google/wiki40b huggingface dataset:
משאל העם על הסכם השלום הקולומביאני

מִשאל העם בקולומביה התקיים ב-2 באוקטובר 2016 ובו נשאלו אזרחי המדינה אם הם מקבלים את הסכם השלום שנחתם בין ממשלו של הנשיא חואן מנואל סנטוס לבין מנהיג מחתרת FARC רודריגו לונדוניו. ההסכם נדחה ברוב זעום כש-50.2% הצביעו "לא" ואילו 49.8% הצביעו "כן". אחוז ההצבעה היה נמוך ורק 37.44% מבעלי זכות הבחירה השתתפו במשאל. על מאמציו לקידום השלום ולסיום מלחמת האזרחים בקולומביה קיבל הנשיא סנטוס פרס נובל לשלום באותה שנה. הוא הבטיח לתרום את הפרס למען קורבנות הסכסוך.

רקע

המשא ומתן בין הממשלה בבוגוטה לבין המורדים החל בהוואנה, בירת קובה, בנובמבר 2012, במטרה לסיים את המלחמה שהחלה ב-1964 וגבתה את חייהם של כ-220 אלף בני אדם. כעבור ארבע שנים, ב-24 באוגוסט 2016, חתמו הצדדים על הסכם השלום, שהעמדתו למשאל עם אושרה על ידי בית המשפט החוקתי של קולומביה ב-18 ביולי אותה שנה. עיקרי ההסכם כללו את פירוק לוחמי FARC מנשקם בפיקוח האו"ם, הפיכת המחתרת למפלגה פוליטית שתקבל שריון בפרלמנט, פיצויים לקורבנות, רפורמה חקלאית והקמת בתי דין מיוחדים. במשאל העם נשאלו האזרחים "האם הם תומכים בהסכם השלום?" והם נדרשו לבחור בין "כן" ו"לא".

תומכי ההסכם

הנשיא חואן מנואל סנטוס היה ממובילי מחנה ה"כן", שקיבל תמיכה נרחבת גם מצד מפלגות רבות בקולומביה, מכל קצוות הקשת הפוליטית, בהן המפלגה השמרנית, המפלגה הליברלית, מפלגת הירוקים, התנועה הילידית לשינוי חברתי ואחרות. על אף שרוב הדמויות הציבורית במדינה סירבו להכריז מפורשות אם הן בעד הסכם השלום עם המורדים או נגדה, רבים הצביעו על כך שהם תומכים בו באמצעות הודעות שונות. הזמרים המפורסמים ביותר במדינה כמו שאקירה, קרלוס ויווס, חואנס ופונסקה הביעו תקווה לשלום בחשבונות הטוויטר שלהם. הכדורגלן רדאמל פלקאו כתב מכתב לעיתון "אל טיימפו" ובו סיפר כי הוא מדמיין מדינה "עם היכולת לסלוח" ואילו כדורגלן העבר קרלוס ולדרמה היה נחרץ יותר, והופיע בעצרת של מחנה ה"כן" ובה הצהיר כי הוא רוצה עתיד טוב יותר לילדיו.

מתנגדי ההסכם

הדמות הבולטת ביותר בקרב מחנה המתנגדים היה הנשיא לשעבר אלווארו אוריבה, ששימש סנאטור בזמן הקמפיין. אוריבה הבטיח להילחם עד חורמה ב-FARC במהלך שתי הקדנציות שלו והפך למבקר בולט של יורשו סנטוס, מאז החל במשא ומתן עם המחתרת. בכירים במפלגת "המרכז הדמוקרטי" הצטרפו אל אוריבה, בהם המועמד לנשיאות ב-2014 אוסקר איוואן סולואגה וסגנו המיועד קרלוס הולמס טרוחיו. הם התנגדו לחנינת המורדים, לשריון המקומות בקונגרס, טענו כי ההסכם יעניק לגיטימציה לסחר בסמים וכי הנשיא סנטוס חרג מסמכותו במהלך השיחות.

תגובות לתוצאה

הנשיא סנטוס הודיע כי ישאיר את הפסקת האש בתוקף למרות דחיית ההסכם. כמו כן הצהיר כי ימשיך לחתור לשלום עד לרגע האחרון של כהונתו, ואמר כי יתייעץ עם האופוזיציה ועם מנהיגי המורדים לגבי המשך פעולה.
גם מפקד FARC לונדוניו אמר כי הארגון ממשיך לרצות בשלום, והבטיח כי השלום ינצח.
ב-24 בנובמבר נחתם בבירה בוגוטה הסכם שלום מתוקן, הכולל שינויים שהציעו מתנגדי ההסכם הקודם. בניגוד לנוסח הקודם, הנוסח החדש לא הוצג להצבעה במשאל עם נוסף, אלא הועבר לאישור הקונגרס, וזכה לאישורו.
שושלת האן

היסטוריה

ההיסטוריה של שושלת האן מתחלקת לשתי תקופות, "המערבית" וה"מזרחית", כאשר ב-14 השנים שבין שתיהן שלטה שושלת שין קצרת-היומין של ואנג מאנג.
ארהרד ראוס

קריירה מוקדמת

ראוס נולד ב-8 בינואר 1889 בוולפרמיץ במורביה שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1909 התגייס ראוס לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר ראוס בצבא האוסטרי כקצין מטה, ובשנת 1936 הועלה לדרגת אוברסט.

מלחמת העולם השנייה

לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הצטרף ראוס לוורמאכט, ומונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-17 בווינה, ומשום כך לא השתתף בפלישה לפולין ובמערכה על צרפת. ביוני 1940 מונה ראוס למפקד הרגימנט ה-243 שהפך ב-15 ביולי לרגימנט הממונע ה-4, וב-15 באפריל 1941 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-6 שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-6. במהלך מבצע ברברוסה פעלה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 בארמיית הפאנצר הרביעית שפעלה בגזרה הצפונית. החטיבה בפיקוד ראוס פרצה את קו סטלין והתקדמה בלטביה ואסטוניה עד לפאתי לנינגרד. ב-7 בספטמבר מונה ראוס למפקדה בפועל של דיוויזיית הפאנצר ה-6, ב-15 בספטמבר הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 בארמיית הפאנצר השלישית. הדיוויזיה יחד עם דיוויזיות נוספות כיתרה 400,000 לוחמים סובייטיים בכיס ויאזמה. במהלך מתקפת הנגד הסובייטית פיקד ראוס על הגנה מוצלחת של הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה כנגד הרוסים. באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל. ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מסטלינגרד. ב-10 בפברואר 1943 מונה ראוס למפקד הקורפוס ה-11 ופיקד עליו בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. לאחר הכישלון בקרב קורסק הגן הקורפוס שבפיקוד ראוס על נסיגת הכוחות הגרמניים אל מעבר לנהר הדונייץ, ולאחר מכן לחם בקרבות הנסיגה אל נהר הדנייפר. ב-4 בנובמבר 1943 מונה ראוס למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, וב-10 בדצמבר 1943 מונה ראוס למפקד ארמיית הפאנצר הרביעית, ופיקד על הארמייה בבלימת המתקפה הסובייטית, לא מעט מהצלחת הארמייה נבעה מתפקוד מפקד קורפוס הפאנצר ה-48 הרמן באלק. ב-21 באפריל 1944 מונה ראוס למפקד ארמיית הפאנצר הראשונה במקום גנרל הנס הובה שנהרג בתאונה, וב-15 באוגוסט 1944 מונה למפקד ארמיית הפאנצר השלישית. ב-10 במרץ 1945 הודח ראוס מתפקידו על ידי היטלר, בעקבות כשלונו בבלימת הרוסים בקו האודר, וב-14 במאי נפל ראוס בשבי האמריקאי.

לאחר המלחמה

ראוס שוחרר מהשבי ב-30 ביוני 1947. לאחר שחרורו כתב ספרים על טקטיקות השריון, ועל קרבות שפיקד עליהם. בשנת 1955 אושפז ראוס בבית חולים בווינה עקב דלקת ריאות, וב-3 באפריל 1956 מת ראוס והוא בן 67 שנים. ראוס נקבר בווינה בטקס צבאי מלא ב-6 באפריל.
לגנאלוגיה של המוסר

ההקדמה

בהקדמה מנסח ניטשה את דרך הדיון שלו באשר למוסר. כוונתו של ניטשה בספר היא לבקר את המוסר תוך ניתוח של דרכי התפתחותו. כיוון שערך שהתפתחותו מפוקפקת ומקורותיו מעוותים ראוי לפקפק בו בביקורת עליו, כך טוען ניטשה כי אם יצליח להוכיח שהמוסר התרבותי המקובל התפתח ממקורות כושלים ובאופן מעוות, הרי שהוא יצליח לנטוע זרעי ספק בקוראים באשר לערכי המוסר בהם הם מאמינים.

טוב ורשע נגד טוב ורע

במאמר מנסח ניטשה את טיעוניו המרכזיים באשר למוסר הנוצרי: 
ראשית המילים המוסריות ומקורן הם בכינויים שיוחדו לאצולה בעלת הכוח. ניגודם הפך לכינוי של חסרי הכוח. העליונות הפוליטית של האצולה השרישה את המושגים "טוב" ו"רע" ככינויים לגופם של האנשים עצמם. עם הזמן נוספו ערכים נוספים לכינויים הללו, כמו "טהור" ו"טמא", "דובר אמת" ו"שקרן" וכדומה. לערכים לא היה ערך מהותי של טוב ורוע אלא ככינוי בלבד לאנשים באצולה ולפשוטי העם.
מוסר העבדים הדיח את מוסר האצילים הכוחני, כאשר כת כוהנית חסרת כוח שנדרסה ונוצלה על ידי בעלי כוח הפכה את המושגים באופן לשוני, וטענה שהטוב הוא הנפגע, והרע הוא הפוגע. מעבר לכך, המהפכה המושגית שינתה את מושא הדיון: במקום כינויים לאנשים, הפכו המילים ל"טוב" ו"רוע" ככינוי למעשי האנשים. מהפכה זה, טוען ניטשה, הייתה הצעד הראשון בדרך לתרבות.

'רגשי אשם', 'נקיפות מצפון', ועניינים מסוג זה

בפרק זה מנסח ניטשה את הסברו להיווצרותם של רגשות האשם והמצפון. לדעתו, הרצון להיות מסוגל להבטיח (ולקיים), שנוצר באמצעות פיתוח יכולות הזיכרון והוודאות העצמית, הוא המקור של הענישה בהיסטוריה: כאשר מישהו הבטיח ולא קיים (למשל, לא החזיר הלוואה) גבה הצד הנפגע את החוב באמצעות השגת הנאה על חשבונו של הפוגע. בדוגמת ההלוואה, למשל, היות שהלווה לא החזיר למלווה את הכסף, ניגש המלווה ללווה ונהנה מגופו באופן אלים. הכוונה היא שהמלווה נהנה מההתעללות האלימה בגופו של האדם השני, למשל באמצעות קריעת ליטרת בשר מגופו. אלו תולדות מוסד הענישה לפי דעתו של ניטשה.
בשלב הבא ביקשו מנהיגי החברה הברבארית הזו, השואפת לכוח, שבה מתבטא כל אדם בשימוש במקסימום הכוח שלו, לנסח כללים וחוקים שיקבעו את הכמויות והיכולות של כל אדם וכל מעמד ליהנות ולתבוע את קיום ההבטחות מאנשים אחרים. קביעת החוקים היא יסודה של החברה, והיא הביאה לאחר מכן להפנמת הערכים פנימה, אל תוך האדם, עד שבסופו של דבר האדם הבין את הקשר שבין המעשה שעשה לבין העונש שקיבל; ויותר מכך, גם הקהל, מרגע שהחוקים והכללים פעלו באופן סדיר, הפנים את הקשר בין הפשע והחטא לבין העונש (שבמקורו לא נועד לשם הטלת מורא, אלא רק כדי לענג את הצד הנפגע, שלא קיימו את ההבטחה שניתנה לו). ההפנמה היא מקורו של המצפון ושל רגשות האשמה.
לדעתו של ניטשה, רגשות האשמה הללו הם המקור של הסירוס של האדם המודרני. בפרק זה רומז ניטשה על כך שהאדם המודרני יוכל להשתחרר מהסירוס הבלתי מוסרי רק באמצעות מותו של אלוהים, ותקומתו של אדם חדש, ספונטני ועצמאי. חלק זה, על הצעתו הפוזיטיביסטית של ניטשה, אינו מפותח במסגרת "הגניאלוגיה של המוסר".

מה המשמעות שבאידיאלים סגפניים?

ניטשה מציין בספר את הסגפנות כדרך שבסופה האדם יוכל להתמקד בחשיבות דברים גדולים יותר. האדם, לטענתו, ריק במהותו ומטבעו למלא את חללי גופו ונפשו באלמנטיים. ניטשה טוען כי הסגפנות, המניעה מ"מילוי" פיזי של גופו של האדם, תביא ל"מילוי" נפשי וכך לפיתוח האדם בתחומים חשובים יותר.
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל)

כדורגלן השנה בליגה האנגלית (באנגלית: FWA Footballer of the Year) הוא תואר המוענק מדי עונה (מאז שנת 1948) על ידי התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית, לכדורגלן אשר נבחר לשחקן הטוב ביותר בפרמייר ליג.
היזמה להענקת הפרס הגיעה מצ'ארלי באקן, ובבחירת הזוכה משתתפים חברי התאחדות העיתונאים, אשר מונה כ-400 עיתונאי ספורט מכל רחבי אנגליה.
שיאן הזכיות בתואר הוא תיירי הנרי עם שלוש זכיות, והוא גם השחקן הראשון שזכה בתואר פעמיים ברציפות.
מכפילי פרסה

אנטומיה

המאפיין העיקרי של הסדרה, ממנו נגזר שמה הלטיני, הוא מספר זוגי של אצבעות, המכוסות בפרסות. לכל המינים חסרה האצבע הראשונה, השנייה והחמישית קטנות או לא קיימות ועיקר משקל הגוף הוא על האצבע השלישית והרביעית. צורה זו מהווה התאמה לריצה ויעילה למהירויות גבוהות. לחזיריים יש 4 אצבעות בכל רגל, בעוד שלאייליים, פריים וגמליים יש שתי אצבעות. בכך נבדלים מכפילי הפרסה ממפריטי הפרסה, להם מספר אי-זוגי של אצבעות בכל רגל. 
משפחות הסדרה חולקות מספר מאפיינים זהים במבנה הגרמי ובמבנה השיניים. החלק הקדמי של הגולגולת נוטה להיות צר ומאורך. קרניים שכיחות בחלק מהמשפחות. 
לרוב המשפחות קיבות רבות המתואמות לאורח חייהם. לאייליים 4 חדרים בקיבה, דבר זה משמש להם בתהליך העיכול, שבמהלכו מיקרואורגניזמים בקיבתם מפרקים את מזונם הקשה לעיכול, למרכיבים תזונתיים. לדמויי חזיר קיבה יחידה מאחר שאינם לועסים את גירתם.
הגדול בבני הסדרה הוא ההיפופוטם ששוקל בממוצע 1,500 ק"ג ויכול לשקול למעלה מ-2 טון בזכרים גדולים במיוחד. הקטן ביותר הוא איילון מלאי (Tragulus javanicus) ששוקל 1–2 ק"ג.

אבולוציה

מכפילי הפרסה שוכנים בטבע בכל היבשות למעט אוסטרליה ואנטארקטיקה. תיעוד המאובנים של הסדרה מגיע לתקופת האאוקן. בתחילת עידן הקנוזואיקון מנתה הסדרה 36 משפחות שונות, בתקופת המיוקן קיבלו הפריטים פחות או יותר את מראם המודרני. השגשוג של הסדרה והתרבותה התרחשו במקביל להפחתה במספר מפריטי הפרסה. 
אף על פי שהלווייתנאים חסרים מאפיינים מורפולוגיים רבים של מכפילי הפרסה, גילויים חדשים מתחילת המאה ה-21 הציעו כי הלווייתנאים הם צאצאים של מכפילי פרסה קדומים, ולכן הם קשורים באופן ישיר למכפילי פרסה אחרים, כמו פרים והיפופוטם. בעקבות גילויים אלו, הוגדרה קבוצה חדשה, Cetartiodactyla, הכוללת את הלווייתנאים ואת מכפילי הפרסה יחדיו, ומדגישה את מוצאם המשותף.

מכפילי הפרסה והאדם

למכפילי הפרסה חשיבות גדולה ביותר לאדם. לפי שרידים ארכאו-זואולוגיים, מכפילי פרסה ניצודו בידי האדם משחר האנושות. כלכלת הבשר של ציידים לקטים במהלך התקופה הפלאוליתית הסתמכה ברוב המקרים על ציד מכפילי הפרסה החיים בעדרים גדולים, כגון אנטילופות באפריקה ואיילים באירואסיה וצפון אמריקה. בארץ ישראל חיות הציד הנפוצות ביותר בפרהיסטוריה היו מכפילי פרסה: צבי ארצישראלי, יחמור פרסי ובקר הבר. בנוסף, חיות המשק הראשונות שבויתו בסהר הפורה ובכלל, והחשובות ביותר עד ימינו, שייכות לסדרת מכפילי הפרסה: העז, הכבש, הבקר והחזיר. הם משמשים מקור לבשר, חלב, צמר, עור, עבודות חקלאיות כמו חריש ודישון השדות, ונשיאת משאות. מאוחר יותר בויתו גם הגמליים במערב אסיה ובדרום אמריקה.

ביהדות

ביהדות, כדי שיונקים ייחשבו לכשרים למאכל מבחינה הלכתית, עליהם להיות מעלי גירה ומכפילי פרסה - שהם מפריס פרסה שסועה, כגון: כבש, עז, בקר, האיילים, הצבי ועוד. בהיותם כאלה הם כשרים למאכל לאחר שחיטה כשרה כדת וכדין.
מוזיקה יוונית

היסטוריה

המוזיקה היוונית כשלעצמה הושפעה מתרבויות שונות, הן מאירופה והן מאסיה, במהלך ההיסטוריה בוצעה המוזיקה בחיי היום יום עם שילוב של ריקודי עם שונים כחלק מההווי החברתי היווני. במאה ה-18 המוזיקה היוונית הייתה נחשבת למוזיקה נחותה ופשוטה למדי שמי שהיה מאזין לה היה מוכר כ"חסר ידע במוזיקה" ועני.
לכן המוזיקה היוונית של היום כל כך עשירה בכך שמנסים לשלב בה כמה שיותר כלים שלא יהיה זכר לעוני והבורות שהיא שידרה דאז
במהלך המאה ה-19 עברה המוזיקה היוונית שינוי מהותי, בעקבות הרכב האופרה של |ספירידון סמאראס, ספירידון קסינדאס וניקולס מאנטאזרוס. ביוון נחשפו הרבה אמנים מוכשרים עם מלחינים כישרוניים, יחד עם שחקנים מעולים בתחום התרבות.

סגנון ומאפיינים

המוזיקה היוונית מהווה דרך ביטוי רגשות ומחשבות בנושאים שונים בחיי היום יום כגון: אהבה, כאב, עצב, ושמחה.
אחד הז'אנרים הידועים במוזיקה היוונית הוא הרמבטיקו, סגנון מוזיקלי אשר התפתח בעקבות הגירת המתיישבים היווניים מטורקיה ליוון כתוצאה ממלחמת יוון טורקיה.
אוה ננסן

חיים אישיים

ננסן נולדה בכריסטיאנה, בת לכומר ופרופסור לזואולוגיה מיכאל סארס (en:Michael Sars) ומארן סארס, ואחות לביולוג גאורג אוסיאן סארס (en:Georg Ossian Sars) ולהיסטוריון ארנסט סארס (en:Ernst Sars). מצד אמה, הייתה אחיינית של המשורר והמבקר יוהאן סבסטיאן ולהאוון (en:Johan Sebastian Welhaven) והסופרת אליזבת ולהאוון (en:Elisabeth Welhaven), ודודנית ראשונה של האדריכל היאלמאר ולהאוון en:Hjalmar Welhaven) ומפכ"ל המשטרה קריסטיאן ולהאוון.
בספטמבר 1889 נישאה אוה סארס לפריטיוף נאנסן, חוקר הקוטב ובהמשך זוכה פרס נובל לשלום על עבודתו עם פליטים. היו להם חמישה ילדים, בהם אוד ננסן (en:Odd Nansen), אדריכל נודע, שהקים בית מקלט לילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה. אוה ננסן מתה בדלקת ריאות ב-9 בספטמבר 1907 בליסאקר.

קריירה

אוה סארס למדה שירה במשך חמש שנים אצל אחותה מולי וגיסה, זמר הבריטון והמלחין תורוואלד לאמרס. הופעת הבכורה שלה כזמרת אופרה התרחשה בשנת 1881, ב"מוזיקפורנינגן", מבשר הפילהרמונית של אוסלו. היא למדה אצל דזירה ארטו בברלין בשנים 1886 ו-1887, התמחתה בשירת רומנסות והופיעה לראשונה בקונצרט כזמרת רומנסות מצו-סופרן בשנת 1886. היא הופיעה בקונצרטים רבים מספור, הן בנורווגיה והן מחוצה לה, בין 1880 ל-1900. ברפרטואר האופרה שלה היו "חלומה של אלזה" מלוהנגרין של ריכרד וגנר ו"גרטכן" ביצירתו של שומאן, "סצנות מתוך פאוסט של גתה".
סיורי הקונצרטים שלה בסקנדינביה יחד עם הפסנתרנית אריקה ניסן התקבלו בהתלהבות רבה. היא נחשבה לאחת מזמרות הרומנסות החשובות ביותר של נורווגיה. הקונצרטי הפומבי האחרון שלה התקיים בדצמבר 1899, והיא שרה מחזור שירים חדש בשם "Haugtussa ", שאדווארד גריג חיבר לפואמות של ארנה גרבורג.
אוה ננסן הייתה שותפה פעילה בתחום המוזיקה להתכנסויות בבית אמה, שהיה עד 1898 מקום מפגש לליברלים ואינטלקטואלים; הוא כונה "הסלון הראשון של כריסטיאנה".

חלוצת סקי

אוה סארס (ננסן) הייתה גולשת סקי מיומנת. היא וססיליה תורסן עוררו תשומת לב כנערות היחידות באירוע קפיצות הסקי Husebyrennet, לשם הגיעו על מגלשי סקי. בהמשך הייתה לה השפעה רבה במאבק למתן זכות לנשים להשתתף בתחרויות ספורט חורף לסוגיהן בתנאים שווים לגברים. בחג הפסחא 1892 הייתה לאישה הראשונה, כנראה, שחצתה את רמת הָארְדָאנְגֶרְווידָה על מגלשי סקי, לצד בעלה פריטיוף ננסן. בהזדמנות זו לבשה חליפת סקי מתריסה במידת-מה לגבי התקופה, שנתפרה למענה לפי התכנון של ננסן; חצאית החליפה הגיעה רק מעט מתחת לברכיים. במאמר Skiløbningen, שהתפרסם בעיתון Verdens Gang במרץ 1893, יצאה חוצץ נגד המתנגדים לסקי נשים מטעמי מוסר.
קואורדינציה

קוֹאוֹרְדִּינַצְיָה היא תיאום ושיתוף פעולה – ויסות של אלמנטים שונים לכדי פעולה משולבת והרמונית אחת, או תיאום בין חלקים שונים של מנגנון כלשהו לצורך השגת מטרה משותפת ביעילות מרבית.

התפתחות הקואורדינציה

הקואורדינציה מתפתחת במהלך ההתפתחות הגופנית.
בגילאי הילדות המשחק מעודד אימון ותרגול מיומנויות גופניות, תוך שיפור השליטה המוטורית והקואורדינציה.
הקואורדינציה תתפתח באופן מיטבי עד לגיל ההתבגרות ההורמונלית ולאחר מכן ניתן יהיה לפתחה באופן מרבי אך בצורה מתונה יותר.

פגיעה בקואורדינציה

הקואורדינציה עלולה להיפגע כתוצאה מגורמים מגוונים. הנמכה ביכולת הקואורדינציה יכולה להיווצר גם משילוב של גורמים שונים.
שימוש בחומרים כימיים מסוימים כמו אלכוהול עלול לפגוע בקואורדינציה. מסיבה זו נהיגה בשכרות עלולה להיות מסוכנת ולהוביל לתאונת דרכים.
טראומה גופנית חמורה עלולה ליצור פגיעה בקואורדינציה.
ישנן לקויות ונכויות שונות המאופינות בפגיעה בקואורדינציה.
נחש הנחושת

על פי התנ"ך, נְחַשׁ הַנְּחֹשֶׁת הוא צורת נחש שהכין משה מנחושת, על פי הוראת אלוהים, על מנת להפסיק הרג בעם ישראל בעקבות מכת נחשים. כל מי שהוכש על ידי נחש, הסתכל על נחש הנחושת ונרפא. יש האומרים שהנחש היה על מטהו של משה. במהלך השנים הפך הנחש למושא פולחן, וחזקיהו המלך קצץ אותו בשל כך.

מקור

בספר במדבר מסופר, כי במהלך הדרך שעבר העם במדבר, קצרה נפשו, ואנשים מתוכו באו בטענות כלפי משה ואלוהים: "לָמָה הֶעֱלִיתֻנוּ מִמִּצְרַיִם לָמוּת בַּמִּדְבָּר?" (כ"א, ה'). כתגובה, שילח אלוהים בעם את "הַנְּחָשִׁים הַשְּׂרָפִים", שהפילו בנשיכתם חללים רבים. העם הודה שחטא, וביקש ממשה שיתפלל ויעצור את המכה. לאחר שהתפלל קיבל משה מאלוהים את הציווי "עֲשֵׂה לְךָ שָׂרָף וְשִׂים אֹתוֹ עַל נֵס; וְהָיָה כָּל הַנָּשׁוּךְ - וְרָאָה אֹתוֹ וָחָי" (שם, ח').

במשנה

חז"ל מתייחסים למקרה זה במשנה:
וכי נחש ממית או נחש מחיה? אלא, בזמן שישראל מסתכלין כלפי מעלה ומשעבדין את לבם לאביהם שבשמים - היו מתרפאין, ואם לאו - היו נימוקים.
— משנה, מסכת ראש השנה, פרק ג', משנה ח'
המשנה מפריכה טענה מוטעית שיכולה להיות מובנית מהפסוק - שהנחש עצמו הוא זה שיכול להמית ולהחיות והוא שגרם לכך שהנִגפים המביטים בו יחיו. הסבר המשנה לפסוק הוא שמכיוון שנחש הנחושת היה על נס (מקום גבוה) כאשר בני ישראל הסתכלו לכיוונו למעשה הם הסתכלו לשמיים ושיעבדו לבם לאלוהים ולכן נרפאו ומי שרק הסתכל על הנחש ללא שיעבוד ליבו אל אלוהים - לא נרפא.

השמדתו

נחש הנחושת השתמר במשך דורות רבים והגיע לבית המקדש, עד ימיו של חזקיהו. הוא השמידו, בין שאר העבודה זרה שהשמיד, כי הנחש הפך לחפץ שאותו עבדו. ככל הנראה בני ישראל באופן מוטעה (כפי שניתן לראות מהמשנה) ייחסו לנחש הנחושת בעקבות הנס תכונות אלוהיות. כך מסופר (על חזקיה): "וְכִתַּת נְחַשׁ הַנְּחֹשֶׁת אֲשֶׁר עָשָׂה מֹשֶׁה, כִּי עַד הַיָּמִים הָהֵמָּה הָיוּ בְנֵי־יִשְׂרָאֵל מְקַטְּרִים לוֹ; וַיִּקְרָא לוֹ נְחֻשְׁתָּן" (מלכים ב' י"ח, ד'). בפסוק זה נזכר הנחש ביחד עם האשרה, הבמות והמצבות, ויש שהסיקו מכאן, שמקומו, לפחות בימי חזקיהו, היה בחצר בית המקדש.
במשנה מובא כי חכמי דורו של חזקיה הסכימו עם מעשהו זה: "ששה דברים עשה חזקיהו המלך... כתת נחש הנחשת והודו לו."

בתרבות

גם בתרבויות אחרות נחש מופיע כדמות מיתולוגית וכסמל פולחני. תכונותיו היו בעיקר להבריא חולים, וכן תכונות של פיריון, כוח חיים וחוכמה. מטה אסקלפיוס, אשר סביבו כרוך נחש, סמלו של אל הרפואה היווני, משמש עד היום כסמל הרפואה. בהיפודרום קונסטנטינופול נמצאו עמודי נחושתן, עמודי עקלתון, שבראשם ראשי נחש. מספר ראשי נחש מוצגים במוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול.
פריה בהה אריקסן

ביוגרפיה

פריה בהה אריקסן נולדה ב-Roskilde, דנמרק. למדה ב-Frederiksberg Gymnasium.
סוכן דוגמניות גילה אותה ברחובות דנמרק, כשחלף במונית. אריקסן דגמנה לראשונה ב-2005 בתצוגות אופנה בסתיו בפריז ובמילאנו של פראדה, לואי ויטון ומיו מיו (שאותה פתחה). היא המשיכה להציג על המסלול בניו יורק, פריז, מילאנו ולונדון, גם בתצוגות של אופנה להמונים וגם בתצוגות הוט קוטור. היא צעדה בתצוגות עבור שאנל, דיור, גוצ'י, ברברי, אלכסנדר ואנג, בלמן, באלנסיאגה, כריסטיאן לקרואה, זאק פוסן וסוניה ריקיאל.
היא הופיעה בפרסומות עבור מותגים דוגמת באלנסיאגה, ג'יל סאנדר, גוצ'י, הוגו בוס, הרמס, H&M,‏ קלווין קליין, שאנל, רוברטו קוואלי, ג'יאנפרנקו פרה, אמפוריו ארמאני, קלואי, קרל לגרפלד, מקס מארה, ולנטינו גאראווני, פוליני, Jaeger, גאפ וטום פורד. היא אחת מהפנים של הבושם גוצ'י, לצידן של הדוגמניות נטשה פולי ורקל זימרמן, וכיכבה בפרסומת בטלוויזיה בבימויו של דייוויד לינץ'. היא הפנים של הבושם IN2U של קלווין קליין.
הופיעה בתצלומים של מאמרי מערכת עבור כתבי עת רבים לאופנה, בכללם המהדורות בשפות השונות של הווג, עבור Interview Magazine, W Magazine, המהדורות האמריקאית והרוסית של הארפרס בזאר, המהדורות הצרפתית והקוריאנית של נומרו, i-D, V ופרפל. היא גם הופיעה על גבי השער של ווג הבריטי, ווג האיטלקי, פרפרל, ווג פריז, נומרו הצרפתי והקוריאני, i-D, V, W Magazine והמהדורות הסינית, הפורטוגזית, הדרום קוריאנית והיפנית של ווג.
מספר פריטי אופנה מכונים על שמה של אריקסן, בכללם תיק היד פריה של ג'יל סטיוארט,
הצמיד פריה של קלואה ונעלי פריה של אלכסנדר ואנג.
היא מדורגת במקום השני ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות בעולם של המגזין models.com,‏
ווג פריז בחר בה כאחת מ-30 הדוגמניות של שנות האלפיים.
כיום היא מתגוררת בניו יורק.
דניאל שושן

דניאל שושן (נולד ב-11 בפברואר 1957) הוא אמן ישראלי רב-תחומי העוסק במיצב, ציור, פיסול, וידאו ומולטימדיה. הוא חבר סגל בפקולטה לארכיקטורה בטכניון בחיפה, ומכהן כראש המעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית.
בית הנייר

עונה 1-2

איש מסתורי, המכנה עצמו בכינוי "הפרופסור" ("El Profesor"), מתכנן את השוד הגדול ביותר בהיסטוריה. על מנת לבצע את תוכניתו השאפתנית הוא מגייס צוות של שמונה אנשים עם התמחויות שונות, שלרובם אין מה להפסיד. המטרה היא להיכנס למטבעה המלכותית של ספרד, ולהדפיס 2.4 מיליארד אירו בשטרות לא מסומנים. הם משתלטים על המטבעה על פי תכנון קפדני, וצריכים להסתגר בה במשך 11 ימים כדי להדפיס את כמות השטרות שתכננו. במהלך ימים אלו עליהם להתמודד עם כוחות עילית של המשטרה הצרים עליהם, ועם 67 בני ערובה שנלכדו במטבעה בזמן ההשתלטות עליה.

עונה 3

העונה נפתחת בסקירה כללית על החבורה המפוזרת ברחבי העולם בתקופה שאחרי הבריחה עם השלל מהמטבעה, על מנת לשמור על ביטחונם הפרופסור מפזר אותם בזוגות ברחבי הגלובוס כשכל זוג נמצא ביבשת אחרת. 
בעונה זו הם מנסים לשדוד את הבנק המרכזי הספרדי כאשר המטרה העיקרית היא גניבה של מטילי זהב מכספת בעומק 50 מטר מתחת לפני האדמה, המטרה המשנית היא שחרורו של ריו והשבתו לחבורה משום שנתפס לאחר שהוא וטוקיו תקשרו באמצעות טלפונים לויינים שאיכנו את מיקומם, טוקיו מצליחה לחמוק מהם אך ריו נתפס, טוקיו חוברת לפרופסור למציאת דרך לחילוצו.
פרקי העונה מתנדנדים בין שלושה צירי זמן מרכזיים: ההווה, כלומר - השוד עצמו; העבר הקרוב - בו הפרופסור מאחד את החבורה והם מתכוננים יחד לביצוע השוד; והעבר הרחוק - הימים שעוד לפני שוד המטבעה ופיתוח התוכנית לשוד הזהב.

שידור מקורי

ב-2 במאי 2017, עלתה לראשונה הסדרה לשידור בספרד בערוץ הספרדי Antena 3 עונה זו הכילה 9 פרקים בלבד, והסתיימה ב-27 ביוני. ב-16 באוקטובר, עלתה העונה השנייה שהכילה 6 פרקים בלבד, והסתיימה ב-23 בנובמבר.

שידור בנטפליקס

בשנת 2017 רכשה נטפליקס את הזכויות לסדרה, והחליטה לחלק אותה לשני חלקים במקום לשמור על מספר הפרקים המקורי, שהיה תשעה פרקים באורך 70 דקות כל אחד. נטפליקס החליטו לערוך את העונה הראשונה מחדש ל-13 פרקים שונים ללא שם, וכל פרק הוגבל ל-40–50 דקות.
ב-6 באפריל 2018, עלתה העונה השנייה בנטפליקס ברחבי העולם. הפרקים של החלק השני נערכו מחדש משישה פרקים לתשעה פרקים ללא שם בני 40–50 דקות כל אחד.
ב-19 ביולי 2019, עלתה העונה שלישית של הסדרה המשודרת בבלעדיות בנטפליקס ברחבי העולם. ב-18 באפריל 2018  פורסם סרטון בערוץ היוטיוב בו הופיעה כותרת: "Este es un mensaje para la resistencia ". בסרטון מופיעים כמה חברי צוות, שמדברים על כך שהם יודעים שהקהל מחכה לעוד, ומספרים ש"השוד עדיין לא נגמר".

הפקת הסדרה

אף על פי שסיפור העלילה מתרחש במטבעה המלכותית של ספרד, הסדרה צולמה במטה מועצת המחקר הלאומית של ספרד (CSIC) שבמדריד, אשר דומה במראהו למטבעה הספרדית.
שיר העם האיטלקי בלה צ'או, המזוהה עם ההתנגדות לפשיזם, מתנגן מספר פעמים במהלך הסדרה, והוא מהווה מעין מטפורה לחופש. לפופולריות מיוחדת זכה השיר כש"ברלין" והפרופסור שרים אותו שניהם בהתרגשות בפרק 13 (האחרון) של העונה הראשונה של הסדרה.
ב-25 באוקטובר נטפליקס פרסמו סרטון על כניסת העונה השלישית להפקה. בסרטון ניתן לראות את הדמויות מהעונות הקודמות ואיתן דמויות חדשות בשם אליסיה, טאמאיו, "המהנדס", ו"בוגוטה", שיגולם על ידי שחקן לבנוני.

קבלת הסדרה

נטפליקס הודיעו בהודעתם לבעלי המניות על הרבעון הראשון של 2018 שהסדרה הייתה הסדרה שאינה דוברת אנגלית הנצפית ביותר בנטפליקס מעולם.
שעונית צהובה

תיאור

העלים מנוגדים, מסולסלים, בעלי שלוש אונות עמוקות. הצמח מטפס על ידי קנוקנות הנמצאות בכל מפרק עלה. הפרחים לבנים בקוטר 5-8 ס"מ ומאופיינים על ידי זירים ארוכים, לבנים או לבנים-סגולים. הפרי עגול או אליפטי בקוטר 5 ס"מ, וצבעו משתנה מירוק לצהוב בהבשלה. תוך הפרי מלא בזרעים קטנים הניתנים בציפה ונוזל צהוב ארומטי וסמיך המשמש כתוספת לשרבט ולהכנת ריבות וג'לי.

שימוש וגידול

הפרי משומש לגידול ביתי ועם פוטנציאל לשוק המסחרי. פרי השעונית הסגולה (שעונית נאכלת) בעל טעם המתעלה באיכותו על הסוג הצהוב. השעונית מצליחה בקרקעות מנוקזות ועשירות ברקבובית. את הצמח כדאי להדלות על כבלים או גדרות, והוא פורח בשנה השנייה לשתילה, ומניב ברציפות מיוני ועד נובמבר.
מין זה אינו מגודל בפוארטו ריקו בגלל מחלה אשר הורגת את הצמחים, וייתכן שנגרמת על ידי מין של פוסריום.
מחקרים בהוואי הראו שהחרק המוצלח ביותר להאבקה הוא דבורת העץ מהמין Xylocopa varipuncta. מספר מינים של דבורה זו נמצאים באזורים הטרופיים. כדאי לעודד את הימצאותן כמאביקים טבעיים. הצמח מניב לשנים רבות וזקוק למעט השגחה, מלבד גיזום ודישון מדי פעם.
הציפה נאכלת גם בצורתה הטריה ישירות מהפרי לאחר תוספת קטנה של סוכר. השימוש הנפוץ ביותר הוא במשקה מרענן המוכן על ידי ערבוב של הציפה עם קרח, מים, סוכר וסודה לשתייה.
זן ישראלי בשם Passion Dream) P.D) נוצר מהכלאה של שעונית צהובה ושעונית נאכלת.
בפרי ישנה כמות רבה של ויטמין C.