google/wiki40b huggingface dataset:
אבו אל-חסן מצור

אַבּוּ אלְ-חַסַן מִצּוֹר (ابو الحسن الصوري), המכונה גם אב-חסדה הצורי, היה פרשן מקרא ופוסק הלכה שומרוני בן העיר צור שחי במאה ה-11. המסורת השומרונית מייחסת לו את התרגום הקדום של נוסח השומרונים לתורה לערבית.

פיוטיו וכתביו

אב חסדה הצורי היה גם אחד משני הפייטנים השומרונים הבולטים, דוברי הערבית, במאה ה-11. הוא כתב פיוטים בארמית, וכן כמה פיוטים בעברית, שניכרת בהם השפעת לשון התפילה היהודית. הוא כתב מספר חיבורים בערבית. החשוב מביניהם הוא כתאב אלטבאח' (ספר השחיטה), שהוא מעין אוסף של דיונים הלכתיים ושל קטעי פולמוס, בין השאר נגד היהודים. חציו הראשון של החיבור פורסם בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי גרהרד ודל
חיבור נוסף שלו הוא כתאב אלמעאד (ספר תחיית המתים) שבו טוען אבו אלחסן שהמתים עתידים לקום מקברם, אמונה שלא הייתה מקובלת על רבים מן השומרונים עד זמנו. פסקי ההלכה של אבו אל חסן הצורי מקובלים על השומרונים גם כיום.
אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך

אוֹמִיקֶה - התאחדות לאומית יהודית-הונגרית לחינוך (בהונגרית: OMIKE - Országos Magyar Izraelita Közművelődési Egyesület), היה מוסד יהודי שפעל בהונגריה משנת 1910 ועד לשואת יהודי הונגריה ב-1944.

תולדות ההתאחדות

אומיקה הוקמה בשנת 1910 ביוזמת הרב שמעון הֶבֶשִי רבה הראשי של בודפשט. מטרתה הייתה להביא את ערכי המסורת היהודית בפני הציבור היהודי-הונגרי, שהושפע מהרעיונות החילוניים של העולם המודרני. ההתאחדות עודדה מחד גיסא את ההונגריזציה ומאידך גיסא גם את אורח החיים הדתי. אומיקה הקימה במשך השנים מספר מוסדות תרבות ורווחה ובהם,: קנטינה לארוחות חמות בקולג' היהודי בבודפשט, ספרייה וחדר קריאה לתלמידי תיכון, מועדוני ריקודים לתלמידי וחניכי בתי הספר למסחר וקייטנות לילדים. היא ארגנה הרצאות חינוכיות וקורסים מדעיים בבודפשט ובאזורי הכפר. בחסותה התנהלו חיי תרבות יהודית תוססים משנות ה-30, ונערכו תערוכות רבות.
אומיקה סיפקה ארוחות ודמי מחיה לחניכים והקדישה סכומים גדולים הן לסיוע בדמי ההרשמה וכל בסיוע נוסף שנדרש. מוסד תרבותי נוסף הוקם על ידה: ספרייה וחדר הקריאה, עם ספרים וכתבי עת מקצועיים שהועמדו לרשות תלמידי המכללות. שמונה שנים פעלו הקייטנות שאורגנו על ידה וכל שנה נשלחו 500–600 ילדים יהודיים שסבלו מאנמיה למשפחות מארחות בכפרים ובעיירות.
בדיקת שדה ראייה

הצורך בביצוע הבדיקה

בדיקת שדה ראייה נותנת מידע על תבניות מסוימות של אובדן ראייה. בהתאם מאבחנים סוגי מחלות עיניים שונות, למשל:  
בחשד למחלת גלאוקומה, מחלה בה נפגעת הראייה הפריפרית בשלבים המוקדמים עקב לחץ תוך-עיני מוגבר, שולחים בשלב מוקדם לביצוע של בדיקה זו. גודל ההפרעה הפריפרית בראייה כגודל הנזק העצבי שנגרם. גם בחשד לפגיעה ברשתית שולחים לבדיקה זו. 
בנוסף, מחלות נוירולוגיות שונות הגורמות לנזק לעצב הראייה יכולות להביא להפרעה בשדה הראייה, ויאובחנו על ידי הבדיקה, למשל: שבץ מוחי (CVA), אירוע מוחי חולף (TIA), טרשת נפוצה, גידולים מוחיים ועוד.
אינדיקציה נוספת לביצוע הבדיקה היא למשל לפני ניתוחי עיניים, לצורך השוואה עם התוצאות לאחר הניתוח.
בבדיקת שדה הראייה מוקרנות נקודות אור על מסך כדי לבדוק את הרגישות לאור של אזורים שונים בשדה הראייה. בבדיקה זאת מתבקש הנבדק ללחוץ על כפתור המונח בידו בכל פעם שהוא רואה נקודת אור המוקרנת על המסך. במהלך הבדיקה נקודות האור הופכות חלשות יותר ויותר עד שהנבדק אינו מבחין בהן כלל. בדרך זו המכשיר מסוגל לחשב מהי עצמת האור המינימלית שהנבדק מסוגל לזהות בכל אזור של שדה הראייה. בדיקה זו מבוצעת בנפרד לכל עין. מרבית חולי הגלאוקומה הנמצאים בטיפול נרתעים מביצוע בדיקת שדה ראייה. הבדיקה ממושכת, משעממת, מעייפת ודורשת ריכוז רב. רוב הנבדקים – הבריאים והחולים כאחד - מרגישים במהלך הבדיקה שלא ביצעו אותה כיאות. חלקם אף מרגישים תסכול וחרדה מכך שלא ראו היטב את נקודות האור, ולעיתים קרובות תחושתם במהלך הבדיקה היא כי מצב הראייה שלהם הוחמר. תחושות אלה משותפות לכל הנבדקים, בריאים וחולים כאחד, והיא נובעת בעיקר מכך שהמכשיר מכוון בהדרגה את עוצמת האור המוקרן עד לעוצמה המינימלית שהנבדק מסוגל לראות. חולים רבים היו שמחים לוותר על בדיקה זאת, אולם בדיקת שדה הראייה נותנת מידע חשוב ביותר על קיום המחלה ולאחר מכן על יציבות המחלה (האם הגלאוקומה התקדמה). מסיבה זאת חשוב מאד לבצע את בדיקת שדה הראייה בכל פעם שהרופא מפנה לבצע אותה. מרווחי הזמן בין בדיקה לבדיקה ינועו לרוב בין מספר חודשים עד שנה או יותר – הכול תלוי בחומרת המחלה, בלחץ התוך-עיני ובגורמים נוספים.

אופן ביצוע הבדיקה

הנבדק יושב על מול מכשיר דמוי מחשב, ומתבונן למרכז. בהמשך מוקרנות נקודות אור על המסך שמולו, כדי לבדוק את הרגישות לאור של אזורים שונים בשדה הראייה. הנבדק מתבקש ללחוץ על כפתור המונח בידו בכל פעם שהוא רואה נקודת אור המוקרנת על המסך. במהלך הבדיקה נקודות האור הופכות חלשות יותר ויותר עד שהנבדק אינו מבחין בהם כלל. בדרך זו המכשיר מסוגל לחשב מהי עצמת האור המינימלית שהנבדק מסוגל לזהות בכל אזור של שדה הראייה. 
בדיקת שדה הראייה מבוצעת לרוב על ידי טכנאי שדות ראייה שהוכשר לתפקיד זה. תוצאות הבדיקה מודפסות על דף נייר (כל עין על עמוד נפרד) וניתנות לחולה, וזה מוסר את הבדיקה לרופא בעת המפגש ביניהם. הרופא מפענח את הממצאים ומוסר לנבדק את קביעתו. התדפיס כולל מפת גוונים (בגוונים שונים של אפור) ולצדה חישובים מתמטיים וסטטיסטיים שונים המאפשרים פיענוח של שדה הראייה של העין שנבדקה. מפת הגוונים מוצגת בחלק העליון הימני של התדפיס, ואילו הערכים המספריים המוצגים בצד השמאלי העליון הם הערכים שמהם בנויה מפת הגוונים. מפת הגוונים היא החלק הפחות מורכב לפענוח. גוונים בהירים מסמלים רשתית בריאה ואילו גוונים כהים הם עדות לנזק שנגרם לרשתית כתוצאה מגלאוקומה. אזור שחור לחלוטין מסמן שבאזור זה של שדה הראייה לא ראתה העין את האור החזק ביותר שהמכשיר מסוגל להקרין (אור מקסימלי זה זהה בקרוב לעוצמת ההארה של ירח מלא בלילה חשוך ללא עננים). מכאן מובן כי האזורים האפורים, ובפרט השחורים הם אזורים בהם נפגעה רגישות הרשתית לאור.
הקונגרס הבינלאומי של הברברים

הקונגרס הבינלאומי של הברברים הוא ארגון בינלאומי לא ממשלתי העוסק בהגנה ובקידום של הברברים בצפון אפריקה ובפזורתם ברחבי העולם. הארגון עוסק בהגנה ובקידום האינטרסים הכלכלים, התרבותיים, הלשוניים של הברברים.
הארגון הוקם בספטמבר 1995 בצרפת. במהלך הקונגרס נפגשו נציגים ברברים מאירופה ובמיוחד צרפת, מצפון אפריקה ומאמריקה. קונגרסים נוספים התקיימו ב-1999 בליון, ב-2002 ברוביאה, ובשנת 2005 בנאדור שבמרוקו. בדצמבר 2011 התקיים הקונגרס השישי בבריסל שבבלגיה.
בשנת 2009 הגיש הקונגרס מחאה כנגד "מדיניות האפרטהייד" שממנה סובלים הברברים במרוקו.
שלום בוזגלו

ביוגרפיה

נולד לרבי משה בוזגלו בסאלי, בשנת ה'ת"ס 1700. למד בישיבת רבי אברהם אזולאי בעיר מרקש שבמרוקו. בין רבותיו וחבריו נמנו רבי אברהם אזולאי ממרקש, רבי יעקב פינטו, הרב ישעיה הכהן והרב יעקב גדליה. 
בעקבות רדיפות של מלך מרוקו כלפיו (אליהן התייחס לאחר מכן כשהיה חותם "אוד מוצל מאש"), עבר להתגורר בלונדון בשנת 1745, שם ערך את ספריו ושימש כמורה הוראה ודיין. 
התפרסם בעיקר בשל פירושו היסודי לספר הזוהר, הנקרא "מקדש מלך", שאותו הדפיס בעצמו בשנת תקט"ו.
חיבורו מקדש מלך מורכב משלש מקורות. הראשון הוא ספר לקט שושנים שחיברו חבריו רבי יעקב פינטו ורבי ישעיה הכהן ובו מושקע מתורת רבם רבי אברהם אזולאי. המקור השני  הוא חיבורו של הרב משה זכות על הזוהר הנקרא מקדש ה'. השלישי הוא ליקוטים מכתבי האריז"ל מה שנוגע לפירושי הזוהר.
נפטר ב-23 במאי 1780 - י"ח באייר תק"ם בלונדון.
מרכוס רינו

ילדותו, נעוריו וקריירה

רינו נולד כילדם הרביעי של ג'יימס ושארלוט רינו. ע"פ אחת הביוגרפיות שנכתבו עליו הוא היה צאצא של פיליפה פרנסיס רנו שהגיע ב-1777 עם לה אפייט לארצות הברית וקיבל אדמות מהממשלה. 
כשהיה בן 15 כתב לשר המלחמה וביקש לקבל מידע על הדרישות שצריך לעמוד בהן על מנת להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית- וסט פוינט. ב-1851 התקבל לוסטפוינט ושהה שם בהכשרה עד שנת 1857. הכשרתו ארכה יותר מהמקובל עקב כך שלא עמד בכל הדרישות. רינו סיים מדורג 20 מתוך כיתה של 38 חיילים.
ב-1 ביולי 1857 הוא קיבל דרגת סגן משנה ונשלח לשרת בגזרת האוקיינוס השקט במדינת אורגון. 
במלחמת האזרחים שירת רינו כקפטן ברגימנט הפרשים ה-1. רינו נפצע במצודת פורד שבוירג'יניה כשסוסו נורה ונפל עליו. ארבעה חודשים מאוחר יותר השתתף רינו במערכת גטיסברג. באותה שנה הוא נישא לחנה רוס מהריסבורג שילדה לו בן יחיד- רוברט רוס רינו. בבעלותם הייתה חוה בפנסילבניה. כשחנה מתה בשנת 1974 רינו היה במונטנה. הוא רכב לילה שלם ל'פורט בנטון' לבקש שחרור להלוויתה אך בקשתו נדחתה.
בדצמבר 1868 קיבל את דרגת מייג'ור והצטרף לרגימנט הפרשים השביעי ב'פורט הייס', קנזס. מאוחר יותר הועבר ל'פורט אברהם לינקולן' שבטריטוריית דקוטה שם הצטרף ללוטננט קולונל ג'ורג' קסטר.

מותו וקבורתו מחדש

ב-29 במרץ 1889 מת רינו בוושינגטון עקב ניתוח שעבר לטיפול בסרטן הלשון. הוא נקבר בבית הקברות 'גלנווד' שבוושינגטון בקבר לא מסומן.

אלמנתו של ג'ורג' קסטר, אליזבת, התבטאה נגד הניסיונות לשמר את זכרו באתר שדה הקרב. בשנת 1926 היא כתבה: 
"אני מייחלת לשימור זכרם של גיבורי שדה הקרב בליטל ביגהורן אך לא להבלטת שמו -מפאת הכבוד- של אחד מפחדני הרגימנט.."
ועדה שהתכנסה לבקשת בן אחיינו צ'ארלס רינו בשנת 1967 בחנה מחדש את העדויות של המשפט מ-1880 והחליטה להפוך את החלטת בית הדין. הוועדה קבעה שההחלטה להדיחו מהצבא הייתה בלתי תקינה. לרינו הוחזר התואר 'המייג'ור המכובד'. ב-9 בספטמבר 1967 הוצאה גופתו מקברה ונקברה מחדש בהלוויה צבאית ובירי מטחי כבוד ב'בית הקברות הלאומי קסטר' שבשדה הקרב בליטל ביגהורן.  רינו הוא המשתתף היחיד בקרב שזכה להיקבר בהלוויה מכובדת בבית הקברות הלאומי בשדה הקרב שנקרא על שם מפקדו לשעבר.

אזכורים בתרבות

דמותו של רינו גולמה על ידי השחקן טי הרדין בסרט משנת 1967 'קסטר מהמערב' וע"י השחקן מיכאל מאדיריוס בסדרת הטלוויזיה משנת 1991 'בנו של כוכב הבוקר'.
נחמיה עזז

ביוגרפיה

נחמיה עזז נולד בברלין, גרמניה בשנת 1923. בהיותו בן ארבעה חודשים הועלה לארץ וגדל בזכרון יעקב. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית. בסיומה של המלחמה למד באיטליה פיסול בשיש כשוליה של אמן בבולוניה. מאוחר יותר למד ויטראז אצל אמן פסל הולנדי. במלחמת העצמאות שירת עזז במסגרת חטיבה 8, ולאחר המלחמה כיהן בתפקידי מודיעין שונים עד שנת 1953, אז נסע ללמוד כימיה קרמית בהולנד.
בשנת 1955 חזר לישראל והתמנה להקים מחלקה לקרמיקה אמנותית במפעל "חרסה" בבאר-שבע. העבודות שנוצרו ב"חרסה" היו עשויות מחומר קרמי בשם ויטריאוז, ואופיינו בצורות אמורפיות וא-סימטריות. העיטור של כלים אלו שאב את השראתו מצבעי המדבר וממוטיבים מקומיים אחרים. בשנת 1960 פרש מניהול המחלקה והתרכז בפיסול, בויטראז' וביצירת קירות דקורטיביים במקומות שונים בישראל ומחוץ לה.
קולופון

קולופון (מלטינית: colophon) הוא רשומה צורנית החותמת ספרים מימי כתבי היד וראשית הדפוס.
מקור המושג הלטיני במילה היוונית העתיקה "קולופון" (κολοφων), שמשמעהּ 'פסגת הר' או 'שיאהּ של המלאכה'. ברשומה צורנית זו, שלה היו צורות מגוונות – משולשים הפוכים, פירמידות, ריבועים ועוד – חתם המדפיס או הכותב את מלאכת הספר. בקולופון הובאו בקצרה תולדות כתב היד או הדפוס, שבחים לתורמים וגינויים למשנאים, תאריכים, לקחי מוסר ותכנים נוספים.
מלאכת הדפוס ירשה את נוהג הקולופון מכתבי היד. מעתיקי כתבי היד הם שהמציאו את רשומת הקולופון כחתימה לספריהם, ובמאה החמש עשרה, כשהחלו המדפיסים הראשונים להפיץ את ספריהם, הם אימצו את המנהג הזה ונהגו גם הם לסיים אותם בהבאת קולופונים. מאוחר יותר, תוך כדי גלגולים שונים, עבר ה"קולופון" של הספרים המודפסים ל"עמוד השער". היום מתנאים בהבאת קולופונים סופרים מודרניים הפוזלים אל הספר העתיק, וכן מהדירים שונים שרוצים לשוות נופך עתיק למלאכתם, חובבי ספרים, וסתם תלמידי חכמים הרוצים להתנאות בידיעותיהם. לדוגמה, בכתב העת לשירה "שבו", בהוצאת המו"ל הביבליופילי עוזי אגסי, נחתם כל גיליון של כתב העת בקולופון.
תוכן רשומת הקולופון, שיש שתרגמוה לעברית בשם "אחרית דבר", היה מגוון מאוד. היו בו צורות קבועות ונוסחים קבועים של בתי הוצאה, בתי דפוס או מעתיקי כתבי יד בעלי מסורת, ובצדן גם הבעת תודה, שבחים לאל בורא עולם, תאריכים ומשחקי גימטריה, ואפילו חוויות אישיות, רשימת אסונות פרטיים וכדומה. רשומות הקולופונים מהוות מקור ביבליוגרפי מחקרי והיסטורי ממדרגה ראשונה. אלו הן עדויות חשובות, בדרך כלל ממקור ראשון, ויש בהן כדי ללמד על התקופה.
הקולופון המודפס העברי הראשון הודפס בסוף הספר העברי המתוארך הראשון (פירוש רש"י על התורה) שנדפס בעיר רג'ו די קלבריה שבדרום איטליה בשנת 1475.
מו"לים מסחריים אחדים התחילו להשתמש בקולופונים והם כוללים פרטים דומים בספרים שהם מוציאים לאור. הקולופונים שלהם הם, או בסוף הטקסט (המקום המסורתי) או מעבר לשער. קולופונים כאלה יכולים לכלול את מעצב הספר, שיטת ההדפסה, בית הדפוס וכדומה. מו"לים ישראלים מדפיסים קולופון ובו שער נוסף באנגלית או בשפה אחרת ובו: מקום ההדפסה, שנה שם המו"ל באנגלית וכדומה.
רגל (יחידת מידה)

רגל היא יחידת מידה לאורך. בכל רגל 12 אינצ'ים ואורכה הוא 30.48 ס"מ (כל אינץ' הוא 2.54 ס"מ). שלוש רגליים הן יארד אחד. רגל (וכן אינץ' ויארד) אינה נכללת במערכת SI, שבה המטר הוא יחידת המידה לאורך.

היסטוריה

לפי האמונה הרווחת, המידה העתיקה ביותר לרגל הייתה אורך כף רגלו של אדם.
הרגל הייתה יחידת מידה מקובלת לאורך כמעט בכל התרבויות. השימוש הידוע הראשון של מידת אורך זו היה בשומר כשמידותיו של פסלו של אחד מגודֶאָה (שליט) בלַגַש ניתנו ברגלים. נהוג לתארך את הפסל הזה לסביבות 2575 לפנה"ס.
יש הסבורים שמקור המידות הנמצאות בשימוש כיום הוא בהנרי הראשון, מלך אנגליה, שאורך כף רגלו היה 12 אינץ'.
בעבר היו מספר אורכים רב התואם למונח "רגל" שהיו בשימוש במקביל באזורים שונים, ואף היום, למרות ניסיונות התקינה, נותרו כמה מהם בשימוש . דוגמה ל"רגל לא תקנית" שיצאה משימוש היא הרגל הצרפתית השווה 32.52 ס"מ, לעומת 30.48 הס"מ אליהם שווה הרגל הנפוצה. האורך המקובל כיום ברוב הארצות, הוא זה שמקורו באנגליה והוא בשימוש בעיקר בבריטניה וארצות הברית. המכון הגאודטי האמריקאי משתמש בהגדרה שונה במקצת, שלפיה רגל היא 30.480061 ס"מ.
רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים

קווים מרכזיים במחזה

עלילת המחזה עוקבת אחר עלילת "המלט" ומציגה, כביכול, את "צידה השני". עלילותיהם של רוזנקרנץ וגילדנשטרן, שכל הידוע עליהם מתוך מחזהו של שייקספיר הוא שהיו חבריו ללימודים, רוויות בעיקר דיאלוגים משעשעים ואבסורדיים, הרומזים לסוגיות בפילוסופיה ובתורת התיאטרון.
המחזה פותח בפגישתם של רוזנקרנץ וגילדנשטרן עם להקת תיאטרון נודד. הם זומנו להגיע אל הארמון, אך אינם יודעים מדוע. גם אירועים שקרו להם לפני נקודה זו אינם זכורים להם והם אף אינם בטוחים מיהו רוזנקרנץ ומיהו גילדנשטרן. כבר בתמונה הראשונה מופיע דיון במוטיב האקראיות, השניים משחקים בהטלת מטבע, אך המטבע נופל תמיד על אותו צד, עץ. 90 פעם המטבע נופל על אותו צד. עובדה זו מרמזת לכך שהחברים נמצאים בעולם בו אין אקראיות ואין להם בחירה טבעית. מרגע שזומנו לארמון הם נמצאים על מסלול דטרמיניסטי (הכרחי), המוביל, בסופו של דבר, למותם.
רוזנקרנץ וגילדנשטרן נפגשים מספר פעמים עם שחקני התיאטרון הנודד, שהוזמנו אף הם לארמון על ידי המלט על מנת להציג את ה"מחזה בתוך מחזה", "רצח גונזאגה", בפני המלך קלאודיוס והמלכה גרטרוד, שתפקידו לחשוף את רוצחו האמיתי של המלט-האב. שיחותיהם עם השחקן הראשי של הלהקה ממשיכות את דיוניו של שייקספיר בנושא המשחק בתיאטרון, כפי שהם מובאים ב"המלט" בשיחותיהם של המלט ופולוניוס עם השחקנים.

הפקות בכורה

המחזה החל ב-1964 בתור מחזה במערכה אחת בשם "רוזנקרנץ וגילדנשטרן פוגשים את המלך ליר", המחזה הורחב והועלה בבכורה בפסטיבל אדינבורו. בכורת המחזה בלונדון הייתה בתיאטרון אולד ויק ב-11 באפריל 1967 בביצוע הלהקה השייקספירית המלכותית.
מאז 9 באוקטובר ולמשך כשנה, הוצג המחזה בברודוויי, ניו יורק. המחזה היה מועמד לשמונה פרסי טוני (בהם לבמאי דרק גולבי, שביים את ההצגה גם בלונדון) וזכה בארבעה: עבור המחזה הטוב ביותר, עיצוב במה ותלבושות והפקה.

בישראל

בשנת 1968 קבע העיתונאי אורי קיסרי, בעקבות הצגת המחזה בפריז וכשלונו שם ש"אין לנו עדיין קהל לצורך טקסט תיאטרלי כה רציני, מזוקק, מקורי וכבד דוגמת הטקסט של סטופארד ולעת עתה יש לוותר על נוסחה ישראלית למחזה הנדון".
ב-1978 הוצג המחזה בתיאטרון החאן הירושלמי, בתרגומו של ט. כרמי, בבימויו של דוד זידנר ועם השחקנים משה אוסם, אהרן אלמוג, מרגלית אלמוג, משה בקר, אבינועם מור חיים, אבי פניני וספי ריבלין.
המחזה היה הפקתו הראשונה של תיאטרון גשר, ההצגה הוצגה כולה ברוסית עם תרגום סימולטני לעברית. ההצגה הועלתה לראשונה ב-21 באפריל 1991 באולם "הבימרתף", מיד בתום מלחמת המפרץ. ההצגה נבחרה לייצג את התיאטרון הישראלי בניו יורק, בינואר 1992. ההצגה הוצגה גם בעברית.
ב-2007 הוצג המחזה בתיאטרון הקאמרי בתרגומה ובבימויה של יעל רונן ובעיצובה של רות דר עם יניב ביטון כרוזנקרנץ, יואב לוי כגילדנשטרן ורמי ברוך בתפקיד השחקן.
שפות אבוריג'יניות

שפות אבוריג'יניות או שפות אוסטרליות ילידיות או שפות אוסטרליות (באנגלית: Australian Aboriginal languages או Australian languages הן מערכה (Phylum או Macrophylum) של שפות שדוברו או המדוברות בקרב האבוריג'ינים של אוסטרליה. מנקודת מבט בלשנית המונח אינו מתייחס למשפחת לשונות רגילה אלא למערכת שפות המדוברות בשטח גאוגרפי מוגדר. השפות האבוריג'יניות היו במקור כ-250 במספרן, בימינו כ-145 בשנת 2004 ו-120 בשנת 2014, והן מדוברות באוסטרליה ובעוד כמה איים קטנים סמוכים. הן מחולקות לעוד משפחות וקבוצות שונות.

סכנת הכחדה

כמעט כל השפות האלה מאוימות על ידי תהליך הכחדה, שהתחיל עם עלייתה של השפה האנגלית האוסטרלית כשפת תקשורת כלל-אוסטרלית ועם אירועים של גירושים, מעשי אלימות, מגיפות והזנחה שבמהלך מאה וחמישים השנים הראשונות של התיישבות הלבנים באוסטרליה גרמו לדילדול ניכר של מספר האבוריג'ינים ביבשת. 
נכון ל-2016, רק 5–6 שפות אבוריג'יניות מדוברות על ידי יותר מ-1,000 אנשים ולמחצית השפות האבוריג'יניות יש פחות מ--10–20 דוברים. 
מדי שנה הולך וגדל מספר השפות האבוריג'יניות המצטרפות לרשימת השפות הנכחדות.
לפי נתונים משנת 2008 התקיימו באוסטרליה 220 שפות אבוריג'יניות, מתוכן 25 מדוברות כל אחת על ידי אדם אחד בלבד. לפי נתונים אחרים של הסקר הראשון של המכון האוסטרלי לשפות ילידיות משנת 2004 היו קיימות 145 שפות מדוברות, מתוכן 110 בסכנת הכחדה ו-18 "חזקות". כעבור 10 שנים, בסקר השני, מספר השפות החיות ירד ל-120, מתוכן רק 13 נראו "חזקות".

סיווג

לפי סיווג מסורתי מחלקים את השפות האבוריג'יניות לתריסר משפחות ועוד כמה שפות בודדות. משפחת הלשונות בעלת התפוצה הרחבה ביותר היא זו של שפות פאמה-ניונגאן שדובריהן מפוזרים על כל שטח אוסטרליה פרט לצפון. משום כך, לצורך פישוט הסיווג ונוחותו, שאר השפות האבוריג'יניות מקובצות תחת המונח "שפות נון-פאמה-ניונגאן", כלומר שפות שאינן פאמה-ניונגאן.
סטפנוס השמיני

ביוגרפיה

סטפנוס נולד ברומא, וכנראה היה הכומר הראשי של סאנטי סילבסטרו א מרטינו איי מונטי. בחירתו כאפיפיור התקיימה בהשפעת הנסיך הרומאי אלבריק השני מספולטו, והוא היה האפיפיור השני, שחייב את בחירתו להתערבותו של הנסיך הזה. בגלל התלות שניתנה לו, הוא שלט על מדינת האפיפיור רק באופן פורמלי. מתקופת שלטונו ידועים רק כמה אירועים. סטפנוס אמר כי הוא תומך יחד עם אלבריק ברפורמות של נזירי קלוני וגם ראש המנזר, אודו מקלוני קיבלו. בסכסוך הצרפתי, הוא עמד לצידו של לואי הרביעי, מלך צרפת.
לדברי מקורות מאוחרים היה סטפנוס השמיני מעורב בקרבות בין אלבריק להוגו מפרובאנס, ולקח חלק במרד נגד אלבריק. כתוצאה מכך, הוא נכלא ונענש על ידי אלבריק בהטלת מום ונפטר באוקטובר 942. ובמקומו נבחר מרינוס השני.
התוכנית של המלך אלפרד

התוכנית של המלך אלפרד היא תוכנית בדיונית שיוחסה ל-CIA, לפיה קיימת תוכנית אמריקאית לחיסול הקהילה האפרו-אמריקאית. תאוריה זו התייחסה בעיקר לאופן התגובה הרשמי של ממשלת ארצות הברית במקרה של איום התקוממות שחורה, כשהפתרון הוא ריכוז הקהילה השחורה בארצות הברית במחנות ריכוז. לפי תאוריה זו קיים מעקב ממשלתי אחר לוחמי החופש השחורים בארצות הברית, כמו תוכנית ממשלתית לרכז את כלל תושבי ארצות הברית שמקורם ממוצא אפריקאי במחנות ריכוז במקרה של התקוממות שחורה. 
רעיון התוכנית הוצג לראשונה בספרו של ג'ון א. וויליאמס בשנת 1967 "האיש שבכה אני". עם צאת ספרו צילם וויליאמס חלקים מהספר והשאיר עותקים ממנו על מושבי הרכבת התחתית במנהטן, דבר שהקנה לרעיון תפוצה רחבה בקרב הקהילה השחורה בארצות הברית, כשלעיתים אמיתות הרעיון נתפס כחסר עוררין.
השחקן והמוזיקאי גיל סקוט הרון חיבר את השיר "תוכניתו של המלך אלפרד" שנכלל באלבומו  Free Will משנת 1972.
נמל התעופה הבינלאומי ולדיווסטוק

היסטוריה

ב-1931 נבנה נמל התעופה ולדיווסטוק וב-1932 החלו להתבצע בו טיסות מסחריות. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש נמל התעופה למטוסים לצורכי חקלאות, פיקוח ומחקר על חופים ויערות במזרח הרחוק. טיסת נוסעים בין ולדיווסטוק ומוסקבה התבצעה לראשונה ב-1948 באמצעות מטוס איליושין 12. בין 1959 ל-1964 נבנה קומפלקס מתקני קרקע על מנת שהנמל יוכל לקבל מטוסים גדולים יותר.
בסיס חיל הים הסיני בג'יבוטי

היסטוריה

ב-11 ביולי 2017, שלח צבא השחרור העממי ספינות של "צי הים הדרומי זהנג'יאנג" אל עבר הבסיס בג'בוטי, ובכך נחנך בטקסיות. רשמית נפתח הבסיס ב-1 באוגוסט 2017.
באפריל 2018 דווח על תלונה של ארצות הברית לסין על שימוש בלייזרים מבסיס זה לסינוור טייסיה לכאורה.
קרטיס פולר

שנים ראשונות

הוריו של פולר היו מהגרים מג'מייקה אשר מתו בעודו צעיר, לכן גדל בבית יתומים בדטרויט. פולר הגיע למוזיקה מאוחר יחסית, והחל לנגן בטרומבון בגיל 16. דטרויט של אותן השנים הייתה מלאה במוזיקאים צעירים ובצעירותו התחבר עם פול צ'יימברס, דונלד בירד, מילט ג'קסון, ת'אד ואלווין ג'ונס, יוסף לטיף ועוד רבים אחרים.

קריירה

בין 1953 ל-1955 שירת פולר בצבא, שם ניגן עם האחים נאט וקנונבול אדרלי. כששב לעירו, החל לנגן בהרכב של יוסף לטיף. עם לטיף הוא נסע לניו יורק בשנת 1957 כדי להקליט מספר אלבומים. כישרונו של פולר התפרסם במהרה בניו יורק, למרות שניכרת בו השפעה ברורה של ג'יי ג'יי ג'ונסון, כבר אז היה לו צליל מאד ייחודי. הוא ניגן במשך כחצי שנה עם מיילס דייוויס. לאחר מכן המשיך לנגן באזור עם המוזיקאים הגדולים של התקופה, כולל שנתיים עם לסטר יאנג, וזמן מה בהרכבים של: דיזי גילספי, בני גולסון, ארט פארמר, באד פאוול, לי מורגן, וין שורטר וכן ג'ו הנדרסון שהיה שותף שלו באוניברסיטה. אחת מההקלטות החשובות שלו כמלווה מהתקופה היא באלבום "Blue Train" של ג'ון קולטריין. פולר החל להקליט גם כמוביל בסוף שנות החמישים, בעיקר בחברת בלו נוט.
פולר היה נגן הטרומבון הראשון של הג'אזטט של פארמר וגולסון, ולאחר מכן, בשנת 1961 הצטרף לשליחי הג'אז של ארט בלייקי. פולר היה תוספת משמעותית להרכב, כיוון שהפך את השליחים שהיו באופן מסורתי חמישייה, לשישיה, בפעם הראשונה. ההרכב של שלושה נגנים במחלקת הקרנות איפשר חידושים רבים והמוזיקה של ההרכב השתכללה. פולר לקח חלק באלבומים מפורסמים של ההרכב דוגמת "Mosaic"‏, "Caravan"‏ ו-"Free For All"‏. פולר עזב את שליחי הג'אז ב-1965.
פולר ממשיך להוביל הרכבים, להופיע ולהקליט. הוא היה בישראל פעמיים. האחת בשנת 2006 בפסטיבל הג'אז הבינלאומי בירושלים, יחד עם המתופף לואיס הייז, ובפעם השנייה עם חמישייתו הכוללת חצוצרן ופסנתרן אמריקאים ואת המתופף שי זלמן ונגן הקונטרבס גלעד אברו הישראליים.
הארלד בוהר

חייו

הארלד בוהר נולד בקופנהגן, השלישי משלושת ילדיהם של כריסטיאן בוהר‏ (1858—1911), פיזיולוג בעל שם עולמי, והלן אדלר (1860—1930), בתם של דוד ברוך אדלר (1826—1878), בנקאי יהודי דני אמיד ובעל השפעה וחבר פרלמנט ליברלי, וג'ני רפאל (1830—1902), בת למשפחת בנקאים יהודית-בריטית.
למד מתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן, ובשנת 1910 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של אדמונד לנדאו, על עבודה שכותרתה "תרומות לתאוריה של טורי דיריכלה". בשנת 1930 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטה זו.
עסק בחקר המתמטיקה, ייסד את חקר פונקציות כמעט מחזוריות, ועבד בצמוד למתמטיקאי מקיימברידג' ג'. ה. הארדי. משפט מפורסם הקרוי על שמו הוא משפט בוהר-מולרופ המאפיין את פונקציית גמא. עם אחיו, נילס בוהר, כתב רק מאמר מדעי אחד.
בשנות ה-30 נמנה עם מובילי הביקורת על המדיניות האנטישמית של הממסד המתמטי בגרמניה. בשנת 1934 פרסם מאמר שתקף את רעיונותיו הגזעניים של המתמטיקאי הגרמני לודוויג גאורג ביברבך. בוהר שאמו הייתה יהודיה נמלט עם משפחתו לשוודיה כמרבית יהודי דנמרק בספטמבר 1943, ושהה בשוודיה עד 1945.
כאחיו נילס בוהר, הארלד היה גם כדורגלן מחונן. בשנת 1903 הצטרף לקבוצת Akademisk Boldklub, אחת הקבוצות הטובות בדנמרק של תחילת המאה ה-20. הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת לונדון ב-1908 כאשר שיחק במדי הנבחרת הדנית.
לוח השנה השוודי

לוח השנה השוודי הוא לוח שנה ייחודי אשר היה בשימוש בממלכת שוודיה בעת המעבר מהלוח היוליאני ללוח הגריגוריאני בין השנים 1700–1712.
בשנת 1699 הוחלט בשוודיה (שכללה אז גם את פינלנד) על מעבר מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני, שהונהג במדינות השכנות למעלה מעשור קודם לכן. אבל השוודים לא רצו "לדלג" באמצע השנה על אחד עשר ימים, כפי שעשו המדינות האחרות (כיוון שהלוח היוליאני נמצא אז בפיגור של 11 יום לעומת הלוח הגרגוריאני), ובחרו לפרוס את התיקון על פני מספר שנים ולהפחית יום אחד בכל שנה (הדעות חלוקות אם הכוונה הייתה להפחית יום אחד בכל אחת מהשנים 1700 - 1710 או לבטל את ימי 29 בפברואר בשנים 1700 - 1740), עד שיתאחדו עם יתר המדינות שכבר עברו ללוח הגרגוריאני.
בסופו של דבר, ההחלטה לא החזיקה מעמד. בשנת 1700 אכן בוטל 29 בפברואר (כנדרש לפי הלוח הגרגוריאני, אך בניגוד ללוח היוליאני), אבל בשנים הבאות כבר לא זכרו השוודים להחסיר יום. אז גילו השוודים שהם נותרו לבד עם "הלוח השוודי" – עשרה ימים מאחורי מדינות הלוח הגרגוריאני, ויום לפני מדינות הלוח היוליאני – דבר שהקשה על התקשורת ועל המסחר עם מדינות אחרות.
בינואר 1711 הכריז מלך שוודיה קרל ה-12 על ביטול התוכנית המקורית וחזרה ללוח היוליאני. לשם כך היה עליו להוסיף יום אחד, והוא עשה זאת בחודש פברואר 1712. כך, בשנת 1712, הוסיפו השוודים שני ימים לחודש פברואר, במקום יום אחד, וספרו בו 30 יום.
בשנת 1753 דילגו השוודים על 11 יום (בקצרם את חודש פברואר ל-17 ימים) והצטרפו ללוח הגרגוריאני. עם זאת, רק החל משנת 1844 החלו השוודים לקבוע את מועד חג הפסחא לפי לוח השנה הגרגוריאני.
קורנל סלאטה

קריירת מועדונים

את הקריירה המקצוענית שלו התחיל בפ.צ. שטורובו. ב-2005 עבר למועדון מטאדור פוחוב, שם ערך 29 הופעות בהם כבש 4 שערים. בשנת 2006 עבר לארטמדיה ברטיסלאבה, שם שיחק 7 משחקים ולאחר מכן הושאל לדוקלה ב.ב., שם שיחק בשנת 2007 ,ערך בקבוצה 17 משחקים והבקיע 4 שערים. ב-2008 חזר לארטמדיה, כאשר הוא שיחק במועדון 13 משחקים וכבש 2 שערים, יחד עם הקבוצה הוא זכה בתואר אליפות סלובקיה ובגביע הסלובקי. בעונה שלאחר מכן הופיע ב-6 משחקים בשלבי המוקדמות של ליגת האלופות ו-2 משחקים בשלב הראשון של גביע אופ"א מול ספורטינג בראגה. בעונה זו השתתף ב-29 משחקים בליגה, בהם הבקיע 7 שערים והגיע יחד עם קבוצתו לגמר הגביע הסלובקי, אך באותו משחק ארטמדיה הפסידה לקושיצה 3-1.
בקיץ 2009 עבר לסלובן ברטיסלבה, שם ערך את הופעת הבכורה ב-5 ביולי במשחק הסופר קאפ הסלובקי, שבו סלובן ניצחה 0-2 את קושיצה וזכתה בגביע. כבר ב-10 ביולי הופיע לראשונה במדי סלובן בליגה הסלובקית במשחק מול סניצה. באותו קיץ סלאטה ערך יחד עם קבוצתו 4 משחקים במוקדמות ליגת האלופות ו-2 משחקים בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית מול אייאקס אמסטרדם.
בינואר 2011 חתם סלאטה ברוסטוב על חוזה ל-4 שנים תמורת מיליון יורו. משחק הבכורה שלו במדי קבוצתו החדשה נערך ב-14 במרץ 2011 מול ספרטק מוסקבה, המשחק הסתיים בתוצאה 0-4 לזכות רוסטוב.
ב-27 ביולי 2013 הושאל לטום טומסק עד סוף העונה.

נבחרת לאומית

לראשונה הופיע במדי נבחרת סלובקיה ב-24 במאי 2008 במשחק מול נבחרת שווייץ. ב-6 ביוני ערך את משחק הבכורה שלו במוקדמות מונדיאל 2010 מול נבחרת סן מרינו.