google/wiki40b huggingface dataset:
הליגה נגד השמצה

הליגה נגד השמצה (באנגלית: Anti-Defamation League, ידועה בראשי התיבות: ADL) הוא ארגון מיסודו של בני ברית בארצות הברית ומטרתו המוצהרת היא "להפסיק, על ידי פנייה להיגיון ולמצפון, ובמקרה הצורך, על ידי עתירות משפטיות, את ההשמצה נגד העם היהודי. המטרה הבסיסית שלו היא להבטיח צדק ויחס הגון לכל האזרחים בשווה ולשים קץ ללעג ואפליה הלא צודקת ולא הגונה כנגד כל עדה או קבוצת אזרחים. משרדה של הליגה מספק הערכות מצב, דוחות ופרסומים שמטרתם הדרכה ויידוע באשר לנושאים המשפיעים על יחסי ישראל-ארצות הברית ועל יחסי ישראל עם יהדות התפוצות". הליגה נגד השמצה פעילה במיוחד במלחמה נגד אנטישמיות, נגד גזענות ונגד אנטי ציונות. הם גם נאבקים באיומים על הדמוקרטיה, כולל השמצות ברשת הצקה, הטיה בבתי הספר ומערכת המשפט הפלילי, טרור, פשעי שנאה. היא נחשבת לתומכת גדולה בישראל והתגייסה להגנתה בזירה ההסברתית בעקבות האינתיפאדה השנייה.
עם תקציב שנתי של למעלה מ-40 מיליון דולר, לליגה נגד ההשמצה ישנם 30 משרדים ברחבי ארצות הברית ועוד שלושה משרדים מחוץ לארצות הברית (בישראל, ברוסיה ובאיטליה). המטה הראשי של הארגון ממוקם בעיר ניו יורק. מאז 2015 מכהן ג'ונתן גרינבלאט כראש הארגון.
הארגון נוסד ב-1913 בידי זיגמונד ליווינגסטון, בעקבות פרשת ליאו פרנק - יהודי שהואשם ברצח, ונרצח בלינץ' בידי ההמון המוסת. הליגה נגד השמצה הייתה חלוצה גם במאבק למען שוויון זכויות לשחורים, וארגוני זכויות של יהודים ושחורים שיתפו פעולה ביניהם. אחרי שנות ה-70 של המאה ה-20 היחסים ביניהם התקררו עקב התחזקות האסלאם והאנטי-ישראליות בקרב האפרו-אמריקנים.
אייל ויצמן

ביוגרפיה

ויצמן נולד וגדל בחיפה, בן בכור מבין שלושה ילדים למאיר ויצמן, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים פולנים, ולרחל לאה לבית שניידר, ילידת גרמניה שעלתה לישראל בשלהי שנות ה-60. אחותו היא השחקנית והבמאית, עינת ויצמן. 
למד בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל בחיל האויר בבסיס חצרים ובסיס רמון.
למד אדריכלות בבית הספר לארכיטקטורה של איגוד הארכיטקטים בלונדון. את לימודי הדוקטורט השלים בבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
בשנת 2007, הקים יחד עם הזוג אלסנדרו פטי וסנדי הלאל משרד אדריכלות בבית סחור בשם DAAR ‏(Decolonizing Architecture Art Residency). באותה שנה גם יצא לאור באנגלית ספרו "ארץ חלולה", העוסק במרחב החדש, בצורה ובמבנה שיצרה מדינת ישראל בשטחים הכבושים, בו הוא טוען שארכיטקטורה ותכנון מהווים המשך של המלחמה באמצעים אחרים. הארכיטקטורה של מפעל השליטה וההתיישבות שכוננה מדינת ישראל היא תלת–ממדית, היא מעצבת מחדש את פני הקרקע, מנצלת את הטופוגרפיה הטבעית ומשנה אותה באמצעות מערכת מסועפת של מחסומים, מכשולים וחומות, כבישים עוקפים, גשרים ומנהרות באופן מודע ומתוכנן. במסגרת כתיבת הספר ראיין את הרמטכ"ל אביב כוכבי (אז מפקד אוגדת עזה) שהסביר את גישת צה"ל לשליטה במרחב העירוני בשטחים הכבושים: "המרחב שאתה מסתכל עליו, החדר הזה שאתה מסתכל עליו הוא פרשנות שלך. ואתה יכול למתוח את גבולות הפרשנות - לא באופן בלתי מוגבל - כי בסוף זה פיזיקה, יש שם בתים, יש שם סמטאות. השאלה היא איך אתה מפרש את הסמטה. האם הסמטה היא מקום, כמו שכל מתכנן ערים כמו שכל ארכיטקט חושב, שהולכים דרכו. או שהסמטה היא מקום שאסור ללכת דרכו...אני צריך להגיח ממקום לא צפוי. לכן בחרנו את השיטה של לעבור דרך קירות, ממש כמו תולעת שמכרסמת ומגיחה מפעם לפעם".
בשנת 2010, ייסד ויצמן את מכון המחקר "ארכיטקטורה פורנזית" באוניברסיטת לונדון, העוסק בתחום מחקר חדש המייצר ראיות משפטיות דרך מחקר אדריכלי וחוקר פשעים הומניטריים בעזרת כלים אדריכליים. בין השאר חקר המכון את השמדת המורשת ההיזידית לאחר טבח סינג'אר, מקרי רצח שונים באירופה, התקפות כימיות בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, תקרית על חוף ימה של לוב בזמן מלחמת האזרחים השנייה בלוב.
בשנת 2018, ויצמן ומכון "ארכיטקטורה פורנזית", זכו פרס ביזלי של מוזיאון העיצוב הבריטי על "העיצוב המוצלח לשנת 2018", כמו כן היה מעומד לפרס טרנר.
רמי דה גורמון

רמי דה גורמון (בצרפתית: Remy de Gourmont‏; 4 באפריל 1858 - 27 בספטמבר 1915) היה סופר, משורר ומבקר ספרות צרפתי.

חייו

רמי דה גורמון נולד ליד העיר ארז'נטן (כיום במחוז אורן שבחבל נורמנדי תחתית בצרפת) כנצר למשפחה נורמנית עתיקה שעסקה בהוצאה לאור ובהדפסה. אביו היה הרוזן אוגוסט-מארי דה גורמון, ואמו - הרוזנת מתילד דה מונפור. בין 1868 ו-1876 למד בבית הספר התיכון של העיר קוטאנס (כיום במחוז מאנש בחבל נורמנדי תחתית). הוא היה תלמיד מצטיין שמוחו היה תמיד מלא דמיון. ב-1876 עבר להתגורר בעיר הנמל קאן שבחבל מולדתו, שם למד משפטים. ב-1879 קיבל תואר ראשון במשפטים ועבר להתגורר בפריז.
בנובמבר 1881 השיג משרה בספרייה הלאומית שבעיר, והתחיל לפרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם "לה מונד". החל ב-1882 פרסם יצירות היסטוריות שונות וב-1886 פרסם את הרומן הראשון שלו "מרלט" שעלילתו מתרחשת במחוזות ימי ילדותו, אך לא זכה להצלחה בציבור. באותה שנה רמי דה גורמון שעד אז התעניין בהיסטוריה ובספרות עתיקה, גילה את תנועת הסימבוליזם באמצעות כתב העת "לה ווג" של המשורר הסימבוליסטי גוסטב קאהן.
רמי דה גורמון פגש בברט דה קורייר (ששימשה כמודל בסדנתו של הפסל אוגוסט סלזינגר) והיא הפכה למאהבתו. במשך 1887  הוא כתב לה מכתבי אהבה נלהבים שאחרי מותו התפרסמו בשם "מכתבים לסיסטין". הוא עבר להתגורר בביתה והשניים חיו שם יחדיו עד מותם. ברט דה קורייר נשארה תמיד נאמנה לו ובהשראתה כתב את הרומן "סיסטין" (1890).
ב-1889 רמי דה גורמון היה אחד המשוררים הסימבוליסטים שייסדו את כתב העת לספרות "מרקור דה פראנס", אשר לו תרם במשך עשרים וחמש שנה ואשר נקשר בשמו קשר אמיץ. ב-1892 פרסם את ספרו "המיסטיקן הלטיני" שבו תיאר את משוררי המזמורים הנוצריים ואת השירה הסמלית של ימי הביניים. ב-1896 פרסם את "ספר המסכות" הכולל תיאור ממקור ראשון של חיי המשוררים הסימבוליסטים בפריז.
באותה תקופה נתקף בזאבת העור שפגעה בפניו ובראייתו והשאירה צלקות. מאז נשאר מסוגר בביתו אך יצא מדי פעם למשרדו ב "מרקור דה פראנס". מכאן ואילך לא היו בעבורו אלא ספריו ועבודתו בכתב העת שבו פרסם קטעי רומנים, מחזות, שירים, מסות ומאמרים שבהם גילה את בקיאותו הרבה בספרות בשירה ובאמנות.
ב-1910  פגש בסופרת האמריקנית נטאלי קליפורד בארני שהתגוררה בפריז. הוא התאהב בה וכתב לה מכתבי אהבה נלהבים, "מכתבים לאמזונה" שפורסמו ב-1914. אתה הוא ניאות לצאת מביתו ואפילו לערוך מסע קטן בנורמנדיה, אך מחלה שבה לקה מספר שנים לפני כן הגבילה את יכולתו להתנועע. מלחמת העולם הראשונה גרמה לו לשברון לב, כי רוב חבריו יצאו לחזית וכתב העת "מרקור דה פראנס" לא הופיע מזה שנה תמימה.
רמי דה גורמון מת ב-1915 כתוצאה משבץ מוחי, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז. ברט דה קורייר ירשה את כל כתבי ידו ואת ספרייתו שאותם העבירה לאחיו, ז'אן דה גורמון, לפני שנפטרה שנה מאוחר יותר. כעבור מספר שנים אחיו פרסם כמה מיצירותיו שעד אז לא ראו אור.
יאן פרודנו

ביוגרפיה

יאן נולד בקלן, גרמניה ועבר לדרום אפריקה בגיל 15 והיה שם שחיין ומציל.
בשנת 2000 החל להתחרות בטריאתלון, הוא ניצח במקום הראשון באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ובשנת 2009 - 2010 סיים מקום רביעי בסדרת הטריאתלון העולמית.
במשחקים האולימפיים של 2012 הוא סיים במקום שישי בתחרות הטריאתלון.
בתחרות איירונמן בויסבאדן, גרמניה. ב-2013 הוא סיים במקום השני וסיים במקום השלישי באליפות העולם ב-2014.
ב-2015 הוא היה לטריאתלט הראשון שזכה גם במדליית זהב באולימפיאדה וגם באליפות העולם לאיש הברזל.
בשנת 2016 הוא ניצח בתחרות איש הברזל 'צ'לנג' רות' בגרמניה בזמן שיא של 7:35:39 שעות, שהוא מהיר בשש דקות מהתוצאה המהירה הקודמת וקבע שיא עולם למקצה זה. את קטע השחייה באותה תחרות סיים בזמן של 45:22 דקות ואז הוא דורג שני. באופניים הוא עבר להוביל וסיים 180 קילומטרים של רכיבה בזמן של 4:08 שעות. את המרתון הוא רץ בזמן של 2:39:18 שעות. 
בתחרות איירון העולמית בהוואי בשנת 2017, פרודנו לא חש בטוב בתחילת הריצה והאט משמעותית את קצב הריצה שלו אבל לא ויתר על ההגעה לקו הסיום ובהליכה-ריצה חצה אותו לבסוף כעבור 9:15:44 שע' כשהוא מדורג 35 מבין המקצוענים. 
בספטמבר 2018, ניצח יאן בתחרות חצי מרתון (IRONMAN 70.3) בדרום אפריקה והגיע במקום הראשון בתוצאה של 3:36:30.
פרודנו לא השתתף באליפות העולם בהוואי 2018 בגלל שבר במפרק הירך.
ביוני 2019, הגיע פרודנו למקום הראשון בתחרות IRONMAN European Championship בפרנקפורט בתוצאה של 7:56:02 .
באוקטובר 2019, זכה יאן פרודנו בתחרות איירון מן בקונה, הוואי וקבע שיא מסלול של 7:51:13.

חיים אישיים

יאן נשוי לאמה סנוסיל, טריאתלטית אוסטרלית מקצועית, זוכת מדליית הזהב בטריאתלון באולימפיאדת בייג'ינג 2008.
קרן רונן

"קרן רונן" - לקידום אמנים צעירים שוחרי מוסיקה קלאסית היא עמותה ישראלית שמטרתה קידום, תמיכה ועידוד אמנים צעירים בתחומי המוזיקה הקלאסית והמחול.
הקרן הוקמה בשנת 1993 על ידי יפה ישראלי כקרן משפחתית להנצחת זכרו של בנה - רונן ישראלי (1968-1992). הקרן תומכת באמנים צעירים מתקופת בית הספר התיכון ועד לשלבים המוקדמים של הקריירה שלהם כבוגרים. 
להשגת מטרותיה עורכת הקרן קונצרטי התרמה מספר פעמים בשנה, בהשתתפות האמנים מקבלי המלגות. הקרן מעניקה במה לאמנים צעירים הנמצאים בראשית דרכם המקצועית וחושפת אותם לקהל הרחב. בין פעילויותיה של הקרן ניתן לציין את השאלת כלי נגינה, תמיכה באודישינים, ביציאה לתחרויות בינלאומיות, הן במימון הנסיעה וכן בסיוע במגורים ויצירת קשרים במוסדות מוזיקה בחו"ל. הקרן פועלת בשיתוף פעולה עם מגמות המוזיקה והמחול בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין ובית הספר התיכון לאמנויות בחיפה.
לקרן רונן עמותה אחות בארצות הברית בשם "Ronen Foundation of America" אשר תומכת בסטודנטים הישראלים הלומדים בבתי הספר הגבוהים למוזיקה בארצות הברית וברחבי העולם וכן בסטודנטים מקומיים. 
קרן רונן מסיעת גם בשיתופי פעולה בין האמנים מקבלי המלגות. כדוגמת הקמתה - בזמנה של שלישיית תל אביב אשר כללה את הפסנתרן יונתן ענר, הכנר מתן גבעול והצ'ילן עירא גבעול. 
בין מקבלי המלגות של קרן רונן זמרי האופרה: חן רייס, גיא מנהיים, הילה בג'יו, יסמין לוי-אלנטק, דנה מרבך, אינס מסאלחה, והנגנים: נגן המנדולינה תום כהן, הצ'לנית עדי טל, הפסנתרנים להב שני, טל סמנון, רומן רבינוביץ זוכה פרס רובינשטיין לשנת 2008, יונתן ענר, נטלי טננבאום. דן מושייב- כיום נגן הטימפני הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הכנרים סמיון גבריקוב, הדר כהן והדר רימון. בין הרקדנים זוכי מלגות הקרן: עידן שרעבי, אור כחלון, שני פרץ, ארז אילן, מעיין שיינפלד ואחרים.
טריאל אוניאני

טָריאֶל אוֹניאני (בגאורגית: ტარიელ ონიანი; נולד ב-2 ביוני 1952) הוא מראשי הפשע המאורגן הפועל בעיקר באירופה. "גנב בחוק" עוד מתקופת רוסיה הסובייטית ומבוקש בספרד ובגאורגיה.
אוניאני נכלל בין 80 עשירי גאורגיה (מקום 28) עם הון מוערך של 400 מיליון דולר. בין היתר נטען בכלי התקשורת כי אוניאני רכש את איירזנה, חברת התעופה הגדולה בגאורגיה, ידיעה שהוכחשה נמרצות על ידי החברה.

חייו

אוניאני, ממוצא סוואני, נולד בשנת 1952 בעיר הכורים, טקיבולי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). אביו נהרג במכרות כשהיה עוד צעיר. את פעילותו הפלילית החל עוד בהיותו בגיל 17. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא כבר נחשב ל"גנב בחוק" מוסמך. בשנות ה-90 של אותה מאה הוזכר שמו בקשר לחקירה. 
לאחר שהתגורר בצרפת עבר אוניאני להתגורר בספרד שם אירגן, על פי החשד, קבוצה אנשים לצורך הלבנת הון על ידי השקעה בנכסים. במהלך תקופת שהותו הצליח אוניאני, על פי החשד, להכניס לספרד מהגרים גאורגים באופן בלתי חוקי. ב-21 ביוני 2005 ערכה משטרת ספרד את אחד המבצעים הגדולים באירופה ללכידת ראשי המאפיה הרוסית-גאורגית. במהלך אותו מבצע נעצרו 28 איש מברצלונה, אליקנטה וערים נוספות בספרד, שהואשמו בשיתוף פעולה עם אוניאני והלבנת כספים. אוניאני עצמו הצליח לברוח בפעולת עוקץ, ומשטרת ספרד לכדה את בתו בת ה-12 של אוניאני, גוונצו, שהוחזקה בתחילה במעצר "עד שטריאל אוניאני יסגיר את עצמו"]. מעצרה כמובן לא ארך ימים רבים. גאורגיה קבלה על מעצר הקטינה, שמעצרה עורר הדים בארץ מוצאו של אביה ודרשה את שחרורה. אוניאני עצמו חזר לצרפת ונעצר אולם שוחרר. 
בשנת 2006 הוא ויתר על אזרחותו הגאורגית, הצהיר על עצמו כרוסי ועבר להתגורר ברוסיה, מה שעורר את זעמה של גאורגיה בגלל מתן מקלט בטוח לגאורגים מבין מנהיגי הפשע המאורגן הבינלאומי, המכונים "גנבים בחוק", טריאל אוניאני וזכר קלשוב".
ב-9 ביולי 2008 נעצר אוניאני על ידי הספצנאז על יאכטה במוסקבה בעת פגישה של אנשי העולם התחתון. על פי הפרסומים היה מדובר בפגישה שנועדה ליישר את ההדורים בין אוניאני, "ראש הגנבים" לבין מתחרה חדש שצמח, אסלן אוסויאנום. בסך הכל נעצרו 50 איש מתוכם 39 "גנבים בחוק" וביתו של אוניאני.
ייצור המוני

ייצור המוני הוא ייצור של מוצרים תעשייתיים בשיטות מתקדמות, כגון פסי ייצור, המאפשרות ייצור בכמויות גדולות, בדרך כלל במחירים נמוכים משמעותית מייצור ידני. הייצור ההמוני הפך לנפוץ על ידי הנרי פורד בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד בפס הייצור של מכונית הפורד מודל T.

היסטוריה

בעוד שהנרי פורד היה הראשון להשתמש בפסי הייצור בתקופה האחרונה, הרעיון פותח לראשונה בוונציה מספר מאות קודם לכן, בה ייצרו אניות באמצעות חלקים שיוצרו קודם לכן ובפסי ייצור. מחסן הנשק הוונציאני ייצר ככל הנראה אנייה אחת ביום, במה שהיה בית החרושת הראשון בעולם אשר, בשיאו, העסיק 16,000 עובדים.
ספרים יוצרו בייצור המוני מאז פיתוח שיטת הדפוס של יוהאן גוטנברג כבר באמצע המאה ה-15.
במהלך המהפכה התעשייתית, שיטות ייצור המוניות פשוטות שימשו את מפעל הגלגלות בפורטסמות' לייצור גלגלות עבור חיל הים הבריטי במהלך המלחמות הנפוליוניות. שיטות ייצור המוניות אלו שימשו גם לייצור שעונים ושעוני יד וכן גם נשק קל.
הייצור ההמוני הביא לאפשרויות הפצה של מוצרים מתקדמים שעד אז היו נגישים לעשירים ביותר, אל הציבור הרחב, דבר שגרם שינויים רבים משמעותיים בחייהם של רבים. השפעה מהותית נוספת שנגרמה מהשימוש בייצור המוני, היא הקטנה של היקף המשרות במפעלים אשר הוכנסו בהם מכונות.
ייצור המוני של מוצר מסוים הופך אותו לנגיש ומאפשר רמת חיים גבוהה יותר ליותר אנשים ושפע של מוצרים בשוק. אולם הוא יכול להיחשב כחסרון במוצרים המשווקים לשכבות מבוססות יותר, שכן פעמים רבות הייצור מתבצע במדינות בהן כח האדם זול מאוד כגון סין, טאיוואן ומדינות נוספות, ולעיתים איכותו פחותה. לכן כיום רואים מוצרים רבים המתהדרים בכך שנעשו בעבודת יד. בתעשיית המזון מודגש לעיתים הצד הביתי, שכן לאוכל תעשייתי יש נטייה להכיל חומרים משמרים, וחומרים אחרים הפוגעים בטעמו ובטיבו הבריאותי.

תועלת וייעול

החיסכון בייצור המוני מגיע ממספר מקורות. הגורם העיקרי הוא הפחתה משמעותית של תקורות מכל הסוגים. בייצור ידני, האומן צריך להתרוצץ בחנות על מנת להשיג את חלקי המוצר ואז לחברם יחדיו. עליו לאתר ולהשתמש במספר רב של כלים, מספר רב של פעמים, על מנת להרכיב מוצר מורכב כגון שעון. פעמים רבות, האומן נדרש גם לבנות את כליו בעצמו, או לתחזקם באופן יום-יומי. בייצור המוני לעומת זאת, כל עובד מבצע מחדש את אותה המטלה או מספר מטלות, ומשתמש באותם הכלים על מנת לבצע פעולה או מספר פעולות דומות על רצף מוצרים. הכלי והחלק נמצאים תמיד בהישג יד והעובד לא צריך לבזבז את זמנו על הבאתם.
עוד סוג של תועלת היא האפשרות העומדת בפני המפעל לרכוש כמויות גדולות של חומרים. אפשרות זו חוסכת בעלויות כלליות כגון משלוח, משא ומתן ועבודת ניירת, הקשורים לרכישת החלקים.

פסי ייצור

מערכות ייצור המוני כיום מאורגנות בדרך כלל בפסי ייצור המבוקרים באמצעים אלקטרוניים. החלקים נעים על מסוע, או אם הם כבדים - נתלים על מסילת פס המותקנת על התקרה. במפעל המייצר מוצר מורכב, משתמשים במספר תת-פסי ייצור המתחברים בסופו של דבר לפס הייצור הראשי. תרשים של מפעל ייצור המוני טיפוסי נראה דומה לצורתו של שלד של דג.

אינטגרציה מאונכת

אסטרטגיה חשובה מאוד היא אינטגרציה מאונכת. באסטרטגיה זו, היצרן מייצר את רוב או כל החלקים וחלקי-משנה אשר מרכיבים את המוצר הסופי. לדוגמה, בנקודה מסוימת, חברת פורד חצבה, כפשוטו ומשמעו, מחצבי ברזל במינסוטה והפכה אותו למכונית בדטרויט. כיום, במקום הרכבת כל המוצר, מנהלי המפעלים בוחרים איזה חלקים לייצר על פי התשואה להשקעה אשר כל שיטת ייצור יכולה להפיק. התוכנית הבסיסית היא לגרום לארגונים אחרים לייצר את חלקי-המשנה הלא רווחיים. לעיתים, חברות יכולות להרשות לעצמן לקנות ציוד מקצועי או ארגונים, כדי להפוך ליעילות יותר ממפעלים מתחרים בענף.
מרחב פיקוח תעופתי

בתעופה אזרחית, מרחב פיקוח תעופתי (באנגלית: Flight Information Region ר"ת FIR) הוא מרחב אווירי בעל גבולות מוגדרים, שבו מוענקים לכל הפחות שירותי מידע טיסה (Flight Information Service או FIS) ושירותי חירום (Alerting Service או ALS). השירותים זמינים לכל מטוס הנמצא באזור מידע הטיסה. 
החלוקה למרחבי פיקוח תעופתי היא החלוקה העליונה של המרחב האווירי בעולם, וכל חלק מהאטמוספירה שייך למרחב פיקוח תעופתי מוגדר. החלוקה למרחבי פיקוח תעופתי אינה נעשית לפי מפתח חלוקה קבוע; יש אומנם מדינות ששטחן חופף למרחב פיקוח תעופתי בודד, אך קיימות מדינות גדולות המחולקות למספר אזורים, ומדינות קטנות החולקות את אותו מרחב. מרחב הפיקוח מעל לאוקיינוס מחולקים ל"מרחבי פיקוח אוקיאניים" (Oceanic Information Regions), ומופקדים באחריותן של המדינות הסמוכות. חלוקת האחריות בין הרשויות נעשית בהסכמים בינלאומיים במסגרת פעולתו של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO).
מרחב פיקוח תעופתי מתחיל בגובה הקרקע (GND). לעיתים מחולקת האטמוספירה לשתי שכבות של מרחבי פיקוח תעופתי, ובמקרה זה קרויה השכבה העליונה בכינוי "מרחב פיקוח עילי" (Upper Information Region או UIR), ותחילתה בגובה של 7,500 מטר. אין הכרח לקיומה של חפיפה גאוגרפית בין מרחבי פיקוח תעופתי למרחבי הפיקוח העיליים. 
השירותים המוענקים בכל מרחב פיקוח תעופתי מופקדים באחריותו של אזור בקרה מרחבית (Area Control Center או ACC) שבדרך כלל מעניק את שמו לאזור מידע הטיסה עליו הוא אחראי, והממוקם בשדה תעופה בתחומי האזור. ייתכנו מספר מרכזי בקרה אזוריים במרחב פיקוח תעופתי אחד.

בישראל

בישראל מופקדת רשות התעופה האזרחית על הענקת שירותי תעבורה אווירית. המנהל מגדיר את מרחב הפיקוח התעופתי של ישראל, כדלקמן:
"מרחב הפיקוח התעופתי (Flight Information Region) של ישראל כולל בתוכו את:
א. המרחב האווירי שמעל שטח מדינת ישראל, לרבות שטחים הכפופים לריבונותה, אדונותה וממונותה של המדינה.
ב. המרחב האווירי שמחוץ לשטח מדינת ישראל, אשר תחומיו מוגדרים בפרסומי המידע התעופתי (AIP) ושניתנים בו שירותי פיקוח טיסה ישראליים."
ארשת שפתינו

על אמירת הפיוט

הפיוט נאמר על ידי קהילות האשכנזים וכן בנוסח הרומניוטים ובנוסח איטליה, אך רק אחרי סדר שופרות. הפיוט מופיע גם בנוסח ג'רבה ובנוסח קוג'ין אולם לא בשאר קהילות הספרדים והתימנים.
הפיוט נאמר לאחר כל אחת משלושת הברכות האמצעיות של תפילת המוסף: מלכויות, זכרונות ושופרות, כאשר המילה האחרונה בפיוט מותאמת לברכה שאחריה היא נאמרת. לפי מנהג אשכנז המזרחי, הפיוט נאמר רק בימי חול, בהם יש תקיעת שופר לאחר הברכה, אבל לפי מנהג אשנכז המערבי אומרים בשבת "לקול זיכרון תקיעתנו/תרועתינו" במקום "לקול תקיעתנו/תרועתינו".
הפיוט מופיע בנוסח מקוצר כבר במחזור ארץ ישראלי שנמצא בגניזה הקהירית, בה נמצא הנוסח "ארשת שפתינו יערב לפניך קול שופרותינו". הפיוט השלם מופיע בספר המנהיג של אברהם בן נתן.
במערב גרמניה הקפידו לומר "לקול תרועתנו" אחרי סדר מלכויות, ו"לקול תקיעתנו" אחרי סדרי זכרונות ושופרות. בנוסח הצרפתים מופיע "לקול שועתינו".

דרשות ומנגינות

דרשות שונות נאמרו על מילות הפיוט.
לפיוט מספר מנגינות ידועות. אחד מהם הוא ניגונו של ישראל טאוב, האדמו"ר מחסידות מודז'יץ.

הפיוט

"אֲרֶשֶׁת שְׂפָתֵינוּ יֶעֱרַב לְפָנֶיךָ"
"אֵל רָם וְנִשָּׂא"
"מֵבִין וּמַאֲזִין"
"מַבִּיט וּמַקְשִׁיב"
"לְקוֹל תְּקִיעָתֵנוּ"
"וּתְקַבֵּל בְּרַחֲמִים וּבְרָצוֹן סֵדֶר מַלְכֻיּוֹתֵינוּ / זִכְרוֹנוֹתֵינוּ / שׁוֹפְרוֹתֵינוּ"
טומיסלב פאיוביץ'

ביוגרפיה

פאיוביץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד אך מעולם לא זכה לקחת חלק במשחק רשמי במדי הקבוצה, מאחר שהעביר את רוב זמנו בהשאלה למספר קבוצות סרביות אחרות. לאחר ששיחק עונה אחת בצ'וקריצ'קי, הוא עבר למועדון אחר מבלגרד, פ.ק ראד.
ביוני 2013 הגיע פאיוביץ' לישראל וחתם בקבוצת הפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בבאר שבע סיימה הקבוצה במקום השני בליגת העל, ובעונת 2014/2015 סיימה במקום השלישי והגיעה לגמר גביע המדינה.
לקראת עונת 2015/2016 חתם פאיוביץ' בקבוצת ואשאש מליגת העל ההונגרית, אך במהלך העונה עזב לקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל של מונטנגרו.
ב-8 ביוני 2016 חתם פאיוביץ' במכבי שעריים על חוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת.
בינואר 2017 חזר לסרביה כאשר חתם בראד בלגרד.
אטאלנטה

אטאלנטה (ביוונית: Ἀταλάντη) היא דמות במיתולוגיה היוונית שידועה בעיקר בכישוריה כציידת ובשל השתתפותה (לפי חלק מהמקורות) במסע הארגונאוטים.

במיתולוגיה

מוצאה של אטאלנטה אינו ברור וישנם מקורות שונים לכך: אביה הוא אייסוס או מיינלוס והיא נולדה כנסיכה בבויאוטיה או בארקדיה. על פי הביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), אטאלנטה נולדה למלך ארקדיה - אייסוס שהתאכזב מכך שנולדה לו בת ולא בן ולכן הפקיר אותה על הר שומם. דובה מצאה אותה שם וגידלה אותה עד שציידים מצאו אותה ואימצו אותה. מהדובים ומהציידים היא למדה להילחם ולצוד ביעילות. לאחר מכן, כשראה אביה שבתו ממלאת את מקום הבן בו חשק, קיבל אותה בחזרה.
אטאלנטה הייתה בתולה מקודשת לאלה ארטמיס. כדי לתאר את כוחה, מסופר ששני קנטאורים ניסו לאנוס אותה, אך היא הרגה אותם.
כלי הנשק העיקרי בו השתמשה והצטיינה אטאלנטה, היה הקשת.

ציד חזיר הבר הקלדוני

המלך אוינאוס הקריב קרבנות לכל האלים, אך שכח להקריב גם לארטמיס. נפגעת, שלחה האלה חזיר בר שהרג אנשים ומקנה, והרס שדות ורכוש, על מנת להעניש את המלך. ברוב כוחו ופראותו, חמק החזיר מכל אלו שניסו לצוד אותו ואף הרג רבים מהם. לבסוף, התקבצו גיבורים רבים ובהם אטאלנטה, על מנת להרוג את החזיר בכוחות משותפים. רבים מהגברים התרעמו על צירופה של אשה לקבוצתם, אך מלאגרוס שחשק בה, שכנע אותם לקבלה. כמה מהציידים נהרגו בטרם הצליחה אטאלנטה לפגוע בחזיר בחץ שירתה. כיון שהיא הייתה הראשונה שהקיזה ממנו דם, זכתה אטאלנטה בעורו לאחר שמלאגרוס הרג אותו בעזרת חניתו. שני דודיו של מלאגרוס, פלקסיפוס וטוקסאוס, זעמו על הצלחתה של אטאלנטה וניסו לקחת ממנה את העור בכוח. בקרב שהתפתח, הרג מלאגרוס את דודיו. זועמת באבלה, זרקה אימו גזר עץ מכושף לתוך האש וכשזה נשרף, נאכלו חייו של מלאגרוס.

תחרות הריצה

לאחר הציד, משראה אביה שביתו עונה על ציפיותיו, הסכים לקבלה בחזרה, אך דרש שתינשא בהקדם. אטאלנטה שלא רצתה בכך, התנתה את נשואיה בכך שמי שירצה להינשא לה ייאלץ לנצח אותה בתחרות ריצה ואם יפסיד - יוצא להורג. לאחר שמחזרים רבים הפסידו והוצאו להורג, הגיע מלאניון (בגרסה אחרת היפומנס) מצויד בברכת האלה אפרודיטה ובשלושה תפוחי זהב שהיא העניקה לו. בכל פעם שאטאלנטה עקפה אותו במירוץ, הוא זרק ארצה תפוח זהב אחד. היא לא יכלה לעמוד בפיתוי ורכנה לאסוף את התפוחים וכך האטה די הצורך כדי שהוא יעקוף אותה וינצח. הם התחתנו ונולד להם פרתנופאיוס שדמותו מופיעה במחזה שבעה נגד תבאי של אייסכילוס. מאוחר יותר הפך אותם זאוס (או ריאה או סיבלה) לאריות כיון שהם קיימו יחסי מין במקום המקודש לו. על פי הגרסה שהייתה זו ריאה או סיבלה שהענישה אותם, היא רתמה אותם מאוחר יותר למרכבתה. הסבר לעונש הזה דווקא יכול להיות בכך שבאותה תקופה האמינו היוונים שאריות אינם מזדווגים עם בנות מינם אלא עם נקבות הנמר, וכך העונש הוא שאטאלטנה ומלאניון לא יוכל להתאחד שוב.
חד גדיא

מקור הפיוט

השיר כתוב בארמית, אולם ייתכן כי נכתב בתקופה בה השפה לא הייתה מדוברת בשל מספר שגיאות בתחביר ובדקדוק הארמי. הוא נכנס לראשונה להגדת פראג ב-1590, יחד עם השיר אחד מי יודע, כשיר סופי עליז לליל הסדר שנושא אופי רציני. עם זאת, השירים היו נפוצים גם לפני ששולבו לליל הסדר, והופיעו בכתב יד של סידור כבר בשנת 1406. לפי אחת הטענות, מקור השיר בבלדה גרמנית פופולרית, "Der Bauer Schickt den Jokel aus" ("האדון שמשלח החוצה את עובד האדמה"), המבוססת על שיר ערש צרפתי. הבלדה היא בעלת מבנה דומה, אך התוכן כאמור הותאם לרעיונות יהודיים שיש דין ויש דיין.
ניתן למצוא מקבילים רבים למוטיב המסופר בשיר, ובכלל זה במקורות פרסיים והודיים, אך קיימים שני שירי ערש צרפתיים שנושאים דמיון מיוחד ל"חד גדיא": "Ah! Tu Sortiras, Biquette" (אה! אתה יוצא, גדי"), והשיר "La petite fourmi qui allait à Jérusalem" (הנמלה הקטנה שצעדה לירושלים).
גרסאות נוספות ל"חד גדיא" קיימות במספר שפות יהודיות, בהן לאדינו ויידיש.
ישנה גרסה מאוד פופולרית בפולקלור האיטלקי “Alla fiera dell’est”. משמעות השם: ביריד או בפסטיבל המזרח, העלילה בשיר זהה לחד גדיא פרט לכך שהאב קונה עכבר לבן ולא גדי.

משמעות הפיוט במסורת

הרב חיד"א בשו"ת חיים שאל (חלק א', סימן כ"ח) מביא שאלה על "אחד שהיה מתלוצץ על פיוט חד גדיא שאומרים בערי אשכנז ליל התקדש החג ופער פיו. וקם אחד מהחבורה ונדהו. אם נדויו נדוי?". ומשיב החיד"א שהתלוצצות זו היא מעשה חמור מאוד ואכן הנידוי תקף, ושאותו איש צריך לבקש מחילה מהרב שנידהו: "יש כמה פירושים בפיוט זה... ואין ספק כי לא דבר ריק הוא. וכבר נודע תוקף גדולת פיוטי אשכנז המיוסדים על החכמה האמיתית כאשר דיבר בקדשו רבינו האר"י... כי כל ענייני פיוטיהם ודקדוקיהם קבלה איש מפי איש ורב מרב". מתשובה זו אף ניתן ללמוד שבתקופת החיד"א נהגו לומר את הפיוט רק יהודי אשכנז ופולין ואילו בשאר ארצות לא נהגו לאומרו, ברם לאחר מכן התפשטה אמירת הפיוט לרוב קהילות ישראל.

חד גדיא בתרבות

חד גדיא היה השראה למספר יצירות ספרותיות, בהן שירו של איציק מנגר (קנה אבינו גדי לבן... בחד גדיא כלא אותו), שיר של קדיה מולודובסקי, שירו של נתן אלתרמן "הגדי מן ההגדה" (הוא עמד לו בשוק בין תיישים ועזים...גדי בשניים זוזים), שירו של לוין קיפניס (על גבע רם...חליל רועה שם מחלל...ולו רק גדי, גדי אחד), כמו כן גם סיפור שקיפניס כתב ובו מסופר על גדייה בשם "חד גדיא" שנודדת למרחקים ושבאותו הזמן זאב משתלט על ביתה ומציב לו שומרים בדמותם של החתול, הכלב, המקל, האש והמים, וכן שיר בשם "חד גדיא" שכתבה לאה נאור, בו הגדי אוכל את החתול ואת אלה שבאים אחריו: הכלב, המקל, האש, המים, והזאבים (שממלאים את מקומם של השור והשוחט) והוא מקבל חיי נצח לאחר שהוא נושך את מלאך המוות.
הזמר האיטלקי, אנג'לו ברנדוארדי, חיבר שיר באיטלקית המבוסס על חד גדיא. השיר נקרא Alla Fiera Dell'est (באיטלקית: "ביריד המזרח"); השיר הופיע בשנות ה-70' באלבום בעל שם זהה, וזכה להצלחה רבה. בשונה מהשיר הארמי, בשיר האיטלקי האב רוכש עכבר ולא גדי.
חוה אלברשטיין התבססה על לחן שירו של ברנדוארדי ועל מילות השיר המקורי. בבית האחרון של שירה היא מתייחסת לשיר 'חד גדיא' כמתאר מעין מעגל דמים בין רודפים ונרדפים. שירה של אלברשטיין כוּון כשיר מחאה נגד השליטה הישראלית בשטחים.
על שם הפיוט קרא אפרים קישון בשם "חד גדיא" לטור הסאטירי שפרסם במשך 30 שנה בעיתון "מעריב".
בקרב יהודי פולין ורוסיה השתרש המושג 'חד גדיא' ככינוי לבית סוהר. המקור לשיבוש זה הוא במילה הפולנית והרוסית "קַרְדֶגַרְדְיָה" לבית סוהר (שמקורה בצרפתית: Corps de Garde).
הסימפוניה הספרדית

הסימפוניה הספרדית (בצרפתית: Symphonie espagnole) ברה מינור, אופוס 21 מאת אדואר לאלו היא יצירה לכינור ולתזמורת שחוברה בשנת 1874. ביצוע הבכורה שלה נערך בפברואר 1875 בפריז עם הסולן פבלו סרסטה, שלו גם הוקדשה היצירה על ידי המלחין. על-אף שמה, "סימפוניה", היא מוגדרת כקונצ'רטו לכינור ולתזמורת.

היסטוריה

לאלו הוקסם ממוטיבים ספרדיים, שהיו אותה עת באופנה בצרפת (המלחין ז'ורז' ביזה כתב באותה שנה את האופרה כרמן, העשירה אף היא במוטיבים ספרדיים). והמוטיבים הספרדיים שזורים ביצירה המאופיינת במוזיקה קליטה ומלהיבה, הודות להשפעה הספרדית המובהקת והתנופה המלודית והקצבית. היצירה שבתה את לב המאזינים מאז ביצוע הבכורה שלה ומרבים להשמיע אותה אף כיום, זוהי היצירה המוכרת והמושמעת ביותר של לאלו.
היצירה קיימת בהקלטות של רבים מטובי הכנרים, בהם דוד אויסטרך, יאשה חפץ, יהודי מנוחין, יצחק פרלמן, אייזק שטרן, נייג'ל קנדי, אן-סופי מוטר ואחרים.