google/wiki40b huggingface dataset:
ירון דקל

ביוגרפיה

דקל נולד ב-19 ביולי 1964 לחנה יהודית וליאיר, שהיה עורך במעריב שנים רבות. למד בבית הספר היסודי ניר, בחטיבת הביניים שז"ר ובבית ספר התיכון בן-צבי בקריית אונו. היה רשג"ד בשבט הצופים בקריית אונו. את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל. קיבל תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ושם גם סיים תואר שני בהצטיינות בתקשורת ומדע המדינה. השתלם ב-1993 במכון העיתונות העולמי במינסוטה, ארצות הברית, וב-1996 באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה.

קריירה עיתונאית

דקל התחיל את עיסוקו כעיתונאי בעת שירותו הצבאי, כששימש ככתב לענייני משטרה ומשפט בגלי צה"ל, וכתב לענייני מפלגות. בהמשך הגיש במשך שבע שנים בגלי צה"ל פינת מפלגות שבועית, על כך זכה בשנית ב-1993 בפרס מפקד גלי צה"ל, לאחר שזכה בו כבר בשנת 1990 על סיקורו את פרשת התרגיל המסריח.
במשך הזמן היה גם כתב ופרשן לענייני מפלגות בתוכנית ערב חדש בטלוויזיה החינוכית, ובערוץ 2, בתקופת הקמתו. מאמצע שנות התשעים ועד למינויו למפקד גלי-צה"ל, שימש דקל ככתב פוליטי בקול ישראל, שם הוא גם הגיש את תוכנית האקטואליה "הכל דיבורים", והיה פרשן פוליטי של הערוץ הראשון. דקל סיקר שבע מערכות בחירות לכנסת (מהבחירות לכנסת ה-12 ועד הבחירות לכנסת ה-18), כמו כן סיקר את מערכת הבחירות בארצות הברית ב-2008. היה שליח הערוץ הראשון וקול ישראל בוושינגטון בשנים 2002–2007.
ב-4 במרץ 2012 החל לכהן כמפקד גלי צה"ל (ולשם כך פרש מרשות השידור). עם כניסתו לתפקיד החל בשורת שינויים בתחנה, ובין היתר ביטל את מהדורות החדשות והחליף אותן במבזקים קצרים בשעות עגולות בלבד, שבהם משולבים קולות מוקלטים מהשטח. המבזקים נפתחים בביטוי "עם מה שקורה עכשיו". באוקטובר 2012 פסל לשידור את שירו של יזהר אשדות, "עניין של הרגל", הוא נימק את הפסילה בכך שהשיר "בז לחיילי צה"ל, ואף "מציג אותם באור דמוני". דקל יצר הסדרה הדוקומנטרית "דה איזראליז" העוסקת בישראלים שהיגרו לצפון אמריקה.
ב-31 באוגוסט 2017 סיים דקל את כהונתו כמפקד גלי צה"ל והוחלף בידי שמעון אלקבץ. בתחילת פברואר 2019 הודיע תאגיד השידור הציבורי שדקל חוזר לתאגיד ויגיש את חדשות השבוע וכן שהתוכנית "דקלסגל" עוברת אף היא לתאגיד ותשודר בימי חמישי בשעות 8 - 10 בבוקר.

סגנונו כעיתונאי

בתוכנית "הכל דיבורים" הרבה דקל למתוח ביקורת, לעיתים חריפה, על אישים או גופים מסוימים. כך למשל, הפתיח של התוכנית היה בדרך כלל ביקורת צינית מתוחכמת על פוליטיקה אקטואלית. במשך התוכנית הרבה דקל לסקר ולעקוב אחר ענייני אקטואליה שונים, ולבקר בחריפות סטיות מהתנהגות הוגנת ומן המקובל. כמו כן התוכנית משמשת במה לראיונות שהוא עורך. הוא נתפס לעיתים כמראיין קשוח, שאינו מאפשר למרואיין לסטות מהנושא ללא מענה ברור לשאלותיו.
לאחר הקראת גזר הדין במשפטו של נשיא המדינה לשעבר, משה קצב, קרא דקל לאמצעי התקשורת בישראל לערוך חשבון נפש, כי "אם הציבור יאבד את האמון במערכת המשפט זה לא יהיה בגלל משה קצב, זה יהיה בגלל התפקיד החדש שהתקשורת לקחה על עצמה".
בהודעה על הענקת פרס סוקולוב לירון דקל, באתר עיריית תל אביב נכתב:
הוועדה החליטה להעניק לירון דקל את הפרס על הצטיינותו כשליח רשות השידור בארצות הברית - בעיקר בכתבות העומק שהכין על יהודי אמריקה מזוויות שונות, על נבכי הפוליטיקה בארצות הברית והשפעתה על יחסי ארצות הברית וישראל, ועל מערכת הבחירות בארצות הברית, כמו גם על כתבותיו בתחום הפוליטי-מדיני, המתאפיינות בעומק ובעבודה עיתונאית אמינה, מקצועית ובלתי מתפשרת.

חיים פרטיים

דקל אב לבת ומתגורר בתל אביב.
מקס ורשבסקי

הרב מאיר שמעון בן יצחק הלוי (מקס) ורשבסקי (4 ביולי 1925, שטרסבורג - 13 בספטמבר 2006, ירושלים) היה הרב הראשי של שטרסבורג והריין התחתון, ודמות ידועה ברזיסטאנס נגד הכיבוש הגרמני בחבל אלזס, בנוסף היה היסטוריון של יהדות אלזס.

ביוגרפיה

הרב ורשבסקי נולד בצרפת למשפחה אורתודוקסית. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה פרטיזן. אשתו הייתה סטודנטית בפריז הכבושה.
בין השנים 1954–1948 כיהן כרבה הראשי של בישהיים. היה מתלמידיו של הרב הראשי של שטרסבורג, הרב אברהם דויטש. בשנת 1970 מונה לרב הראשי של שטרסבורג, תפקיד שבו כיהן עד שנת 1987, שבה עלה לישראל. הוחלף על ידי הרב רנה גוטמן. 
הרב ורשבסקי הוא אביו של פעיל השמאל הקיצוני מיכאל ורשבסקי. בסוף שנות ה-90 הזדהו הרב ורשבסקי ואשתו עם מפלגת השמאל הציוני הדתי מימד.
ברבור הפוך

ברבור הפוך (באנגלית: Inverted Swan) הוא בול דואר כחול בערך של 4 פני אשר יצא לאור בשנת 1855 במערב אוסטרליה, והוא אחד הבולים הראשונים בו מופיעה שגיאה מסוג מרכז הפוך.

ההנפקה

בשנת 1854 הנפיקה מערב אוסטרליה את בולי הדואר הראשונים שלה. הבולים עוצבו כך שבמרכזם שולב סמל המושבה (ברבור) וסביבו מסגרת בה נרשם שם המושבה והערך הנקוב של הבול. אחד מבולי הסדרה (בערך נקוב של פני אחד) הודפס בבריטניה, ושאר ארבעת הבולים (בערכים נקובים של 2 פני, 4 פני, 6 פני ושילינג אחד) הודפסו בבית דפוס אוסטרלי בעיר פרת'.
מטעמי חיסכון הוחלט בבית הדפוס בפרת' להכין את לוחות ההדפסה כך שכל בול הורכב משני חלקים נפרדים, המסגרת לחוד והברבור לחוד. החלקים הבודדים חוברו יחד, ושוכפלו 60 פעם על מנת ליצור את לוח ההדפסה הבסיסי. לוח זה שוכפל כפול ארבע כדי ליצור את לוח ההדפסה השלם בן 240 הבולים.

השגיאה

בינואר 1855 נוצר צורך בכמות נוספת של בולים בעלי ערך נקוב של 4d. מנהל בית הדפוס, אלפרד הילמן, הוציא את לוח ההדפסה מן המחסן כדי להציבו במכונת הדפוס וגילה כי שניים מן החלקים הבודדים בלוח ההדפסה נפגמו, ועליו ליצור אותם מחדש. כאשר הורכב מחדש לוח ההדפסה הבסיסי, שולבה אחת המסגרות כשהיא עקומה, ומסגרת אחרת שולבה כשהיא הפוכה. לוח ההדפסה הבסיסי שוכפל כפול ארבע, וכך נוצר מצב בו מכל לוח הדפסה בן 240 בולים הודפסו 240 בולים שגויים בהם המסגרת הייתה הפוכה יחסית לברבור שבמרכזה. בסך הכול הודפסו 97 גיליונות של בולים ובהם 388 בולים שגויים.
כאמור, המסגרת היא זו שהורכבה הפוך בלוח ההדפסה, והיה מקום לכנות את השגיאה בשם "מסגרת הפוכה", אולם המונח הבולאי מתייחס רק לקשר בין חלקי הבול הבודד, בלי קשר ליחס שלו במצב לוח ההדפסה, ולכן השגיאה מכונה בשם "מרכז הפוך".

הפצת הבולים

הבולים הופצו לבתי הדואר ונמכרו לציבור מבלי שאיש יבחין בטעות. ורק לאחר מספר שנים הבחינו אספני הבולים בבול השגוי והחלו לחפש אחריו. בסך הכול התגלו 15 עותקים מן הבול השגוי, כולם חתומים, ובנוסף התגלה צמדה בת שלושה בולים רגילים אליהם היה צמוד חלק של בול שגוי. לא התגלה ולו עותק אחד שלא היה בשימוש.
אחד העותקים של הבול התגלה באירלנד בשנות ה-60 של המאה ה-19. הבול נרכש על ידי הדוכס מליינסטר, ולפי צוואתו הוא הועבר לאירלנד בשנת 1897, ומאז נמצא בתצוגה במוזיאון בדבלין. דוגמאות אחרות נמצאות באוסף המלכותי, אוסף טפלינג של המוזיאון הבריטי, במוזיאונים בסידני ובפרת' וכן באוספים פרטיים.
מחיריו של הבול משתנים לפרקים. למשל, עותק אחד נמכר עבור 80,000 דולרים אמריקניים במכירה פומבית בשנת 1980. לעומת זאת, עותק אחר נמכר עבור 37,000 דולרים בשנת 1983.
גסטרוליט

גסטרוליט הוא איבר המשמש לאגירת סידן בקרב סרטני מים מתוקים.

פעילות

על מנת לגדול, כל פרטי משפחת הסרטנאים צריכים להשיל את השריון הישן ולגדל שריון חדש. הסרטנים יוצאים מהנשל עם תשתית השריון החדש מוכנה, אך עליהם למצוא מקורות סידן מהסביבה על מנת לשקע את המינרל ההופך את השריון לנוקשה, לצורכי הגנה ואכילה. בתקופת מעבר זו שבה השריון החדש לא מכיל סידן, הסרטנים פגיעים במיוחד. במקרה של סרטני מים מלוחים, החיים בסביבה עשירה בסידן, מוצאים לעצמם מקום מחבוא בו הם מתנשלים ואז במהלך כשלושה שבועות הם מסננים סידן מהמים ומשתמשים בו על מנת לחזק את השריון החדש. לעומתם, סרטני מים מתוקים חיים בסביבה דלת סידן ולכן היו צריכים לפתח שיטות יעילות יותר לבניית שריון החדש.
סרטנים אילו פיתחו מנגנון ייחודי המאפשר להם לספוג עד 30% ממשקל השריון הישן לאברי אגירה מיוחדים הנקראים "גסטרוליטים", במהלך תקופה בת 14 ימים לפני ההתנשלות. גסטרוליטים אלו ממוקמים משני צידי קיר הקיבה, ולאחר סיום ההתנשלות הם קורסים אל תוך הקיבה והסרטנים מעכלים את הסידן (בדומה לעיכול טבליות סידן שבני אדם צורכים). סידן זה משמש אותם להתחלת בנייתו של השריון החדש, בתהליך שאורך רק שלושה ימים, זמן קצר ביותר בהשוואה לשלושת השבועות שצריכים סרטני מים מלוחים.

מבנה הגסטרוליט

מבנה הגסטרוליט מאפשר לסרטני המים המתוקים לבנות את השריון החדש בפרק זמן קצר כל כך. הגסטרוליט מורכב משכבות של כיטין, אשר אליו מחוברים מספר סוגים שונים של חלבונים. בין שכבות הכיטין הסרטן משקע סידן פחמתי אמורפי, מינרל ייחודי ולא יציב במיוחד, שהסרטן משקיע אנרגיה על מנת לשמור בצורתו האמורפית. מספר מחקרים העלו את ההשערה כי נוכחות הסידן הפחמתי האמורפי בגסטרוליט אינה מקרית, ושהסרטן משתמש בה כיוון שמופע ייחוד זה של סידן פחמתי כנראה זמין יותר ולכן נספג בקלות יותר לגוף.

שימושים לאדם

חברת "אמורפיקל" עוסקת במחקר בתחום השימוש בגסטרוליט (בין השאר על ידי פרופסור אמיר שגיא מאוניברסיטת בן-גוריון), והיא מחזיקה כיום בפטנט לשימוש בגסטרוליט כתוסף תזונה, הנמצא בשלבים שונים של ניסויים קליניים להוכחת יעילותו. הגסטרוליט אושר לשימוש בבני אדם על ידי משרד הבריאות.
PPAD

PPAD ‏(Polynomial Parity Arguments on Directed graphs) היא מחלקת סיבוכיות המהווה תת-מחלקה של מחלקת הסיבוכיות TFNP. יחס בינארי שייך ל-PPAD אם ניתן להראות שהוא שייך ל-TFNP באמצעות הוכחה על דרגות הצמתים בגרף מכוון. המחלקה הוצגה לראשונה על ידי פרופסור קריסטוס פאפאדימיטריו מאוניברסיטת ברקלי בשנת 1994. חשיבותה של המחלקה נובעת מכך שניתן להראות שבעיית חישוב שיווי משקל נאש (אפילו לשני שחקנים) שלמה תחת מחלקה זו.

הגדרת הבעיה

יהי (G(V,E גרף מכוון. נאמר ש-v \in V הוא צומת לא מאוזן אם מספר הקשתות הנכנסות שונה ממספר הקשתות היוצאות. טיעון הזוגיות מראה כי בגרף מסוג זה מספר הצמתים הלא-מאוזנים הוא זוגי. בעיית החיפוש המתאימה מקבלת גרף מכוון G וצומת לא-מאוזן v ומחזירה צומת לא מאוזן 'v כך ש v'≠v.
יחסי איטליה–איראן

סקירה כללית

גם בזמנים של מתחים פוליטיים בין האיחוד האירופי לבין איראן, שמרו איטליה ואיראן על יחסים אקטיביים.
על אף הטלת הסנקציות שהפחיתו משמעותית את הסיכויים לסחר עם איראן, נטרו גורמים איטלקים על יחסים עם גורמים איראנים בנושאים פוליטיים רבים, אם כי במהלך כהונתו של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד, היקף הסחר בין שתי המדינות הופחת.
לאחר הסכם הביניים של תוכנית הגרעין האיראנית ב-2013, הפכה אמה בונינו לשרת החוץ האירופאית הראשונה לבקר בטהראן מאז כהונתו של הנשיא מוחמד ח'אתמי. בתפקידה כשרת חוץ איטלקית ולימים, נציגת העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, תמכה פדריקה מוגריני במשא ומתן הגרעיני.
בשנת 2005, במהלך ראיון של ערוץ הטלוויזיה האיטלקי RAI, אמר נשיא איראן חסן רוחאני כי איטליה הייתה שותפת הסחר הראשונה בקרב מדינות האיחוד האירופאי, שנים מספר לפני הטלת הסנקציות הבינלאומיות וכי איראן רואה באיטליה כמדינה החשובה ביותר לסחר ולשיתוף פעולה כלכלי פורה.
איטליה רואה באופן רשמי בארגון האופוזיציוני מוג'אהדין ח'לק, הקוראת להפלת המשטר האיראני המקומי כארגון טרור.

יחסים כלכליים

בשנת 2005, הייתה איטליה שותפת הסחר השלישית בגודלה של איראן, עם 7.5% מכלל הייצוא לאיראן. החל משנת 2017, איטליה היא שותפת הסחר הגדולה של איראן באיחוד האירופי.
פלסטלינה

פלסטלינה (מיוונית: plastikos - מכויר) או בשמה העברי טינית (מהמילה טין) היא חומר פלסטי, כלומר חומר אשר אינו נוטה לחזור לצורתו המקורית, וניתן למתוח אותו במידה רבה מעבר למידתו המקורית. פלסטלינה היא תערובת של וזלין, מלחי סידן (בעיקר סידן פחמתי) וחומצות שומן, השם הוא סימן מסחר של חברת Flair Leisure Products. ייעודו של החומר לשמש כצעצוע ילדים, אך הוא משמש גם באמנות ובהפקת סרטי אנימציה.
הפלסטלינה אינה מתקלקלת כאשר היא חשופה לאוויר, והיא מיועדת לשימוש רב-פעמי. על ידי ערבוב פלסטלינה בצבעים שונים ניתן לגוון את צבעי הפלסטלינה לצבעי ביניים.
המשחק בפלסטלינה מחזק את שרירי כף היד ואת המוטוריקה העדינה. חומרים נוספים המשמשים לאותו צורך הם בצק משחק, פימו, פליידו וסילי פאטי.
סביב העבודה בפלסטלינה קיימת תעשייה של ספרי הדרכה וכלי עיצוב.
ממציא הפלסטלינה (בשנת 1897) היה האמן הבריטי ויליאם הרבוט.
לאו יונג

הרב ד"ר אליהו לאו יונג (באנגלית: Leo Jung;‏ 20 ביוני 1892– 19 בדצמבר 1987) היה הוגה דעות, נחשב אחד מאדריכלי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד באוהרסקי ברוד  לרב מאיר יונג. בצעירותו עקרה המשפחה לאנגליה שם שימש אביו כרבו הראשי של איגוד בתי הכנסת ומנהיגן של רבים מיהודי מזרח אירופה באנגליה.
את השכלתו הכללית רכש יונג באוניברסיטת קיימברידג' ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת לונדון. את לימודיו התורניים עשה ב-1910 בישיבת גלאנטה אצל הרב יוסף צבי דושינסקי ואחר כך בבית המדרש לרבנים בברלין. נסמך לרבנות בידי הרבנים: מרדכי צבי שוורץ, אברהם יצחק הכהן קוק ודוד צבי הופמן.
החל מ-1916 היה עורכו הראשי של כתב העת "סיני" שנוסד בידי אביו. האב ובעקבותיו הבן דגלו בשיטת תורה עם דרך ארץ ברוח הגותו של רש"ר הירש.
כהונת הרבנות הראשונה שלו בארצות הברית הייתה בקליבלנד אליה הגיע בינואר 1920, עם רעייתו אירמה לבית רוטשילד. הוא היה "תופעה חדשה" בעיר, בהיותו הרב האורתודוקסי הראשון בעל הופעה מודרנית, דובר אנגלית ומעוטר בתואר דוקטור, ניגוד חריף ליוצאי רוסיה מאגודת הרבנים שדיברו אך יידיש. לאחר שנתיים כרב קהילת "כנסת ישראל" בקליבלנד, הוזמן ב-1922 לכהן כרבו של המרכז היהודי  היוקרתי במנהטן. בתפקידו זה יזם הקמת מוסדות חינוך וכתיבת סדרות ספרים יהודיות ברוח האורתודוקסיה שהיו חסרות עד אז על המדף. הוא קידם משנת 1926 סדר יום בקרב הארגונים היהודים בניו יורק ששם את קידום שמירת שבת ברשימת היעדים הבסיסיים לפעילות. ועדת השבת שהוקמה אז ושהרב יונג היה חבר בה דאגה לחינוך והסברה בתחום זה, כמו גם לסיוע להשיג הזדמנויות תעסוקה נאותות עבור שומרי שבת.
הרב יונג היה סגן נשיא ה-OU בין 1926–1934, הוא ארגן את מועצת הרבנות של הארגון וכיהן כנשיאה, מועצה זו מילאה את התפקידים הרבניים של הארגון כמו פיקוח על הכשרות ובאמצעות כוחו של הארגון ניסה הרב יונג לכונן מערכת אמינה וגדולה של כשרות שתביס את בליל נותני-הכשרות-ללא-פיקוח ששטף את מדפי המרכולים. כן דאג לבניית מקוואות בסטנדרטי היגיינה ואסתטיקה מודרניים, וטען כי מצב המקוואות מחפיר ושילוב שלו עם מצב הידע של צעירי וצעירות יהדות ארצות הברית הם מתכון ברור לאובדן שמירת חוקי הטהרה.
הרב יונג כיהן גם כיו"ר ועד בית יעקב בארצות הברית, שנועד לתמוך כלכלית ברשת בתי הספר לבנות של היהדות האורתודוקסית באירופה, רשת שנוסדה בידי שרה שנירר בתמיכת יהודים ממערב אירופה ושהייתה תחת חסותה של אגודת ישראל. כיו"ר התנועה בארצות הברית, דאג להביא לתודעת הציבור בזמן אמת את סיפורן הטראגי של "התשעים ושלוש" ואף הנהיג אמירת קדיש במרכז היהודי לעילוי נשמתן. מאוחר יותר עלו פקפוקים על נכונותו של סיפור הגבורה.
לאחר הקמת מדינת ישראל התפטר מחברותו באגודת ישראל בשל אי-שביעות רצונו מן העובדה שהתנועה סירבה להשתתף בממשלה וליטול חלק בהנהגת המדינה הצעירה. הוא המשיך לתמוך במוסדות בית יעקב ובישיבות, כמו גם במוסדות תרבות אחרים, בתפקידו כיושב ראש ועדת התרבות של הג'וינט. בתפקידו זה, נסע הרב יונג בפברואר 1955 לארצות צפון אפריקה ובחן את מוסדות החינוך והדת היהודיים בטנג'יר, מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה.
הרב ד"ר אליהו לאו יונג נפטר ב-19 בדצמבר 1987.
תומאס רוזינגרייב

המחצית הראשונה

רוזינגרייב נולד בווינצ'סטר, אך שנותיו הראשונות עברו עליו בדבלין, שם למד מוזיקה אצל אביו, דניאל רוזינגרייב. ב-1707 בשנת 1707 נכנס לטריניטי קולג' אך לא השלים את לימודי התואר. ב-1709 נשלח לאיטליה בתמיכה הכספית של קתדרלת סנט פול כדי "לשפר את עצמו באמנות המוזיקה". בוונציה פגש את דומניקו סקרלטי והתרשם מאוד מנגינתו בצ'מבלו. הוא נסע בעקבותיו 
לנאפולי ולרומא ובהמשך חייו, הוציא לאור מהדורה של סונאטות מאת סקרלטי לצ'מבלו, שהביאה להתפתחות "פולחן סקרלטי" באנגליה.
רוזינגרייב הלחין יצירות אחדות באיטליה, בהן מזמור תפילה וקנטטה. כנראה חזר לאנגליה ב-1714. ב-1720 הפיק את האופרה של סקרלטי, Amor d'un'ombra e Gelosia d'un'aura, תחת השם "נרצ'יזו", בתיאטרון היימרקט, בתוספת שתי אריות ושני דואטים משלו. בשנת 1725 התמנה לנגן העוגב של כנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר. יצא לו שם של מאלתר מוכשר, בעיקר בפוגות. רוזינגרייב רחש כבוד רב למוזיקה של פלסטרינה והיה מיומן מאוד בכתיבה קונטרפונקטית. לדברי המוזיקולוג צ'ארלס ברני היה מסוגל לנגן את המוזיקה הקשה ביותר בקריאה ראשונה.

המחצית השנייה

בשנות ה-30' של המאה ה-18 הגיע רוזינגרייב לשיאו, בטכניקה ובמיומנות. ואולם, הקריירה המצליחה שלו באה אל קצה כשבקשתו לשאת לאישה גברת צעירה ששבתה את לבו נדחתה. אביה סירב להרשותה להינשא למוזיקאי. לאכזבה הייתה השפעה פסיכולוגית על רוזינגרייב; דווח שהתנהגותו חרגה לעיתים מן הרציונלי, והוא הזניח את חובותיו. לבסוף פרש ממשרתו ויצא לדבלין. הוא מת ב-Dún Laoghaire בשנת 1766 ונקבר בחלקת משפחתו בחצר של קתדרלת סנט פטריק בדבלין.

הערכה

יצירותיו הטובות ביותר של רוזינגרייב נכתבו לכלי מקלדת והשפעתם של מלחינים אירופאים עליהן קטנה במיוחד. יצירות הצ'מבלו שלו משקפות פה ושם את השפעת סקרלטי, אבל היצירות לעוגב קרובות יותר לסגנון האנגלי של פרסל ובלואו. לעיתים הן כרומטיות מאוד, משקפות את הגישה הדיסוננטית של המוזיקה האנגלית, כמו בפנטזיות לוויול של פרסל. מתגלה בהן אי-סימטריות של פיסוק וצורה, שממנה עולה האפשרות של ביצועים מאולתרים, שבהם התפרסם. עוד כתב יצירות סולו לחליל וקנטטות איטלקיות. בני תקופתו מתחו לא פעם ביקורת על "ההרמוניה האכזרית, כפוית הטובה 
ומודולציות האקסטרווגנטיות והמופקרות שלו". רוב המלחינים האנגלים במאה ה-18 אימצו להם את הסגנון האיטלקי בנוסח הנדל, ואוהבי המוזיקה האנגלים התרגלו לנינוחות ההרמונית והצורנית של סגנון הגאלאנט. סביר אפוא שהמוזיקה של רוזינגרייב נשמעה לרבים אינטלקטואלית ומיושנת מדי.

מקור

פיטר הולמן: הערך "תומאס רוזינגרייב" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
מערכת הצתה

במנוע בעירה פנימית משמשת מערכת ההצתה ליצירת ניצוץ בכל אחד מהצילינדרים שיגרום להצתת תערובת הבנזין והאוויר שבתוכם. גזי השריפה דוחפים את הבוכנה כלפי מטה ובכך יוצרים תנועה של הבוכנה בתוך הצילינדר.
תנועת הבוכנה בצילנדר היא תנועה קווית (אורכית) שהופכת בעזרת טלטל וגל ארכובה לתנועה סיבובית שמועברת (דרך תמסורת) לגלגלי הרכב.
הניצוץ צריך להיוצר סמוך להגעת הצילינדר ל"נקודה המתה העליונה", היא הנקודה הגבוהה ביותר שאליה מגיעה הבוכנה בתנועתה בתוך הצילינדר. במונח "סמוך" הכוונה למספר מעלות מדויק לפני או אחרי הנקודה המתה עליונה, מספר שנקבע על ידי יצרן המנוע. כיוון רגע יצירת הניצוץ מכונה "כיוון הצתה". כיוון לא נכון גורם ליצירת ניצוץ בזמן בלתי מיטבי וכתוצאה מכך לניצולת נמוכה ול"צלצולים במנוע", שהם למעשה הצתה מוקדמת מדי של התערובת, בטרם סיימה הבוכנה את תנועתה מעלה.
האוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד

היסטוריה

האוניברסיטה נפתחה בינואר 1916 כאחת משש אוניברסטאות עממיות ברוסיה (לצד רוסטוב ופרם ואחרות). באותה עת האוניברסיטה הייתה למוסד להשכלה גבוהה הראשון בעיר.
ב-1918 המכון הפוליטכני של ורשה היה לחלק מהאוניברסיטה ובאותה שנה הפכה לאוניברסיטה ממלכתית, הממומנת ישירות על ידי המדינה.
ב-1921 ירד מאוד מספר הפקולטות באוניברסיטה, בעקבות צו ממשלתי שפירק את כל הפקולטות להיסטוריה ופילולוגיה ברחבי המדינה כולה והפיכתן לפקולטות למדעי החברה. ב-1922 מספר המרצים ירד מ-239 ל-156.
באפריל 1930 האוניברסיטה פורקה אך כעבור שנה הוקמה מחדש.
מאז מרץ 1956 האוניברסיטה נקראת על שם ניקולאי לובצ'בסקי.
משולש הירך

חשיבות קלינית

מכיוון שמשולש הירך מאפשר גישה נוחה לעורק מרכזי, לעיתים קרובות מבצעים אנגיופלסטיה קורונרית (החזרת צנתר למערכת הדם) דרך עורק הירך מאזור המשולש. בעזרה ראשונה דימום מסיבי מהרגל ניתן לעצירה על ידי נקודת לחיצה במשולש הירך. מישוש דופק במשולש הירך מעיד על זרימת דם תקינה אל צד זה של פלג הגוף התחתון.
מלחמת תורסטנסון

רקע

בשנת 1611 פלש כריסטיאן הרביעי מלך דנמרק ונורווגיה לשוודיה, ופתח בכך את מלחמת קאלאמר. שוודיה הסתבכה עד מהרה במלחמות גם עם האיחוד הפולני-ליטאי ורוסיה הצארית, ולפיכך ב-20 בינואר 1613 נאלצה לחתום על הסכם קנרד, שבמסגרתו פינו השוודים את כל הנקודות האסטרטגיות שדרשו הדנים. למרות זאת, הישגי המלחמה מבחינת דנמרק לא היו מכריעים. עם זאת, בהנהגתם המוכשרת של המלך גוסטבוס אדולפוס וראש ממשלתו אקסל אוקסנסטירנה, הצליחה שוודיה עד מהרה להחזיר לעצמה את יוקרתה. היא התערבה במלחמת שלושים השנים בהצלחה ניכרת, וסיפחה שטחים בגרמניה. ב-1632 נהרג מלך שוודיה בקרב ליצן, ומכיוון שבתו כריסטינה הייתה עדיין צעירה, היה אוקסנסטירנה שליט הממלכה. אוקסנסטירנה היה מודע לעובדה ששוודיה מוקפת כמעט מכל כיוון בנחלותיה של דנמרק, ובנוסף לכך היו דמי השיט הגבוהים שגבו הדנים, מקור מתמיד לסכסוכים. באביב 1643 אישרה בחשאי מועצת הכתר מלחמה כנגד דנמרק. אוקסנסטירנה הכין תוכניות למלחמה, וריכז בחשאי כוחות על הגבול הדני. בדצמבר פתח הצבא השוודי במתקפת פתע רב-חזיתית כנגד הצבא הדני.

המלחמה

דנמרק החלה בשינוע הכוחות שחנו בגרמניה לכיוון שוודיה. הברית שלה עם הולנד, העניקה לה ביטחון ימי. ב-12 בדצמבר חצה הפילדמרשל השוודי לנארט תורסטנסון את מורביה וחדר להולשטיין מדרום. בסוף ינואר 1644 כבר היה כל חצי האי יוטלנד בידי השוודים. התקפת פתע זאת, שנוהלה מתחילתה ועד סופה באופן מרשים במהירות הבזק, היוותה גורם משתק עבור דנמרק. מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי החל בגיוס מהיר של הצבא והצי שלו. למזלו, המתקפה השוודית מצפון עוכבה במשך חודש. בפברואר, הגנרל השוודי גוסטב הורן פתח את המתקפה מצפון עם כוח של 11,000 חיילים, וכבש את רוב הלנד וסקונה למעט עיר המבצר מאלמה.
הצי הדני מנע מתורסטנסון לחצות את המיצר מיוטלנד לפין. ההולנדים, בני בריתם של השוודים, שלחו את ציים לעזרתם, אולם הדנים הביסו אותם בקרב ימי ב-16 במאי. ניסיון נוסף להעביר את תורסטנסון ואת צבאו אל האיים הדנים על ידי צי שוודי גדול, סוכל בידי צי דני בפיקודו של המלך כריסטיאן בעצמו בקרב קולברגר הייד.
נורווגיה, אשר נשלטה בידי הכתר הדני, הגיבה למלחמה בהתלהבות לא צפויה. האוכלוסייה בנורווגיה זעמה על הפלישה השוודית לדנמרק, והחלה להתארגן לפלישת נגד. מושל נורווגיה באותה תקופה היה חניבעל ססטד, חתנו של המלך, ולפיכך עד היום המלחמה ידועה בנורווגיה לעיתים כ"מלחמת חניבעל" (בנורווגית: Hannibalsfeiden). הצבא הדני-נורווגי פלש מנורווגיה לתוך שוודיה, אולם השוודים הדפו את המתקפה, חדרו לנורווגיה וכבשו את ימטלנד. הם חדרו לאוסרדאל לפני שנסוגו חזרה. ססטד חדר לשוודיה פעמים נוספות, והרס את העיר השוודית וארנסבורג. במקביל הצליח הצי הדני לסגור את הצי השוודי במפרץ קיל. עם זאת, השוודים הצליחו להימלט מההסגר ולחבור אל ההולנדים. בקרב פמרן הנחיל הצי השוודי-הולנדי תבוסה צורבת לצי הדני. תבוסת הצי הדני מיצתה את יכולותיה של דנמרק, והפכה את איי דנמרק לפתוחים לפלישה שוודית. ודנמרק פנתה לצרפת והולנד בבקשה שיתווכו בינה לבין שוודיה.

הסכם השלום

ב-8 בפברואר 1645 נאלצו הדנים לחתום על הסכם ברומסברו, אשר היווה אסון משפיל לדנמרק ונורווגיה. דנמרק איבדה את השליטה במחוזות גוטלנד, סארמאה והלנד, ונורווגיה נאלצה למסור את ימטלנד והריידלן. השטחים החדשים הפכו את שוודיה לשליטת הים הבלטי. כמו כן נקבע שהשוודים יהיו פטורים מלשלם את אגרת המעבר מהשטח הדני לים הבלטי. בעקבות הניצחון על הדנים, הורה אוקסנסטירנה לתורסטנסון לנוע מיוטלנד לבוהמיה, ולהביס את צבא האימפריה הרומית הקדושה אשר תמך בדנים. ב-6 במרץ הנחיל תורסטנסון תבוסה מוחצת לכוחות האימפריאליים בקרב ינקאו.
מחוזות גאורגיה

הרפובליקות האוטונומיות

הרפובליקות האוטונומיות אבחזיה ואג'ריה, נוסדו בתקופת השלטון הסובייטי, ומוכרות כרפובליקות אוטונומיות בחוקה הגאורגית.
הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה, היא רפובליקה בדלנית השולטת בפועל, בכל שטח מחוז אבחזיה. הרפובליקה הבדלנית מוכרת על ידי רוסיה וניקרגואה ואינה מוכרת על ידי יתר מדינות העולם. הגוף המוכר בינלאומית הוא הממשל דה יורה של אבחזיה, שגורש לאחר הפלישה הרוסית לגאורגיה מאבחזיה עילית, החלק היחיד מאבחזיה שהיה בשליטת טביליסי.
אבחזיה הבדלנית חילקה את שטחה בחלוקה למחוזות הדומה  לחלוקת נפות אבחזיה שנעשתה על ידי גאורגיה, להוציא מחוז חדש שנמצא בדרום-מזרח אבחזיה.
הרפובליקה האוטונומית אג'ריה, הנשלטת על ידי יושב ראש קבינט השרים, נאמנה לחלוטין לשלטון המרכזי בטביליסי. בשנת 2004, גורש המנהיג הבדלני של הרפובליקה, אסלן אבשידזה, ללא שפיכות דמים.
המחוזות הוקמו על פי צווים נשיאותים בשנים 1994-1996 על בסיס זמני, עד שהסכסוכים הבדלניים באבחזיה ובדרום אוסטיה ייושבו. בראש כל מחוז עומד מושל, הממונה ישירות על ידי נשיא גאורגיה כנציג המדינה (სახელმწიფო რწმუნებული, סאחֶלמציפּוֹ רצמוּנֶבּוּלי).
בפרובינציה האוטונומית של דרום אוסטיה, שולטת הממשלה הבדלנית של דרום אוסטיה, בראשות נשיא. נוסדה כמחוז אוטונומי בתקופת השלטון הסובייטי. באזור בו נמצאת הרפובליקה, חלק הצפוני של כארתלי הפנימית עם חלקים קטנים במחזות השכנים, היה ידוע גם כסמאצ'בלו.

תקופת השלטון הסובייטי

השלטון הסובייטי עיצב את הגבולות על פי עקרון של  יחידות פדרטיביות. חלוקה זו לא התייחסה כלל להבדלים האתניים בין הקבוצות השונות בגאורגיה. יחד עם היחידות הפדרטיביות הוקמו אוטונומיות למיעוטים שונים, החלוקה הסובייטית היא הבסיס לחלוקה הנוכחית של מחוזות גאורגיה.
משנת 1986 השתנה המבנה הפדרטיבי בצורה ניכרת, והוחל בהעברת סמכויות שלטוניות רבות יותר לגופי השלטון המקומיים. מה שהביא בסופו של דבר להתפרקות ברית המועצות ולייצוב החלוקה הנוכחית למחוזות.
טד מרדית'

ביוגרפיה

מרדית' נולד בצ'סטר הייטס, פנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת פנסילבניה.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה מרדית' בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:51.9 דקות, לפני חבריו לנבחרת מל שפרד (1:52.0 דקות) ואירה דוונפורט (1:52.0 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אדוארד לינדברג, צ'ארלס ריידפאת' ומל שפרד בשיא עולם חדש של 3:16.6 דקות, לפני צרפת (3:20.7 דקות) ובריטניה (3:23.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות. שיאו בריצת 800 מטר החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי אוטו פלצר מגרמניה (1:51.6 דקות).
בשנים 1914 ו-1915 זכה מרדית' פעמיים ברציפות באליפות ארצות הברית בריצת 400 מטר.
בשנת 1916 קבע מרדית' בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 47.4 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של בן ארצו צ'ארלס ריידפאת' (48.2 שניות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי אריק לידל מבריטניה (47.6 שניות)
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים מרדית' במקום רביעי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.6 דקות. נוסף לכך הוא סיים רביעי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 50.4 שניות ולא עלה לשלב הגמר, רק שלושה עלו.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד מרדית' כסוכן נדל"ן.
סיווג חדשות

סיווג חדשות   היא תאוריה מחקרית במדעי המדינה ותקשורת, המשמשת לחקר גופי תקשורת ובחינת סוג ואופי הדיווח אודות אירועים המוגדים כ'חדשה'.

ראשיתו של המחקר

המחקר הבוחן את סיווג החדשות, מבחין בין כמה קטגוריות משמעותיות, אשר כל אחת מהן היא שדה מחקרי מקיף ושלם. ראשיתו של המחקר הוא במחקרם המקיף של צמד החוקרים גרטונג ורוגה אשר הניחו תשתית לבחינת החדשות. השאלה שעמדה בפתח מחקרם היא מה הופך אירוע לחדשה? במחקרם הם ניסו לאבחן האם ישנה דרך למדוד אירוע כחדשותי, ולדעת האם ובאיזה מיקום אירוע זה ייכנס במהדורות החדשות השונות. מחקרם מצא שנים-עשר פרמטרים שונים לסיווג חדשות, שניתן להכניסם תחת כותרת הסדר או אי-הסדר. בעוד שחדשות סדר או חדשות טובות עוסקות באירועים או תהליכים חיוביים כמו הישגים, שיפורים, בניה, יצירה, לכידות חברתית, שיתוף פעולה ועוד, חדשות האי סדר או חדשות לא טובות עוסקות באירועים או תהליכים שליליים כמו סטייה, עבריינות, הרס, פגיעה ברכוש, טרור, סכסוכים ועוד. מחקרם מצא כי בדרך כלל החדשות כוללות יותר חדשות אי סדר מאשר חדשות סדר, ובדרך כלל לחדשות אי סדר יש ערך חדשותי גבוה מאשר החדשות הטובות.