google/wiki40b huggingface dataset:
מועדון גימל

"המועדון" (בעבר "מועדון גימל - תוכנית המסיבה הישראלית") היא תוכנית רדיו ישראלית שהוגשה על ידי השדרן ומפיק הרדיו הישראלי איתן גור. 
בשנת 2016, הצטרף להגשת התוכנית המפיק הצעיר מתן נברו והגיש בצוותא עם איתן גור מספר תוכניות העוסקות במוזיקה אלקטרונית. התוכנית משמשת במה לחשיפה לאומני מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה שחורה ישראלים.
התוכנית החלה את שידוריה ברשת גימל בשנת 2012 ושידרה בכל שישי בין השעות 01:00-22:00, עד לסגירתה של הרשת במאי 2017. ביולי 2017, כחודשיים לאחר ירידתה משידור, התוכנית עלתה מחדש ברדיו פלוס האינטרנטי, שם היא משודרת בימי חמישי בין השעות 20:00-23:00.
בין היוצרים והאמנים שהתארחו בתוכנית נמנים סקאזי, בורגור, קפה שחור חזק ועוד.

מבנה התוכנית

התוכנית משמיעה בשעה הראשונה מוזיקה שחורה, ומארחת DJ או מוזיקאי מפורסם בשעה השנייה. לתוכנית ישנה גם פינה קבועה החל מחודש אוגוסט 2015 בשם מתחת לכיסוי (באנגלית: Under The Cover ) בהפקת והגשת האחים שירן ירמיה וערן ירמיה, תחת שמות הבמה שלהם Shirane ו Jeremie.
כמו גדולים

"כמו גדולים" היא קלטת וידאו ביתית לילדים משיריו של הזמר אריק איינשטיין, שיצאה ב-1991.
בקלטת משולבים מערכונים קצרים בכיכובם של מוני מושונוב וצבי שיסל, המגלמים בקלטת ילדים זו שני סבלים הגוררים ארגז ענק במעלה גרם מדרגות מתפתל ונתקלים במפתיע באריק, בחבורת ילדים, בלהטוטנים, בליצנים ובמספרי סיפורים המגיחים מן הארגז. השניים, הרואים בכך רווח גדול, משתדלים לעשות עבודתם נאמנה אך מדי פעם מנסים גם הם לשיר, לרקוד ולנגן, דבר היוצר מגוון פספוסים ונפילות המשמשות, לצד מערכונים רגילים, כרגעי צחוק בקלטת. קטע לדוגמה הוא קטע בו מושונוב ושיסל מורידים ארגזים ממדף גבוה וחוסר התמרון ביניהם עולה להם בלא מעט כאבי ראש. שירים רבים המופיעים בקלטת הם להיטי ענק של איינשטיין, ביניהם "אמא שלי", "עוף גוזל", "פזמון ליקינטון", "קילפתי תפוז" ו"גברת עם סלים". השירים זוכים למעין קליפים. איינשטיין עצמו מופיע בקלטת.
בשנת 1993 יצאה קלטת המשך - כמו גדולים 2.
בשנת 2007 הופצו שתי הקלטות לראשונה על גבי DVD.
לא מעט ידוענים הופיעו בקלטת כילדים, וביניהם: בנו של מוני מושונוב, השחקן מיכאל מושונוב, הזמר יפתי, הדוגמנית בר רפאלי, השחקן-מדבב דורון בן עמי והדוגמנית רומי אבולעפיה. כהופעה "בוגרת", משתתף יוסף המספר (שמאז חזר בתשובה) מספר לילדים סיפור על ילד שהתעקש לישון עם בעלי חיים שונים (ולא רק מתקבלים על הדעת ככלב וחתול) בבית סבתו והתקשה לישון משום שדבר מה הפחיד אותו - דבר מה שהסתבר לו ולקהל הצופים שהוא דלת חורקת ולא יותר. בקלטת הראשונה מתוך שתיים ניתן למצוא כותבים שונים (שמות השירים, הכותבים והמלחינים מופיעה בסוף הקלטת, בכותרות הסיום) ובהם יהונתן גפן ("הצריך הזה", "כמה שרציתי כלב"), חיה שנהב ("אדון שוקו", "גברת עם סלים") ולאה גולדברג ("מה עושות האיילות בלילות"), לצד איינשטיין עצמו ("עוף גוזל", השיר שסוגר את הקלטת הראשונה).

טכניקות

הקליפ ל"מה עושות האיילות" משלב אנימציה משולבת-וידאו (טלוויזיה מצוירת מרחפת שבה נראית דמותו של איינשטיין שרה חלקים מהשיר. הקליפ לשיר "אדון שוקו" משלב ציורים שהוגדלו כרקע, צילום וידאו ובובות שטוחות בצורות של ראשים הנעות בקצב השיר, שניתן לראות שמונעות על ידי הילדים, שיושבים מאחור על כיסאות ומחזיקים את הראשים. ב"שבת בבוקר" מוקצן עניין הבובות ומשולבות בו בובות בגודל אנושי המגלמות את אמא (ששותה "המון קפה" ומנדנדת את הילד בפארק, בין השאר)ואת אבא (שקורא "המון עיתון" ומתגלץ' עם הילד בפארק, בין השאר) ב"במדינת הגמדים" נעשה שימוש באנימציית תלת-מימד של דמויות זזות+רקע ושוב, איינשטיין מופיע בדמותו הוא כברוב הקליפים בקלטת זו ובקלטת ההמשך, עוטה מדי פעם כובע כזה או אחר.
חוות יאיר (מאחז)

הקמה והתפתחות

המאחז הוקם בשנת 1999 על ידי ארבע משפחות שגרו לפני כן ביישוב הסמוך יקיר. בעלייה הראשונה לקרקע שמו של המאחז היה תמנת חרס על שמו של היישוב המקראי תמנת חרס. בעלייה השנייה לקרקע השם שונה לחוות יאיר. הקרקע למאחז הוקצתה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית עד 2007, ומשרד השיכון השקיע מיליון ש"ח. לאחר פינוי, המאחז הוקם מחדש והפך יישוב קבע. המועצה אינה יכולה להוציא היתרי בנייה למקום, אך האדריכל של המועצה מסייעת למעוניינים לבנות את ביתם ביישוב.
ביוני 2006 מנה היישוב 18 משפחות. במאי 2008 הרסו פקחי המנהל האזרחי בריכת שחיה של משפחה מהיישוב. כבר למחרת החלה בניה מחודשת של הבריכה והסתיימה בתוך שבועות ספורים. ב-2009 החל המנהל האזרחי בהליכי הכשרה של היישוב, נכון לתחילת שנת 2016 שוקדים בחטיבה להתיישבות על המצאת ברי רשות לבתי הקבע אשר הוקמו ביישוב.
ב-2012 הוקמה קבוצת הכדורסל של היישוב, אשר חברה ב"ליגת השומרון",
ב-2016 הוקמה קבוצת הכדורגל של היישוב.
נכון לערב ראש השנה תשע"ז, מתגוררות ביישוב כ-70 משפחות. במקום למעלה מ-15 קרוואנים ו-55 מבני קבע. מרבית התושבים עוסקים במקצועות חופשיים: עריכת דין, ראיית חשבון, רפואה ועוד. היישוב הוא אחד המבוקשים ביותר ביהודה ושומרון, עם רשימת המתנה ארוכה. 
במקום יש מועדון אירועים, טיילת על שמו של אלכסנדר רובוביץ לוחם מחתרת הלח"י, גן טרום חובה, גן חובה, מעון ילדים, בית כנסת, ספריה וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא .
בחוות יאיר יש גם אזור צימרים שבו יש ארבעה צימרים, בריכות ואת אומגת אלמגור שהיא האומגה השלישית בגודלה בישראל והאורך שלה הוא 300 מטרים.
בשנת 2016 הרחובות ביישוב נקראו על שמות של לוחמי הלח"י וכביש הכניסה הורחב. הכיכר שבמרכז היישוב נקראה על שמו של יצחק שמיר.
בנוסף בית הכנסת ביישוב הורחב.
בשנת 2017 הוקם מעיין חוות יאיר, מעיין מלאכותי, הכולל שתי בריכות בטון בעומק של 50 סנטימטר.

חירבת שחדה ועין תנור

מצידה המערבי של חוות יאיר נמצא אתר ארכאולוגי "חירבת שחדה". באתר קירות אבן, חדרים, מערות ומחילות, בית בד עתיק ומקווה טהרה. במקום שכן היישוב היהודי הצפוני ביותר של הממלכה החשמונאית בשומרון. 
ליד האתר נובע "עין תנור" ( מכונה גם "מעיין הצבים"). המעיין נשפך לברכת מים טבעית, ברוחב ארבעה מטרים ועומק עד מטר וחצי.
Your Love Is My Drug

וידאו קליפ

הקליפ של השיר צולם על ידי "האני" והוא צולם ב-6 באפריל וב-7 באפריל 2010, במדבר לנקסטר, קליפורניה. הוא הופיע לראשונה ב-Vevo, בשעה 12:01 ב -13 במאי 2010. קשה תיארה את הרעיון שמאחורי הסרטון בראיון עם MTV, וציינה, "רציתי שזה יהיה כמו טיול פסיכדלי של המוח, להשוות עם להיות כל כך מגעיל מאוהב במישהו שאתה מאבד את הראש שלך". באחד מקטעי הווידאו ניתן לראות את הזמרת כשלראשה מסיכה של חיה וניתן להבין שהיא בחרה גם לשלב היבט חייתי לסרטון המסביר כי היא "מאהבת ענקית של בעלי חיים".
אמדאו התשיעי, דוכס סבויה

ביוגרפיה

אמדאו נולד ב-1 בפברואר 1435 בתונון-לה-בן, ללודוביקו, דוכס סבויה ולאן מקפריסין, בתם של יאנוס, מלך קפריסין ושארלוט דה בורבון-לה מארקה. בשנת 1452 חיתנה אותו אמו בנישואים פוליטיים ליולנד מוולואה, בתם של שארל השביעי, מלך צרפת ומארי מאנז'ו.
בשנת 1465 מת אביו לודוביקו, דוכס סבויה, ואמדאו עלה לשלטון במקומו. בשל היותו חולה באפילפסיה, שלטה אשתו בדוכסות, והגדילה בה את ההשפעה הצרפתית. אמדאו הגן על הנזירים הפרנציסקנים ונתן להם בתים, וכן העניק בתים לטיפול בעניים ובחולים.
בשנת 1471 עלה אמדאו לרגל לסן-קלוד, וב-30 במרץ 1472 מת אמדאו בוורצ'לי, ובנו פיליברטו הראשון, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
ג'יימס פראט וג'ון סמית'

ג'יימס פראט (1805–1835) וג'ון סמית' (1795–1835) היו שני אנשים שגרו בלונדון שבאנגליה. הם היו לשני האנשים האחרונים שנתלו באנגליה בגלל מעשה סדום.‏

מעצר

ויליאם בוניל היה גבר כבן 68, שהתגורר כ-13 חודשים בחדר שכור בבית ליד דרך בלקפריארס  שברובע סאת'ק שבלונדון. בעל הבית הצהיר שלבוניל היו מבקרים זכרים תכופים, שבדרך כלל באו בזוגות, וחשדותיו התעוררו בשעות אחר-הצהריים של ה-29 באוגוסט 1835, כשפראט וסמית' באו לבקר את בוניל. בעל הבית טיפס אל נקודת תצפית חיצונית בלופט של בניין אורווה סמוך, שם היה יכול לראות מבעד לחלון את חדרו של בוניל, לפני שירד להסתכל בחדר דרך חור המנעול. גם בעל הבית וגם אשתו טענו מאוחר יותר ששניהם הביטו דרך חור המנעול וראו אינטימיות מינית בין פראט לסמית', ולכן בעל הבית פתח את הדלת כדי להתעמת איתם. בוניל נעדר, אבל חזר כעבור כמה דקות עם קנקן של בירת אייל. בעל הבית הלך להביא שוטר לבית וכל שלושת האנשים שהיו בבית נעצרו מיידית.

המשפט וביצועו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מרבו אפריקני

תיאור

המרובו הוא עוף מסיבי, אחד מהכבדים ביותר בסדרת החסידאים, ופרטים גדולים מגיעים לאורך 152 סנטימטרים ולמשקל של 9 קילוגרמים; המשקל האופייני הוא 4.5–8 קילוגרמים והאורך האופייני 120-130 סנטימטרים. המרבו מתאפיין במוטת-כנפיים גבוהה במיוחד: תועד פרט בעל מוטת-כנפיים של 3.19 מטרים - מוטת הכנפיים הגדולה ביותר אחרי קונדור האנדים ואלבטרוס נודד; מוטת הכנפיים האופיינית היא 225–287 סנטימטרים. אצל המרבו קיימת דו צורתיות זוויגית המתבטא בכך שהנקבות קטנות מן הזכרים. אורך המקור 26.4-35 סנטימטרים. בניגוד לרוב החסידות, המרבו עף עם הצוואר מעוקל לאחור, בדומה למעוף האנפתיים.
המרבו קל לזיהוי בשל ממדי-גופו, ראשו הקירח, גב וכנפיים שחורים ורגליים וחלק קדמי לבן, כפל עור גדול מתחת למקור ו"צווארון" של נוצות סביב הצוואר. הזכרים והנקבות דומים במראה החיצוני (מלבד השוני בממדים), ופרטים צעירים מאופיינים בצבע נוצות חם ובמקור קטן יותר. המרבו מגיע לבגרות בסביבות גיל 4 שנים.
תוחלת-החיים 25 שנה בטבע ו-31 שנה בגני חיות.

התנהגות

בדומה לרוב החסידות, המרבו האפריקני הוא עוף חברתי המקנן במושבה. בעונה היבשה האפריקנית, אז המזון נעשה זמין יותר עם התייבשות בריכות-המים, המרבו מקנן על עץ ומטיל 2-3 ביצים. כיתר מיני החסידות הוא אינו רועש ומשמיע מגוון קולות, אך בעונת החיזור הזכרים משמיעים קול רשרוש באמצעות המקור כחלק ממצגי החיזור וכן משתמשים בשק העור על הצוואר להשמעת קולות נוספים.

תזונה

תזונתו של המרבו מתבססת בעיקר על אכילת-נבלות, וצווארו וראשו נטולי-הנוצות — בדומה לצוואר הנשר, שהמרבו ניזון לצדו לעיתים מזומנות — אדפטציה שמקלה על הנבירה בפגר. צוואר וראש לא מנוצים מתלכלכים פחות מדם ובשר בעת פעולה זו. כאוכל נבלות, למרבו תפקיד אקולוגי חשוב בסילוק פגרים שהיו יכולים לגרום להתפרצות מחלות.
המרבו האפריקני, עוף גדול-ממדים, אמנם ניזון בעיקר מפגרים, שאריות וצואה אך בהיותו סתגלן יאכל כמעט כל בעל חיים שביכולתו לבלוע. לעיתים הוא טורף עופות שונים, ובכללם גוזלי שתאי, יוניים, שקנאי, אפרוחי קורמורנים ואף פלמינגו — בייחוד פרטים חולים או זקנים. בעונת הקינון הם מתקיימים בעיקר על בעלי חיים קטנים כמו צפרדעים, חרקים, דגים, יונקים קטנים וזוחלים כמו תנינים צעירים וביצי תנינים, כיוון שזהו המזון שצורכים הגוזלים. למרות שידוע שהמרבו האפריקני ניזון לעיתים ממזון בשלבי ריקבון שונים, הוא שוטף לפעמים את מזונו במים כדי להסיר שאריות אדמה. כאשר הוא ניזון מפגרים, המרבו אוכל לעיתים לצד או לאחר הנשרים, המצוידים במקורים מעוקלים המותאמים בצורה טובה יותר לקריעת עור הפגר וביתור הבשר.
בחלקים נרחבים של אפריקה תזונת המרבו נעשית תלויה יותר ויותר באשפה שמשאירים בני-אדם, וניתן למצוא מאות עופות מחוץ לאזורים עירוניים, סביב מזבלות ומצבורי אשפה, ומרבו אפריקני שניזונים מאשפה נצפו אוכלים כמעט כל פרט שביכולתם לבלוע, כולל נעליים וחלקי מתכת. ידוע שמרבו שהתרגל להתקיים על אשפה אנושית מתנהג בתוקפנות כאשר המזון נמנע ממנו, ובכמה מקרים הם הרגו ילדים שהטרידו אותם.
קו ניצב

מעטפת פקודה

ב-Unix, ב-DOS ובמספר מערכות הפעלה אחרות, הסימן משמש לסמל תקשורת פנימית בין תהליכים - המאפשרת לפלט של תהליך לשמש קלט של תהליך אחר (צינור עיבוד נתונים).

רכיב תנאי

בשפות תכנות רבות משמש הקו הניצב (בודד או כפול) לסמל ביטוי בוליאני של "או" (לדוגמה ב-PL/I, C, פרל, Java,javascript).

שפות

הקו הניצב מסמל עיצור מצוץ שיני בשפות חויסאן, ובאלפבית פונטי בינלאומי.
הקו הניצב משמש גם בשביל סימן הפיסוק "פסק" בטעמי המקרא.
ג'ובאני פרנצ'סקו אנריו

חייו

אנריו נולד ברומא ותאריך הולדתו המדויק אינו ידוע. החלטתו להיעשות לכומר התגבשה בעליל כבר בגיל צעיר והוא התוודע לאורטוריה של פיליפו נרי בסביבות 1583. בשנת 1595 עבד כנגן עוגב בסאן מרצ'לו ונראה שהיה למאסטרו די קאפלה (ממונה על המוזיקה) בבזיליקה די סאן ג'ובאני בלאטראנו, אחרי פרנצ'סקו סוריאנו, בין השנים 1600 או 1601 ל-1603. בשנת 1609 כיהן במשרה דומה בקתדרלה של ורונה, כהונתו הראשונה מחוץ לרומא; הוא נשאר שם עד 1610, אז חזר לרומא ושם נשאר, להוציא אי-אילו מסעות, עד 1624, בתפקידים שונים (עד שהתמנה לבסוף לכומר בשנת 1616). ב-1624 התמנה למשרת מנצח מקהלה בחצר זיגיסמונד השלישי מלך פולין בוורשה. לפולין היו כמה מרכזים מוזיקליים פעילים בשלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17, ביניהם קרקוב וורשה, שנהגו להעסיק איטלקים וגרמנים; אנריו היה בין הבולטים במוזיקאים הנוכרים שהשתכנו בפולין. אנריו נפטר בגראץ, אוסטריה, בדרכו לשוב הביתה ונקבר שם ב-12 ביוני 1630.

סגנונו המוזיקלי

רבים מן המדריגלים שלו היו מונודיות, שאילה מסגנון, שמוצאו בפירנצה ובמקומות אחרים בצפון. המוטטים והמיסות שלו, לעומת זאת, שמרנים באופיים וכתובים בסגנון פלסטרינה, אף כי המוטטים כוללים בס ממוספר, עוד חידוש מן העשור הראשון של המאה ה-17. השפעה מסוימת של ויאדאנה ניכרת ביצירות אלה.
כמה מן המיסות של אנריו הן פוליכוראליות, טכניקה העושה שימוש בקבוצות אחדות, נפרדות ומרוחקות זו מזו, של זמרים. אף כי גם טכניקה זו התפתחה בוונציה, היא נפוצה למקומות רבים עד סוף המאה ה-16: כמעט כל מלחיני הפוליפוניה הכנסייתית השתמשו בטכניקה פוליכוראלית בזמן זה או אחר, בייחוד אלה שעבדו בסביבות אקוסטיות רחבות ידיים (כמו רוב הקתדרלות באירופה). 
הישגו החשוב ביותר של אנריו הצעיר היה ה-Teatro armonico spirituale שלו משנת 1619, שאפשר לראות בה את האורטוריה הראשונה. היא כוללת את כתיבת האובליגטו המוקדמת ביותר לכלי נגינה ששרדה מן האסכולה הרומאית. האינסטרומנטאציה מותווית בהקפדה יוצאת דופן וחילופי הקטעים בין כתיבה אינסטרומנטאלית לווקאלית השפיעו רבות על יצירות בעשורים הבאים. שלא כיצירות שנכתבו באסכולה הוונציאנית, שרבות מהן היו ביסודן מוטטים גרנדיוזיים, ה"תיאטרו ארמוניקו ספיריטואלה" נכתב באיטלקית; הוא כלל סיפורים שתוארו במוזיקה אך לא הוצגו (כפי שהיה הדבר נעשה באופרה) וקולות התחלפו לסירוגין בכלי נגינה פרק אחר פרק. היצירה כללה מוזיקה לסיפור "הבן האובד" ו"המרת דתו של שאול".

יצירותיו

אנריו היה מלחין פורה, שכתב מוטטים, מחרוזות מזמורים, אנטיפונים, "קונצ'רטי מקודשים", רספונסאריות, מזמורי תהילים, מדריגלים, מוזיקת קודש ומוזיקה חילונית מסוגים שונים וקומץ יצירות אינסטרומנטאליות. רוב יצירותיו יצאו לאור ברומא; עד כה לא זוהו יצירות, שאפשר לשייכן בוודאות לתקופת שהותו בפולין.
טקווארצ'לי

מיקום

טקווארצ'לי שוכנת על גדת נהר הר'אלידזגה (ღალიძგა) או אאלדזגה (Аалдзга) (במפות הסובייטיות מופיעה כ"גאלידזה"), ומחוברת לאוצ'מצ'ירה בקו מסילת ברזל (26 ק"מ), המסילה העוברת לאורך חופי אבחזיה ומחברת את גאורגיה ורוסיה. היא ממוקמת בסמוך להר גידז'ירקה בעל מרבצי הפחם.

אקלים

האקלים בעיירה הוא סובטרופי. הקיץ חם עם טמפרטורה ממוצעת של °C‏20 בחודש יולי וחורפים קרים במתינות עם טמפרטורה ממוצעת של °C‏6 בחודש ינואר. כמות המשקעים השנתית עומדת על כ-2,000 מ"מ.

היסטוריה

טקווארצ'לי הפכה לעיר בשנת 1942. כריית הפחם ביישוב החלה כבר בשנת 1935, ובתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר עלתה חשיבותה של כריית הפחם, ומכרות הפחם הראשיות בבקעת דונץ (Донецький басейн) נפלו לידי הגרמנים.
במהלך מלחמת אבחזיה (1992-1993) עמדה טקווארצ'לי במצור קשה מפני הכוחות הגאורגיים. בשנת 1995, הפכה העיירה למרכז מחוז טקווארצ'לי החדש, שנוסד על ידי הבדלנים האבחזים ואינו קיים בחלוקה המנהלתית של גאורגיה.

כלכלה

הענף הכלכלי הראשי של טקווארצ'לי היה מאז ומעולם כריית פחם, אף על פי שכיום מכרות הפחם הסובייטיות סגורים ופחם נחצב ממחצבה רק על ידי חברת טאמסאש, בבעלות טורקית-אבחזית, המשמשים בשיטת "חפירה פתוחה". תשלומי המס של חברת טאמסאש מהווים 75% מהכנסות מחוז טקווארצ'לי כולו. יחד עם זאת, נמתחה ביקורת על החברה בגין הזנחת ענייני איכות הסביבה.
בנוסף לכך מתוכננת בנייתו של מבנה מלט חדש, לקראת אולימפיאדת סוצ'י שתערך בחורף 2014. גאורגיה אינה מכירה בהשקעות אלה באבחזיה ורואה אותן כבלתי חוקיות והפרה של ההגבלות שהוטלו על ידי חבר המדינות בשנת 1996, ואף עצרה, במים הטריטוריאליים של גאורגיה, מספר ספינות שהחזיקו מטען של פחם שהוטען בטקווארצ'לי, פעולה שהביאה את חברת טאמסאש לסף פשיטת רגל.
הארמייה התשיעית (ארצות הברית)

הארמייה התשיעית של ארצות הברית הייתה עוצבה של צבא ארצות הברית, שלחמה במסגרת כוחות בעלות הברית במערב אירופה במלחמת העולם השנייה. מפקדה הראשון והיחיד היה לוטננט גנרל ויליאם סימפסון.

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-15 באפריל 1944 בטקסס שבארצות הברית ונקראה בתחילה הארמייה השמינית. ב-22 במאי באותה שנה, לאחר שהגיעה מפקדתה לבריטניה, שונה שמה לארמייה התשיעית, על מנת שלא יחול בלבול בינה לבין הארמייה השמינית הבריטית.
הארמייה נועדה לקבל את הפיקוד על חלק מן הדיוויזיות האמריקניות שהוזרמו לצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי והפריצה של בעלות הברית מנורמנדי אל צפון צרפת. הארמייה הפכה למבצעית ב-5 בספטמבר 1944 במסגרת קבוצת הארמיות ה-12. התפקיד הראשון שהוטל עליה היה הכנעת חיל המצב הגרמני שנותר בעיר הנמל ברסט שבברטאן, בעוד שהארמיות האמריקניות האחרות בצרפת (הראשונה והשלישית) התקדמו באותה עת מזרחה. בהמשך החודש, לאחר כניעת הגרמנים בברסט, יצאה הארמייה מזרחה ותפסה את מקומה בין הארמייה הראשונה מצפון לבין הארמייה השלישית מדרום. בחודש נובמבר הועברה הארמייה התשיעית צפונה, לאגפה של קבוצת הארמיות ה-12, כשהארמייה הראשונה מימינה ומשמאלה הארמייה הבריטית השנייה, שהשתייכה לקבוצת הארמיות ה-21. באותו חודש תקפה הארמייה התשיעית את קו ההגנה הגרמני על גבול בלגיה-גרמניה (קו זיגפריד) ובדצמבר החלה לתקוף את מערכי הגרמנים בסמוך לנהר הרואר (Roer). 
עם תחילת קרב הארדנים ב-16 בדצמבר 1944 נמצאה הארמייה בצפון בלגיה, מצפון לגזרת הפריצה הגרמנית בארדנים, בעוד שמפקדת קבוצת הארמיות ה-12 נמצאה מדרום לגזרת ההתקפה הגרמנית. על כן הועברה הארמייה ב-20 בדצמבר תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21 (ביחד עם הארמייה האמריקנית הראשונה). רבות מיחידות הארמייה התשיעית הועברו תחת פיקוד הארמייה הראשונה כדי לתגבר אותה בלחימתה נגד הגרמנים בקרב הארדנים, בעוד הארמייה התשיעית עוסקת בעיקר במגננה.
בפברואר ובמרץ 1945, לאחר סיום קרב הארדנים, תקפה הארמייה התשיעית אל תוך גרמניה במסגרת קבוצת הארמיות ה-21 והשתתפה במערכה על חבל הריין. ב-23 בפברואר חצתה הארמייה את נהר הרואר. עד ה-10 במרץ הגיעה הארמייה אל גדת נהר הריין לכל אורך גזרתה וב-20 במרץ היא החלה לצלוח אותו. לאחר הצליחה תקפה הארמייה מזרחה והיוותה את האגף הצפוני של תנועת המלקחיים האמריקנית, אשר כיתרה כ-300 אלף חיילים גרמנים בכיס הרוהר. ב-4 באפריל הועברה הארמייה חזרה לפיקודה של קבוצת הארמיות ה-12. אחד מן הקורפוסים שלה - הקורפוס ה-16 השתתף בחיסולו של כיס הרוהר, והאחרים הוסיפו להתקדם מזרחה, הגיעו אל נהר האלבה וחצו אותו. ב-15 באפריל נמצאה הארמייה 120 קילומטרים ממערב לברלין והייתה העוצבה הקרובה ביותר אליה של בעלות הברית המערביות. היא עמדה לפתוח בהתקפה קרקעית על מנת להגיע לעיר, אך נצטוותה לסגת לעברו המערבי של האלבה, בהתאם להסכמים שבין מנהיגי בעלות הברית. ב-2 במאי התייצבו כוחות הארמייה לאורך קו העצירה שנקבע מול הצבא האדום שבגזרתה. 
באפריל 1945 פעלו במסגרת הארמייה 13 דיוויזיות אמריקניות, מהן תשע דיוויזיות רגלים, שלוש דיוויזיות משוריינות ודיוויזיה מוטסת אחת (ה-17).
מפקדת הארמייה התשיעית הוחזרה לארצות הברית לאחר תום המלחמה ופורקה ב-10 באוקטובר 1945.
יחסי בנגלדש–גמביה

שיתופי פעולה

גמביה ביקשה את סיועה של בנגלדש בשיפור החלקאות שלה כדי להשיג עצמאות במזון. גמביה ביקשה גם שיתוף פעולה טכני בפיתוח ענף הבריאות שלה והביעה עניין לגייס רופאים ואחיות מיומנים מבנגלדש. בנגלדש הבטיחה לגמביה לשתף פעולה בתחומים אלה. בנגלדש וגמביה הסכימו לגבש את המסגרות המשפטיות לשיתוף פעולה בתחומים כמו תרופות, חקלאות (בעיקר אורז וכותנה), חינוך והעצמת נשים. ב-2014, בביקורו הרשמי בדאקה, שר המסחר, התעשייה, האינטגרציה האזורית והתעסוקה של גמביה, עבדוליי ג'ווב, ביקש סיוע מבנגלדש בפיתוח חברתי כלכלי של המדינה.

שיתופי פעולה כלכליים

בנגלדש וגמביה הראו את התעניינותם העמוקה להרחיב את הפעילות הכלכלית בין שתי המדינות, ונקטו צעדים נדרשים בעניין זה. מוצרים מבנגלדש כגון: תרופות, בגדים, סריגים, מלט וקרמיקה זוהו עם פוטנציאל טוב בשוק של גמביה. בנגלדש גם הזמינה את גמביה לגיוס כוח אדם מיומן מבנגלדש אשר יתרום לפיתוח בתחום החברתי-כלכלי.
אמילו האריס

ילדותה וראשית דרכה

האריס נולדה בשנת 1947, בעיירה ברמינגהאם שבאלבאמה, לוולטר ויוג'יניה האריס. אביה, קצין בחיל הים האמריקאי, נפל בשבי בקוריאה ב-1952 ודווח כנעדר בפעולה, העביר עשרה חודשים כשבוי מלחמה.
האריס גדלה בצפון קרולינה ובוולברידג' שבוירג'יניה, שם סיימה את בית הספר התיכון בהצטיינות. היא זכתה במלגת דרמה לאוניברסיטת צפון קרולינה בגרינסבורו, ובמקביל החלה ללמוד שם מוזיקה. היא עזבה את ספסל הלימודים על מנת להגשים את שאיפותיה המוזיקליות ועברה לניו יורק, שם עבדה למחייתה כמלצרית כדי להרוויח כסף בעודה מופיעה במופעי שירי עם בבתי קפה בגריניץ' וילג' בתקופת הפריחה של מוזיקת הפולק בארצות הברית.
ב-1969 היא נישאה לפזמונאי טום סלוקום והקליטה את אלבומה הראשון, "Gliding Bird" ("ציפור דואה"). האריס וסלוקום התגרשו זמן קצר לאחר הולדת בתם היילי, והאריס עברה עמה לבית הוריה בפרבר של וושינגטון הבירה, במרילנד.

עם גראם פארסונס

האריס חזרה להופיע בוושינגטון הבירה כחלק משלישייה עם ג'רי מיול וטום גוידרה. ב-1971 פגשה בחברי הלהקה Flying Burrito Brothers שהציגו לה את מנהיג הלהקה הקודם שלהם, גראם פארסונס. פארסונס בדיוק התחיל את קריירת הסולו שלו, ונזקק לקול נשי לאלבום הסולו הראשון שלו, GP. האריס הצטרפה לסיבוב ההופעות של פארסונס, והשניים אף הקליטו יחד אלבום בשם Grievous Angel. פארסונס מת ב-1973 ממנת יתר, והאלבום יצא ב-1974, לאחר מותו.
פארסונס חנך את האריס במוזיקת הקאנטרי, הכיר לה אמנים חשובים וסיפק לה זהות מוזיקלית. ההרמוניות של האריס והדואטים עמה, לעומת זאת, זכו לשבחים רבים מאלה ששמעו אותם, והעשירו את הופעותיות של פארסונס. בסופו של דבר היא המשיכה בדרכה עם גרסה משלה לחזונו של פארסונס, ועזרה למשוך תשומת לב להישגיו.

The Hot Band

האריס חתמה אצל האחים וורנר, וב-1975 הוציאה את אלבומה Pieces of The Sky. האלבום היה אחד אלבומי הקאנטרי היקרים ביותר שהופקו באותה תקופה, והוא כלל כשרונות כגון ג'יימס ברטון, גלן הארדין וביל פיין. שני סינגלים שוחררו מהאלבום: Too Far Gone, ולהיטה הגדול הראשון של האריס, If I Could Only Win Your Love, דואט עם הרב פדרסן, שהעפיל למקום הרביעי במצעדים.
המנהלים בחברת האחים וורנר אמרו להאריס שהם יסכימו להקליט אותה אם היא תשיג "להקה חמה" (a hot band). האריס עשתה זאת, וגייסה את הגיטריסט ג'יימס ברטון והפסנתרן גלן הארדין, שניגנו גם עם אלביס פרסלי ועם גראם פארסונס. חברים נוספים ב-Hot Band היו המתופף ג'ון ווייר, הגיטריסט האנק דה ויטו והבסיסט אמורי ג'ורדי ג'וניור. הזמר-יוצר רודני קרוול גויס כגיטריסט וכשותף לדואטים. סיבוב ההופעות הראשון של האריס השתלב בעיקר עם זה של פרסלי, עקב מחויבותם של ברטון והארדין ללהקתו של פרסלי. הלהקה החמה הצדיקה א שמה, כשרוב חבריה הוחלפו בכשרונות חדשים, כשהם המשיכו לקריירות סולו משלהם.
ב-1975 יצא האלבום Elite Hotel והעפיל למקום הראשון במצעדי הקאנטרי, והצליח להתחבב גם על קהל חובבי הרוק. ב-1976 האלבום זכה בפרס גראמי עבור הופעת הקאנטרי הנשית הטובה ביותר.
האריס המשיכה לצבור מוניטין כזמרת אורחת. מלבד השתתפות באלבומים של לינדה רונסטאדט, גאי קלארק וניל יאנג, האריס נבחרה על ידי בוב דילן להופיע באלבומו Desire.
רג'י לואיס

ביוגרפיה

לואיס נולד בבולטימור שבמדינת מרילנד. בצעירותו שיחק בבית הספר התיכון דנבאר שזכה באליפות בתי הספר התיכוניים של מדינת מרילנד עם 50 ניצחונות ללא הפסד.
הוא למד ושיחק באוניברסיטת נורת'איסטרן שבבוסטון. מגלי הכישרונות של הסלטיקס איתרו את הכוכב שצמח בעירם ומדי קיץ היה משתתף במחנה האימונים של הקבוצה.
את תקופתו בליגת המכללות סיים לואיס כשבמאזנו 2,708 נקודות והוא נבחר על ידי הסלטיקס בסיבוב הראשון של דראפט 1987 במקום ה-22. העונה הראשונה במדי הסלטיקס לא הייתה מוצלחת מבחינתו של לואיס, כאשר הוא שותף ב-49 משחקים בלבד ותרם 4.5 נקודות ו-1.3 ריב'. אולם בעונה השנייה חל שינוי גדול ביכולתו, ולאחר שלארי בירד נפצע שולב לואיס בהרכב הפותח והעמיד ממוצעים של 18.5 נקודות, 4.7 ריב', ו-2.7 אסיסטים ב-81 משחקים.
עונתו הטובה ביותר הייתה 1991/92, אז השיג 20.8 נקודות למשחק ב-50.3% מהשדה. בעונה ההיא לואיס זומן למשחק האולסטאר בו שיחק 15 דקות, קלע 7 נקודות וקטף 4 ריבאונדים. בסיום העונה הוא דורג במקום ה-15 בין קלעי הליגה.
בעונת 1992/93, מונה לואיס לקפטן הקבוצה במקומו של בירד שפרש ממשחק, את העונה סיים לואיס עם ממוצע עונתי של 20.8 נקודות וסה"כ עם ממוצע קריירה במדי הסלטיקס של 17.6 נקודות למשחק.

מחלתו ומותו

רג'י לואיס התמוטט בעת משחק כדורסל מקצועי בתחילת שנת 1993. בעקבות אירוע זה עבר השחקן מספר בדיקות רפואיות, וחזר למגרש המשחקים. שלושה חודשים אחר כך, ב-27 ביולי 1993, התמוטט שנית בעת אמון. חבריו למגרש המשחקים החלו בפעולות החייאה, והשחקן הובהל לבית החולים. בבית החולים לא הצליחו להחיות את לואיס, והוא מת כעבור כשעתיים, והוא בן 27 ושמונה חודשים. 
בחודש מרץ של אותה שנה, נראה לואיס מבולבל בעת אימון שגרתי, והתלונן על סחרחורות. חודש אחר כך, הוא התמוטט בעת משחק פומבי, אשר בעקבותיהם החל לואיס בסדרה של בדיקות בידיהם של שלוש קבוצות של רופאים, שתים מהם בבוסטון, ואחת מלוס אנג'לס שבקליפורניה. ד"ר גילברט מדג' (Dr. Gilbert Mudge), מנהל המערך הקרדיולוגי של בית חולים בריגהם אנד וומנס (Brigham & Women's), שטיפל ובדק את השחקן לאחר ההתמוטטות הראשונה, הגיע למסקנה שהשחקן התעלף כתוצאה מבעיה נוירולוגית, והתיר לו להמשיך לשחק. 
רופא הקבוצה, ד"ר ארנולד שלר (Dr. Arnold Scheller), לא חש בנח מחוות דעת זו, ויזם קשר נוסף עם עוד מספר קרדיולוגים בכירים באזור בוסטון. קרדיולוגים אלה הביעו את החשש שלואיס סובל מהפרעות קצב לב קטלניות ושאסור לו לעסוק יותר בספורט, ובוודאי שלא בספורט תחרותי. ד"ר שלר שלח אותו לבדיקות נוספות אצל קבוצת קרדיולוגים נוספת בקליפורניה שבחוף המערבי. אף אלה הגיעו למסקנות דומות. בעקבות ממצאים אלה, ד"ר שלר הודיע בראיון לטלוויזיה כי על אף הצער שבדבר, נראה שלואיס לא יוכל להמשיך את הקריירה שלו כשחקן כדורסל מקצועי. 
בעקבות הודעה זו, כינס ד"ר מדג' (Dr. Gilbert Mudge) מסיבת עיתונאים משלו, והודיע כי אין כל נזק לליבו של לואיס ושהוא יכול לחזור לשחק ללא הגבלה. נבחרת הסלטיקס בחרה את האבחון של ד"ר מדג', והותר ללואיס לעלות חזרה למגרש המשחקים. זאת הייתה טעות פאטלית שעלתה בחייו של לואיס. נתיחה שלאחר המוות קבעה כי דלקת ויראלית שפגעה בליבו חשפה אותו לפעימות לב לא סדירות. 
גופיית השחקן שלו, הנושאת את המספר 35 נתלתה במרומי הבוסטון גארדן. אחרי מותו, נפתח מרכז אתלטיקה על שמו ברוקסבורי, מסצ'וסטס.
דורותאה הקדושה

דורותאה (נולדה בין 279 ל-290 - מתה ב-6 בפברואר, בין 305 ל-311) היא קדושה בנצרות הקתולית אשר מתה על דתה. 
קיים מעט מאוד מידע היסטורי המבסס את הכתוב עליה בסיפורי הקדושים. דורותאה נולדה וחיה בקייסרי (כיום בטורקיה). פירוש שמה הוא "מתת האל". בזמן רדיפות הנוצרים על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס, נעצרה אף היא. לדורותאה ניתנה, על פי האגדה, הבחירה בין נישואין ומוות. דורותאה סירבה להתחתן, וטענה כי היא כבר "נשואה לישו". היא נכלאה עם שתי נוצריות לשעבר אשר נטשו את הדת; אך תחת זאת שהן ישכנעו אותה לנטוש את הנצרות, שיכנעה היא אותן להתנצר מחדש. דורותאה נידונה למוות בעריפת ראש לאחר עינויים קשים. בצועדה לגרדום, הקניט אותה שופטה, תאופילוס, כי תשלח לו פרחים ופירות מן הגינה של ישו. דורותאה, שראתה ילדה עם פרחים ופירות בצד הדרך, ביקשה ממנה לתת אותם לתאופילוס. הילדה הייתה למעשה מלאך, ולאחר שתאופילוס ראה את הפרחים והפירות, הוא התנצר בעצמו ומת כמרטיר.