google/wiki40b huggingface dataset:
דני לצה

קריירת מועדונים

לצה החל את קריירת הכדורגל שלו ב-1995, בגיל 5, כשהצטרף לקבוצת ילדים מקומית DJK ארמיניה אוקנדורף. אחרי שלוש שנים, עבר למחלקת הנוער של המועדון שאלקה 04. את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון ערך ב-14 בפברואר 2009, במשחק בונדסליגה מול בוכום, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של הגיאורגי לבאן קוביאשווילי. בעונת 2011-12, לצה הצטרף לקבוצת דרמשטדט 98, ששיחקה בליגה השלישית. ב-22 במאי 2013, הוכרז שדואיסבורג החתימה את השחקן. למרות כל זאת, עקב השעייה מהליגה שקיבלה דואיסבורג באותה עונה, המעבר בוטל. במקום זאת, לצה חתם בקבוצת בוכום מהבונדסליגה השנייה. בעונת 2015-16, חתם לצה במועדון הבונדסליגה מיינץ 05.
ג'ונתן ליקי

ג'ונתן הארי ארסקין ליקי (באנגלית Jonathan Harry Erskine Leakey; נולד ב-4 בנובמבר 1940 בקניה) הוא איש עסקים ופלאונטולוג בעברו. הוא בנם הראשון של האנתרופולוגים המפורסמים לואיס ומרי ליקי.
ליקי למד בבית ספר פרטי בשכונת לנגאטה (Lang'ata) בניירובי, קניה, יחד עם שני אחיו הצעירים ממנו. בתום בית הספר ליקי ליווה פעמים רבות את הוריו במסעות החקר שלהם בחפירות באתרים. לעיתים קרובות הוא שוטט באתרים לבדו בחיפוש אחר מאובנים. ב-4 בנובמבר 1960, ליקי גילה את המאובן 7 OH בערוץ אולדובאי בטנזניה. העצמות, המכונות "הילד של ג'וני", היו (יחד עם שברי מאובנים הומינידים אחרים שנמצאו קודם לכן על ידי הוריו) תוארו תחילה כמין חדש של האדם. 7 OH נחשב כיום למין הומו הביליס.
ג'ונתן לא המשיך במקצוע של הוריו ומעולם לא היה פעיל במיוחד בתחום של הפליאואנתרופולוגיה, עם זאת, אחיו הצעיר, ריצ'רד, הוא אנתרופולוג ופעיל שימור טבע. ליקי מפעיל את חברת "ג'ונתן ליקי בע"מ" בנאקורו, המספקת ארס של נחשי מזרח אפריקה וצמחי מרפא עבור יצרני נסיוב, מתקני מחקר רפואיים וחברות תרופות.
טאיסה פרמיגה

ביוגרפיה

טאיסה פרמיגה נולדה בקליפטון, ניו ג'רזי. היא הצעירה מבין שבעה ילדים, הוריה מהגרים אוקראינים אביה מיקולו הוא מנתח מערכות מחשב, ואמה לובה פרמיגה, היא מורה בבית ספר.

משחק

פרמיגה ידועה בתפקידה של ויולט הרמון בעונה הראשונה של הסדרה האנתולוגית "אימה אמריקאית: בית הרצח" בשנת 2011 ותפקידה כסם בסרט הדרמה הביוגרפי "בלינג רינג" של הבמאית סופיה קופולה שם שיחקה לצידה של השחקנית אמה ווטסון.
בשנת 2013 פרמיגה שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "אימה אמריקאית: הכישוף" בתפקיד זואי בנסון, מכשפה צעירה וקטלנית.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "עיר מרושעת", ברשת ABC בדמותה של קארן מק'לארן.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הרומנטית של וורן בייטי "ללא חוקים". 
בשנת 2018 שיחקה בסרט "תמיד גרנו בטירה" לצד אלכסנדרה דדריו וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון. עוד באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט האימה "הנזירה". באותה שנה שיחקה גם בסרט הדרמה "אהבה כמו שלנו" ובסרטו של קלינט איסטווד "הפרד".

חיים אישיים

היא אחותה הצעירה של השחקנית מועמדת האוסקר ורה פרמיגה המבוגרת ממנה ב-21 שנים.
פרמיגה דוברת רוסית ואנגלית, ואף בקיאה בשפת הסימנים האמריקאית.
בילינים

היסטוריה

הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "בבאיללני" שחי מצפון לאקסומים.
על פי המסורת הבילינים היגרו לאזור בו הם חיים כיום מאזור לסתה במאות ה-9 וה-10.
המלכים העצלים

בארצות אחרות

מלכים עצלים, או כאלו שהיו שליטי בובה היו במקומות שונים בעולם, בתקופות שונות.
למשל, השליטים האחרונים של האימפריה המוגולית בהודו ששלטו במאה ה-18, ובעיקר שה גהאן השני, מוחמד אברהים, מוחמד שה ושה עלאם השני, ישבו אמנם בחצר בדלהי אולם השלטון בפועל היה בידי מפקדי הצבא.
אגם השמיים

גאולוגיה ולימנולוגיה

הקלדרה המכילה את האגם נוצרה בהתפרצות געשית בשנת 946 לספירה, המכונה "התפרצות המילניום" עקב כך שהייתה אחת משלוש ההתפרצויות הגעשיות הגדולות והאלימות שאירעו בהיסטוריה המתועדת.
רומו של האגם הוא 2189.1 מטר מעל פני הים. האגם משתרע על שטח של 9.82 קמ"ר עם אורך לכיוון דרום-צפון באורך 4.85 ק"מ ואורכו לכיוון מזרח-מערב 3.5 ק"מ. העומק הממוצע של האגם הוא 213 מטר ועומקו המרבי 384 מטר. בדרך כלל מכוסה האגם קרח מאמצע אוקטובר עד אמצע יוני.

האגדה על קים ג'ונג איל

התעמולה הצפון-קוריאנית טוענת כי קים ג'ונג-איל נולד על ההר ליד האגם. על פי אגדה זו, ביום לידתו בפברואר הקפוא, זרחה השמש, הפציעה קשת בענן והאביב החל. בהתאם לתפישה זו, סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית דיווחה שכאשר הוא מת, הקרח על אגם נסדק "בקול רם כל כך, זה היה נדמה כאילו השמים והארץ רעדו".

מפלצת אגם השמיים

על פי האגדה, אגם השמיים הוא גם ביתה של מפלצת טיאנצ'י (Tianchi).
ב-6 בספטמבר 2007 צילם ז'ו יונשנג (מנהל מרכז החדשות של תחנת טלוויזיה המנוהלת בידי המשרד האחראי על שמורת הטבע על הר צ'אנגבאישאן, ג'ילין) סרטון באורך של כ-20 דקות שבו נראים 6 יצורים דמויי טורפים ימיים הדומים לתיאור המפלצת של אגם השמיים, ליד הגבול עם קוריאה הצפונית. הוא שלח תמונות של היצורים דמויי המפלצת מלוך נס ללשכה המחוזית בג'ילין של השינחואה. אחת מהתמונות הראתה את היצורים שוחים בשלושה זוגות במקביל. תמונה אחרת הראתה אותם מעלים אדווה בתוך האגם.
דינמו סוחומי

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1936, בשם מועדון הכדורגל צחומי סוחומי. היא שיחקה בליגת העל הסובייטית עד להתהוותה של ליגת העל הגאורגית, בתקופת גאורגיה הסובייטית, ועברה לשחק בה.
בשנת 2006 שינתה הקבוצה את שמה ל-ASMC סוחומי.
יחסי אוקראינה–ארצות הברית

היסטוריה

ארצות הברית נהנית מיחסים ידידותיים ואסטרטגיים עם אוקראינה, והיא מייחסת חשיבות רבה להצלחת המעבר של אוקראינה למדינה דמוקרטית עם שוק כלכלי משגשג. לאחר תקופה בה חוותה כלכלת אוקראינה שיעורי צמיחה שליליים שהתבטאו בהצטמקות הכלכלה בשיעור של כ-60%, בהיפר-אינפלציה ובצמיחה שלילית ומחסור בחומרי גלם ובמוצרי צריכה, ממשלת אוקראינה החלה לנקוט צעדים בסתיו 1999 שמטרתם הייתה להמריץ מחדש את הרפורמה הכלכלית, שהייתה תקועה במשך שנים בשל היעדר רוב במועצה העליונה. נחישותה של ממשלת אוקראינה ליישם רפורמה כלכלית מקיפה הייתה התפתחות מבורכת בעיני הקבינט של ארצות הברית, וארצות הברית התחייבה לתמוך באוקראינה למען שתמשיך בדרך זו.
ביחסים הבילטרליים נרשמה הידרדרות מה בספטמבר 2002, כאשר הקבינט של ארצות הברית הודיע שאימת את ההקלטה של נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ביולי של אותה השנה שבה החליט להעביר את מערכת הסיוע האלקטרונית "קולצ'וגה"  לעיראק. ממשלת אוקראינה הכחישה כי ההעברה התרחשה. המהפכה הכתומה הובילה לשיתוף פעולה הדוק ודיאלוג פתוח יותר בין אוקראינה וארצות הברית. המדיניות האמריקנית כלפי אוקראינה המשיכה להתרכז במימוש וחיזוק של הדמוקרטיה באוקראינה וקירוב אוקראינה לעולם המערבי באמצעות הידוק הקשרים שלה עם נאט"ו והאיחוד האירופי.
בשנת 2012 החליטה ועדת החוץ של הסנאט האמריקאי על החלטה 466, הקוראת לשחרור האסירה הפוליטית יוליה טימושנקו ללא תנאי, והחרימה את האחראים למאסרה. ההחלטה גינתה את ממשלו של נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' והורתה לנאט"ו להשעות את כל הסכמי שיתוף הפעולה עם אוקראינה. בתגובה לכך, כתב הסגן הראשון להתובע הכללי של אוקראינה, רנאט קוזמין, מכתב לנשיא ארצות הברית ברק אובמה והתאונן שאשרת השהייה שלו לארצות הברית בוטלה.
ב-8 ביוני 2017 הושלך מטען נפץ אל עבר שגרירות ארצות הברית בקייב.
ולדימיר ראדמנוביץ'

קריירה

ראדמנוביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת הכוכב האדום בלגרד הסרבית בה שיחק בין 1997 ל-2001, אז עבר לק.ק. ז'לז'ניק בה שיחק עונה אחת.
ראדמנוביץ' נבחר במקום ה-12 בדראפט ה-NBA לשנת 2001 על ידי הסיאטל סופרסוניקס. את עונת הרוקי שלו סיים ראדמנוביץ' עם ממוצע של 6.7 נקודות למשחק. בעונתו השלישית בסופרסוניקס (2003–2004), חל שיפור בהישגיו, כשהשיג ממוצעים של 12 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. באותה עונה, היה מועמד ראדמנוביץ' לתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA. בסיום אותה עונה, דחה ראדמנוביץ' את הצעת קבוצתו לחוזה של 42 מיליון דולר בשש שנים, ומנגד האריך את חוזהו בקבוצה בשנה אחת בלבד, כשבסיומה הפך לשחקן חופשי.
אחרי חמש עונות בסיאטל הועבר ראדמנוביץ' בטרייד לקבוצת לוס אנג'לס קליפרס תמורת כריס וילקוקס שעשה את הדרך ההפוכה. ראדמנוביץ' שב להציג יכולת טובה בקליפרס, ורשם שיא אישי של 5.7 ריבאונדים בממוצע לעונה. בעקבות יכולתו הטובה בקבוצה, חתם ראדמנוביץ' על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, יריבתה העירונית של הקליפרס.
בשלוש עונותיו בלייקרס הציג יכולת נמוכה מזו שהציג בקבוצתו הקודמת. ב-18 בפברואר 2007 הודיע ראדמנוביץ' ללייקרס שפרק את הכתף לאחר שמעד. מספר ימים לאחר מכן, הודיע ראדמנוביץ' לקבוצה שלמעשה נפצע בעת תאונת סנובורד. בעקבות כך, נקנס השחקן בכחצי מיליון דולר.
ב-7 בפברואר 2009 הועבר ראדמנוביץ' בטרייד לשארלוט בובקאטס תמורת אדם מוריסון ושאנון בראון שעברו ללייקרס. ראדמנוביץ' שב להציג יכולת טובה עד סוף העונה. בעונה שלאחר מכן השיג ממוצעים נמוכים (4.9 נקודות למשחק), עד שב-16 בנובמבר 2009, הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס יחד עם ראג'ה בל תמורה לסטיבן ג'קסון ולאיי.סי. לואו. ממוצעיו בגולדן סטייט נשארו דומים לאלה שהשיג בבובקאטס, קבוצתו הקודמת.
פדומטר

פדומטר (באנגלית: Pedometer) (מד צעדים) הוא מכשיר אלקטרוני או אלקטרו-מכני, בדרך כלל נייד, המונה את הצעדים שאדם עושה על ידי זיהוי התנועה של הידיים או מפרק הירך. 
כדי לחשב את המרחק שעבר הצועד, נדרש כיול של המכשיר, משום שאורך הצעד משתנה מאדם לאדם.  
יש פדומטרים המשתמשים באלקטרוניקה ותוכנה לקבוע באופן אוטומטי כיצד צעדי המשתמש משתנים. המרחק שעבר המשתמש (על ידי הליכה, או כל אמצעי אחר) ניתן למדידה ישירות, לדוגמה על ידי שעון עם GPS.
מזרקת המלך פהד

סקירה כללית

המזרקה נתרמה על ידי המלך פהד לעיר ג'דה שבערב הסעודית ומכאן שמה. הכספים נתרמו בשנת 1980 והמזרקה נחנכה בשנת 1985.
המזרקה מוקמה בחוף המערבי של ערב הסעודית, על פי מקורות שונים מי המזרקה מסוגלים להגיע לגובה מרבי של 260 מטרים או לגובה של 312 מטרים, הרבה מעבר למזרקה במקום השני, מזרקת הגביע העולמי בסיאול, דרום קוריאה, המגיעה לגובה של 202 מטר.
שלישית מדורגת מזרקת גייזר גייטווי באילינוי שבארצות הברית, המגיעה לגובה של 192 מטרים בלבד.
המזרקה נראית בכל ג'דה רבתי. המים שהיא פולטת מגיעים למהירות של 375 קילומטרים בשעה ומשקלם בכל התזה הוא 18,000 טונות בממוצע. המזרקה משתמשת במים מלוחים שהוצאו מהים האדום במקום במים מתוקים, כמו רוב המזרקות בעולם. גם תאורת המזרקה היא דבר מרהיב ביופיו, ונדרשים כ-500 זרקורים כדי להאיר אותה על כל כיווניה וצדדיה.
גרהרד רוזה

גרהרד רוזה (בגרמנית: Gerhard Rose‏; 30 בנובמבר 1896 - 13 בינואר 1992) היה מומחה גרמני לרפואה טרופית שנאשם במשפט הרופאים בגרמניה על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
רוזה נולד בדנציג שבגרמניה (כיום גדנסק שבפולין). הוא למד באוניברסיטת ברסלאו ובאוניברסיטת הומבולדט שבברלין.
לאחר שסיים את לימודיו עבד במכון של רוברט קוך ובאוניברסיטת היידלברג. בין השנים 1929-1936 עבד בסין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף לחיל הרפואה בלופטוואפה בדרגת בריגדיר גנרל. בזמן המלחמה ערך ניסויים על אסירים במחנה הריכוז דכאו ובוכנוולד באמצעות הדבקה בטיפוס הבהרות ובמלריה. הוא קיווה שיצליח להקים משרת מחקר בארצות הברית, אך נעצר כשהמלחמה הסתיימה.
במשפט הרופאים בגרמניה נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. הוא נידון למאסר עולם, אך מאסרו קוצר לאחר מכן ל-12 שנים. הוא שוחרר מהכלא בשנת 1955.
עליזה עמיר-זהר

ביוגרפיה

עמיר-זהר נולדה בשנת 1932 בעיירה חוסט בצ'כוסלובקיה (כיום באוקראינה), בתם של לאה קליין וצבי פֶלבֶּרבאום. כבת שנה עלתה לארץ ישראל והתיישבה עם משפחתה בשכונת גאולה בירושלים. זמן קצר לאחר מכן חלה האב וחזר לצ'כוסלובקיה, שם נפטר. האם פרנסה את המשפחה מעבודתה כטבחית. 

כנערה עברתה את שם משפחתה ל"עמיר". בהשפעת אחיו הצעיר של אביה הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר", תחילה כחניכה, אחר כך כמדריכה וחברת קיבוץ. היא סיימה תיכון בבית חינוך לילדי עובדים, ובשנת 1951 התגייסה לנח"ל. עם סיום השירות בצה"ל הצטרפה כחברה לקיבוץ ברעם שבגליל, שנוסד ב-1949. 

בקיבוץ פגשה את יעקב (יענקלה) זהר ונישאה לו. לזוג שלוש בנות, בהן הסופרת רקפת זהר.
בשנות הקמת הקיבוץ עבדה במטעים, במטבח ובהנהלת חשבונות, ובהמשך הייתה גזברית הקיבוץ. 
במקביל החלה לפרסם סיפורים קצרים, ובשנת 1966 יצא לאור ספרה "כמו שיש ירוק", שתיאר את החיים בקיבוץ הצעיר. 
בשנת 1968 השלימה תואר ראשון בלימודי תיאטרון ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים הבאות פרסמה עוד שני ספרי ילדים, "הגשם דום והיהלום", עליו זכתה בפרס זאב לספרות ילדים, ו"אצל סבתא נינה".
בשנים 1978–1980 ליוותה כמדריכה את הקמתו של קיבוץ גשור שברמת הגולן, והייתה שותפה לגיבוש "נוסחת גשור", אשר קבעה כי הקיבוץ לא יהיה מכשול לשלום. 
בשנים 1980–1985 הייתה לאישה הראשונה בתפקיד מזכירת "הקיבוץ הארצי". בשנות כהונתה התמודדה התנועה הקיבוצית עם ההשלכות של חילופי השלטון במדינה בבחירות 1977, ומשבר מניות הבנקים.
עם סיום כהונתה קיבלה על עצמה את ניהול מפעל "אלכם מדיקל" של קיבוץ ברעם. בשנות ניהולה עבר המפעל לייצור רכיבי פלסטיק רפואיים מתכלים, קיבל את אישור ה-FDA ופרץ לשווקים בינלאומיים. פעילות זו מהווה את מקור ההכנסה המרכזי של הקיבוץ.
בין השנים 1990–1999 כיהנה כמנכ"לית ולאחר מכן כנשיאת מכללת תל חי שבאצבע הגליל. בתקופתה הוכרה המכללה על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמכללה אקדמית, ובהמשך הוסמכה להענקת תארים ראשונים.
בשנת 1996 נבחרה להדליק משואה ביום העצמאות, כמייצגת של התעשייה, החינוך וההתיישבות בגליל. 
בשנים 1997–2007 חזרה ל"אלכם מדיקל" בתפקיד יושבת ראש מועצת המנהלים של החברה.
נפטרה ב-6 בינואר 2018, בגיל 85 ונקברה בקיבוץ ברעם.
גדעון לבינסון

קורות חיים

לבינסון נולד בירושלים, בנם של רות (צ'לנית), ואברהם לבינסון (צייר ובעל משרד פרסום). לבינסון למד קומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם היה תלמידו של אנדרה היידו. 
בשנת 1986 סיים לימודי דוקטורט בניצוח בקונסרבטוריון פיבודי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בבלטימור. 
הוא השתלם אצל המנצח סרג'יו צ'ליבידאקה ואצל רמי שבלוב. בשנת 1995 חזר לארץ והחל ללמד באוניברסיטת בר-אילן, שם ייסד את המסלול לקומפוזיציה.
יצירותיו כוללות מוזיקה קאמרית, מוזיקה תזמורתית, מוזיקה לתיאטרון ומוזיקה אלקטרו-אקוסטית. הוא ניצח על הרכבים בארץ ובחו"ל.
יצירותיו של גדעון לבינסון בוצעו על ידי מיטב התזמורות וההרכבים, בניהן התזמורת הקאמרית של מינכן, תיאטרון הבלט של מינכן, אנסמבל סולני תל אביב, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, אנסמבל 2E2M בפריז, רביעייות קרונוס, אוריין, אביב, דאנל, ברניני, ועוד. השתתף כמלחין בפסטיבל ישראל, פסטיבל שלזוויג-הולשטיין ופסטיבל שווצינגן למוזיקה חדישה שניהם בגרמניה, בסדרה "יצירות חדשות" של הרדיו הצפון גרמני. לבינסון היה מלחין אורח באקדמיה הבאוורית לאומניות יפות במינכן באוניברסיטת וייטן-הרדקה בגרמניה ובקונסבטוריון על שם ורדי בפארמה. 
לבינסון זכה בפרסים שונים בארץ ובעולם, ביניהם פרס ראשון בתחרות בינ"ל של האקדמיה האיטלקית לאמנויות יפות בשנת 2000, פרס אקו"ם בשנת 2001, פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בשנת 2003, פרס שני בתחרות מוצרט מטעם שגרירות אוסטריה בשנת 2006, ועוד.
בשנת 2002 יצא אלבומו Odradek בהוצאת ECM, והיה למלחין הישראלי הראשון שנבחר על ידי חברה זו להפקת פרופיל מוזיקלי. היצירה המרכזית באלבום היא רביעיית מיתרים "אודראדק" שחוברה ב-1999, על שם דמות חידתית בסיפור של פרנץ קפקא.

חיים אישיים

לבינסון חזר בתשובה ונמנה עם חסידי אמשינוב. נשוי לחיה, ולהם שמונה ילדים. מתגורר בירושלים. אחיו הם הבמאי מיכה לבינסון, איש גלי צה"ל עודד לבינסון וג'ימי - יועץ שיווק לחברות.
פסגת הייפוינטר

לקריאה נוספת

• Jack Bennett, Not Won in a Day: Climbing Canada's Highpoints, PP 88-89
טוליו סראפין

ביוגרפיה

טוליו סראפין היה מנצח אופרה איטלקי מן השורה הראשונה, בעל קריירה ארוכה ורפרטואר רחב ביותר, שהשיב רבות מאופרות הבל קאנטו של המאה ה-19, פרי עטם של בליני, רוסיני ודוניצטי, אל הרפרטואר האופראי הקבוע של המאה ה-20. יצא לו שם כמאמן שאין שני לו לזמרי אופרה צעירים וכמי שניתב בהצלחה את כשרונותיה הסוערים של מריה קאלאס. 
סראפין נולד בוונציה והשתלם במוזיקה במילאנו, שם ניגן בוויולה בתזמורת של לה סקאלה, בניצוח טוסקניני. בהמשך התמנה לעוזר מנצח בלה סקאלה. כאשר טוסקניני פרש מתפקידו ועבר לניו יורק, תפס סראפין את מקומו כמנהל מוזיקלי. בתפקיד זה כיהן משנת 1909 עד 1914 ובעונת  1917-18 וחזר לתקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בעונת 1946-47.
סראפין הצטרף לסגל המנצחים של המטרופוליטן אופרה בשנת 1924 ונשאר שם למשך עשר שנים, שאחריהן התמנה למנהלך אמנותי של התיאטרו ריאלה ברומא. במשך הקריירה הממושכת שלו עזר לקדם את הקריירות של זמרים חשובים רבים, ביניהם רוזה פונסל וג'ואן סאת'רלנד, והרבה בהקלטות, ביניהן אחדות עם מריה קאלאס. הוא ניצח על תזמורת האופרה של רומא בהקלטה הראשונה, עתירת השבחים, של הטנור ג'ון ויקרס בתפקיד אותלו של ורדי, שהקליטה חברת RCA ויקטור בשנת 1960. סראפין מילא תפקיד חשוב בהרחבת הרפרטואר כשניצח על הצגות הבכורה באיטליה של יצירות מאת אלבן ברג, פול דיקא ובנג'מין בריטן. 
עוד ניצח סראפין על בכורות עולמיות חשובות ליצירותיהם של מלחינים איטלקיים ואמריקאים כגון פרנקו אלפאנו, איטלו מונטמצי, דימס טיילור והווארד הנסון.
הוא מת ברומא בשנת 1968.
קרב (מבוכים ודרקונים)

במבוכים ודרקונים, קרב הוא מצב בו עורכות דמויות או מפלצות עימות פיזי או קסום ביניהן - על פי רוב, תוך שימוש בנשק. הקרב משמש יסוד חשוב להרפתקאות, ובעזרתו ניתן לצבור ניסיון, שלל וכבוד רב. קרבות אפשר למצוא במרבית התחומים והרקעים במשחק, והם יכולים להתרחש באזורים מגוונים, מארצות פרא ועד צינוקים חשוכים.
אריק ונדט (קצין)

ביוגרפיה

ונדט התגייס לצבא ארצות הברית ב-1986. לאחר חמש שנים בהן שירת כקצין חיל הרגלים הצטרף ב-1991 לכוחות המיוחדים ומילא במשך 21 שנים שרשרת תפקידי פיקוד, ממפקד צוות ועד מפקד זירה. שירת כמפקד צוות, מפקד פלוגה ומפקד גדוד בקבוצת המבצעים המיוחדים הראשונה, ופיקד על הקבוצה בשנים 2006 עד 2008. בין השאר שירת באינדונזיה, השתתף במבצע חירות מתמשכת בפיליפינים, במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
ב-2008 עבר לשרת בגיס הרב-לאומי בעיראק. בשנים 2009–2011 שירת במחלקת ההגנה, תחילה כאחראי על מדיניות המבצעים המיוחדים ולאחר מכן עוזרו הצבאי של מזכיר ההגנה של ארצות הברית. בתפקידו הבא שירת באפגניסטן כסגן מפקד אזור צפון בכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ביוני 2012 מונה למפקד זירת המבצעים המיוחדים בפיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. במאי 2014 מונה למפקד מרכז קנדי להכשרת כוחות מיוחדים ושירת בתפקיד במשך שנה. לאחר מכן שימש ראש מטה פיקוד האוקיינוס השקט.
בנובמבר 2017 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית.
ונדט נשוי ואב לשניים. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים ומדעי החברה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, בעל תואר שני בלימודי ביטחון מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. מלבד אנגלית הוא דובר ערבית וקוריאנית.
ססיליה לוץ

ססיליה לוץ (בהולנדית: Caecilia Antonia Maria Loots)‏ (1903, הרלם - 1988) הייתה מורה, חברת המחתרת ההולנדית וחסידת אומות העולם מהולנד.

קורות חיים

לוץ הייתה קתולית באמונתה ומורה בבית ספר לילדים בעלי לקויות למידה באוטרכט.

פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 החליטה לוץ להסתיר תשעה ילדים יהודים בין הגילים ארבע ו-17 בבית הספר שבו לימדה, וזאת לבקשתם של חבריה ובסיועה של דינה ואן דר גלד (van der Geld, לבית ואן היינינגן, van Heiningen). הילדים כינו את לוץ בשם "הדודה סיל". לוץ ניסתה לאפשר לילדים סביבה רגילה ובטוחה ככל האפשר, למרות תנאי המלחמה והרדיפה. הילדים למדו בבית הספר שלה, שיחקו בחצר ככל האפשר ואף קיבלו שיעורי מוזיקה בנוסף לתוכנית הלימודים. 
ואן דר גלד סייעה ללוץ בתחזוקת הבית למרות שידעה שחלק מהילדים השוהים בבית הם יהודים. ואן דר גלד סייעה ללוץ גם בשליחויות שונות ובהפצת עיתונות מחתרת. בית הספר היה מקום מסוכן יחסית לשם הסתרת יהודים, מכיוון שהוא שכן ליד מחנה הריכוז אמרספורט. למרות זאת קיימו לוץ וואן דר גלד בבית הספר פגישות של תנועת המחתרת ההולנדית. בעליית הגג הותקן מקום מסתור למקרי חירום, אך נעשה בו שימוש רק פעמים מעטות. בנוסף לילדים, הוסתרו בבניין בית הספר גם מבוגרים, לתקופות קצרות, בהם אחת מהאמהות של הילדים המסתתרים, שנאלצה לעזוב את מקום המסתור הקודם שלה. גם נמלטים ממחנה הריכוז אמרספורט הסתתרו בבית לתקופות קצרות. 
בתקופת הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 הייתה ואן דר גלד יוצאת לכפרי הסביבה בחיפוש אחר מזון לילדים המסתתרים בבית הספר של לוץ. לימים הוענק התואר חסידת אומות העולם גם לוואן דר גלד.

הכרה והנצחה

בשנת 1969 הכיר יד ושם בססיליה לוץ וכן בדינה ואן דר גלד חסידות אומות העולם.
בור פוטנציאל אינסופי

בור פוטנציאל אינסופי הוא בור פוטנציאל המגדיר בעיה תאורטית בפיזיקה קוונטית הנקראת חלקיק בקופסה. בור פוטנציאל אינסופי מתואר על ידי אנרגיה פוטנציאלית קבועה (לרוב אפס) בקטע סופי מהמרחב, ואינסופית מחוצה לו. החלקיק שנמצא תחת פוטנציאל כזה תחום באזור סופי של המרחב ואיננו יכול לצאת ממנו, אף לא על ידי מינהור קוונטי. זאת, בניגוד לבור פוטנציאל סופי - אזור במרחב שבו האנרגיה הפוטנציאלית נמוכה יותר מאשר זו שמחוץ לו, אך עדיין קיימת הסתברות למצוא את החלקיק מחוץ לבור. בור פוטנציאל סופי יכול גם לתאר אזור של מינימום מקומי בפוטנציאל שבו החלקיק קשור.
במודל נעשה שימוש כדוגמה היפותטית שנועדה להמחיש את ההבדלים בין מערכות קלאסיות לקוונטיות. לדוגמה, במערכות קלאסיות, חלקיק הלכוד בתוך קופסה יכול לנוע בכל מהירות בתוך הקופסה ואין עדיפות למיקומים מסוימים על פני האחרים. עם זאת, כאשר הבור נהיה צר מאוד (בקנה המידה של מספר ננומטרים), אפקטים קוונטיים הופכים למשמעותיים. החלקיק עשוי כעת לאחסן רק רמות אנרגיה חיוביות מסוימות. בהתאם לכך, הוא לעולם לא יכול להיות בעל אנרגיה אפס, ופירוש הדבר שהוא לא יכול "לשבת במקומו". בנוסף, ישנה סבירות גבוהה יותר למצוא אותו במיקומים מסוימים מאשר במקומות אחרים, כאשר פונקציית הסבירות תלויה ברמת האנרגיה שלו. את החלקיק לעולם לא ניתן למצוא במיקומים מסוימים, הידועים כנקודות צומת.
במציאות קיימים רק בורות פוטנציאל סופיים, אך פתרון בעיית הבור האינסופי הוא פשוט והוא משמש לעיתים קרובות ביישומים מעשיים משום שהוא מהווה קירוב טוב לבור הפוטנציאל האמיתי (בור פוטנציאל סופי מצריך פתרון של משוואה טרנסצנדנטלית, שאינה פתירה אנליטית). סיבה נוספת לשימוש בקירוב זה היא הפיכת מרחב הילברט של מצבי החלקיק למרחב ספרבילי על ידי מעבר מבסיס מקום רציף (של מרחב אינסופי) לבסיס מקום בן מנייה (של מרחב סופי וחסום).
יאיר ברקת

ביוגרפיה

ברקת התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גבעתי. שירת כלוחם בפלחה"ן גבעתי והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר קורס קציני חי"ר עבר לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בחטיבה. בשנת 1995 מונה למפקד פלחה"ן נח"ל. במהלך תפקידו נהרגו חמישה מחייליה בהיתקלות עם מחבלי חזבאללה בסמוך למוצב דלעת ("אירוע בז", 1996). בשלהי תפקידו נהרגו 20 מלוחמי הפלוגה באסון המסוקים. בשנת 1997 סיים את תפקידו, ועבר לשרת בנספחות צה"ל בארצות הברית. 
בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50, ושימש בתפקיד עד שנת 2005. בהמשך שימש כקצין המבצעים של פיקוד המרכז בין השנים 2005–2007. בשנת 2007 מונה למפקד בא"ח נח"ל, את תפקידו סיים בשנת 2009. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם. בשנת 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 עבר לפיקוד העורף ומונה למפקד מחוז מרכז של פיקוד העורף, בתפקידו שימש עד שנת 2015. ב-29 ביולי 2015 מונה למפקד חטיבת החילוץ, בסיום תפקידו ב-25 ביולי 2018 הועלה לדרגת תא"ל. ב-8 באוגוסט 2018 מונה לקצין משטרה צבאית ראשי.
ברקת הוא בעל תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון (מזרחנות) ותואר שני במדעי המדינה.
בנג'מין פוליין

בנג'מין פּוליין (באנגלית: Benjamin Pulleyn; מת ב-1690) החזיק בקתדרת הפרופסורה המלכותית ליוונית באוניברסיטת קיימברידג' (שנוסדה ב-1540 על ידי הנרי השמיני), בין השנים 1674-1686. נודע כמנחה של אייזיק ניוטון.
פוליין התקבל לקולג' טריניטי בקיימברידג' כסיזאר (תלמיד המקבל מלגה חלקית) ב-1650, החל את לימודיו הרשמיים ב-1651, וקיבל תואר ראשון ב-1653-4 ושני ב-1657. נעשה חבר בקולג' ב-1656. את המינוי לקתדרה המלכותית קיבל ב-1674, ועם פרישתו נעשה רקטור של הכפר סות'  שליד בקדן  במחוז קיימברידג'שייר.
הצ'מפיונשיפ הסקוטי

קידום וירידה

האלופה עולה אוטומטית לפרמיירשיפ הסקוטי ומקום 12 בפרמיירשיפ יורדת אוטומטית לצ'מפיונשיפ. הקבוצות במקומות 3 ו-4 בצ'מפיונשיפ משחקות אחת נגד השנייה בשני משחקים בשיטת בית-חוץ, והמנצת משחקת מול הקבוצה שסיימה במקום השני, גם כן בשיטת בית-חוץ. הקבוצה המנצחת מתמודדת בשיטת בית-חוץ מול הקבוצה שסיימה במקום ה-11 בליגת העל על כרטיס לליגת העל בעונה שלאחר מכן.
מקום 10 בצ'מפיונשיפ יורדת אוטומטית לליגה הסקוטית הראשונה ואלופת הליגה הסקוטית הראשונה עולה אוטומטית לצ'מפיונשיפ. העפלה לצ'מפיונסשיפ מהליגה הסקוטית הראשונה מתקיימת באותה שיטה בה מתקיימת העפלה לפריימר ליג הסקוטית כפי שתואר לעיל.
ויליאם שוונק גילברט

חייו

גילברט עבד תחילה כפקיד במשרד החינוך, לאחר מכן כעורך דין. עסקיו כעורך דין לא עלו יפה וכדי להגדיל את הכנסתו החל בכתיבה. משנת 1861 החל לחבר קומדיות עממיות, שירים הומוריסטים ועבד גם כמבקר תיאטרון.
המפנה בחייו קרה בשנת 1871, עת פגש את המלחין ארתור סאליבן. עבודתם המשותפת נמשכה 25 שנה, ובמשך תקופה זו חיברו 14 אופרות קומיות (אופרטות) שרובן מצליחות ופופולריות עד היום בעיקר בארצות דוברות אנגלית. יש בהן מידה גדושה של סאטירה חברתית ושפע רמזים ו"עקיצות". ההומור בהן עשיר וכן רמת החריזה. גם עם המלחין פרדריק קליי הייתה לגילברט שפה משותפת, ויחד הם כתבו מספר יצירות כמו "הנסיכה טוטו".
ההצלחות הביאו לשניים ולאמרגנם עושר כלכלי, ובשנת 1881 נבנה בלונדון תיאטרון סאבוי כדי להעלות במיוחד את האופרטות שלהם. יחסיהם של גילברט וסאליבן ידעו עליות ומורדות בגלל חילוקי דעות אומנותיות וכספיות. יצירתם האחרונה הייתה הדוכס הגדול (1896) שנכשלה.
בשנת 1907 קיבל גילברט תואר סר. בשנת 1911, בגיל 75, טבע גילברט באגם באחוזתו כשחש להציל אישה צעירה מטביעה.
בשנת 1999 הופק הסרט טופסי-טרווי בבימויו של מייק לי. הסרט מתאר את יחסיהם המורכבים של גילברט וסאליבן בזמן הפקת האופרטה המפורסמת ביותר שלהם -המיקדו (1885).