google/wiki40b huggingface dataset:
קשית שתייה

קשית השתייה (טעות נפוצה - ''קש")  היא כלי צינורי המשמש למציצת נוזל, בדרך כלל לצורך שתייה. הקשית היא צינור צר עשוי מפלסטיק או חומר אחר, ישר או בעל ציר אקורדיוני. אופן השימוש בקשית הוא על ידי שאיבה באמצעות הפה מצדה האחד של הקשית כאשר הקצה השני טבול במשקה.

אופן הפעולה

לחץ אטמוספירי הוא לחץ שמפעיל האוויר על מה שנמצא מתחתיו. הלחץ הזה מופעל, בין היתר, גם על פני השטח של הנוזל שבכוס. כאשר האוויר שבקשית נשאב אל פיו של השותה, לחץ האוויר בתוך הקשית יורד ומאפשר ללחץ האטמוספירי שפועל על הנוזל לדחוף את הנוזל במעלה הקשית. מכך נגזר למעשה אורכה המקסימלי של קשית: כאשר הקשית ארוכה דיה, ימשיכו המים לעלות עד שמשקל הנוזל שבקשית יפעיל לחץ זהה ללחץ האטמוספירי שמופעל מחוץ לקשית. משקלו של הנוזל משפיע על הגובה המרבי שיוכל לעלות בקשית. בלחץ של אטמוספירה אחת (לחץ האוויר בגובה פני הים), וכאשר נוצר בקשית ואקום מושלם, ניתן להעלות מים לגובה של 10.3 מטרים.

קשיות שתייה בהיסטוריה

שתייה באמצעות קשית הייתה ידועה גם בעולם העתיק. הקשיות הראשונות היו שייכות לשומרים שהשתמשו בהם כדי לשתות בירה (ולהימנע מהקצף שנוצר עקב תסיסה). השימוש בקשית לילדים מוזכר כבר בפירוש רש"י לתלמוד.

הקשית המודרנית

ב-1888 מרווין סטון רשם פטנט על תהליך של כריכה מסולסלת לשם יצור קשיות נייר. סטון כבר ייצר באותם ימים מחזיק סיגריה מנייר, ורעיונו היה להשתמש באותה שיטה ליצור קשיות. עד אז אנשים השתמשו בקשית שיפון טבעי בשביל לשתות.
הקשית הראשונה של סטון הוכנה על ידי קשירת חתיכות נייר מסביב לעיפרון והדבקתם ביחד. כדי שהקשית לא תהיה רטובה ורכה במהלך השתייה, סטון התנסה בסוגי נייר עמידים למים. אחרי ניסיונות רבים סטון החליט כי הקשית האידיאלית תהיה באורך 21.6 סנטימטרים, וברוחב בו גרעיני לימון לא יוכלו לעבור דרכו.
ב-3 בינואר 1888 נרשם פטנט על המוצר של סטון, ועד 1890 מפעלו יצר יותר קשיות ממחזיקי סיגריות. ב-1906, "חברת הקשיות של סטון" שיווקה את המכונה הראשונה שלה, אשר ליפפה קשיות באופן אוטומטי ובכך שמה סוף ליצור ידני. ב-1928 מדעני חשמל החלו להשתמש בצינורות ספירליים בשביל מכשירי הרדיו הראשונים, וגם הם יוצרו בתהליך שהמציא סטון. צינורות המיוצרים בכריכה ספירלית נמצאים כיום בשימוש בהרבה מקומות: במנועים חשמליים, טקסטיל, סוללות, נתיכים ועוד.
באמצע 2018 העיר סיאטל החלה במהלכים לאיסור השימוש בקשיות העשויות מפלסטיק, וזאת במטרה להפחתת פסולת הפלסטיק ומעבר לשימוש במוצרים מתכלים. בנוסף, רשת המזון המהיר מקדונלד'ס הצהירה שבסניפיה באירלנד ובריטניה יופסק השימוש בקשיות פלסטיק לטובת קשיות מנייר במהלך שיחל בספטמבר ויושלם ב-2019.
לה טור דארז'אן

לה טור דארז'אן (בצרפתית: La Tour d'Argent, פירוש השם הוא 'מגדל הכסף') היא המסעדה העתיקה בפריז.

היסטוריה ורקע

המסעדה נוסדה כפונדק ברציף דה טורנל (quai de la tournelle) על הגדה השמאלית ברובע החמישי של פריז בשנת 1582. היא ניצבת על שרידיה של טירה אותה בנה שארל החמישי, מלך צרפת; מגדל אבנים ששרד מהטירה עדיין עומד על תילו. לקוק (Leqoq), הטבח המלכותי בתקופת נפוליאון בונפרטה, לקח על עצמו את ניהול המסעדה שסבלה ממוראות המהפכה הצרפתית, באותה תקופה תבשילי הדגל של המקום היו אווז צלוי ורגל טלה. פרדריק דלייר (Frédéric Delair), המאטר ד'אוטל (רב-המלצרים) הראשון, הגה בשנת 1890 את המנה המפורסמת ביותר של המסעדה, אותה מגישים גם היום, היא "הברווז בדם" (בעבר כונה Le Canard au Sang, כיום שמו caneton Tour D'Argent), זהו ברווז צלוי המוגש בתוספת רוטב המורכב מדם, לשד עצמותיו של הברווז שמוצו באמצעות מסחטת כסף הדורה ומרכיבים נוספים כגון חמאה לימון ויין. פרדריק גם העלה באותה הזדמנות את הרעיון למספר את האווזים. פרדריק הלך לעולמו ב-1910 בהיותו בן שבעים, את פרדריק ירש אנדרה טראי (Terrail) ואותו ירש בנו, קלוד טראיי, ב-1947. קלוד טראיי הלך לעולמו בגיל 88 בשנת 2006 ואותו ירש בנו, אנדרה טראיי. למסעדה גם סניף בטוקיו שביפן.
לה טור דארז'אן הייתה המסעדה שהחזיקה לאורך הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מ-1933 עד 1996, אז הורדה לשני כוכבים; בשנת 2006 הורד דירוג המסעדה לכוכב אחד. בעל המסעדה הקשיש, קלוד טראי, לקה לאחר הפרסום, במקרה או שלא במקרה, בהתקף לב ונפטר מיד לאחר מכן. נכון ל-2019, דירוג המסעדה הוא עדיין כוכב אחד.
המסעדה שייכת לעידן מסעדות הצמרת הישן שלפני מלחמת העולם השנייה והיא מזוהה עם בעליה, משפחת טראיי, זאת בניגוד למסעדות העילית שצמחו החל מהמחצית השנייה של המאה העשרים וקיימות גם בימינו, שהן מזוהות עם השף, שהוא גם הבעלים.
למסעדה גם סניף הנושא אותו שם בטוקיו. שתי המסעדות, בפריז ובטוקיו נכללות במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
יצחק קשת

ביוגרפיה

יצחק קשת גדל בבת ים במשפחה חילונית, לאלי, טכנאי באלביט, ולמזכירה במשרד רואי חשבון. היה חבר בתנועת השומר הצעיר, ולמד בתיכון אורט רמת יוסף. לאחר שירותו בצה"ל, שכלל גם שירות קבע הוא חזר בתשובה. סיים לימודי הנדסת תוכנה במכללת אורט סינגאלובסקי.
בשנת 2008 עבר להתגורר ביישוב חריש, שהיה אז יישוב קטן המנוהל על ידי ועדה קרואה. בשנת 2013 התקיימו לראשונה בחירות לראשות המועצה, ובעקבותיהן נכנס קשת לתפקידו. ב-2015 בתקופת כהונתו הועברה החלטת ממשלה לתמיכה בהפיכת היישוב חריש לעיר. בעקבות כך החל היישוב לקלוט תושבים רבים, והונחו התשתיות בדרך להפיכת חריש לעיר בת 100 אלף תושבים בעתיד.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד קשת לראשות המועצה, ונבחר לקדנציה שנייה ברוב של כ-64%. סיעתו הליכוד קיבלה שני מנדטים.
קשת נשוי לשלי ואב לחמישה.
רוסלאן מלינובסקי

קריירה

מלינובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2010 עבר לקבוצה הבוגרת של המועדון. באופן רשמי היה שחקנה של שחטאר במשך כ 6 שנים, אך בפועל לא שיחק משחק אחד במדי הקבוצה. הוא שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של שחטאר לאחר מכן הושאל לקבוצת סבסטופול. בשנת 2014, לאחר שרוסיה סיפחה את חצי האי קרים, התפרק המועדון "סבסטופול". מלינובסקי חזר לדונצק והושאל שוב - הפעם לקבוצת זוריה לוהנסק.  בעונת 2016/2017 הוא הושאל לקבוצת ראסינג גנק הבלגית. בתום העונה רכשה ראסינג את כרטיס השחקן של מלינובסקי מידי שחטאר. מלינובסקי הוחתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה הבלגית.
ב-16 ביולי 2019 מלינובסקי חתם באטלנטה מהסרייה א'.

נבחרת

מלינובסקי שיחק בנבחרות הנוער ובנבחרת הנערים של אוקראינה. בשנת 2013 זומן לנבחרת הצעירה של אוקראינה. הוא שיחק 14 משחקים במדי הנבחרת הצעירה והבקיעה 2 שערים. 
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק מלינובסקי מאז מרץ 2015. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול לטביה.
זהות במלכודת

תקציר העלילה

ג'ייסון בורן אשר עדיין סובל מאמנזיה, חי עם חברתו מארי בעילום שם בגואה שבהודו. בהמשך מתגלה כי מתנקש נשלח לחסלו וכי ה-CIA סבורים כי הוא רצח שניים מהסוכנים שלהם בברלין לאחר שטביעות אצבעותיו נמצאו בזירת הרצח. בעקבות כך, בורן מחליט לצאת ולנסות ולטהר את שמו.

ביקורות ותגובות

הסרט הכניס $288,500,217 בקופות, וקיבל ביקורות חיוביות ולציון 81% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 188 ביקורות.
קיימיילישקי

בשואה

ב-24 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
בתחילת אוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר וסביבתו בגטו שהוקם בו, אשר נשמר בידי המשטרה הפולנית. עם הבאת יהודים נוספים לגטו זה, הגיע מספר יושביו לכ-3,000 איש, ואלו שוכנו בו בצפיפות רבה.
בתחילת 1942 בוצעה בגטו שביישוב אקציה, בה שולחו צעירים רבים לעבודות כפייה. בשל מגיפות שפרצו בגטו ועקב תנאי המחיה הקשים בו, מתו רבים מיושביו.
ב-22 באוקטובר 1942 חוסל הגטו שביישוב, תוך רצח יושביו מחוץ לכפר.
דייל ספנדר

שנים ראשונות

ספנדר נולדה בניוקאסל, ניו סאות' ויילס, אחייניתה של סופרת המסתורין ג'ין ספנדר. היא לימדה במספר בתי ספר תיכוניים במשך שנות ה-60, והייתה מרצה באוניברסיטת ג'יימס קוק מ-1974 ועד שעברה לחיות בלונדון, ופרסמה את ספרה הראשון, Man Made Language, ב-1980.

קריירה

הספר Man Made Language(1980) הוא מבוסס על המחקר שעשתה ספנדר לדוקטורט שלה. הטענה המרכזית בספר היא שבחברה פטריארכלית, גברים שולטים בשפה באופן שפועל לטובתם. "שפה עוזרת להציב את הגבולות של המציאות שלנו. היא האמצעי דרכו אנו מסדרים, מקטלגים, ומפעילים את העולם". כשגברים תופשים את עצמם כמגדר הדומיננטי, נשים שאינן מתאמות עצמן לתפקידן הנחות מסומנות כאבנורמליות, מופקרות, נוירוטיות, או פריג'ידיות. ספנדר מותחת קישור ישיר בין האופן שבו כינויי גנאי פועלים לשמר גזענות לבין השימוש בכינויים כאלה לשמר מעמדות מגדריים. Man Made Language מתאר כיצד דטרמיניזם לשוני מתחבר לדטרמיניזם כלכלי כדי לדכות נשים בחברה, ומספק יריעה נרחבת של ניתוחים ומחקר בנושא. הספר חוקר את הליקויים המיוחסים לנשים, את פעולות ההשתקה והבריונות שמופעלות על נשים, ואת פוליטיקת השיום. 
ב-1991 פרסמה ספנדר את הספר The Diary of Elizabeth Pepys, שהיה פארודיה פמיניסטית שמבקרת את חייהן של נשים בלונדון של המאה ה-17. 
בעבודותיה, ספנדר חקרה לא רק את השפעת השפה על מעמדן של נשים, אלא בדקה את ההקשרים ההיסטוריים שהשפיעו על נשים, החל מהסביבות המקצועיות והאקדמיות שהדירו נשים, ועד ההבדלים בסוגי הידע בהם החזיקו נשים וגברים. היא כתבה ש"אפשר לומר ללא הסתייגות שבתקופה שלאחר המצאת הדפוס, הידע המסורתי של נשים נמחק כמעט כליל".
ספנדר היא מייסדת-שותפה למסד הנתונים WIKED (Women's International Knowledge Encyclopedia and Data), והעורכת המייסדת של סדרת Athene, ומקימת בית ההוצאה לאור פנדורה. בנוסף, היא העורכת המנהלת של ספריית הנשים האוסטרלית של הוצאת פינגווין, ועורכת המשנה של סדרת Great Women. 
בשנות האלפיים, ספנדר התחילה להתמקד באופנים בהם מדיומים טכנולוגיים משנים את פני החברה מזווית מגדרית, וכן בתחום של קניין רוחני. היא מחפשת להבין את הפוטנציאל הטמון במה שהיא מכנה "העושר החדש" ו"הלמידה החדשה". במשך תשע שנים שמשה כחברת דירקטוריון בסוכנות זכויות יוצרים בע"מ, ובמשך שנתיים כיהנה כיו"ר. 
ספנדר גם פעילה למען מחוסרות דיור באוסטרליה במסגרת תוכנית "הזדמנות שנייה".

חיים אישיים

ספנדר נוהגת ללבוש סגול, הרגל שסיגלה בהתחלה כמחווה לסופרג'יסטיות. היא מתגוררת בבריסביין יחד עם בן זוגה מזה כשלושים שנה, טד בראון.
ולדמר הצעיר

ביוגרפיה

ולדמר היה בנו הבכור והמלך השותף של ולדמר השני, מלך דנמרק ושל אשתו הראשונה, דגמר מבוהמיה. הוא מת על פני אביו ולפיכך מעולם לא היה שליט יחיד. לעיתים הוא מאוזכר בשם "ולדמר השלישי", למשל, בכתובת שעל קברו רשום בלטינית, Waldemarus Tertius Rex Daniae, Filius Waldemari Secundi (ולדמר השלישי, מלך דנמרק, בנו של ולדמר השני). למרות ששם זה מתייחס בדרך כלל לולדמר משלזוויג שמלך על דנמרק יותר מאוחר.

ראשית חייו

ולדמר היה ילדו הבכור של אביו מנישואיו הראשונים. אמו, המלכה דגמר מתה בלידתה ב-1212 והניחה אחריה את בעלה האלמן עם ילד קטן. המלכה דגמר הייתה אהודה מאוד על עמה עקב אדיקותה הדתית וטוב הלב שהפגינה כלפי האנשים הפשוטים.
המלך ולדמר נישא שנית שנתיים מאוחר יותר לברנגריה מפורטוגל. מנישואין אלו נולדו לולדמר הצעיר שלושה אחים למחצה ואחות אחת למחצה: סופי, אריק, אבל וכריסטופר. אמו החורגת החדשה, אישה יפהפייה ויהירה, הייתה בלתי אהודה על העם הדני וזכתה לרחשי בוז מצדו. היא הייתה ניגוד גמור לאמו המנוחה של ולדמר הצעיר. כאשר מתה ברנגריה גם היא בלידתה ב-1221, לא נישא המלך ולדמר השני שוב.

מלך שותף

בפגישה של האצולה הדנית, שאורגנה על ידי ולדמר השני ב-1215, באי סמסו , הוסכם פה אחד שולדמר הצעיר יישבע אמונים ומיד לאחר מכן הוא נבחר להיות מלך שותף של דנמרק. היה זה נוהג שיושם במקור על ידי שושלת בית קאפה הצרפתית ומאוחר יותר על ידי בתי מלוכה רבים באירופה. דוכסות שלזוויג של ולדמר הועברה לאחיו הצעיר אריק.
במהלך חגיגה גדולה שנערכה בשלזוויג בקיץ 1218, בנוכחות 15 בישופים ו-3 דוכסים, נמשח ולדמר הצעיר והוכתר כמלך דנמרק. הוא הצטרף לאביו למסע ציד חסר מזל באי ליו ב-1223, שם שניהם נלקחו בשבי על ידי היינריך הראשון משוורין ונכלאו עד לחג הפסחא של 1226. הרוזן היינריך דרש שדנמרק תשיב את האדמות שהיא כבשה מהולשטיין 20 שנה קודם לכן ותהפוך להיות ממלכה וסאלית של האימפריה הרומית הקדושה, בתמורה לשיחרורם. שליחים שנשלחו מדנמרק סירבו לתנאים אלו ודנמרק הכריזה מלחמה. כאשר היו שני המלכים בשבי, רוב הטריטוריות הגרמניות התנתקו מדנמרק. הצבאות הדנים נשלחו כדי להחזירם למרותה של דנמרק. המלחמה הסתיימה בתבוסה של הכוחות הדנים ב-1225. כדי להבטיח את שחרורם, נאלץ ולדמר השני להכיר בהתנתקותן של הטריטוריות הגרמניות, לשלם קנס של 44,000 מארקים של כסף ולחתום על הבטחה שהוא לא יחפש לנקום ברוזן היינריך וישלח את בנו אריק לשבי במקומם.
ב-24 ביוני 1229 נשא ולדמר הצעיר לאישה את אלנור מפורטוגל, בתו של אפונסו השני, מלך פורטוגל. השידוך הוסדר על ידי הבישוף גונר מויבורג שאותו אהב הזוג הצעיר כמו אביהם. הם היו נשואים במשך שנתיים שלאחריהן מתה המלכה אלנור בלידתה. התינוק מת זמן קצר לאחר מכן.

מותו

ב-28 בנובמבר 1231, נורה ולדמר הצעיר בשוגג במהלך מסע ציד. הוא מת באותו יום. ולדמר זכה לתשבחות על מתינותו וטוב ליבו על פי כל הסובבים אותו והיה אהוד על הכל. קינה שחוברה על ידי אנשי הדת כאשר הוא ואביו נשבו, מהללת ומשבחת אותו. לאחר מותו ירד על הממלכה אבל כבד. הוא נקבר בכנסיית סנט בנדט ברינגסטד, לצדה של אשתו, המלכה אלנור. אביו הכתיר את אחיו הצעיר אריק כמלך שותף במקום ולדמר. ולדמר השני מת עשר שנים מאוחר יותר ואחריו מלך בנו אריק.
ראובן אברג'ל

ביוגרפיה

אברג'ל נולד בעיר רבאט בירת מרוקו. בשנת 1947 היגר עם משפחתו לצרפת. בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל, לשכונת מוסררה שבירושלים. התחנך כילד-חוץ בחברת הנוער בקיבוץ משמר הנגב. בשנת 1971 נמנה אברג'ל עם מקימי תנועת הפנתרים השחורים, ותוך זמן קצר הפך לדמות מובילה בה. הוא השתתף במפגשי תיאום של התנועה עם המשטרה ובאפריל 1971 הוא השתתף בפגישה של ראשי התנועה עם ראש הממשלה, גולדה מאיר. דירתו של אברג'ל שימשה למפגשים של הפנתרים. ביוני 1971 נשרפה הדירה והיא שופצה בסיוע עיריית ירושלים, שנעשה, על פי דיווחים בעיתונות שהוכחשו בידי העירייה, בעקבות לחץ של הפנתרים. באוגוסט 1971 נעצר אברג'ל עם פעילים אחרים על ניסיון לגנוב דלק ממכלית.
בשנת 1972 למד אברג'יל במכון וינגייט בקורס רכזי ספורט שהוצע לפעילים של הפנתרים השחורים. לאחר הקורס הוא עבד כרכז ספורט בירושלים. בשנת 1973 נמנה עם הקבוצה שפרשה מתנועת הפנתרים השחורים שהובלה בידי שלום כהן. בראשית 1975 יצא עם משלחת של הפנתרים לצרפת.
בראשית 1976 נעצר אברג'ל עם אחיו, בעקבות חקירה של חבר הכנסת אהוד אולמרט ותלונות של חבריו בפנתרים שטענו שהוא משליט טרור בשכונת מוסררה, סוחר בסמים ומדיח בני נוער. אברג'ל הועמד לדין יחד עם אחרים ממשפחתו, שנדונו לתקופות מאסר ארוכות, אך הוא זוכה מחמת הספק. בשנות השמונים של המאה העשרים היה אברג'ל מכור לסמים קשים אך נגמל. מאוחר יותר החל אברג'ל להיות פעיל בארגוני שמאל שונים ובתנועות מאבק שונות, אשר בחלקן הוא פעיל עד היום, כמו הקשת הדמוקרטית המזרחית. הוא בלט בפעילותו במאבק המחאה הקשור ב"עמק הצבאים". כיום עוסק אברג'ל בעריכת סיורים בשכונת מוסררה, וממשיך במאבקים פוליטיים וחברתיים, בעיקר באמצעות המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ותראבוט.
מתגורר כיום באשדוד.
מלכה רעיה

"מלכה רעיה" הוא תואר מלוכה שניתן לרעיית מלך.
התואר ניתן לפי העיקרון שרעיית בן אצולה מחזיקה באופן אוטומטי בגרסה הנשית של תואר האצולה של בעלה וכך אישה שנישאת למלך מקבלת אוטומטית את התואר "מלכה". בניגוד למלכה שירשה את הכתר בזכות עצמה (כגון אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת), מלכה רעיה לא מקבלת את הזכויות הפוליטיות שבהן מחזיק בעלה.
יש מונרכיות שדורשות שהמלכה תהיה נסיכה בזכות עצמה. מצב זה היה מקובל בממלכות הגרמניות, שבהן נסיכים היו יכולים לשאת רק נסיכות, ובמקרה שהיו נישאים לאשה במעמד נמוך משלהם, הנישואים הללו היו נחשבים כנישואים מורגנטיים והאישה לא הייתה מקבלת את תואר בעלה, וילדיהם לא היו זכאים להיחשב בסדר הירושה לתואר. בממלכות אחרות, כגון הממלכה המאוחדת, אין הגבלה על מעמדה של רעיית המלך, ופשוטת עם שנישאת למלך תהפוך למלכה רעיה. 
במקרה שהמונרך הוא אישה, לא מקובל שבעלה יחזיק בתואר מלך בעל אלא בתואר נסיך. מכיוון שאין תקנות מקובלות למעמד בעלה של מלכה בזכות עצמה, בעבר היו הסדרים שונים: פרנסואה השני, מלך צרפת, שנישא למרי, מלכת הסקוטים, קיבל את התואר מלך בעל של הסקוטים, עוד דוגמה שבה בעלה של המלכה היה למלך בזכות עצמו במשותף עם רעייתו הוא המקרה של פיליפה, שהוכתר למלך אנגליה ואירלנד לאחר שנישא למרי הראשונה, מלכת אנגליה, לפי העיקרון של Jure uxoris.
לאחר מותו של בעלה המלך, נעשית המלכה הרעיה, בחלק מהממלכות, למלכה האם, אם בתה או בנה מוכתרים תחת אביהם.
ועדת זיילר (בטיחות מבנים)

ועדת החקירה הממלכתית לעניין בטיחות מבנים ומקומות המשמשים ציבור (הידועה גם בשם ועדת זיילר) היא ועדת חקירה ממלכתית שמונתה ב-2001 לבדוק את תחום הבנייה והתכנון בישראל בדגש על בטיחות המבנה, הן של מבנים חדשים והן של בניינים קיימים, והאחריות על בטיחות המבנים של הגורמים העוסקים בתחום.

הקמת הוועדה ועבודתה

ב-29 במאי 2001, חמישה ימים לאחר התרחשות אסון אולמי ורסאי, החליטה ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון להקים ועדת חקירה ממלכתית. ב-29 ביוני 2001 נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק העמיד את הנשיא בדימוס של בית המשפט המחוזי בירושלים השופט ורדימוס זיילר בראשות הוועדה וכן מינה את חברי הוועדה: פרופסור ארנון בנטור, האלוף פרופסור יצחק בן ישראל, דוקטור מחמוד עבאסי ועו"ד נעמי שטרן.
על הוועדה הוטל לבדוק את:
(א)...מכלול השאלות המקצועיות והמשפטיות הנוגעות לאחריות על בטיחות מבנים ומקומות המשמשים ציבור, לרבות ובמיוחד המשמשים אירועים ציבוריים רבי-משתתפים, וכל הכרוך בעינוג ציבורי, נופש וספורט לפי חוק רישוי עסקים והתקנות מכוחו, מבחינת רישויים לפי דיני התכנון והבנייה ורישוי עסקים ובטיחותם הפיזית. במסגרת זו תינתן הדעת גם לבטיחותם של מבני-חינוך ובריאות.
(ב)  כן ייבדקו היבטים אופרטיביים ומשפטיים לעניין האחריות על בטיחות במבנים כאמור, מימושה ואכיפתה, הן לגבי מבנים חדשים, הן לגבי מבנים קיימים והן לגבי שינוי במבנים וזאת לעניין רשויות מקומיות וארציות וגורמים פרטיים-מתכננים, יזמים ובעלים, לרבות סגירה לפי הצורך.
— דו"ח ועדת החקירה

מסקנות והמלצות הוועדה


בדצמבר 2003 פורסם דו"ח הוועדה. הדו"ח דיבר על כשל מערכתי בענף הבנייה בישראל וצורך בשינוי מבני ותפיסתי. ההמלצות עסקו במגוון היבטים-טכניים, ארגונים ומשפטיים, בתחום הטיפול של מספר גופים.
מספנת אינגלס

מספנת אינגלס (Ingalls Shipbuilding) היא מספנה הממוקמת בפסקגולה שבמיסיסיפי. היא נוסדה ב-1938, וכיום היא חלק מנורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס. בעבר הייתה יצרנית הספינות המובילה עבור הצי האמריקני, ועם 10,900 עובדים, המעסיקה הפרטית הגדולה ביותר במיסיסיפי.
אינגלס הייתה ממוקמת בשפך נהר פסקגולה למפרץ מקסיקו. היא התחילה בבניית ספינות מסחר, אך בשנות החמישים החלה להשתתף במכרזים של הצי האמריקני, וב-1957 זכתה במכרז לבניית 12 צוללות תקיפה גרעיניות.
ליטון אינדוסטריז רכשה את אינגלס ב-1961, וב-1968 הרחיבה את מתקניה לצידו השני של הנהר. ב-1977 העסיקה אינגלס כ-25,000 עובדים.
אינגלס ייצרה גם ציוד קידוח לקידוחים מרוחקים מהחוף, ספינות שיוט וביצעה מיזמים ימיים עבור מצרים, ישראל וונצואלה.
במספנה נבנו גם שלושת ספינות הטילים סער 5 עבור חיל הים הישראלי.
בשנות החמישים, ניסתה אינגלס להיכנס לעסקי קטרי הרכבות. הם שיווקו קו מוצרים נרחב, אולם רק קטר אחד, הידוע כאינגלס 4-S, יוצר. הוא נמכר לחברת "גולף, מובייל & אוהיו ריילרואד".
בשנת 2001 נרכשה המספנה על ידי חברת "נורת'רופ גראמן" כאשר רכשה במקביל מספנה לייצור צוללות גרעיניות, מה שהידק את הקשר בין החברה לתעשייה הימית הישראלית וגרם לשיתוף פעולה בדבר בנייתן של צוללות, כאשר ישראל העבירה לידי החברה את תוכניות הצוללות שהגיעו לידה מגרמניה בשנות ה-90, על מנת שזאת תייצר את הצוללות.
ב-29 באוגוסט 2005, מתקני המספנה נפגעו על ידי סופת ההוריקן קטרינה. מרבית הספינות שעגנו ואלו שהיו בבנייה לא נפגעו בצורה משמעותית. בניית הספינות הופסקה לזמן מה עקב ההרס של מבנים רבים בשטח המספנה, מרבית כלי הרכב, והמנופים הגדולים, המתקן ממשיך לפעול כיום, כאשר בשנת 2010 הסתיימה עבודת השיקום העיקרית של המתקן.
ג'נג'ש

יהודי ג'נג'ש

ב-1941 היו בעיר כאלפיים יהודים, רובם סוחרים ובעלי מלאכה. הם השתייכו לקהילה הנאולוגית ולקהילה האורתודוקסית.
בשנת 1942 נחקקו חוקים אנטי יהודיים במחוז, שתוקפם חל על יהודי העיר. 
עם כיבוש הונגריה בידי הצבא הגרמני, במרס 1944, היו בעיר כ-1,800 יהודים, רובם נאולוגים. במאי 1944 הוקם גטו בעיר והיהודים נכלאו בו. ביוני 1944 הצליח הקצין ההונגרי קלמן הורבט (Kalman Horvath) להוציא בין 200 ל-300 מהיהודים שהיו בגטו ובכך הציל את חייהם. יד ושם הכיר בו כחסיד אומות העולם. מספר ימים לאחר מכן נשלחו יתר יהודי הגטו לאושוויץ ונרצחו.
רודולף אגריקולה

חייו

רודולף אגריקולה נולד בכפר בפלו (Baflo), כיום במחוז חרונינגן בהולנד, שם למד בבית הספר סנט מארטן. בשנת 1458 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ארפורט ובשנת 1465 קיבל תואר שני באמנויות מאוניברסיטת לוון, שם זכה למוניטין בשל רהיטותו בשפה הלטינית, בשפה היוונית ובשל כישוריו הרטוריים. לקראת סוף חייו למד עברית, כדי להימנע מקריאת תרגומים משובשים, שאינם משקפים נאמנה את שפת המקור וכדי להגשים את שאיפתו לתרגם את ספר תהילים.
בשנת 1460 נסע לאיטליה ויצר קשרים אמיצים עם אנשי רוח ומדינאים הומניסטים. בין השנים 1468–1475, למד משפט אזרחי באוניברסיטת פאביה, שהייתה מקור משיכה לסטודנטים רבים מצפון ארצות השפלה. תוך כדי לימודיו, נתן הרצאות בשפה הלטינית על המשורר ההומניסט האיטלקי פרנצ'סקו פטרארקה, שהיה ממבשרי הרנסאנס האיטלקי ואבי ההומניזם ושכתביו היוו בסיס ליצירת השפה האיטלקית הספרותית. בשלב מסוים זנח את לימודי המשפטים, והקדיש את מרב זמנו להרחבת ידיעותיו בספרות הלטינית ובשיפור שליטתו בשפה. בשנת 1475 עבר להתגורר בפרארה והיה לבן טיפוחיו של הנסיך מבית אסטה.
עם שובו לגרמניה, שהה תקופה מסוימת בדילינגן ומשם התכתב עם חבריו ההומניסטיים שהיו פזורים בכל רחבי אירופה, במטרה לקדם את הלימודים הקלאסיים וההומניסטיים. עם זאת, סירב במשך כל חייו להתחבר באופן רשמי לאוניברסיטה כלשהי ולמוסדות דתיים. עצמאותו האינטלקטואלית, הפכה במשך השנים לסימן ההיכר שלו בקרב המלומדים ההומניסטיים.
בין השנים 1480 – 1484, שימש כמזכיר העיר חרונינגן. בשנת 1481 שהה במשך חצי שנה בחצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. חבריו שחששו פן יאבד את עצמאותו, ניסו להניאו מלקבל את חסותו. באותה עת דחה הצעה להיות מנהל בית הספר ללימודים לטיניים באנטוורפן.
בשנת 1484 נענה להצעתו של יוהאן פון דלברג (Johann von Dalberg), הבישוף של וורמס ועבר להתגורר בהיידלברג. השניים נפגשו שנים קודם בפאביה והפכו להיות חברים קרובים. בשנת 1485 נשלח דלברג לשמש כשגריר ברומא. אגריקולה התלווה אליו ובמהלך המסע חלה באופן אנוש. זמן קצר לאחר חזרתו להיידלברג, הלך לעולמו.
גזטה מתמטיקה

התחלתה

כתב העת מומן על ידי מייסדיו, כשכל אחד מהם תרם 20 ליי זהב. הגיליון הראשון יצא לאור ב-15 בספטמבר 1895, יום אחרי החנוכה החגיגית של הגשר "קרול הראשון" בצ'רנבודה. המוטו של כתב העת היה: "entuziasm, armonie, sacrificii continue, muncă dezinteresată" (התלהבות, הרמוניה, הקרבה עצמית מתמדת, עבודה שלא למטרת רווח אישי).
ההחלטה להקים את העיתון נפלה ב-4 באוקטובר 1894 בבית ברחוב מאניה ברוטארו 14 (כיום רח' גנרל ק. בודישטיאנו) בבוקרשט, שבו שכנו אז משרדי חברת הבנייה שבנתה את הגשר ומסילת הברזל פטשט-צ'רנבודה. בחברה זו עבדו חמשת היוזמים הראשונים של המיזם.
כתב עת דומה במקצת בשם "Recreații științifice" ("אתנחתאות מדעיות") מיסודו של ק. קלימסקו, הופיע קודם לכן בעיר יאשי אך רק לזמן קצר.
עם הכותבים המצטיינים הראשונים בגזטה נמנה גאורגה ציצייקה.

ספריית גזטה מתמטיקה

ב-1901 שלח טראיאן לאלסקו לפרסום בה את המכתב המדעי המקורי הראשון.
באותה שנה הקימה הגזטה סדרת ספרים בשם "Biblioteca Gazetei Matematice" (ספריית גזטה מתמטיקה). הסדרה נחנכה עם "אוסף שאלות אריתמטיקה, אלגברה, גאומטריה וטריגונומטריה" מאת י. יונסקו, א. יואקימסקו, ג. ציצייקה, ו. קריסטסקו. אוסף זה פורסם בכמה מהדורות.

החברה למדעים מתמטיים ברומניה

באוגוסט 1909, בישיבה שהתקיימה בכרם של יון יונסקו בוואליה קלוגריאסקה, החליטו עורכי העיתון על הקמת החברה "גזטה מתמטיקה". היא הוקמה בפועל ב-1 בספטמבר 1909 והיא הוכרה בחוק על ידי אספת הנבחרים של רומניה ב-5 באפריל 1910. שם החברה שונה מאוחר יותר ל"חברה למתמטיקה ולפיזיקה" ואחר כך ל"חברה למדעי המתמטיקה של רומניה" (SSMR, Societatea de Ştiinţe Matematice din România). חברה זו שהפכה לממלכתית בימי המשטר הקומוניסטי, ארגנה בשנת 1959, את האולימפיאדה הבינלאומית למתמטיקה בעיר ברשוב. המשטר הקומוניסטי
בהתחלה מנתה החברה "גזטה מתמטיקה" 21 חברים: 12 מהנדסים, כולל כמה פרופסורים בבית הספרה לגשרים ולכבישים (לימים המכון הפוליטכני בבוקרשט) ו-9 פרופסורים, שמרביתם לימדו באוניברסיטאות בבוקרשט, יאשי וקלוז'. מספרם הגיע עד שנת 1916 ל-49.
בימי הכיבוש הגרמני של בוקרשט עברה המערכת ליאשי. המלחמה גרמה לאבדתם של כותבים רבים. אחרי המלחמה רפורמץ מערכת החינוך בשנת 1929 שפגעה בחינוך הריאלי פגעה ברמת הידע של התלמידים.
לפי המלצתו של ציצייקה, הקים אובידיו צינו בשנת 1934 מוסף תרגילי מתמטיקה שנועד לתלמידי התיכון.

בניין הגזטה המתמטית

בעקבות הצבעות בשני הבתים של הפרלמנט הרומני, בשנת 1924 הורה המלך פרדיננד להעניק לגזטה ולחברה גזטה מתמטיקה אכסניה משלה בחינם בקאליה גריביציי 158 (דרך גריביציי, כיום הבית 144). הבניין נחנך ב- יום ראשון 27 בינואר 1934.
ב-1935 התקיימו חגיגות מלאת 40 שנה לכתב-העת עם פרסום ספר הוקרה.
חגיגות היובל התנהלו ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה.

המשטר הקומוניסטי

המשטר הקומוניסטי שהתחזק אחרי שנת 1946–1947 הלאים את בניין גזטה מתמטיקה בשנת 1950.