google/wiki40b huggingface dataset:
מקור היסטורי

סוגי מקורות

המקורות העיקריים המשמשים היסטוריונים על מנת לכתוב את ההיסטוריה הם מקורות כתובים, אשר הועתקו לאורך הדורות במנזרים או במפעלי העתקה ממלכתיים, כלים אשר היו בשימוש של תרבויות שונות בעבר (למשל כדים, כלי נשק, כלי אוכל וכדומה) אך גם סרטים, תמונות והקלטות שמע, יכולים לשמש כמקורות היסטוריים.
המקורות מתחלקים לקטגוריה נוספת: מקור ראשוני, שנכתב או נוצר בתקופה הנחקרת ואשר מספק מידע ממקור ראשון, כעדות ישירה לאירוע מסוים. מקור משני אשר מכיל ניתוח, פרשנות או סינתוז של מידע המצוי במקורות אחרים, לרוב מקורות ראשוניים, אך גם ממקורות נוספים.

מקורות כתובים

מקורות כתובים הם בדרך כלל כרוניקות, רשמיות (נכתבות על ידי הממשל) או אישיות (נכתבות ביוזמה אישית). המקורות הכתובים מגוללים סיפור היסטורי, המתחיל בנקודה מסוימת בעבר, לרוב מתאר את ההווה, ובמקרים מסוימים - אף מנסה לחזות את העתיד. מקורות כתובים יכולים להיות כרוניקות, אנאלים (כרוניקה המסודרת לפי שנים), ביוגרפיות או נבואות לאחר מעשה.

ממצאים ארכאולוגיים

ממצא ארכאולוגי הוא חפץ או שריד מהעבר (למשל: מבצר עתיק), אשר ממנו ניתן ללמוד על פרקטיקות אכילה, שיטות בנייה, אמנות ועוד. הממצאים הארכאולוגים מסייעים לאשש או להפריך את המידע הנמסר על ידי המקורות הכתובים, ושילוב של שניהם, בעיקר בחקר היסטוריה עתיקה או מדיבאלית מאפשר להגיע למסקנות אמינות יותר מאשר בהסתמכות על מקורות כתובים בלבד.

מקורות היסטוריים אחרים

החל ממחצית המאה ה-19, עת החל השימוש במצלמות, החלו להופיע מקורות לתיעוד היסטורי נוספים, אשר לא היו בנמצא במאות ואלפי השנים קודם לכן. התצלומים, סרטי הווידאו והקלטות השמע, מסייעות להיסטוריונים לאמת את המידע הכתוב במקורות, באמינות גבוהה יותר מאשר ממצאים ארכאולוגים. הסיבה לכך היא שבמקורות מסוג זה, ניתן לשחזר באופן טוב יותר את האירוע ההיסטורי הנחקר, מאשר על ידי ממצא ארכאולוגי מלפני מאות או אלפי שנים. עם זאת, השימוש במקורות אלה הוא מוגבל רק ל-150 השנים האחרונות, ולא ניתן באמצעותם לחקור תקופות מוקדמות יותר.

סביר

המידע המופיע במקור הוא הגיוני (אין בו התערבות על טבעית, לא מסופר בו על טכנולוגיה שלפני זמנה וכדומה), יש ראיות לכך שמספק המידע חי בסמיכות לאירוע אותו הוא מתאר, וישנם מקורות נוספים המאשרים את הכתוב.
דוגמה: כיבוש ירושלים על ידי הצלבנים.

אפשרי

המידע המופיע במקור תואם את ידיעת ההיסטוריונים על התקופה המדוברת, כתיבתו אמינה, אך אין מקורות נוספים המאשרים את הכתוב במקור.
דוגמה: סיפור מגילת אסתר

לא סביר

המידע המופיע במקור היה יכול להיות מוגדר כ"אפשרי", אך ישנם מקורות רבים הסותרים את התיאורים המופיעים בו.
דוגמה: כיבוש רומא על ידי ארתור, כפי שמופיע בהיסטוריה של מלכי בריטניה של ג'פרי ממונמות'.

בלתי אפשרי

המקור מתאר אירועים שאינם בדרך הטבע, טכנולוגיות חדשניות בטרם עת, או אירועים שלא יכולים להתקיים במציאות.
דוגמה: סיפורה של אטלנטיס.

אישוש מקורות היסטוריים

אחת הדרכים להעלות את מהימנותו של מקור מסוים, היא על ידי הצלבת המידע המופיע בו למקורות אחרים בני הזמן. המידע החופף יוכל לאשר את התרחשותו של אירוע היסטורי (זאת, אם הוא מלכתחילה לא מוגדר "בלתי אפשרי"), ואף לתת מידע שלא נמסר באופן ישיר במקורות.
למשל: ישנם חמישה מקורות שונים, המתארים את הכתרתו של קרל הגדול בחג המולד שנת 800. כל אחד מהמקורות מתייחס לאירוע באופן שונה, אך אין מקור השולל את הטקס. מכאן ניתן ללמוד כי הטקס, בסבירות גבוהה מאד, אכן התקיים.
הצפרדע המתבשלת

שימוש בתרבות המודרנית

בתרבות המודרנית משתמשים בסיפור הצפרדע המתבשלת בעיקר כמטפורה לתיאור חוסר תשומת לבם של אנשים לשינויים משמעותיים הקורים באופן הדרגתי, אשר בסופו של דבר עלולים להשפיע על חייהם בצורה לא רצויה.
המטפורה ניתנת בדרך כלל במקביל לטיעון המדרון החלקלק. כמו כן נעשה בה שימוש בעולם העסקים, על מנת להדגיש כי על שינוי להיעשות באופן הדרגתי כדי שיקבלו אותו.
הסיפור סופר פעמים רבות כדי לתאר מצבים שונים. ב-1960 נעשה בו שימוש בהקשר לסימפתיה כלפי ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. ב-1980 שרדנים השתמשו בו בהקשר לנפילת הציוויליזציה בעתיד, ובמהלך שנות ה-90 בקשר לחוסר הפעולה בנוגע לשינוי אקלים ואלימות במשפחה. בנוסף השתמשו בו ליברטריאנים כדי להזהיר אחרים מפני היעלמותן ההדרגתית של זכויות האזרח. 
בנוסף, מהווה הסיפור כמטפורה לאירועים שהובילו לשואת היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הגרמנים (ואף היהודים) הורגלו ואימצו אט אט טיעונים קלים ומאוחר יותר טיעונים חמורים יותר נגד היהודים. באופן זה, מאוחר יותר, כל טיעון נגד היהודים, אף המופרך ביותר, נשמע היה כאמת. כך, נקודת הרתיחה, שלב רציחת היהודים, הגיעה בעת בה האנשים כבר לא יכולו להבחין בה, והם קיבלו את המצב כמצב טבעי.
ינון ניר

ביוגרפיה

ינון ניר נולד בשנת 1975 וגדל בכפר סבא. למד תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב 
ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "פעמיים קברו את ברטה", ראה אור בשנת 1998 וזכה בשבחי הביקורות ספרו השני, "התקופה הכחולה", ראה אור בשנת 2003. לצד ביקורות  אשר השוו את הרומן לתפסן בשדה השיפון התפרסמו ביקורות אשר האשימו את ניר בשחיטת פרות קדושות ובהטפה לרצח פוליטיקאים. ספרו השלישי, הרומן "עלילות פרומות" ראה אור בשנת 2012.
ספרו הרביעי, החייל האחרון, ראה אור בשנת 2015.
פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו

ביוגרפיה

פרידריך נולד בדסאו ב-27 בדצמבר 1769, ללאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו ולואיזה הנרייטה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט ולאופולדינה מריה מאנהלט-דסאו.
בשנת 1788 התגייס פרידריך לצבא הפרוסי, ובשנת 1794 הועלה לדרגת גנרל, וקיבל את עיטור מסדר העיט השחור.
ב-12 ביוני 1792 התחתן פרידריך עם אמליה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
ב-27 במאי 1814 מת פרידריך בדסאו, ובשנת 1817 מת אביו לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובנו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
בלמונג

באפוס שירת הניבלונגים, בלמונג (Balmung) היא חרבו הקסומה  של זיגפריד, הגיבור המיתולוגי שהרג את הדרקון פאפנר. במיתולוגיה הנורדית נקראת החרב בשם גראם. ביצירתו של ואגנר, טבעת הניבלונג, נקראת החרב נותונג (Nothung).
החרב  חושלה  על ידי הנפח המיתולוגי וילנד (Wieland der Schmied).
על פי הסיפור בטבעת הניבלונג, האל ווטאן, מחופש לנווד זקן, נעץ אותה בעץ בביקורו אצל זיגלינדה, בתו, הנשואה לצייד הונדינג, אותו אינה אוהבת, והבטיח לה כי מושיעה יהיה זה שישלוף את החרב מן העץ. זיגמונד, אחיה התאום, הוא זה ששולף את החרב. לאחר שעמד לנצח בדו-קרב את הונדינג, נותצה החרב על ידי ווטאן, בניסיונו למנוע מזיגמונד ניצחון על הונדינג.
זיגמונד נהרג. לאחר מותו נולד בנו זיגפריד, אך אימו מתה בלידתו. הוא נמסר  למשמורת יחד עם שרידי החרב למימה, ניבלונג שהוא אחיו של אלבריך, ניבלונג המנסה להשתלט על טבעת קסמים. מימה מנסה לחשל לזיגפריד חרב חדשה, אך לאחר שזיגפריד מנתץ כל חרב שחישל עבורו מימה, עובר ביער האל ווטאן מחופש לנווד זקן. הוא פוגש את מימה, ושואל אותו שלוש שאלות. על שתי השאלות הראשונות מימה עונה בקלות. השאלה השלישית היא: מי  יוכל לחשל בחזרה את  החרב "בלמונג", חרבו של זיגמונד שנותצה על ידי ווטאן עצמו. מימה  אינו יודע את התשובה, שהיא: "זה אשר לא יידע פחד מהו". ווטאן נפרד ממימה ומודיע לו כי הוא עתיד לאבד את ראשו  לזה שיחשל את החרב.
מחשש פן ייהרג על ידו, מנסה מימה ללמד את זיגפריד פחד מהו ומספר לו על הדרקון פאפנר, שהוא למעשה ענק ששולט על טבעת הקסמים. זיגפריד, השש לקרב נגד הדרקון, מחשל בעצמו את "בלמונג" המנותצת.
במערת הדרקון מחכה אלבריך לרגע בו יוכל לקבל את הטבעת לידיו. ווטאן מבשר לאלבריך על בואו של הגיבור שיחסל את הדרקון. הניבלונג מזהיר את הדרקון בתקווה לקבל את הטבעת במתנה, אך לשווא.
זיגפריד מגיע למערה, ולאחר  מאבק קצר הוא נועץ את חרבו בלב הדרקון.
אב הטומאה

טומאת זיבות

לגדר זה הוסיפו חכמים גם את הגוי שנחשב זב, זובו, רוקו, מימי רגליו, מרכבו, משכבו ומושבו, דם גויה ובועל גויה. כמו כן, זב, זבה, נידה ויולדת שמתו מטמאים משכב ומושב (קיים חשש שיתעלפו וידמו שהם מתים).

טומאת נידה

על פי חז"ל, אם נטמאה מטמאה את כל הדברים מאז הבדיקה האחרונה או היממה האחרונה (המוקדם מביניהם). כן מטמאים וסתה, כתמי הדם שעליה ועל בגדיה, המרכב, המשכב והמושב של הרואה וסת, הרוק ומי הרגלים של הרואה וסת והאדם הבועל רואה וסת.

טומאת יולדת

לטומאת היולדת הוסיפו חז"ל גם יולדת איבר (שהוציא העובר אבר והחזירו ואז היא טמאה מרגע שיצא האבר), מרכב, משכב ומושב היולדת אבר, רוק ומימי רגליה של היולדת אבר ובועל היולדת אבר.

טומאת נבלה

לטומאה זו הוסיפו גם את הבהמה ששחט גוי הנחשבת כנבלה, אך יש הסוברים שטומאה זו היא מדאורייתא גם כן.
מיל (מטבע)

מיל היה יחידת כסף בתקופת המנדט הבריטי, החלק ה-1,000 של הלירה הארץ ישראלית, שהונפק החל משנת 1927.
המיל הונפק במטבעות של מיל אחד ושני מילים מנחושת, מטבעות של 5, 10 ו-20 מילים מקופרניקל (סגסוגת של נחושת וניקל) עם חור במרכזן (המטבע בן 10 מילים היה ידוע בתור "הגרוש עם החור"), ומטבעות של 50 מיל ו-100 מיל מכסף. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחלפו מטבעות הקופרניקל במטבעות מנחושת, ומטבעות הכסף במטבעות מקופרניקל. כמו כן הונפק שטר של 500 מיל. 
על מטבעות המיל הבריטי, היה רשומות, בין השאר, המילים בעברית: פלשתינה (א"י), ערך המטבע ושנה.
גם לאחר הקמת המדינה ב-1948, ועד שנת 1952, שימש המיל (והלירה הארץ ישראלית) הילך חוקי.
המטבע היחיד שהוטבע במדינת ישראל היה בן 25 מיל. בצד הערך רשום: "25 מיל" עם 2 ענפי זית מסוגננים. בצד הנושא מצויר ורשום: "ישראל" ומצויר אשכול ענבים.  ממטבע זה הוטבעו בירושלים 42,650 יחידות ובהטבעה נוספת בחולון 650,000 יחידות. 
בתאריך 6 בספטמבר 1950 הפסיק המטבע לשמש כהילך חוקי.
בשנת 1952, עם המעבר מהלירה הארץ ישראלית ללירה הישראלית, הוחלף שמו של המיל לפרוטה.
המיל הוא הבסיס למשחק הטלת המטבע המפורסם עץ או פלי, שכן מצידו האחד של המטבע חקוק "עץ" ומצידו השני הכתובת פלשתינה (א"י) או בקיצור "פלי".
Flock

מאפיינים

גרסה 2.5 של הדפדפן שילבה בתוכה רשתות חברתיות ושירותי מדיה כולל מייספייס, פייסבוק, YouTube, טוויטר, פליקר, Yahoo! Mail ,Blogger, Gmail וכו'. כאשר משתמש התחבר לאחת או יותר מהרשתות התומכות, Flock יכל לעקוב אחר עדכונים מחברים: פרופילים, תמונות שהועלו ועוד.
מופע שוליים

מופע שוליים (Sideshow) הוא מופע משני בקרקס, קרנבל או יריד.

הפעלולים במופעי השוליים

מופעי השוליים כללו לרוב פעלולים שונים שנועדו למשוך קהל וליצור פליאה והתלהבות אצל הצופים. פעלולים אלו כללו בליעת אש, בליעת חרבות, השלכת סכינים, שכיבה על מיטת מסמרים, טיפוס על סולם של חרבות, וכדומה.

היסטוריה

מופעי שוליים החלו כבר באנגליה במאה ה-17 והיו פופולריים במיוחד בבריטניה בתקופה הוויקטוריאנית. הרפואה לא הייתה מפותחת, ובתקופות אלו "חריגי האנוש" נתפסו כתעלומות מוזרות, מדהימות ומאיימות. טום נורמן, שניהל מופעי שוליים באנגליה מאז שנות ה-70 של המאה ה-19, כתב באוטוביוגרפיה שלו כי "יכולתָ להציג כל דבר באותם ימים. כל דבר, החל ממחט ועד לעוגן, מפשפש ועד פיל, יכולת להציג דג מלוח כלווייתן. העניין לא היה מה שהצגת; אלא הסיפור שסיפרת".
בארצות הברית היו מופעי השוליים אלמנט מקובל ביותר במופעי קרקס, כמו קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי. מופעי השוליים, ובהם מופעי המוזרויות, היו אלמנט מקובל בקרנבלים ובירידים באמריקה, והמשיכו להציג בבריטניה לאורך המאה ה-20.
קרנם של מופעי השוליים ירד עם חדירת הטלוויזיה, שהציגה את מוזרויות הטבע והעולם באופן זמין וזול. כיום מופעי מוזרויות, שמציגים אנשים בעלי עיוותים גופניים, אסורים לפי החוק במרבית המדינות המתוקנות, על אף מחאתם של חלק מהחריגים גופנית, שעבורם היו מופעים אלו הזדמנות לפרנסה. סיבה נוספת לירידה בפופולריות של מופעים מסוג זה היא שינויים בערכי התרבות - למשל, בעוד שבעבר נחשבו ה"פריקים" לתעלומות מסקרנות, כיום הידע הרפואי מלמד שהפרעות גנטיות ומחלות הן הגורמים לעיוות הגופני, ועל כן כיום מעוררים ה"פריקים" לרוב רגשות של רחמים, ולא של פחד. כיום מופעי שוליים ומופעי מוזרויות מעטים בלבד ממשיכים להציג.
דוגמה בולטת לאמן ידוע שהוצג במופעי שוליים כ"פריק" הוא ג'וזף מריק (1862–1890), שידוע בכינויו "איש הפיל", אשר סבל מעיוות גופני קשה.
גם ילדים בעלי חריגויות גופניות הוצגו במופעי שוליים. מירטל קורבין (1928-1868), שהייתה אישה מרובת רגליים, הוצגה באמצע המאה ה-19 כ"ילדה בעלת ארבע הרגליים מטקסס", אף שהייתה בת 13 בלבד.
בשנת 1932 ביים טוד בראונינג את סרט הפולחן "פריקס", על קורותיהם של "פריקים" במופע שוליים בקרקס, שנחשב היום לאחד מסרטי האימה החשובים בכל הזמנים.
טל סולומון

טל סולומון (נולד ב-27 ביולי 1984) הוא אמן סטנד-אפ, שחקן, קריין ותסריטאי ישראלי.

ביוגרפיה

נולד בראשון לציון. בשנת 2006 החל את דרכו בסטנד-אפ במסגרת קאמל קומדי קלאב בתל אביב, ומאז נמנה עם אמני הבית במקום. 
מ-2007 כתב עבור מספר תוכניות טלוויזיה קומיות, בהן "תוכנית האירוח של מה קשור", "צחוק מעבודה", "סלב'ס" (במסגרת Yes הטלוויזיה בלוויין), "פוטופיניש" בהנחיית אלי פיניש (בערוץ הראשון), ו"מחוץ לחוק" (קומדי סנטרל וערוץ 10).
בשנים 2009–2011 השתתף בשידורי האולפן השקוף של ערוץ המוזיקה 24, ב"ביפ קומדי האוס", ו"ביפ קומדי בר" (של הזכיינית קשת בערוץ 2), ו"קומדי בר" (של הזכיינית רשת).
ב-2012 הופיע בתוכנית הסטנד-אפ הראשונה לילדים, "הצחוקיה", ששודרה בניקלודיאון, והתארח בסדרה "מחוץ לחוק" בקומדי סנטרל.
מאז 2013 החל להעביר קורסים ללימוד סטנד-אפ במסגרת לימודי משחק.
ב-2014 התפרסם בעקבות יצירת המתיחות הטלפוניות הידועות על הוט, בזק 144 וכו', שגרפו יותר מ-3 מיליון צפיות במצטבר. מתיחות אלו הולידו פינת מתיחות טלפוניות קבועה בהגשתו ב"תוכנית הבוקר" של קשת.
מאז 2014 סולומון מופיע בכל הארץ עם מופע הסטנד-אפ שלו "מכל דבר עושה עניין".
תיאטרון קרוב

תיאטרון קרוב הוקם בשנת 2001 על ידי הבמאי והשחקן ניקו ניתאי. התיאטרון פעל בבית מרכזים שבדרום תל אביב, ולאחר השריפה בבית מרכזים בשנת 2003 עבר למקומו הנוכחי בתחנה המרכזית החדשה של תל אביב.
התיאטרון מציע רפרטואר מקורי לצד מחזאות קלאסית ומודרנית. אנסמבל התיאטרון כולל כ-50 שחקנים, מבוגרים וצעירים, כולם בוגרי בית הספר למשחק. 
התיאטרון העמיד לעצמו כמטרה לקרב את אוכלוסיות שונות אל מקורות התרבות העכשוויים והקלסיים ולפתח איתם פרויקטים חינוכיים מגוונים.
סגנון ההפקות שונה מהמוצג על הבמות הממוסדות, והוא כולל אירועים תרבותיים חינוכיים שבו המחסום בן האמן לצופה נמחק לחלוטין. הקהל הופך לחלק בלתי נפרד מהאירוע.
במשכן תיאטרון קרוב, בתחנה המרכזית, ישנם שני אולמות בהם הוא מעלה למעלה מ-100 אירועים מדי שנה.
הנדריקוס קוליין

ביוגרפיה

קוליין נולד ב-22 ביוני 1869 לזוג מהגרים אשר היגרו להולנד מסיבות דתיות. קוליין היה הבכור מבין שישה ילדים. בגיל 16 עזב את הבית על מנת ללמוד באקדמיה צבאית בקמפן. בשנת 1892 הוא סיים את לימודיו כקצין בדרגת לוטננט שני (סגן). בשנת 1893 התחתן ונשלח לאיי הודו המזרחיים ההולנדים, שם עבד כקצין בצבא הקולוניאלי במשך 16 שנים. בתקופה זו, העיד על עצמו קוליין כי השתתף במעשים אכזריים כנגד האוכלוסייה המקומית. הוא כתב ביומנו כי הרג אישה שהחזיקה את תינוקה, ולאחר מכן הרג עוד כ-9 נשים ו-3 ילדים אשר התחננו על חייהם. הוא העיד כי "העבודה לא הייתה נעימה, אך לא היה פתרון אחר".
עם שובו להולנד בשנת 1909, נבחר קוליין לפרלמנט מטעם המפלגה האנטי-מהפכנית. בשנת 1911 התמנה לשר המלחמה וביצע רפורמות באופי השירות הצבאי. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, במאי 1918 פעל קוליין כמתווך בין הממלכה המאוחדת לבין וילהלם השני, קיסר גרמניה על מנת לארגן שביתת נשק ולסיים את המלחמה. כתוצאה מהמשא ומתן, וילהלם יצא לגלות בהולנד. בשנים שלאחר מכן פעל קוליין גם בתחום העסקים ואף היה המנכ"ל של חברת של.
בשנת 1922 התמנה קוליין למנהיג המפלגה ולשר האוצר. בשנת 1925 נבחר קוליין לראש הממשלה, אך נאלץ להתפטר כשנה לאחר מכן כתוצאה ממשבר פוליטי הנוגע ליצירת יחסים דיפלומטיים עם קריית הוותיקן. לאחר ההתפטרות, חזר קוליין לכהן בפרלמנט, ושימש כראש המשלחת ההולנדית לחבר הלאומים בשנים 1927–1929. בשנת 1933 חזר קוליין לראשות הממשלה. ממשלתו התמודדו עם השלכות השפל הגדול, אשר גרם נזק רב למדינה. קוליין דבק בתקן הזהב, אשר בסופו של דבר גרם נזק לכלכלה ולקריסת הממשלה.
לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה הנאצית קרא קוליין לקבל את שלטון הנאצים באירופה. השקפתו הושפעה מהפגנת הכוח האדירה שהפגין הבליץ הגרמני וחולשתם היחסית של כוחות בעלות-הברית. זמן קצר לאחר מכן הוא ניסה לארגן התנגדות פוליטית, אך נעצר ביוני 1941 והועבר לחקירה בברלין. בשנת 1943 הועבר קוליין למעצר במלון הררי נידח בתורינגיה. לפי נכדו של קוליין, הוא יועד על ידי היינריך הימלר לשמש בשלהי המלחמה כמתווך בין גרמניה הנאצית לממלכה המאוחדת, כפי שעשה בסוף מלחמת העולם הראשונה. קוליין נפטר במעצר בשנת 1944.
קן גרימווד

קנת מילטון גרימווד (באנגלית: Kenneth Milton Grimwood;‏ 27 בפברואר 1944 - 6 ביוני 2003) היה שדרן רדיו וסופר אמריקאי.

ביוגרפיה

גרימווד ידוע גם בשם העט אלן קוקרן (Alan Cochran).
בספרי הפנטזיה שלו, גרימווד נהג לחבר בין מוטיבים של גלגולי נשמות ותקווה, עם קונספט מטאפיזי. מוטיבים הקיימים בספרו המוכר ביותר "בהילוך חוזר".
גרימווד התעניין במיוחד בקומיקס מסוג EC (קומיקס לשם בידור - Entertaining Comics) וכן בשדרנות רדיו, כשגדל בפנסקולה שבחוף האיזמרגד, פלורידה. הוא סיים את התיכון בשנת 1961 ואז שהה במהלך הקיץ שלאחר מכן בפריז ולמד בסורבון. הוא למד בקולג' בין השנים 1961 עד 1963. באמצע שנות השישים, עבד בתחנת הרדיו WLAK בלייקלנד, פלורידה. למד פסיכולוגיה במכללת בארד בניו יורק שם גם תרם סיפורים קצרים לעיתון המכללה, אותה סיים בשנת 1970.
מקצת מספריו המוקדמים נכתבו כאשר כיהן כעורך החדשות בתחנת הרדיו המקומית KFWB בלוס אנג'לס. ההצלחה של ספרו "בהילוך חוזר" אילצה אותו לעזוב את תחנת הרדיו KFWB לצורך כתיבה במשרה מלאה. גרימווד היה נשוי פעם אחת ללא ילדים.
בגיל 59, גרימווד מת מהתקף לב בביתו אשר בסנטה ברברה, קליפורניה. בתקופה שקדמה למותו, כתב תסריט עבור ספרו "בהילוך חוזר". שמו נמנה בין הסופרים והמוציאים לאור, במדריך האוניברסיטה של סנטה ברברה, קליפורניה. ישנו לפחות ספר אחד שלא התפרסם מכתב ידו של גרימווד, בשיתוף פעולה עם הסופר טום אטוויל (Tom Atwill).
אל-יום א-סאבע

רקע

העיתון יצא לאור לראשונה באוקטובר 2008 במתכונת של שבועון היוצא לאור מדי שבת, בתחילה כמגזין המסקר את התחום החברתי והפוליטי של מצרים. העיתון פעל במתכונת זו במשך כשלוש שנים, עד שבמאי 2011, מספר חודשים לאחר המהפכה במצרים, הוחלט להרחיב את תפוצתו, והוא הפך לעיתון חדשות יומי. לאחר ההכרזה על המעבר למתכונת של עיתון יומי אמר מייסד העיתון וליד מוסטפא: "העיתון תומך בצורך העממי במדינה אזרחית, ויחתור להציג עובדות לקוראים ללא הטיה פוליטית וייצוג אמין של השקפות מגוונות".]
באוגוסט 2011 הודיע ​​מנכ"ל העיתון סאלי פיש על הקמת אתר אינטרנט באנגלית, בשאיפה "לספק מידע רקע על פוליטיקאים מצרים, אנשי ציבור וארגונים במקום אחד".] גרסת האתר באנגלית פעלה עד חודש דצמבר 2012, אז הופסקה פעילותו.
חבל אוסטיה

חבל אוסטיה (ברוסית: Осетия) הוא חבל ארץ באזור הקווקז. האזור מתחלק לשני חלקים עיקריים. הראשון, דרום אוסטיה, הוא רפובליקה על פי הכרזה עצמית, בתוך הגבולות המוכרים בינלאומית כגאורגיה. השני, רפובליקת צפון אוסטיה - אלניה, שברוסיה. צפון אוסטיה-אלניה מתחלקת אף היא לשני תת-חלקים: אלניה - מחוז אוטונומי סובייטי לשעבר וצפון אוסטיה.
מוצא העם האוסטי הוא ככל הנראה מאזור מרכז אסיה ואיראן של היום וכן השפה האוסטית היא שפה השייכת למשפחת השפות האיראניות.
העם עבר לאזור זה כנראה בעת מסעות הכיבוש המונגוליים בראשות ג'ינגיס חאן שהתרחשו באזור זה והם ככל הנראה גרמו למעבר זה של אזרחים לאזור אוסטיה של היום.
האזור מיושב בעיקר על ידי אוסטינים השייכים לכנסייה האורתודוקסית הרוסית (82% מכלל אוכלוסייה) וכן מוסלמים. 
החלקים הצפוניים של החבל סופחו על ידי האימפריה הרוסית ובשנת 1784 הם הקימו מבצר ולדיקווקז. החלקים הדרומיים של החבל סופחו רק בשנת 1930. בשנת 1842 הכריזו הרוסים על הקמת אוקרוג אוסטיה במסגרת מלכות המשנה של הקווקז. האוקרוג, שכלל את צפון אוסטיה ודרום אוסטיה, התקיים עד לשנת 1918. בשנת 1922 החבל חולק בין רוסיה הסובייטית לבין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הגאורגית.
מיכל פזדן

קריירת מועדונים

פזדן הצטרף למחלקת הנוער של קבוצת הוטניק קרקוב בגיל 15. בעונת 2003-2004, עלה לסגל הקבוצה הבכירה של מועדון נעוריו. ב-2007 הצטרף לקבוצת גורניק זאבז'ה. ב-14 בספטמבר 2007, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפולנית במשחק מול פולוניה ביטום. אחרי 5 שנים בזאבז'ה, בהן ערך 126 הופעות ליגה, חתם פזדן בקבוצת יגילוניה ביאליסטוק. בביאליסטוק, שיחק פזדן שלוש עונות, בהן הופיע ב-86 משחקי ליגה וכבש 3 שערים. ב-24 ביוני 2015, עבר לשחק בקבוצת לגיה ורשה. בעונתו הראשונה בלגיה, זכה פזדן עם קבוצתו באליפות הליגה הפולנית. בעונתו הבאה בקבוצה, זכה עמה באליפות נוספת.

קריירה בינלאומית

פזדן ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת פולין ב-15 בדצמבר 2007, במשחק הניצחון 1-0 מול בוסניה והרצגובינה. פזדן נכלל על סגל הנבחרת הפולנית לטורניר יורו 2008, ויחד עם שותפו לסגל לוקאש גרגוליה היו ליחידים בסגל שלא שותפו אפילו לדקת משחק אחת בטורניר. פזדן נכלל גם בסגל הנבחרת הפולנית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת, וזכה בתואר השחקן המצטיין במשחק התיקו 0-0 מול אלופת העולם גרמניה.
קלייר טומלין

ביוגרפיה

טומלין נולדה בשם קלייר דלאביניי ב-20 ביוני 1933 בלונדון. היא בתם של איש האקדמיה הצרפתי אמיל דלאביניי והמלחינה הבריטית מיוריאל הרברט. היא למדה בקולג' הנשים ניונהאם קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1955 התחתנה עם העיתונאי ניק טומלין. היא עבדה בהוצאה לאור ובעיתונאות כעורכת ספרותית במגזין "New Statesman", ואחר כך בעיתון "סאנדיי טיימס" בעת שגידלה את ילדיה.
טומלין כתבה ביוגרפיות מפורסמות אחדות. ב-1974 הוציאה לאור את ספרה הראשון, "חייה ומותה של מרי וולסטונקראפט", שזכה בפרס ויטברד בוק. מאז חקרה וכתבה את הספרים "שלי ועולמו" (1980), "קתרין מנספילד: חיים סודיים" (1987); "האישה הנעלמת: סיפורם של נלי טרנן וצ'ארלס דיקנס" (1990) שזכה בפרסים ועובד לסרט קולנוע; "Mrs Jordan's Profession" (מ-1994); "ג'יין אוסטן: חיים" (1997); "Samuel Pepys: the Unequalled Self" (מ-2002) שזכה בפרס ויטברד, בפרס ספר השנה, פרס איגוד פפיס, ופרס רוז מרי קרושיי. ב-2006 יצא לאור הביוגרפיה של תומאס הרדי " Thomas Hardy: The Time-Torn Man", כמו כן יצרה סרט טלוויזיה אודות הרדי, ופרסמה אוסף שירים מאת הרדי. הביוגרפיה שלה על צ'ארלס דיקנס יצא לאור ב-2011. טומלין ערכה והציגה ספר ילדים בשם "מוריס" שכתבה הסופרת מרי שלי. ב-1999 יצא לאור אוסף סקירות פרי עטה בשם "Several Strangers".
טומלין אירגנה שתי תערוכות על תקופת הריג'נסי, האחת אודות השחקנית גברת ג'ורדן בקנווד, שנערכה ב-1995, והשנייה אודות מרי וולסטונקראפט ובתה מרי שלי, בשנת 1997. היא הייתה חברה בוועדה של ספריית לונדון, ושירתה כנאמנה של גלריית הדיוקנאות הלאומית ושל קרן וורדסוורת'. טומלין היא סגנית נשיאה של הארגונים "Royal Literary Fund", האגודה המלכותית לספרות, ושל הסניף האנגלי של ארגון PEN.

חיים אישיים

ב-1955 התחתנה עם ניקולס טומלין, שהיה עיתונאי בולט. נולדו להם שלוש בנות ושני בנים. ניקולס נהרג ב-1973 במלחמת יום הכיפורים.
ב-1993 התחתנה טומלין עם הסופר והמחזאי מייקל פריין.
ארם נהריים

ארם נהריים הוא שמו התנ"כי של האזור שמקובל בדרך כלל לזהותו עם צפון סוריה ליד גבול טורקיה. האזור של פְּתוֹר וכרכמיש על נהר פרת וחרן על נהר בליח עד נהר חבור. וזה במערב ארץ אשור הנמצאת באזור נינוה בצפון עיראק. הצירוף מופיע בתנ"ך חמש פעמים, ומזוהה בספר בראשית כארץ מוצאו של אברהם.

זיהוי האזור

הצירוף המדויק "ארם נהריים" מופיע רק בתנ"ך. בהתבסס על הניקוד המופיע בתנ"ך אֲרַם נַהֲרַיִם, רש"י מפרש את צמד המילים כ- ארם שבין שני הנהרות, ובתרגום אונקלוס ותרגום יונתן בן עוזיאל מבואר שהכוונה לנהר פרת.

זיהוי על פי התנ"ך

ארם נהריים היא ארץ מוצאם של האבות. כמעט כל שמות אבותיו של אברהם הם גם שמות של מקומות בארם נהריים. שְׂרוּג היה אבי סבו של אברהם, דבר המוכר גם מכתובות שנמצאו. שרוג מזוהה עם סֶרוּג' הנמצאת מערבית דרומית לאורפה. העיר נַחוֹר (שם סבו של אברהם ושם אחיו) מוזכרת בין המאות ה-19 וה-17 לפנה"ס בלוחות מארי בצורת נַחֻר. השם תרח נזכר בכתובת אשורית כשמו של מקום תִל שַ תֻּרַחִ. כל המקומות האלה נמצאים בקרבת חרן, על יד הנהר בליח.

מקורות השם מחוץ לתנ"ך

המונח נהריים מופיע במקורות המצריים בתעודות מהמאות שבין המאה ה-16 לפנה"ס ועד המאה ה-12 לפנה"ס, בכתובות על מסעות המלחמה ובחרפושיות שהתפרסמו לכבוד נישואיהן של בנות המלכים המיתניים אַרְתַּדַמָה וְשוּתַרְנָה למלכים המצריים תחותמס הרביעי ואמנחותפ השלישי. בכתובות אלה נרשם נהרין. במכתבי אל-עמארנה שנכתבו על ידי שליטים מאזור סוריה וארץ ישראל של היום, נרשם שם האזור נַחְרֵמַ. בכל המקורות הללו, השם "נהריים" משמש כתחליף לשם מיתני. השם אכן הולם למיתני, כיוון שתחום התפשטותה כלל את השטח שבין נהרות הפרת והחבור, ובמיוחד את חבל הנהר בליח.

מקורות נוספים

יוסף בן מתיתיהו, וכן תרגום השבעים, תרגמו את המונח "ארם נהריים" למונח מסופוטמיה. 
יש לציין כי תרגום השבעים אינו עקבי - הוא משתמש גם במונח מסופוטמיה של סוריה. יוסף בן מתיתיהו התייחס לכּוּשַׁן רִשְׁעָתַיִם, אשר מופיע בספר שופטים, כאשורי מלך ארם נהריים.
כותבים קדומים אחרים התייחסו למונח מסופוטמיה כאזור שבין נהרות הפרת והחידקל. על פי ספר היובלים, אשר הוא אחד מהספרים החיצוניים, בעת חלוקת הארץ בין 16 נכדיו של נח, קיבל ארם (בנו של שם בן נח) בירושה עבור צאצאיו את האזור בין הפרת והחידקל. יונתן בן עוזיאל
תרגם את ארם נהריים "ארם דעל פרת" וכן תרגם אונקלוס "ארם די על פרת" ככתוב "בעבר הנהר ישבו אבותיכם מעולם" (יהושע כ"ד ב').
אנתוני פלית'

ביוגרפיה וקריירה

אנתוני פלית' למד נגינה בצ'לו אצל אביו, הצ'לן הנודע ויליאם פלית', בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, שם זכה במדליית זהב בשנת 1966. ההקלטה הראשונה שלו הייתה בגיל 13, ל-BBC. הוא ייסד את שלישיית גאליארד (עם טרוור פינוק, צ'מבלו וסטיבן פרסטון, טרברסו), והופיע עמה משנת 1965 עד התפרקותה בשנת 1972.
פלית' היה הצ'לן הראשי של האקדמיה למוזיקה עתיקה ובהמשך של התזמורת האנגלית, שאותה עזב בשנת 1985 אך נשאר חבר בקבוצה הקאמרית של התזמורת האנגלית עד 1991. הקלטותיו כוללות קונצ'רטי לצ'לו מאת ויוואלדי עם התזמורת האנגלית והאקדמיה למוזיקה עתיקה, וכן היה צ'לן סולן במספר רב של יצירות תזמורתיות וקונצ'רטי גרוסי עם שתי התזמורות הללו. הוא הקליט את מכלול הסונאטות של ג'מיניאני (עם כריסטופר הוגווד) ושל ויוואלדי (עם רוברט וולי וסוקי טאוב, טריו סונאטות של הנדל וקורלי ומוזיקה קאמרית מאת יוהאן סבסטיאן באך עם הקבוצה הקאמרית של התזמורת האנגלית. עם נגן פסנתר הפטישים מלווין טאן הקליט את כל הסונאטות והוואריציות לצ'לו ופסנתר של בטהובן. אנתוני פלית' איננו מגביל את עניינו לביצועים אותנטיים; הוא מנגן בצ'לו מודרני והרכב הצ'לו שלו ביצע והקליט את ה"באכיאנאס ברזילראס" מס' 1 ו-5 של הייטור וילה-לובוס.
פלית' התמנה לפרופסור לצ'לו בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בשנת 1969 ובקולג' המלכותי למוזיקה ב-1986.
לצד הופעותיו במוזיקה קלאסית, ניגן גם בפסקולי סרטים רבים, בין השאר "היינו חיילים" של ניק גלניס-סמית' ו"גלדיאטור" של האנס צימר וליסה ג'רארד.