכהן כשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה.

ביוגרפיה

כרמון נולד בתל אביב. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת הצנחנים והשתחרר ב-1973. לאחר שחרורו החל ללמוד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ובמקביל החל לעבוד במשרד החוץ.
ב-1978 מונה לנספח בשגרירות ישראל בוושינגטון די. סי. והיה חבר המשלחת הישראלית לשיחות קמפ דייוויד בין ישראל למצרים. ב-1983 עזב את משרד החוץ ושימש מנהל שיווק בחברת היי טק. לאחר שובו למשרד עבד באגף משאבי אנוש. ב-1985 מונה לקונסול וקצין המנהלה בשגרירות ישראל בבואנוס איירס שבארגנטינה, במרץ 1992 נהרגה רעייתו אליאורה במהלך הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה. כרמון המשיך לעבוד ולשקם את השגרירות כמשנה לשגריר עד 1995. 
ב-1995 מונה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). ב-1996 מונה למנהל מחלקת מידע ואינטרנט באגף ההסברה. בשנת 2000 מונה לראש הלשכה לתיאום וראש לשכת מנהל משרד החוץ. ב-2005 מונה לסגן וממלא מקום לראש המשלחת הישראלית לאומות המאוחדות, במהלך כהונתו הוא שימש יו"ר הוועדה לאוכלוסין ופיתוח וסגן יו"ר הוועדה לפיתוח בר קיימא באו"ם. ב-2011 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי. ב-2013 זכה באות יקיר שירות המדינה. ב-2014 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה.
הודו המזרחית

הודו המזרחית הוא מונח ששימש את האירופאים מהמאה ה-16 ואילך להגדרת מה שכיום נקרא תת היבשת ההודית או דרום אסיה, דרום מזרח אסיה, ואיי אוקיאניה והעולם המלאי. מסורתית המונח לא כלל את סין, יפן, ומדינות נוספות מצפון להודו ולהימלאיה.
השם "הודו" נגזר משמו של נהר האינדוס אשר בתת-היבשת ההודית. בתקופת יוון העתיקה המונח "הודו" שימש לתיאור רוב אסיה בחלקיה המזרחיים לממלכת פרס. מינוח זה שימש לפחות מימיו של הרודוטוס, במאה ה-5 לפנה"ס.
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי

הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) או הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי על שם ואנוֹ סָרַג'ישווילי (ვანო სარაჯიშვილის სახ. თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) היא האקדמיה הראשית למוזיקה של גאורגיה, ואחד ממוסדות התרבות וההשכלה הראשיות שלה. היא נוסדה בעיר טביליסי בשנת 1917 לאחר מהפכת פברואר בתקופת ממשלת המעבר הרוסית. 
הקונסרבטוריון כולל גם מוזיאון המשמר שרידים של תרבות המוזיקה הגאורגית, תיעוד ההיסטוריה של הקונסרבטוריון וכן את פריטים המתארים את התפתחות המוזיקה בגאורגיה.

מבנה הקונסרבטוריון

גיוס הכספים לבניית המבנה הנוכחי של הקונסרבטוריון החל בשנת 1891 עם קונצרט בביצוע אנטון רובינשטיין. תורמי תרבות גאורגיים ביניהם האחים סטפן, לבאן ויעקב זובאלאשווילי ואחרים, הצליחו לגייס את הסכום הדרוש ובניית המבנה, בתכנונו של האדריכל א. שימקביץ', הושלמה בשנת 1917. המוסד ממשיך לפעול גם היום מתרומות של תורמי תרבות ואנשי עסקים גאורגיים. 
מאז בנייתו נוספו לקונסרבטוריה "אולם הקונצרטים המפואר" (500 מקומות ישיבה), "אולם הרסיטלים" (200 מקומות ישיבה), חדר קונצרטים קטן (80 מקומות ישיבה), אולמות חזרה עבור תזמורת האופרה הסטודנטיאלי, חדרי ישיבות וספריית אודיו.
מכללת מקס פיין

היסטוריה

לזכרו של מקס פיין, הוקמו בנוער העובד חדרי מלאכה להכשרה מקצועית, בהנהגתו של שמואל מסטצ'קין שנקראו "חדרי המלאכה ע"ש מקס פיין". בתל אביב הפך חדר המלאכה לבית הספר המקצועי הראשון בישראל בשנת 1929. גזבר הוועד הפועל של ההסתדרות ישראל מרום (מרמינסקי) סייע ברכישת המכונות.
מפעל זה גדל ברבות הימים והיה לרשת בתי הספר "עמל" של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
אבן הפינה לבית הספר הראשון נקבעה על ידי הנציב העליון ארתור ווקופ במגרש שהיה ממוקם בגבול מתחם הנפט ושכונת הרכבת, (שכונת העגלונים), את מבנה בית הספר תכנן האדריכל אריך מנדלסון. המחזור הראשון של 18 הבוגרים סיים את לימודיו ביולי 1936. ביום שבת 16 במאי 1948 נפגע בית הספר, שהיה ממוקם ברחוב החרושת, בהתקפת מטוסים מצרים על תל אביב.
בשנת 1955 עבר בית הספר למיקומו החדש, בצומת רחוב קפלן ודרך מנחם בגין 130, (לשעבר דרך פתח תקווה), פינת דרך השלום. בית הספר תוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך. על חומת בית הספר מקס פיין קיים מ-1989 ציור קיר ענק הקרוי "הצעקה" שצייר האמן רמי מאירי.
בשנת 1998 נחתם הסכם בין ההסתדרות לקבוצת אהוד בן ש"ך לפינוי בתי הספר מקס פיין והולץ והשבחת שטחם.
יוטצ'נקה קרקוב

תולדות המועדון

המועדון פעל בין השנים 1909–1919 בשם "מועדון ספורטיבי" (Klub Sportowy), ובין השנים 1919–1926 תחת השם החברה היהודית לספורט (Zydowskie Towarzysrow).
הנשיא הראשון של מועדון יוטצ'נקה קרקוב היה ד"ר פליקס גוטמן . שם המועדון לא כלל בתחילה את המילה "יהודי" כיוון שחבריו היו ברובם יהודים מתבוללים או אדישים ליהדותם. משנת 1925 חברי המועדון היו בעיקר סוציאליסטים מתנועת הבונד הלא ציונית, ובעקבות כך נוצרה תחרות ויריבות בינו לבין מועדון מכבי קרקוב הציוני.
למועדון היו מגרש כדורגל, מסלולי ריצה ושישה מגרשי טניס שהיו אז הטובים בעיר, ובהם כ-4,000 מקומות ישיבה בשטח מקורה וכ-6,000 מקומות עמידה. מאות בני נוער התאמנו במגרשים אלה מדי יום, ובסופי שבוע התקיימו שם תחרויות ספורט שונות. המועדון כלל ענפי ספורט רבים: אופניים, איגרוף, אתלטיקה, היאבקות, התעמלות, חתירה, טניס, טניס שולחן, כדורגל, כדורמים, כדורעף, ספורט חורף, ספורט מוטורי, שחייה ושיט.
פעילות המועדון הושהתה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונפתחה מחדש בשנת 1918, כאשר ענף הכדורגל היה הראשון שחידש את פעילותו לאחר המלחמה.
משנת 1927 התחיל תהליך שקיעת המועדון, שמנה מעל 500 חברים פעילים. לאחר שקבוצת הכדורגל ירדה מהליגה הלאומית החלו מריבות במועדון שהובילו להדחת ההנהלה, שכללה אז מספר עסקנים-אוהדים עשירים, אשר במשך שנים נהגו להושיט סיוע כספי רב לקבוצה. באגודה חל פילוג, אחדים מחבריה הצטרפו למכבי קרקוב או להכוח קרקוב, אך רובם הפסיקו את פעילותם הספורטיבית. חברי הבונד השיגו שליטה באגודה.
ב-1928 בוטל ענף השחייה ביוטצ'נקה, ומרבית שחייניה עברו לשורות מכבי קרקוב, כולל ההרכב המנצח באליפות המדינה בכדורמים בשנים 1925–1927. האגודה שקעה בחובות, העירייה שמה את ידה על המגרש המפואר (בגלל חובות בדמי שכירות) והמתקנים הרבים נמכרו במכירה פומבית על ידי אנשי ההוצאה לפועל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 המועדון נסגר וחדל לפעול.

אתלטיקה

ענף האתלטיקה הקלה ביוטצ'נקה קרקוב היה מפורסם פחות, אך גם ממנו צמחו מספר אצניות שהשתייכו לצמרת העירונית במקצועות ריצה שונים.

כדורגל

מחלקת הכדורגל במועדון נוסדה בשנת 1910, ביוזמתו של סטודנט יהודי בשם ליאון גלייסנר. הקבוצה פעלה עד 1914, הושבתה בזמן מלחמת העולם הראשונה, והוקמה מחדש ב-1919, אך סבלה מקשיים כלכליים ומחסור בציוד.
קבוצת הכדורגל השתייכה לצמרת הכדורגל בעיר ואף נכנסה בשנת 1926 לליגה הלאומית הפולנית, שהוקמה באותה שנה, והייתה היחידה מהעיר ששיחקה בה. לעיתים, נכללו מספר שחקני יוטצ'נקה בהרכב נבחרת פולין ונבחרת העיר קרקוב. לכדורגלני יוטצ'נקה היו אוהדים רבים, ולא רק בקרב היהודים. יוסף קלוץ, שחקנה של יוטצ'נקה, היה הכדורגלן הראשון שהבקיע גול, בניצחון פולין על שוודיה 1–2. זיגמונט קרומהולץ (Zygmunt Krumholz) היה אחד מטובי כובשי השערים בליגה הלאומית הפולנית בשנת 1927. כדורגלן מפורסם נוסף מיוטצ'נקה היה לאון שפרלינג. יוטצ'נקה שיחקה גם מול היריבה העירונית מכבי ולעיתים הסתיימו המשחקים ביניהן באלימות.

שחייה

שחייניה של יוטצ'נקה קרקוב השתתפו בתחרויות אזוריות ובאליפויות שונות בפולין. בשנת 1925 זכתה הקבוצה בתואר אלופת המדינה. כוכבי האליפות היו ארנסט שיינפלד שזכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ואולגה שרייבר ליטמן אשר זכתה בשלוש מדליות זהב, במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-200 מטר חזה. כן בלטו האחים ריטרמן (יוליאן), רומן וכטל וזינס ובין הנשים בלטו אלה שיינפלד ולקס הוכה.
מירני

היסטוריה

העיר מירני, שפירושה ברוסית שלווה נבנתה בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 כדי לשרת את בסיס השיגור לטילים בליסטיים בין-יבשתיים של הצבא הסובייטי. לאחר שינוי ייעודו של הבסיס והפיכתו לבסיס שיגור טילים לחלל המשיכה לשרת את הקוסמודרום ואוכלוסייתה גדלה משמעותית לאורך שנות ה-70 וה-80. בשנת 1966 קיבלה העיר מעמד של עיר סגורה. רכבת וכביש מקשרים בין העיר לקוסמודרום.

גאוגרפיה

העיר שוכנת בתוך טייגה, ומוקפת יערות.

כלכלה

כמעט כל כלכלת העיר מתבססת על שירות הקוסמודרום ומטבע הדברים רוב התושבים בעיר זו משתייכים למגזר הציבורי וקשורים לסוכנות החלל הרוסית. לאחר התפרקות ברית המועצות הצטמצמו תקציבי החלל של סוכנות החלל הרוסית והייתה הגירה שלילית מהעיר. ואולם, בשנים האחרונות עם הצמיחה הכלכלית הגבוהה ברוסיה ישנה שוב פעילות מחודשת בקוסמודרום וכך גם ביטחון כלכלי לעיר.
Anytime You Need a Friend

רקע וסוגה

השיר מושפע ממוזיקת פופ, R&B וגוספל בניגוד לז'אנר המרכזי של האלבום שהיה בעיקר פופ ידידותי לרדיו השיר הזה חרג מהנוסחה והיה לשיר היחיד מהאלבום שמכיל מוזיקת גוספל. מבחינה לירית קארי פונה לאדם אהוב בשיר ואומרת לו שבכל זמן שיזדקק לה היא תהיה שם בשבילו. המבקרים שיבחו את השיר בעיקר מבחינה לירית ואת התחכום של המילים.
בנוסף לכך, המבקרים שיבחו גם את יכולות הווקאליות של קארי בשיר וגם את ההשפעות של מוזיקת הגוספל שחשו שהם חסרים במרבית הבתים בשיר.

הצלחה

מלבד הביקורות החיוביות השיר זכה להצלחה בעולם, בארצות הברית ובאוסטרליה הוא הגיע למקום ה-12, בקנדה הגיע למקום ה-7, בניו זילנד הגיע למקום ה-11 ובפינלנד ובהולנד הגיע למקומות ה-1 וה-11 (בהתאמה). גם בצרפת, אירלנד ושווייץ זכה להצלחה כאשר הגיע למקומות ה-12, 16 וה-15 בהתאמה.
על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו קארי בתוכניות טלוויזיה ובסיבובי הופעות כדוגמת תוכנית האירוח המאוחרת של דייוויד לטרמן, בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "טופ אוף דה פופס" ובתוכנית הגרמנית "?..Wetten, dass".

הופעה

מריה קארי הופיעה עם השיר גם בסיבוב ההופעות לקידום האלבום ובסיבוב ההופעות "Daydream World Tour". בנוסף לכך, הוא גם נכנס לאלבומי האוסף שלה: Greatest Hits ו-The Ballads. בנוסף לשיר גם יצאו מספר גרסאות רמיקס כאשר הבולטים ביניהם ה-C+C שהופק על ידי C+C Music Factory, רוברט קליולס וקארי עצמה שבפעם הראשונה הפיקה רמיקס.

וידאו קליפ

הקליפ של השיר בוים על ידי דניאל פדריסי, וצולם בניו יורק בקיץ 1994. הקליפ כולו צולם בשחור לבן ובפעם הראשונה מתחילת הקריירה שלה נראתה קארי בקליפ עם שיער חלק. בקליפ לשיר נראים אנשים במצוקה עוזרים זה לזה ומתיידדים זה עם זה. לשיר יצא קליפ נוסף של הרמיקס של C+C בו רואים את קארי והצוות שלה במאחורי הקלעים של צילומי הקליפ.
יצחק פוירינג

ביוגרפיה

יצחק פוירינג נולד בזְבּוֹרוֹב שבגליציה (האימפריה האוסטרו-הונגרית), ובילדותו עבר להלברשטאדט שבגרמניה, והתחנך בקלויז (בית מדרש) המפורסם של סבו, ר' שלמה כהן, על ברכי החינוך המסורתי ובאווירה ציונית.
ב-1912 היה ממייסדי "אגודת הרצל" (Herzl-Bund), שאיגדה אנשי עסקים ציונים צעירים. היה ציר לקונגרסים הציוניים. בפעילותו הציונית התמקד בניהול ההיבטים הפיננסיים. היה חבר בהנהלת הכשרת היישוב וממנהיגי ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1932 נבחר לוועד הפועל של ציוני גרמניה.
בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב את ברלין, עלה לארץ ישראל. כאן השתקע בירושלים, והשתלב ביזמות הפרטית. ייסד את "בנק המסחרי הכללי" (לאחר מכן שונה השם ל"בנק כללי לעסקי מסחר"), שלאחר מותו התמזג עם בנק פויכטוונגר ויצר את "י. ל. פויכטונגר, בנק כללי למסחר". בארץ המשיך בעשייה הציונית. בין היתר היה ממייסדי ה"אגודה לסיום מִלון הלשון העברית לאליעזר בן יהודה".
נפטר ב-1937 בירושלים.
בצוואתו הקדיש פוירינג 10,000 לא"י למטרת מימון "מפעל ציוני לטובת המעמד הבינוני של יהודי גרמניה", לפי בחירתה של אשתו, גרטרוד. כספו הוקדש לרכישת האדמה שעליה הוקם היישוב בית יצחק, אשר לימים נקרא על-שמו. ביום השנה החמישי למותו, ב-1942, ייסדה אלמנתו קרן על שמו. מכספי הקרן נסלל כביש מבית יצחק לגן חפר, ונבנה בית העם ביישוב. בנוסף, הקרן מקיימת חוגים ביישוב.
אלמנתו ובנו יוסף התגוררו בארצות הברית. בנו נפטר בגיל צעיר, שנים ספורות לאחר מות אביו.
אן מאוסטריה

חייה

אן נולדה בעיר ואיאדוליד שבספרד ב-22 בספטמבר 1601, כבתם של פליפה השלישי, מלך ספרד ושל מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד. ב-24 בנובמבר 1615 נישאה ללואי השלושה עשר מלך צרפת ולאחר מספר הפלות ילדה שני בנים: לואי, שירש את כתר אביו כלואי הארבעה עשר (נולד ב-1638), ופיליפ, שנולד ב-1640 והפך לפיליפ הראשון דוכס אורליאן.
נישואין אלה שנעשו מטעמים מדיניים לא היו מוצלחים. לואי השלושה עשר ניסה לשלול מאשתו את זכותה לשמש כעוצרת בשם בנו. ברם, אחרי מותו ב-1643 אישר הפרלמנט של פריז את זכותה זו. אן שימשה כעוצרת בשם בנה לואי שהיה בן ארבע שנים בלבד, אך למעשה הקרדינל מזראן, שהיה מאהבה, ניהל את ענייני המדינה.
ב-12 ביולי 1648 הפרלמנט של פריז העמיד בפני העוצרת אן מאוסטריה את הדרישות הבאות: הפחתת מיסים בשיעור של 25%. לא יוטלו מיסים חדשים אלא בהסכמת הפרלמנט. פיטוריהם של האינטנדנטים. איש לא יושם במעצר ליותר מ-24 שעות לפני שיובא בפני שופט. העוצרת, שלא הורגלה לדרישות כאלה, ראתה זאת כניסיון למרד. ב-26 באוגוסט 1648 מזראן ציווה על מעצרם של ראשי הפרלמנט, מה שגרם ל"יום הבריקאדות" בפריז. המון רב התקבץ בחזית ארמונו של מזראן בפלה רויאל. ההמון עשה שימוש בקלעים (פרונד בצרפתית) כדי לנפץ באבנים את חלונות הארמון, ומכאן השם שדבק במרד זה ובמרידות שלאחריו.
ביום המחרת 160 חברי הפרלמנט עשו את דרכם לארמון המלוכה בסיסמה: "יחי המלך! מוות למזראן!". ב-6 בינואר 1649 העוצרת אן מאוסטריה נאלצה להימלט מפריז יחד עם בנה המלך הצעיר שהיה בן עשר שנים בלבד. היא קראה לעזרה את הגנרל לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה. הוא גייס אנשי צבא, הטיל מצור על פריז (ינואר - מרץ 1649) וכבש אחד ממבצריה. אנשי האצולה מבין המורדים ביקשו עזרה מספרד ומבית הבסבורג. אך רוב חברי הפרלמנט לא אבו לתת לבית הבסבורג דריסת רגל מחודשת בענייניה של צרפת. הפרלמנט הצהיר על תמיכתו בבית המלוכה ואן מאוסטריה, המלך הצעיר ומזראן שבו לחצר המלוכה בפריז (28 באוגוסט 1649).
אך הסדר לא הושב על כנו. דה קונדה, שרצה לתפוס את מקומו של מזראן בחצר המלוכה, ניסה לגייס לצידו את האצולה. ב-18 בינואר 1650 ציווה מזראן על מעצרו של דה קונדה. הוא שוחרר ב-13 בפברואר 1651 לאחר שמזראן נמלט לגרמניה בעקבות צו גירוש שהוצא נגדו על ידי הפרלמנט של פריז. ב-8 בספטמבר 1651 המלך לואי הארבעה עשר, שהיה בן 13 שנה בלבד, החליט לקחת לידיו את מוסרות השלטון. בנובמבר של אותה שנה המלך הצעיר קרא למזראן לשוב לפריז. אך דה קונדה התקדם אל עבר פריז וכבש את העיר מידי הצבא המלכותי (2 ביולי 1652). 
דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו, ופריז נמצאה במצב של מצוקה כלכלית. ההמון השתלט על העיר, והצבא המלכותי הטיל שוב מצור על פריז. דה קונדה נמלט לספרד והפך למצביא בצבא הספרדי (ספטמבר 1652). ב-21 באוקטובר 1652 נכנסה המשפחה המלכותית לפריז. ב-6 בפברואר 1653 מזראן שב לפריז ולתפקידו כשר הראשי של המלך לואי הארבעה עשר, ובכך הסתיימו מרידות הפרונד. 
ב-1659 הסתיימה המלחמה בין צרפת וספרד (שהחלה ב-1635) בהסכם הפירנאים. ב-1660, כחלק של הסכם זה, נישא לואי הארבעה עשר למריה תרסה, נסיכת ספרד, שהייתה אחייניתה של אן מאוסטריה. ב-1661, אחרי מות מזראן, פרשה אן מאוסטריה למנזר בפריז ונפטרה שם ב-20 בינואר 1666. זכרונותיה התפרסמו על ידי פרנסואה דה לה רושפוקו ב-1662.