google/wiki40b huggingface dataset:
מטאנס שחאדה

ביוגרפיה

שחאדה הוא יליד נצרת, והוא נוצרי בדתו. למד לתואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא המשיך לתואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ולדוקטורט במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
שחאדה היה חוקר בארגון מדה אל-כרמל. התמקד במחקר בתחומי הכלכלה ודפוסי ההצבעה של המגזר הערבי בבחירות לכנסת. כמו כן, הוא כתב מספר מחקרים וניירות עמדה על השפעת ישראל על הכלכלה הפלסטינית. חבר בהנהגת ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל. כחבר הוועדה ביקר את המחבל סמיר סרסאווי כשזה השתחרר מהכלא. סרסאווי ריצה 30 שנות מאסר בגין זריקת רימוני יד על אזרחים בחיפה במהלך האינתיפאדה הראשונה.
בפברואר 2019 בחרה ועידת מפלגת בל"ד בשחאדה, מזכ"ל התנועה, להתמנות ליושב הראש שלה. שחאדה מתנגד לחוק הלאום ותומך בהפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה. נחשב למתון ביחס לקודמיו במפלגה, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה. שחאדה הצהיר שהוא מוכן יותר לדיאלוג עם החברה היהודית, כולל עם מתנגדיו בימין הישראלי.

חיים אישיים

שחאדה נישא למנאל רוחאנה, נוצריה, ועובדת סוציאלית במקצועה. לבני הזוג שני בנים ובת והם מתגוררים בעספיא.
יריב בן-אהרן

יריב בן-אהרן (28 בנובמבר 1934 - 15 באוקטובר 2016) היה סופר עברי, מחנך חוקר ומסאי, ממובילי "חוג שדמות" לגיבוש זהות יהודית - חילונית ומחלוצי ההתחדשות היהודית בישראל.

ביוגרפיה

נולד בקיבוץ גבעת חיים, בן בכור למרים ויצחק בן אהרן. הוא סיים את לימודיו בקיבוץ והתגייס לחיל השריון, במסגרתו הגיע עד לתפקיד של מפקד גדוד במילואים. השתתף בקרבות מלחמת סיני כמפקד טנקים צעיר. לימים פרסם את ספרו הראשון "הקרב", ובו שיקע חוויות קשות מהמלחמה. הספר, שיצא לאור בשנת 1966, בסדרת הספרייה לעם של הוצאת עם עובד, זכה להצלחה רבה, קיבל ביקורות מצוינות ונדפס בשלוש-עשרה מהדורות. 
בן אהרן שירת גם במלחמת ששת הימים, בקרבות השריון של עמק דותן שבשומרון, וגם במלחמת ההתשה.
בן אהרן היה בין העורכים של קובץ העדויות "שיח לוחמים" (1968), שהתפרסם בציבור לאחר מלחמת ששת הימים, ובאו בו לידי ביטוי הלבטים של הלוחמים הצעירים בני התנועה הקיבוצית. קובץ זה זכה לימים לכינוי הגנאי הציני "יורים ובוכים". 
בסוף שנות השבעים עזב יריב בן אהרן את קיבוץ גבעת חיים מאוחד, וקבע את מושבו בקיבוץ ראש הנקרה. הרומן השני שלו, "פלג", יצא לאור בשנת 1993. גם ספרו זה, על התבגרות בקיבוץ בצילו של אב שתלטן ומפורסם, עורר תגובות רבות. 
לימים משך את ידיו מכתיבת רומנים, השלים לימודי יהדות בסמינר הקיבוצים באורנים ובירושלים, והיה בין מייסדי המגמה ללימודי יהדות באורנים. יחד עם אחרים כתב והוציא לאור כמה "מסכתות" ובהן עיונים במתכונת הדף התלמודי, שבמרכזו גרעין הטקסט הנידון, ומסביבו פרשנויות והפניות למקורות שונים. המסכתות יצאו לאור בהוצאת "שדמות" ואורנים.
בן אהרון היה ממעצבי הדרך של המדרשה באורנים, פרשן מובהק של "התלמוד הירושלמי" ושל סופרים ומשוררים עבריים מרכזיים ובהם: יוסף חיים ברנר, נתן אלתרמן, למדן ואחרים.
בן אהרון היה מקור ההשראה העיקרי לתפיסת עולם ייחודית המשלבת יהדות חילונית, עם ציונות הומניסטית סוציליסטית ועכשווית, תפיסת עולם אותה הנחיל למכינה הקדם צבאית ע"ש רבין בעבודה צמודה עם ראש המכינה דני זמיר ועם בוגר המכינה שלימים הפך למעצב דרכה הפדגוגי, תום נבון. המכינה הדפיסה ריכוז של מאמריו של יריב בן אהרון בספר "שורשי יניקה" וכן הקימה בית מדרש חלוציות ובו "פרקי חלוצים" כספר טקס מרכזי המאגד קטעי מקורות שבן אהרון ליקט כבסיס ל"שורשי יניקה".
על אף שלא עסק באופן פעיל בפוליטיקה, בעשר השנים האחרונות לחייו תמך בפומבי בשלי יחימוביץ. במאמר שכתב ציין כי היא "מהווה הוכחה חיה לכך שהטובים והטובות ביותר צריכים ללכת לפוליטיקה, שאפשר לבנות כח פוליטי חזק, שמוביל עם ומדינה ומונהג על ידי שוחרי טוב, אוהבי צדק ומתקני עולם. כן, וכאלה שיש להם אידאולוגיה".
נפטר ב-15 באוקטובר 2016 בגיל 82.
המבצע לביעור הבערות

ביעור הבערות היה מבצע ללימוד עברית למבוגרים אותו יזם משרד החינוך בשיתוף עם צה"ל בין השנים 1964 ועד לאמצע שנות ה-70.
המבצע החל ביוזמתו של מנהל המחלקה לתרבות במשרד החינוך,  יצחק נבון, לימים הנשיא החמישי, בשיתוף פעולה עם סא"ל סטלה לוי, מפקדת ח"ן ראשית בצה"ל. מטרתו הייתה להרחיב את ידיעת קרוא וכתוב בעברית בקרב מבוגרים. ייחודו של המבצע היה בניסיון השיטתי והמקיף ובגיוס של מוסדות אזרחיים וצבאיים לפתרון הבעיה. צה"ל העמיד חיילות לרשות משרד החינוך ואלה נשלחו אל "החזית", אל יישובים בהם היה ריכוז גבוה של מבוגרים חסרי השכלה או בעלי השכלה מעטה. המבצע החל במושבים באזורים מרוחקים והורחב אל עיירות פיתוח, שכונות בערים ויישובים במרכז הארץ.

רקע למבצע

במפקד האוכלוסין ב-1961 נמצא כי רבע מיליון מהיהודים המבוגרים בישראל (מגיל 14 ומעלה) אינם יודעים קרוא וכתוב בשום שפה. זלמן ארן, שר החינוך ב-1963, אמר בראיון לעיתון הארץ כי: 
זו בושה וחרפה ש'עם הספר' כולל אנשים אנאלפביתיים וכי עלינו למחוק את הכתם הזה מעלינו. הדבר יועיל לא רק לחיבור בין הקהילות השונות של יהודים בישראל, אלא גם לחיבור בין דור ההורים לדור הילדים.
 דברים אלו היו בבסיס המניע למבצע רחב ההיקף שכלל מאות מורות-חיילות ושרשרת פיקוד ענפה, שהתפרסו ביישובים השונים.

עבודת השטח

למען איתור האנאלפביתים ברחבי הארץ, איסוף הנתונים והכנת הקרקע לגיוס ומאות מורים הנחוצים להוצאת המבצע לפועל, נחלץ לעזרת נבון יהודה אילן, ראש מרכז ההסברה, שהפנה את נבון אל חיים ציפורי, מעובדי במשרד החקלאות ולימים מי שיעמוד בראש החברה למתנ"סים. ציפורי ונבון למדו יחדיו כמה אנאלפביתים ישנם, היכן הם מצויים ובזמן קצר יצרו מסד נתונים אמין. המבצע יצא לדרך בינואר 1964. מספר האנאלפביתים שאותרו עמד על כ-260,000 - שני שלישים נשים ושליש גברים. אחוז גבוה מן האנאלפביתים היה מצוי במושבים, בערי הפיתוח, אך גם במשכנות העוני בערים הגדולות. בערים הגדולות כדוגמת ירושלים היה קל למצוא מורים להפנות אותם אל המיזם. אך המכשול אותו צריך היה נבון לעבור, היה השגת המורים הדרושים לערי הפיתוח.
המורות-החיילות קיימו שיעורים פרטיים בבתיהם של מבוגרים שונים, אם ביחידים או אם בקבוצות קטנות, ולימדו אותם קריאה וכתיבה בסיסיים בעברית. עיקר התלמידים היו נשים, שכן הגברים נהגו לעבוד מחוץ לבית רוב שעות היום. לתלמידות היה זמן מועט בין עבודות הבית לטיפול בילדים, והן התלמידות והן המורות תמרנו את השיעורים בין הזמנים השונים.
חומרי הלימוד המתקדמים כללו את עיתוני שער, למתחיל ובהמשך שער למתחיל. הישגי התלמידים היו קריאה בעיתונים אלה, כתיבה וקריאה של מכתבים, והיכולת לחתום את שמם במקום טביעת אצבע בדיו.

תוכנית תהיל"ה

בשנת 1977 תוכנן הפרויקט מחדש תחת השם תהיל"ה. תפיסתו הייתה יצירת כיתות לימוד במוסדות ציבוריים אליהם יגיעו התלמידים, במקום שהמורות יגיעו אל ביתם. מסלול זה כולל בעשור השני של המאה ה-21 השלמת תעודת בגרות עבור טכנאים.
ריי קרוק

ביוגרפיה

קרוק שימש נהג אמבולנס במלחמת העולם הראשונה וניסה את ידו במספר מלאכות. בתחילת שנות החמישים עסק בשיווק מכונות מילקשייק כסוכן נוסע, ונתקל באחים דיק ומק מקדונלד, שהשתמשו בשמונה ממכונותיו במסעדת ההמבורגר החדשנית שלהם. קרוק הבין את הפוטנציאל הטמון בשיטת ההגשה והתפריט במסעדות הרשת הקטנה, ובשנת 1955 רכש במרמה זיכיון לפתיחת סניף של הרשת בדס פליינס שבאילינוי, ואת הזיכיון הבלעדי להפעלת מסעדות הרשת ברחבי ארצות הברית. 
בשנת 1961 רכש קרוק את זכויות התמלוגים של האחים מקדונלד תמורת 2.7 מיליון דולר, ויצא לדרך עצמאית של חברת מקדונלד'ס סיסטם קופוריישן. בתוך שנים ספורות הפך אותה לרשת המזון המהיר הגדולה בעולם. מכירות הרשת הגיעו לכ-8 מיליארד דולר בשנת מותו.
קרוק גם היה הבעלים של קבוצת הבייסבול סן דייגו פאדרס מעירו סן דייגו, בשנים 1974-1984.
קרוק נישא בגיל 20 לאתל פלאמינג, והם התגרשו ב-1961. שנתיים לאחר מכן נישא לג'יין דובינס גרין; הזוג התגרש ב-1968. שנה לאחר מכן נישא לג'ואן מנספילד, שנותרה אשתו עד מותו. היא הייתה פילנתרופית ידועה, ותרמה כספים רבים מההון שירשה מבעלה; כשנפטרה ב-2003 הורישה בצוואתה את מרבית הונם, 2.7 מיליארד דולר, לארגוני סיוע כגון צבא הישע להקמת מרכזי פנאי בשכונות מצוקה, לרשת הרדיו הציבורית NPR, למרכזי שלום, לגן החיות של סן דייגו ועוד.
ב-2016 יצא הסרט "המייסד" בכיכובו של מייקל קיטון, המגלם את דמותו של קרוק; הסרט מספר את סיפורו של קרוק כאדם לא יוצלח המחפש דרכים להתעשר ולהטביע את חותמו על העולם, ומתאר כיצד כאשר נקרתה ההזדמנות בדרכו ביצע בערמומיות עסקית וללא כל מעצורים או ייסורי מצפון את רכישת מקדונלד'ס תוך הפקעת השם המקורי והמסעדה המקורית מבעליה המקוריים (כמו גם הריסת המסעדה המקורית), והפיכתה לרשת מזון מהיר כלל עולמית תוך כדי התעשרות מסחררת.
אפילוג

אֶפִּילוֹג (לפי האקדמיה ללשון העברית נקרא גם: אחרית דבר, חתימה, סוף דבר) הוא החלק המסיים יצירה ספרותית. לא לכל יצירה יש אפילוג.

היסטוריה

האפילוג הומצא כחלק מהמחזה בדרמה היוונית על ידי המחזאי היווני אוריפידס, במקור האפילוג נקרא גם "דאוּס אקס מַכינָה" (=האל מתוך המכונה), הואיל ובסוף המחזה היה מופיע על הבמה שחקן מחופש לאחד האלים ופותר את הבעיות שנוצרו תוך כדי מהלך העלילה.

בספרות

בספרות האפילוג הוא הפרק בסוף הספר המתאר מה קורה לאחר תקופה (שנים מספר) אחרי עלילת הספר. לדוגמה, בסוף הספר הארי פוטר ואוצרות המוות מובא מה קורה עם הדמויות 19 שנים לאחר סוף העלילה.
אידה סקסטון מקינלי

אידה סקסטון מקינלי (באנגלית: Ida Saxton McKinley‏; 8 ביוני 1847 – 26 במאי 1907) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1897–1901.

ביוגרפיה

אידה נולדה בקאנטון שבמדינת אוהיו, והייתה הבת הבכורה של ג'יימס א. סקסטון (James A. Saxton), בנקאי עמיד. אידה התחנכה בבתי ספר מקומיים ובבית ספר לנימוסים (finishing school) ולאחר מכן, בהתאם למקובל בקרב עשירי התקופה נשלחה ל"סיור" (grand tour) באירופה.
לאחר שובה מהסיור הארוך החלה לעבוד ככספרית בסניף בנק, שם פגשה את ויליאם מקינלי אשר הגיע לקנטון בשנת 1867 להקים במקום משרד עורכי דין. בני הזוג התאהבו ונישאו. בתם הראשונה, קתרין, נולדה בחג המולד בשנת 1871 ובתם השנייה באפריל 1873, אולם במהלך הריונה חלתה אידה ובתה נפטרה באוגוסט באותה שנה. בתם הראשונה נפטרה אף היא זמן קצר מאוחר יותר ואידה חלתה והוכרזה רשמית כנכה בשנת 1876.
בעת שבעלה כיהן כמושל מדינת אוהיו, הקפיד ויליאם מקינלי להישאר בקרבת אשתו אשר נהגה לשבת כל העת בכיסא נדנדה ולא לקום ממנו.
בעת כהונתו כנשיא הקפידה אידה להסתיר את נכותה ושמרה על מראית עין של אישה בריאה. היא נהגה לקבל את פני המבקרים בהיותה יושבת על כיסא, ונהגה להחזיק זרי פרחים בידה על מנת שלא יראו את רעידות ידיה. היא נהגה לשבת לצד הנשיא בעת הסעודות הרשמיות (בניגוד לנוהג המקובל, לפיו יושבת אשת הנשיא ליד האורח המכובד ביותר), והנשיא נהג להסתיר את פניה במפית במקרים בהם היו לה התקפי רעידות והתעלפויות. העיתונות של אותה עת הקפידה לשמור על דיסקרטיות ולא לפרסם את מצב בריאותה של הגברת הראשונה.
לאחר הרצחו של הנשיא בספטמבר 1901 עברה אידה לקנטון שם טיפלה בה אחותה הצעירה. הנשיא נקבר לידי שתי בנותיו הצעירות במאוזולאום מקינלי שבקנטון, ובשנת 1907 עם מותה של אידה היא נקברה לצידו.
רביע אבו ח'ליל

ביוגרפיה

רביע אבו ח'ליל נולד בביירות, לבנון ובגיל 19 היגר למינכן, גרמניה עקב מלחמת האזרחים בלבנון. כיום הוא מתגורר במינכן ובחלק מהזמן בדרום צרפת עם אשתו ושני ילדיהם.

הקריירה המוזיקלית

משחר ילדותו למד אבו ח'ליל לנגן על עוּד בקונסרבטוריון של ביירות. כאשר עבר לגרמניה החל ללמוד לנגן בחליל קלאסי באקדמיה למוזיקה של מינכן. הוא נהג לשלב את המוזיקה הערבית מבית עם ג'אז, רוק ומוזיקה קלאסית. אבו ח'ליל זכה לשבחים כ"אמן מוזיקת עולם שנים בטרם נהיה הז'אנר הזה פופולרי בעולם, סטקטו מזרח-תיכוני מהול בגרוב החלקלק של הג'אז כאילו נוצרו להשתלב יחדיו".
במרוצת השנים הופיע אבו ח'ליל במקומות רבים בעולם לצד אמנים מן השורה הראשונה כדוגמת ג'ון מקלפלין, וכן הנחה בתוכנית טלוויזיה דוקומנטרית אשר נקראה Visions of Music שחקרה שילובים של מוזיקת הג'אז עם מוזיקות עממיות ממקומות שונים בעולם, בה ראיין אבו ח'ליל מוזיקאים שונים.
זסטרוגי

זסטרוגי (ברוסית: Заструги‏; בכתב לטיני: Sastrugi או Zastrugi) הם תלמים או רכסים חדים ולא-סדירים קשים כמו סלע בגובה של עד 30 סנטימטרים, הנוצרים על פני השלג עקב סחיפה אאולית, הקפצה וגלגול של חלקיקי שלג והשקעה, והם מצויים באזורים מושלגים בקטבים או באזורי אקלים ממוזג. הם נבדלים מחוליות בכך שהרכסים מקבילים באופן בולט לכיוון הרוחות הנושבות דרך קבע. תלמים קטנים יותר בלתי סדירים מסוג זה מוכרים כגלונים (קטנים, בגובה 10 מ"מ) או רכסי רוח.
תוואי השלג הגדולים במיוחד מהווים מכשול לגולשי שלג, גלשני שלג ולאופנועי שלג. התקדמות על גבי משטח לא-אחיד של זסטרוגי יכולה לעייף מאוד, ותמיד קיים סיכון של שבירת ציוד – הגלונים והגלים משופעים במקרים רבים בחתחתים ומהמורות, פני השטח קשים ואינם סלחניים, ושינויים טופוגרפיים קלים בין רכס למרזבה מתרחשים כל הזמן.

אטימולוגיה

המילה "זסטרוגי" (Заструги) היא צורת רבים בשפה הרוסית; ביחיד "זסטרוגה"(Заструга), התעתיק גרמני של המילה הרוסית הוא Sastrugi.
מקבילה לטינית לצורת היחיד, "ססטרוגוס", משמשת בכתבים שונים, לרבות יומני המשלחות של קפטן רוברט פלקון סקוט וספרו של ארנסט שקלטון, The Heart of the Antarctic.

מנגנון היווצרות

תחת הרוח, מצטברים חלקיקי שלג חופשיים ונסחפים בדומה למה שמתרחש בחוליות חרמש (חוליות ברחאן), ולכן השם העממי שקיבלו הצורות שמקבל השלג הנסחף הוא ברחאנים. האינואיטים של קנדה קוראים לתצורות השלג המתהוות כתוצאה מכך "קאלוטוגאניק" (kalutoqaniq). עם היחלשות הרוחות, מתגבשות תצורות השלג, או ה"קאלוטוגאניק" הללו, באמצעות המראה והתגבשות מחודשת. כשהרוחות מתחזקות שוב הקאלוטוגאניק נשחקים לצורות מעוצבות של ססטרוגי. האינואיט מכנים את התוואים הגדולים יותר בשם קאיוקלאק (kaioqlaq) ואת הגלונים הקטנים בשם טומרינייק (tumarinyiq). סחיפה נוספת יכול להפוך את הקאיוקלאק בחזרה לקאלוטוגאניק נודד. שלב ביניים של הסחיפה קרוי מפסוק (mapsuk), צורה תלויה. בצד הפונה לרוח של הרכס, הבסיס נסחף מהר יותר מאשר החלק מעליו, תוך יצירת צורה מוכרת של קצה סדן המצביע כנגד הרוח.
על מדרונות ההרים משתמשים גולשי סקי מנוסים בעובדה שהזסטרוגי מצביע על כיוון הרוח על מנת לאתר מראש הצטברויות של תלוליות שלג מסוכנות.

זסטרוגי על קרח-ים

זסטרוגי צפויים יותר להיווצר על קרח-ים שנוצר באותה שנה מאשר על קרח רב-שנתי. קרח חדש חלק יותר מקרח רב-שנתי, שמאפשר לרוח לעבור באופן אחיד על פניו ללא מכשולים טופוגרפיים. השלג, שהנו יבש וקל כל עוד איננו מפשיר, נסחף בקלות עם משבי הרוח ויוצר זסטרוגי מקבילים לכיוון הרוח. במחקר שנערך בנושא באלסקה הוכח שהזסטרוגי מתקבעים במקומם עד חודש מרץ ועשויים להיות קשורים להיווצרות בריכות הפשרה. בריכות הפשרה צפויות יותר להיווצר בשקעים שבין הזסטרוגי על קרח חדש.

בתרבות הפופולרית

הפרק השני ברומנו של ג'יימס רולינס "צייד קרח" מדמה את הזסטרוגי המקיפים את השטח שמעל תחנת הקרח התת-מימית לעוגת מקצפת לימון; בניגוד לכך, על הנתיב המחבר את הבסיס התת-מימי אל תחנת מעוף האומגה שמעל פני הקרקע, שחקה התנועה את הקרח והחליקה אותו.
הסרטן בעל צבתות הזהב

עלילת הספר

הבלשים תומפסון ותומסון מודיעים לטינטין כי הם חוקרים מקרה שבו איש שיכור, שנהרג מאוחר יותר, נמצא עם משהו הנראה כמו פחית בשר סרטנים עם המילה "קאראבודג'אן". בהמשך החקירה, אדם ממוצא  יפני מעוניין לדבר עם טינטין ואומר לו שהתעלומה קשורה לספינה "קאראבודג'אן". לאחר שהאיש הלך, הוא נחטף על ידי חבורת פושעים המסתירים אופיום בתוך פחיות בשר הסרטנים. טינטין נחטף אף הוא לספינה קאראבודג'אן, ונכלא בתא בספינה. הוא מצליח לצאת מהחדר, ופוגש את קברניט הספינה, קפטן ארצ'יבולד האדוק, שלא יודע על כך שהקצין הראשון שלו, אלן, מחביא בספינה שלו אופיום.
טינטין והאדוק נמלטים מהספינה בסירת הצלה, בניסיון להגיע לספרד. הם מותקפים על ידי מטוס ימי, אבל חוטפים את המטוס וקושרים את הטייסים. עקב סערה הם מתרסקים במדבר סהרה.
אחרי מסע במדבר, טינטין והאדוק מגיעים לנמל מרוקאי, והקפטן נחטף על ידי צוות האונייה שלו, לשעבר. טינטין מצליח להציל את האדוק, אך הם משתכרים מחביות היין ומתחילים בקרב יריות עם הפושעים. לאחר מכן, טינטין שם לב לשרשרת עם סרטן בעל צבתות זהב, לבסוף הוא מבין שאלן וצוותו הם מבריחי הסמים. אלן וכנופייתו נלכדים ונשלחים לכלא.
מאוריציוס

פוליטיקה

נשיא מאוריציוס נבחר אחת לחמש שנים על ידי האספה הלאומית, הפרלמנט של מאוריציוס. בפרלמנט יש 70 חברים, 62 נבחרים ישירות בהצבעה עממית במאוריציוס עצמה מדי 4 שנים, ועוד כשמונה נציגים שממונים על ידי בית המשפט העליון על מנת להבטיח ייצוג לכלל השבטים. הנשיא נבחר על ידי הפרלמנט לקדנציה בת 5 שנים. ראש הממשלה ומועצת שרים עומדים בראשו של הפרלמנט.
על פי מדד הדמוקרטיה, מאוריציוס היא המדינה היחידה באפריקה, שמוגדרת כ"דמוקרטיה מלאה".

גאוגרפיה

מאוריציוס שוכנת על פני ארכיפלג של מספר איים באוקיינוס ההודי, מזרחית למדגסקר. האי הגדול ביותר הוא האי מאוריציוס, המשתרע על פני 1,815 קמ"ר (מתוך 2,040 קמ"ר), והאי השני בגודלו הוא האי רודריגז, ששטחו 104 קמ"ר. 
האי מאוריציוס הוא אי געשי. במרכז האי רמה שגובהה נע בין 270 ל-730 מ' מעל פני הים. ההר הגבוה ביותר על האי הוא הר פיתון דה פטיט ריווייר נואר (piton de la petite riviere noire), השוכן בדרום מערב האי ומתנשא לגובה של 826 מ'.
חופיו של האי מוקפים ברובם בשוניות אלמוגים.
מאוריציוס מאופיינת באקלים טרופי, אין הבדלי אקלים משמעותיים במהלך השנה ואין תקופות יבשות וגשומות מוגדרות. מזג האוויר נעים מאד במהלך כל השנה. הקיץ, שהוא התקופה החמה ולרוב גם הגשומה יותר, מתחיל בנובמבר ונמשך עד אפריל. החורף, לרוב יבש יותר, מתחיל במאי ונמשך עד אוקטובר. בקיץ הטמפרטורות הממוצעות הן 27 מעלות צלזיוס באזור החוף ו-22 באזור המישור המרכזי. בחורף הטמפרטורה הממוצעת באזור החוף יורדת לממוצע של 22 מעלות ולכ 18 מעלות במישור המרכזי

דמוגרפיה

השפה הרשמית של מאוריציוס היא אנגלית, אך גם צרפתית מצויה בשימוש נרחב, אף על פי שצרפת איבדה את שליטתה על האי לפני כ-200 שנה. שפה נפוצה נוספת היא שפה קריאולית עם השפעות של אירופאיות, אסיאתיות ואפריקאיות. שפות נוספות הנהוגות בפי צאצאי העובדים שהובאו מהודו על ידי הבריטים (המהווים כ-70% מהאוכלוסייה) הן הינדי ואורדו.
בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית

בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית הוא אחד מבתי המשפט לערעורים במערכת בתי המשפט הפדרלית של ארצות הברית. 
בית המשפט התשיעי הוא אחד מ-12 בתי משפט הפדרליים לערעורים אשר סמכותם מתוחמת על פי קריטריון גאוגרפי - כלומר שהם מוסמכים לדון בערעורים בזכות על פסקי דין של בתי משפט פדרליים מחוזיים במדינות וטריטוריות ספציפיות של ארצות הברית. מביניהם, הוא הגדול ביותר מבחינת היקף שטחי השיפוט שלו כמו גם מבחינת מספר שופטיו: הוא דן בערעורים על פסקי דין מתשע מדינות במערב ארצות הברית ובנוסף משתי טריטוריות שלה, ומוקצים לו 29 תקני שופטים (נכון ל-2017). ככזה יש לבית המשפט התשיעי השפעה רבה ביותר על החיים בארצות הברית.

המשמעות של היקף שטח שיפוט בית המשפט

שטח השיפוט הגאוגרפי הרחב של בית המשפט משתרע על פני אזורים עירוניים צפופים כמו גם על אזורים כפריים המיושבים באופן דליל יחסית, ועל כן אופי העניינים הנדון בפניו הוא מגוון מאד.
תוצאה נוספת הנובעת ממספר שופטיו של בית המשפט היא חוסר יכולתו לדון במשפטים בהרכב מלא של כל שופטיו (en banc) - הליך נדיר יחסית השמור לדיון במקרים בעלי חשיבות מיוחדת ומיועד לקבוע הלכות אחידות של בית המשפט. במקום זאת מתכנס בית המשפט במקרים מיוחדים לדיון בהרכבים של עד 11 שופטים. ממצב זה נובעת האפשרות שהרכבים רחבים של בית המשפט יפסקו פסיקות מנוגדות ביחס לעניינים דומים.
במהלך השנים הועלו מספר הצעות לחלוקת שטח השיפוט של בית המשפט התשיעי בינו לבין בית משפט פדרלי חדש לערעורים. עד כה לא הגיעה אף אחת מהצעות אלו לכלל מימוש.
אחמד אבו לבן

ביוגרפיה

נולד ביפו. ב-1948 משפחתו היגרה למצרים, שם גדל. ב-1969 הוא סיים את לימודיו כמהנדס מכונות.  ב-1974 התחתן עם בת דודתו אינם ולהם שבעה ילדים.  הוא למד לימודי אסלאם במדינות מוסלמיות שונות.  בשנים 1970-1982 הוא עבד במפרץ הפרסי בתעשיית הנפט ובשנים 1982-1984 המשיך בניגריה.  היא תרם למספר פרויקטים מוסלמים בחינוך במדינות שונות בניגריה.
ב-1984 הוא היגר לדנמרק, שם נשאר לשארית חייו.  ב-19 בינואר 2007 הודיע החוג האסלאמי בדנמרק שאבו לבן חולה בסרטן, כנראה סרטן הריאות.  הוא נפטר ב-1 בפברואר 2007, בגיל 60.

תפקידים

אבו לבן היה יועץ דתי לחוג האסלאמי בדנמרק.  על פי אתר הארגון, הוא היה חבר במועצה המתאמת של אימאמים באירופה.

מחלוקת

אבו לבן היה אישיות בלתי רצויה באיחוד האמירויות הערביות ובמצרים עקב דעותיו האסלאמיסטיות  הוא היה ידוע בתקשורת הדנית עקב הצהרותיו הרדיקליות לגבי אסלאם ושילוב מהגרים בחברה הדנית.
החוקר מסרי-לנקה, רוהן גונרטנה, שכתב את הספר בתוך אל-קאעידה אמר שאבו לבן הוא מוסלמי קיצוני. גונרטנה האשים את אבו לבן בתמיכה פוליטית וכלכלית באל-ג'מעיה אל-אסלמיה, ארגון מצרי קיצוני ששייך לרשת של אוסאמה בין לאדן.
ב-5 באפריל 2002, אבו לבן קרא לקהילה שלו להקריב את חייהם בג'יהאד למען הפלסטינים.

פרשת קריקטורות מוחמד

אבו לבן היה מעורב במשבר התקשורתי שנוצר בדנמרק אחרי פרשת קריקטורות מוחמד.  בנובמבר, 2005 הוא היה אחד מהמנהיגים של משלחת שנסעה למזרח התיכון לבקש תמיכה דיפלומטית, אחת מהסיבות לכעס הרב שנותר באזור בתחילת 2006. יחד עם אחמד אקרי הוא הכין תיק של 43 עמודים בו השתמשו בסיור.
שלוש תמונות נוספות - שנטען שנשלחו לאבו לבן אך אף פעם לא פורסמו - נוספו בתיק לרשימת התמונות שאכן פורסמו. אחמד אקרי הסביר ששלוש התמונות מסבירות "עד כמה האווירה כלפי מוסלמים עוינת בדנמרק"
ניקולא היים

ראשית הקריירה ברומא

היים נולד ברומא. אביו היה כנראה סבסטיאן היים, מוזיקאי ממוצא גרמני. במשפחתו היו עוד כמה מוזיקאים, שנשארו כולם ברומא ועסקו שם בנגינה, אך כמעט לא פנו להלחנה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל ניקולא היים כצ'לן באיטליה. 
בשנים 1694 - 1700 עבד היים מדי פעם כצ'לן בשירותו של החשמן פייטרו אוטובוני ברומא וב-13 בספטמבר 1695 נרשם כחבר ב"איגוד המוזיקאים של סנטה צ'צ'יליה". אוטובוני הזמין אצל היים את שתי האורטוריות היחידות שחיבר, היצירות המוקדמות ביותר שלו הידועות כיום.

לונדון

בשנת 1701 נלווה אל הכנר הרומאי ניקולא קוזימי, שיצא ללונדון בהזמנת הדוכס מבדפורד ובחר בהיים לנגן אתו כצ'לן קונטינואו בתזמורת האקדמיה המלכותית למוזיקה; תוך זמן קצר היה היים לממונה על המוזיקה הקאמרית בחצר הדוכס השני מבדפורד. וביסס את המוניטין המוזיקליים שלו בשני קבצים של טריו סונאטות בסגנון קורלי (אמסטרדם 1703-04) וקובץ של שבע קנטטות (1704), שרק אחת מהן שרדה. הוא כתב את הלברית ל"קאמילה" של בונונצ'יני, יצירה ראשונית שזכתה להצלחה עצומה ותרמה רבות לביסוס מעמדה של האופרה האיטלקית בלונדון. בתיאטרון דרורי ליין בוצעו בשנת 1705 אופרות בסגנון איטלקי, בעיקר באנגלית, והיים ליווה בנגינה בצ'לו את אשתו, הזמרת ג'ואנה לינצ'נהם וניהל את עסקיה. בשנת 1722 היה למזכיר האקדמיה לשש העונות האחרונות שלה: בתקופה זו לא הסתפק בכתיבת הלבריות, אלא קיבל עליו גם את תפקיד מנהל הבמה. לפני מותו בלונדון בשנת 1729 תכנן לסייע להנדל ולהיידגר להקים אקדמיה חדשה אחרי גוויעתה של האקדמיה הישנה. 
בעשור הבא, כשהחל להתקבל בלונדון ביצוע אופרות איטלקיות בשפת המקור בלבד, סביר להניח שהיה זה הים שעיבד רבים מן הפסטיצ'וס (תערובת היצירות) שהכילו "אריות מזוודה" - אריות שזמרים לקחו עמם לביצוע במסעותיהם. ידו של היים ניכרת בעיבודי המוזיקה לאריות האלה, אך שום מקור איננו מייחס לו בפירוש את המלאכה. בשנת 1716 חיבר היים לפטרונו ג'יימס ברידג'ס, הארל מקארנאבון, קובץ של שישה מזמורים להרכב קאמרי מותאם במיוחד לתשעת המוזיקאים שעבדו בשירות הארל: שני נערים בקולות סופרן, בס, שני כנרים, אבובן, חלילן, צ'לן (היים) ונגן מקלדת. הייתה זו יצירתו הגדולה האחרונה ומכאן ואילך התמקד במחקר ובכתיבה. היים היה נומיסמטיסט והספר שכתב בשנים 1719-20, Del tesoro britannico parte prima, היה הראשון שנכתב על מטבעות עתיקים בשפה האנגלית.
לוצ'יו פונטנה

אודות

לוצ'יו נולד ברוסאריו שבסנטה-פה שבארגנטינה להורים איטלקים. אביו, לואיג'י, היה פסל, צייר וארכיטקט. לוצ'יו בילה את ילדותו במילנו שבאיטליה, אולם חזר לארגנטינה בשנת 1905, שם התגורר עד שנת 1922. בנעוריו החל לעזור לאביו בפיסול ואחר כך החל לפסל בעצמו. בשנת 1926 השתתף לראשונה בתערוכה בארגנטינה. בין השנים 1928 ל-1930 למד ב-Accademia di Brera שבמילנו. הוא למד שם אצל הפסל אדולפו ווילדט (Adolfo Wildt), והוא הושפע ממנו רבות. במהלך מלחמת העולם השנייה חזר לארגנטינה והקים שם בית ספר לאמנות בשם Academia Altamira יחד עם כמה מחבריו. בשנת 1948 חזר לאיטליה.
הציג בביאנלה לאמנות בסאו פאולו ובביאנלה של ונציה. לאחר מותו נערכו רטרו-פרספקטיבות לעבודותיו על ידי אוסף פגי גוגנהיים, במרכז ז'ורז' פומפידו,
פלזמון

הסבר מופשט

פלזמונים ניתנים לתיאור בתורה הקלאסית כתנודות (כאוסילציות) של צפיפות אלקטרונית חופשית נגד יונים חיוביים קבועים במתכת. כדי להמחיש את תנודות פלזמה, ניתן לדמיין קוביית מתכת הממוקמת בשדה חשמלי חיצוני בכיוון ימין. אלקטרונים יעברו לצד שמאל (תוך חשיפת יונים חיוביים בצד ימין) עד אשר הם יבטלו את השדה בתוך המתכת. כעת אם נפסיק (נכבה) השדה החשמלי החיצוני, האלקטרונים יוכלו לנוע ימינה, נדחים אחד על ידי השני ונמשכים אל היונים החיוביים אשר נשארו חשופים בצד ימין. האלקטרונים יוכלו להתנדנד קדימה ואחורה (ימינה ושמאלה) בתדירות הפלזמה עד אשר האנרגיה תלך לאיבוד במעין סוג של התנגדות או דעיכה. פלזמונים הם קוונטיזציה של סוג זה של תנודות.
לפלזמונים יש תפקיד חשוב בכל הקשור לתכונות האופטיות של מתכות. אור בתדירות הקטנה מתדר הפלזמה מוחזר, מפני שהאלקטרונים במתכת ממסכים את השדה החשמלי של האור. אור בתדירות הגבוהה מתדירות הפלזמה מועבר, מפני שהאלקטרונים אינם יכולים להגיב מספיק מהר ולמסך את השדה. ברוב המתכות, תדירות הפלזמה היא בתחום האולטרה סגול, מה שהופך אותם למבריקים (רפלקטיביים, בעלי החזרה גבוהה) בתחום הנראה. בכמה מתכות, כגון נחושת וזהב, יש מעברים של אלקטרוניים בין הפסים (פסי האנרגיה) בתחום הנראה, לפיה אנרגיות אור ספציפיות (צבעים) נבלעים, דבר אשר מניב את צבעם המיוחד. במוליכים למחצה, תדירות פלזמת אלקטרון הערכיות היא בדרך כלל באולטרה סגול הרחוק, ולכן גם הם רפלקטיביים.