google/wiki40b huggingface dataset:
נאור סינואני

נאור סינואני (נולד ב-17 ביוני 1989) הוא פזמונאי ומלחין ישראלי.
נאור סינואני,פזמונאי מלחין ישראלי ומפיק פופ מזרחית והיפ הופ ישראלי נולד ב-17 ביוני 1989 ברמת גן, הוא בנם של הזמר אבי סינואני ורעייתו גולדי, אחיו של הזמר גל סינואני.

ביוגרפיה

את לימודי הפסנתר החל בגיל 10 קונסרבטוריון ברמת גן והמשיך כמה שנים מאוחר יותר, כשהיה בן 14 כתלמידו של חיים חדד הדר.
כשהיה בן-15 הכיר סינואני את מפיק המוזיקה הכותב והמלחין יוסי בן דוד שאחראי למאות שירים במוזיקה הישראלית ביניהם הוזה אותך מולי של אייל גולן וכמו סינדרלה של שרית חדד,
בן דוד זיהה את הפוטנציאל בסינואני והעסיק אותו באולפנו בהתחלה כטכנאי קול (בין היתר בפרויקט עבודה עברית שרים עוזי חיטמן) ולאחר מכן כמעבד מוזיקלי עד 2013, בין יצירותיהם המשותפות "אל תלכי" של אייל גולן "טירה של מלך" של עידן יניב ו"בכל לילה" של רון שובל.
כשבגר הופיע כקלידן ומנהל מוזיקלי של אמנים רבים ביניהם: רגב הוד, ליאור נרקיס, דודו אהרון, אביו אבי סינואני, אחיו גל סינואני ומישל כהן.
סינואני ידוע כבן טיפוחיו של הזמר ליאור נרקיס וכמי שתרם לשיר הדגל של נרקיס "ערב טוב לך" [1]
בשנת 2017 זכה בפרס אקו"ם על השיר שרוטים, השיר הישראלי המושמע ביותר של השנה.
אינטרספשן

אינטרספשן (באנגלית: Interception) היא חטיפת מסירה במשחק פוטבול. חטיפה תחשב אינטרספשן רק במקרה בו שחקן הגנה חטף את הכדור לפני שנגע בקרקע.
לאחר החטיפה המשחק לא נעצר והשחקן שהשתלט על הכדור רשאי לרוץ איתו עד שהוא נעצר על ידי שחקן מהקבוצה הנגדית, נדחף אל מחוץ לגבולות המגרש או משיג ניקוד על ידי טאצ'דאון.
תעמולת הבחירות לכנסת

תעמולת בחירות היא מרכיב מרכזי בתהליך של כל מסע בחירות ומכאן גם במסע הבחירות לכנסת בישראל. תעמולה זו מוסדרת בחוק הישראלי ומוגבלת בהיקפה, במקורות מימונה ומידה מסוימת אף בתכניה.
במסגרת התעמולה, המקדימה את הבחירות עצמן, חותרת כל מפלגה לשכנע את הבוחרים לבחור בה. מאפיינים מסוימים של תעמולת הבחירות מוסדרים בחקיקה, ונמצאים בפיקוח של ועדת הבחירות המרכזית. אמצעי התעמולה הולכים ומשתנים במהלך השנים, בהתאם לשינויים טכנולוגיים ותרבותיים.
קהל היעד של תעמולת הבחירות מתחלק לשתי קבוצות עקריות: חברי ותומכי המפלגה הזקוקים לעידוד והמרצה על מנת להשפיע ולהצביע וכן לתשובות לשאלות מקניטות שעלולים לשאול אותם ולצדם קבוצת המהססים שטרם החליטו למי הם מיעדים את קולם, אותם צריך לשכנע להצביע בעד מפלגה זו או אחרת.

תעמולת בחירות אנונימית

ב-27 בפברואר 2019 אסרה ועדת הבחירות פרסום תעמולה אנונימי ברשת. השופט חנן מלצר קבע כי "כל פרסום אנונימי ברשת מקשה על גורמי הביטחון להדוף חששות מהתערבות זרה בבחירות". האיסור ייכנס לתוקף ב-1 במרץ.
מרסל לנגר

מרסל (מנדל) לנגר (Marcel (Mendel) Langer; ‏23 במאי 1903 - 13 ביולי 1943) היה פעיל קומוניסטי יהודי, לוחם ומפקד תנועת ההתנגדות לגרמנים בטולוז שבצרפת. הוצא להורג על ידי הגסטפו.

קורות חיים

נולד בעיירה שצ'וצ'ין שבגליציה, אוסטריה (כיום בפולין) לרוזה (לבית איגר) ולאלתר לנגר. אחיו היה יחיאל לנגר. כשהיה בן עשר החל ללמוד בגימנסיה בעיר טרנוב. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר עם משפחתו לפראג שבאוסטרו-הונגריה. משפחתו עלתה לארץ ישראל עקב אנטישמיות ולנגר הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה והיה קומוניסט נלהב, לעומת אביו, שהיה חבר בבונד. לנגר עבד במשך שנים כמסגר בבתי המלאכה של הרכבת בחיפה, אולם בשנת 1929 נעצר על ידי המשטרה הבריטית וגורש לצרפת.
בצרפת עבד כפועל מתכת, הצטרף לארגון המחתרת הצרפתי "כוח האדם המהגר" ועם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד ב-1936 התנדב לבריגדות הבינלאומיות שנלחמו בכוחות של פרנקו. תחילה לחם בחטיבה הפולנית של הבריגדות; על פעילותו בחזית הוענקה לו דרגת "קפיטן". לאחר מכן הקים בית מלאכה לנשק במטה הבריגדות הבינלאומיות באלבסטה שבדרום-מזרח ספרד. אחר כך הצטרף לדיוויזיית המקלענים ה-35, בה התמנה ללוטננט (סגן), ונשא לאשה את ססיליה מולינה (Cecilia Molina) ביוני 1937. שישה חודשים אחר כך נולדה בתם רוזה (על שם אמו של לנגר). תבוסת הרפובליקנים הספרדיים הפרידה אותו מאשתו ובתו הקטנה. הוא נכלא במחנה ארז'לה-סור-מר שבדרום צרפת, ולאחר מכן בגירס. מגירס נמלט לטולוז, שם חזר לעבודתו כמסגר ולחבריו ב"כוח האדם המהגר". עם כניסת הכוחות הגרמניים לדרום צרפת ירד למחתרת. היה מפקד הפרטיזנים של הבריגדה ה-35, חברי הרזיסטאנס, באזור טולוז.
בעקבות הלשנה נאסר על ידי הגסטפו בתחנת הרכבת סן-אניה (St-Agne) שבטולוז בפברואר 1943 ועונה קשות במשך שבועות. במשפט שערכה המחלקה המיוחדת של בית הדין לערעורים של טולוז מטעם ממשלת וישי לנגר נידון למיתה, והוצא להורג בגיליוטינה, ב-23 ביולי בבית הכלא סן מישל (צר'). מילותיו האחרונות היו: "תחי צרפת! מוות לגרמנים! תחי המפלגה הקומוניסטית!". ליווה אותו רב העיר טולוז, נתן הוסנסקי. לנגר הוכר על ידי ממשלת צרפת כ"גיבור לאומי" ותחנת מטרו בטולוז, הממוקמת בקרבת בית הכלא בו הוצא להורג, נקראת על שמו. נקבר בבית הקברות האזרחי טר-קבד (צר') בעיר. על קברו הוצבה מצבה מגרניט, מעשה ידיו של סילבסטר קלרק (צר').
פול טובייה

פול טובייה (צרפתית: Paul Touvier;‏ 3 באפריל 1915 – 17 ביולי 1996), משתף פעולה צרפתי שהורשע בפשעים נגד האנושות.
שניר ימין

ביוגרפיה

שניר ימין החל את קריירת המוזיקה שלו ב-2006, לאחר מות אביו בתאונת דרכים. יחד עם להקתו הראשונה, הופיעו כמופע הראשי במועדון ״המוזה״ בעיר נתניה. בשנת 2006 מועדון זה היה אחד מהמועדונים הגדולים באזור השרון. שניר והלהקה החליטו להתפרק אחרי שנה.
ב-2009, הוזמן שניר להשתתף במופע אקוסטי ראשון מסוגו במועדון הבארבי בתל אביב. שניר הופיע כמופע המרכזי יחד עם שלוש להקות נוספות. באותה השנה, שניר חתם על חוזה שיתוף פעולה בלעדי עם חברת הסלולר, סלקום. שיתוף הפעולה איפשר לחברה הסלולרית להפיץ ולהשתמש בסינגל הראשון של שניר, ״יופי של שקט״ כחלק מהתכנים מסחריים וקידום מכירות של החברה.
ב-2010, שניר ימין החל לבצע שירים אקוסטיים מקוריים משלו. באותה השנה, ימין הוציא שני סינגלים לרדיו, שהופקו על ידי ראובן חיון. סינגלים אלו הושמעו בתחנות רדיו ישראליות ותוכניות טלוויזיה כגון רשת ג', קול ישראל, גל"צ ו-88 FM. הם גם נסקרו במגזיני מוזיקה ישראליים, באינטרנט ובהדפסים. מאוחר יותר באותה השנה, שניר הוזמן על ידי חברת NMC לקחת חלק במופע התרמה במועדון ״הבארוק״ בעיר באר שבע יחד עם אמנים אחרים כגון הדג נחש, אפרת גוש, דודו טסה, זוכי כוכב נולד ודנה לפידות.
ב-2011, שניר ימין קיבל את חוזה ההקלטות הראשון שלו ממפיק אנגלי שחי ועובד בלונדון. שניר נסע עם צוות ההפקה ללונדון לחודשיים לצורך הקלטת האי.פי הראשון. האי.פי, ״יופי של שקט״ יצא בישראל בשנת 2014 עם הלייבל נענע דיסק. באותה השנה, שניר ימין לקח חלק באירוע הגדול ביותר השנתי של יום העצמאות, שנקרא רוק העצמאות. זאת הייתה השקעה של כ-שני מיליון דולר עם אמני הרוק הגדולים בישראל.
ב-2013, שניר נסע לניו יורק לצורך הקלטת אי.פי בשפה האנגלית. בנסיעה זו, שניר נכנס לאולפן הקלטות באיסט וילג' של מנהטן, הנקרא The Cutting Room. לאחר הקלטות שנערכו כחודשיים, מנהל האולפן והלייבל חתם עם שניר חוזה הקלטות למשך שלוש שנים. בינתיים, שניר שחרר אי.פי בן 4 רצועות לקהל בינלאומי בשם Urban Stories, שקיבל המון תשומת לב מהתקשורת העולמית בצורת ביקורות, השמות, ראיונות, מכירות ודירוגים. האי.פי שוחרר בספטמבר 2013 והיה למעשה האי.פי הראשון של שניר, בסיוע חברת פרסום המבוססת בניו יורק בשם Effective Immediately PR ונענע דיסק בישראל.
כיום, Urban Stories EP, מדורג במקום הראשון במצעד האלבומים של שנת 2013 על פי דירוג המאזינים באתר Album Of The Year.
בנימין מנדלזון

חייו

נולד בשנת 1904 בעיירה פלוצק בפולין לרב מנחם מנדל מנדלזון, חסיד אלכסנדר ששימש שם כראש ישיבה, ולחנה דבורה, נכדת רבי משה מזאלישין בעל "משפט צדק" וצאצאית של רבי מרדכי יפה ושל שושלת וורקא. למד בעיקר אצל אביו. אשתו הראשונה מרים נפטרה בצעירותה והוא נישא בשנית, לבתו של אהרן משה חיימוביץ, מבודז'אנוב שבפולין. הוא הפך לחסיד גור בימיו של רבי אברהם מרדכי אלתר מגור אשר השפיע עליו לעלות לארץ ישראל. בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל ומונה לרב היישוב כפר אתא.
בשנת 1952 נענה לבקשת חברי מושב קוממיות להיות רבם. פעל לשמירת השמיטה ללא הסתמכות על "היתר המכירה" בקרב חקלאי הארץ. לצורך כך עבר בין המושבים ופעל בקרב החקלאים. בשנת 1973 הרחיב את היקף קרן השביעית, כך שתתמוך גם בחקלאים שאינם חרדים שבחרו שלא לעבד את אדמתם בשמיטה.
באוגוסט 1961 ניסתה המשטרה לעצור את הרב מנדלזון בהקשר לחטיפת יוסל'ה שוחמכר אך תושבי קוממיות מנעו את המעצר. במאי 1962 נעצר בחשד למעורבות הסתרת יוסל'ה וכן ילד נוסף. מעצרו עורר מחאה בקרב החרדים בארצות הברית. בכנס מחאה של אגודת הרבנים דיברו נגד המעצר הרבנים יוסף אליהו הנקין, משה פיינשטיין ויעקב קמנצקי ועוד. במהלך המשפט סירב הרב מנדלזון להעיד ולהיחקר על דוכן העדים, אך מסר הצהרה ממקומו ובה אמר שבתחילה לא ידע שהילד שהתגורר אצל אחד מאנשי המושב הוא יוסל'ה וכאשר נודע לו הדבר הוא אמר שאין להחזיק בילד. בהתייחס לילד השני אמר שהוא אכן פעל למנוע את מסירתו לאביו החורג לאחר שהילד בכה בפניו שיצילו מידי המיסיון. הוא הוסיף: "לא היה חשש שהילד יקבל חינוך חילוני גרידא. זו הייתה אימת המיסיון... אם מצווה קדושה זו היא בניגוד ללשון חוק המדינה... אני מוכן לקבל עלי כל ייסורים על שקיימתי את מצוות התורה". ב-21 ביוני 1962 הוא זוכה על ידי בית המשפט המחוזי, בנשיאות בנימין הלוי, משום שהתביעה חזרה בה מכתב האישום לאחר שעד התביעה בפרשת שוחמכר הודה בפניה ששיקר והיועץ המשפטי לממשלה החליט שלא להמשיך בהליכים בפרשה השנייה. עם זאת, בית המשפט מתח על הרב מנדלזון ביקורת באמרו שידע שיוסל'ה מוחזק בקוממיות ולא פעל להחזרתו להוריו.
הרב מנדלזון זכה להערכת הרב אהרן רוקח האדמו"ר מבעלזא, הרב אברהם ישעיה קרליץ ורבנים נוספים.
בכ"ד באייר ה'תשל"ט נפטר הרב מנדלזון ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
מלחם

מלחם הוא מתקן להתכת מתכת הלחמה המבוססת על בדיל ומשמשת, בין השאר, להלחמת רכיבים אלקטרוניים למעגלים מודפסים.
קיימים מלחמים שונים למטרות שונות באיכויות שונות: ממלחם תעשייתי מבוקר מחשב המלחים מעגלים שלמים על פס ייצור ועד מלחמים ידניים פשוטים לעבודות אלקטרוניקה קטנות.
המלחמים השונים נבדלים זה מזה בהספק שהם מייצרים, בטמפרטורה שהם מספקים ובנוחות השימוש בהם.
רוב המלחמים ניצבים על כן מיוחד המבודד אותו מהסביבה על מנת למנוע קבלת כוויות מהמלחם החם. על הכן יש בדרך כלל ספוג ספוג במים שמשתמשים בו על מנת לנקות את המלחם משאריות של סגסוגת ההלחמה.
במלחם לעיתים משולב מכוון לשליטה בטמפרטורה וכפתור לכיבוי והדלקה של המלחם (במלחמים מסוימים מכוונים אלה נמצאים בכן), אך רובם של המלחמים פועלים פשוט כשמחברים אותם למתח ואין בהם אמצעי לשליטה בטמפרטורה.
מועצה אזורית קישון

מועצה אזורית קישון היא מועצה אזורית לשעבר שאוחדה בשנת 1980 עם מועצה אזורית יזרעאל, והמועצה המאוחדת היא מועצה אזורית עמק יזרעאל.

היסטוריה

יישובי אזור מערב עמק יזרעאל התאגדו יחד עם יישובי אזור מגידו (שנודע אז כאזור אפרים) בוועד גוש נהלל שבשיאו כלל 22 יישובים. עם ההתארגנות למועצות מקומיות הוחלט להקים שלוש מועצות אזוריות נפרדות, בין השאר משום שנהלל והיישובים הסמוכים אליו היו במחוז נצרת, בעוד בית שערים והיישובים הקרובים אליו היו במחוז חיפה. בעת הדיונים לגבי המסגרת המוניציפלית של יישובי גוש נהלל דובר על הקמת שלוש מועצות: מועצה אזורית מגידו, מועצה אזורית קישון ומועצה אזורית נהלל. עלתה גם ההצעה לצרף את יישובי אזור נהלל למועצת אזור יזרעאל, אולם הדבר לא יצא אז אל הפועל ובמקום זאת נוצר שיתוף פעולה בין מועצת נהלל ומועצת קישון. ישיבת פתיחה של המועצות התקיימה בדצמבר 1945.
בימי המנדט פעלו שתי מועצות נפרדות, שלכל אחת הייתה הנהלה נפרדת ומתוכן נבחרה הנהלה משותפת. בתחילת 1949 אוחדו המועצות למועצה אחת משותפת, שניהלה את שתי המועצות מכיוון שהן השתייכו למחוזות שונים ולא אוחדו באופן רשמי. משרדי המועצה הועברו בתחילת 1949 מבית שערים לנווה יער.
בשנת 1956 קבעה ועדת גבולות שהסוללים, ציפורי, מאבק ובית לחם הגלילית יצורפו למועצת קישון וששכונת האלה תוצא מהמועצה ותוכלל במועצת קריית עמל.
בשנת 1957 אוחדו המועצות נהלל וקישון ונקראו יחד מועצה אזורית קישון. בשנים 1956-1957 קלטה המועצה עלייה רבה והוכרזה כ"עיר עולים" שקיבלה הטבות שונות. 
בנובמבר 1958 הוכרזה רמת ישי כמועצה מקומית והוצאה ממועצה אזורית קישון.
בשנת 1980 אוחדו מועצה אזורית יזרעאל ומועצה אזורית קישון ונקראו יחד מועצה אזורית עמק יזרעאל.
יוסף קוט

ביוגרפיה

קוט נולד בפוניבז' שליטא. למד בחדר ובגימנסיה. בעקבות גירוש יהודי העיר על ידי הממשל, עקרה המשפחה לקרמנצ'וק שבאוקראינה, שם נהיה קוט ממנהיגי תנועת הצופים, השומר הצעיר, ומראשי הסטודנטים הציונים. בשנת 1916 התחיל קוט ללמוד רפואה בסנט פטרסבורג, לאחר מספר חודשים עבר לסימפרופול, שם התמנה לאחד ממפקדי ההגנה היהודית נגד האיום של צבא פטליורה. בשנת 1921 עבר קוט לווינה, שם סיים בשנת 1924 את לימודי הרפואה. 
בשנת 1925 התחתן עם אסתר לבית אהרונוביץ. באותה השנה עלו בני הזוג לארץ ישראל.
לאחר עלייתו לארץ עבר "תקופת הסתכלות" של מספר חודשים בבית החולים הדסה (תל אביב). בתום "תקופת ההסתכלות" קוט עבד כרופא בקופת חולים במחניים, איילת השחר, תל יוסף ובבית החולים על שם שוויצר בטבריה.
עם הקמת מפעל החשמל בנהריים התמנה קוט לרופא מחנה העובדים.
בשנת 1931 עבד כרופא בכפר סבא ברעננה, ובישובי השרון : גן השרון, קלמניה, גן חיים, תל-מונד, חירות, עין ורד, כפר מל"ל.
בשנת 1934 עבר קוט לחיפה ולקריות, שם עבד כרופא כללי.
בשנת 1936 יצא קוט להשתלמות ברפואה פנימית לגרמניה. בשובו התמנה קוט כרופא פנימי בזמנהוף וראש שירותי הרפואה בהגנה. קוט שירת כרופא במחנות העקורים באירופה מטעם הסוכנות היהודית ופעיל בעלייה ב'.
בעת בניית הגדר בגבול הצפון של ארץ ישראל שמטרתה הייתה למנוע חדירת כנופיות ערביות, התמנה קוט לארגן את הגשת העזרה הרפואית.
בהמשך לשלטון המנדט הבריטי, קוט היה אחראי על בריאות העובדים היהודים במחנות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובסיני.
בשנת 1948 היה קוט רופאם של 45 עובדי מפעל הנשק התת-קרקעי "איילון".
בין השנים 1950–1960 ניהל את קרן הנכות של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שהקימה מוסדות לחולים כרוניים: גהה, שלוותה, טלביה, בית לווינשטיין ובית חולים לחולי שחפת ומחלות ריאה בכפר סבא אשר הפך לבית החולים מאיר. 
קוט ניהל את בית החולים מאיר בין השנים 1962–1970.
קוט היה בין מקימי מד"א, בין השנים 1950–1973 קוט מונה ליו"ר הוועד של מגן דוד אדום, ובין השנים 1973–1976 כיהן כנשיא מגן דוד אדום.
קוט נפטר ב-1976.
שקודוויל

בשואה

העיירה שהייתה מרוחקת כ-35 קילומטרים מהגבול הגרמני, נכבשה ביום פרוץ המלחמה, 22 ביוני 1941. מספר גברים יהודים הוצאו להורג בסוף אותו חודש. ביולי הופרדו תושבי העיירה היהודים, כ-300 גברים נרצחו באוגוסט ביער פוז'אי המרוחק 4 קילומטרים מן העיירה, באותו חודש נרצחו כ-300 נשים ביער באטוק על שפת נהר אניצ'אי. בספטמבר נרצחו כ-1,000 נשים וילדים ביער גריאבלאוקאי ליד כביש טאורגה-שקודוויל. במחצית השנייה של 1941 נערך מצוד אחר היהודים השורדים בעיירה והם הובאו לעיירה אופינה, הם נרצחו עם יהודי אופינה בכפר פואטקלניס הסמוך לאופינה.
גרישה פייגין

ביוגרפיה

פייגין נולד בזילופה, לטביה בדצמבר 1926.

בשירות הצבא האדום

בשנת 1943, והוא בן 16, התגייס פייגין לצבא האדום. הוא עבר קורס מפקדי כיתות ויצא לחזית הגרמנית. במהלך המלחמה השתתף בשחרור ורשה ובכיבוש ברלין. לאחר פציעתו ב-1945 עבר הכשרה בקשרות-תעופה ושירת בחיל האוויר.
ב-1955 שוחרר מיור פייגין מהצבא עקב דעותיו ושאיפותיו הציוניות, כשבאמתחתו שבעה עיטורי הצטיינות.

מאבקו למען עלייה לישראל

לאחר שחרורו פנה פייגין לשלטונות ברית המועצות בבקשה להתיר לו לעלות לישראל. במשך 15 שנה נענה בשלילה 24 פעמים. באותה תקופה סבל התנכלויות מצד הקג"ב. עשרות פעמים הוא נעצר ונערכו חיפושים בביתו. בדצמבר 1970 עדיין היה בלתי מוכר לרוב הציבור בישראל. אז התרחש המקרה שפרסם אותו באחת. באקט של מחאה, החזיר פייגין את המדליות לממשלה הסובייטית. משהוחזרו אליו, חילק פייגין את המדליות לילדים ברחובות ריגה. המעשה הקיצוני גרר את אשפוזו בכפייה של פייגין בבית חולים פסיכיאטרי בריגה. פייגין שהה בבית החולים מספר 14 במשך כשלושה שבועות עד ששוחרר. ב-30 בינואר 1971 קיבל פייגין סוף סוף אישור יציאה מברית המועצות.

בישראל

ב-11 בפברואר 1971 נחת פייגין בנמל התעופה בלוד והתקבל על ידי פעילי עלייה שעלו לפניו, בהם דוד חבקין, חברים לעט ישראלים ונוער של בני עקיבא. ההתרגשות הייתה רבה. פייגין שלא ידע עברית נרתם מיד לעשייה ציבורית.
עוד באותו חודש השתתף בוועידה היהודית העולמית על מצב יהודי ברית המועצות שהתקיימה בבריסל.
במרץ 1971 הצטרף פייגין למפלגת העבודה. הוא התמנה למרכז ענייני הקליטה בסולל בונה. במשך שנים רבות שימש יושב ראש התאחדות עולי ברית המועצות.
פייגין הוא אחד מסמלי העלייה מברית המועצות. במערכון "העולה המיליון" של הגשש החיוור (1971), נשאל העולה האם זה נכון שהוא החזיר להם את המדליות. במרץ 1971, הפגינו הפנתרים השחורים בירושלים. על אחד השלטים שהונפו בהפגנה נכתב "מתי אבוטבול יהיה פייגין?", במחאה על הפער בין התמיכה לה זוכים עולים חדשים לבין הזנחת העולים הוותיקים.

חיים פרטיים

ב-1956 נישא פייגין ליהודיה מפולין מתוך תקווה שהדבר יסייע בידו לצאת מברית המועצות, אך השניים התגרשו.
לאחר עלייתו, באוקטובר 1971, נישא פייגין ליפה רייך, צברית שהייתה סגנית מלכת היופי כעשור קודם לכן. את החופה ערך הרב שלמה גורן.
מלחמת שלושת האנרים

רקע

המלחמה פרצה ביוזמת פליפה השני, מלך ספרד כדי למנוע מצרפת את האפשרות לפגוע בצבא הספרדי, שהיה מוצב בארצות השפלה הספרדיות, ותכנן את הפלישה לאנגליה. המלחמה החלה כאשר הליגה הקתולית שכנעה את המלך אנרי השלישי להוציא צו איסור מוחלט על הפרוטסטנטיות, ועל הדחת אנרי מנווארה מזכותו לכתר; החלטה שהושפעה מיועצו המלכותי, אן דה גיז.

המלחמה

במהלך החלק הראשון של המלחמה, הרויאלסטים והליגה הקתולית, לא כל כך שיתפו פעולה נגד האויב המשותף, בהוגנוטים. אנרי שלח את אן דה גיז נגד נווארה, בזמן שהוא עצמו התכוון לפגוש את הצבאות הגרמניים והשווייצרים. בקרב קוטרה, הביס אנרי מנווארה את הצבא המלכותי בראשות גיז, שאף נהרג בעצמו בקרב. זה היה הניצחון הראשון לו זכו ההוגנוטים בשדה הקרב. מאידך, אנרי השלישי הצליח להביס את הגרמנים והשווייצרים שפלשו לצרפת. השווייצרים היו בעלי הברית שלו, ופלשו לצרפת על מנת לשחרר אותו מכל שעבוד, אולם אנרי התעקש כי הפלישה שלהם אינה לטובתו, והכריח אותם לחזור הביתה. מאידך, הגרמנים, בראשות פביאן הראשון, רוזן העיר דוהנה, רצו להילחם נגד דוכס גיז, אך הובסו בקרב וימורי.
הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של המלך אנרי השלישי, ואף טענו כי הוא הזמין את הכוחות השווייצריים, הקימו ממשלה מהפכנית בפריז ופתחו במשא ומתן עם פליפה השני, מלך ספרד שמטרתו הייתה לפלוש לאנגליה ולצרפת ולהדיח את המלך. אנרי הראשון, דוכס גיז נקרא על ידי הקתולים לכבוש את פריז.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנות את הדוכס מגיז למפקד הראשי של הצבא המלכותי, וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבעיר בלואה (על גדות הנהר לואר). משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר (23 בדצמבר 1588). למחרת ניתן צו מאסר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
מאורעות אלה גרמו לכך שמרבית הצרפתים האשימו את המלך ברצח. הפגנות רחוב קראו להדחתו, והתאולוגים של סורבון, בתמיכת האפיפיור סיקסטוס החמישי, שחררו את הצרפתים משבועת האמונים למלך אנרי השלישי. המלך כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מנהיג ההוגנוטים, ומינה אותו ליורשו. כוחותיהם המשותפים הביסו את צבא הליגה הקתולית, והם עשו הכנות לעלות על פריז.
ב-1 באוגוסט 1589 בעת שהמלך הכין את צבאו להתקפה על פריז, הוא נפצע אנושות בידי מתנקש ומת ביום המחרת. עם מותו של המלך הפך אנרי, מלך נווארה למלך צרפת מבחינה רשמית, אולם הליגה הקתולית של צרפת (עם תמיכה מבחוץ, בעיקר ממלך ספרד) הייתה חזקה דיה כדי להכריח אותו לסגת צפונה כדי לקבל עזרה מאנגליה.

לאחר מכן

ב-21 בספטמבר 1589 ניצח אנרי את צבא הליגה הקתולית בקרב ארק, שהתחולל ליד חופי התעלה. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה שלחה לו אנשי צבא, זהב ואספקה. בתגובה, פליפה השני הפנה את חיל המשלוח הספרדי בפלנדריה לעזרת הליגה הקתולית. ב-14 במרץ 1590 התחולל קרב איברי, שבו המלך אנרי הביס שוב את צבא הליגה הקתולית. אולם, למרות ניצחונותיו אלה לא הצליח לכבוש את פריז.
בעידודה של פילגשו ואהבתו הגדולה, גבריאל ד'אסטרה, הוא הכריז ב-25 ביולי 1593 כי Paris vaut bien une messe ("פריז מצדיקה אפילו מיסה [קתולית]"), והתכחש לפרוטסטנטיות. כניסתו לחיק הכנסייה הקתולית הבטיחה לו את תמיכתם של מרבית נתיניו, והוא הוכתר כמלך צרפת בקתדרלת שארטר ב-27 בפברואר 1594. עם זאת, בשנת 1598 הוא הכריז על האדיקט של נאנט, שהעניק זכויות מוגבלות להוגנוטים.
יחסי הוותיקן–מלזיה

היסטוריה

בשנת 2002 ביקר ראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד בוותיקן ונועד עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני. במהלך ביקור נוסף של ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק, בוותיקן, ופגישתו עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בארמון בקסטל גנדולפו, הושלם הסכם להקמת יחסים דיפלומטיים בין הכס הקדוש למלזיה. בכך הפכה מלזיה למדינה ה-179 שכוננה יחסים רשמיים עם הכס הקדוש.
לכס הקדוש הייתה בעבר משלחת אפוסטולית בבנגקוק והייתה אמונה על הקשר עם מלזיה. מצב זה נמשך עד ינואר 2013 עת מונה הארכיבישוף האמריקאי ג'וזף סלבדור מרינו לנונציו הראשון במלזיה.
בשנת 2016 מינתה מלזיה את ברנרד גילוק דומפק לשגריר התושב הראשון בוותיקן. בשנת 2017 פתח הוותיקן את בית המשלחת הרשמי שלו בקואלה לומפור.
בריאן גרינברג

ביוגרפיה

גרינברג נולד באומהה מדינת נברסקה שבארצות הברית לדניס וקרל, העוסקים בפסיכולוגיה. הוא גדל בבית יהודי קונסרבטיבי, התחנך במחנות קיץ יהודיים ואף ביקר בישראל.
כשהיה בן 7, החלה אחותו הצעירה בקה ללמוד בלט, והיא הוזמנה לאודישן למופע הבלט מפצח האגוזים. המלהקים היו צריכים גם רקדנים וגרינברג נבחן אף הוא והתקבל. הם יצאו למסע הופעות של חודשיים. לאחר מכן הוא הופיע בתיאטרון ילדים באומהה.
כשהיה בן 12 משפחתו עברה לסנט לואיס, וזמן קצר לאחר מכן הופיע בפרסומת לעוגיות. לאחר מכן הוצעו לו תפקידי משחק נוספים.
לאחר התיכון הוא עבר לניו יורק. הוא למד ועבד במחנה קיץ יהודי בשם "מחנה הרצל". הוא רכש תואר ראשון במשחק תיאטרון מאוניברסיטת ניו יורק.
גרינברג התחיל דרכו בהצגות ובפרסומות כבר בגיל 10. בשנת 1997 קיבל את התפקיד הראשון שלו על המסך בתוכנית הטלוויזיה חוק וסדר, בה השתתף בתפקיד שחקן אורח.
ב-1998 הופיע בסרט "תביעה אזרחית" בכיכובו של ג'ון טרבולטה.
בשנת 2000 החלה הקריירה שלו לנסוק כשהשתתף בתפקיד אורח בסדרות הסופרנוס, בוסטון פאבליק. בשנת 2004, הוא שיחק בסרט עתיר התקציב "תוצאה מושלמת" בו גילם סטודנט בקולג' לצידם של כריס אוונס וסקרלט ג'והנסון. כמו כן שיחק בסדרת הטלוויזיה "מגרש ביתי" בה התגלה על ידי המפיקים סטיבן ספילברג וג'ורג' קלוני, ונבחר לתפקיד ראשי בסדרה "Unscripted" של חברת ההפקות HBO.
בשנת 2005 השתתף בסרט "פשוט מאוהבת" בכיכובן של אומה תורמן ומריל סטריפ. בסרט זה הוא מגלם את המאהב הצעיר של אומה תורמן אשר מתבררת בהמשך כמטופלת של אימו הפסיכולוגית. ב-2006 שיחק בדרמה הרומנטית "אהבה ודיון", לצד אדם רודריגז.
בשנת 2007, הופיע גרינברג בסדרה "חזרה לשורשים", בתפקיד הראשי של ניקולס גארט. באותה שנה השתתף בסרט "Nobel Son". בשנת 2009, הופיע בסרטים "מלחמות הכלות" ו"הבחור הטוב" לצידה של אלקסיס בלדל. ב-2010–2011 הופיע בתפקיד ראשי בסדרה "איך להצליח באמריקה", בדמותו של בן אפשטיין. לאחר מכו השתתף בסרט "ידידים פלוס" לצידם של מילה קוניס וג'סטין טימברלייק. בשנת 2016, כיכב בסרט "זיכרון קטלני" לצדו של ברוס ויליס.

מוזיקה

בנוסף למשחק, גרינברג הוא גם מוזיקאי. הוא הופיע עם שני שירים במגרש ביתי. בשנת 2007, הוא הוציא אלבום ב-iTunes שנקרא "מחכה לעכשיו" וכולל 12 שירים בתוכו. ב-2011, יצא אלבומו השני, "אין לנו את הנצח". גרינברג סיפר כי הוא כתב את האלבום במשך שנתיים שבמהלכם עבר הרבה שינויים, והחליט לקרוא לאלבום כך כדי לשקף זאת.

חייו האישיים

בשנת 2008, החל לצאת עם השחקנית ג'יימי צ'אנג. הזוג התארס בדצמבר 2013 ונישא ב-2015.
עופרה הרנוי

חייה

הרנוי נולדה בחדרה ועברה עם משפחתה לטורונטו בשנת 1971. באותה שנה גם החלה ללמוד נגינה בצ'לו אצל אביה, יעקב הרנוי. עם מוריה נימנו ולדימיר אולוף, ויליאם פלית', פייר פורניה, ז'קלין די פרה ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
הופעת הבכורה המקצועית של הרנוי כסולנית עם תזמורת הייתה בגיל עשר. הופעותיה כסולנית תזמורת והרסיטלים הראשונים שלה בקרנגי הול שבניו יורק בשנת 1982 קצרו שבחים הן מצד המבקרים והן מקהל המאזינים.
הרנוי ביצעה והקליטה בהופעת בכורה עולמית את הקונצ'רטו לצ'לו של אופנבאך בשנת 1983 ואת הקונצ'רטו לצ'לו של ארתור בליס בהופעת בכורה בצפון אמריקה. כמו כן הקליטה בפעם הראשונה כמה קונצ'רטי של ויוואלדי.
הרנוי ידועה בדימוי הזוהר שלה ובהופעה המזכירה דוגמנית אופנה, תכונות שהובלטו לא פעם כדי לקדם את המוזיקה שלה. במובן זה היא נחשבת לחלוצת הסגנון הזוהר, שהופיע בשנות ה-90 אצל נגני מוזיקה קלאסית דוגמת הכנרת ונסה מיי ורביעיית המיתרים בונד.
כנסיית לורנץ הקדוש

היסטוריה

הכנסייה נבנתה בין שנת 1243 ל-1315 לספירה בסגנון האדריכלות הגותית. היא נבנתה בליווים של שני מגדלים עצומים המתנשאים לגובה של כ-80 מטרים. חלון הרוזטה הגדול של הכנסייה הותקן במקום בשנות שלטונו של הקיסר קרל הרביעי בעוד שבניית בית המקהלה החל להיבנות בשנת 1445 על ידי קונראד רוריקזר (Konrad Roriczer).

יצירות אמנות

מבין יצירות האמנות החשובות שמכילה הכנסייה נמנה ארון הקודש שיצר אדם קראפט (בין Adam Kraft 1493-1496), כך גם הנברשת המרהיבה שנוצרה על ידי וייט סטוס (בין 1517-1518,גרמנית:Veit Stoß ). וייט הכין גם את יצירת האמנות "הבשורה" השוכנת גם היא בכנסייה (נוצרה בשנת 1518), את מזבח דוקארוס (Deocarus) ומזבח קרל (Krell). נוסף על כך וייט יצר את הפסל המתאר את צליבת ישוע המתנוסס במזבח של המקהלה וגם פסל גדול ממדים של המלאך מיכאל. אדם קראפט לעומת זאת יצר מזבח משלו המלווה בחלונות ויטראז גדולים ברקע שחלקם נוצרו על ידיו.
מועצת המלחמה העליונה (יפן)

מועצת המלחמה העליונה (ביפנית: 軍事参議官会議) נוסדה במהלך התפתחות הממשלה בתקופת מייג'י, המטרה לחזק את סמכותה. מנהיגה הראשון של המועצה היה יאמגאטה אריטומו, בן נחלת צ'ושו, הנחשב לאבי צבא יפן והיה לראש ממשלת יפן. מועצת המלחמה העליונה התבססה על הדגם הגרמני של מטה כללי, בו לראש המטה יש גישה ישירה לקיסר וביכולתו לפעול ללא אישור הממשלה האזרחית.
החל בנובמבר 1937 החליפה ועדת הקישור לממשלה של המטה הכללי הקיסרי את המועצה, על פי פקודתו של הקיסר הירוהיטו. הקיסר התכוון שהוועדה תסייע לקרב בין ראשי המטות של הצבא ושל הצי לבין הממשלה, ותאפשר חלוקת משאבים יעילה יותר. החלטות הוועדה נמסרו בוועידה קיסרית בה נכח הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו.
ב-1944 הקים ראש הממשלה קוניאקי קויסו את המועצה העליונה לניהול המלחמה, שהחליפה את המועצה הישנה.