google/wiki40b huggingface dataset:
בסיס פעולה מרכזי

בתעופה אזרחית, בסיס פעולה מרכזי (אנגלית Airline hub) הוא שדה תעופה המשמש כנקודה המרכזית ברשת השירות של חברת תעופה, ואשר בה יכולים נוסעי החברה לעבור בין טיסותיה השונות, כדי לטוס בין יעדים שאין בינם קשר אווירי ישיר. יש להבחין בין בסיס פעולה מרכזי המשמש הלכה למעשה כנקודת מפגש בין טיסות החברה (Hub), לבין שדה התעופה המשמש רק כ"בסיס הבית" של החברה (Home base), ואשר אין לו חשיבות כצומת בין טיסות. באופן דומה עשוי המושג "בסיס פעולה משני" לתאר שדה תעופה הפועל בהתאם לעקרון הצומת אך בהיקף קטן יותר (Secondary hub), או שדה תעופה הפועל לפי עקרון "בסיס הבית" אך בהיקף מצומצם (Focus city).
לעיתים קרובות נקבע בסיס הפעולה המרכזי בעיר בה שוכנים משרדיה של החברה, או בשדה התעופה המרכזי במדינת הדגל של החברה, ולחברות תעופה מסוימות עשוי להיות יותר מבסיס פעולה מרכזי בודד. לעיתים קרובות משתמשת החברה בבסיס הפעולה המרכזי גם כמרכז לחניית מטוסים, לאחזקתם ולאחסונם, או כמרכז הדרכה, ועל פי רוב היא מעניקה בו שירותים נוספים לנוסעים כמו טרקליני אירוח.

יתרונות

מקורו של הביטוי במובן "צומת בין טיסות", בא מעולם התעופה האזרחית בארצות הברית, ובמשמעות זו נודעת לו חשיבות כלכלית ושיווקית הנוגעת לא רק לריכוז הצד התפעולי של פעולות החברה, אלא גם לתכנון לוחות הזמנים והשמת המטוסים בקווי השירות. חברות תעופה שחלק ניכר מפעולתן הוא בהפעלת טיסות פנים, אינן יכולות לקיים קווי טיסה ישירים בין כל יעדיהן, שכן הדבר אינו כדאי מבחינה כלכלית ותפעולית. על כן הן מבססות את רשת השירות שלהן על בסיס פעולה מרכזי, אחד או יותר, הפועל בהתאם לעקרון חישורי הגלגל. בסיס פעולה כזה חייב לאפשר מעבר בין טיסות רבות, תוך תזמונן באופן סביר, ובאופן שלא יאריך בצורה בלתי סבירה את משך ומרחק הטיסה בין נקודות המוצא והיעד, לו היו מקושרות זו לזו בטיסה ישירה.
גם לחברות גדולות שעיקר פעולתן בטיסות בינלאומיות יש בסיס פעולה מרכזי המשמש, בגלל היקף טיסותיהן הנרחב, כצומת להחלפת טיסות. על אלה נמנים לדוגמה נמל התעופה הית'רו כצומת טיסות של בריטיש איירווייז או נמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט כבסיסה המרכזי של חברת לופטהאנזה. אולם יש חברות תעופה בהיקף בינוני שגם להן בסיס פעולה מרכזי הפועל כצומת. חברת אייסלנדאייר מנצלת את מיקומה של איסלנד בין אירופה לצפון אמריקה למטרה זו, ומסיבה זו היא מקפידה על הצגת רשת טיסותיה בהיטל מתאים (ראו תמונה). החברה מבססת חלק ניכר ממדיניותה בשיווקה של רייקיאוויק כצומת טיסות בין היבשות, ולוח הזמנים שלה מותאם למטרה זו. חברת תעופה בינונית נוספת המשווקת את עצמה בהסתמך על מדיניות זו, היא אתיופיאן איירליינס המדגישה את מיקומה של אדיס אבבה כצומת נוח להחלפת טיסות בין יעדים שונים ברחבי אפריקה והמזרח התיכון.
יתרון נוסף של עקרון הצומת הוא בהתאמת המטוסים לקו השירות ולנפח התנועה בו. מטוסים קטנים יחסית ישמשו לטיסות קצרות או ליעדים שהיקף התנועה אליהן קטן יחסית, בעוד שמטוסים רחבי גוף ישמשו לטיסות ארוכות ולטיסות בין יעדיה העיקריים של החברה, או בין בסיסי פעולתה המרכזיים. במובן זה מממש בסיס הפעולה המרכזי את עקרון ההזנה (Feeding) בתחבורה, שבו קווים משניים מזינים יחדיו את הקווים העיקריים, פעמים רבות באמצעות מסופים.
גם לבריתות חברות תעופה יש בסיסי פעולה מרכזיים, הפועלים לפי אותו עקרון, והמבוססים על בסיסי החברות בברית. בנוסף, על מנת לחסוך בהוצאות וליעל את השירות, שוב אין צורך בכך שכל אחת מחברות הברית תטוס לכל יעדיהן של החברות האחרות, אלא די בקביעת בסיס משני בקצה רשת השירות של שתי החברות, בו טיסותיהן יפגשו. כך לדוגמה פוגשות טיסותיהן של חברות תעופה אירופיות את טיסותיהן של חברות מאוקיאניה בדרום-מזרח אסיה.
טאליב קוולי

אודות

קוולי נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה משכילה. אמו, ברנדה גריין היא פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ניו יורק ואביו עבד באוניברסיטת אדלפי. אחיו הצעיר, ג'מאל, הוא פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת קולומביה. בנעוריו התעניין בראפ בעל גוון אפריקאי כמו של ההרכב דה לה סול. הוא למד תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1995 החל להופיע ולהקליט בשיתופי פעולה יחד עם אמנים אחרים. בשנת 2002 יצא אלבומו הראשון, Quality. 
בשנת 2009 התחתן עם האמנית Dj Eque ולזוג ילד אחד.
החזית האוקראינית הראשונה

היסטוריה

ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית וורונז' לחזית האוקראינית הראשונה, ולמפקדה מונה ניקולאי ואטוטין.
החזית לחמה בקרב קורסון-צ'רקאסי, ולאחר מכן השתתפה במבצע לבוב-סנדומייז'. במרץ 1944 החליף גאורגי ז'וקוב את ואטוטין בפיקוד על החזית לאחר שפרטיזנים התנקשו בחייו, ובמאי 1944 מונה איוואן קונייב למפקד החזית. בינואר 1945 השתתפה החזית במבצע ויסלה-אודר שבו התקדמה בזינוק אחד מהויסלה אל האודר.
ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית יחד עם החזית הבלארוסית הראשונה בקרב על ברלין. לאחר מכן השתתפה החזית בקרב האלבה ובקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים המרכזית ששכנה באוסטריה ובהונגריה.
גלגל הצבעים

גלגל הצבעים הוא ייצוג מופשט של גוני הצבע השונים הניתנים לתפיסה על ידי עין אנושית, על פני מעגל.

הצבעים בגלגל הצבעים

בשימוש בצבע כחומר לציור נהוג להשתמש בגלגל צבעים המורכב משלושת צבעי היסוד: אדום, כחול וצהוב, והצבעים המיוחדים שחור ולבן, כשבין כל שניים מהם, הצבע הנוצר מערבובם. כך ניתן לראות את הצבע הכתום בין הצהוב והאדום, את הירוק בין הכחול והצהוב, ואת הסגול בין האדום והכחול. שלושת צבעים אלו נקראים צבעים משניים. ניתן להציג בגלגל צבעים גם את הצבעים הנוצרים בין ערבוב כל צבע יסוד והצבע המשני שלידו, וכך ליצור את ששת הצבעים השלישוניים וכאשר יערבבו את כל הצבעים יחד יצא שחור, ניתן לחלק את גלגל הצבעים לשני חצאים על מנת להפריד בין הצבעים החמים (האדומים, הצהובים וחלק מהירוקים) לצבעים הקרים (הסגולים, הכחולים וחלק מהירוקים).
קיימים גם גלגלי צבעים המבוססים על שלושה צבעי יסוד שונים כמו גלגל צבעים המבוסס על הצבעים אדום ירוק וכחול (RGB), וכן כאלו המכילים ארבעה צבעי יסוד.
לרוב נהוג לשרטט את הצבעים כאשר הצבע האדום נמצא בזווית של 0 מעלות (כלומר - מצד ימין, או 'בשעה 3'), ויתר והצבעים מסודרים בהדרגה אחריו, עם כיוון השעון, בהתאם לתחום התדרים שלהם בספקטרום הנראה. ]
בהינתן מודל של גלגל צבעים, קל לגזור ממנו שילובי צבעים משלימים ושאר ערכות צבעים לצורכי עיצוב חזותי, קריאות וכדומה.

היסטוריה של גלגל הצבעים


הרעיון שניתן לסדר את צבעי הספקטרום הנראה בסידור מעגלי כדי לחזות את הגוון של תערובת צבעים הוצע לראשון על ידי אייזק ניוטון בספרו אופטיקה משנת 1704. ניוטון הציע תהליך חישובי המאפשר לחזות את גוון התערובת לפי שני הצבעים ועוצמת התאורה היחסית של כל צבע. החישוב של ניוטון את הצבע המתקבל כרך בשלושה שלבים: ראשית, סמן את שני הצבעים על גלגל הצבעים, ולידם כתוב את משקלו של כל צבע. שנית מצא את ה-barycenter (מרכז מסה) של שני הצבעים המשוקללים בצורה שונה. שלישית, פרש את המרחק הרדיאלי של מרכז המסה של שני הצבעים ממרכז המעגל כרוויה של הצבע, ואת המיקום האזימוטלי של התו המתקבל על המעגל כצבע של התערובת. לכן, גלגל הצבעים של ניוטון הוא חיזוי של מודל הצבעים המודרני CIE 1931 color diagram.
צילה אשר

ביוגרפיה

אשר התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.
בתחרות שנערכה באולם בשפילד שבאנגליה ב-17 בפברואר 1993 זכתה אשר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 14.42 מטר. שיא זה החזיק מעמד 10 שנים ונשבר על ידי סיוון ג'אן (15.02 מטר).
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-13 ביוני 1999 סיימה אשר במקום רביעי ביידוי פטיש בשיא ישראלי חדש של 46.83 מטר. שיא זה נשבר על ידי יבגניה זבולטני.
נפתלי בן סימון

ביוגרפיה

בן סימון גדל בקריית ים להורים שעלו ממרוקו יחד עם תשעה אחים. הוא אחיו של חבר הכנסת לשעבר דניאל בן סימון. התחנך בישיבת פרחי אהרון בקריית שמואל, בתיכון רודמן בקריית ים וקדם צבאי בבית הספר הטכני של חיל האוויר.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר בטייסת תחזוקה בבסיס רמת דוד. הוא בוגר תואר ראשון באוניברסיטת חיפה, ותואר שני באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 עבר להתגורר בירושלים והחל ללמוד לתואר שני באוניברסיטה העברית אותו לא השלים ועבד כתחקירן בקול ישראל בדסק החוץ של גדעון רמז. במהלך שהותו בירושלים עבד גם כעוזר פרלמנטרי של פרופ' שמעון שטרית.
בינואר 1991 הגשים בן סימון את חלום ילדותו ומונה לכתב בערוץ 1 אחרי שסיים קורס כתבים בהצלחה.
בפעילותו בערוץ הראשון שימש ככתב חינוך וכתב בדסק החוץ. כמו כן סיקר בהרחבה את הסכמי אוסלו ופיגועי ההתאבדות בישראל, אחרי רצח רבין עבר לסקר את פעילות ועדות הכנסת.
בן סימון זכה לפרסום רב בשלוש כתבות ליומן של ערוץ 1, הראשונה על הוצאת כלובי הדגים מים סוף עליה זכה בפרס קרן פראט
והשנייה על תרמית תעודות הזכאות לדיור בקרב החרדים בפרויקט רכס שועפט עליה זכה בפרס מנהל הטלוויזיה דאז יאיר שטרן
והשלישית הראיון הבלעדי וחשיפת פרשת רקדנית הבטן והשגריר המצרי בישראל.
משנת 2000 ועד 2008 שימש ככתב וראש דסק כלכלה בתל אביב אביב.
ככתב הערוץ הראשון עבד על תחקירים רבים, סיקר את ההפגנות בכיכר נגד יצחק רבין ואת חוקי התקציב הרבים שעברו במהלך תפקידו ככתב הערוץ הראשון בכנסת.
בן סימון עזב את הערוץ הראשון אחרי כ 20 שנות עבודה והחליט לפנות לדרך חדשה בחייו.
במרץ 2008 שימש כיועץ חיצוני לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו במכרז הרדיו האזורי באזור השרון.
בראשית 2013, פרשה רעייתו של בן סימון מבנק דיסקונט כסמנכ"לית בבנק וראש החטיבה הפיננסית וביחד הם הקימו את חברת BSC - Ben Simon Communication. ובית ספר גבוה להכשרות פיננסיות הראשון מסוגו בישראל IFI- Israel Finance Institute.
ב-21 בספטמבר 2015 הודיע בן סימון כי הוא מתמודד על מקום ברשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
ב-2016 הגיש ברשת ב' שתי תוכניות בשם "רגע לפני החג עם נפתלי בן סימון", לכבוד חג הפסח וראש השנה.
מתגורר בגבעתיים, נשוי לדורית ואב לשלושה.
תעלומת תכשיטי הזמרת

עלילת הספר

העלילה מתחילה בכך שטינטין, האדוק ושלג מטיילים מחוץ לאחוזה, ומוצאים מחנה של צוענים. האדוק מציע להם לחנות באחוזתו, מרלינספייק, והם חוזרים לביתם.
באחוזה, קלקולוס נופל במדרגות ושובר חתיכה של 20 ס"מ. טינטין מראה להאדוק מברק ששלחה ביאנקה קסטאפיורה, המכונה "הזמיר ממילאנו". האדוק, המבועת משירתה של קסטאפיורה, אומר לנסטור לארוז מזוודות. אבל מברק שני שמגיע מקסטאפיורה מבשר שהיא תגיע באותו יום, ה-16 לחודש. האדוק עולה במדרגות בניסיון לקחת מזוודות ולברוח, אך נופל ונוקע את רגלו. הרופא קובע שהוא חייב לשבת לפחות יום בלי לזוז. 
קסטאפיורה מגיעה עם העוזרת האישית שלה, אירמה, ועם המלווה שלה, איגור ואגנר. היא מביאה להאדוק תוכי בשם יאגו.
טינטין מוביל את הצוענים לאזור באחוזה שיחנו שם.
חברת הובלות מביאה פסנתר בשביל ואגנר, וכולם הולכים לישון. בלילה, קסטאפיורה חושבת שיש מפלצת, אבל טינטין מראה לה שזה רק ינשוף.
בבוקר, טינטין בודק את האזור שתחת חלון חדרה של קסטאפיורה, ומוצא שם טביעות נעליים. טינטין חוזר לבית. 
קלקולוס מספר להאדוק שהוא המציא סוג חדש של ורד, בצבע לבן. הוא ירא לו על שמה של קסטאפיורה - ביאנקה, שזה לבן באיטלקית. 
מתקשרים למרלינספייק מהעיתון "סלב-פלאש" ומבקשים להגיע לריאיון עם קסטאפיורה, ובינתיים מביא טינטין להאדוק כיסא גלגלים. 
העיתונאים מסלב-פלאש, שי מינוס ואבירן קיפוד, מגיעים לאחוזה ומדברים עם קסטאפיורה. הם מצליחים לתפוס תמונות של קסטאפיורה והאדוק יחד, וחוקרים את קלקולוס.
למחרת, מתפרסמת בעיתון "סלב-פלאש" ידיעה כי האדוק וקסטאפיורה מתחתנים... כמו כן מתקבל טלפון בקשר לכך שלמחרת יראיינו אותם מהטלוויזיה. קסטאפיורה מסכימה.
למחרת אחר הצהריים, מגיעים אנשי הטלוויזיה לראיין את קסטאפיורה, ובסוף הריאיון קסטאפיורה נושאת קולה בשירת שיר התכשיט מ"פאוסט".
לפתע, כבו האורות. טינטין רואה את אחד הצלמים נמלט מהבניין לכיוון מכונית שחנתה בסמוך. כשחזרו האורות, נסטור מספר שהנתיכים הותכו ולכן הפסיק זרם החשמל. 
אבל מתברר שהתכשיטים של קסטאפיורה, תכשיטים השווים מאות אלפי דולרים, נגנבו ונעלמו ללא עקבות. האדוק מטלפן למשטרה המודיעה לו כי זוג הבלשים (השלומיאליים...) תומסון ותומפסון יצאו לכיוון מרלינספייק. 
כשהבלשים מגיעים האם חוקרים את קסטאפיורה, וזו נזכרת לפתע שירדה לריאיון עם התכשיטים. היא בודקת קצת ומוצאת את התכשיטים שלה.
למחרת בבוקר מגלה קסטאפיורה את תמונתה מתנוססת על העיתון "טמפו דה רומא". היא אומרת להאדוק שזו חוצפה, כי היא אסרה על הכתבים של ה"טמפו" לצלם אותו או לכתוב עליה משהו. היא אומרת שהצלם שטינטין ראה נמלט היה הצלם של הטמפו.
עוברים הימים, ובאחד הבקרים שומעים האדוק וטינטין את קסטאפיורה צועקת שהאזמרגד שלה נגנב. האזמרגד, התכשיט היקר ביותר שלה. הבלשים תומסון ותומפסון מגיעים וחוקרים את כל מי ששהה בבית, ושומעים את קלקולוס אומר משהו על מחנה של צוענים. הם חושדים אוטומטית בצוענים כגנבים, ומגלים שהצוענים ברחו מהאזור. טינטין מוכיח אותם על כך שהם חושדים בצוענים.
למחרת, צופים האדוק, טינטין והשאר בתוכנית הטלוויזיה "סקאנורמה" המציגה את הבלשים תומסון ותומפסון כשהם מסבירים שהם חושדים בצוענים. 
לאחר זמן, הולכת קסטאפיורה ובאותו היום מוריד הרופא את הגבס מעל רגלו של האדוק.
למחרת, טינטין מבקש מהאדוק להזמין את התומפסונים, וטינטין יוצא לרחת ציוד טיפוס מיערן. כשהתומפסונים מגיעים, מטפס טינטין לקן של עורבני, ומוציא משם את האזמרגד! הוא מסביר להאדוק שהוא הגיע למסקנה שהאזמרגד נמצא שם, דרך שמה של תוכנית הטלוויזיה - "לה גאצה לאדרה" - העורבני הגנב. 
העלילה נגמרת בכך שהתומפסונים הולכים למסור לקסטאפיורה את האזמרגד, וטינטין אומר שמה שהכי חשוב לו זה שטיהרו את שמם של הצוענים.
ג'ק ויליאמסון

קורות חיים

במהלך חייו פרסם ויליאמסון מגוון רחב של ספרים וסיפורים קצרים החל מספרות קומיקס ואופרת חלל ועד לספרי מדע בדיוני רציניים המשתייכים לסוגת הגרעין הקשה של המדע הבדיוני. ספרו הנחשב ביותר האנושואידים פורסם ב-1948 ועוסק ביחסים המורכבים בין האדם ליצירי הטכנולוגיה שלו ובשאלות חברתיות ופילוסופיות הנוגעות ביחסים אלה. בכך הוא הקדים במספר שנים את אייזק אסימוב שנושא הרובוטים הפך כמעט לתחומו הבלעדי.
חוקי הבית

עלילה

ג'ייקוב האנט הוא נער בן 18, שחי עם אימו אמה ואחיו תיאו, ולוקה בתסמונת אספרגר, שאז נחשבה כסוג של אוטיזם בתפקוד גבוה. ג'ייקוב חי לפי לוח זמנים קבוע ומרגיש בנוח רק כאשר כל פעילויות היום-יום שלו מתוכננות ושגרתיות, ואמה נאלצת לרצות את שגעונותיו תוך כיפוף של החיים שלה ושל תיאו סביב צרכיו. הצורך שלו לעסוק בפעילויות מקובעות ונחרצות, כמו גם האובססיה שלו לפרטים, מתסכלים את אימו ומרתיחים את אחיו. לג'ייקוב יש אובססיה, כמעט כפייתית, לתחום הזיהוי הפלילי. הספר נפתח עם ג'ייקוב שעורך זירת פשע (שבה הוא הקורבן) ונותן לאימו לפתור אותה. מאוחר יותר הוא מואשם ברצח המורה שלו לכישורים חברתיים, ג'ס אוגילבי. בסופו של דבר מתברר כי תיאו התגנב לבית שג'ס שמרה עליו והבהיל אותה, ובכך גרם לה להכות בטעות את ראשה בכיור ולמות. כשג'ייקוב הגיע לשיעור, הוא ביים סצנת פשע כדי שייראה כאילו החבר של ג'ס, מארק מגווייר, ביצע את הרצח. ג'ייקוב אמר כי הוא עשה את זה כדי לקחת אחריות על אחיו, על פי מה שנכתב ב"חוקי הבית" שנקבעו על ידי אימו.
בהמה וחיה בהלכה

הגדרות ומיון

למונחים "בהמה" ו"חיה" משמעות מורחבת ומשמעות מצמצמת.
במשמעות המורחבת "בהמה" ו"חיה" הן מילים נרדפות, המשמשות לעיתים קרובות כשם לקטגוריה הכוללת את כל מיני היונקים היבשתיים הגדולים, למעט האדם, וברוב המקומות בתורה שבכתב, "חיה" ו"בהמה" הם שמות כללים ומתחלפים, כמאמר חכמים: "הבהמה בכלל חיה".
במשמעות המצמצמת חיה ובהמה הן תת-קטגוריות שונות:
"בהמה" היא בעל חיים מקטגוריה זו המשתייך למיני החיות המבויתות ולבעלי החיים המשמשים לצורכי המשק: לחלב, לבשר, לרכיבה ולביגוד, כגון בקר הבית, צאן, חמור הבית, גמל וחזיר הבית.
חיה היא בעל חיים שאינו חלק ממשק הבית, וגדל שלא במקום יישוב כגון צבי, אייל, ערוד ופיל.
נחלקו התנאים במשנה אם כלב משתייך לבהמה או לחיה: לשיטת חכמים כלב הוא מין חיה, ולשיטת רבי מאיר הוא מין בהמה.
אף בעלי חיים שיכולים להתרבות אלה עם אלה עשויים להשתייך לתת-קטגוריות נפרדות, כגון חזיר הבר (חיה) וחזיר הבית (בהמה), חמור הבית (בהמה) וערוד (חיה).
במשנה ובתלמוד נחלקו הדעות בעניין בעל החיים המכונה כוי, האם הוא חיה, בהמה או שאינו מסווג לאף לא אחת מקטגוריות אלה. יש אומרים שכוי זה הוא בן כלאיים של בהמה וחיה, ולכן לא ניתן לסווגו בוודאות לאחת מהקטגוריות.

סימני כשרות

סימני הטהרה שעל פיהם נקבע אם בעל החיים כשר או אינו כשר משותפים לקבוצות הבהמות והחיות, ומבדילות אותן משאר בעלי החיים. חיות ובהמות כשרות רק אם הם מעלות גירה, מפריסות פרסה ושוסעות שסע.
התורה מציינת 10 מיני יונקים טהורים, כולם אוכלי צמחים. מתוך רשימת היונקים הטהורים המופרטת בתורה, 3 מוגדרים בהמה בהלכה ו-7, לא מבויתים, מוגדרים חיה טהורה.

בהמות הכשרות לאכילה

עם הבהמות הכשרות לאכילה נמנים שלושה סוגים בלבד: הפרים, הכבשים והעיזים

הלכות נוספות

איסור גיד הנשה חל על בהמות וחיות כשרות כאחת.
טומאת נבלה נוהגת בבהמה ובחיה.
תומאס מקלאוד

קריירה ימית

מקלאוד נולד בגלאזגו, סקוטלנד, וגדל באי לואיס, ההברידים החיצוניים הוא יצא לראשונה לים בגיל 14.

משלחת טרה נובה

בשנת 1910 הצטרף למשלחת טרה נובה, בהנהגת רוברט פלקון סקוט, כימאי כשיר. סקוט וארבעת החברים בקבוצה שיצאה אל הקוטב הדרומי נספו בדרכם חזרה, וה"טרה נובה" שבה לאנגליה ב-1913. מקלאוד ושאר אנשי הצוות עוטרו כולם במדליית הקוטב.

משלחת אנדיורנס

כעבור שנה, ב-1914, יצא מקלאוד עם המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, הפעם בהנהגת ארנסט שקלטון. גם הפעם שירת כמלח כשיר. כשה"אנדיורנס" עגנה בבואנוס איירס, שיתף המלח ויליאם בייקוול את וולטר האו ואת תומאס מקלאוד בקשר להגניב את ידידו, פרס בלקבורו אל האונייה כנוסע סמוי. במהלך המשלחת, נמחצה הספינה אנדיורנס בקרח הים וטבעה. הצוות נאלץ לחנות על מצופי קרח ואחר לחתור בסירות הצלה אל המקלט היחסי של אי הפיל, שם נשארו בעוד שקלטון וחמישה מחברי המשלחת יוצאים בסירת ההצלה ג'יימס קיירד במסע קשה ומסוכן אל ג'ורג'יה הדרומית, להזעיק עזרה. לאחר שלושה חודשי המתנה, בתנאים קשים עד בלתי-אפשריים, הגיעו לבסוף שקלטון ואנשיו בספינה צ'יליאנית לחלצם מאי הפיל. על השתתפותו במשלחת זו עוטר מקלאוד בשנית במדליית הקוטב.
מקלאוד הצטרף למשלחת שלישית אל הקוטב בשנת 1921, משלחת שקלטון-רווט, שיצאה בהנהגת שקלטון, אך המשיכה, לאחר מותו של שקלטון סמוך לחופי ג'ורג'יה הדרומית, בפיקודו של סגנו, פרנק ויילד. המשלחת לא נחלה הצלחה, והאונייה חזרה הביתה ב-1922.
בשנת 1923 היגר מקלאוד לקנדה, שם עבד תחילה כדייג, ואחר כך כשרת בבית ספר וכשומר לילה. בהמשך עבר לבית אבות בקינגסטון (אונטריו), שם הלך לעולמו ב-16 בדצמבר 1960, בן 87. הוא נטמן בבית הקברות קאטארקי.
תיק ספקולטיבי

תמצית העלילה

מעקב של השב"כ אחר מוחמד אסמאעיל, נספח התרבות בשגרירות מצרים בתל אביב, מגלה ניסיון של המודיעין המצרי להשתלט על חברת "פיין אלקטרוניקס" הבורסאית, המפתחת מוצרים עתירי טכנולוגיה עבור חיל המודיעין של צה"ל. בחברת "פיין אלקטרוניקס" שני תחומים - אזרחי וצבאי, ובדירקטוריון מתקיים ויכוח איזה משני התחומים לחזק באמצעות מענק שהתקבל מהמדען הראשי במשרד המסחר והתעשייה. המצרים פועלים בשתי דרכים: רכישת מניות של החברה בבורסה, מתוך כוונה להגיע ל-10%, שיקנו להם זכות למנות דירקטור שישפיע על החלטות הדירקטוריון. במקביל הם הורגים את מנהל הפיתוח הצבאי, במה שנראה כדום לב, כך שאת מקומו ימלא מנהל הפיתוח האזרחי, דייוויד שוורץ, שלפי הערכת השב"כ נסחט על ידי המצרים. 
כאשר השב"כ מגלה את התוכנית המצרית, הוא מצטרף למרוץ לרכישת מניות שיקנו לו זכות למנות דירקטור בחברה. גורם שלישי האוסף מניות ואג"ח להמרה בחברה הוא איש הכספים והספקולנט רני פרידמן, שמזהה את הרכישות וסבור שזו תהיה השקעה טובה מבחינתו. הוא דוחה הצעת רכישה למניותיו שמציע לו ג'יימס קמפבל, אחד מבעלי המניות בחברה, אשר גם הוא (קמפבל) רוכש את מניות החברה. 
השב"כ מגייס את פרידמן כיועץ למשימת רכישת ניירות הערך של "פיין אלקטרוניקס". פרידמן מנהל עבור השב"כ מאבק כפול בעניין "פיין אלקטרוניקס": חתירה השב"כ להחזקה של 10% במניות החברה, ובמקביל בלימת ניסיונו של קמפבל להגיע להחזקה של 20% במניות החברה, כך שיוכל לנווטה להשקעה בתחום האזרחי. להצלחה במשימות אלה משתמש פרידמן גם בדרכים לא כשרות, תוך ניצול כוחו של השב"כ. לאחר פשיטה של המשטרה על ביתו, לשם בדיקת חשד חסר בסיס שהוא עושה את הונו מסחר בסמים, מוכר פרידמן את מניותיו ב"פיין אלקטרוניקס" לקמפבל, ומאפשר לו להגיע לכאורה ל-20% מהבעלות. הדבר נתפס על ידי קרמר ולרנר כבגידה, אך פרידמן שולף תחבולה מפתיעה שמוכיחה שלא כך הדבר. 
השב"כ עוקב אחר קמפבל, ומופתע לגלות שהוא נפגש בסתר עם ראש "המוסד". המעקב אחר קמפבל מוביל לפגישה נוספת שלו עם ראש "המוסד", שאותה שומעים העוקבים לאחר שהתקינו אמצעי ציתות במכוניתו של קמפבל. המעקב נפסק כאשר מאבטחיו של ראש "המוסד" זיהו את קיומו. הדבר גורר עימות בין ראש "המוסד" לראש השב"כ, שלהם אינטרסים מנוגדים בכל הנוגע לקמפבל. 
המבצע מסתיים בהצלחה מלאה: דירקטוריון "פיין אלקטרוניקס" מחליט להמשיך בפיתוח האגף הצבאי, אסמאעיל נעצר ומספק לשב"כ מידע מודיעיני רב, נעצרים גם מקינלי, עוזרו האמריקאי של אסמאעיל, ודייוויד שוורץ, שנסחט על ידם עקב התמכרותו לקוקאין. הצלחת המבצע מובילה למינוי של קרמר לראש השב"כ, ורוני לרנר מונה לראש אגף המבצעים.
האי גריניארד

אתר ניסויים בנשק ביולוגי

במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש האי גריניארד כאתר ניסויים בנשק ביולוגי. בשנים אלו, הממשלה הבריטית ביקשה לבדוק את ההיתכנות של מתקפה ביולוגית בעזרת גחלת. הממשלה ביקשה לבדוק את מידת הפגיעות של בריטניה בפני מתקפה גרמנית, ואת היכולת לתקוף את גרמניה בנשק זה.
לצורך ניסויים בגחלת, היה צריך למצוא שדה ניסוי שעלול להיות מזוהם למשך שנים ארוכות. האי גריניארד נמצא מתאים והממשלה הבריטית רכשה אותו בכפייה מבעליו.
זן הגחלת שנבחר לניסוי באי גריניארד היה זן אלים במיוחד בשם "Vollum 14578", אשר נקרא על שם R. L. Vollum, פרופסור לבקטרילוגיה באוניברסיטת אוקספורד, שסיפק את החידק לניסויים. שמונים כבשים נלקחו לאי, והאי הופצץ בפצצות מלאות בנבגי גחלת, קרוב למקום בו שהו הכבשים. הכבשים חלו בגחלת והחלו למות ימים אחדים לאחר החשיפה. חלק מהניסויים תועדו בסרטי 16 מ"מ צבעוניים, אשר נשארו מסווגים עד 1996. סרטון אחד מראה פיצוץ של פצצת גחלת תלויה על תורן גבוה. כשהפצצה מתפוצצת, ענן בגוון חום נראה נישא לעבר הכבשים. סרטון מאוחר יותר מתעד את שריפת גופותיהן של כבשים נגועות בגחלת, לאחר סיום הניסוי.
מדענים בריטיים הסיקו לאחר השלמת הניסויים, שהפצת כמות גדולה של נבגי גחלת תגרום לזיהום יסודי של ערים גרמניות, ותותיר אותן בלתי ניתנות ליישוב למשך עשורים. מסקנות אלו אוששו על ידי הניסיונות המוקדמים לטהר את האי, ניסיונות אשר נכשלו עקב העמידות הגבוהה של נבגי הגחלת. במשך שנים ארוכות, טיהורו של האי עד למצב שיאפשר גישה לציבור הכללי נחשב יקר מדי ומסוכן מדי לביצוע. האי גריניארד הושם בהסגר לזמן בלתי מוגבל. ביקורים באי נאסרו כליל, למעט בדיקות תקופתיות למדידת רמת הזיהום.

מבצע "קציר אפל"

בשנת 1981 עיתונים בריטים החלו לקבל מכתבים תחת הכותרת Operation Dark Harvest ("מבצע קציר אפל"), ובהם דרישה מהממשלה לטהר את האי. המכתבים טענו כי "צוות של מיקרוביולוגים משתי אוניברסיטאות" עלה לאי ואסף כ-130 ק"ג של אדמה. הקבוצה איימה להשאיר דוגמיות מהאדמה המזוהמת "במקומות מתאימים אשר יבטיחו את היעלמותה המהירה של אדישות הממשלה ואת החינוך המהיר באותה המידה של הציבור הכללי". באותו היום, חבילה אטומה של אדמה הוצבה מחוץ למכון מחקר צבאי; בדיקות הראו שהאדמה הכילה חיידקי גחלת.
ימים אחדים לאחר מכן, חבילה אטומה נוספת של אדמה הושארה בעיר בלאקפול (Blackpool), בה התקיימה באותה העת הוועידה השנתית של מפלגת השלטון השמרנית. אדמה זו לא הכילה גחלת, אך דווח שהיא דומה לסוג האדמה שנמצאת באי.

טיהור

החל משנת 1986, ממשלת בריטניה עשתה מאמץ נחוש לטהר את האי. 280 טון של תמיסת פורמאלדהיד מדולל ב-2000 טון מי ים רוססו מעל כל רחבי האי. באזורים המזוהמים ביותר, השכבה העליונה של האדמה הנגועה הועברה מהאי בתיבות אטומות. בשלב זה העלו לאי עדר של כבשים והן נותרו בריאות. ב-24 באפריל 1990, לאחר 48 שנים של סגר, ו-4 שנים לאחר הטיהור,
מייקל ניוברט, שר זוטר במשרד ההגנה, ביקר באי והכריז על בטיחותו, על ידי הסרת שלטי האזהרה האדומים מהמקום. נכון לאוקטובר 2007, לא נצפו מקרים נוספים של מחלת הגחלת בכבשים שעל האי.
בתאריך 1 במאי 1990, האי נרכש על ידי יורשיו של הבעלים המקוריים, תמורת סכום המכירה המקורי - 500 ליש"ט.
סיומוט

היסטוריה

סיומוט הוקמה בשנת 1971 כתנועה פוליטית וכמפלגה בשנת 1977, ולאחר הקמת שלטון הבית של גרינלנד בינואר 1979, בבחירות הכלליות באפריל 1979 היא קיבלה שלושה עשר מושבים מתוך 21 בלאנדסטינג שהוקם זה עתה, מה שאיפשר ליו"ר המפלגה ג'ונתן מוצפלדט להפוך לראש הממשלה הראשון של גרינלנד. בעקבות הבחירות הכלליות בשנת 1991, מוצפלדט הוחלף על ידי לארס אמיל יוהנסן, מסיומוט, שהקים קואליציה עם האינואיט אטקטיגיט. משנת 1997 ועד 2002 היה מוצפלדט שוב ראש הממשלה, עד שהוחלף על ידי הנס אנוקסן מ-2002 ועד 2009. בבחירות הכלליות שנערכו ב-15 בנובמבר 2005, זכתה המפלגה ב-30.7% מהקולות הבוחרים ו-10 מתוך 31 מושבים בלאנדסטינג. בבחירות הכלליות ב-2009, היא זכתה ב-26.5% מקולות הבוחרים ו-9 מהמושבים ובבחירות 2013, היא זכתה ב-42.8% מקולות הבוחרים ו-14 מתוך 31 מושבים. בבחירות 2014 המפלגה עדיין הייתה המפלגה הגדולה ביותר, אך היא איבדה שלושה חברי פרלמנט וכעת יש 11 חברים.
צבעוני

מאפיינים

לצבעוני פרח דמוי גביע, בעל ששה עלי עטיף צבעוניים. תפוצת הצבעונים בטבע היא בצפון אפריקה, בארצות הים התיכון ובמזרח התיכון. מקור הצבעוני התרבותי במיני בר שהגיעו לאירופה במאה ה-16 מפרס דרך טורקיה. טיפוח זני התרבות הביא אלפי זנים שנוצרו בטיפול תרבותי בדרכים של תירבות צמחי בר ושל ברירה מלאכותית. מקור השם המדעי Tulipa במילה הפרסית טורבאן, שפרושה כובע. מקור השם העברי "צבעוני" במגוון הצבעים הגדול של הזנים התרבותיים.

בתרבות

הצבעוני הוא הפרח הלאומי של איראן ושל טורקיה, הוא מופיע בצורה בולטת באמנות העממית של שתי מדינות אלה. הצבעוני הוא גם סמל לא רשמי של הולנד. באימפריה העות'מאנית ובהולנד היו תופעות שונות של מה שכונה "שגעון הצבעונים". השיא היה בהולנד בין השנים 1634 עד 1638. הצבעוני נחשב לאחד מפרחי התרבות העיקריים של המין האנושי לצד פרחים נפוצים אחרים.
הצבעוני גם מסמל אהבה נצחית בשפת הפרחים.

בישראל

בארץ ישראל גדלים הטקסונים צבעוני ההרים, צבעוני השרון, צבעוני המדבר, צבעוני ססגוני וצבעוני החרמון.
הצבעוני פורח באביב בלבד ובקיץ נשאר ממנו רק הבצל בתוך האדמה.
בעבר הצבעוני היה נפוץ בגבעות מישור החוף אך בעקבות הצטמצמות משמעותית בתפוצתו הוכרזו כל מיני הצבעוני בישראל כפרח מוגן.
יוסף אבוחצירא

הרב יוסף אבוחצירא (לפני ה'תר"ף, 1920 - כ"ו בתמוז ה'תשס"א, 17 ביולי 2001) היה רב ודיין בעיר פאס שבמרוקו, ורבה הראשי הספרדי של העיר יבנה בישראל.

קורות חיים

נולד במרוקו לרב מכלוף אבוחצירא, רבה של העיר מרקש. אביו עלה לארץ ישראל והיה רב בשכונת רחביה בירושלים.
הוא נשאר במרוקו, התמנה כרב ודיין באוג'דה, ואחר כך בפאס.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עלה גם הוא לישראל, והחליף ברבנות העיירה (ולימים העיר) יבנה את הרב אברהם אבוחצירא, שעבר אז לכהן כרבה של רמלה בשל מותו הטראגי של אביו.
הקים ביבנה בית מדרש וישיבה בשם "תפארת יעקב" ועמד בראשם. לצד הישיבה התקיים כולל אברכים בראשות בנו, והוא שימש כנשיא הכולל.
כיהן כרבה של יבנה עד לפרישתו לגמלאות. בנו הרב דוד אבוחצירא מונה בחייו לכהן תחתיו ברבנות העיר.
כריסטיאן, דוכס אולדנבורג

ביוגרפיה

כריסטיאן נולד ב-1 בפברואר 1955 בראסטדה לאנטון גינטר, דוכס אולדנבורג ולאמלי, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג, בתם של אודו, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג ומרגרט, רוזנת קסטל-קסטל. מצד אביו הוא נינו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג האחרון, ואילו צד אמו הוא צאצא של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ונצר לבית ויטלסבאך.
ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. בשנת 2014 מת אביו, וכריסטיאן ירש את תאריו.