מקורו של העולם

דוגמנית בעלת זהות מפוקפקת

בזמן שצויר הציור, הדוגמנית האהובה על קורבה הייתה נערה צעירה בשם ג'ואנה היפרנן (Joanna Hiffernan), הידועה אף כ"ג'ו". יש הסבורים שמאהבה, ג'יימס מקניל ויסלר, צייר אמריקאי ומעריץ של קורבה, הציע אותה לקורבה כדוגמנית.
בשנת 1866 צייר קורבה את הציור "האירית היפהפייה" (בצרפתית: "La belle Irlandaise"), הידוע גם כ"דיוקנה של ג'ו". כפי הנראה באותה תקופה צויר גם "מקורו של העולם", ייתכן תוך שימוש באותה דוגמנית. דבר זה יכול, אולי, להסביר את ניתוק היחסים הברוטלי בין קורבה ובין ויסלר, שהתרחש זמן קצר לאחר שפורסמה התמונה; זאת, על אף שהביוגרפים של ויסלר מצביעים לרוב על ציור אחר – "הנערות הנמות" – כגורם לניתוק יחסיהם.
צבע שערה האדום של ג'ו אינו תואם את הצבע השחור של שער הערווה המופיע בתמונה "מקורו של העולם", לכן עלתה בספטמבר 2018 הסברה שהדוגמנית ליצירה הייתה קונסטאנס קווניו, רקדנית בלט שחורת שער שהייתה פילגשו של הדיפלומט העותמאני חליל שריף פאשה. בכל זאת, עדיין יש המחזיקים בדיעה כי ג'ואנה היפרנן היא המודל ששימשה את קורבה לציורו.
בעבודתו "הרומן של המקור" (יצירה בת 420 עמודים העוסקת כולה בציור "מקורו של העולם"), מרמז ברנאר טייסדר כי היפרנן הייתה הדוגמנית לציור. ציור של קורבה המתאר את ראשה של האישה השוכבת בציור "מקורו של העולם" התגלה בשנת 2013. הציור מתאר את ראשה של הדוגמנית היפרנן ונחתך מהציור המקורי, כנראה כדי לחסוך ממנה אי-נעימות.
בספטמבר 2018 טען ההיסטוריון הצרפתי קלוד שופ (Claude Schopp), בעקבות גילוי מכתב של אלכסנדר דיומא הבן לז'ורז' סאנד, שהדוגמנית לציורו של קורבה הייתה רקדנית בלט בת 34 בשם קונסטנס קווניו (Constance Queniaux), שהייתה פילגשו של חליל ביי, מי שהזמין את הציור מקורבה.
לדעתו של קלוד שופ על זהות המודל ל"מקורו של העולם" הצטרפה גם ראש מחלקת ההדפסים של הספרייה הלאומית של צרפת, סילבי אובנה (Sylvie Aubenas).

כמה בעלים בחשאי

חליל שריף פאשה המכונה חליל ביי, דיפלומט טורקי ושגרירהּ לשעבר של האימפריה העות'מאנית באתונה ובסנקט פטרבורג, אשר התיישב בפריז, הוא שהזמין את הציור מקורבה, לאוסף התמונות האירוטיות שלו שכבר כלל תמונה אחרת של קורבה: "הנערות הנמות".
לאחר שחליל ביי ירד מנכסיו בגלל הימורים, ידוע רק מעט על בעליה הבאים של היצירה. ב-1868 נמכר אוסף האירוטיקה של ביי, והתמונה נרכשה על ידי סוחר עתיקות בשם אנטואן דה לה נארד. הסופר אדמונד דה גונקור נתקל בתמונה באקראי בחנות עתיקות ב-1889. בשנת 1910 מכרה גלריה פריזאית את התמונה לברון הונגרי בשם פרנץ הטוואני, והיא הייתה ברשותו בבודפשט עד תום מלחמת העולם השנייה.
בעליה הפרטי האחרון של התמונה היה הפסיכואנליטיקאי ז'אק לאקאן. הוא רכש את התמונה ב-1955, והציב אותה בבית הכפר שלו בגיטראנקור. לאחר מותו של לאקאן ב-1981 הסכים שר האוצר הצרפתי להסדיר את עניין מס הירושה שהכביד על משפחתו, באמצעות העברת התמונה למוזיאון ד'אורסי.

השפעתו של הריאליזם

"מקורו של העולם" צוירה בתקופה שבה הטילו ספק בערכי המוסר. התמונה היא בעלת השפעה ניכרת הן מבחינה אמנותית והן מבחינה תרבותית, השפעה בה ניתן להבחין אף כיום.

יצירה פרובוקטיבית

במהלך המאה ה-19 עברה הצגתו של הגוף האנושי מהפכה, שהאחראים העיקריים לה היו קורבה ואדואר מאנה. קורבה דחה את דרך הציור האקדמית ואת ציורי העירום אשר הציגו את הגוף האנושי באופן אידיאלי, חלק מפגמים ו"נקי", אך גם התריע כנגד מוסכמות החברה הצבועה בזמנו, תקופת הקיסרות השנייה, שבה היו האירוטיקה ואף הפורנוגרפיה מקובלים במסגרת ציורים שעסקו במיתולוגיה.
קורבה התעקש כי מעולם לא שיקר בציוריו, והריאליזם שלו המשיך לבחון את גבולות המותר להצגה בציור. "מקורו של העולם" חשף את החלקים שמאנה ביקש להסתיר בציורו "אולימפיה". הסופר מקסים דו קמפ תיאר את ביקורו אצל רוכש התמונה ואת חוויית הצפייה בה כ"מילה האחרונה של הריאליזם".

השפעה כיום

בפברואר 1994 עיטרה התמונה את עטיפת הספר "הערצה מתמדת" ("Adorations perpétuelles") מאת הסופר ז'אק הנריק. המשטרה הורתה למספר חנויות בצרפת להסיר את הספר מחלונות הראווה שלהן. חלק מן החנויות הסכימו להוראה, חלק סירבו לה, וחלק הסירו את התמונה מיוזמתן. הסופר ראה בהוראה משום צנזורה.
אף על פי שערכי המוסר והטאבו השתנו מאז צוירה התמונה, במיוחד בשל הפורנוגרפיה והקולנוע, התמונה נותרה פרובוקטיבית. הגעתה למוזיאון ד'אורסי גרמה להתרגשות. שומר חמוש הוצב באופן תמידי על תמונה זו.