google/wiki40b huggingface dataset:
תחנת הרכבת של אדיס אבבה

היסטוריה

סלילתה של מסילת הרכבת החלה בג'יבוטי ב-1894, והקטע הראשון הגיע עד דירה דאווה. ב-1908, לאחר עיכובים ומחלוקות, הוקמה "חברת מסילת הברזל הצרפתית-אתיופית" (Compagnie du Chemin de Fer Franco-Ethiopien) - חברה שניזונה בעיקר מהון צרפתי, וזו השלימה את סלילת המסילה מדירה דאווה לאדיס אבבה ב-20 במאי 1915. טקס חנוכת המסילה נערך ב-17 ביוני 1917 במעמד הקיסרית זאודיתו, שהשתתפה בנסיעת הרכבת הראשונה לג'יבוטי. 
חוזה שנחתם בין אתיופיה לצרפת ב-1922 הקצה את הקרקע הדרוש להקמת מבנה התחנה, ואבן הפינה הונחה ב-13 בפברואר 1928. המבנה הושלם ב-3 בדצמבר 1929 במימון צרפתי וגרמני. בשנת 1938 ביקש המושל האיטלקי להרוס את מבנה התחנה ולסלול קו רכבת חדש דרך מרכזה של העיר, ולאורכו ימוקמו שלוש תחנות. תוכנית זו נגנזה לבסוף בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. שירותי הרכבת אל התחנה פסקו באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, עם השבתת קו הרכבת שממערב לדירה דאווה. גם אם השירות לאדיס אבבה יתחדש, סביר שבעיר תבנה תחנה חדשה, אם כי המבנה צפוי להשאר במקומו בשל ערכו ההיסטורי והאדריכלי.

התחנה

סגנונו של מבנה התחנה הוא קולוניאליסטי. הוא מתנשא לגובה של שתי קומות, בראשונה ארקדה הנתמכת בשורת קשתות, ובשנייה מרפסת עם מעקה מסוגנן, אליה מובילות דלתות גבוהות. במרכז המבנה, מעין מגדל המוסיף לו קומה שלישית ובה חלונות בצורת קשתות. המבנה והמגדל נושאים גגות רעפים אדומים. בתחנה רציף צד בודד וגשר להולכי רגל נטוי מעל מסילות הרכבת. בשטח התחנה שוכנים משרדי ההנהלה הראשית של חברת הרכבת, מחסני חלפים, בתי מלאכה, דפו, מרכז השתלמות ומרפאה ומועדון לעובדי חברת הרכבת. 
בכיכר הגדולה שבחזית התחנה פועל מסוף אוטובוסים עירוני, וניצבת בה אנדרטת גור אריה יהודה, פסל אריה מוזהב שהוקם על ידי הקיסר היילה סלאסי ב-1930. סמוך לתחנה שוכנים תחנת האוטובוסים הבין-עירונית של אדיס אבבה ליעדים קרובים (עד 250 ק"מ), והאנגר ובו שוכן "מוזיאון הרכבת" של אתיופיה.

מוזיאון הרכבת

בשנת 1935 העניקה ממשלת צרפת לקיסר היילה סלאסי שני קרונות לשימושו הפרטי. בקרון הראשון היה סלון, תא שינה ומשרד, ובשני הותקנו מטבח ומסעדה. ב-1954 הוענקו לקיסר שני קרונות נוספים, הפעם מממשלת אנגליה, גם הם מחולקים באופן דומה לקודמיהם. הרכבת הקיסרית הונעה בשני קטרים וכללה, נוסף על ארבעת הקרונות הקיסריים, קרון גנרטור חשמלי שסיפק את כל צריכת החשמל שלה, שני קרונות מחלקה ראשונה לאורחיו ולפמלייתו של הקיסר, שני קרונות מחלקה שנייה עבור משרתיו ושני קרונות משא. הרכבת הקיסרית הפסיקה את פעולתה ב-1973, זמן קצר לפני המהפכה האתיופית, וארבעת הקרונות הקיסריים שמורים במבנה המוזיאון.
חומש (יהדות)

חוּמָש הוא כינוי שהיה מקובל בימי הביניים למגילה או ספר שנכתב בה רק ספר אחד מחמשת הספרים המכילים את כל נוסח התורה, בשונה מספר תורה בה הובא הטקסט של כל חמשת הספרים. חומשים אלו נועדו לצורך לימוד התורה, וקדושתם ההלכתית הייתה פחותה מקדושת ספר תורה.
בעת החדשה עם התפתחות הדפוס. נהוג אצל יהודי מזרח-אירופה, לכנות בשם "חומש" את כל הספרים המודפסים המכילים את טקסט המקרא, במקרה שהודפסו בכרכים נפרדים, אך אם הודפסו יחד - אז נהוג לכנותם בשם חמשה חומשי תורה. לעיתים השתמשו במילה "חומש" כמקבילה למילה "תורה" כדי להבדילה ממשמעותה המופשטת של המילה "תורה" - מכלול ספרי הלימוד היהודיים.

מקור המילה

נוסח התורה מורכב מחמשה ספרים. בספרות התנאית מובאות שמותם של ארבעה מתוך החמשה: ספר אברהם יצחק יעקב, או בשמו האחר ספר הישר; תורת כהנים; חומש הפקודים; משנה תורה. אצל אמוראי ארץ ישראל הם כונו לפי המילה הפותחת: ספר בראשית; ספר שמות; ספר ויקרא; ספר במדבר; ספר דברים.
בתקופת התלמוד, החלו לכנות את הספרים בשם "חומשים" כדי להבדילם מהכינוי "ספר" שניתן לספר התורה בשלמותו.

החומש בהלכה

לפי ההלכה, אין לחומש קדושה כמו לספר תורה ולכן אין להניח חומש מעל ספר תורה. ובכל זאת קדושתו חמורה משאר ספרים.
בני עיר שאין להם ספר תורה, חייבים לשמוע את קריאת התורה מתוך חומש בלא ברכה, כדי שלא תשתכח אצלם חובת הקריאה.
ג'וזף דייס

ג'וזף דייס (Joseph Deiss; נולד ב-18 בינואר 1948) הוא כלכלן ופוליטיקאי שווייצרי, חבר מפלגת העם הנוצרית דמוקרטית של (CVP / PDC), ונשיאה של העצרת הכללית של האו"ם מ-14 בספטמבר 2010 עד 14 בספטמבר 2011. 
בין השנים 1999–2006, דייס היה חבר מועצת הברית השווייצרית, כשהוא עומד בראש המחלקה הפדרלית לענייני חוץ (1999-2002) ולאחר מכן המחלקה הפדרלית לענייני כלכלה (2003-2006). בשנת 2004 כיהן כנשיא שווייץ.
בשנת 2010 נבחר כנשיא העצרת הכללית של האו"ם, במושב ה-65 שלה.
פסוראלן

פסוראלן (Psoralen) הוא תרכובת הבסיס היסודית, במשפחה של תרכובת כימיקל אורגני טבעי, בשם פוראנוקומרין (Furocoumarin). הוא מקורב מבנית לקומרין (Coumarin) על ידי הוספת טבעת פוראן (Furan), ועשוי להיחשב לנגזרת של אומבליפרון (Umbelliferone).
פסוראלן הוא מוטגן, רעלן פוטוטוקסי ופוטוקרצינוגני שפוגע בדנ"א וברקמות ועלול לגרום לבני אדם האוכלים אותו רגישות קיצונית לאור השמש. הוא מצוי באופן טבעי בזרעיו של צמח השרעול, וכמו כן בתאנים, בסלרי, בפטרוזיליה, בצמח הזנטוקסילום, בצמח האנג'ליקה הסינית ובתפוז ברגמוט (זן הדרי שאינו משווק למאכל, אך נמצא בתה מסוג ארל גריי). כמו כן נעשה שימוש נרחב בפסוראלן ב-PUVA, שהיא שיטת טיפול למחלות עור ויטיליגו, פסוריאזיס, אקזמה, בהרת ולימפומת עור של תאי T.
השימוש בפסוראלן צריך להיעשות בזהירות, מאחר שפורוקומרינים רבים הם רעילים ביותר עבור בעלי חיים. אחדים מהפורוקומרינים נמצאים אף בשימוש בנחלים באינדונזיה לצורך לכידת דגים.

שימושים

שימוש חשוב בפסוראלן הוא ב-PUVA, טיפול לבעיות עור, כגון ויטיליגו פסוריאזיס (בהרת), פסוריאזיס ואקזמה. הפסוראלן מגביר את רגישות העור לאור אולטרה סגול, ומאפשר קבלת אדמומיות בעור (החיונית לתהליך הריפוי) גם באור UVA. UVA לבדו ללא פסורלן לא גורם לאדמומיות בעור גם בעוצמות גבוהות, אך יחד עם הפסוראלן כאשר העור נחשף ל UVA הוא כן מקבל אדמומיות.
הפסוראלן נמרח תחילה על העור או נבלע דרך הפה, כדי להפוך את העור לרגיש יותר לאור, ולאחר מכן העור נחשף לקרינה על סגולה מטווח UVA. טיפול ה-PUVA הוא בעל יעילות קלינית גבוהה, אך תופעת הלוואי שלו היא הזדקנות העור וסיכון מוגבר לסרטן העור .
פסוראלן גם הומלץ לטיפול באלופציה (אובדן שיער חלקי) וגם בטיפול אפרזיס, שַם הפסוראלן נמהל עם תאי הדם הלבנים שהוצאו, לפני החשיפה לקרינת העל סגולה.
הפסוראלן הוא מוטגן, ולשם כך נעשה בו שימוש במחקרים בביולוגיה מולקולרית. פסוראלן המוחדר לתא, תוך חשיפה לאור על סגול (קרינת UVA) יכול לגרום לנזק חמור ל-DNA, עד כדי אפופטוזה (השמדה עצמית מבוקרת של התא).
על אף תכונת הפוטוקרצינוגניות של הפסוראלן, נעשה בו שימוש בתור חומר משזף, בתוך תכשירי קרם הגנה מפני השמש, עד לשנת 1996 בה נאסר החומר לשימוש (כ-15 שנה לאחר שתכונת הפוטוקרצינוגניות של הפסוראלן הייתה ידועה).
פסוראלן נמצא בשימוש בתכשירי האצת שיזוף, אך על המשתמשים בהם להיות מודעים לכך שפסוראלן מגביר את רגישות העור לקרינת השמש. אנשים בעלי עור בהיר נמצאים בסיכון פי 4 לחלות במלנומה, מאשר בעלי עור כהה, כאשר המינון גבוה מידי וגורם לכוויה בעור.
הפסוראלן התגלה במצרים העתיקה וככל הנראה נעשה בו שימוש רפואי במצרים העתיקה.
אלכסיי וובודה

ביוגרפיה

וובודה נולד בצ'רניהיב אוקראינה לאם אוקראינית ולאב רוסי. בנעוריו, נהג לשחק עם אביו בהורדת ידיים וכן ניצח את חבריו בבית הספר בתחרות זו. בשנת 1999, בהיותו בן 19, התקיים טורניר הורדת ידיים בעירו סוצ'י. וובודה, שהיה באותה עת חובבן, ניצח בתחרות ספורטאי מקצועני שהיה אלוף אירופה בהורדת ידיים. הוא החל להתחרות בענף הורדת הידיים באופן מקצועני בשנת 2000 בקטגוריית משקל כבד. נכון לשנת 2014, הוא שוקל 115 ק"ג והיקף שריר הזרוע הדו-ראשי שלו הוא 52 ס"מ. בין השנים 2002–2004 זכה 3 פעמים ברציפות בגביע העולם של ה-Zloty Tur בקטגוריית משקל כבד. בשנת 2004 זכה באליפות העולם להורדת ידיים  של הפדרציה העולמית להורדת ידיים . בנוסף, זכה מספר פעמים באליפות אירופה ובאליפות רוסיה להורדת ידיים. בשנת 2002 החל לעסוק בענף המזחלות. בשנת 2006, זכה במדליית כסף אולימפית ביחד עם שותפו לענף, אלכסנדר זובקוב  ובכך זיכה את רוסיה במדליה האולימפית הראשונה שלה בענף המזחלות. בשנת 2010, וובודה וזובקוב זכו במדליית ארד אולימפית. בשנת 2011 קבעו שיא עולם באליפות העולם שנערכה בגרמניה. בשנת 2014 זכו בשתי מדליות זהב אולימפיות (במזחלות לזוגות ובמזחלות לרביעיות). בשנת 2015, פרש מענף המזחלות. 
בשנת 2011 אימץ וובודה אורח חיים טבעוני. לדבריו, בחר בטבעונות תחילה מטעמים בריאותיים ולאחר מכן מטעמים מוסריים. בשנת 2014, תמך בקמפיין להפסקת ניסויים קוסמטיים בבעלי חיים ברוסיה.
המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות

הקמה

המוסד לתקינה הוקם בחודש אפריל 1997 על פי הסכם מסגרת בין לשכת רואי חשבון בישראל לבין רשות ניירות ערך. עד להקמת המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות הגוף שעסק בקביעת כללי חשבונאות מקובלים בישראל היה לשכת רואי חשבון בישראל. ההסכם בין לשכת רואי חשבון לבין רשות ניירות ערך קבע כי מעתה המוסד לתקינה יהיה אחראי על תקני חשבונאות ודיווח כספי ואילו לשכת רואי החשבון תהיה אחראית על תקני ביקורת ונוהלי ביקורת.

מעבר לתקינה הבינלאומית

בשנת 1974, כשנה לאחר ייסודו של ארגון ה-IASC, הצטרפה ישראל כחברה בארגון. הצטרפות זו כללת התחייבות לפעול לשם התאמת התקינה החשבונאית המקומית (IL-GAAP) לתקינה החשבונאית הבינלאומית. הצטרפות זו הביאה לפרסומו של גילוי דעת (ג"ד) ביוני 1981 אשר קבע כי בכל עניין בו התקנים הישראלים הקיימים אינם מטפלים, וכן לא קיימת פרקטיקה מקובלת בישראל, ייושמו התקנים הבינלאומיים כפי שמפורסמים על ידי ארגון ה-IASC.  
מדיניות זו אשר ננקטה על ידי ישראל, בה התקנים הבינלאומיים משמשים רק במקרים בהם אין כלל מקומי או פרקטיקה, דמתה לנוהג אשר התקיים בתקופה גם בשאר המדינות החברות בארגון.    
בתחילת שנות האלפיים, התקבלה החלטה במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות לפעול לשם התאמתם של התקנים הישראלי לתקן דיווח כספי בינלאומי. כתוצאה מהחלטה זו, בין השנים 2001 ל-2007 פורסמו יותר משלושים תקני חשבונאות ישראליים שהתבססו על התקינה הבינלאומית.
התקנים הישראלים אשר פורסמו בתקופה זו כללו שינויים מעטים ביחס לתקנים המקוריים אשר פורסמו על ידי ארגון ה-IASC (אשר הפך לארגון ה-IASB בשנת 2001). בתקנים אלו נכלל גילוי (Disclousre) כדלקמן: "תקני חשבונאות ישראליים המתפרסמים על ידי המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות מתבססים לעיתים או עשויים לכלול חלקים מנוסח תקני חשבונאות בינלאומיים המתפרסמים על ידי הוועדה לתקני חשבונאות בינלאומיים".
בישיבת מועצת המוסד שנערכה ב-31.05.05 פורסמה הצהרה על אימוץ גורף של התקינה הבינלאומית בשנת 2008.
תקן חשבונאות ישראלי מספר 29 (פורסם ביולי 2006) היה התקן שהשלים את מהלך המעבר לתקינה הבינלאומית. התקן קבע חובת דיווח החלה על כלל החברות ציבוריות  הכפופות לחובת עריכת דוחות בהתאם לתקנות ניירות ערך, החל מהדוחות הכספיים של הרבעון הראשון של שנת 2008, כאשר ניתנה אפשרות ליישום מוקדם כבר בדוחות כספיים החל מיום 31 ביולי 2006. אימוץ התקינה הבינלאומית היה במתכונת מלאה, דהיינו מוסדות התקינה המקומיים מוותרים על עצמאותם בתחומים אלה ומאמצים את התקינה הבינלאומית כפי שהיא מתפרסמת ובהתאם להנחיות המוסד הבינלאומי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2010 תוקנו תקנות ניירות ערך (דוחות כספיים שנתיים) כך שהוראת תקן חשבונאי ישראלי 29 בדבר החובה החלה על חברות ציבוריות לערוך דוחות כספיים בהתאם לתקינה הבינלאומית הפכה לחלק מהתקנות עצמן.
זטלנד

גאוגרפיה

זטלנד ממוקם בחלקו הדרומי של אזור השליטה של עיריית סידני, וגובל מצפון בוטרלו, בדרום בביקונספילד ורוסברי, במערב באלכסנדריה ובמזרח בקנזינגטון. זטלנד מצוי על גבי אקוויפר שזורם מתחתיו, שבעבר הזין אגמון שכיסה את מרבית שטחו וחלק מווטרלו הסמוך.

היסטוריה

הפרוור זטלנד נקרא לכבודו של תומאס דונדס, הארל השני של זטלנד, שהיה ידידו הקרוב של המושל רובינסון. זטלנד הוא איות עתיק של איי שטלנד בסקוטלנד. במקור, זטלנד הכיל ביצה ואגם ניקוז קטן, שיובשו בתחילת המאה ה-20 כדי להכין מקום למסלול מרוץ הסוסים ויקטוריה פארק. מסלול המרוץ נסגר לאחר מלחמת העולם השנייה, והשטח נקנה על ידי תאגיד ייצור המכוניות הבריטי (British Motor Corporation) והועבר למפעל ייצור מכוניות. מפעל זה נסגר ב-1974, פעל כחנות קמעונאית וסיטונאית עד 1990, ואז פורק. במקום בו עמד נבנו בתי מגורים צפופים. 
משנת 1902 ועד 1957 פעל במקום קו חשמלית, שנסע בין הפרוורים רדפרן בצפון ועד רוסברי בדרום, חותך בדרך את זטלנד. כמו שאר קווי החשמלית בסידני רבתי, הוא הוחלף בשירות אוטובוסים.

תרבות

זטלנד הוא פרוור מגורים קטן וצפוף, ואין בתחומו אזורי תרבות בולטים. הוא קרוב גאוגרפית לאזור גרין סקוור באלכסנדריה הסמוכה, ותודות לכך זוכה לתנועת עוברים ושבים.
משטר סמכותני

לקריאה נוספת

משטר אוטוריטארי באתר מטח
זיוה להט

ביוגרפיה

זיוה פריצקר נולדה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה. הייתה חברה בארגון ההגנה. לאחר שירותה בצה"ל, למדה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר במדע המדינה ומזרח תיכון, עם סיום התואר היא המשיכה ללמוד גם ספרנות ומידע.
ב-1961 נמנתה עם הצוות שהקים את הספרייה באוניברסיטת תל אביב. היא מונתה למנהלת הספרייה למדעי החברה ולניהול, ובמשך שנות ניהולה, גייסה תורמים להקמת מבנה חדש לספרייה.
נישאה לשלמה להט, ראש עיריית תל אביב, ונולדו להם שני בנים. כאשת ראש העיר הייתה פעילה בארגונים חברתיים ובמוזיאון תל אביב לאמנות, היא נסעה מטעם ארגון הנשים ויצו לשליחות בקנדה, ונלוותה לבעלה באירועים רבים, היא נמנית בין מייסדי האגודה לקידום הספרות העברית, היא הייתה בין היתר פעילה כמארחת בביקור נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד בישראל, ושל מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי קיסינג'ר.
ב-2009 ביום העצמאות קיבלה את אות "יקיר העיר תל אביב-יפו".
בנה דן להט הוא עורך דין שנבחר לכהן כחבר במועצת העיר תל אביב יפו מטעם מפלגת הירוקים בבחירות של 2008. בן נוסף הוא אבנר להט.
נפטרה ב-14 בפברואר 2019, ונקברה לצד בעלה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
קווינטוס פאביוס מקסימוס (קונסול בשנת 213 לפנה"ס)

גנאיוס פולביוס פלאקוס (בלטינית: Quintus Fabius Maximus‏; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי, אשר לקח חלק פעיל במלחמה הפונית השנייה. בנו של פאביוס מאקסימוס, אשר התפרסם כאבי האסטרטגיה הפביאנית.

ביוגרפיה

הוא נזכר לראשונה בשנת 217 לפנה"ס, בהקשר לעסקת חילופי שבויים שערך אביו, הדיקטטור פאביוס מאקסימוס, עם מפקד צבא קרתגו, חניבעל. על פי ההסכם, כנגד כל שבוי רומאי יקבל חניבעל שבוי קרתגי, ואם יהיו לצד מסוים יותר שבויים מלצד השני אז כנגד כל שבוי ישלם הצד השני 250 דינרים. לחניבעל היו 240 שבויים יותר מלפאביוס, אולם הסנאט הרומי, שכעס על ההסכם, סירב לשלוח את הסכום לפדיונם. בלית ברירה שלח פאביוס את בנו לרומא כדי שימכור את קרקעותיו ובכסף הזה פדה את השבויים. אם כי שמו של אותו בן אינו נזכר במקורות, ולפיכך ייתכן שאין מדובר בקווינטוס אלא בבן אחר. 
הוא שימש כטריבון צבאי בשנת 216 לפנה"ס, והיה אחד מהניצולים המעטים מקרב קאנאי. הוא נסוג עם הכוחות שבפיקודו אל קנוסיום (Canusium), והוא ועוד שלושה טריבונים צבאיים אחרים בחרו בפובליוס קורנליוס סקיפיו (לימים אפריקנוס) כמפקדם. בשנת 215 לפנה"ס נבחר לתפקיד איידיל קוריולי. בשנת 214 לפנה"ס הוא נבחר לפראיטור וקיבל פיקוד על שני לגיונות שחנו בפוליה. במסגרת תפקידו זה, הוא כבש באותה שנה את העיר אקואה (Accua).
בשנת 213 לפנה"ס נבחר לתפקיד הקונסול יחד עם טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס. ידועה אנדקוטה על פיה אביו, שרצה לנסותו או שהתקשה ללכת מחמת גילו, הגיע לבקרו במחנהו כשהוא רכוב על סוסו. מה שלא היה מקובל לעשות בפני קונסול. על פי המסופר קווינטוס שלח ליקטור אל אביו וציווה עליו לרדת מסוסו ולבוא אל הקונסול ברגל. אביו שמח על כך, ושיבח את בנו על תבונתו. במסגרת תפקידו כקונסול, הוא קיבל פיקוד על הצבא של אביו בפוליה וכבש את העיר ארפי (Arpi). אצל סיליוס איטליקוס נרמז שהוא נשאר בארפי במהלך שנת 212 לפנה"ס.
בשנת 210 לפנה"ס הותקף הפרוקונסול גנאיוס פולביוס קנטומלוס בקרב הרדוניה. הקרב הסתיים בתבוסה רומאית מוחצת. בשנת 209 לפנה"ס נבחר אביו לקונסול פעם חמישית, והוא הורה לבנו לאתר את שרידי הצבא של קנטומלוס ולהוביל אותם אל סיציליה. בשנת 208 לפנה"ס הוא נזכר כאחד מהשליחים ששלח הסנאט אל הקונסול הפצוע טיטוס קווינטיוס קריספינוס שחנה ב-ונוסיה. הוא נזכר פעם אחרונה בשנת 207 לפנה"ס כשליחו של מרקוס ליוויוס סלינטור אל הסנאט. אם כי פרידריך מינצר סבור שאין ודאות שאכן מדובר באותו אדם, וייתכן שזהו בנו של קווינטוס.
הוא מת על פי ההערכות באזור שנת 203 לפנה"ס. אביו נשא נאום הספד בו שיבח את בנו, ועל פי עדות פלוטרכוס העלה את הנאום על הכתב ופרסם אותו. הנאום לא שרד עד ימינו, אולם הוא היה זמין בידי קיקרו.
הבשורה על-פי לוקאס

הבשורה על פי לוקאס (ביוונית: Κατά Λουκάν) היא אחת מארבע הבשורות בברית החדשה. בשורה זו מופיעה שלישית בבשורות, והיא הארוכה מביניהן. כמו שאר הברית החדשה, הבשורה נכתבה ביוונית, והיא מיועדת לשאינם־יהודים (בדומה לבשורה על-פי מרקוס, ושלא כמו הבשורה על-פי מתי), ומובטח בה שהנצרות היא דת בינלאומית ולא כת יהודית.

תוכן הבשורה

הבשורה על פי לוקאס מספרת את סיפור לידתו הפלאית של ישו, ריפוי החולים שלו, המשלים שלו, הפסיון של ישו (מסע הייסורים והצליבה), תחייתו ועלייתו השמימה. סיפור הולדת ישו מופיע רק בבשורה על פי לוקאס ובבשורה על-פי מתי, אולם בגרסאות שונות. כמו כן רק בשתי בשורות אלו מופיע אילן היוחסין של ישו, המתייחס לדוד המלך, אולם אין שני האילנות זהים זה לזה.
לוקאס הוא היחיד מבין הבשורות עם הקדמה רשמית שבה מסביר העורך את המתודולוגיה והמטרה שלו. הוא מוסר שרבים לפניו כבר סידרו את המאורעות בדיוק כפי שנמסרו בתחילה מפי עדי ראייה, ומוסיף שאחר שחקר את הדברים משורשם החליט גם הוא לסדר את הדברים בשביל תאופילוס, כדי שיידע את אמיתות הדברים שהוא לימד (לוקאס, א',  1–4).
בטקסט מופיעים גם כמה משלים נוצריים ידועים, דוגמת האיש העשיר ואלעזר.

עריכה

כמו מעשי השליחים, גם הבשורה על פי לוקאס מוקדשת ל"תאופילוס" . ייתכן ומדובר בכהן הגדול תיאופילוס בן חנן ממשפחת הכהנים הגדולים מבית חנן.
קיימת הסכמה  בין החוקרים שהעורך של לוקאס הוא שכתב את מעשי השליחים. 
העורך התכוון לתת תיאור היסטורי
ולהסביר את המשמעות התאולוגית של ההיסטוריה.
מטרת העורך הייתה לצייר את הנצרות כקדושה, ראויה להערכה, שומרת חוק ובינלאומית.
ישנם חוקרים המחזיקים בתפיסה המסורתית שלוקאס מבוסס על הבשורה על-פי מתי, אולם רוב החוקרים מקבלים את "תאוריית שני המקורות", הטוענת שהעורך, שייתכן שהיה נוצרי נוכרי, התבסס חלקית על הבשורה על-פי מרקוס ועל מסמך נוסף שאבד (המכונה "מסמך ה-Q"), ומתארכים אותו בין שנת 80 לשנת 90 לספירה. מעט חוקרים מתארכים אותו לזמן מוקדם יותר. מרקיון השתמש בבשורה זו (בשנת 144 בערך), אולם הוא כינה אותה "הבשורה של האדון".
עד הקצה - ג'סטה 2

העלילה

חבורת ג'סטה כבשה את הפסגה. השלישייה העשירה והמפורסמת סיימה את עלילת הסרט הקודם כשהיא בשיא אבל מאז הלכו היחסים והידרדרו. הגאווה של אדם והכסף הגדול הרחיקו את אדם ושחר והם החליטו לקחת הפסקה זה מזו. פיתה שומר על קשרים עם שניהם אבל עסוק באובססיה החדשה שלו לאקסטרים ומשמש כגורו של כושר ופיתוח אפליקציות בתחום. אדם שנחוש להוכיח שהוא יכול גם לבד נופל קורבן לעוקץ מצד כנופיית מתוחכמת המונהגת בידי אשת צללים מסתורית ומאבד את הכל. הגאווה שלו לא תיתן לו לבקש עזרה מחבריו והוא ינסה להסתיר את הנפילה ובכך ידחה מעליו את שחר ופיתה וירחיקם עוד יותר. רק כאשר יתחקה אחר מקורות העוקץ שהפיל אותו ויגלה שהכנופיה מתכננת גורל דומה גם לצמד חבריו. ינסה אדם לחבור אליהם חזרה וביחד להשיב מלחמה.
חוסיין (בן עלי)

קרב כרבלא

צבאו של יזיד הגיע אל חוסיין, הסיט אותו מדרכו והביא אותו אל מישורי כרבלא, שם החל המצור על שיירתו של חוסיין במטרה למנוע ממנו להגיע לכופה. חוסיין לא נכנע וביום העשירי יצא לקרב נגד צבאו האדיר של יזיד. על פי המסורת השיעית, לאחר שחוסיין נתפס בידי אנשי צבא יזיד, רבים סירבו ונמנעו מלהוציא אותו להורג, אז שמר ירד מסוסו, בכוונה לשסף את גרונו של חוסיין בחרבו תוך כדי שחוסיין משתטח בפניו בתפילה לאלוהים. אולם רגע לפני שגרונו שוסף חוסיין שאל את שמר "האם התפללת היום?", מה שזעזע את שמר שכן לא ציפה שמישהו במצב שכזה ישאל שאלה כזו. אז נעשתה עצירה לתפילה השלישית ביום. לאחר מכן, שמר חזר לסיים את שהתחיל, ורגע לפני ההוצאה להורג אמר: "אני נשבע באלוהים שאני חותך את הראש שלך בזמן שאני יודע שאתה נכדו של שליחו של אללה וכי אתה הטוב שבאדם גם מהאב וגם מהאם" הוא ערף את ראשו של חוסיין בן עלי עם החרב שלו והרים את הראש. אנשיו של בן סעד בזזו את כל חפצי הערך מגופו של חוסיין. כל אנשי שיירתו של חוסיין נהרגו ביום זה, מלבד בנו החולה של חוסיין, עלי (המכונה "זין אל-עאבדין"), שהפך לאימאם הרביעי של השיעים. הגופות נשארו ללא קבורה במשך ארבעים יום, וניצולים ממשפחתו של חוסיין נלקחו כאסירים לאל-שאם (סוריה ולבנון היום).

כריתת ראשו ומשמעותה

ראשו של חוסיין נשלח ליזיד ושם הוצג לראווה בתור הסמל לניצחונו של יזיד על ההנהגה, ובכך גם היווה את ניצחונם של הסונים על השיעים שמאז הפכו למיעוט נרדף. גופתו של חוסיין נקברה בכרבלא, בסמוך למקום מותו. לפי המסורת ראשו הושב מדמשק ונטמן לצד גופו. השיעים (לפי השושלת הפאטמית) מאמינים שראשו של חוסיין נקבר תחילה בחצר מאהל יזיד (המסגד האומיי), ולאחר מכן הועבר מדמשק, לאשקלון ואז לקהיר. ישנה מסורת שלפיה נקבר ראשו של חוסיין במקאם א-נבי חוסיין, מבנה באשקלון שפוצץ ביולי 1950 בהוראת אלוף פיקוד הדרום דאז משה דיין. בסמוך להריסות המבנה הוקם מרכז רפואי ברזילי. מדי שנה מגיעים למקום עשרות מאמינים שיעים, בעיקר מהודו ומפקיסטן.
הקרב בכרבלא ומותו של חוסיין הטביעו את חותמם העמוק על האמונה השיעית, והפכו אותה ממפלגה המבקשת להחליף את השלטון, לתנועה דתית. על פי האמונה השיעית, חוסיין בחר למות בקרב שהיה בעצם אבוד מראש, כביטוי לאהבת האסלאם והגנה על אללה.
ג'ולי סומרס

ביוגרפיה

סומרס נולדה בעיר פרימונט שבמדינת נברסקה.
החלה את דרכה כשחקנית אורחת בסדרות הטלוויזיה "The Man from U.N.C.L.E. " ו-"The Fugitive" והתפרסמה לראשונה בשנת 1969 בסדרה הקומית "The Governor & J.J", בה היא שיחקה בתפקיד ג'ניפר ג'ו. הסדרה הייתה לסדרה הראשונה שזכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר וסומרס זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב הראשון לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי (את הפרס היא חלקה עם השחקנית קרול ברנט).
בשנת 1977 השתתפה סומרס בקומדיית הפעולה "הרבי הולך למונטה קרלו" בתפקיד נהגת המירוצים דיאן דארסי.
ב-1987 לוהקה סומרס לסדרת דרמת הפשע "מטלוק" בתפקיד עורכת הדין ג'ולי מארץ' חברתו של גיבור הסדרה בן מטלוק (אנדי גריפית'). סומרס הופיעה לכל אורך הסדרה במשך כ-8 שנים והועמדה על משחקה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
סומרס היא אם לשלושה ילדים מבעלה השלישי המפיק סטיוארט אדווין ומתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה הרביעי ג'ון קמס.
אנדראה קונסילי

קריירת מועדונים

כדי לקבל ניסיון בעמדת השוער הראשון, קונסילי הושאל מאטלנטה לקבוצת סמבנדטסה מהליגה השלישית בעונת 2006/2007. עונה לאחר מכן הושאל לקבוצת הסרייה ב', רימיני. לאחר עונות ההשאלה המוצלחות חזר קונסילי לאטלנטה בתור שוערה הראשי.
ב-1 בספטמבר 2014 לאחר 8 עונות באטלנטה, קונסילי חתם בססואולו בעבור שלושה מיליון אירו.

נבחרת איטליה

קונסילי היה השוער הלאומי בגילאים 16 עד 23 ואף רשם הופעה בודדת בנבחרת האולימפית ב-2008. הוא זומן לראשונה לסגל של הנבחרת הבוגרת ב-15 באוגוסט 2012 על ידי המאמן דאז, צ'זרה פראנדלי, למשחק ידידות נגד אנגליה.
טיבאטי

היסטוריה

בשנים 1898–1899, נערך מסע גרמני בשם "מסע טיבאטי" ובראשו עמד אולטוויג פון קמפץ (גר'). המסע כלל 12 שוטרים גרמנים וכ-325 חיילים אפריקאים. ב-11 במרץ 1899 הגיעו חברי המסע לטיבאטי, שם נלחמו בתושבי העיירה. בקרב זה נהרגו כ-300 מתושבי טיבאטי. הכוחות הגרמנים שדדו את היישוב ושרפו אותו, לכאורה ללא כוונה. 
עד היום קיימים בעיירה שרידים של קולוניאליזם גרמני בבניינים, בחלק מהחדרים בבתי ספר ציבוריים, ובמעונו של ראש האזור הגרמני שממוקם לצד בית החולים של הנפה.

אוכלוסייה

על פי מפקד האוכלוסין של 2005, התגוררו בקומונה כ-72,081 נפשות, מתוכם 22,869 בעיירה טיבאטי.
האוכלוסייה היא מגוונת למדי וחיים בה קבוצות אתניות רבות. הקבוצות הבולטות ביותר הן ההאוסה והפולה, אולם חיות בה קבוצות נוספות קטנות יותר וביניהן מבום (צר'), גבאיה (צר'), ווט (צר'), טיקאר (צר') ווודאב (צר').

דת

העיירה ממוקמת בשטח מוסלמי היסטורי. יש גם מיסיון קתולי ופרוטסטנטי. נוסף על כך, אנימיזם מסורתי הוא נפוץ למדי.
מותבעל

מותבעל (באכדית: Mut-Baḫlu, המשמעות בכנענית: "איש בעל") היה שליט כנעני מתקופת אחנתון המוזכר במכתבי אל-עמארנה. הוא היה בנו של לבאיה ששלט על שדרת ההר המרכזית מצפון לירושלים, ונחלתו כללה גם את מרחב העיר שכם.
ייתכן ומותבעל היה הנסיך אותו גינה לבאיה בשל קשריו עם החבירו במכתב EA 254. מקום מושבו היה בפלה שבעבר הירדן, לאחר רציחת אביו בידי אנשי גינה המשיכו מוטבעל ואחיו בתקיפת ערי מדינה כנעניות אחרות ובניסיונם להרחיב את שליטתם באמצעות שכירת החבירו שישמשו להם כחיילים.
לבסוף קיבל ביריאווזה שליט דמשק הוראה מידי הממשל המצרי לצאת למלחמה כנגד בני לבאיה, ובהם מותבעל, כפי שמצוין במכתב EA 250.
ערוץ 24

השנים הראשונות - מימד (2003-2008)

הקליפ הראשון ששודר בערוץ היה "רד מעל מסך הטלוויזיה שלי" בביצוע רמי פורטיס, שהופק על ידי הערוץ. הערוץ החל את שידוריו בשידור רצועות קליפים בלבד. עם הזמן צבר פופולריות ונוספו תוכניות הגשה שונות ושידורים חיים. ב-2005 התקיים לראשונה טקס פרסי עמ"י, טקס פרסי המוזיקה הישראלית, בו אמנים קיבלו פרסים על פי בחירת קהל הצופים. הטקס הראשון זכה לתהודה רבה ולווה במסע פרסום מסיבי שכלל שילוט חוצות ואף פרסומות ששודרו בערוץ 2 לקראת ובעת שידור הטקס, אך לבסוף זכה רק ברייטינג נמוך של 1.5%.

מכירת הבעלות לקשת ומיתוג מחודש (2008-2019)

בחודש ספטמבר 2008 רכשה "שידורי קשת" 40% ממניות הערוץ, כאשר 60% נותרו בידי חברת מימד. בעקבות הרכישה מונה צביקה ליבליך, סמנכ"ל השידור של קשת, לממלא-מקום מנכ"ל הערוץ. כמו כן, עבר הערוץ מיתוג מחדש ושינוי לוגו על ידי סטודיו Oi, והוא נפתח במתכונת מחודשת ב־24 במרץ 2009. פרויקט ההשקה היה שידור חי מאולפן שקוף בנמל תל אביב במשך 24 ימים רצופים ללא הפסקה. במהלך השידור הארוך התארחו ידוענים ישראליים רבים, שחלקם הגדול נמנה עם הטאלנטים של קשת. גם לאחר שהסתיימה תקופת השידור הרצוף, המשיך הערוץ לשדר מן האולפן השקוף עד שלהי קיץ 2009 במקומות שונים בארץ, מדי יום למשך מספר שעות. בתחילת שנת 2010 החלו שידורים בעלי קונספט דומה ב"אולפן החם" הממוקם בדיזנגוף סנטר בתל אביב.
בשנת 2011 אילצה חברת מימד את קשת לרכוש 44% נוספים מהמניות, ובכך קשת מחזיקה ב-90% ממניות הערוץ.
החל מחודש מאי 2012 הערוץ משדר בפורמט מסך רחב (16:9).
עד לשנת 2019, הפעילה קשת במסגרת mako את אתר ערוץ 24, שם העבירה בשידור חי את הערוץ ואת תכניו. האתר הפסיק להתעדכן באפריל 2018, אך הקישור אליו עדיין פעיל.

טלעד (2019 ואילך)

באמצע 2018 קשת החליטה להעמיד את הערוץ למכירה ובינואר 2019 הושלמה רכישת הערוץ על ידי חברת טלעד, שנמצאת בבעלות חברת האחזקות יונייטד קינג.
ב-6 במאי 2019 אושרה עסקת המכירה ועלה קמפיין השקת הערוץ המחודש ומיתוגו באמצעות פרסומות בערוצים המסחריים. המוטו של הערוץ המחודש הוא: "24 החדש: בידור. מוזיקה. סרטים.". מעט לפני המיתוג המחודש, הפסיקה טלעד את שידורי ערוץ 24 במסגרת עידן פלוס.
השידורים הרשמיים של ערוץ 24 במסגרת "טלעד" החלו בערב יום העצמאות, 8 במאי 2019, עת חשיפת המיתוג המחודש.
יחסי בחריין–מולדובה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מולדובה לבין ממלכת בחריין כוננו ב-7 באפריל 2004. רפובליקת מולדובה האמינה את שגרירותה שבאנקרה, בירת טורקיה, על בחריין.
על פי המידע שהתקבל מהמטה הלאומי המולדובני לסטטיסטיקה, ב-2014 הייבוא הבחרייני ממולדובה הוערך ב-28,700 דולר אמריקאי, מבלי שום ייצוא. מ-2015 לא נערך סחר רשמי בין שתי המדינות.