google/wiki40b huggingface dataset:
רקפת זהר

ביוגרפיה

זהר היא בתה של עליזה עמיר-זהר. נולדה בקיבוץ ברעם והתחנכה במוסד החינוכי של "השומר הצעיר" בקיבוץ אילון. לאחר שנת י"ג כמדריכה בקן השומר הצעיר ברמת גן שירתה בצה"ל במסגרת חיל החינוך. לאחר הצבא עשתה שנה בשליחות מטעם "השומר הצעיר" בלונדון.
זהר היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה ובעלת תואר מוסמך במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. לימדה ספרות ומגדר במוסד החינוכי "מבואות עירון" ואף כתבה תוכניות הוראה. כסופרת, עסקה בתחומי כתיבה שונים: רומנים, ספרות ילדים וספרי עיון. 
בשנים 2008-2015 שימשה זהר כמזכירת קיבוץ עין שמר. מראשית שנת 2016ׂׂ היא מנהלת קהילה בקיבוץ שער העמקים. 
זהר מתגוררת בקיבוץ עין שמר. היא נשואה למפיק חמי סל ואם לארבעה בנים.
קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל

ביוגרפיה

קרל נולד בבראונשווייג ב-1 באוגוסט 1713 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. בצעירותו שירת קרל בצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם בשורותיו במלחמת הירושה הפולנית. ב-2 ביולי 1733 התחתן קרל עם פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, כמה שבועות לאחר שאחותו אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר הפרוסי.
בשנת 1735 מת פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, וקרל עלה לשלטון במקומו, תוך שהוא ממשיך לשרת בצבא הקיסרי. קרל העביר רפורמות מקיפות בדוכסות, ועם הזמן התחיל בניתוק קשריו עם בית הבסבורג, ובשנת 1750 אף ויתר על תפקידו כמפקד רגימנט בצבא ההבסבורגי. במהלך מלחמת שבע השנים תמך קרל בפרוסיה, מה שהביא לתוצאות הרסניות לדוכסות.
בעקבות פעולותיו להעברת רפורמות בדוכסות הדרדר מצבה הפיננסי של הדוכסות, ומשום כך מינה קרל בשנת 1773 את בנו קרל וילהלם פרדיננד לעוצר הדוכסות. ב-26 במרץ 1780 מת קרל, ובנו קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל עלה לשלטון במקומו.
סער נתנאל

לפני כניסתו למועצת העיר

נתנאל החל את פעילותו הפוליטית בגיל 16, במאבקים נגד כפייה דתית שאותם הוביל ארנן יקותיאלי.
בתקופת לימודיו האקדמיים שימש כיו"ר תא הסטודנטים הלהט"בי של האוניברסיטה העברית, "העשירון האחר", יחד עם חגי אלעד.
לאחר פרישתו מתפקידו ב"העשירון האחר" ניהל את מועדון "לילה" בירושלים, שם ערך באופן קבוע מסיבות לקהל להט"בי, ובמקביל ניהל את מועדון ה"לולו" הצמוד אליו, שהיה מיועד באופן בלעדי לקהילת הלהט"ב. שני המועדונים נסגרו בשנת 2002 לאחר שבעלי המועדון, אן-מרי ואברהם פרידלנדר, נרצחו על ידי בנם, אהרון.

חבר מועצת העיר ירושלים

בשנת 2003 התמודד נתנאל מטעם מרצ על מקום במועצת עיריית ירושלים, והפך לחבר המועצה ההומוסקסואל הגלוי הראשון בירושלים. נתנאל, ששירת בעיריית ירושלים בתקופתו של ראש העיר אורי לופוליאנסקי, התפרסם כאופוזיציונר להנהלת העירייה, החרדית ברובה, ולמדיניותה. במסגרת תפקידו הציבורי היה שותף לשורה של מאבקים כנגד התחרדות העיר. ומדיניות הנהלת העירייה, שבה ראה כפייה דתית, וקידם הליברליות בה.
בין השאר פנה נתנאל לראש העיר בהצעה לקרוא רחוב בירושלים על שם מגנוס הירשפלד, תמך בביטול הקנסות שהוטלו על מוכרי החמץ בפסח. נתנאל בין המעטים במועצת העיר שהביע מחאה על אירוע חנוכת גשר המיתרים בירושלים, בו הופיעו בנות להקת המחול "מחולה" בלבוש צנוע, במקום בבגדי המחול, ועוד. 
אחד ממאבקיו החשובים היה כנגד עיריית ירושלים שסרבה לאפשר קיומו של מצעד הגאווה בתחומה. נתנאל היה שותף לעתירה שהגיש הבית הפתוח כנגד עיריית ירושלים בבית המשפט המחוזי, לאחר שהעירייה לא התירה את קיום המצעד. בפסיקתו של בית המשפט המחוזי חויבה העירייה לאפשר את קיום המצעד. במאבק זה היה נתנאל אחד מאנשי הציבור המעטים בישראל שתמך בקיום מצעד הגאווה בירושלים בפומבי ובאופן עקבי.
במהלך כהונתו קיבל נתנאל מספר פעמים איומים על חייו מגורמי ימין קיצוני וגורמים חרדיים. בנוסף, נתקל רבות בהתנגדות בתוך מועצת העיר, כפי שניתן לראות בסרטו התיעודי של ניצן גלעדי, "ירושלים גאה להציג".
במקביל לעיסוקיו כחבר מועצת העיר היה נתנאל איש עסקים. החל משנת 2002 ניהל מקומות בילוי, ובהמשך פתח את הגיי באר הירושלמי "שושן 4", שנחשב אחד ממקומות הבילוי הלהט"ביים הבולטים בירושלים. המקום נסגר בשנת 2007.  בשנת 2008 החליט שלא להתמודד לכהונה נוספת במועצת העיר. בשנים האחרונות עוסק נתנאל בתחום התיירות.
מקלע לואיס

רקע

הלואיס פותח על ידי אלוף-משנה אמריקאי בשם אייזק לואיס בשנת-1911. הוא ביקש להכניס אותו לשרות בצבא ארצות הברית, אך נתקל בסירוב. לואיס המתוסכל פרש ועבר לבלגיה, שם הציג את הנשק בפני הצבא הבלגי. הבלגים התלהבו מהעיצוב והחלו לייצורו בסוף שנת 1913. לאחר מכן החל ייצור גם בבריטניה. עם פלישת צבא גרמניה לבלגיה ב-1914 הצטיינו מקלעי הלואיס בלחימה, וצבא בריטניה אימץ את הנשק ב-1915. מאות אלפי מקלעי לואיס יוצרו והותקנו במכוניות משוריינות, טנקים, ומטוסים. בנוסף שימשו את החי"ר הבריטי כנשק סיוע נייד, שכן היו קלים בהרבה מרוב מקלעי התקופה.
הכוחות הבריטים התקינו אותו על צריחי השריוניות הראשונות שפעלו בחזית סיני וארץ ישראל. בניגוד לחזית הארופאית שהייתה סטטית וכלי הרכב סבלו מקשיי ניידות, הרי החזית במזרח התיכון התאפיינה בשטחים פתוחים ברובם מדבריים בהם לשריוניות היו יתרונות רבים לעומת החיילות הרכובים על סוסים וגמלים. כאמור ציידו הבריטים את שריוניות הרולס רויס שהפעילו בחזית המזרח תיכונית במקלעי לואיס. 
האמריקאים איחרו להכניס את המקלע לשימוש, ולכן הנשק שירת תקופה קצרה בלבד, עד שהוחלף על ידי רובה הבראונינג האוטומטי (BAR). הלואיס המשיך לשרת את הצבא הבריטי עד 1936, עת נכנס הברן כמקלע קל לשרות. בארץ החלו להחליפו בברן רק מאוחר יותר והוא היה בשנת 1936, שנת פרוץ המאורעות - המקלע הנפוץ ביותר בקרב הכוחות הבריטים.

מאפייני הנשק

הלואיס הצטיין במשקל נמוך יחסית למקלעי התקופה, שאיפשר שימוש על ידי חי"ר מסתער. המשקל הקל היה תוצאה של שימוש במנגנון קירור אוויר, בניגוד לקירור המים המקובל בתקופה. מנגנון קירור האוויר הגדול הקיף את הקנה ויצר מראה ייחודי לנשק. הנשק הוזן על ידי מחסנית עגולה של 47 כדורים (90 במטוסים), שמוקמה מעל הנשק, והסתובבה בעת הירי. כדי להגדיל את היציבות בעת הירי - הותקן למקלע דורגל.

שימוש במקלע לואיס על ידי המשמרות הנעים

בשנות השלושים בעקבות המרד הערבי הגדול ותקיפת היישובים היהודים בארץ, הוקמו והופעלו על ידי משטרת המנדט יחידות המשמר הנע. היחידות היו שייכות ליישובים השונים ופעלו כיחידות מקומיות. על מנת לאפשר ניידות, סיפקה המשטרה הבריטית לאותן היחידות טנדרים עם ארגז פתוח עליו הותקנה חצובה ועליה הורכב מקלע לואיס. מקלע הלואיס שהיה נשק חדשני בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נחשב בשנות השלושים והארבעים לנשק מיושן ולכן הבריטים מסרו אותו ליחידות המשמר הנע. 
צוותי הטנדרים היו נוטרים שפעלו ברישיון ובחסות משטרת המנדט הבריטית (Palestin Police). על שולי הכובעים המקופלים וכן על השרוולים היו משולשים בצבעים שונים שציינו את האזורים השנים של המשמרות הנעים. לכל אזור היה משולש בצבע שונה. 
למשמר הנע היה בנוסף סמל מיוחד בו נראה הטנדר עם מקלע הלואיס.

השימוש בבריגדה היהודית

המתנדבים הראשונים לצבא הבריטי בארץ ישראל עברו אימונים שכללו במסגרת חיל הרגלים שימוש ברובים ובמקלעים. המקלע הנפוץ ביותר לפחות בשנים הראשונות היה מקלע הלואיס.
לינדה פסטן

חייה

לינדה פסטן נולדה למשפחה יהודית בברונקס שבניו יורק בשנת 1932. היא למדה ברדקליף קולג', והשלימה לימודיה באוניברסיטת ברנדייס. לינדה פסטן פרסמה כעשרה כרכי שירה, שהוציאו לה שם של משוררת מוערכת, והיא גם זכתה בפרסים ספרותיים רבים על עבודתה הספרותית.
לינדה פסטן הייתה משוררת החצר, המשוררת הרשמית, של מדינת מרילנד, משנת 1991 עד שנת 1995. שיריה עוסקים ביקיריה החיים, ובדמויות מיתיות וארכיטיפיות, הן מן התנ"ך והן מהמיתולוגיה היוונית. לעברית עדיין לא תורגם ספר משלה, אך שירים בודדים משלה תורגמו בידי כמה מתרגמים ונדפסו בכתבי עת ספרותיים בארץ.
גרטה וולף קרקואר

ביוגרפיה

גרטה וולף נולדה במשפחה בורגנית בשנת 1890 בויטקוביצה, אז עיירה שבמורביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום שכונה באוסטרבה, צ'כיה). בשנת 1891 עברה המשפחה להתגורר בווינה. בשנת 1909 בקירוב החלה ללמוד אמנות בבית הספר לאמנות לנשים ונערות בעיר. לאחר מכן למדה ציור באופן פרטי אצל כמה אמנים בגרמניה ובאוסטריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה וולף פעילה בחוגי האמנות בווינה. היא הציגה במספר תערוכות וכן הייתה מקורבת לזיגמונד פרויד ואלפרד אדלר, שעמו עבדה בשילוב אמנות במסגרת תראפוייטית. בנוסף, הייתה חברה בקבוצת האמנים האוונגרדית "Bund der Geisitig Tätigen". בשנת 1919 נישאה לצייר והאדריכל, לאופולד קרקואר, אותו הכירה במסגרת פעילות הקבוצה. בשנת 1924 עלו השניים, ביחד עם בתם טרודה דותן, אל ארץ ישראל, והתיישבו בירושלים. וולף קרקאור עסקה בעבודות שונות עבור המוסדות הציוניים ובהם קק"ל וקרן היסוד. בשנת 1927, יצרה אלבום הדפסי-אבן בהזמנת קרן היסוד. בין השנים 1935–1939 הקימה והפעילה תיאטרון בובות בשם "מריונית", שהציג לקהל ילדים ומבוגרים גם יחד. במקביל החלה עוסקת באיור בעיתונות ובאיור ספרי ילדים.
על אף שגרטה וולף קרקואר הייתה ידועה באוסטריה כציירת דיוקנאות, ויצירותיה נמכרו בווינה עד לעליית המפלגה הנאצית לשלטון, חלק מרכזי מיצירתה המוקדמת אופיין בגישה אוונגרדית. לצד השפעות אקספרסיוניסטיות וקוביסטיות, ניתן למצוא ביצירתה אף התייחסות אל הציור המופשט. לאחר עלייתה לארץ ישראל, נטשה השפעות אלו לטובת יצירה אישית בסגנון פיגורטיבי, בעלת היבטים חברתיים, שהייתה רחוקה מן הסגנון הארץ-ישראלי.
ג'ון אלכסנדר

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד בפורט נצ'ס שבטקסס. ב-1982 סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת טקסס טק. בדצמבר 1982 התגייס לצי ארצות הברית ובנובמבר 1983 הוכשר כאיש צוות אוויר. 
שירת כנווט ומפעיל מערכות במטוסי A-6E בטייסת התקיפה 165 על נושאת המטוסים "קיטי הוק", בטייסת התקיפה 155 על נושאת המטוסים "אינדיפנדנס", בטייסת התקיפה 196 על נושאת המטוסים "קרל וינסון", וכמדריך טיסה בטייסת 128. שירת בקבוצת המשחתות-סיירות השלישית על נושאת המטוסים "נימיץ" וכסגן מפקד נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור". 
פיקד על טייסת התקיפה האלקטרונית 135 ("העורבים השחורים"), במאי 2006 מונה למפקד אוניית לוחמה אמפיבית "USS Juneau" ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2007. בין ינואר 2010 לספטמבר 2012 פיקד על נושאת המטוסים "אברהם לינקולן" והוביל אותה במהלך פעילות מבצעית ב"מבצע חירות מתמשכת", במהלכה ביצעו כוחותיה למעלה מ-2,000 גיחות מבצעיות ב-172 ימים.
כאדמירל משנה שימש עוזר למפקד פיקוד כוח האדם של הצי. באוקטובר 2014 מונה למפקד כוח משימה 70 וכוח נושאות המטוסים החמישי של הצי השביעי ושירת בתפקיד עד יולי 2016. בתפקידו הבא שימש מנהל המבצעים הימיים בפיקוד כוחות הצי.
בספטמבר 2017 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד הצי השלישי של ארצות הברית. הוא שירת בתפקיד עד ספטמבר 2019 ופרש מהצי.
במהלך שירותו צבר למעלה מ-3,200 שעות טיסה ומעלה מ-700 נחיתות על נושאות מטוסים. 
אלכסנדר בעל תואר שני בלימודי ביטחון מקינגס קולג' שבאוניברסיטת לונדון, בוגר קורס פיקוד ומטה של הצי המלכותי הבריטי ובוגר התוכנית להנעה גרעינית של צי ארצות הברית. הוא נשוי לשרלוט ואב לשניים.
תא אופקי

סקירה

הם פועלים בשכבה החיצונית של הפלקסיפורם (OPL – outer plexiform layer) שברשתית העין, ומקשרים באופן צידי בין נוירונים בשכבה זו.

ארגון התאים

קיימים שלושה סוגים בסיסיים של תאים אופקיים, המסומנים ב-HI, HII ו-HIII, בהתאמה. אין הסכמה עדיין באשר מידת הברירתיות של שלושה סוגים אלה, כלפי אחד משלושת סוגי תאי המדוך. ממחקריהם של בויקוט (Boycott) וואסל (Wassle) עולה שתאי HI ותאי HII אינם בררניים כלפי מדוכים מסוג S, M 
או L. בניגוד לכך, אנהלט (Anhelt) וקולב (Kolb) טוענים שהתצפיות שלהם מראות שתאי HI מתקשרים לכל שלושת סוגי המדוכים ללא הבחנה, אבל תאי HII לעומת זאת, מגלים נטייה לתקשר עם מדוכים מסוג S במידה הרבה ביותר. הם גם זיהו סוג שלישי של תאים אופקיים, HIII, שהיה זהה ל-HI מלבד העובדה שאינו מתקשר עם מדוכים מסוג S. תאי HII גם יוצרים קשרים עם תאי קנה, אבל עושים זאת רחוק מגופי התאים כדי להימנע מהפרעה לפעילותם של תאי הקנה.
וליו טורמיס

ציוני דרך בחייו

כבר בגיל צעיר טורמיס צבר ניסיון רב ומעמיק במוזיקה כוראלית. אביו היה מנצח מקהלה, נגן עוגב ומורה למוזיקה. העונג שהפיק מניגודי הגוונים שיוצרים משלבי העוגב מתקשר אולי גם לתזמור למרקמים כוראליים שערך בתקופות מאוחרות יותר בחייו, סימן היכר לסגנונו הבוגר.
טורמיס החל את הכשרתו המוזיקלית הרשמית בשנת 1943, בבית הספר למוזיקה בטאלין, אך מלחמת העולם השנייה ומחלה קטעו את לימודיו. ב-1949 נכנס לקונסרבטוריון של טאלין והמשיך את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה בשנים 1951-56. תוך זמן קצר השיג משרות הוראה בבית הספר למוזיקה שלך טאלין (1955-60) ובבית הספר התיכון למוזיקה של טאלין (1962-66), אבל בשנת 1969 כבר הקדיש את כל זמנו לכתיבת מוזיקה והתפרנס כמלחין עצמאי.
מאז ועד לפרישתו מן ההלחנה בשנת 2000, חיבר טורמיס למעלה מ-500 שירי מקהלה, כמו גם יצירות ווקאליות ואינסטרומנטאליות אחרות, פסקולי סרטים ואופרה. על אף הצנזורה שהוטלה על כמה מיצירותיו הפרובוקטיביות יותר מבחינה פוליטית בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80, שמר טורמיס על מעמדו כמלחין מהולל, שיצירותיו בוצעו ברחבי ברית המועצות ובמזרח אירופה, שם רואים בו אחד מגדולי התורמים לרפרטואר המוזיקה המקהלתית במאה ה-20. כיום מתחילה המוזיקה של טורמיס לזכות להכרה גם בארצות הברית.
קרסומי

קרסומי או קאראסומי (ביפנית: カラスミ (鱲子) הוא מאכל העשוי ביצי דג מולית מוחמצים במי מלח ומיובשים. מאכל זה הוא מאכל המאפיין את אזור נגסאקי שביפן ויחד עם האוּני (ביצי קיפוד ים מומלחות) והקונווואטה (מעיי מלפפון ים) הם שלושת הצ'ינמי (מילולית "טעם נדיר", מאכלים הנחשבים ייחודים לאזור מסוים ביפן).
הביצים מומלחות, ומיובשת בשמש. מאכל זה נחשב למעדן ביפן ובטאיוואן. ביפן נהוג לשתות יין סאקה לצד הקרסומי.
ישנה סברה לפי מקור שמו של המאכל בדמיונו למקלות הדיו (ביפנית: סומי) שיובאו מסין ליפן (סין כונתה "קרה").
בישראל מיוצר קרסומי מביצי דג בורי, לצורך שיווקו למדינות מזרח אסיה.
ייז'י רוסנוק

יִיזִ'י רוּסנוֹק (בצ'כית: Jiří Rusnok; נולד ב-16 באוקטובר 1960 באוסטרבה) הוא פוליטיקאי וכלכלן צ'כי, איש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לשעבר, כעת בלתי מפלגתי, שכיהן כראש הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצ'כית מ-25 ביוני 2013 עד 29 בינואר 2014. שימש כשר האוצר בשנים 2001–2002 וכשר התעשייה והמסחר בשנים 2002–2003. היה בעבר גם היועץ לענייני כלכלה של נשיא צ'כיה, מילוש זמאן, ומכהן גם כחבר במועצה הכלכלית-לאומית שליד ממשלת צ'כיה.

ביוגרפיה

ייז'י רוסנוק נולד בשנת 1960 בוויטקוביצה, בעיר אוסטרבה. הוא למד כלכלה באוניברסיטה לכלכלה בפראג עד שנת 1984. בהמשך, בשנות המשטר הקומוניסטי בארצו, עבד בוועדה הממלכתית לתכנון ובמשרד הפדרלי לתכנון אסטרטגי של צ'כוסלובקיה. לפני מהפכת הקטיפה עמד להתקבל לשורות מפלגת השלטון הקומוניסטית.
אחרי החזרת המשטר הדמוקרטי, בשנות ה-90, עבד רוסנוק כמנהל מחלקה בקונפדרציה של האיגודים המקצועיים (1998-1992). בשנת 1998 נכנס לחיים הפוליטיים כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית. הוא כיהן כשר האוצר בממשלת מילוש זמאן בשנים 2001–2002 ומאוחר יותר כשר התעשייה והמסחר בממשלת ולדימיר שפידלה. בעקבות מחלוקת עם שפידלה, בשנת 2003 הוא התפטר מן הממשלה ומן הפלרמנט ובמרץ עזב את החיים הפוליטיים. בשנת 2010 עזב את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עבד לאחר מכן במגזר הפרטי.
בשנים 2005–2012 היה יושב ראש האיגוד של קרנות הפנסיה. בשנים 2006–2013 שימש כיושב ראש מועצת המנהלים ומנכ"ל קרן הפנסיה ING. החל משנת 2009 שימש כיושב ראש המועצה לפיקוח הציבורי על המדיה האודיו-וויזואלית.

ראש ממשלה

רוסנוק התמנה ביוני 2013 לראש ממשלה זמנית בעקבות שערורייה שבה היה מעורב ראש שממשלה הקודם, פטר נצ'אס, שמנהלת משרדו ולכאורה מועמדת להיות אשתו השנייה, יאנה נאגיובה, ובכירים אחרים בממשלו נחשדו בפרשת ריגול ושחיתות. 
המינוי משך בקורת חריפה מצד מפלגות הקואליציה השלטת הקודמת, המפלגה הדמוקרטית האזרחית ומפלגת TOP 09 שטענו כי הנשיא נקט בהחלטה בלתי אחראית. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שבאופוזיציה דרשה את הקדמת הבחירות הפרלמנטריות. כבקשתו הנשיא זמן הרכיב רוסנוק "ממשלת מומחים".
ב-7 באוגוסט 2013 ממשלתו נתקלה באי אמון של הפרלמנט עם 100 קולות (בעיקר -מפלגות הימין והמרכז) נגד ו 93 בעד (בעיקר מקרב מפלגות השמאל והמרכז).
רוסנוק נדרש על ידי הנשיא להישאר בתפקיד וכיהן כראש ממשלה זמנית עד לבחירות הפרלמנטריות, בהתחלת שנת 2014.
רוסנוק סיים את כהונתו כראש ממשלה ב-29 בינואר 2014.
רוסנוק נשוי לאיווטה, ולזוג שלושה ילדים.
יאמטו

יאמטו הוא כינוי לקבוצה האתנית הדומיננטית כיום ביפן. קבוצה זו השתלטה על יפן הקדומה והפכה ארץ זו לישות מדינית אחת. בתקופת נארה במאה ה-8 הכניעו בני הימאטו את כל הקבוצות האתניות האחרות אשר חיו בשלושת האיים המרכזיים וייסדו את השושלת הקיסרית המולכת עד היום ביפן. מאוחר יותר, לקראת סוף האלף השני השתלטו היפנים המודרניים גם על האי הוקאידו ודחקו את הקבוצה האתנית של האיינו לשמורות קטנות.

הקמת השלטון המרכזי

בני היאמטו, אשר הושפעו בעיקר מהתרבות הקוריאנית, קבעו את אזור השפעתם באי הדרומי קיושו במאה הרביעית לספירה, עם תום תקופת יאיואי. תלי קבורה ענקיים שנבנו עבור האצילים מזהים את הסגנון הייחודי של היאמטו. אחד מאתרים אלה נחשב לגדול בעולם, שטחו הוא גדול מ-25,000 מ"ר ונפחו גדול מהפירמידה הגדולה של גיזה של פרעה ח'ופו. תלים מסוג זה נבנו כבר בתקופת קופון, בין המאה ה-3 והמאה ה-6 לספירה, אך תלי הקבורה של שושלת יאמטו בלטו בגודלם.
בני הקבוצה האתנית של היאמטו החלו להתפשט צפונה במאות הראשונות של האלף הראשון. התרבות הצבאית הקוריאנית אשר השפיעה על הקבוצה האתנית העניקה לה יתרון ארגוני בהכנעתה את הקבוצות האתניות האחרות המפוזרות באיים הונשו ושיקוקו. אותן קבוצות אתניות נטמעו ביאמטו או לחליפין נדחקו לאזורי ההרים הבלתי מיושבים והקשים למחיה.
במאה ה-6 ביססו בני הקבוצה האתנית יאמטו את אחיזתם ברחבי יפן וקבעו את כס השלטון בעיר נארה. תקופה זו התאפיינה באימוץ התרבות הקוריאנית והסינית. בתקופה זו הוטמעה ביפן הדת הבודהיסטית וכן הרעיונות הקונפוציאנים. הכתב הסיני אומץ על ידי השלטון ואיתו נפתחו השערים לאמנות, לספרות ולרעיונות נוספים מהיבשת. כל אלו גיבשו את התרבות היפנית עד לתקופה המודרנית. לקראת סוף המאה ה-6 הצטננו הקשרים בין יפן לקוריאה, וסין הפכה להיות המשענת הפוליטית והתרבותית של יפן.

תקופת קיסרי יאמטו

בשנת 593 תפסה את כס השלטון הקיסרית הבודהיסטית סויקו אשר העניקה את סמכויות ניהול העניינים המדיניים לנסיך שוטוקו. שוטוקו התגלה כמדינאי מחונן. לאחר שקשרי יפן-קוריאה התקררו פעל שוטוקו לכונן קשרים מדיניים ותרבותיים עם סין. לוח השנה הסיני אומץ ככלי לקידום המערכת השלטונית ביפן, ובמקביל הציג שוטוקו את החוקה היפנית אשר התבססה על אחותה הסינית. החוקה הוציאה את הכוח מידי הקבוצה האתנית ומעתה הפך הקיסר לשליט המרכז את כל הסמכוית המדיניות. בהשפעה קונפוציאנית הוכר הקיסר כנציג האלים אשר אחראי על חיי נתיניו לאור ערכים מוסריים ורוחניים. כן הוקמו מוסדות בריאות והשכלה ולראשונה נשלטו התושבים באיים השונים תחת מערכת אחת של חוק ומוסר. המאות ה-7 וה-8 היו תקופת השיא בשלטון יאמטו. במהלך תקופת נארה עוצבה המיתולוגיה היפנית, מעמדו של הקיסר התקבע כסמל נצחי והבסיס התרבותי אשר מלווה את יפן עד לתקופה המודרנית תפס אחיזה בעם.

אוניית המערכה יאמטו

על שם הקבוצה האתנית נקראה אוניית המערכה יאמטו, שהייתה אוניית המערכה הגדולה ביותר שנבנתה מעולם. הספינה השתתפה במלחמת העולם השנייה וטובעה ב-1945.
ואצלב קלאוס

ביוגרפיה

קלאוס נולד בפרבר של פראג וסיים את לימודיו בפקולטה לכלכלה של פראג ב-1963. בתקופת האביב של פראג פרסם מספר מאמרים במגזין הרפורמי הלא-קומוניסטי Tvář. את מסגרת לימודיו המשיך במכון לכלכלה של האקדמיה הצ'כוסלובקית למדעים, אותה עזב ב-1970 לטובת משרה בבנק הלאומי של צ'כוסלובקיה.
ביולי 1992 נבחר לראש הממשלה השני של הרפובליקה הצ'כית במסגרת הרפובליקה הפדרלית של צ'כיה וסלובקיה שהחליפה באפריל 1992 את ה"רפובליקה הצ'כו-סלובקית". בסתיו 1992, עקב הלחץ מהצד הסלובקי להקים ישות מדינית עצמאית, הגיע להסכם עם ראש ממשלת הרפובליקה הסלובקית דאז, ולדימיר מצ'יאר, על מהלך של הפרדה בשלום בין שני המרכיבים של הפדרציה. בעקבות ההפרדה, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1993, הפך וצלב קלאוס לראש הממשלה הראשון של צ'כיה העצמאית החל משנת 1993 ועד שנת 1997.
מאז 1990 הוא קיבל קרוב ל-50 תוארי דוקטור של כבוד, וב-1995, בעת שכיהן כראש ממשלה, זכה גם לתואר פרופסור לכלכלה, והמשיך ללמד קורסים שונים בכלכלה במקביל לכהונתו כנשיא. הוא פרסם למעלה מ-20 ספרים בנושאי כלכלה, פוליטיקה, חברה, ותיעוד של פעילותו כנשיא.
ואצלב קלאוס נשוי לליביה רוזמונד קלאוסובה, כלכלנית סלובקית, ולהם שני בנים - ואצלב (מנהל תיכון) ויאן (כלכלן). קלאוס שיחק בצעירותו כדורסל, והוא נוהג לשחק טניס.
ב-4 במרץ 2013 הודח קלאוס על ידי הבית העליון בפרלמנט של צ'כיה והוא צפוי לעמוד לדין בגין "בגידה" בחוקת המדינה. קלאוס נאשם שהעניק חנינות שנויות במחלוקת לכ-6,000 אסירים ועצר הליכים משפטיים בתיקים אחרים. 
קלאוס סיים את כהונתו כנשיא ב-7 במרץ 2013, בתום עשר שנים בתפקיד.
מרשה קולמן-אדביו

מרשה קולמן-אדביו (באנגלית: Marsha Coleman-Adebayo; נולדה ב-18 באוגוסט 1952) היא יועצת מדיניות בכירה לשעבר בסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית (EPA) הנודעת כחושפת שחיתות (whistleblower). החוק No FEAR Act  נחקק בהשראת המקרה שלה בשנת 2002.

ביוגרפיה

קולמן אדביו היא בעלת תואר דוקטור מ-MIT. לפני שהחלה לעבוד בסוכנות להגנת הסביבה עבדה באו"ם. 
החל בשנת 1996 היא הגישה תלונות בטענה לפיה חברה אמריקאית כרתה ונדיום בדרום אפריקה תוך פגיעה בסביבה ובבריאות הציבור. הסוכנות להגנת הסביבה האמריקאית לא נתנה מענה לתלונות אלו, ולכן קולמן-אדביו דיווחה על חששותיה לארגונים חוץ ממשלתיים. כאשר המשרד להגנת הסביבה האמריקאי החליט כתוצאה מכך לא לקדם את קולמן-אדביו, היא הגישה תביעה נגד ה-EPA, בטענה על אפליה על רקע גזע ומגדר. ב-18 באוגוסט 2000 חבר מושבעים פדרלי מצא את ה-EPA אשם בהפרת זכויות האזרח של קולמן-אדביו על רקע גזע, מין, צבע וכן ביצירת סביבת עבודה עוינת על פי חוק זכויות האזרח של 1964. החוויה שלה היוותה השראה לחקיקת החוק ליידוע ואי-אפליה של עובדים פדרליים, בשנת 2002 הנודע בשם No FEAR Act (בעברית:חוק 'בלי פחד'). המדובר בחוק זכויות האזרח האמריקאי הראשון של המאה ה-21. 
לאחר שהחוק אושר בסאנט, חבר הסנאט, ג'ון וורנר, התקשר אל קולמן-אדביו עוד מאולם המליאה: "גברת צעירה, אני מתקשר אליך מאולם המליאה של סנט. הסנאט של ארצות הברית העביר עכשיו את החוק No FEAR, חוק זכויות האדם הראשון של המאה הזו. עשית היסטוריה. ברכות!". 
במהלך ההליכים המשפטיים, קולמן-אדביו נשארה מועסקת במשרד להגנת הסביבה. בשל אבחונה כסובלת מיתר לחץ דם, המשרד אישר לה עבודה מהבית. אחרי חמש שנים של עבודה מהבית ועוד תביעה שהגישה נגדו, המשרד להגנת הסביבה דרש מקולמן-אדביו לחזור לעבודה במשרד עצמו על אף מצבה הרפואי.
קולמן-אדביו היא המייסדת והמנהיגה של הקואליציה No FEAR ושל הארגון עובדי ה-EPA נגד אפליה גזעית. בתפקידה כמנהיגת הקואליציה No FEAR ארגנה בהצלחה קמפיין של ארגוני שטח ותרמה לקידום ה- No FEAR Act. החוק אושר בתקופת הנשיא ג'ורג' בוש בשנת 2002.
כיום קולמן-אדביו חברה במועצת המנהלים של ה-National Whistleblower Center, גוף ללא מטרת רווח המוקדש להגנה על זכויות עובדים חושפי שחיתויות. ספרה הראשון "No Fear: A Whistleblower's Triumph Over Corruption and Retaliation at the EPA" פורסם בספטמבר 2011 בהוצאה Lawrence Hill Books. הספר מתאר את המסע שעברה קולמן-אדביו מהגשת התלונות בסוכנות להגנת הסביבה ועד לחקיקת החוק.
נכון לחודש אפריל 2015 חברה קולמן-אדביו גם בארגון Green Shadow Cabinet של ארצות הברית כאחראית על שקיפות ממשלתית.
כינוי גוף

כינויי הגוף הם תת־קבוצה של שמות עצם, המשמשים תחליף לשם עצם ממשי. 
רוב השפות משתמשות בכינויי גוף בעיקר כדי להתייחס לאובייקט שהוזכר קודם לכן (כינוי גוף אנאפורי). למשל: ראיתי אתמול את דני. הוא לבש חולצה בהירה.
כינויי הגוף יכולים להופיע גם ככינויים חבורים, המוטמעים בתוך רכיב אחר.
הרעלת מתנול

תסמינים

התסמינים הראשוניים של הרעלת מתנול הם דיכוי של מערכת העצבים המרכזית, כאב ראש, סחרחורת, בחילה, חוסר קואורדינציה ובלבול. כמויות גדולות מספיק עלולות לגרום אף לאובדן הכרה ולמוות. במהלך 10 ל-30 השעות לאחר החשיפה הראשונית, לאחר שהתסמינים הראשוניים חולפים, יסבול המטופל מקבוצת תסמינים שניוניים. תסמינים אלה עלולים לכלול טשטוש או אובדן מוחלט של הראייה, חמצת ודימומים של גרעין הפוטמן - סיבוך לא נפוץ אך חמור. התסמינים הללו נובעים מהצטברות כמויות רעילות של פורמט בדם ועלולים להחמיר עד למוות המטופל, עקב כשל נשימתי. בבדיקה פיזית ייתכן שתימצא טכיפנאה, בבדיקת עיניים ייתכן שיתגלו אישונים מורחבים עם היפרמיה של הדיסק האופטי וכן בצקת של הרשתית. התסמינים הראשוניים של חשיפה למתנול בדרך כלל חמורים פחות מאלה של בליעת כמות דומה של אתנול.

גורמים

הרעלת מתנול נגרמת בדרך כלל משתיית אלכוהול תעשייתי מפוגל המכיל 5% מתנול  , בכדי להתחמק מתשלום מס גבוה על אלכוהול לשתייה ארגוני פשיעה רוכשים בזול אלכוהול תעשייתי המכיל 5% מתנול ומעבירים אותו לבקבוקי שתייה חריפה. חלק מההרעלות נגרמות כתוצאה משתיית נוזל המשמש לרחיצת חלונות המכונית, בין אם בשוגג או במכוון במטרה להתאבד. במקרים נדירים תיתכן הרעלה עקב חשיפה של העור למתנול או שאיפת אדי מתנול. המתנול הוא חומר בעל רמת רעילות גבוהה לבני אדם. בליעת כמות קטנה של 10 מ"ל מתנול הופכת בתהליך מטבוליזציה לחומצה פורמית, אשר עלולה לגרום לעיוורון לצמיתות על ידי הרס של עצב הראייה. 15 מ"ל של החומר עלולים לגרום אף למוות, אם כי המנה הקטלנית ביותר היא בדרך כלל 100 מ"ל (כלומר, 1-2 מ"ל של מתנול טהור לקילוגרם של משקל גוף). פרט לרעילות של החומר עצמו למערכת העצבים המרכזית (בדומה להרעלת אתנול) מתנול רעיל בשל תוצרי הפירוק שלו בגוף. בכבד, המתנול מתחמצן לפורמלדהיד (פורמלין) על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז, בהמשך הפורמלדהיד מתחמצן לחומצה פורמית. בעלי חיים שאין להם את האנזים אינם מורעלים ממתנול.

טיפול

ניתן לטפל בהרעלת מתנול בעזרת פומפיזול, או לחלופין, אם זה אינו זמין, אתנול. שתי התרופות מפחיתות את פעילות האלכוהול דהידרוגנאז עם המתנול באמצעות עיכוב תחרותי. אתנול, הרכיב הפעיל במשקאות אלכוהוליים, פועל כמעכב תחרותי על ידי קשירה יעילה יותר של אנזים הדהידרוגנז בכבד, וכך חוסם את הקשירה של מתנול אל האנזים. מתנול מופרש מהכליות מבלי שיהפוך למטבוליטים רעילים במיוחד, פורמלדהיד וחומצה פורמית. במקום זאת, אלכוהול דהידרוגנז הופך את האתנול לאצטלדהיד – מולקולה אורגנית הרבה פחות רעילה.
טיפולים אפשריים נוספים כוללים שימוש בסודה לשתייה לטיפול בחמצת מטבולית וכן המודיאליזה בשילוב עם דיאליזה לצורך סילוק המתנול והפורמט מהדם. כמו כן ניתן לתת למטופל חומצה פולית לשיפור תהליך המטבוליזם של פורמט. טיפול בשלב מוקדם מגביר את הסיכויים לתוצאות טובות.