google/wiki40b huggingface dataset:
דויד סילבה

קריירה

סילבה החל את דרכו בקבוצת הנוער של ולנסיה. בתחילת עונת 2004/2005 הוא עלה לקבוצה הבוגרת, ובמהלך העונה הוא הושאל עד סיומה לאייבר מהליגה השנייה על מנת לצבור ניסיון. בקיץ 2005 הוא הושאל שוב, הפעם לסלטה ויגו. לפני פתיחת עונת 2006/2007 סילבה חזר לוולנסיה מההשאלה, וחתם לשבע שנים.
עונת 2006/2007 הייתה מוצלחת עבורו ועבור ולנסיה – הקבוצה נאבקה על האליפות בספרד והגיעה לרבע גמר ליגת האלופות. במשחק הראשון מול צ'לסי ברבע הגמר, סילבה כבש שער בבעיטה ממרחק בתיקו 1-1, אך ולנסיה הודחה לאחר הפסד 2-1 בגומלין. בחודש פברואר 2007 הוא נבחר לנבחרת החודש מטעם מגזיני הספורט האירופיים.
בעונת 2007/2008 זכה סילבה עם ולנסיה בתואר הראשון שלו בקריירה, גביע המלך. בתחילת עונת 2008/2009 נעדר סילבה לתקופה ממושכת של כשלושה חודשים, עקב פציעה בקרסולו. לאחר חזרתו מהפציעה הוא שב להיות שחקן מפתח בוולנסיה והבקיע ארבעה שערים עבור קבוצתו. בעונת 2009/2010 הגיע סילבה ליכולת שיא עבורו - הוא הבקיע עשרה שערים ובישל 12 נוספים בכל המסגרות, וסייע לקבוצתו להעפיל למוקדמות ליגת האלופות, לאחר שנתיים בהן נעדרה מהמפעל.

מנצ'סטר סיטי

במהלך שנותיו האחרונות בוולנסיה היה סילבה מבוקש על ידי מספר מועדונים בכירים מרחבי אירופה, ובסופו של דבר עבר בקיץ 2010 למנצ'סטר סיטי האנגלית, תמורת סכום של 32 מיליון אירו.
דויד סילבה ערך את הבכורה שלו במדי סיטי בתיקו 0-0 מול טוטנהאם ב-14 באוגוסט 2010. סילבה היה שחקן חשוב בעונת 2010/11 של הסיטי והיה חלק משמעותי בזכייה בגביע ה-FA באותה עונה.
בעונה השנייה שלו בסיטי שמר סילבה על יכולתו הטובה מהעונה הקודמת, כבש 6 שערים בפרמייר ליג והיה מלך הבישולים בעונה, דבר שנתן לו מקום בנבחרת העונה של 2011/12. בנוסף, בישל את שער השוויון של אדין דז'קו בניצחון 2-3 על קווינס פארק ריינג'רס, שעזר לסיטי לזכות באליפות אנגליה אחרי 44 שנים.
בעונת 2013/14 זכה סילבה עם סיטי בפעם השנייה באליפות הפרמיירליג וכבש 7 שערים באותה עונה, בנוסף לזכייה בגביע הליגה האנגלי.
עונת השיא שלו במדי סיטי הייתה עונת 2014/15, בה כבש 12 שערים. ב-30 בנובמבר 2017 האריך סילבה את חוזהו במנצ'סטר סיטי עד 2020.

נבחרת ספרד

בצעירותו היה סילבה מהשחקנים הבולטים בנבחרות הצעירות השונות של ספרד, וכבש עבורן שערים רבים. בגביע העולם עד גיל 17 2003, בו השתתף יחד עם ססק פברגאס, זכה ב"כדור הארד" של השחקן השלישי המצטיין בטורניר. ב-2004 זכה באליפות אירופה עד גיל 19.
בשנת 2006 זומן סילבה לראשונה לנבחרת ספרד, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-15 בנובמבר נגד רומניה בהפסד 1-0. עד מהרה הפך לאחד מהשחקנים הבכירים בנבחרת ספרד, וסייע לה לצלוח את מוקדמות יורו 2008. סילבה זומן על ידי המאמן לואיס אראגונס לסגל הנבחרת גם לטורניר היורו עצמו, ובמשחק חצי הגמר של הטורניר, מול נבחרת רוסיה, כבש שער בניצחון 0-3 וסייע לנבחרתו לזכות בטורניר לאחר ניצחון בגמר על נבחרת גרמניה.
סילבה זומן לסגל הנבחרת גם למונדיאל 2010, על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה. הוא קיבל בטורניר זה דקות משחק מועטות יותר, אך היה שותף לזכייה הראשונה בתולדות הנבחרת במונדיאל.
לסילבה היה חלק משמעותי בזכייתה של ספרד ביורו 2012 ואף כבש את אחד השערים בגמר בניצחון 4-0 על איטליה.
ב-13 באוגוסט 2018 הודיע סילבה על פרישה מנבחרת ספרד. סילבה נחשב לאחד השחקנים הבכירים בהיסטוריה של נבחרת ספרד והיה שותף בזכייה במונדיאל 2010 וביורו 2008 ויורו 2012.
יחסי אלבניה–קוסובו

היסטוריה

ב-1992, אלבניה הפכה למדינה היחידה שהפרלמנט שלה הצביע להכיר בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו, שהוכרזה ב-1991. ב-1994, בהשפעת אירועי המלחמה בבוסניה, משכה אלבניה את ההכרה בעצמאותה של רפובליקת קוסובו והכריזה על תמיכה בשלמות הטריטוריאלית של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
בשנת 1998 פרצה מלחמת קוסובו. ממשלת אלבניה הורתה על פתיחת גבולות ועשרות אלפי אלבנים מקוסובו הגיעו למדינה זו כפליטים. ב-17 בפברואר 2008 התקיימה הכרזה חד-צדדית על עצמאותה של קוסובו. ב-19 בפברואר 2008, אלבניה הכירה בעצמאותה של רפובליקת קוסובו.
באפריל 2015 אמר יו"ר מועצת השרים של אלבניה אדי רמה כי איחוד אלבניה ורפובליקת קוסובו למדינה אחת הוא עניין של זמן. הוא מאמין כי ככל הנראה שתי המדינות הללו יתאחדו לאחר הצטרפותן לאיחוד האירופי.
בשנת 2019 נחתם הסכם על איחוד המשימות הדיפלומטיות.

יחסי מסחר

ב-2015 ייצאה הרפובליקה של קוסובו סחורות לאלבניה בסכום של 60 מיליון אירו, ואלבניה העבירה סחורה לרפובליקה של קוסובו בסכום של 200 מיליון יורו. בשנת 2015 הסחר בין שתי המדינות הציג מגמה חיובית והראה צמיחה של 20 מיליון אירו לעומת תקופת הדיווח הקודמת.
צביר הכוכבים (פברז'ה)

צְבִיר כּוֹכָבִים היא אחת משתי ביצי הפברז'ה שהוכנו על ידי בית פברז'ה - בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה בשנת 1917 עבור ניקולאי השני, הצאר האחרון של רוסיה (הביצה השנייה היא התרזה הקארליאנית). שתי ביצים אלה לא הושלמו בשל פרוץ מהפכת פברואר והלאמת בית המלאכה. ביצת "צביר הכוכבים" היא הביצה האחרונה שהוכנה על ידי פברז'ה.

רקע

ביצי פברז'ה נוצרו בהזמנת הצאר אלכסנדר השלישי והוענקו כמתנת חג הפסחא לאשתו הצאריצה מריה פיודרובנה מאז שנת 1885. יורשו, הצאר ניקולאי השני, המשיך את המנהג והעניק מדי שנה מתנה לאשתו אלכסנדרה פיודורובנה, ולאימו האלמנה.

תיאור הביצה

תיעוד שנותר משנת 1917 מתאר את הביצה כעשוייה מזכוכית כחולה, עם בסיס בדולח. בכך שונה ביצה זו מביצים קודמות שייצר פברז'ה, העשירות יותר בכמות הזהב והאבנים היקרות שבהן. ככל הנראה שינוי זה מקורו במחסור שממנו סבלה רוסיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. על הזכוכית חקוק סימן קבוצת הכוכבים אריה - המזל של יורש העצר (הצארביץ') אלכסי ניקולאייביץ'. הכוכבים סומנו על גבי הזכוכית ביהלומים. בתוך הביצה היה מותקן שעון כ"הפתעה".

היסטוריה

במשך שנים רבות הביצה נחשבה כביצה אבודה. בשנת 2001 הוצגה ביצה במוזיאון פרסמן למינרלוגיה שבמוסקבה כביצה הלא גמורה של פברז'ה (בביצה לא משובצים היהלומים).
בעקבות זאת טען המיליונר הרוסי אלכסנדר איוואנוב  כי הוא הבעלים של הביצה המקורית, וכי רכש אותה בשנות ה-90 של המאה ה-20. ביצה זו מוצגת כיום במוזיאון פברז'ה שבבאדן באדן.
החצר האחורית

על הפרויקט

הפרויקט המשותף החל בשנת 2011 כמפגש חברתי ומוזיקלי של כתיבה משותפת ומאוחר יותר הוחלט להוציאו כאלבום אינדי, ללא תמיכת חברת תקליטים. אלבום הבכורה של "החצר האחורית" כולל ארבעה עשר שירים שכתב יענקל'ה רוטבליט, מהפזמונאים הפורים בעברית, והלחינו תומר יוסף, איתמר ציגלר וגֶדי רונן.
על מנת להוציא את הפרויקט לפועל כאלבום נעזרו חברי הפרויקט במימון המונים, באמצעות אתר הדסטארט. הוצבה מטרה לגייס כ- 70,000 שקל תוך 30 יום. גיוס התמיכות להפקת האלבום בדרך זו נעשה גם מסיבה אידאולוגית - נגד חברות התקליטים והמחירים הגבוהים שהן גובות; חברי הפרויקט הכריזו: "אנו רואים באפשרות להכתיר את קהל האוהדים שלנו כנותני החסות לעשייה המוזיקלית שלנו זכות גדולה, התחלה של מהפכה קטנה, שדרכה ניתן לדלג על המתווכים למיניהם ולתקשר ישירות: היוצר והקהל." הפרויקט הצליח לגייס 77,650 ש"ח.
רבים משירי ההרכב הם שירי מחאה, הן ביחס למצב החברתי והן ביחס למציאות הפוליטית בישראל, כהמשך לאלבומי הסולו של רוטבליט, ביניהם "כך שחררתי את ירושלים" (1978), "מדינת היהודים/קטעים" (2004), ו"צומת עלעול" (2011). מהאלבום הראשון יצאו הסינגלים "מענה קולי", "אחד משלנו", "הסיפור הגדול" ו"פצצה מתקתקת".
במלאת 30 יום למותו של אריק איינשטיין, ביצע ההרכב בתוכנית של יואב קוטנר בגלי צה"ל גרסת כיסוי לשירו של איינשטיין "לשרוק בחושך", שהופיע באלבום בדשא אצל אביגדור ואת מילותיו כתב רוטבליט. ההרכב הקליט את השיר באולפן והוא יצא כסינגל באוגוסט 2014‏.
בפברואר 2015, שנתיים לאחר פטירתו של שמוליק קראוס, שותפו היצירתי הבולט של רוטבליט, הוציא ההרכב את השיר "נגמרה המסיבה" לפי לחן ישן של קראוס ומילים חדשות של רוטבליט.
ב-2017 גייס הפרויקט כ-130 אלף ש"ח (130%) למימון אלבום שני. האלבום, שנקרא "החצר האחורית 2", יצא באוקטובר 2017 וכלל את הסינגלים שיצאו בין האלבומים ואת "עובר ושווא" ו"מי הרג את ים המוות?" שיצאו ב-2016. בהופעות ההרכב משתתפים גם הגיטריסט רון בונקר והקלידנית תום דרום.
עוגת המלך

עוגת המלך או עוגת המלכים היא עוגה מסורתית המקושרת לחגים נוצריים: במדינות מסוימות היא מקושרת לפסטיבל חג ההתגלות הנחגג בסוף עונת חג המולד; במדינות אחרות היא מקושרת לחגיגות או לקרנבל מרדי גרא שלפני התענית. בחלק מהמקומות אוכלים את העוגה בתקופה שבין ערב חג ההתגלות (הלילה ה-12) ועד מרדי גרא.
עוגת המלך היא מאכל פופולרי בעונת חג המולד (מערב חג המולד עד חג ההתגלות) בבלגיה, צרפת, קוויבק, שווייץ, פורטוגל, ספרד, אמריקה הלטינית, יוון וקפריסין, בולגריה. 
בארצות הברית הקרנבל נחגג בעיקר בדרום, בפרט בניו אורלינס, סנט לואיס, מוביל (אלבמה) וערים נוספות לחופי נהר המיסיסיפי. באזור זה העוגה מקושרת למסורות המרדי גרא, ומוגשת בעונת הקרנבל, מערב חג ההתגלות עד המרדי גרא. בניו אורלינס אוכלים מאות אלפי עוגות המלך בעונת הקרנבל.
העוגה נקראת על שם שלושת האמגושים - מלכי קדם שהגיעו מהמזרח אל בית לחם כדי לסגוד לישו, "מלך היהודים", לאחר לידתו. את הגעת שלושת המלכים חוגגים בחג ההתגלות. 
המאפה המקורי (לפני כ-300 שנים) היה עשוי בצק יבש דמוי בגט, מצופה סוכר וקיטניה (למשל פול) בתוכו, מורשת מהסטורנאליה של האימפריה הרומית. כיום זהו מאפה שמרים קלוע מתוק, דמוי דניש, ממולא קינמון, העשוי בצורת מעגל חלול, עם ציפוי מזוגג של סוכר צבעוני.
בפורטוגל העוגה ממולאת צימוקים, אגוזים ופירות מסוכרים. בצרפת העוגה ממולאת קרם שקדים. בניו אורלינס היא מקושטת בסוכר בצבעי סגול (המסמל צדק), ירוק (המסמל אמונה) וזהב (המסמל עוצמה).
פעמים רבות מונחת על העוגה או מוטמנת בתוכה בובת פלסטיק  או פורצלן. בובה זו החליפה את הקיטניה שהוטמנה בעוגה עד המאה ה-19. בעבר הבובה ייצגה את ישו הילד. כיום היא נתפסת כמסמלת מזל ושגשוג. בחלק מהמדינות מצורף לעוגה כתר נייר.
יש המקיימים בכל שבוע במהלך תקופת הקרנבל "מסיבת עוגת המלך". בפורטוגל, בצרפת ובניו אורלינס, מי שמקבל את פרוסת העוגה עם הבובה זוכה בזכויות או חובת נלוות, למשל מוכתר כמלך המסיבה, או נדרש לקנות את העוגה הבאה או לקיים בביתו את המסיבה הבאה.
אולפני הרצליה

היסטוריה

האולפנים נוסדו ב-3 ביולי 1949 על ידי מרגוט קלאוזנר, אחת מחלוצות התיאטרון והקולנוע העברי והישראלי. קלאוזנר חזתה את הפוטנציאל הטמון בעולם התקשורת עוד בארץ ישראל של שנות ה-30; בשנת 1933 היא הקימה יחד עם יהושע ברנדשטטר בעלה את חברת ההפקות "אורים", זאת לאחר שהאמינה כי סרטי הקולנוע הם האמצעי הטוב ביותר להפצת רעיונות הציונות והחלוציות, הן בארץ ישראל והן ברחבי העולם. הסרט הראשון שהופק במסגרת חברת ההפקות, "לחיים חדשים" צולם בארץ ישראל, אולם בהיעדר הטכנולוגיה והכלים הדרושים לפיתוחו הוא נשלח למעבדות חיצוניות. כתוצאה מכך קלאוזנר שמה לה למטרה להקים אולפני הפקות בארץ ישראל, שיענו בדיוק על צרכים אלו ויעזרו להצמיח תעשיית קולנוע עצמאית ומשגשגת, וב-1947 החלה בחיפושים אחר הדרך שתעזור לה להגשים את החזון.
לאחר הקמת המדינה קלאוזנר ובעלה ביצעו רכישה של מגרש לבניין בהרצליה בגודל 72 דונם בעזרת השקעת כספי הירושה של אביה שהיוו הון התחלתי של 5000 דולר בלבד יחד עם כספי תרומות, ובהמשך השניים אף בנו את התשתיות הנדרשות באמצעות חומרים ומכשירים יקרים שיובאו מחוץ לארץ. לבסוף קלאוזנר הקימה עם בעלה את "אולפני הרצליה" ביולי 1949. מגילת היסוד של הבניין הונחה על היסודות על ידי ברנדשטטר ושר המשטרה דאז בכור שלום שטרית וחתומים עליה, בין היתר, אלוף יצחק שדה והשחקנית חנה רובינה.
בתוך תהליך הקמת האולפנים קלאוזנר צברה חובות כבדים, והיא לימים התוודתה שהייתה מוכנה לוותר על הפרויקט אילולא ידעה מראש על הסיבוכים הצפויים]. בנוסף, שותפיה ויתרו בשלב מסוים על האמונה שהאולפנים יהפכו לסיפור הצלחה והפצירו בה או לקנות את חלקם או לפרק את השותפות, והיא החליטה לקנות את חלקם של המשקיעים ולהעמיד את האולפנים על הרגליים. כשהיא מהווה את לב התעשייה בשנות ה-50 וה-60, קלאוזנר כיהנה בבלעדיות כיושבת ראש והנשיאה בפועל של האולפנים במשך 20 השנים הבאות, עד לפטירתה. עם מותה, קלאוזנר הורתה בצוואתה למנוע משני ילדיה, עמוס מוקדי ומרים שפילמן לדרוך באולפנים, ומניית השליטה, משמע הזכות להכריע על מניות החברה, נותרה בידיו של עורך דין. עבור מוקדי הצוואה בנוסף מנעה ממנו למכור את מניותיו, אך בתום דיון ארוך שנים בבתי המשפט הוא הצליח להיפטר מהמניות שהיו ברשותו, אחותו בחרה למכור חלק משלה והשליטה באולפני הרצליה עברה לקבוצת משקיעים מקליפורניה. כעבור מספר שנים המשכיות החזון של קלאוזנר למעשה נקטעה כאשר האולפנים התנתקו לחלוטין מתעשיית הקולנוע ונכנסו אל עולם הטלוויזיה.

מעבר לכפר סבא

אולפני הרצליה צפויים לעבור למתחם חדש שייבנה בכפר סבא על שטח של 8.5 דונם. המתחם בהרצליה נמכר ב-2008 לחברת אפריקה ישראל מגורים שתבנה במקום 330 יחידות דיור.

מבנה האולפנים

האולפנים ממוקמים במרכז העיר הרצליה, ומשתרעים על שטח של כ-47 דונם. הם מאופיינים בבניה נמוכה ומרווחת. 
במקום ישנם 9 אולפני צילום, ובנוסף חדרי עריכה, חדרי סאונד ועוד.
בשטח האולפנים נמצא ביתה של מרגוט קלאוזנר שמשמש כיום את חברת קשת.
הפרעת התנגדות

אבחנה על פי ה- DSM

האבחנה מתחלקת ל-3 קבוצות של קריטריונים על פי ה-DSM. הפרעת התנגדות מאובחנת כאשר מתקיימים 4 מהקריטריונים ההתנהגותיים,ניגיטיביסטיים הבאים במשך שישה חודשים לפחות: מצב רוח רגזני או מתרגז בקלות:
לעיתים קרובות מאבד סבלנות
מתרגז ומתעצבן בקלות ולעיתים קרובות.
כועס ומתרעם.
נטייה למצב רוח כועס ורגזני.
רגישות מוגברת ונטייה להיפגע בקלות.
התנהגות וכחנית ומתריסה
ויכוחים חוזרים עם מבוגרים.
סירוב או התנגדות חוזרים לשיתוף פעולה עם חוקים שנקבעו על ידי מבוגרים.
נקמנות
הצקה מכוונת לאנשים אחרים.
נטייה לאובדן שליטה עצמית.
האשמת אחרים בטעויות או התנהגות לא נאותה שביצע האדם עצמו.
נטייה לנקמנות.
ההתנהגות מביאה לפגיעה משמעותית בתפקוד החברתי, הלימודי או התעסוקתי.
ההתנהגות אינה נגרמת כתוצאה ממצב פסיכוטי או הפרעת מצב רוח.
ההתנהגות אינה עונה לקריטריונים של הפרעת התנהגות אם האדם בן למעלה מ-18 שנים.

שכיחות

על פי 5 DSM שכיחות ההפרעה נעה בין 1%-11%. היקף ההפרעה משתנה, הממוצע הוא 3.3% ותלוי בגיל ובמין הילד. ניכר כי ההפרעה שכיחה יותר אצל גברים לפני גיל ההתבגרות (1.4:1) אך ההבדל אינו מובהק.

ODD והפרעת קשב

הפרעת התרסה התנגדות עשויה להתקיים אצל חלק מהילדים לצד הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, בקומורבידיות, ולעיתים קיים בלבול בהבחנה בין שתי ההפרעות. הפרעת קשב אינה תנאי הכרחי לאבחנה והיא נמצאת בצורה פחותה ב-ODD. ממחקרים שונים עולה כי כ-40–70 אחוזים מהילדים הלוקים בהפרעת קשב, לוקים גם ב-ODD.
להבדיל מהאימפולסיביות המאפיינת הפרעת קשב אשר מתבטאת בעיקר בצורת ההתנהלות ובאופן העבודה, האימפולסיביות המאפיינת את הסובלים מ-ODD מאופיינת יותר באגרסיה ובחיכוכים עם הסביבה.

טיפול

על פי גישת הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי, ההתנהגויות המתריסות מקבלות חיזוק חיובי או שלילי על ידי הסביבה של הילד, לרוב בלי כוונה ובאופן לא מודע, ובכך מוגברות התנהגויות שליליות אלו. טיפול בהפרעה על פי גישה זו כולל הדרכה לכלל הגורמים החשובים בסביבה של הילד (משפחה, צוות חינוכי) לזיהוי והפחתה של החיזוקים שהם נותנים להתנהגותו השלילית, ומעבר למתן חיזוקים להתנהגות חיובית. 
טיפול נוסף ללוקים בהפרעה יכול להיות פסיכותרפיה פרטנית, שנועדה להקנות למטופל כלים להתמודדות: פיתוח ויסות רגשי של התגובות מול מצבים מתסכלים, התמודדות עם חרדות שמעוררים מצבים אלו, פיתוח הבנה לרגשות וצרכים של האחר, שפה באמצעותה ניתן לבטא רגשות, מיומנות הפקת לקחים ממצבים שקרו בעבר ותכנון פעולות להבא, מיומנות פתרון בעיות, דחיית סיפוקים, ועוד. 
טיפולים אחרים ללוקים בהפרעה עשויים להיות טיפול משפחתי, או אימון לרכישת מיומנויות חברתיות.
וינדג'ט

היסטוריה

וינדג'ט החלה לפעול ב-17 ביוני 2003 בעקבות פירוקה של חברת התעופה "אייר סיציליה". היא בבעלות של 100% על ידי קבוצת פינריה. בסיסה של החברה בקטניה שבסיציליה. 
ב-25 בינואר 2012 הכריזה חברת התעופה "אליטליה" על מיזוג עם וינדג'ט, כמו גם עם חברת התעופה "בלו פנורמה".
ב-11 באוגוסט 2012, לאחר שהחברה לא הצליחה, גם לאחר מספר דחיות, להעמיד את כל המידע הדרוש למכירתה, נסוגה אליטליה מכוונתה לרכוש את החברה. עקב כך, לוינדג'ט לא נותרו האמצעים הכלכליים להמשך פעילותה. רשויות התעופה באיטליה הכריזו על הפסקה מיידית של פעילות החברה: מכירת הכרטיסים הופסקה, כל הטיסות בוטלו ומטוסי החברה הוחזרו לחברות החכירה.
יפן המגניבה

יפן המגניבה (ביפנית: クールジャパン) הוא מונח שנטבע ב-2002, כאמצעי להבעת מעמדה המתהווה של יפן כמעצמת-על מבחינה תרבותית. לאחר שזכה לחשיפה רחבה בתקשורת ובעולם האקדמי, המושג "יפן המגניבה" אומץ על ידי ממשלת יפן, כמו כן על ידי גופים מסחריים אשר ביקשו לנצל את האפשרויות המסחריות שבתעשיית התרבות במדינה. הרעיון תואר כצורה של "עוצמה רכה", משמע, היכולת להשפיע על התנהגות ואינטרסים בעזרת אמצעים תרבותיים או אידאולוגיים.

מקור

ב-2002 התפרסם במגזין האמריקני Foreign Policy מאמר בשם "Japan's Gross National Cool". הכותב, דאגלס מק'גריי, התייחס במאמר ליפן כ"מעצמת על מתחדשת", בעקבות התרחבות השפעתה התרבותית המתפשטת ברחבי העולם, חרף הבעיות הכלכליות והפוליטיות בעקבות העשור האבוד. המאמר סוקר את תרבות הנוער היפני ותחומים נוספים  אשר זוכים לפופולריות עולמית נוסקת: מנגה, אנימה, אופנת רחוב, קולנוע יפני, מוצרי אלקטרוניקה, אדריכלות יפנית, המטבח היפני, הוויזואל קיי והג'יי-פופ. זאת יחד עם תופעת החמידות הפנומנלית, אשר נציגתה הבולטת ביותר היא הדמות הלו קיטי. ובכך הדגיש מק'גריי את ה"עוצמה הרכה" הרבה של יפן, תוך הצגת השאלה, איזה מסר המדינה עשויה להקרין. הוא אף טען, כי ייתכן שהמיתון ביפן תרם ל"מגניבות" היפנית, בעקבות ערעור ההיררכיות החברתיות הנוקשות.
סטאד דה סוויס ונקדורף

היסטוריה

הסטאד דה סוויס נבנה על הקרקעות שעליהן היה אצטדיון ונקדורף שנהרס בשנת 2001. לאצטדיון החדש 32,000 מושבים. בגג המבנה ישנם לוחות סולריים המייצרים בשנה אחת 700,000 קוט"ש. האצטדיון נחנך רשמית ב-30 ביולי 2005, אף על פי שהמשחק הראשון בו התקיים שבועיים קודם, ב-16 ביולי, ובו הפסידה יאנג בויז ברן לאולימפיק מרסיי בתוצאה 3-2 לעיני 14,000 צופים.

יורו 2008

במהלך יורו 2008 אירח האצטדיון שלושה ממשחקי בית ג' בשלב הבתים.

המושב החם

מאפיין יוצא דופן של האצטדיון הוא קיומו של מושב יחיד בצבע אדום (כל שאר המושבים צהובים ושחורים). מושב זה היה הראשון שהותקן באצטדיון החדש, ב-20 בינואר 2005, ואת הכבוד להסיר מעליו את הלוט קיבל שחקן ומנהל עבר של היאנג בויז - וולטר אייך. לא נמכרים כרטיסים לכיסא זה, ובכל משחק יושבת בו אישיות מכובדת, שבדרך כלל קשורה ליאנג בויז.

שימושים נוספים

הסטאד דה סוויס שימש ב-14 בינואר 2007 כמגרש הוקי קרח. בתאריך זה נפגשו שתי יריבות מקומיות (אס. סי. ברן ואס. סי. לאנאגנו) למשחק לעיני 30,076 צופים. בכך נקבע שיא קהל למשחק הוקי קרח באירופה, מכיוון שמשחקי הוקי קרח נערכים בדרך כלל באולמות סגורים, בעלי תכולת צופים קטנה יותר.
גיטרת רזונטור

גיטרת רזונטור (מהוד בעברית; נקראת פעמים רבות בשם הגנרי גיטרת דוברו על שם המותג המוכר ביותר שלה), היא גיטרה שצלילהּ מוגבר באמצעות חרוט העשוי דיסקיות מתכת המותקן על גופה. בעיית ההגברה, שהייתה חיונית בראשית המאה ה-20, כדי שהגיטרה תוכל להשתלב בהרכבים בהם ניגנו כלי נשיפה ותופים, נפתרה מאז שנות החמישים באמצעות הגברה חשמלית, אולם צלילה המתכתי המיוחד וה"שורשי" של גיטרת הרזונטור נותר חביב על אמני בלוז, בלוגרס וקאנטרי. על עטיפת התקליט "Brothers in Arms" של להקת דייר סטרייטס מופיעה גיטרת רזונטור, והיא כלי אהוב על סולן הלהקה, מרק נופלר.

היסטוריה

הגיטרה הומצאה בשנת 1926 על ידי בונה כלי הנגינה, ג'ון דופיירה (1893–1988), שהיגר לארצות הברית מסלובקיה. אמרגן הוודוויל והגיטריסט ג'ורג' ביוקאמפ (George Beauchamp) ביקש ממנו ליצור גיטרה שצלילה יהיה חזק מספיק כך שתוכל להחליף פסנתר בלהקת ליווי. דופיירה הרכיב שלוש דיסקיות אלומיניום על תיבת תהודה של גיטרה רגילה ממתכת ויצר מהוד אקוסטי שהגביר את צליל הגיטרה פי שלושה ויצר צליל עמוק, מתכתי ומדויק. 
יחד עם ביוקאמפ ואחיו אמיל ורודי הקים דופיירה בשנת 1927 את חברת "נשיונל" ( National String Instrument Corporation). דופיירה ניסה שיטות שונות להגברת וחידוד הצליל של הגיטרה ויצר כלים בעלי גוף מתכתי (מפליז, ניקל או פלדה), עליהם ניתן לנגן כאשר הגיטרה שוכבת על ברכי הנגן ("סטיל גיטר"). 
בשנת 1928 עזבו האחים דופיירה את נשיונל והקימו יחד עם שני אחים נוספים, רוברט ולואי, את חברת "דוברו" (ראשי תיבות של "Dopyera brothers", האחים דופיירה, ומילה שמשמעותה "טוב" בסלובקית). המותג דוברו הפך שם נרדף לגיטרות רזונטור באשר הן, למרות שבדרך-כלל מיוחס הכינוי "גיטרה דוברו" לגיטרה שגופה עשוי עץ, עם דיסקית מהוד מתכתית יחידה שקועה. 
הגיטרות זכו לפופולריות רבה בקרב נגני הזרמים המוזיקליים החדשים של התקופה כג'אז, דלתא בלוז, טקסס בלוז וקאנטרי. בהמשך, לאחר ההגברה החשמלית, המשיכו נגנים להשתמש בה רק בשל צלילה המיוחד.
בשנת 1932 רכשה "דוברו" את "נשיונל". ב-1967 יצרו אמיל ורודי דופיירה את חברת OMI ‏(Original Musical Instrument Company) שהמותג שלה נקרא Hound Dog ומ-1970, לאחר דיוני משפטיים, חזרה לייצר גיטרות רזונטור תחת השם "דוברו". ב-1993 רכשה חברת גיבסון את המותג "דוברו", השייך לה עד היום.

נגנים בולטים

בתחום הבלוז ניגנו בדוברו נגנים רבים מתקופת הדלתא בלוז והטקסס בלוז ובראשם סאן האוס ובוקה וייט, בתקופה המודרנית ניגן בגיטרת דוברו בבלוז אריק קלפטון כמו כן משתמש בה הזמר בק, להדגשת שורשיו במוזיקה האמריקאית. מארק נופלר ידוע כחובב גדול של הגיטרה.
בתחום הקאנטרי והבלוגראס ניתן למנות את ג'רי דאגלס, דוד ג'וש גראוויס וארל סקורגי בשנות הארבעים החמישים והשישים ופול פרנקלין, שהצטרף בשנות התשעים ללהקת הדייר סטרייטס.
פרס אלן אמיל

פרס אלן אמיל (Allan E. Emil Memorial Award) הוא פרס שנתי המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, מאז שנת 1977, עבור תרומה יוצאת דופן לקידום מדעי החלל, טכנולוגיות חלל, רפואת חלל או חוק החלל. 
הפרס, הכולל תעודה למקבל וכן מענק כספי, ניתן עבור תרומה משמעותית לקידום שיתוף הפעולה הבינלאומי בתחום החלל, או עבור מיזמים רב-לאומיים בתחום זה. הפרס קרוי על שם אלן אמיל, עורך דין אמריקני שעסק גם בתחום התעופה, החלל וחוק החלל. 
זהו הפרס החשוב ביותר במדרג הפרסים המוענקים על ידי הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, ולצורך קביעת הזוכה מוקמת מדי שנה ועדה מיוחדת.
הסנאט הרוסי

הסנאט הרוסי, או בשמו הרשמי הסנאט המושל (ברוסית: Правительствующий сенат), היה גוף הייעוץ הבכיר לצאר. הסנאט הוקם בשנת 1711. מתחילת המאה ה-18 ביצע הסנאט תפקידי פיקוח על פעילויות זרועות הממשל והיה לגוף הייעוץ הבכיר ביותר לצאר בענייני חקיקה ומשפט.
ראש הסנאט היה הגנרל פרוקורור של רוסיה, שכיהן הן כראש הסנאט והן כראש מערכת המשפט הרוסית, המשרה שקדמה למשרת התובע הכללי דהיום. הגנרל פרוקורור כיהן במקביל כשר המשפטים משנת 1802.
הוא פוזר לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1917.

היסטוריה

הסנאט היה גוף עליון לחקיקה ומשפט. הוא הוקם כדי להוות תחליף לדומה הבויארית, והפך לאחד מגופי המדינה החשובים באימפריה הרוסית. בראש הסנאט עמד הגנרל פרוקורור של רוסיה, ששימש כמקשר בין השליט לסנאט.
בשנת 1712 היו עשרה סנאטורים, אך עם השנים מספרם הלך וגדל.
הצאר אלכסנדר הראשון הקים את המועצה המדינית בתור גוף ייעוץ לצאר ורשות מחוקקת באימפריה הרוסית (בשנים 1905 - 1917 היא פעלה כבית תחתון בפרלמנט).
במאה ה-19 היה הסנאט לגוף הבכיר ביותר במערכת המשפט הרוסית, ושלט על כל גופי המשפט במדינה.

הגנרל פרוקורור של רוסיה

הגנרל פרוקורור של רוסיה היה אחד מתפקידי המדינה הבכירים ביותר באימפריה הרוסית. המשרה נוסדה בצו קיסרי של פיוטר הגדול ב-12 בינואר 1722. מלכתחילה נועד הגנרל פרוקורור להיות ראש לשכת הסנאט והיה אחראי לוודא את יישום החלטות הסנאט וניהולו התקין. במקביל היה אמון על ניהול משרד התביעה הכללית, שעסק בפיקוח על החלטות מינהליות וערכאות משפטיות.
עץ ועלה

על סיפורי פיות

המסה "על סיפורי פיות" נישאה לראשונה כהרצאה ב-1939, והתפרסמה בדפוס בקובץ מסות ב-1947. הגרסה שהתפרסמה ב"עץ ועלה" שונה במקצת.
במסה מדבר טולקין על "סיפורי פיות" ומגדיר איזה סיפורים מוגדרים כ"סיפור פיות אמיתי" ואיזה סיפורים אינם כאלה. הוא מנסה להבין מה המקורות שלהם, וכיצד הם נוצרים. הוא מתייחס למוסכמה לפיה "סיפורי פיות" שייכים לילדים בלבד, וטוען שהיא שגויה ומקורה ב"תאונה היסטורית". בנוסף, מדברת המסה על תפקידם של סיפורי הפיות, ומסבירה כי אלו נועדו ל"בריחה" (שטולקין מכנה "אסקפיזם חיובי") מהכיעור של העולם.
במסה זו טבע טולקין לראשונה את המושג "פנטזיה", והיא המקור לספרות המכונה כיום בשם זה. אפשר לראות במסה באופן ברור כיצד לדעותיו של טולקין יש זיקה עמוקה לרעיונות נוצריים. 
מספר סופרים הושפעו מרעיונותיו של טולקין המובאים במסה. דוגמה לכך אפשר לראות בספר "הסיפור שאינו נגמר" של מיכאל אנדה.

"עלה של קטנוני"

"עלה של קטנוני" פורסם לראשונה ב-1945 בכתב עת.
בסיפור קצר זה מספר טולקין על אדם ששמו "קטנוני", שכל חייו עובד רק על ציור ענק של עץ. הוא נפטר, ומגיע לאחר מכן למעין "גן עדן" שהוא בעצם הציור שצייר.
בסיפור זה באה לידי ביטוי אמונתו של טולקין בדמיון כ"בריאה שנייה" - הכוח ליצור שנתן הבורא לאדם. סיפור זה משופע בסממנים נוצריים מובהקים, בעיקר בתיאור החיים שלאחר המוות.
היו שראו בסיפור כעין אוטוביוגרפיה של טולקין.

"מיתופיה"

פואמה זו נכתבה במקור כתגובה לטענתו של ק. ס. לואיס (שהיה ידידו של טולקין) ש"מיתוסים הם שקרים, גם אם 'מופרחים מבעד לכסף'".
בפואמה מרחיב טולקין את טענתו שהאדם בסיפוריו בורא עולם ממשי, ולכן מיתוסים אינם שקר, אלא בריאה שהאדם בורא. הוא מדבר שוב על ה"אסקפיזם החיובי", ומעביר ביקורת על אנשים שרואים בעולם "מדעי" עולם אמיתי יותר מאשר עולם בו לכל דבר יש פירושים רבים.
חוג ראשוני

בתורת החוגים, חוג ראשוני הוא חוג שבו המכפלה של כל שני אידיאלים שונים מאפס, שונה מאפס. מחלקת החוגים הראשוניים היא בעלת תפקיד מרכזי בתורת החוגים, משום שהיא רחבה מאד, ואפשר להיעזר בה, דרך מנות ביחס לאידיאלים ראשוניים ומכפלות תת-ישרות, כדי לנתח חוגים כלליים.
בחוג ראשוני כל שני אידיאלים שונים מאפס נחתכים באופן לא טריוויאלי (הטענה נכונה גם כשאחד מהם הוא אידיאל חד-צדדי). לכן אלו הם בדיוק החוגים שאינם ניתנים לפירוק בעזרת משפט השאריות הסיני.
בין החוגים הקומוטטיביים, חוג הוא ראשוני אם ורק אם הוא תחום שלמות. באופן כללי יותר, המרכז של כל חוג ראשוני הוא תחום שלמות. 
חוג מטריצות מעל חוג ראשוני הוא חוג ראשוני. לפי משפט פוזנר, חוג ראשוני המקיים זהות פולינומית ניתן לשיכון בחוג מטריצות מעל אלגברת חילוק מממד סופי מעל המרכז שלו.

אידיאלים ראשוניים

בכל חוג R, אידיאל P הוא אידיאל ראשוני אם חוג המנה  ראשוני. לכן אפס הוא אידיאל ראשוני של R אם ורק אם R ראשוני בעצמו. יש כמה תכונות שקולות לכך שאידיאל הוא ראשוני: אם P מכיל מכפלה של שני אידיאלים, הוא מוכרח להכיל אחד מהם; אם P מכיל מכפלה של שני אידיאלים שמאליים, הוא מוכרח להכיל אחד מהם. 
אידיאל המתקבל מחיתוך אידיאלים ראשוניים הוא ראשוני למחצה. לחלופין, אידיאל הוא ראשוני למחצה אם חוג המנה ביחס אליו הוא ראשוני למחצה.