google/wiki40b huggingface dataset:
שארל פלה

רקע משפחתי ולימודיו

שארל פלה נולד בשנת 1914 ביישוב סוק אהראס במחוז קונסטנטין למשפחה צרפתית מחבל דופינה שהתיישבה באלג'יריה בסוף המאה ה-19. בגיל 10, בשנת 1924, עבר עם משפחתו למרוקו. פלה למד וסיים את מבחני הבגרות בתיכון הצרפתי ע"ש ליוטיי בעיר קזבלנקה.
פלה התחיל בחקר השפות הברבריות, אך בסופו של דבר התמקד בשפה הערבית. בשנת 1935 סיים תואר ראשון בערבית באוניברסיטת בורדו, כשבאותה תקופה כבר לימד כמורה במכללה במרקש. באותה שנה, זכה לדיפלומה לערבית גם מטעם המכון "ללימודים גבוהים מרוקניים". בין השנים 1935 - 1946 שרת במסגרת הצבא הצרפתי (בלשכה ל"עניינים צבאיים מוסלמים"). בסוף שירותו מילא את תפקיד ראש שרות העיתונות של הנציב הגבוה הצרפתי בדמשק.
בדומה לז'אק ברק, שארל פלה הגיע לקריירה מדעית טהורה ומזהירה לאחר תקופה של עבודה בשירות המִנהל הקולוניאלי הצרפתי.

קריירה אוניברסיטאית

סיים לימודי agregation לערבית בשנת 1946, ולאחר תקופה קצרה של עבודה בשרות משרד החוץ, החל משנת 1946 לימד כמורה בתיכון היוקרתי "לואי לה גראן" בפאריס. בין השנים 1951–1956 החליף את רז'י בלאשר ולימד בבית הספר הלאומי לשפות מזרחיות בנות זמננו. בשנת 1956 ירש את מקומו של אווריסט לוי פרובנסל והיה לפרופסור בסורבון וראש המחלקה לאסלאמולוגיה עד לפרישתו המוקדמת ב-1978, בגיל 64.

פעילותו המדעית

פלה היה חבר במערכת של כתבי עת בינלאומיים חשובים בתחום חקר האסלאם, כולל בדלהי ובקראצ'י.
נודע ב-30 מאמריו על חייו ופעילותו של הסופר הערבי אל ג'אחיז מהמאה התשיעית ובתרגומיו מערבית לצרפתית של ספריו - "ספר הקמצנים", "ספר הפרדים" והספר המיוחס לג'אחיז - "ספר הכתר", כמו כן בעבודת הדוקטורט שלו Le Milieu bas̩rien et la formation d’al-Ǧah̩iz̩ (הסביבה הבצרית ועיצוב אישיותו של אל-ג'אחיז). בין השנים 1962–1979 עבד פלה על תרגום ספרו של ההיסטוריון והגאוגרף הערבי אל-מסעודי מהמאה העשירית, שדות המרעה של הזהב ומכרות האבנים היקרות, בעקבות התרגום הקודם מהמאה ה-19 של ברבייה דה מנאר ופאווייה דה קורטיי. הספר, בתרגומו ובעריכתו של פלה כלל 3500 דפים - מתוכם חמשה כרכים - הטקסט בערבית, שני כרכים מוקדשים למפתח מילים אנציקלופדי ושלשה כרכים כללו את התרגום לצרפתית.
שארל פלה לקח חלק פעיל בעריכת שבעת הכרכים הראשונים של המהדורה השנייה של "האנציקלופדיה של האסלאם" בחסות האיחוד האקדמי הבינלאומי. כתב בה את החלקים הקשורים לצרפת ומאות ערכים. פלה השתתף גם במפעל כתיבת המילון אנגלי-ערבי-צרפתי שניזום על ידי רז'י בלנשר.
פרט לעניין שגילה בספרות הערבית שנוצרה בשטח עיראק של היום במאות ה 9–10, כתב פלה גם מאמרים על תולדות מרוקו וספרד בימי שלטון המורים. כתב גם על נושאים אסטרונומים - על לוח השנה מקורדובה ,על לוחות שנה ממצרים ועל האסטרולאב של אר-רודאני, כמו כן על דקטילונומיה - הספירה בעזרת האצבעות.
כדובר השפה הערבית על בוריה, יצא לסיורי הרצאות בערבית בארצות ערביות ואסלאמיות רבות.
פלה נפטר ממחלה קשה ב-28 באוקטובר 1992.
אמוראים

מקור השם

הכינוי "אמורא" שימש במקור לתיאור תפקיד שהיה קיים בבית המדרש - ה"אמורא" שהיה מבאר את דברי החכם בפני הציבור, ושימש כמתורגמן או כרמקול אנושי של החכם שדרש - אך כבר בתקופת התלמוד הפך לכינוי כללי לחכמים שחיו לאחר חתימת המשנה ותפקידם הוגדר כמבארי המשנה.

היסטוריה

האמוראים פעלו בשני מרכזים תורניים, בארץ ישראל ובבבל. ומשום כך מקובל לחלק בין אמוראי בבל לאמוראי ארץ ישראל, בגלל ההבדלים הרבים שבין שני המרכזים האלו.
בארץ ישראל היה המרכז התורני בתקופה זו בטבריה ובקיסריה, ובבבל היה המרכז העיקרי בישיבת סורא וישיבת נהרדעא שעברה עם חורבנה לפומבדיתא. אמוראי בבל ואמוראי ישראל שמרו על קשר ונעזרו זה בזה לדיונים הלכתיים על ידי אמוראים שנדדו מארץ לארץ וכונו נחותאי.
ארץ ישראל הייתה נתונה בתקופה זו תחת מרות האימפריה הביזנטית שרדפה את היהודים, ולכן סבל המרכז הארצישראלי להתנכלויות מצד הרשויות. ובבל הייתה נתונה תחת מרות האימפריה הסאסאנית שהייתה יחסית נוחה ליהודים ולכן התקיימו הלימודים בצורה נוחה יותר ופומבית יותר. בישיבות הבבליות נהגו לפלפל יותר והסוגיות שלובנו בהן היו בדרך כלל סבוכות ומעמיקות יותר, ובישיבות הארצישראליות היה נהוג יותר שיטת הלימוד הפשטנית החותרת לפסיקה ההלכתית.
לפי כמה מהפרשנויות, שררו בין אמוראי בבל יריבויות היררכיות, שלא איפשרו להם ללמוד וללבן סוגיות בצורה שיתופית, ואילו בארץ ישראל נהגו ללבן את הסוגיות בצורה משותפת. לפי פרשנויות אחרות, נעוץ ההבדל בצורת ליבון הסוגיות, אמוראי בבל נהגו להתנצח בפלפולם בצורה חריפה, ואילו אמוראי ארץ ישראל נהגו להתווכח בצורה מכובדת. מטבע הדברים היו רוב אמוראי בבל חניכי הישיבות הבבליות, למדו בשיטותיהן והורו בהן בשלבים המאוחרים של חייהם, ורוב אמוראי ארץ ישראל היו חניכי הישיבות הארצישראליות ומוריהן במשך דרכם.
אמוראי ארץ ישראל פעלו בארץ ישראל מאז חתימת המשנה והתקבלותה, בתקופה המכונה תקופת המעבר, עד לאחר פולמוס קיטוס, שבערך באותה תקופה נחתם התלמוד הירושלמי. עריכתו של התלמוד הירושלמי מיוחסת במקורות לאמורא רבי יוחנן שהיה מגדולי אמוראי ארץ ישראל, אך חתימתו הסופית אירע רק כשני דורות אחריו. בסך הכל פעלו אמוראי ארץ ישראל במשך כחמשה דורות.
אמוראי בבל פעלו מאז ירידת רב לבבל וייסוד ישיבת סורא. התקופה הסתיימה עם חתימת התלמוד הבבלי על ידי רב אשי ורבינא, שלאחריהם החלה תקופת הסבוראים. אמוראי בבל פעלו במשך כשמונה דורות.
אמוראי ארץ ישראל שנסמכו כונו עם התחילית "רבי", אמוראי בבל שנסמכו כונו עם התחילית "רב". אמוראים אשר שימשו כל הזמן בשליחויות ומסעות בין ארץ ישראל ובבל מכונים בשם נחותאי.

הביוגרפיה של האמוראים

שאלת הביוגרפיה של חכמי התלמוד היא שאלה סבוכה. הביוגרפיות המקובלות כיום מתבססות על החומר המצוי בתלמודים ובמדרשים, כפי שהוא לפנינו. חומר זה בחלקו הוא חומר אגדי כלומר תוכן שאיננו הלכתי. שאלת ההיסטוריות של החומר והדרך בה ניתן להפיק מידע היסטורי ממנו אינה מוסכמת כיום על כל החוקרים.
ידועים כ-500 אמוראים ומעלה, שפעלו בעיקר בארץ ישראל ובבבל.
מדד אברהים לממשל אפריקאי

המדד

קרן מו אברהים הוקמה על ידי איש העסקים הסודני מו אברהים במטרה לקדם את המנהיגות והממשל ביבשת אפריקה. מדד אברהים הוא אחד מן המפעלים המרכזיים שלה בצד הפרס שמעניקה הקרן על הישגים במנהיגות באפריקה . מטה הקרן שוכן בלונדון שבבריטניה.
נקודת המוצא של הקרן לבחינת איכות הממשל היא הטובין הפוליטיים, החברתיים והכלכליים שלאזרח יש זכות לצפות לקבל ממדינתו ושלמדינה יש את האחריות לספק אותם לאזרחיה. הגדרה זו מתמקדת בתפוקות ובתוצאות של המדיניות הננקטת בכל מדינה.
המדד שמחשבת הקרן מודד את ההתקדמות - או הנסיגה - באיכות הממשל במדינות אפריקה תחת ארבע קטגוריות מרכזיות, שלכל אחת מהן תת-קטגוריות. הציון בכל תת-קטגוריה מחושב על פי אינדיקטורים שונים - 102 בסך הכל בכל המדד - שמקורם במידע שנאסף מכ-30 מקורות עצמאיים שונים. הציון הכללי שמקבלת מדינה הוא ממוצע הציונים שלה בארבע הקטגוריות המרכזיות.
בשנת 2013 נעשה תיקון למודל שעליו מבוסס חישוב המדד, ועל כן ההשוואה בין המדדים השנתיים אמורה להיערך בין אלו שפורסמו משנה זו ואילך.
המדד חושב לראשונה בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת הרווארד. מאז מספקים מספר גופים אקדמיים ומחקריים מאפריקה סיוע אקדמי וטכני לחישוב המדד.

מקורות המידע

פרסומי יותר מ-30 ארגונים הם מקורות המידע לאינדיקטורים המהווים בסיס למדד. הארגונים הם, בין השאר: הבנק האפריקאי לפיתוח, האיחוד האפריקאי, איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, תוכנית האו"ם ל-HIV/איידס, נציב האו"ם לזכויות האדם, נציב האו"ם לפליטים, OECD, קרן האו"ם לילדים, הנציבות הכלכלית של האו"ם לאפריקה, אונסק"ו, מחלקת המדינה של ארצות הברית, הבנק העולמי, ארגון הבריאות העולמי.

מדד 2018

הציון המקסימלי האפשרי למדד הוא 100.
גוזנאק

היסטוריה

גוזנאק הוקמה לראשונה בצו של קיסר רוסיה מ-21 באוגוסט (2 בספטמבר) 1818 בסנקט פטרבורג כמשלחת להכנת ניירות ממלכתיים (Экспедиция заготовления государственных бумаг) שהייתה כפופה לממשרד האוצר של רוסיה. אחד ממייסדיה היה אוגוסטין בטאנקור (1758—1824). אחד ממנהליה הראשונים היה הסנאטור אלכסנדר חובאנסקי שניהל את המשלחת במשך 32 שנים והמשלחת הפכה לאחת המובילות בתחומה באירופה.
ב-1861 מונה פיודור וינברג לראש המשלחת וזה ניהל אותה במשך 28 שנים. תחתיו המשלחת עברה רפורמה משמעותית שהתבטאה בהכנסת טכנולוגיות ושיטות עבודה חדשות. ב-1878 החל שימוש בחשמל לצורכי העבודה ולשירות המשלחת הועמד ממציא מכונת החישוב, וילהולד תאופיל אודנר, שממציא מכונה למספור אוטומטי של שטרות.
ב-1889 מתמנה רוברט לנץ לראש המשלחת. הוא מנהל אותה עד 1899. אחריו מונה הנסיך בוריס גוליצין לראשות המשלחת. גוליצין היה מאבות תורת הסייסמולוגיה ברוסיה הוא עמד בראש המשלחת משנת 1899 עד 1905. תקופה זו מכונה תור הכסף של החברה כאשר היא הופכת לגוף טכנולוגי מתקדם שביצע שימוש במיטב הטכנולוגיה להדפסת שטרות כסף וניירות ממשלתיים והייתה לגוף הטיפוגרפי המתקדם ברוסיה.
לאחר מהפכת אוקטובר המשלחת אורגנה מחדש למפעל לייצור ניירות מדינה (Управление фабрик заготовления государственных бумаг), גוזנאק בקיצור. המפעל החדש אושרר בצו ממשלתי של הסובנרקום מ-6 ביוני 1919 והמשרדים הועברו מסנקט פטרבורג למוסקבה. הוכפפו אליה מפעלי נייר במוסקבה, פטרוגרד, פנזה, פרם ורוסטוב על הדון. בתקופה הסובייטית שמו הרשמי של גוזנאק היה המינהל הראשי לייצור מדליות, מטבעות ועיטורים ממלכתיים (רוסית: Главное управление производством государственных знаков, монет и орденов) והיה כפוף למשרד האוצר הסובייטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה מטבעת לנינגרד הועברה לאחריות גוזנאק והוקמה מטבעת מוסקבה. בתקופת המלחמה הקרה היה הגוף אחראי להדפסת שטרות הכסף של מרבית מדינות הגוש הסובייטי. 
מאז 1991 זו חברה בבעלות ממשלתית. מאוגוסט 2005 הוא פועל מכוח צו נשיאותי של נשיא רוסיה. במרץ 2008 הוענק לחברה מעמד של גוף אסטרטגי, המשמעות היא שהממשלה תחזיק ב-51% ממניות החברה במקרה של מכירת מניות גוזנאק למיזמים פרטיים.
ביוני 2014 הנשיא ולדימיר פוטין חתם על צו להפיכת גוזנאק מתאגיד פדרלי ממשלתי לחברת מניות פתוחה כאשר 100% מהמניות מצויים בבעלות פדרלית.
ג'יידון סאנצ'ו

קריירה מוקדמת

סאנצ'ו נולד בשכונת קמברוול שבלונדון, למהגרים מטרינידד וטובגו. הוא גדל בשכונה הלונדונית קנזינגטון. הוא הצטרף למחלקת הנוער של ווטפורד בגיל 7. בגיל 14 עבר למנצ'סטר סיטי, ששילמה עבורו כחצי מיליון פאונד, במסגרת תוכנית לקידום כשרונות צעירים בכדורגל. הוא הרשים באקדמיית הנוער של סיטי, ובמאי 2017 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת. ביולי הושמט סאנצ'ו מסגל הקבוצה למשחקי קדם עונת 2017/2018, עקב ויכוח על דקות משחק, אשר לפי השחקן הובטחו לו בחוזה.

בורוסיה דורטמונד

סאנצ'ו חתם בבורוסיה דורטמונד ב-31 באוגוסט 2017, תמורת סכום העברה של כ-8 מיליון לירות שטרלינג, נכלל באופן מיידי בקבוצה הבוגרת של דורטמונד וקיבל את חולצה מספר 7. סאנצ'ו ביקש לעבור לדורטמונד, למרות התעניינות בו מצד קבוצות פאר באירופה, ולמרות ניסיונותיה של קבוצתו הקודמת, ושל מאמנה, פפ גווארדיאולה, להשאירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-21 באוקטובר, כאשר נכנס כמחליף בדקות הסיום, בתיקו 2-2 עם איינטרכט פרנקפורט. בכך הפך סאנצ'ו לאנגלי הראשון שמשחק בבונדסליגה במדי דורטמונד. בנוסף, ערך 3 הופעות במדי קבוצת המילואים של דורטמונד בשנת 2017. ב-14 בינואר 2018 פתח לראשונה בהרכב דורטמונד בשוויון המאופס מול וולפסבורג. ב-21 באפריל כבש את שער הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני בניצחון 0-4 על באייר לברקוזן, והוסיף שני בישולים.
את עונת 2018/2019 פתח סאנצ'ו עם 6 בישולים ו-4 שערים ב-9 משחקי הליגה הראשונים. ב-24 באוקטובר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0-4 על אתלטיקו מדריד.
סאנצ'ו זכה בתואר הראשון שלו בבורוסיה דורטמונד כאשר זכה בסופר קאפ הגרמני ב2019 לאחר ניצחון 2-0 על באיירן מינכן כשהוא מבקיע את השער השני.

נבחרת אנגליה

סאנצ'ו שיחק בנבחרות אנגליה הצעירות - עד גיל 16, עד גיל 17 ועד גיל 19. במאי 2017 היה סאנצ'ו חלק אינטגרלי בהרכב נבחרת אנגליה עד גיל 17, באליפות אירופה עד גיל 17. הוא כבש 5 שערים, הגיע עם נבחרתו לגמר ונבחר לשחקן הטורניר. באוקטובר שיחק בגביע העולם עד גיל 17, כבש 3 שערים וסייע לאנגליה לזכות בטורניר. הוא שיחק רק בשלב הבתים, על פי הסכם בין דורטמונד להתאחדות הכדורגל האנגלית, לפיו חזר סאנצ'ו לקבוצתו על מנת לשחק בליגה.
עקב יכולות יוצאות דופן בתחילת עונת 2018/2019, זכה סאנצ'ו לזימון לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת באוקטובר 2018, על ידי המאמן גארת' סאות'גייט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-12 באוקטובר 2018 כאשר נכנס כמחליף במקום ראהים סטרלינג בדקה ה-78, בתיקו 0-0 מול קרואטיה, במסגרת ליגת האומות.
בספטמבר 2019 הבקיע סאנצ'ו את שער הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה כשהבקיע צמד נגד קוסובו בניצחון 5-3 במסגרת מוקדמות יורו 2020.
גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית

תקציר

הקולנוענית גרייס לי עוקבת אחר ההתפתחות האידאולוגית והאקטיביזם של הפילוסופית גרייס לי בוגס. בוגס הייתה בתם של מהגרים מסין, אשר למרות השגיה האקדמיים לא התקבלה לשורות האקדמיה בגין מוצאה. היא החלה להיות פעילה מרקסיסטית במסגרת ארגונים לזכויות עובדים ושוכרי דירות, והמשיכה בתרגומים וכתיבת טקסטים פילוסופיים מהפכניים, במשך שנות ה-60 וה-70. היא פעלה לטובת זכויות שחורים, ונהייתה לאישה היחידה הלא-שחורה במעקב ה-FBI בגין פעילותה זו. במרוצת הזמן, עזבה בוגס את הפעילות הזו לטובת התארגנות קהילתית בעירה, דטרויט, שם קידמה גם פעילות פמיניסטית, אנטי-גזענית, סביבתנית, ולמען נוער בסיכון.

יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית הייתה בפסטיבל הקולנוע לוס אנג'לס 2013. הסרט יצא גם בהפצה מוגבלת לבתי קולנוע, ושודר בערוץ PBS כחלק מסדרת POV ביוני 2014.

ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקר. בעיתון Variety כתב המבקר ג'סטין צ'אנג שזהו "סרט תיעודי מלא חיים ואינטליגנטי" בעל "קצב תוסס". בביקורת בהוליווד ריפורטר כתב המבקר פרנק שק, "בעידן בו פעילות חברתית זוכה יותר מידי פעמים לבוז, גרייס לי בוגס: מהפכנית אמריקאית מהווה ניתוח מרגש של הכוח של אישה אחת להחיל שינוי".  אינקו קאנג מהלוס אנג'לס טיימס גם סברה שזהו סרט "מעולה" ושהוא מטפל באופן ראוי להערכה בקושי הטמון בהצגת השגיה של דמות שמצניעה את עצמה. בניו יורק טיימס כתב המבקר ניקולס רפולד, "גב' לי יכלה להעמיק יותר לתוך מחשבותיה של גב' בוגס, והיא גולשת למצב 'טייס אוטומטי' תוך השענות על קליפים ארכיבים עם אפקטים קוליים או חזרה על רעיונות של טרנספורמציה אישית. אך בשיתופה את השגי החיים של הסובייקט שלה, היא מעלה שאלות משמעותיות ומשאירה אותן פתוחות באופן מתגמל." 
הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס, ובפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע וודסטוק. ב-2015 זכה הסרט בפרס ג'ורג' פוסטר פיבודי, עבור הצטיינות במדיה אלקטרונית.
אנהדוניה

הגורמים לאנהדוניה

חוקרים משערים כי אנהדוניה יכולה לנבוע מההתמוטטות במערכת החיזוק של המוח, שיוצרת מעורבות עם הנוירוטרנסמיטר דופאמין. מחקרים על ידי Paul Keedwell, MD, אוניברסיטת קולומביה, מצאי כי מוחם של משתתפים שהיו בדיכאון קליני נאלצו לעבוד קשה יותר כדי לחוות את תהליך ההתנסות במערכת החיזוק.
למרות שהמחקרים הקודמים האמינו שדופמין מעורב בעיקר בחוויה הסובייקטיבית של הנאה, ב-20 השנים האחרונות התרחש שינוי בתפיסה הרעיונית, וכיום הדעה המקובלת היא שדופמין משפיע בעיקר על היבטים שונים של ציפייה במערכת החיזוק, למידה ומוטיבציה.
Anhedonia היא גם תופעת לוואי נפוצה יחסית של נוירולפטיות antidopaminergic או תרופות אנטי-פסיכוטיות, כמו גם תופעת לוואי של גמילה מחומרים מעוררים כמו phenethylamines, או אמפטמינים.

מאפייני אנהדוניה

ניתן להבחין בסוגים רבים של דיכאון פתולוגי. לפעמים זה רק חוסר שמחה פסיבית, קדרות, נכאים ותוגה, רפיון, דכדוך, חוסר עניין ולהט וחוסר השתחררות. פרופ' ריבו (Ribot) הציע את השם אנהדוניה כדי לייעד לבסס וליישב את המצב הזה. "המצב של anhedonia, אם יורשה לי לטבוע מילה חדשה כדי להתאים ולהשוות את המצב הזה עם analgesia (חוסר רגישות לכאב, אַל-כְּאֵב; השקטת כאב)", הוא כותב, "נחקרה מעט מאוד, אבל היא קיימת."
אנהדוניה יכולה להיות מאופיינת בהפרעות נפשיות שכוללת הפרעות במצב רוח, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות סכיזואידית וסכיזופרניה. לדוגמה, קריטריון 7 DSM-IV להפרעת אישיות גבולית:"רגשות כרוניים של ריקנות." תוצאות מצביעות על כך שהריקנות קשורה במידה זניחה לשעמום, שקשור בקירוב הדוק לרגש של חוסר תקווה, מבודד פתולוגית, ומבודד, והוא מניב חזק של דיכאון ומחשבות אובדניות (אך לא חרדה או ניסיונות התאבדות). ממצאים עולים בקנה אחד עם הבדיקה החדשה של DSM-IV לגבי קריטריון 7 להפרעת אישיות גבולית. בנוסף, ממצאים מצביעים על כך שריקנות פתולוגית נמוכה משפיעה משמעותית וחיובית במצוקה פסיכיאטרית. אנשים שסכיזופרניה תקפה לגביהם לעיתים קרובות מתארים את עצמם בתחושה רגשית של ריק.
הפרעות מצב רוח נצפות באופן תדיר ובדרך כלל בהפרעות פסיכיאטריות רבות. שינויים במצבי רוח מטרידים עלולים להתרחש כתוצאה מאירועי חיים מלחיצים והם אינם נדירים בתקופות של מחלה גופנית. בעוד אנהדוניה יכול להיות תכונה של שינויים במצב רוח כזה, קיומו של האחד לא בהכרח מעיד על קיומו של השני.
דויד חיים דיווקר

קורות חיים

ההיסטוריה הידועה של משפחתו מתחילה באדם בשם באוואג'י שנולד בסביבות 1650 בכפר דיוו שבאזור קונקאן אשר בהודו, אביו חיים דויד דיווקר (1800 -5 במאי 1854) היה נכד אחיינו של שמואל יחזקאל דיווקר מקים בית הכנסת הראשון של הקהילה בשנת 1796. שם אימו היה חנה (חנהבאי-נולדה רבקה דנדקר) מקימת בית הכנסת "בית האלוקים" בכפר פן בשנת 1863. דיווקר נולד ב-23 במרץ 1830 בבומבאי (כיום מומבאי) בהודו המנדטורית. הוא גדל בבית מיוחס בקרב הקהילה, למעשה משפחתו הייתה מנהיגת הקהילה ונושאי התואר "קומאדן מוקאדם".
דיווקר התחתן עם חנה לפני היותו בן 20, והיה למנהיג הקהילה בתואר "קומאדן מוקאדם" עד למותו ב-16 בנובמבר 1889 בבומבאי. היה האחרון שהחזיק בתפקיד בפועל מקרב בני משפחתו.
בתו הרשמית היחידה אלישבע (אליזבת) התחתנה עם הרופא סולומון אברהם אירולקר, אחד מבניהם היה הרופא אברהם סולומון אירולקר, רופאו האישי של המהטמה גנדי (מוהנדס קרמצ'נד גנדי) ובתו של הרופא ליילה (אירנה) התחתנה עם נשיא קפריסין ה-6 גלפקוס קלרידיס.

קריירה

דויד הוציא לאור עיתון בשם "מקלט ישראל" שהוצאתו הופסקה ב-30 בספטמבר 1877. כתב כ-8 ספרים ביניהם אוסף תפילות לנביא משה וספר היסטוריה על קהילת בני ישראל בהודו שפרסם במחצית השנייה של המאה ה-19.
דויד כתב וביים ואף שיחק במספר מחזאות שתרגם לשפת האורדו מאנגלית, הינדית ושפות אחרות כגון: "הסוחר מוונציה" בה שיחק את באיסיניו,"רומיאו ויוליה" בה שיחק את רומיאו, "שאח ג'אהן", "שאהאפורי" וכו'. דויד אף עודד רבים מקרב צעירי הקהילה לעסוק במקצועות הכתיבה והמשחק מכיוון שטענתו הייתה שעל קהילה תרבותית לדאוג לפתח תרבותה ועיסוקיה באומנות וברוחניות.

מעמדו בקהילה

ב-18 באוגוסט 1872 דויד נבחר לכהן כ"קומאדן מוקאדם" של בית הכנסת "סמאג'י הסאג'י", בית הכנסת הראשון של הקהילה שנבנה על ידי אבותיו לאחר הדחת בני-דודיו, חסקאל (יחזקאל) ואחיו אהרון שהנהיגו בשיתוף אך הודחו מתפקידם על ידי מועצת זקני העדה בשל חילוקי דעות, שימוש לא ראוי בכוחם כמנהיגי הקהילה ובשל חוב כספי שנצטבר לבית הכנסת עקב השקעותיהם והלוואותיהם הבלתי מובנות.
חסקאל (יחזקאל) אברהם דיווקר הקים בית תפילה נפרד ב-1872 בשם "כנסת בני-ישראל".
דויד שימש כמנהיג הקהילה ומנהיג בית הכנסת הישן עד למותו, תחת פיקוחו אף הורחב בית הכנסת ופעילות העדה התרחבה לתחומים חדשים מבחינתם ובכך נפתחו בפניהם הזדמנויות רבות נוספות.
העברת התפקיד בירושה למשפחת דיווקר למעשה נפסקה לאחר מותו בטרם עת של דויד, והשם "קומאדן מוקאדם" שימש רק כתואר כבוד אך למעשה נשללו בדיעבד תפקידיהם של משפחת דיווקר כמנהיגי העדה, אך המשפחה תמיד שימשה כחלוצה גם בשנים הבאות מקרב העדה. בני משפחת דיווקר היו אף בין חלוצי העלייה למדינת ישראל.
ג'ון סקנלה

ביוגרפיה

סקנלה התאהב בדינוזאורים כבר בגיל צעיר, כאשר ביקר במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע.
הוא למד לתואר ראשון (B.Sc) במסלול של גאולוגיה (ראשי) וביולוגיה (משני) באוניברסיטת ראטגרס שם סיים ב-2002. אחרי סיום התואר הראשון התנדב במוזיאון הגאולוגיה של האוניברסיטה ועזר לאוצר ביל סלדן לארגן את האוספים. כמו כן, הוא עבד כמסביר על מאובנים במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע.
ב-2005 פגש את ד"ר ג'ק הורנר במוזיאון המדינה של ניו ג'רזי והחל לעשות דוקטורט במחלקה למדעי כדור הארץ שבאוניברסיטת מונטנה תחת הנחייתו.
ב-2009 כתב מאמר יחד עם D.W. Fowler ובו הוא מציג הוכחה ש-Triceratops horridus ו-Triceratops prorsus הם שני מינים טקסונומיים שונים של טריצרטופס, בהתבסס על הפרדה סטרטיגרפית, כלומר: מאובנים של כל מין נמצאו בשכבות גאולוגיות שונות, ולכן חיו בזמנים שונים.
ב-2010 פרסם עם המנחה שלו לדוקטורט ג'ק הורנר את המאמר המפורסם שטוען שהטורוזאורוס הוא לא סוג נפרד, אלא בעצם צורה מבוגרת של טריצרטופס. ב-2015 סיים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור.
בנוסף למחקר תאורטי עוסק סקנלה גם בעבודת שדה (field work) וגילוי מאובנים.

האם טורוזאורוס הוא טריצרטופס מבוגר?

ב-2010 הציע סקנלה יחד עם ג'ק הורנר בעקבות מחקר שעשו (בשנים 2009-2010) שהטורוזאורוס הוא לא סוג טקסונומי נפרד אלא טריצרטופס בוגר ובשל (mature), שגופו ועטרתו גדלו וכן שבגלל הגדילה נוצרו "חלונות" בעטרה.
הם מציגים מספר נימוקים להצעתם. ראשית, לדבריהם, מבחינה אנטומית, הטריצרטופס והטורוזאורוס כמעט זהים, וגם הגולגולות שלהם דומות למדי (למעט העטרה, שמשתנה עם הגדילה). עוד נימוק נוגע למבנה העצם: כאשר בוחנים עצמות של טריצרטופס (גם גדול, כלומר, לא גור אלא גם מבוגר צעיר) מגלים שמדובר בעצם שעדיין גדלה, לעומת מבנה העצמות של הטורוזאורוס, שמראות עצם מבוגרת שגדלה ובגרה לחלוטין. עוד נימוק נוגע למציאת פרטים בגילים שונים: בעוד שנמצאו טריצרטופסים בכל שלבי ההתפתחות: מביצה, תינוק, גור וכלה במבוגר צעיר, מעולם לא נמצא טורוזאורוס צעיר. הסברה שהטורוזאורוס הנו טריצרטופס מבוגר יכולה לפתור תעלומה זו.
השערה זו עדיין נתונה בוויכוח מדעי.
יוהאן קמפר

יוהאן קֶמפֶּר (Johan Christian Jacob Kemper; משה בן אהרון הכהן;‏ 1670, קרקוב, פולין – 1716, אופסלה, שוודיה) היה יהודי שבתאי, שהמיר את דתו לנצרות לותרנית. פעל בהוראת עברית וספרות תורנית באוניברסיטת אופסלה בשוודיה.

חייו ופועלו

יוהאן קמפר נולד בשם משה בן אהרון הכהן (או כהנא), והתנצר בעיר שוויינפורט (Schweinfurt) שבגרמניה. עוד לפני התנצרותו עמד בקשרים עם מלומדים נוצרים וב-1696, בשהותו באוניברסיטת אלטדורף (גר'), בספרייתו של ההבראיסט יוהאן כריסטוף וגנזייל (Wagenseil), כבר היה מומר. ב-1698 עקר לשוודיה בעקבות כמה מתלמידיו ובשל הבטחת מלגה. מ-1700 ועד מותו ב-1716 הועסק קמפר באוניברסיטת אופסלה, ממעוזיה של האורתודוקסיה הלותרנית בראשית המאה ה-18, שבה זכו לימודי היהדות והלשון העברית לפריחה באותה התקופה. עם תלמידיו נמנו המלומדים השוודים מיכאל אנמאן ועמנואל סוודנבורג. בשהותו באופסלה כתב את חיבוריו העיקריים.
ב-1704 הכין תרגום לבשורה על פי מתי מנוסח הפשיטתא (מארמית סורית לעברית), ואליו הוסיף את חיבורו "מאירת עיניים" – פרשנות ברוח הקבלה הנוצרית לספר בשורה זה שבברית החדשה. ב-1713 הפיק תרגום נוסף לבשורה של מתי וצירף לו תרגום ל"האיגרת אל העברים". פרשנותו של קמפר הדגישה את אחדות הברית הישנה והברית החדשה והשתמשה במוטיבים מתורת הסוד וממסורות שבתאיות כדי לשאוב עקרונות ומובנים נוצריים מיסודות האמונה היהודית.
חיבורו של קמפר "מטה משה" מ-1711 הוא פירוש כריסטולוגי לספר הזוהר. קמפר ביקש להראות שהזוהר מכיל – גם אם בדרך מצועפת – את עיקרי האמונה הנוצרית, ובכללם עקרון השילוש. ל"מטה משה" הוסיף קמפר סדרת חיבורים משלימים הערוכים על פי סדר הפרשיות בזוהר.
חיבוריו של קמפר לא נדפסו ונותרו ככתבי-יד. אחרי מותו תרגם תלמידו אנדראס נורליוס (Andreas Norrelius) את "מאירת עיניים" ללטינית (Illuminatio oculorum) וכן תרגם קטעים נבחרים מכְּתביו של קמפר וכלל אותם בספרו מ-1720.
קמפר לא הסתיר את זהותו היהודית. בחתימותיו על כתביו ציין "אנכי משה כהנא מקרקא" ובכותר חיבורו המרכזי הנציח את שמו העברי "משה". את חיבוריו כתב בעברית, וככל הנראה הפנה אותם אל אחיו לשעבר, היהודים, כדי ליצור גשר בין הדתות. לא ידוע אם בפועל זנח את המצוות וייתכן שהמשיך להחזיק בסוג של שבתאות. עם זאת ייזכר כי קמפר היה מהראשונים שהעירו על השמטת העי"ן מן השם ישוע וכתיב ישו בעברית בר"ת לנאצה ("ימח שמו וזכרו").
בית העירייה החדש של הנובר

היסטוריה

עלות בניית הבניין הייתה 10 מיליון מרק. האדריכלים של הבניין, הרמן אגרט וגוסטב הלמהובר, הקימו אותו מ-6,026 אריחי אשור. הרחבה שלפני הבניין נקראת טראמפלאץ כהוקרה לזכרו של מנכ"ל העיר באותה תקופה, היינריך טראם. מעת פתיחתו החליף הבניין את בניין העירייה הישן, ארמון ונגנהיים (Wangenheimpalais).
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ניזוק הבניין קשות מהפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה, בשנת 1946, הוכרזה הקמתה המחודשת של מדינת סקסוניה התחתונה בבניין. גובה כיפתו של הבניין, עם מרפסת התצפית שבה מתנשאים לגובה של כמעט 100 מטרים. המעלית בבניין היא ייחודית ואין דומה לה באירופה, ייחודה נובע מכך שמסלולה הוא מקושת, כלומר פרבולי. המעלית מתוארת לעיתים קרובות, באופן שגוי, כמעלית משופעת, ומרבים להשוותה למעליות במגדל אייפל, שלמעשה נוסעות באלכסון, ללא שינוי בנטייתן במהלך הנסיעה. המעלית מטפסת בפיר המעלית בזווית של 17°, עד לחלקה העליון של הכיפה. ביום בהיר ניתן לראות מנקודה זו את הרי הארץ.
המעלית הוקמה בשנת 1913. עקב מזג האוויר, המעלית המקורית יצאה מכלל שימוש במהלך החצי הקר של השנה. בבניין קיים גרם מדרגות ספירלי, שמוביל מהיציאה מהמעלית אל קומת התצפית. מעל 90,000 איש ביקרו במגדל בשנת 2005. מעלית חדשה, במקום המקורית הותקנה בחורף שנת 2007/8. בקומת הכניסה ישנם ארבעה מודלים של העיר, המיטיבים לתאר את התפתחות העיר לאורך השנים.
חיקוי לחיים

תקציר העלילה

קיץ 1947, חוף קוני איילנד. לורה מרדית' מחפשת אחרי בתה סוזי וביחד עם סטיב, צלם חובב (ג'ון גאבין), הם מוצאים אותה משחקת עם ילדה שחומה במקצת, שרה ג'יין. במהרה מצטרפת אליהם אשה שחורה, אנני ג'ונסון, אמה של שרה ג'יין (חואניטה מור). אנני היא אלמנה במצב כלכלי גרוע. לורה מציעה לה ולבתה לגור אצלם תמורת ניהול משק הבית והשגחה על סוזי.
לורה מנסה להתפרנס כאם חד הורית. הסוכן שלה (רוברט אלדה) משבץ אותה לתשדירי פרסומת תמורת התמסרות אך היא עומדת בנחישות נגד ההטרדות המיניות שלו. במשך הזמן היא פוגשת במחזאי מצליח (דן או'הרליהי) המציע לה תפקיד במחזה שלו. לורה מצליחה ובתוך עשר שנים היא הופכת לכוכבת בינלאומית בתיאטרון ובקולנוע. הקריירה שלה מנתקת אותה ממשפחתה ומסטיב. הילדות גדלות בהשגחת אנני. סוזי (סנדרה די) מתאהבת בסטיב שיכול להיות אביה. שרה ג'יין (סוזן קוהנר) נלחמת בתסביך הגזעי שלה. היא בת תערובת אך מבקשת להתקבל בחברה כלבנה. כשהחבר שלה פרנק (טרוי דונהיו) מגלה ששיקרה לו בדבר מוצאה, הוא מפליא בה את מכותיו. שרה ג'יין מתחילה להופיע במועדון לילה בתור רקדנית לבנה אבל כשאנני באה לבקר אותה מתגלה מוצאה והיא מפוטרת. היא עוברת ללוס אנג'לס ומתחילה לעבוד בשם בדוי כרקדנית במועדון לילה.
לורה שבה לביתה ומגלה את רגשותיה של סוזי כלפי סטיב. לאחר עימות עם סוזי המאשימה אותה כי זנחה את משפחתה למען הקריירה שלה וכי היא קרובה לאנני יותר ממנה, עוזבת סוזי את הבית ללמוד בקולג' בדנבר על מנת להתרחק מהבית. לורה מרגישה כאילו החיים שחייתה רחוק מהבית, ללא אהבה, היו חיקוי לחיים האמיתיים.
בינתיים אנני לוקה במחלה קשה ומבקשת לפני מותה לראות את שרה ג'יין. בעזרת בלש מאותרת שרה ג'יין ואנני טסה אליה. שרה ג'יין שוב מתכחשת אליה ואנני מציגה את עצמה לפני רקדנית במקום בתור העוזרת המשפחתית שלה. רק בפרידה, לאחר חיבוק עם דמעות לוחשת שרה ג'יין "אמא" כדי שלא ישמעו.
לאנני נערכת הלוויה רבת משתתפים המתחילה בתפילת אשכבה בכנסייה. במעמד זה שרה מהליה ג'קסון את הגוספל Trouble of the World. הארון מוכנס למכונית אך לפני שדלתותיה נסגרות מסתערת אישה לעבר הארון, זו שרה ג'יין. היא נצמדת לארון ומבקשת סליחה מאמה. ללורה שבאה לקראתה היא אומרת: "אני הרגתי את אמא שלי".