google/wiki40b huggingface dataset:
יחזקאל שטיין

ביוגרפיה

נולד בקרקוב שבפולין וגדל בעיר ביאלסקו. החל את לימודיו בתלמוד תורה ולמד גמרא בחברת סבו, בעוד הוא משלים את לימודיו הכלליים בסיוע מורה פרטי. משפחת אביו עסקה בסחר טקסטיל ובדים והייתה פרושה ברחבי פולין ואוסטריה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה ביקשו הוריו להתרחק מגבול פולין-גרמניה והתגוררו חודשים ספורים בוורשה ובלבוב. אביו עבר להתגורר בליטא ובעודם ממתינים להצטרף אליו גורשה המשפחה (אמו, אחיו והורי אביו) למחנה עבודה בהרי אורל. שחרורם הסתייע באפריל 1941, בהשפעת אביו, והמשפחה יצאה את גבולות ברית המועצות והתגוררה תקופה בטהרן שבפרס. לקראת פלישת ברית המועצות למדינה יצאו לטורקיה במטרה לעלות לארץ ישראל. באוגוסט 1941 התיישבה המשפחה בתל אביב ושטיין החל לימודיו בבית הספר התיכון "גאולה". כעבור תקופה קצרה החל לעבוד בליטוש יהלומים והצטרף ללח"י, בו שימש מאוחר יותר מדריך טירונים והוכשר בקורס חבלה. בשנת 1943 נפטר אחיו הצעיר של שטיין מסיבוך של שנית (סקרלטינה). בשנת 1946 השתתף בהתקפה על שדה התעופה בכפר סירקין. 
באוקטובר 1946 יצא מטעם התנועה לשליחות בשווייץ, ושם החל בלימודי רפואה, וב-1947 נישא לחברתו לשליחות וללימודים, אולגה. במסגרת לח"י הוא עסק בפעולות הסברה וגיוס ויצא בשליחות לאיטליה, צרפת, בלגיה, צ'כיה ופולין. לאחר הקמת מדינת ישראל נשלח לקיים הדרכות נשק לנוער עולה בגרנד-ארנס שבצרפת. באוגוסט 1948 הושב לבקשתו ארצה וגויס לחיל הרפואה. באותה עת היו שטיין ורעייתו בוגרי שתי שנות לימודים בלבד, ויחד עם עולים נוספים הם נכנסו למחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1953 הוכשרו כרופאים, בהצטיינות, והיו זוכי פרס דולז'נסקי במשותף עם ברכה רמות.
בתום לימודיו התקבל להתמחות במחלקה הפנימית של בית החולים הדסה, בראשות משה רחמילביץ'. בשנת 1956 יצא לשנת מחקר במסגרת המעבדה לביוכימיה של בנימין שפירא. מחקרו הראשון עסק בדרכי הסינתזה של שומנים נייטרליים ופוספוליפידים. בתום שנה חזר לעבודה בבית החולים, עד יציאתו עם אולגה בשנת 1959 להשתלמות בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל ובמעבדות נוספות בקליפורניה ובניו יורק. בקשתו להמשיך ולעסוק בחקר הפרדת חומצות שומניות נענה בחיוב ונמשך בישראל בין השנים 1961–1991. לאחר שובו לארץ הקים שטיין בשנת 1963 מעבדה לחקר ליפידים. שיתוף הפעולה שקיים במחקריו עם אולגה, שהתמחתה בפתולוגיה, הפיק מחקרים ראשוניים ורחבי היקף בנושא מבנים תוך-תאיים. בשנות השמונים נמנה שטיין בין אלף החוקרים המצוטטים ביותר במדעי הטבע].
במקביל לעיסוקו במחקר, שטיין מונה כמחליפו של פרופסור רחמילביץ' ועמד בראש מחלקה פנימית ב' של בית החולים הדסה במשך 23 שנים. מינויו הותנה בשילוב הרפואה המעשית במחקר, ובמעבדות שהוקמו בשנות כהונתו בתפקיד התקיימו גם מחקרים בתמיכת המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית ובהם חקר גורמי הסיכון להתפתחות מחלת לב טרשתית בקרב אוכלוסיית ירושלים. כמו כן היה שטיין נשיא האגודה האירופית לחקר טרשת עורקים (1989 - 1992).
שטיין זכה בפרס ישראל לחקר הרפואה בשנת 1996. הוא היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1980.
ישיבת בני צבי

תולדות הישיבה

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי, על פי הדרכתו של הרב של הרב זלמן מלמד, ובעידודו של הרב יהושע רוזן והחל משנת התשנ"ט עמד בראשות הישיבה הרב אהרון טרופ, נינו של הרב נפתלי טרופ (הגרנ"ט). בשנת תשע"ט החליפו הרב יורם סבג.
היא נקראת על שם הרב צבי יהודה הכהן קוק והולכת על פי דרכו. בישיבה לומדים כ-250 תלמידים בכיתות ט'-י"ב. הישיבה שמה דגש על לימודי גמרא בעיון ובקיאות, בקצב לימוד של דף גמרא אחד ביום בבקיאות ודף בשבוע בעיון, בליווי חזרות מרובות על הדפים הנלמדים.
שנת הלימודים בישיבה מורחבת מעבר ללוח הסטנדרטי של משרד החינוך. היא מתחילה בא' באלול ומסתיימת בי"ז בתמוז. חלק מהתלמידים מוסיפים מרצונם שבוע לימודים נוסף המכונה 'ישיבת בין הזמנים' ובו הם מזמינים רבנים שונים להרצות, ועורכים חזרות על החומר שנלמד במהלך השנה. הישיבה ממשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, כולל הרב טרופ, הם בוגרי ישיבה זו.

פרסומים

בישיבה יוצא לאור שבועון בשם "פשיטא", שעל הוצאתו אחראית ה'שביעית' (כיתה יא). השבועון משלב מאמרי דעה רציניים לצד מדורים סאטיריים. החל משנת ה'תשס"ט רואה אור אחת לשנה מאסף תורני בשם "מפירות ארץ הצבי", המאגד מאמרים של תלמידי הישיבה בסוגיות תלמודיות הנלמדות בעיון.
אמיל פון ציגלר

תחילת דרכו

ציגלר נולד ב-14 באפריל 1861 בעיר קרונשטאט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום שם העיר בראשוב והיא נמצאת בתחומי רומניה המודרנית. הוא למד בבית הספר לקצינים בווינה ואז באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטט, ובאוגוסט 1880 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ברגימנט האולאנים השני. בנובמבר 1885 הועלה לדרגת לוטננט, בינואר 1889 לדרגת האופטמן, וב-1893 הועבר לרגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1895 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ובנובמבר 1897 לדרגת אוברסט-לויטננט. באותה שנה הועבר לשרת במטה הדיוויזיה ה-36, וב-1898 מונה למפקד רגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1901 הועלה לדרגת אוברסט. באותה שנה מונה למפקד רגימנט הדרגונים ה-15. בנובמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור ובאותה שנה מונה למפקד בריגדת הפרשים הראשונה. ארבע שנים מאוחר יותר הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים השנייה.
אנטון דרקסלר

ביוגרפיה

נולד במינכן, בצעירותו עבד כשרברב ואחר כך כעובד רכבת בברלין. הוא הצטרף למפלגת המולדת במהלך מלחמת העולם הראשונה. במרץ 1918 ייסד דרקסלר חבורת עובדים בשם "Freien Arbeiterausschuss für einen guten Frieden" שלחמה למען השלום. לאחר מכן, ב-1918, הקימו קארל הרר (עיתונאי וחבר באגודת תולה), דרקסלר ופעילים פוליטיים נוספים, את "מעגל הפועלים הפוליטי". חברי המפלגה נפגשו לעיתים קרובות לדיונים בנושאים לאומיים ואנטישמיים. דרקסלר חיבב שירה, היה חבר בתנועת הפולקיזם יחד עם הרר, ופעם נוספת הקים מפלגה. המפלגה הוקמה במינכן ב-5 בינואר 1919 ונקראה "מפלגת הפועלים הגרמנית".
בישיבת המפלגה שנערכה בספטמבר 1919, הדובר הראשי היה גוטפריד פדר. כאשר האחרון סיים את דבריו, אדולף היטלר התערב בוויכוח פוליטי עם אורח בישיבה, פרופסור באומן, שפקפק בטענותיו של פדר כנגד הקפיטליזם והציע שבוואריה תתנתק מפרוסיה ותקים לאום דרום-גרמני חדש יחד עם אוסטריה. בתוקפנות שבה היטלר ביקר את דבריו של האיש, הוא הותיר רושם רב על חברי המפלגה עם כישורי הנאום שלו, ולפי גרסתו, ה"פרופסור" עזב את האולם תוך שהוא מודה בתבוסה מוחצת. דרקסלר התקרב להיטלר ודחף חוברת לכף ידו. שם החוברת היה "התעוררותי הפוליטית", ולפי היטלר, היא שיקפה את האידיאלים שכבר האמין בהם. מהיותו מורשם מהיטלר, דרקסלר הזמין אותו להצטרף לשורות המפלגה. היטלר נענה בחיוב להצעה ב-12 בספטמבר 1919, וכך נהפך לחבר ה-55 במספר במפלגה. תוך פחות משבוע, היטלר קיבל גלויה מדרקסלר שהצהירה על הצטרפותו הרשמית למפלגה וכן שהוא אמור להגיע לפגישת "וועדה" לדון בכך.
היטלר החל לפרסם את המפלגה בפני הציבור, ב-24 בפברואר 1920 הוא כינס אספה שמספר משתתפיה היה גדול משמעותית ממספר המשתתפים באסיפות קודמות, הוזמנו אליה 2,000 איש. האספה צברה הדים בציבור הרחב וקארל הרר החליט לפרוש מתפקידו במפלגה כאות מחאתי. באספה זו, היטלר פירט לראשונה את המניפסט של מפלגת הפועלים הגרמנית שכלל 25 סעיפים עיקריים, אותם הגו דרקסלר, פדר והיטלר עצמו. בנאום זה היטלר נתן סמכות למפלגה לפעול בנושאים מדיניים ושיקף את מדיניות החוץ של המפלגה (ביטול הסכם ורסאי, הגדלת שטחה של גרמניה, התפשטות מזרחה ושלילת אזרחותם של היהודים). באותו יום שונה שם המפלגה למפלגה הנאצית.
עד לשנת 1921, היטלר כבר היה למנהיגה הבלתי מעורער של המפלגה. ביוני 1921, כאשר היטלר ודיטריך אקרט היו במסע לגיוס כספים בברלין, פרץ מרד בסניף המפלגה במינכן. חבריה הבכירים של המפלגה רצו להתמזג עם המפלגה הסוציאליסטית הגרמנית היריבה. היטלר חזר למינכן ב-11 ביולי ובזעם הגיש את התפטרותו. בכירי המפלגה הבינו שהתפטרות הדמות הציבורית המוכרת ביותר של המפלגה וכן הדובר הראשי שלה תוביל להתמוטטות המפלגה. היטלר הצהיר שהוא יחזור לשורות המפלגה בתנאי שהוא עצמו יחליף את דרקסלר בתפקיד יושב ראש המפלגה, ושמטה המפלגה הראשי יישאר במינכן. הבכירים הסכימו לתנאיו. הוא הצטרף למפלגה מחדש כחבר מספר 3,680. דרקסלר קיבל תפקיד סמלי של נשיא המפלגה והוא עזב אותה בשנת 1923.
סיום חברותו במפלגה הגיע עם הוצאת המפלגה הנאצית מחוץ לחוק לאחר ניסיון הפוטש הכושל במרתף הבירה, אירוע שבו דרקסלר לא לקח חלק. בשנת 1924 נבחר לעמוד בראש הפרלמנט הבווארי עבור מפלגה אחרת, שבה כיהן כסגן נשיא עד לשנת 1928. לא היה לו חלק גם בייסודה מחדש של המפלגה הנאצית בשנת 1925, והוא חזר לשורותיה רק לאחר עלייתו של היטלר לשלטון בשנת 1933. הוא קיבל את "עיטור הדם" של המפלגה בשנת 1934 ולעיתים השתמשו בו לצורכי תעמולה עד לשנת 1937, אך הוא מעולם לא קיבל עמדה של כוח במפלגה או מילא תפקיד מהותי בה. מת במינכן בפברואר 1942.
אבי-אשוח

אַבּי-אֶשוּח היה מלך אמורי, המלך השמיני בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך כ-28 שנים, בין השנים 1711–1684 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או 1620-1648 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה הנמוכה. הוא ירש את אביו שמשו-אילונה.  את אבי-אשוח ירש בנו עמי-דיתנה.

מלוכה

תאריו בטקסטים שנשארו מתקופתו היו: "יורשו של שומו-ל-אל, יורש נסיכי של שמשו-אילונה, זרע נצחי של מלכות, מלך אדיר, מלך בבל, מלך ארץ שומר ואכד, המלך שהביא את ארבעת הרבעים לחיות בשלום. הנחת החוקרים שתארים האלה הושגו בעקבות מסעות המלחמה האגרסיביים שלו. שם השנה הרביעית שלו התייחס לכך שהוא הכניע את הצבא של הכשים, עמים נוודים שפלשו ממזרח לבבל כבר בתקופת אביו. בכרונולוגיה של מלכי השושלת הראשונה מצוין שהוא בנה סכר על החידקל בניסיון ללכוד את אילום-מה-אילי, המייסד של שושלת ארץ-הים (Sealand Dynasty) ששלטה בהמשך בבבל, לאחר שהשושלת הראשונה נפלה בתחילת המאה ה-16 לפנה"ס. מאבקו בשושלת הים היה המשך למאבקים שניהל אביו שימשו-אילונה באותו מלך, ללא הצלחה.
שבר של גליל מחרס מהעיר כיש, מיוחס לעיתים למלך זה בגלל שהוא מציין שלושה אירועים התואמים שלוש משנות השם שלו: השנה בה הקים סכר על החידקל, השנה בה הקים שער לעיר על גדת החידקל, השנה בה הוא חפר את תעלת זובי. בכתובת של בנו עמי-דיתנה ובשושלת היוחסין של נכדו עמי-צדוקה, הוא מתואר "המנצח הגדול".
שני עותקים של כתובות על מבנים מציינות את פעילות הבנייה שלו בעיר Luḫaia, עיר שנוסדה על ידי חמורבי על גדת תעלה מצפון לבבל. כתובת המציינת את שמו נמצאה על עין מאבן שוהם שהוקדשה לאלה ניגאל, אשתו של אל הירח נאננה במיתולוגיה השומרית. שמו מופיע בטביעות חותם רבות של חותמי גליל.
בתקופת שלטונו פלשה עילם עם מלכה כותורנחונתא הראשון והרסה שלושים ערים.
אום אל-קנאטר

שם המקום והכפר הקדום

בעבר שכן במקום כפר יהודי, אך שמו הקדום של הכפר לא ידוע. הייתה סברה כי "קנאטר" הוא שיבוש של השם מ'קמטרא' - יישוב הנזכר בתלמוד. מסופר על אמורא בשם שמעון קמטריא, שחי במאה ה-3.
אלעזר סוקניק הציע זיהוי אחר, שאותו הוא מבסס על אחד מחכמי טבריה מהמאה ה-16, מנחם די לוזאנו, הכותב בספרו "המעריך": "קנטור - שם מקום מעבר לים טבריה עד היום". לפי יהוסף שוורץ "קנטיר הוא שם של מקום מעבר לים טבריא". לורנס אוליפנט סייר במקום בשנת 1885 ביחד עם גוטליב שומכר והוא מתאר את ביקורו בספרו "חיפה - כתבות מארץ ישראל": במקום היו גלי חורבות מתוכם ששה עמודים שגובהם עשר עד שתים עשרה רגל, שאותם הוא זיהה מיידית כשרידי בית כנסת עתיק שנבנה במאה ה-1 או ה-2.
צבי אילן מעלה את ההשערה שזו אחת מתשע עיירות היהודית שבתחום סוסיתא שלא זוהו, אולי "עין השער" - בשל קשתות המעיין הנדמות כשער.

עין הקשתות

מקור שמו הערבי של המקום, אום אל-קנאטִר, שפירושו "אם הקשתות", הוא כנראה במבנה מעיין מונומנטלי, "בית קשתות", כ-200 מטר מדרום לחורבות בית הכנסת, שהיה בנוי על המעיין. באביב 2004, במסגרת עבודות שימור ופיתוח, נחשף מכלול המעיין בשלמותו במקום נמצאו ברכות ואגנים מטויחים, מכתשי אבן וצינורות חרס המשמשים להובלת מים ממקום למקום. החופרים אשר מצאו את הממצאים הסיקו כי כל הנראה המקום שימש למפעל תעשייתי להלבנת פשתן. לצורך הלבנת הפשתן השרו את הסיבים של צמח הפשתן בברכות ובהן גיר או קירטון שהובאו ממורדות הגולן. ייתכן שבמפעל התעשייתי המשגשג מסתתרת התשובה ליכולת הכלכלית של תושבי הכפר לבנות את בית הכנסת המפואר שנמצא במקום. כיום ניתן עדיין להבחין בקשת המזרחית מעל הנביעה. וכמו כן, בשרידי הקשתות השנייה השלישית שככל הניראה נפלו ברעידת האדמה של שנת 749, המכונה גם רעש שביעית. בשנות השלושים היה עץ אלון ענק, עתיק יומין, נטוע לפני המעיין.
יצחקי גל שסקר את המקום בסקר מקיף שערך על רמת הגולן בין השנים 1968 ל-1971 טוען כי למקום שם נוסף בערבית והוא "עין א-ספירה".

הכפר כיום

הכפר אום אל-קנאטר שוכן על מדרגת סלע, כ-30 מטר מתחת לקצה המצוק העליון, על הגדה המזרחית של נחל סמך, כ-2 ק"מ מדרום-מערב למושב נטור. בתי הכפר הסורי בנויים על חורבות יישוב קדום, כמה מאות מטרים מצפון למעיין. שרידי הכפר הקדום משתרעים על שטח של כשלושים דונם. במרכז הכפר שרידי בית הכנסת הנזכר לעיל.
סלטה

היסטוריה

סלטה נוסדה ב-1582 על ידי הקונקיסטאדור הספרדי ארננדו דה לרמה כמוצב בין לימה ובואנוס איירס.
במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה, העיר הפכה לנקודה אסטרטגית כלכלית וצבאית בין פרו והערים הארגנטינאיות. העיר יצאה פגועה קשות מהמלחמה מבחינה פוליטית והייתה במצב של פשיטת רגל למשך רוב המאה ה-19, אך גל מהגרים בסוף המאה ה-19 ובמאה ה-20 שיקם את המסחר והחקלאות בעיר.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי מרטין מיגל דה גואמס ממוקם במרחק של 7 ק"מ דרום-מערבית למרכז סלטה ומשרת אותה.

הקהילה היהודית

הקהילה היהודית בסלטה מונה כ-1000 איש. רב הקהילה הוא הרב רפאל טוויל שליח חב"ד.
כביש הנפט (נגב)

תולדות הכביש

לפי התאוריות הגאולוגיות היו סיכויים טובים להמצאות מלכודת נפט הכלואה מעל מי התהום שברכס חתירה בו שוכן המכתש הגדול. המכתש עצמו הוא מעין "קידוח טבעי" ענק המקרב את פני הקרקע אל מרבצי הנפט. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה חברת IPC בחיפושי נפט במכתש הגדול, ולשם כך סללה את הכביש בשנת 1941, והקימה מחנה פועלים בהר אבנון שעל שפתו הצפונית של המכתש. החיפושים לא הניבו ממצאים ולבסוף הופסקו. הכביש המוליך מזרחה אל מעלה עקרבים, שימש משך שנים כדרך היבשתית היחידה לאילת. 
בפברואר 1973 נפתח קטע כביש 40 ממשאבי שדה לשדה בוקר והמעבר על כביש 224 בדרך למצפה רמון התייתר. בעקבות זאת נסגר כביש הנפט והתנועה לירוחם עברה על הקטע הצפוני של כביש 204 הדבר האריך מאוד את הדרך מירוחם לנאות חובב, ופגע באפשרויות התעסוקה של תושבי העיירה. 
בנובמבר 1980, לאחר לחצים רבים של ראשי ירוחם, הוחל בשיפוץ כביש 224 לצורך פתיחתו מחדש, אולם לאחר שנתיים פשט הקבלן את הרגל לאחר השלמת שני שלישים מהכביש. בעקבות זאת, הכביש נפתח, למרות שלא הושלם, ואנשי ירוחם המשיכו לדרוש את השלמתו. באפריל 1986 החליטה הממשלה להשלים את סלילת הכביש.
לקראת סוף שנת 2008 נסגר כביש 225 לתנועה מפני ליקויים בטיחותיים ומשום שהכביש לא תוחזק שנים רבות, אך נפתח שוב לתנועה נוכח פניה של החברה להגנת הטבע לשר התחבורה ישראל כץ בנימוק שהיות הכביש סגור לתנועה מונעת גישה לאחד הנופים היפים בארץ. במקביל החברה הלאומית לדרכים החלה במקצה שיפורים בטיחותיים בכביש.
ג'וליאן שווינגר

קורות חיים

שווינגר נולד בניו יורק ולמד בקולג' עירוני. סיים אוניברסיטת קולומביה בשנת 1936 ועשה את הדוקטורט בהנחיית איזידור אייזק רבי. עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ביחד עם רוברט אופנהיימר. בזמן מלחמת העולם השנייה עבד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על פיתוח מכ"ם. 
עבר למחקרים בתחום מכניקת הקוונטים. בשנים 1945–1974 לימד באוניברסיטת הרווארד. באותה תקופה הציע שיטת רנורמליזציה למחקרים בתחום האטום.
בשנת 1965 קיבל פרס נובל על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים יחד עם ריצ'רד פיינמן ושינאיצ'ירו טומונאגה.
היה מנחה למספר דוקטורנטים, ביניהם 4 חתני פרס נובל.
בשנת 1972 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. החל משנת 1989 עבד בתחום היתוך קר.
תל חוג'יירת אל-ע'וזלאן

גאוגרפיה ואקלים

האתר שוכן כחמישה ק"מ מהים האדום בוואדי אל-ייטים (Wadi al-Yitim), אשר מתחיל בהרי אדום וזורם מערבה למישור הערבה. הפרברים הצפון-מערביים של העיר עקבה, כבר מגיעים לאתר במטרה לבנות באזור. הפיתוח של האזור הביא לנחיצות חקירת האתר.
סקרים ארכאולוגים שהתבצעו באזור אילת העלו רשת של דרכים עתיקות, דרכי אורך ורוחב, שתחילתן כבר בתקופה הנאוליתית הקדומה (האלף ה-7 לפנה"ס). דרכים אלו שימשו גם בתקופה הכלקוליתית ובתקופות מאוחרות יותר. הדרכים היו חלק מרשת סחר בינלאומית. הממצאים מהתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה מעידים על קשרי מסחר עם שני הכפרים התעשייתיים ששכנו בתל וחוג'יירת אל-ע'זלאן ותל אל-מאגס.
על פי סקר ארכאולוגי שנעשה בשנים 2013-2011, שחיפש גם מקורות נחושת ומכרות באזור שמצפון לאילת ובערבה, נמצא שהמקור הקרוב ביותר למקור נחושת גדול שיכול היה לספק חומר גלם לשני הכפרים התעשייתיים, היה המכרה הגדול שבתחום נחל עמרם.
מחקרים ארכאובוטניים  שנעשו באזור הוכיחו שהאקלים באזור בתקופה הכלקוליתית לא היה שונה מהאקלים של היום, אם כי אזור החוף נשלט על ידי ביצות, התושבים סבלו מחום רב בקיץ והטמפרטורה הגיעה עד 50 מעלות צלזיוס, כמעט ללא צמחייה וסופות חול. כמות הגשם הגיעה ל-10 מ"מ בשנה. מקור המים של היישוב היה שילוב של אגנים ותעלות ששימשו לאיסוף מים והעבירו אותם לשטחים החקלאיים ששכנו כ-300 מטר מדרום-מערב ליישוב. מערכת זאת נבדקה בין השנים 2004–2006.

ארכאולוגיה

האתר נחקר בשיתוף פעולה של המחלקה לארכאלוגיה של אוניברסיטת ירדן, מחלקת העתיקות של ירדן והמכון הארכאולוגי הגרמני  (German Archaeological Institute) במסגרת פרויקט ASEYM‏ (Archaeological Survey and Excavation in the Yitim and Magass Area). הפרויקט החל ב-1998 בתל אל-מגאס, בשיתוף פעולה עם המוזיאון הארכאולוגי בעקבה, שבו מוצגים חלק מהממצאים באתר.
האתר התגלה על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת ירדן. הם מצאו מבנה שקירותיו היו מעוטרים בציורי דמויות אדם ובעלי חיים, שהצביעו על האפשרות שהמבנה שימש כאתר דתי. האנשים שאכלסו את האתר פתחו מערכת מים נרחבת להשקיית שדותיהם (בעיקר ענבים וחיטה). החופרים גילו קנקני וסירי חרס בגדלים שונים שהצביעו על כך שייצור הנחושת הייתה תעשייה חשובה באזור. הסירים שימשו כנראה להמסת הנחושת כדי לעצב אותו מחדש. 
היישוב באתר היה מבוצר. על פי מחקרים מדעיים, האתר סבל לפחות משתי רעידות אדמה, שהביאו להרס מבנים ולכך שהתושבים נדרשו לבנות קירות תמך במספר גבהים בחדרים. התוכנית האדריכלית של החדרים מזכירה מבנה של לבירינת, ששמר על חוזק הקירות, וגם נתן לאתר את אופיו המיוחד. האדריכלות שנמצאה באתר היא חד שכבתית. בניגוד לתלים אחרים, המבנים לא נהרסו ולכן לא נבנו מעליהם מבנים בתקופה מאוחרת יותר. השרידים הארכאולוגים באתר נשמרו עד לגובה של 4 מטר, ומאפשרים בכך מבט מיוחד לאתר מתחילת האלף ה-4 לפנה"ס. באתר נשמרו לא רק קירות וטיח, אלא גם פתחי חלונות ודלתות וכן את עמודי התווך שפעם נשאו את גג המבנים.
תומר בן-יוסף

קריירה

תומר בן יוסף גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ובסוף שנות התשעים עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק עד שנת 2005, כשהוא מבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה ורושם 201 הופעות במדיה.
לקראת עונת 2005/2006 עבר בן יוסף לשחק בבית"ר ירושלים, במדיה היה שותף לזכייה בשתי אליפויות, שני גביעי המדינה וגביע הטוטו. לאורך השנים נאבק בן יוסף על מקום בהרכב עם שמעון גרשון ואריק בנאדו, ולא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מוביל בקבוצה. בסך הכל שיחק בבית"ר ירושלים 7 שנים, בהם שותף ב-124 משחקים וכבש 4 שערים.
ב-2 בספטמבר 2012 חתם בן יוסף לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב, אך לא זכה לדקות משחק במדי הקבוצה, ובתום עונת 2012/2013 שוחרר מהמועדון. בן יוסף לא מצא קבוצה חדשה והמשיך לקבל שכר מהפועל תל אביב עד תום חוזהו, עת פרש ממשחק פעיל.
ב-18 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן. עד שנת 2007 רשם 7 הופעות במדי הנבחרת.
תומאס דאוסגור

ביוגרפיה

מאז 1997, דאוסגור הוא המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית השוודית. בשנים 2004-2001, היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק (DNSO), והיה למנצחה הראשי בשנת 2004, המנצח הדני הראשון בתפקיד זה. במרץ 2006 הוארך החוזה ההתחלתי שלו עם התזמורת עד 2010. הוא סיים את כהונתו בתזמורת הדנית הלאומית עם תום עונת 2011-2010, ולאחר זאת היה למנצח כבוד (æresdirigent) שלה.
מחוץ לדנמרק, ניצח דאוסגור לראשונה כאורח על תזמורת סיאטל במרץ 2013. באוקטובר 2013 מינתה תזמורת סיאטל את דאוסגאר למנצח אורח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2015-2014, בחוזה התחלתי לשלוש שנים במרץ 2016 הודיעה תזמורת סיאטל על הארכת החוזה של דאוסגאר כמנצח אורח ראשי עד עונת 2020-2019, אז יתחיל את תפקידו כמנהל המוזיקלי החדש של תזמורת זאת. 
במרץ 2015 הודיעה התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC על מינוי דאוסגור למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2017-2016.
דאוסגור מנצח בקביעות על המוזיקה של פר נורגארד, שהקדיש לו את יצירתו "Terrains Vagues". דאוסגור ניצח על כמה הקלטות של מוזיקה דנית וסקנדינבית, לחברות התקליטים צ'אנדוס ודה קאפו, בהן יצירות מאת פר נורגארד.

חיים אישיים

לדאוסגור ואשתו, הלה הנצר, שלושה בנים.

הקלטות

דאוסגאר הקליט מוזיקה דנית וסקנדינבית אחרת לחברות צ'אנדוס ודה קאפו. כמו כן החל בהקלטת סדרה של יצירות מאת בטהובן וסימפוניות של ושומאן.
באגים הקשורים לשעה ותאריך

בתוכנה, באגים הקשורים לשעה ותאריך הם באגים הגורמים לחישוב שגוי של זמן, שעה או תאריך, שמתרחש לרוב במעבר בין ימים, חודשים או שנים, או במצב של גלישה מגבולות הזמן המקסימלי שהוגדר במערכת. לבאגים אלה יש השלכות על החישובים התלויים בנתוני הזמן, והם עלולים להוביל לשגיאות קשות ולשיתוק פעולה של מערכות.
המקרה הידוע ביותר הוא באג 2000, אבל ידועים מקרים נוספים לאורך ההיסטוריה של המחשוב ובעתיד.

2040

במערכות של חברת אפל המבוססות על HFS  או על HFS Plus  (ברירת מחדל של מחשבי מקינטוש), טווח השעון הוא רק עד 6 בפברואר 2040. אפל מתכננת מערכת קבצים חדשה  שתחליף את המערכות האלו. 
במערכות AS400) IBM I) בתאריכים עם שתי ספרות לשנה, תהיה בעיה בשנת 2040. עכשיו, אם השנה היא אחרי שנת 40 זה נחשב למאה ה-19, ואם השנה היא פחות משנת 40 נחשב למאה ה-20. IBM הצהירו שהם מתכוונים לתקן.

2042

ב-17 בספטמבר 2042 הזמן האטומי הבינלאומי יתהפך במחשבי IBM מיינפריים (IBM mainframe) וכן בדורותיהם הבאים, כולל הzSeries. הזמן אוניברסלי מתואם יהיה מספר שניות מוקדם יותר עקב אי-שיקלולה של דקה מעוברת בחישוב הזמן.

2079

תוכנות המחשבות ציון זמן לפי מספר ימים צפויות להיתקל בבאג, כאשר מספר הימים יגיע ל-32,768 (הם 2¹⁵) מאז תחילת הספירה ב-1989. תוכנות אשר משתמשות בספירת זמן מאז 1 בינואר 1900 ייתקלו בבעיה ב-6 ביוני כאשר ייספרו 65,536 (2¹⁶) ימים.

2100

מערכות DOS ו-Microsoft Windows תומכות בממשק תכנות יישומים עד לתחילת שנת 2100, כאשר דבר זה מוצהר על-ידם. הסיבה היא שמערכות אלו לא מתוכנתות לכל הכללים הייחודיים של שנה מעוברת שיחולו בשנה זו. ייתכנו בעיות לא צפויות ב-1 בינואר של שנה זו.

2106

מערכות, קבצים וממשקים המשתמשים ב-Unix בפורמט זמן time_t מחשבים את הזמן לפי שניות שחלפו מאז 1 בינואר 1970 יסיימו את המקום בשדה המאפשר רישום. זה ייקרה בתאריך 7 בפברואר 2106.

2108

הזמן שמוגדר ב-File Allocation Table שמבוסס על DOS ייכנס לערך שלילי ב-31 בדצמבר 2107.

21 בספטמבר 2150

תוכנות המחשבות תאריכים של לוח השנה העברי עלולות לא להיות פעילות כאשר שדה השנה, המתחשב בארבע אותיות כציון השנה, יצטרך לחשב תאריך בן חמש אותיות בשנת ה'תתקי"א. עלולים להיתקל בבעיה זו עוד לפני כן בחישוב של תאריכים עתידיים.

באגים של שנים רחוקות מאוד

כאשר נוצרת סביבת עבודה של מחשבים ובפרט תוכנות ויישומים מניחים כי בעתיד הרחוק כבר לא יהיה בהן שימוש, שכן כל המין האנושי ובפרט הטכנולוגיה ישנו פניהם ללא היכר. בנוסף, בעיות תאורטיות יותר רחוקות מציבות סימן שאלה האם בכלל ייתכנו חיים על פני כדור הארץ ואף של היקום. למרות זאת, בסיסי נתונים עובדים על חישובים שונים ולכן, יש לדעת על אותם באגים צפויים.

יחד עם זאת, יש לקחת בחשבון כי בשנים יותר רחוקות אורך היממה צפוי להתארך אמנם רק בשינויים זעירים, אך במידה ועדיין יישאר זכר לתכנות של ימינו הרי שספירה לפי שניות עלולה להשתבש.

10,000

באג 10,000  יתרחש כאשר המחשב יצטרך לזהות שנה בעלת חמש ספרות במקום ארבע. לפי הערכות, גם אם תתקיים האנושות עד אז, כל מערכות המחשבים ישתנו ללא היכר עד אז ולכן אין מה לדאוג בקשר לבעיה זו. עם זאת, בקרב מחקרים (בעיקר בפיזיקה ואסטרונומיה) נדרשים חישובים לתהליכים שאורכים אלפי שנים - למשל, בטיפול בפסולת גרעינית. במחשבי חברת אפל באג זה עלול להתרחש בשנת 10,001 בשל שיטת חישוב שונה של תאריכים.

ארגון בשם Long Now Foundation  פועל לשם הגברת המודעות לבאג ומנסה למצוא פתרונות מבעוד מועד.
אקוונאוט

אקוונאוט הוא אדם השוהה מתחת למים, וחשוף ללחץ הסביבה זמן מספיק כדי להגיע לאיזון במרכיבים הפנימיים של הגז אותו הוא נושם במערכת הנשימה שלו . דבר זה נעשה בדרך כלל במגורים תת-ימיים לתקופה העולה על 24 שעות רצופות מבלי לעלות אל מעל פני הים. המושג על פי רוב מתייחס למדענים ואקדמאיים. קיימות גם קבוצות של אקוונאוטים צבאיים, בפרט במסגרת חיל הים של ארצות הברית. אקוונאוט מובדל מצוללן בכך שהצוללן מוגבל לרכב תת-ימי, כמו צוללת, אשר שומר את לחץ המים מחוץ לרכב.
המילה אקוונאוט מקורה במילים הלטיניות aqua שמשמעותה מים, ו-nautes שמשמעותה ספן. כמו כן היא אנלוגיה לבנייה של המילה אסטרונאוט.
האקוונאוט הראשון היה רוברט סטנויט אשר חי על גבי צילינדר בעומק 61 מטרים ל-24 שעות בספטמבר 1962 בריביירה הצרפתית. האקונאוט הצבאי ברי קנון נהרג מהרעלת פחמן דו-חמצני במהלך הכשרתו בחיל הים של ארצות הברית.
שקילות אסטרטגית

שקילות אסטרטגית היא מושג בתורת המשחקים העוסק בקשר שבין משחקים שונים. שני משחקים הם שקולים אסטרטגית אם כל אחד יכול להתקבל מהשני על ידי שינוי פונקציית התועלת של השחקנים. מושג השקילות האסטרטגית תקף הן למשחקים בצורה אסטרטגית והן למשחקים בצורה קואליציונית.

הגדרות

משחק בצורה קואליציונית הוא זוג  בו קבוצת השחקנים היא  ו- היא הפונקציה הקואליציונית, או פונקציית הרווח, המתאימה לכל תת-קבוצה  של שחקנים מספר ממשי. הפונקציה הקואליציונית  מקיימת כי . אנו חושבים על תת-קבוצות של  כעל קואליציות. לפיכך, הפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה שווי מסוים.
משחק בצורה קואליציונית  שקול אסטרטגית למשחק  אם קיימים מספרים  ו- כך שלכל קואליציה  מתקיים: .
במשחק בצורה אסטרטגית לכל שחקן i יש קבוצת פעולות אפשריות . הוא מחליט על התפלגות כלשהי על קבוצת הפעולות, כלומר, באיזו הסתברות ישחק כל פעולה. לכל שחקן יש פונקיית תועלת  שנקבעת על ידי תוחלת התשלום תחת ההתפלגויות של כל השחקנים. משחק בצורה אסטרטגית עם פונקציות תועלת  שקול אסטרטגית למשחק עם פונקציות תועלת , אם קיימים מספרים  ו-, כך שלכל i מתקיים: .
הרעיון בשקילות אסטרטגית הוא שניתן לתאר אותה סיטואציה על ידי שני משחקים שונים. לדוגמה, במשחק בצורה קואליציונית, ייתכן שהפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה סכום כסף בשקלים. באותה מידה ניתן להמיר את סכום הכסף הזה לדולרים. שער ההמרה בין שקל לדולר מקביל לקבוע  בהגדרת השקילות.
בנוסף, ייתכן שכל שחקן נותן חלק מהרווח שלו לצדקה, או שהוא מקבל הכנסות מסוימות ממקורות אחרים. במקרה כזה, ההכנסה של שחקן  מקבילה לקבוע .