הבחירות לכנסת העשרים

ועדת הבחירות

יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה־20 היה שופט בית המשפט העליון סלים ג'ובראן.
ב-26 בינואר פסלה הוועדה את מועמדותה של צגה מלקו, שהוצבה במקום השלישי ברשימת "כולנו", משום שלא השלימה את תקופת הצינון הנדרשת מעובדי מדינה.
ב-13 בפברואר פסלה הוועדה, ברוב של 27 תומכים מול 6 מתנגדים, את מועמדותה של חברת הכנסת חנין זועבי לכנסת, בשל תמיכתה בטרור נגד מדינת ישראל. כן פסלה הוועדה באותו יום, ברוב של 17 תומכים מול 16 מתנגדים, את מועמדותו של ברוך מרזל לכנסת בעקבות אמירות שהתפרשו כגזענות והסתה. שתי הפסילות לא אושרו בבית המשפט העליון.
יו"ר "ישראל ביתנו", אביגדור ליברמן, הודיע שצעירי מפלגתו יפיצו בחינם את גיליונות העיתון "שארלי הבדו", אך יו"ר ועדת הבחירות המרכזית אסר זאת עקב האיסור על חלוקת מתנות. עתירה של "ישראל ביתנו" לבג"ץ הביאה לביטול החלטתו של השופט ג'ובראן. בדיון נוסף בעתירה זו, לבקשת של ח"כ אחמד טיבי, נפסק שנית שחלוקת השבועון אינה בגדר מתנה אסורה.
ב-24 בפברואר דחה השופט ג'ובראן עתירה שביקשה למנוע את הוצאת "ישראל היום" בתקופת הבחירות, בטענה שהוא מהווה עלון תעמולה לטובת ראש הממשלה.
בבוקר יום הבחירות אסר השופט ג'ובראן על "הליכוד" להמשיך להפיץ הקלטה, שנעשתה לקראת הבחירות הקודמות, ובה משה כחלון קורא לבחור ב"ליכוד" (מפלגתו באותה עת). נימוקו של השופט ג'ובראן להחלטה: "קיימת ודאות גבוהה ששליחת ההודעה המוקלטת יום לפני הבחירות תגרום לבוחרים לחשוב שמדובר בפנייה מכחלון לתמיכה בליכוד".

מערכת הבחירות

לפני ובזמן מערכת הבחירות חברי כנסת ותיקים ומשפיעים ממגוון מפלגות הודיעו או אולצו לסיים את חייהם הפוליטיים. מהליכוד: גדעון סער, לימור לבנת וכן משה פייגלין שעזב את הליכוד. מישראל ביתנו: דוד רותם, יצחק אהרונוביץ', עוזי לנדאו, יאיר שמיר ופאינה קירשנבאום שנחקרה על פרשת שחיתות. מהעבודה: בנימין בן אליעזר, שגם הוא נחקר על פרשת שחיתות, ונאלץ לפרוש עוד בזמן הבחירות לנשיאות, ואבישי ברוורמן. מהתנועה: מאיר שטרית, עמרם מצנע ודוד צור. מיש עתיד: עדי קול. כל חברי קדימה (לא הגישה רשימה). מש"ס: אמנון כהן ונסים זאב. ממרצ: ניצן הורוביץ ומהמפלגות הערביות: אבראהים צרצור, מוחמד ברכה, חנא סוויד ועפו אגבאריה, כמו גם 2 חברי הכנסת של מפלגת יחד: אלי ישי ויוני שטבון.

הפגנות ועצרות

ב-7 במרץ נערכה בכיכר רבין הפגנה להחלפת השלטון, על ידי תנועת "מיליון ידיים". בהפגנה השתתפו בין 30,000 ל-50,000 איש. הנואם הראשי בהפגנה היה ראש "המוסד" לשעבר, מאיר דגן. בהפגנה נאם גם הסופר והאמן יאיר גרבוז בנאום "מנשקי הקמיעות" שעורר סערה:
ערב טוב למייחלים לשינוי! אמרו לנו, ורצו שנאמין, שהאיש המתועב שרצח את ראש הממשלה, בא מתוך קומץ של אנשים הזויים. ואמרו שהוא הושפע מרבנים מנותקים ושהוא שייך לשוליים המטורפים. אמרו לנו שצהובי החולצות ושחורי הסמל – אנשי 'כהנא צדק' וצורחי 'מוות לערבים!' הם קומץ – רק קומץ! ורשעי תג-מחיר הם בוודאי קומץ – ממש קמצוץ! גם נאמני הר-הבית מחדשי המקדש ומלבי השנאה הם קומץ. האלימות היא רק תופעה שולית. חזרו ואמרו ושיננו לנו שהגזענים המאיימים והמקללים אינם מייצגים כלל את החברה הישראלית. – הם רק – קומץ!! ועוד החציפו ואמרו שהגנבים ולוקחי השוחד גם הם רק קומץ. והמושחתים והנהנתנים-החזיריים, לא יותר מקומץ. ומחריבי הדמוקרטיה – קומץ. והחושבים שדמוקרטיה פירושה עריצות הרוב – קומץ. מנשקי הקמעות, עובדי האלילים והמשתחווים ומשתטחים על קברים קדושים – רק קומץ! אפילו המטרידים המיניים והאנסים קומץ. והשוטרים שסרחו והשקרנים ששיקרו אינם מעידים על הכלל. אם כל אלה רק קומץ...אז איך זה שהקומץ שולט בנו!? איך זה שבאין מרגיש ובאין מפריע הוא, הקומץ, נעשה לרוב!?...
בנימין נתניהו נדרש לנאום בכנס נשות "הליכוד" יום לאחר הנאום: "אני שמעתי מישהו אתמול מדבר על מנשקי המזוזות באיזה בוז. ממתי זה פשע לנשק מזוזה? אנחנו יודעים מאין באנו, אנחנו יודעים לאיזה ארץ חזרנו, על מה אנחנו שומרים, ואנחנו יודעים על המסורת והמורשת שלנו - שהם גם העתיד שלנו."
ב-15 במרץ נערכה בכיכר רבין עצרת המונים של ארגוני ימין בישראל להבעת תמיכה בעמדות הימין. בעצרת השתתפו רבבות בני אדם. בעצרת נאמו דניאלה וייס, בנימין נתניהו (הליכוד), נפתלי בנט (הבית היהודי) ואלי ישי (יחד - העם איתנו). ועדת הבחירות המרכזית קיבלה באופן חלקי את עתירת מרצ נגד קיום האירוע, וקבעה כי העצרת היא "אירוע פוליטי המהווה תעמולת בחירות", ואין לקיים במהלכה הופעות של אמנים. בנט, בתגובה, באמצע נאומו, הוציא גיטרה ושר בעצמו את השיר ירושלים של זהב, והקהל הצטרף אליו.

אירועים בולטים

במערכת הבחירות ניתן משקל רב לראשי המפלגות, תוך צמצום משקלן של סוגיות הליבה. מאפיין זה בא לידי ביטוי בשמות הרשימות, שרבים מהם כוללים את שם ראש הרשימה (למשל "ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן"). דוגמה נוספת לכך היא סיסמתה של רשימת "המחנה הציוני", "זה אנחנו או הוא". אמצעי התקשורת ניסו להשלים את החסר, בשאלונים שהופנו למפלגות ובסקירות של עמדותיהן בסוגיות הליבה.
בסוגיות הליבה משכה רשימת "הליכוד" לכיוון הביטחוני, ובפרט סוגיית הגרעין האיראני, ואילו מפלגות אחרות הדגישו נושאים חברתיים-כלכליים, ובפרט יוקר הדיור. במסגרת הניסיון להתמודדות אישית גם בתחום הביטחוני, פרסמה רשימת "המחנה הציוני" סרטון המשבח את תפקודו של הרצוג כקצין ביחידה 8200.
ב-3 במרץ 2015 נאם בנימין נתניהו בקונגרס האמריקאי, בנושא ההסכם המתגבש בין איראן למעצמות בנוגע לתוכנית הגרעין האיראנית. את ההזמנה לנאום שלח יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית, ג'ון ביינר נציג המפלגה הרפובליקנית. מכיוון שההזמנה נשלחה בינואר 2015, יותר מחודש לאחר שהוחלט שיהיו בחירות כלליות בישראל במרץ, נמתחה ביקורת בישראל ובארצות הברית על כך שההזמנה יכולה להתפרש כהתערבות אמריקאית במערכת הבחירות בישראל לטובת נתניהו. מחלוקת נוספת שעלתה לפני הנאום, הייתה העובדה שביינר הודה בפומבי כי ההזמנה נעשתה ללא התייעצות עם נציגי המפלגה הדמוקרטית. השאלה, אם היה על נתניהו להיענות להזמנה או לאו, עוררה מחלוקת בציבור הישראלי והאמריקאי כאחד; נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, הביע התנגדות לנושא הנאום ולעיתויו.
רשימת הבית היהודי הציגה את עצמה כימין של ישראל ושמה דגש על כך שרק בחירה בה תמנע ממשלת אחדות של נתניהו עם השמאל. הבית היהודי התחייבה למנוע מסירת שטחים לערבים והקמת מדינה פלסטינית וכן הבטיחה להיאבק במשפטיזיציה שלדבריה פוגעת במשילות ובדמוקרטיה. מנגד, מרצ תקפה את המחנה הציוני, הציגה את עצמה כשמאל האמיתי ומסע הבחירות שלה התמקד במסר שרק בחירה בה תמנע ממשלת אחדות של הרצוג ולבני עם נתניהו.
מפלגת ש"ס בראשות אריה דרעי ומפלגת יחד בראשות אלי ישי רבו ביניהן מיהו ממשיך דרכו האמיתי של הרב עובדיה יוסף שנפטר בסוף 2013, מריבה שכללה חילופי האשמות הדדיים ופרסום קלטות וידאו של הרב יוסף. דרעי הוביל קמפיין עדתי שסיסמתו: "מזרחי מצביע למזרחי".
ב-26 בפברואר התעמתו בשידור טלוויזיוני בערוץ 2 שמונה ראשי מפלגות: יאיר לפיד, נפתלי בנט, משה כחלון, אביגדור ליברמן, אריה דרעי, אלי ישי, זהבה גלאון ואיימן עודה. בנימין נתניהו, יצחק הרצוג ויעקב ליצמן סירבו להשתתף בעימות. זו הפעם הראשונה שהתנהל עימות בחירות במתכונת כזו בישראל. את העימות ניהלה יונית לוי.
מפלגות אחדות הזהירו מהשתתפות נרחבת של ערבים בבחירות ובקואליציה שתוקם לאחריהן. העיתון "ישראל היום" יצא בכותרת ראשית ובה ציטוט של בנימין נתניהו: "מיליוני ש' מחו"ל - להגדיל הצבעת השמאל והערבים". בצ'אט באתר "הארץ" הצהיר משה כחלון: "לא אשב בממשלה שמבוססת על הערבים". לכך נלוו התקפות בוטות על ערבים. בעימות ב"ערוץ 2" אמר אביגדור ליברמן לאיימן עודה: "אתה גיס חמישי, אתה נציג של ארגוני טרור בכנסת ישראל". הרב מאיר מאזוז, המנהיג הרוחני של מפלגת "יחד - העם איתנו" אמר באספת בחירות: "האם יש מדינה של אנטי דמוקרטיה כמו המדינה הזו שנתנה לשופט ערבי לדון נשיא לשעבר לכלא. יש מקום כזה? אין דבר כזה. בושה לאומית. נשיא לשעבר, ישפוט אותו ערבי ויכניס אותו לכלא".
ביום הבחירות פרסם נתניהו סטטוס וסרטון בדף הפייסבוק שלו:
שלטון הימין בסכנה. המצביעים הערבים נעים בכמויות אל הקלפי. עמותות השמאל מביאות אותם באוטובוסים. לנו אין V15, יש לנו "צו 8", יש לנו רק אתכם. צאו אל הקלפי, תביאו את החברים ובני המשפחה, הצביעו מחל כדי לסגור את הפער בינינו לבין מפלגת "העבודה". בעזרתכם ובעזרת השם נקים ממשלה לאומית שתשמור על מדינת ישראל.
 על נתניהו נמתחה ביקורת בעקבות דבריו אלה. נטען כי הדברים הם ערעור על זכות הבחירה של ערביי ישראל, ושהדברים מהווים תעמולת בחירות המתבססת על הסתה, פחד ושנאת מיעוטים. נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, אמר ש"רטוריקה זו סותרת את המסורת הישראלית", ומנוגדת לערכים דמוקרטיים. נתניהו התנצל לאחר הבחירות על אמרה זאת, ואמר שלא התכוון לפגוע בערביי ישראל.
גורמים לא-מפלגתיים שונים יצאו במהלך מערכת הבחירות בקריאה "לכו להצביע!".

מסע הבחירות

לוועדת הבחירות המרכזית הוגשו 26 רשימות לבחירות לכנסת העשרים. להלן רשימת המפלגות, ממוינת לפי גודל הסיעה בכנסת התשע עשרה, ובהמשך מפלגות שלא היו מיוצגות בכנסת זו.

תוצאות הבחירות, הסקרים והיום שאחרי

החל מהעברת החוק להקדמת הבחירות בראשית דצמבר 2014, ועד זמן קצר קודם לבחירות, נערכו סקרים רבים על ידי גופי תקשורת שונים. סקרים שפורסמו ארבעה ימים לפני יום הבחירות הראו יתרון של 3–4 מנדטים למחנה הציוני על פני הליכוד.
מדגמי ערוץ 10 והערוץ הראשון שפורסמו מיד לאחר סגירת הקלפיות הציגו שוויון במספר המנדטים בין המפלגות (27-27). מדגם ערוץ 2 הציג יתרון של מנדט לליכוד (27–28).

בעקבות המדגמים טענו דוברים מהשמאל כי להרצוג סיכוי ממשי להוביל למהפך פוליטי, וכך הצהיר גם הרצוג עצמו בנאום שנשא בפני פעילי המפלגה בחצות. בנימין נתניהו נשא גם הוא נאום ניצחון בו הודה לפעילי המפלגה וטען שהליכוד ניצח 'כנגד כל הסיכויים' והקהל שצפה בנאום במקום חגג את הניצחון המסתמן בקריאות 'הוא קוסם' אל עבר ראש הממשלה. עם בוקר הסתבר כי הפער בין המפלגות ובין הגושים הפוליטיים גדל ולאחר פרסום תוצאות האמת וספירת המעטפות הכפולות התברר כי הליכוד זכה בשישה מנדטים יותר מהמחנה הציוני (24–30). שאר תוצאות המדגם ביחס למספר המנדטים של המפלגות האחרות היו קרובות מאוד לתוצאות האמת. בלטה במיוחד התמיכה הרחבה לה זכה הליכוד בשמונה מתוך עשר הערים הגדולות בישראל ובערי הפריפריה, בעלי דומיננטיות של מזרחים, דתיים ושל עולי חבר העמים. למעט אזורים מבוססים בתל אביב, חיפה, השרון והקיבוצים, הליכוד זכה ברוב בכל שאר אזורי הארץ. תוצאות הבחירות הובילו לזעם רב בשמאל ולהתבטאויות קשות מפי אישים כמו ענת וקסמן, אלונה קמחי ועודד קוטלר, ולהצעות שונות 'לרדת מהארץ' או להעניק אוטונומיה לשמאל הישראלי.
על פי ד"ר מינה צמח שניהלה יחד עם מנו גבע את מדגם ערוץ 2, ייתכן וקלפיות המדגם נסגרו בשעה מוקדמת מדי, לפני שהפער לטובת הליכוד גדל. פרופ' קמיל פוקס, שערך את מדגם ערוץ 10, מנה שני גורמים נוספים העשויים להסביר את הפער: אחוז סירוב גבוה של מצביעים להגיד למי הצביעו, ואחוז מסוים של מצביעים ששיקר בקלפיות המדגם.
העלייה החדה במנדטים שקיבל הליכוד בהשוואה לסקרים שפורסמו, הוסברה בקמפיין מוצלח שניהלה המפלגה בימים האחרונים לבחירות, שסייע לה לקבל קולות מבוחרים ממפלגות הימין (בעיקר מהבית היהודי) על רקע חשש לניצחון מחנה השמאל בראשות המחנה הציוני.