google/wiki40b huggingface dataset:
בית הספר אחד העם (תל אביב)

"בית הספר אחד העם" הוא מבנה בית ספר השוכן ברחוב אחד העם 37 בתל אביב.

היסטוריה

בית הספר נבנה בשנת 1924 בתכנונו של האדריכל ד. הרשקוביץ כ"בית הספר העירוני", אולם לאחר שהוענק לאחד העם תואר אזרח כבוד של העיר, בשנת 1924, הוסב שמו של המבנה ל"בית הספר אחד העם". במהלך שנות ה-80 שונה שמו של המבנה ל"בית-הספר גבעת יונתן", על שמו של יונתן נתניהו, והוא שימש כבית ספר לחינוך מיוחד.
בית הספר אחד העם הוקם ב-1924 בכבר בימיו הראשונים אירח את יריד המזרח השני. מראשיתו כבית ספר חילוני, אך עד אמצע שנות ה-40 היה בית ספר לבנים בלבד, ורק אז נעשה לבית ספר מעורב. במסגרת בית הספר התנהל בשעות אחר הצהריים "בית התלמיד", שכלל חוגים שונים למעוניינים בכך. דמות אהובה ונערצת במיוחד על כל תלמידי אחד העם היה המורה חיים קלר, יליד המושבה ראש פינה, שהקנה לתלמידים אהבת הטבע, ידע בחקלאות (בשטח הגינה שהשתרע מעבר לבניין האחורי, בחלק החצר המקביל לרחוב בן זכאי) וערכים הומניים. חיים קלר פרש אחרי עשרות שנים של עבודה בבית הספר בשנת 1959, בגיל 70, בטקס מיוחד בנוכחות כל תלמידי המוסד ועובדיו.
בשנות ה-50 התקיימה בבית הספר אחד העם אינטגרציה טבעית, הרבה לפני שמושג זה נכנס לשימוש במערכת החינוך. בכיתות הצטופפו חמישים תלמידים ויותר, ותיקים וחדשים, מבתים אמידים וקשי-יום, מלב תל אביב ומשכונותיה הדרומיות.
בתחילת שנות ה-80 הייתה כוונה להרוס את מבנה בית הספר, אולם בעקבות מחאות הודיעה עיריית תל אביב שבכוונתה לשמר את המבנה. 
כיום משמש המבנה את רשת בתי הספר החרדית לבנות - "בית יעקב".

המבנה ועיטורי הקרמיקה

המבנה הוא דוגמה לסגנון האדריכלות האקלקטית שאיפיינה את תל אביב בשנות ה-20 של המאה ה-20. ייחודו של המבנה הוא בעיטורים של לוחות קרמיקה מזוגגים היוצרים מערך עיטור מורכב בחזית המבנה. לוחות הקרמיקה נוצרו בסדנאות בית הספר לאמנות "בצלאל" ותוכננו על ידי מורי בית הספר כגון זאב רבן. במרכז החזית קבועים כמה עיטורים הנושאים איקונוגרפיה דתית-יהודית, בעוד שבשני צדי הכניסה מופיעם עיטורים בעלי משמעות לאומית. 
בראש המבנה, מתחת לשלט בית הספר, קבועה גומחה בדמות לונטה ועליה תיאור של חזון אחרית הימים - "וגר זאב עם כבש", הלקוח מספר ישעיהו, פרק י"א. בשני צדי הלונטה קבועים אריחים מרובעים ובהם דמויות של "כרובים" בדמות אריות מכונפים האוחזים במנורה. מעל דלת הכניסה קבוע אפריז עיטורי ועליו סמלי שבטי ישראל וכן עיטור שריגים של רימונים בפנדנטיבים שעל קשת הכניסה. מעל לאפריז הוצב לוח ועליו תיאור העיר ירושלים ובו קבועה גם הכתובת "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" מספר תהילים, פרק קל"ז.
בצידי הכניסה מופיעים ארבעה לוחות המתארים ערים עבריות. הם קבועים ברווח שבין חלונות הקומה הראשונה לשנייה, והם ממוסגרים בתוך מסגרות מרובעות. הלוחות מתארים את הערים יפו, טבריה, חיפה וחברון. התיאורים, הנתונים גם בתוך מסגרת פנימית בסגנון אר נובו.
חוקר האמנות אליק מישורי מוצא במערך העיטורים ניסיון לקשר בין המסורת היהודית לבין המפעל הציוני.
אנה-לואיז פלאומן

ביוגרפיה

פלאומן נולדה בניו זילנד. בין השנים 1982 עד 1989 למדה בבית הספר קולג' סמואל מרסדן  בניו זילנד. אחר כך למדה משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון ובבית הספר לקוק (Lecoq) בפריז.
פלאומן שיחקה בתפקיד אנאליס קרסון בסדרת הדרמה "הולבי סיטי", ובדמות ד"ר שרה גרדנר / אסיריס בסדרה "סטארגייט SG-1". ב-2003 גילמה את מלינדה מקלין, אשתו של המרגל הבריטי דונלד מקלין, והמאהבת של קים פילבי (בגילומו של בעלה טובי סטיבנס) במיני-סדרה "מרגלי קיימברידג'". ב-2005 הופיעה בתפקיד דיאנה גודארד בפרק "דאלק" בסדרה "דוקטור הו". ב-2006 שיחקה בתפקיד "C" בעיבוד המחודש של המחזה "שלוש נשים גבוהות" מאת אדוארד אלבי בתיאטרון אוקספורד פלייהאוס.

חיים אישיים

ב-2001 התחתנה פלאומן בלונדון עם השחקן טובי סטיבנס, בנם של דיים מגי סמית' ושל סר רוברט סטיבנס. במאי 2007 נולד בנם הראשון ששמו אלי אליסטר. בתם, טלולה, נולדה במאי 2009. בספטמבר 2010 נולדה להם בת נוספת בשם קורה (Kura). פלאומן וסטיבנס הופיעו ביחד על הבמה ב-2012 בהפקה מחודשת של המחזה "Private Lives" בבימויו של ג'ונתן קנט שהוצג בפסטיבל צ'יצסטר. הם גילמו את התפקידים של סיביל ואליוט. ב-2013 הועלתה ההצגה בתיאטרון גילגוד.
שלמה זלמן ברינשטיין

תולדותיו

עלה לישראל לאחר פטירת רבו ורעייתו שנפטרה בלידת ילדם החמישי.
היה ממייסדי פאג"י והקים מטבח יומי כדי שעובדים שומרי מצוות לא יהיו תלויים בההסתדרות הכללית. במטבח היומי הכיר את נתן אליעזר גרוסמן (תרס"ג-כ"ז בתמוז תשמ"ז). הרב זליג ברוורמן, רבו של נתן אליעזר בישיבת מאה שערים ואחיו של ראש הישיבה זרח ראובן ברוורמן, החליט שתלמידו זה הוא השידוך המתאים למנוחה, בתו של ר' שלמה זלמן שהסכים לשידוך.
התחתן שוב עם מרת פסיל לבית שוורצמן עבר לארצות הברית לדטרויט שבמדינת מישיגן ובה פעל למען הכשרות ובזכותו יכלו היהודים שם להשיג אוכל כשר ללא קשיים מרובים. הוא הקים מפעל לבשר מעושן בכשרות מהודרת ומפעל למוצרי חלב עם חלב ישראל. ברינשטיין התעשר אך התרושש בנפילה הגדולה בארצות הברית לאחר שרצה לקנות גשר שהיה כביש אגרה. נקבר ונפטר בדטרויט.

משפחתו

רעייתו הראשונה הולידה לו חמישה ילדים ונפטרה בלידה החמישית.
חתנו, נתן אליעזר גרוסמן, היה צדיק נסתר שהתפרנס כחלבן וכונה "דער מיליכיגער" (ה"חלבן") וגר בשכונת מאה שערים. היה השלישי מחמשת ילדיהם של ר' אברהם גרוסמן, חסיד צ'ורטקוב, ופרידל, שגרו בצ'רנוביץ. הבן הרביעי שלמה היה השדכן של הרב ברוך אידלשטיין ושושנה ציפורה אלקה, השביעית בין שנים עשר ילדי ר' נתן אליעזר ומנוחה לבית ברינשטיין. עלה לארץ לשכונת מאה שערים בירושלים בגיל 20 ונכנס ללמוד בישיבת מאה שערים בראשות הרב זרח ראובן ברוורמן והרב יוסף גרשון הורוביץ כשרבו המובהק היה הרב זליג ברוורמן, אחיו של ר' זרח. רעייתו מנוחה נפטרה מדום לב בשמחת תורה תשי"ד כשבן הזקונים שלמה זלמן, לימים רבה של אלעד, היה בן 3. בתחילה עבד כפועל בניין ולאחר כמה זמן החל לעבוד בייצור משקאות חריפים. אך מפני שראה שעבודה זו נמשכת זמן רב מדי החליט לעסוק בחלבנות. הקפיד שמדידת כמות החלב תהיה מדויקת לחלוטין. מסיבה זו רבים קנו רק אצלו, בהם האדמו"רים מגור ומבלז והגרי"ז מבריסק. לא השתמש בחשמל בשבת אלא רק בנרות. התפלל בבית המדרש של חסידי צ'ורטקוב אך תפילת שחרית התפלל מוקדם בבית הכנסת לבעלי מלאכה לאחר שקם לפנות בוקר. תפילתו ארכה כשעה וחצי כשתפילת העמידה נמשכה 20–30 דקות. היה צועק על בנו שלמה זלמן שיתפלל כמונה מעות. דמותו כצדיק נסתר שהיה חלבן מופיעה בין השאר בחיבורים של תפילות להצלחה בפרנסה ובספר 'ל"ט אבות מלאכה' וכן ישנו קטע עליו בסרטים "ירושלים שלי" ו"תופר כפתורים" על ר' אלחנן "תופר כפתורים". סבר שמצווה להשתתף בבחירות כי "איך יכול להיות שיהודי לא יבחור ביהודי?! צריך לדעת כמה יהודים יש!"
על הרב שלמה זלמן והרב נתן אליעזר ועל משפחותיהם הובא במסעי משפחת אידלשטיין שהיא חוברת בתפוצה משפחתית בלבד שכתבו בני נינים של ר' שלמה זלמן ונינים של ר' נתן אליעזר ונכדים מצד אמם של הרב ברוך אידלשטיין, ממשפחת אדלר (רעיית הרב אידלשטיין היא נכדה של הרב שלמה זלמן ובת חתנו ר' נתן אליעזר גרוסמן). הרחבה של החוברת מראש צורים אראנו.
תפרחת

תפרחת היא קבוצה של פרחים המסודרים על גבעול המורכב מענף ראשי או מערכת ענפים.
אהבה היא שיר לשניים

בחירת השיר

בשנת 1977 התבקשה אילנית (שהייתה אז זמרת השנה) לשוב ולייצג את ישראל באירוויזיון. נכתבו מספר שירים לקראת התחרות, בהם "נסיך החלומות" ("ולנטינו") (שמרית אור/קובי אשרת), אך הוועדה בחרה בסופו של דבר בשיר "אהבה היא שיר לשניים" (עדנה פלג/אלדד שרים), שהגיע רק למקום ה-11 אך עדיין זכה להצלחה. גם בארץ השיר הפך ללהיט. "נסיך החלומות" בוצע בסוף על ידי גלי עטרי בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1978.

באירוויזיון

שירה של אילנית הושמע אחד עשר במספר, לאחר ההרכב פסקליס, מריאנה, רוברט ובסי ששרו את השיר "שיעור מוזיקה" (ביוונית: Μάθημα σολφέζ) שייצג את יוון באירוויזיון. בתום ההצבעה, השיר קיבל 49 נקודות, וסיים במקום ה-11 מתוך 18.
כוס (עוף)

במיתולוגיה ובמקרא

שמו הלועזי של הכוס, Athene, נובע משיוכו ביוון העתיקה, ובעיקר באתונה, לאלת החוכמה - אתנה. במיתולוגיה היוונית, אתנה מתוארת רבות עם ינשוף המכונה גלאוקוס (Γλαῦκος), אשר הועתק גם בייצוגה של מינרווה, מקבילתה במיתולוגיה הרומית. גלאוקוס נתפס כסמל מייצג לחוכמה ולדריכות בזכות יכולתם של הינשופיים לראות בחשכה ועובדת היותם ערים ופעילים בשעות הלילה.
מסיבה זו נעשו דמויות ממשפחת הינשופיים לסמל המדע, והוטבעו על מטבעות אתונה, בהם הוא מופיע בדרך כלל.
במקרא, הכוס נזכר כאחד מהעופות הטמאים האסורים למאכל, בספר ויקרא: "וְאֶת-אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן-הָעוֹף, לֹא יֵאָכְלוּ שֶׁקֶץ הֵם:", "וְאֶת הַכּוֹס וְאֶת הַשָּׁלָךְ וְאֶת הַיַּנְשׁוּף:" (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים י"ג-י"ז), וכן בספר דברים: "אֶת הַכּוֹס וְאֶת הַיַּנְשׁוּף וְהַתִּנְשָׁמֶת:" (ספר דברים, פרק י"ד, פסוק ט"ז). הוא נזכר גם כעוף מדברי המסמל חורבן ושממה, ובהקשר זה הוא מוזכר גם בספר תהילים: "דָּמִיתִי לִקְאַת מִדְבָּר הָיִיתִי כְּכוֹס חֳרָבוֹת:" (ספר תהילים, פרק ק"ב, פסוק ז').
MicroSD

microSD הוא סוג של כרטיס זיכרון זעיר, שפותח על ידי חברת SD Association והמבוסס על פורמט ה-TransFlash של חברת Sandisk. הוא נמצא בשימוש בעיקר במכשירים אלקטרוניים קטני מידות כגון טלפון סלולרי, מכשירי ניווט לוויני, נגנים ועוד.
ניתן להשתמש במתאם פשוט הזהה בצורתו לכרטיס Secure Digital - SD, כדי להרחיב את התאימות.

מידות

15 מ"מ אורך, 11 מ"מ רוחב וכ-1 מ"מ עובי (כגודלה של ציפורן, וכרבע מגודלו של כרטיס זיכרון מסוג Secure Digital). זהו הכרטיס בעל הממדים הקטנים ביותר המיוצר בייצור המוני. כרטיסים אלו משווקים בנפחים של עד 500GB.ויכולים להגיע לנפחים של עד 128TB 
הוא עולה בין 30 ל-350 ש"ח (לנפח של 32 GB).
מסטיק עלמה

מסטיק עלמה הוא מסטיק שמיוצר על ידי חברת עלית.

היסטוריה

המסטיק יוצר בשנות החמישים של המאה ה-20, על ידי מפעל הקפה והממתקים "ליבר", תחת רישיון של חברת מסטיקים אמריקאית. בשנות השישים רכשה יצרנית הממתקים "עלית" את המוצר והמותג והחלה לשווק אותו בשלושה טעמים.
במקור יוצר המסטיק בצורת פסים עטופי נייר בחפיסות של חמש יחידות; צהובות (טעם ספירמינט), ירוקות (טעם פפרמינט) ואדומות (טעם אוכמניות). כשהנפוץ שבהם היה הצהוב, שנקרא אז: "גומי לעיסה בטעם מנטה". על חפיסות המסטיק הייתה דמות של עלמה בפרופיל פנים, הנהגה במלרע, אולם השם בציבור השתמר דווקא במלעיל. באנגלית נקרא המוצר "O Girl", והאות O הקיפה את פניה של העלמה. 
לאחר כניסתו של מסטיק אורביט לשוק בשנות התשעים, ותחילתה של מהפכת הבריאות שהובילה לירידה בצריכת מוצרים רוויי סוכר בפרט ומסטיק בכלל, הופסק בהדרגה ייצורו של מסטיק עלמה והוא נעלם מהמדפים.

המוצר כיום

כחלק מתרבות הרטרו והנוסטלגיה, הוחזר המוצר למדפים באפריל 2007 לקראת יום העצמאות כמהדורה חד פעמית, תחת המותג must עם הלוגו המקורי והצבעים המקוריים אך בגרסת chicklets (קוביות לעיסה), במקום פסי המסטיק המקוריים, בגרסה ללא סוכר, אך רק בשני טעמים: ספירמינט (אריזה צהובה) ואוכמניות (אריזה ארגמנית).
המהדורה שהושקה נמכרה בהצלחה והמוצר זכה לביקושים נוספים, מה שהוביל להשבתו הסופית אל המדפים במתכונתו הנוכחית.
כיום משווק המוצר הצהוב כבטעם "מנטה עדינה" ולא כבטעם "ספירמינט".
מכבי גדרה

היסטוריה

מחלקת הכדורסל של מכבי גדרה החלה את דרכה בשנת 1955 בליגה ב', שהייתה אז הליגה השנייה, כשנה לאחר פתיחת הליגה הישראלית (1954), במגרש הפתוח שליד בית ספר "פינס". עם שחקני העבר אלי לסל, אהרון אונטרשטיין, גדעון הנקין ונחום הנקין. ובהמשך גם דוד פריש, ששיחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.

מחלקת הנוער

המועדון מפעיל מחלקת נוער גדולה בשם "מכבי הבילויים גדרה".
הקבוצה מארחת באולם הספורט "כצנלסון" ברחוב כצנלסון, המכיל 498 מקומות ישיבה. ב-2018 הוקם אולם ספורט רב תכליתי חדש במתחם בית הספר "רמון".
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה

הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה (באנגלית: The UK Antarctic Place-Names Committee), המכונה בקיצור UK-APC, היא וועדה ממשלתית בבריטניה, המהווה חלק ממשרד החוץ וחבר העמים של בריטניה, והיא הגוף הממליץ על שמות גאוגרפיה בשטח הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה ובשטח איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
בהתאם להמלצות הוועדה השמות מאושרים על ידי הנציב העליון של הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה או הנציב העליון של איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים. לאחר אישורים השמות מתפרסמים בגאזט המאוחד של אנטארקטיקה (גאזט SCAR). בנוסף מפרסמת הוועדה מחקרים בנושא אקלים וסביבה.
הוועדה רשאית להמליץ על שמות עבור אזורים אחרים באנטארקטיקה, מחוץ לשטחי הטריטוריה הבריטית (ומעבירה את המלצותיה לגופים נותני השמות הרלוונטיים - כגון הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, או ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד).
חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי

חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי הוא התאגדות של רבנים בעלי השקפה ציונית דתית שהשתייכה לתנועת הפועל המזרחי.

היסטוריה

חבר הרבנים הוקם בקיץ 1948 על ידי קבוצת רבנים הפועל המזרחי, בראשם הרב כתריאל פישל טכורש והרב שאול ישראלי.
במהלך שנות השבעים דעכה פעילותו עקב מאבקים פנימיים. בשנת 1979 נפטר הרב טכורש, מייסד חבר הרבנים, והרב ישראלי פרש ממנו כבר בראשית שנות השבעים. מובילי חבר הרבנים בשנות השמונים היו הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי - רב העיר רמת גן, והרב יוסף גליקסברג - רב העיר גבעתיים.
מאיר אטלס

הרב מאיר אטלס (תר"ח, 1848 - י"ב בשבט תרפ"ו, 1926) היה מגדולי רבני ליטא, כיהן כרבן של סלנט, ליבוי, קוברין ושאוולי.

תולדותיו

נולד לרב דוד אטלס (תקפ"ה-כ"ז באלול תרס"ח), בן הזקונים של הרב קרפל אטלס (תקמ"ג-י"א בסיוון תרכ"ו), תלמיד חכם גדול ועשיר שהיה מנכבדי קהילת בייסוגולה  ממחוז שאוול בליטא, ובזכותו הרב מנחם נחום קפלן הגיע להיות אחד מהרבנים הגדולים. לר' דוד היו שלושה אחים נוספים שהיו גם הם תלמידי חכמים מובהקים: הרב בנימין ביינוש הבכור שהיה גם אמיד ונפטר בגיל 64, ר' מאיר שהרב מאיר אטלס נקרא על שמו ונפטר לפני חתונתו וכבר אז היה בקי בשו"ע ופרשניו ובפוסקים, והרב יעקב שעסק בתורה יום ולילה וכמעט לא דיבר דברי חול במשך חייו ונפטר בגיל 85. ארבעת בניו של ר' קרפל היו ילידי בייסוגולה. בתרל"ה היה ממייסדי ישיבת טלז עם הרב שלמה זלמן אבל והרב צבי יעקב אופנהיים, ושלושתם כיהנו כראשי ישיבה.
בתרס"ה כתב מכתב נגד הציונות והמזרחי. עם זאת ניהל חליפת מכתבים עם הרב קוק, ובין השאר המליץ לרב קוק לקבל תלמידים שלו לישיבת מרכז הרב שהייתה בשנותיה הראשונות.
היה בין המועמדים למשרת הרב האשכנזי של ירושלים, לצדו של הרב שמואל סלנט.
היה חותנם של הרב אלחנן בונם וסרמן ושל הרב חיים עוזר גרודזינסקי בנישואיו השניים. בנו הרב בנימין ביינוש אטלס כיהן כרב בגלאזגו למעלה מ-30 שנה, נפטר בהושענא רבה ה'תשכ"ג והובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בזיכרון מאיר, בני ברק.
שחריר הנחלים

שחריר הנחלים כביואינדיקטור

כיוון שהשחריר חי במים צלולים שרמת מליחותם נמוכה והוא רגיש לזיהום, קיימת דעה נפוצה בקרב מטיילים לפיו מים בהם חי חלזון זה, טובים לשתיה. דעה זו נבחנה במסגרת מחקר שהתקיים באוניברסיטת תל אביב ב-2003. השחריר מתאים להיות ביואינדיקטור (בוחן ביולוגי) לטיב המים כיוון שהוא נפוץ במגוון מקווי מים, אינו רגיש למאפיינים נייטרליים מבחינת האיכות כגון טמפרטורה, זרימה ומליחות בטווח רחב יחסית וטווח התנועה שלו מוגבל ולכן הוא מבטא את התנאים בבית הגידול המצומצם בו הוא נמצא. כמו כן ברור בעליל כי הוא נעדר מסביבות מים מזוהמות. מאידך נמצא כי אוכלוסייה מגוונת (תת-מינים רבים ושונים) הם בעלי סף רגישות שונה למזהמים כגון נחושת ואמוניה (דבר שבא לידי ביטוי בשונות גבוהה בסף הרגישות למזהמים באוכלוסיות שונות של שחריר מנחלים שונים) וכי יכולתו של השחריר לבטא את מכלול הסביבה האקולוגית בה הוא נמצא מוגבלת, כלומר גם אם אוכלוסיית השחריר שורדת היטב ייתכנו רמות זיהום המשפיעות לרעה על בעלי חיים גדולים ומורכבים יותר. עם זאת, אי-המצאות של אוכלוסיית שחריר הנחלים בסביבה מסוימת מבטאת בוודאות זיהום של אותו מקור או רמת מליחות גבוהה שלו.
מרכז הדלק

מרכז הדלק הוא הגוף הצה"לי האחראי על משק הדלק בצבא הגנה לישראל. הגוף אחראי על הדלק, גז הבעירה, ומכשירי גז בצה"ל, לרבות רכש, אחסנה, ואספקה ליחידות השונות. המרכז גם מפעיל את מערך בסיסי הדלק (כולל מערך הובלת הדלק).
המרכז כפוף פיקודית לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל הלוגיסטיקה שבאגף.
המרכז צפוי להתמזג למרכז ההספקה האחוד (מרה"ס).

היסטוריה

בתחילת דרכו של צה"ל השליטה על הלוגיסטיקה והאפסנאות הייתה ריכוזית מאוד ונשלטה כמעט לגמרי על ידי המטכ"ל, שהעמיד את המשאבים לרשות הגדודים והחטיבות כגון אמצעי תחבורה, דלק, חומרי בנייה, ומזון בקיצוב קפדני ביותר. במהלך מלחמת העצמאות, עם התארגנות המערך הלוחם, התפתחה הלוגיסטיקה בהם, כדי לפתור את הבעיות הלוגיסטיות השונות שהתעוררו בהם. עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, נקטעה הזרמת הדלק בצינור מעיראק לישראל ובית זיקוק הדלק בחיפה חדל לפעול. הדבר גרם למחסור חמור בדלק. למחרת היום פלשו צבאות ערב למדינה הצעירה ונפתחה מלחמת העצמאות. מלבד המחסור בדלק, התמודדו שירותי אספקת הדלק עם הקשיים המיוחדים שנוצרו במלחמה, בניהם הקושי לספק דלק לאזורים הנצורים - ירושלים והנגב. 
עד לשנת 1956 התפתחו בתי הזיקוק בחיפה וסיפקו דלק לצפון הארץ, אולם בדרום הארץ ובמרכזה נוצר מחסור שהורגש לקראת "מבצע קדש". אולם בהדרגה גבר צה"ל על המשבר, והיחסים ההדוקים עם איראן וחברות הנפט האמריקאיות הבטיחו זרימה סדירה של דלק. בשנת 1966 הוקם "בסיס אב" לדלק בתל השומר. מאוחר יותר, בנובמבר 1966, החלה לפעול מפקדת המרכז באשדוד. עם פרוץ מלחמת ששת הימים היה בסיס המרכז עדיין בתהליכי התארגנות ולא היה בנוי להכיל משאיות שנדרשו כדי להעביר דלק לשלוש החזיתות השונות. עקב המחסור, הועבר הדלק לחזית בתוך דלקנים (ג'ריקנים), חביות ואפילו פחים מרובעים שבמקור שימשו לאריזות מזון. לאחר המלחמה כבשה ישראל את סיני והגדה המערבית. שטחים אלו העבירו לישראל מצבורי דלק גדולים שעתידים לשמש את ישראל במהלך מלחמת ההתשה מתקני דלק גדולים הוקמו בסיני.
בשנת 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים. אז כבר היה מרכז הדלק מפותח דיו, ועוד באותו היום נשלחו משאיות עמוסות דלק לכל החזיתות. משאיות אלו נתקלו ביידוי אבנים מצד אזרחים שלא הבינו עדיין מדוע מחללים את היום הקדוש. עם חתימת הסכם השלום עם מצרים ופינוי הכוחות מסיני, פונו גם מתקני הדלק שהוקמו בסיני.
אחרי פינוי סיני בעקבות הסכם השלום עם מצרים נותרו בארץ שלושה בסיסי דלק מרחביים: בסיס נשר ששירת את פיקוד הצפון, בסיס אשדוד ששירת את פיקוד המרכז, ובסיס באר שבע ששירת את פיקוד הדרום. 
בשנת 2006, בעקבות המלצת המשרד לאיכות הסביבה, נסגר בסיס הדלק באשדוד, ומפקדת מרכז הדלק עברה למחנה תל השומר. הבסיס פונה בשנת 2017 והאדמה הוחזרה לשימוש המדינה.
נחשול (ספינה)

היסטוריה

ספינת הנחשול הראשונה הגיעה לארץ ב-1997. תפקיד ספינות הנחשול להגן מפני חדירת כלי שיט מהירים למים הטריטוריאליים של ישראל.
ב-4 בספטמבר 2005 טבע נחשול בים סוף. הטביעה התרחשה ככל הנראה כתוצאה מאחזקה לקויה. לא היו נפגעים בטביעה אף שחלק מאנשי הצוות נחלצו מהספינה לאחר שכבר שקעה, על ידי צלילה.
בעקבות הטביעה הקפיא מפקד חיל הים הישראלי, האלוף דוד בן בעש"ט, את השימוש בנחשולים, עד לבחינת כל ההיבטים הבטיחותיים שבה. הספינה נִמשתה מן המים והנחשולים חזרו לתפקוּד רגיל. בתחילת אפריל 2016 נפרדו בזירת ים סוף מאחת מספינות הנחשול.
מבשלת הגולן

הקמה ופעילות

המבשלה הוקמה באזור התעשייה בקצרין, בשנת 2006 על ידי חיים אוחיון, נפתלי פינצ'בסקי ושותף שלישי.
מבשלת הגולן היא מבשלת הבירה הראשונה ברמת הגולן. ציוד המבשלה יובא מגרמניה. בנוסף שכרה המבשלה את ייעוצו של ברומייסטר מומחה מגרמניה.
הבירה מיוצרת ממי מעיין הסלוקיה.
מוצרי המבשלה משווקים בתפוצה רחבה], וניתן למצוא אותם בחנויות משקאות רבות בישראל. המותג המרכזי של המבשלה הוא "בירה בזלת" על שם הקרקע הבזלתית באזור המבשלה. הבירות משווקות בבקבוקי 330 מ"ל ו-750 מ"ל וכן בחביות עבור מספר ברים ומסעדות.

פרסים

בשנת 2012 זכתה בירה בזלת דאבל בוק של המבשלה במדליית כסף בתחרות European Beer Star  בקטגוריית German Style Doppelbock.
קורט פאהלן

קורט פאהלן (בגרמנית: Kurt Pahlen;‏ 26 במאי 1907 - 24 ביולי 2003) היה מנצח, מלחין ומוזיקולוג אוסטרי.

חייו

קורט פאהלן נולד בווינה ושם למד מוזיקה ומדעי המוזיקה. בשנת 1929 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ותואר קאפלמייסטר. לאחר הצלחות ראשונות בווינה נאלץ להימלט מאימת הנאצים לדרום אמריקה, שם היה פעיל באוניברסיטה של מונטווידאו, כיהן במשך שנים כמנהל מוזיקלי של בית האופרה המפורסם של בואנוס איירס, תיאטרו קולון, וכן לימד בבית הספר על שם פסטלוצי בבואנוס איירס.
ספריו הרבים בנושאי מוזיקה תורגמו לשפות רבות. באמצעות שידוריו ברדיו ובטלוויזיה ודברי ההסבר שנשא בפסטיבלי מוזיקה באירופה (בהם הפסטיבלים של זלצבורג, ורונה, מינכן, וינה וברגנץ) נחשף לציבור הרחב. חובבי אופרה, בעיקר, אך גם מוזיקאים, זמרים ומנצחים מוקירים את סדרת מדריכי האופרה "אופרות העולם" בהוצאתו, העוסקים באופרות מפורסמות. 
קורט פאהלן, שהתגורר במנדורף שבשווייץ מת מסיבוכים בעקבות נפילה, שאירעה במהלך ימי מוזיקה לילדים, שארגן בלנק (גם היא בשווייץ).
גשמיות

גֵּשְמיוּת, או גַּשְמוּת, בספרות העברית לדורותיה היא חומריות או גופניות.
גשמיות היא שם עצם מופשט של המונח "גֶשֶם" המוזכר בספרי מוסר ומחשבה בימי הביניים.

בימי הביניים

בימי הביניים עסקו חכמים, רבות בהגדרת מהות הגשמיות, בניסוח האפיונים של הגשמיות, וביחס בינה לבין למה שנתפס כרוחניות. רבנו בחיי ערך מיפוי בספרו חובות הלבבות לשיטתו של "מדות שהן מורות על דמות וצורה גשמית".
במחשבת היהדות, מוענק דגש רב להרחקת כל תואר גשמי מהאל. במיוחד קנתה לה מחשבה זו פרסום על ידי הספר מורה נבוכים שמרבה להאריך בשלילת כל גשמיות מהאל. כך גם, רבי יהודה הלוי כתב בספרו הכוזרי על האלוקים, ועל כללי האמונה: "אנחנו מקיימים (את תפיסות) האחדות והקדמות לאלהים יתברך וכו' ונרחיק הגשמות בכלל".
מצוות התורה נתנו על מנת להתרחק מן הגשמיות בחיי היומיום ובתפיסת העולם, בכלל זה תפיסת האל בתכונה גופנית כל שהיא, ולהתקרב אל העניינים הרוחניים, על פי הוגים רבים. למעשה, חכמים והוגים היו מוטרדים מן השאלה: כיצד להשתחרר מן הגשמיות של העולם הזה ולפנות את מקומה, כביכול, לרוחניות; ועל כן, חקרו גם את הגבולות העמומים בין זו לזו. בספרו מורה נבוכים הבהיר הרמב"ם, רבי משה בן-מימון את חשיבות ההתרחקות מן "התאוות הגשמיות"; הוא סבר "כי השגת הנקי מן החומר הערום מן הגשמות לגמרי כבדה מאוד על האדם". לעומת זאת, המלאכים "אינם בעלי חומר ואין להם תכונה קיימת גשמית"‏. הרמב"ן, רבי משה בן-נחמן, הבין את הבריאה, כתהליך שבו "האור העליון שנתגשם ברצון בוראו יתברך" הפך לממשות העולם הזה.

בעת החדשה

בחסידות הבעש"ט שראשיתה באמצע המאה ה-18, הוצעה התייחסות מחודשת אל הגשמיות, כאמצעי רצוי בעבודת האל. החסיד נקרא להאזין אל קולו של הבורא המדבר, כביכול, דווקא מתוך הגשמיות והחומריות הפשוטה והיומיומית. יחד עם זאת, כהמשך להגות ימי הביניים, נתפס הגוף כחוצץ ומעכב בפני רוחניות וקיום מצוות, כמו מצוות ואהבת לרעך כמוך; כך למשל, כתב רבי שניאור זלמן מלאדי בספר ההתניא:
"להיות גופו נבזה ונמאס בעיניו רק שמחתו תהיה שמחת הנפש לבדה הרי זו דרך ישרה וקלה לבא לידי קיום מצות ואהבת לרעך כמוך לכל נפש מישראל למגדול ועד קטן. כי מאחר שגופו נמאס ומתועב אצלו והנפש והרוח מי יודע גדולתן ומעלתן בשרשן ומקורן באלוקים חיים. בשגם שכולן מתאימות ואב א' לכולנה, ולכן נקראו כל ישראל אחים ממש מצד שורש נפשם בה' אחד, רק שהגופים מחולקים. ולכן העושים גופם עיקר ונפשם טפלה, אי אפשר להיות אהבה ואחוה אמיתית ביניהם, אלא התלויה בדבר לבדה".
מקובל אצל חסידים, במיוחד בחסידות חב"ד, לאחל זה לזה במועדים ואירועים שפע ברכה ב"גשמיות וברוחניות".
ומאידך, הוצגה ואף הומלצה "התפשטות מגשמיות", שמשמעה היכולת והחוויה להבדל מההכרה והשיפוט השכלי ומהגוף וצרכיו, ולהתמקד בחוויה מעמיקה של הדבקות באל; זו נעשתה בחצרות חסידיים בדרך כלל על ידי תנועת הגוף, כמו ריקוד ושירה. בספרי המחשבה של החסידות, הודגש העבודה להגביר את ה"נפש האלוקית" המשתוקקת לרוחניות, על פני ה"נפש הבהמית" של האדם, המשתוקקת לתאוות גשמיות.
בעברית החדשה התהפכה כמעט משמעותו של המונח והמושג הגשמה, והוענק לו משמעות של מימוש הערכים הרוחניים, או משמעות מצוותית, בהקשר של יעדי התנועה הציונית בארץ ישראל, בראש ובראשונה התיישבות.
שלמה זבדי

ביוגרפיה

שלמה (הלמוט) זבדי נולד בגרמניה בשנת 1917. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בשנת 1939 סיים את לימודיו ב"בצלאל החדש" בירושלים (גרפיקה שימושית ותעמולתית). 
יצירותיו הופיעו בעיתונות היומית, בעיתונים "על המשמר", "דבר", "אֹמר", "הצפה", "פנים אל פנים", "עקרב", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הבוקר" "חרות", "תפריט, הירחון לכל".
בשנת 1967 נהרג בנו הבכור יואל בקרב תל פאחר. 
בין השנים 1955–1988 עבד כמאייר בענף הדרכה של צה"ל. בין השאר היה עורך שותף של העיתון "תפריט", שיצא בשנות ה-50 בהוצאת שק"ם. אחר כך עבד כמעצב גרפי במוזיאון ארץ ישראל.
זבדי התאלמן מאשתו מרים, ונפטר כעבור כשבע שנים, ב-2005. הותיר בן ובת ונכדים.
מיס תבל

תחרות מיס תבל או מיס יוניברס (באנגלית: Miss Universe), היא תחרות יופי בינלאומית שנתית לנשים הנערכת בידי ארגון מיס תבל, ונחשבת לתחרות היופי הנצפית ביותר בעולם עם כ-600 מיליון צופים. בכל שנה משתתפות בה מאות נשים שנבחרו למלכות יופי במדינות מהן הגיעו.
התואר מיס תבל הוענק לראשונה בתחרות יופי בינלאומית לנשים שנוסדה בשנת 1926, והופסקה בשנת 1935 עקב השפל הגדול.
הזוכה בתחרות מיס אמריקה 1951, יולנדה פוקס, סירבה לדגמן בבגד ים של חברת האופנה האמריקנית נותנת החסות פסיפיק מילס. עקב כך החברה פרשה מהתחרות, והקימה את התחרויות מיס ארצות הברית ומיס תבל בשנת 1952. התחרות עברה במהלך השנים לשליטת חברות אחרות ובשנת 1996 נרכשה בידי איש העסקים האמריקני דונלד טראמפ (לימים נשיא ארצות הברית ה-45). בשנת 2015 קנה דונלד טראמפ את חלקה של רשת NBC בזכויות של הארגון, לאחר שהרשת ביקשה להפסיק לשתף איתו פעולה לאחר הצהרתו בעניין המהגרים ממקסיקו. טראמפ, שהפך לבעלים היחיד של הארגון, מכר כעבור כמה ימים את מלוא זכויות בארגון לחברת WME/IMG.
בשנת 1998 נוסד ארגון מיס תבל שהחליף את חברת מיס תבל, ומטה החברה עבר מלוס אנג'לס לניו יורק. מנכ"לית החברה היא מולי מיילס, ונשיאת החברה היא פולה שוגארט.
הטקס משודר בטלוויזיה משנת 1955. משנת 1960 הוא שודר ברשת CBS, ומשנת 2003 ברשת NBC.
המדינות שזכו במספר התארים הרב ביותר הן ארצות הברית (שמונה), ונצואלה (שבע), פוארטו ריקו (חמש) שוודיה והפיליפינים (שלוש).
ישראל זכתה בתחרות זו פעם אחת עם הנציגה - רינה מור.
בתחרות שנערכה בשנת 1986 שנערכה בפנמה נציגת בלגיה גואדל לייקנס סירבה ללחוץ את היד של מנהיג המדינה מנואל נורייגה.
בתחרות שנערכה ב-20 בדצמבר 2015 בלאס וגאס שבארצות הברית, ובה נבחרה פיה אלונזו וורצבך מהפיליפינים כמיס תבל, לאחר שכמה דקות לפני כן הוכרזה בטעות על ידי המנחה סטיב הארווי מיס קולומביה כמיס תבל.
ישראל הגישה מועמדות לאירוח התחרות בתל אביב בדצמבר 2019.

נציגות ישראל בתחרות

מלכת היופי הישראלית היחידה שזכתה בתואר מיס תבל היא רינה מור בשנת 1976, משנת 1952 היה נהוג כמעט בכל שנה שמלכת היופי הישראלית הייתה נוסעת לייצג את ישראל בתחרות זו למעט שנים מעטות דוגמה בשנת 1996 מלכת היופי טלי לוונטל הייתה בת 17 ואחד מקריטריונים בתחרות הוא שכל המתמודדות צריכות להיות מעל גיל 18 אז הזוכה במקום השני ("נערת ישראל") נסעה לייצג את ישראל בתחרות ולוונטל נסעה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם, תחרות אליה נועדה לנסוע נערת ישראל.