google/wiki40b huggingface dataset:
ספר נח

ספר נח הוא חיבור אבוד מתקופת בית שני. היות שלא נמצאו עותקים שלו, קיומו הוא בגדר השערה בלבד, ועצם קיומו נתון במחלוקת. מן הספרים החיצוניים ידועה המגמה לכתוב חיבורים פסאודואפיגרפיים בשם דמויות תנ"כיות שונות בתקופת הבית השני, כגון ספר חנוך א', צוואות השבטים, או צוואת עמרם שנמצאה בקומראן. ספר נח היה משתייך לסוגה זו. כמו כן, קיומו של הספר מתיישב עם החשיבות של דמותו של נח ושל המבול כפי שעולה מחיבורים רבים בתקופת בית שני.

עדויות לקיום הספר

השערות בדבר קיומו של הספר נשענות על אזכורו בכמה חיבורים, בראש ובראשונה בספר היובלים, בצוואת לוי, ובכמה חיבורים מימי הביניים, כולל ספר רזיאל. בשנת 1995 חשף החוקר ראובן שטיינר שורה חדשה מהמגילה החיצונית לבראשית שקריאתה נתאפשרה הודות לצילומים חדישים, בה כתוב "כתב מלי נח" ("ספר דברי נח" בארמית). תגלית זו מחזקת את ההשערה שהספר היה ידוע בבית שני, ושמחבר המגילה החיצונית לבראשית שאב ממנו כמקור לחיבורו.

תוכן הספר

היות שהספר הוא אבוד, גם תוכנו הוא בגדר השערה. על סמך צוואות אחרות שנתחברו בימי בית שני, ניתן לשער שהחיבור היה מספר מחדש את עלילת המבול ומזהיר את צאצאיו מפני חטא, אולי בצד אזכור שכרותו של נח. האזכור בספר היובלים מייחס לנח מסירת מידע על רפואה לבניו, וכן חלוקה גאוגרפית של העולם. ספר נח, אם כן, עשוי היה לכלול גם טענות לידע קדום שנמסר מימי המבול לאנושות כולה. מסורת דומה נשתמרה בפרקי דרבי אליעזר, שם מסופר שלנח נמסר סוד העיבור (בדומה לספר היובלים שקושר בין נח וחישוב הלוח הנכון).
החוקר רוברט צ'ארלס שפרסם בראשית המאה ה-20 את המהדורה המקיפה הראשונה באנגלית של הספרים החיצוניים, סבר כי אל תוך ספר חנוך הוכנסו כמה תחיבות (אינטרפולציות) שהיו שייכות במקור לספר נח. קטעים אלה כוללים את חנוך א' ו'-י"א, נ"ד, ס', ס"ה-ס"ט וכן סיפור לידתו של נח בחנוך א' ק"ו-ק"ח.
אהרן ילינק, מראשי תנועת חכמת ישראל הקדיש בחיבורו "בית המדרש" מדור שנקרא "ספר נח", ובו הוא כלל את כל המסורות הימיביניימיות שניתן לייחס לחיבור שכזה, כולל ציטוטים מתוך ספר רזיאל.
אף כי ריבוי האפשרויות שהוצעו לתוכנו של הספר נובע מהיעדרו, יש שרואים בזה גם עדות נגד קיומו של הספר מעיקרו. במאמר מ-1999 טענה כנה ורמן שהמסורות השונות שנקשרו בספר נח מקשות על סבירות קיומו של חיבור שכזה, ולא מן הנמנע שהמחברים הקדומים עצמם המציאו את קיומו של ספר אגדי מימי המבול לתלות בו את טענותיהם. דבורה דימנט מחזיקה בדעה דומה. קובץ מאמרים בעריכת מיכאל סטון התפרסם ב-2010 ועורר מחדש עניין בנושא.
קאט באלו

עלילה

קתרין באלו נוסעת לעיירת הולדתה וולף סיטי בוויומינג, כדי לבקר בחווה של אביה. בדרכה היא פוגשת גנב בקר נמלט וכומר שיכור, המתאהבים בה ממבט ראשון. עם הגיעה לעיירה היא מגלה שהנהגתה המושחתת מנסה להשתלט על החווה באמצעות איומים על אביה של קתרין, פרנקי, על ידי רוצח שכיר בשם טים סטרון (המגולם על ידי מרווין). סטרון מכונה "אף כסף" (silvernose), משום שאפו מכוסה בכיסוי מכסף שנועד להסתיר את העובדה שחלק מאפו נקטע במריבה. היא מגייסת לצידה את שני חבריה למסע ואינדיאני מלומד בשם ג'קסון שני-דובים, והולכת לגייס את מי שנודע בעבר כאקדוחן הטוב ביותר במערב, קיד שלין (המגולם גם הוא על ידי לי מרווין), המתגלה כשיכור כלוט שאינו מסוגל לפגוע אפילו באסם ענק ממרחק קצר.
סטרון, הרוצח השכיר (שהוא אחיו התאום של האקדוחן השיכור שלין), רוצח את פרנקי באלו, אביה של קתרין, תוך הסכמה שבשתיקה מצד הנהגת העיירה. קתרין מחליטה לנקום בעצמה ולוקחת לעצמה את הכינוי קאט באלו. יחד עם חבורת הגברים בהנהגתה, היא מחליטה להשתלט על רכבת הנושאת כספי-שוחד. במהלך מסע הנקמה מתפכח שלין, חוזר לכושרו והורג את סטרון, לא לפני שהוא מתאהב ללא תקווה בקאט באלו.
באלו מתעמתת עם מנהל חברת הפיתוח של העיירה והורגת אותו באקראי. היא נשפטת ומועלית לגרדום. לאחר שטבעת החנק כבר מונחת על צווארה מצליח הכומר לחתוך את החבל וכל החבורה נמלטת מהעיירה.

פרסים והערכה

לי מרווין זכה עבור תפקיד קומי לא שגרתי בעבורו בפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס באפט"א ובפרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשחקן הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר לעריכה, לשיר הטוב ביותר (עבור "הבלדה על קאט באלו") ולתסריט מעובד. ברשימת מכון הסרטים האמריקאי (AFI) של 100 הקומדיות הטובות ביותר נמצא הסרט במקום ה-50, ברשימת המערבונים הוא נמצא במקום ה-10.
לוקאס ג'ייד זומן

חיים מוקדמים

זומן נולד בשיקגו שכונת אילינוי שנמצאת ברוג'ר פארק ,הוא הבכור מארבעה אחים. 
אימו יהודייה, והוא התחנך בבית ספר עברי.
מחמוד אל-כאשע'רי

מוצאו של אל-כאשע'רי

המידע הביוגרפי המועט על חייו של אל-כאשע'רי, שאוב מהמילון שחיבר על השפות הטורקיות. מהעדויות החלקיות במילון אנו למדים, שאל כאשע'רי בא ממשפחה בעלת ייחוס, שככל הנראה השתייכה על השושלת הקרא-ח'אנית. אל-כאשע'רי נולד במחצית הראשונה של המאה האחת עשרה בעיר ברסע'אן לא רחוק מקאשגאר שבסין של היום. עיר זו שימשה כתחנת מסחר חשובה על אחד מהנתיבים של דרך המשי. אביו של אל-כאש'ערי, אל-חסין בן מחמד, היה האמיר של המחוז בו שכנה עיר זו. המזרחן קליפורד בוסוורת' סובר שאל-כאשע'רי היה ככל הנראה נכדו של מחמד בן יוסף קדר ח'אן, אחד מהח'אנים הגדולים של השושלת הקרא-ח'אנית המזרחית.

פועלו העיוני של אל-כאשע'רי

כמעט אין שום ספק שאת השכלתו הדתית והעיונית קיבל אל-כאשע'רי בעיר קאשגאר, ומשמה אף נגזרה הנסבה שלו וזאת למרות שנולד בברסע'אן. אל-כאשע'רי רכש השכלה איסלאמית קלאסית ומלבד טורקית, שפת האם שלו, למד גם את השפה הערבית ורכש בקיאות גם בתרבות האיסלאמית של אותה תקופה. מההקדמה, שחיבר למילונו, אנו למדים שאל-כאשע'רי אף נהג לערוך מסעות על מנת ללמוד ניבים שונים של טורקית. מצויד בכל הידע שרכש בקאשגאר ושהפיק ממסעותיו בארצות התרכים, היגר אל-כאשע'רי מהממלכה הקרא-ח'אנית לבגדאד, עיר הבירה של הח'ליפות העבאסית.
דייגו בונאנוטה

קריירה

בונאנוטה גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-9 באפריל 2006 כשהוא רק בן 17 אך עלה לכותרות לאחר שער הבכורה היפה שכבש והמשחק המצוין שהציג בניצחון על רוסאריו סנטרל ב-30 בספטמבר 2007.
תחת הדרכתו של מאמן ריבר דניאל פסארלה, החל בונאנוטה להשתלב בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט ועם מינויו של דייגו סימאונה כמאמן הפך בונאנוטה לשחקן הרכב חשוב. בונאנוטה היה השחקן המצטיין של הקבוצה שזכתה באליפות הקלאוסורה לשנת 2008. במהלך הטורניר כבש בונאנוטה 9 שערים והיה הכובש המצטיין של הקבוצה. ב-7 ביוני 2008, כבש בונאנוטה צמד שערים בניצחון על אולימפו שהבטיח את האליפות עבור ריבר, לראשונה מאז טורניר הקלאוסורה בשנת 2004. יכולתו במהלך קלאוסורה 2008 גרמה לרבים בארגנטינה לקרוא לזימונו לסגל הנבחרת.
בונאנוטה נמצא תחת מעקב מצידן של קבוצות באירופה. הוא מצטיין בטכניקה גבוהה ובראיית משחק מצוינת אך גובהו הנמוך (1.59 מ') ומבנה גופו הצנום מקשים עליו להתמודד מול שחקני הגנה קשוחים.
בינואר 2011 חתם על חוזה לחמש שנים במאלגה הספרדית, אשר לשורותיה עבר לאחר כחצי שנה בה הושאל לריבר פלייט. ב-31 בינואר 2013 חתם בגרנדה ל-4 וחצי שנים.
ב-28 באוגוסט 2014 הושאל לפצ'וקה. ב-30 בינואר 2015 הושאל לקילמס ובתום העונה חזר לגרנדה.
לקראת עונת 2015/2016 עבר בונאנוטה לא.א.ק. אתונה היוונית, ובאותה עונה זכה עמה בגביע היווני. בונאנוטה לא שותף בניצחון קבוצתו 2-1 בגמר על אולימפיאקוס.

בנבחרת

בונאנוטה היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת בייג'ינג. הוא הבקיע שער בבעיטה חופשית בשלב הבתים שעזר לנבחרתו לנצח.
איב מונטאן

חייו

נולד כ-Ivo Livi בעיירה האיטלקית מונסומנו אלטו. זמן קצר לאחר לידתו עזבה משפחתו את איטליה ועברה לצרפת. מונטאן גדל במרסיי ובצעירותו עבד כספר במספרה של אחותו ולאחר מכן החל לעבוד בנמל מרסיי.
את קריירת השירה שלו החל כזמר מועדונים. ב-1944 התגלה על ידי הזמרת אדית פיאף, אשר צירפה אותו להופעותיה, יעצה לו והוא אף היה למאהבה.
מונטאן זכה בהכרה בינלאומית כשהשתתף בכמה סרטים, ובשנת 1951 התחתן עם השחקנית סימון סיניורה ושניהם כיכבו בכמה סרטים יחדיו. כמו כן ניהל רומן עם השחקנית מרילין מונרו, שלצדה הופיע בסרט "בוא נעשה אהבה" משנת 1960. מונטאן היה לאחד מכוכבי הקולנוע המוערכים ביותר באירופה וכיכב בשורה של סרטים איכותיים וחשובים: "שכר האימה" (1953), "האם את אוהבת את ברהמס?", "Z", "פול פרנסואה וינסאן ואחרים", "סזר ורוזלי", "מצב של מצור", "המעגל האדום", ז'אן דה פלורט ומאנון
(1986) ועוד. הוא היה חביבם של במאים דגולים כאלן רנה, קוסטה גברס, קלוד סוטה, מלוויל ואחרים.
בשנת 1985 נפטרה אשתו סימון סיניורה. זמן קצר לאחר מכן התחתן מונטאן עם העוזרת האישית שלו, ובשנת 1988, כשהוא בן 67, נולד בנו היחיד.
לאחר מותו פרסמה בתה של סימון סיניורה (מנישואיה הראשונים), קתרין אלגרה, ספר ובו חשפה כי מונטאן התעלל בה מינית כשהייתה ילדה. עם זאת היא גם טענה שהיא השלימה איתו בשנותיו המאוחרות.
ניקי (חברת תעופה)

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2003 על ידי נהג המירוצים בפורמולה 1 ניקי לאודה, לאחר שהוצא מן ההנהלה של חברת התעופה שהקים לאודה אייר (בשנת 2000), שרוב מניותה נמכרו לחברת התעופה האוסטרית אוסטריאן איירליינס. בשנת 2003 רכש ניקי לאודה את חברת התעופה ארו לויד אוסטריה. ב-28 בנובמבר באותה שנה החלה החברה לפעול. 
ב-2004 הודיעו החברות ניקי ואייר ברלין על שיתוף פעולה ביניהן, שנקרא "הברית האירופאית הראשונה לטיסה במחיר נמוך". לברית הצטרפה חברת התעופה הרוסית S7 איירליינס. שלוש החברות היו צפויות להצטרף לברית חברות התעופה Oneworld עד תחילת 2012 אך הדבר לא יצא לפועל.
אייר ברלין החזיקה ב-49.9 אחוזים מהבעלות בחברה. החברה העסיקה כ-200 עובדים.

יעדי החברה

החברה הפעילה טיסות לכ-33 יעדים באירופה והמזרח התיכון.

פעילות החברה בישראל

החברה הפעילה בעבר שלוש טיסות שבועיות בקו נמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט לנמל התעופה בן-גוריון.
צפרדע הקמבו

מאפיינים

אורכו של הזכר נע בין 91-103 מ"מ, ואורך הנקבה נע בין 111-119 מ"מ. החלק הגבי של הצפרדע מאופיין בצבע ירוק-ליים, והחלק הבטני מאופיין בצבעי לבן-צהוב או שמנת. השפה התחתונה, החזה והרגליים הקדמיות מאופיינות בכתמים לבנים בעלי מסגרת כהה, כאשר הכתמים בעלי צפיפות גבוהה יותר בכיוון הרגליים האחוריות. אצבעות הצפרדע בעלי צבע חום שקוף, צורתן ארוכה ובסיומן צורת דיסקיות ירוקות.
מאפיין בולט נוסף היא בלוטה היוצאת מאחורי כל עין ומעל תוף האוזן. הקשתית בעלת צבע אפור-כהה.

תפוצה

צפרדע הקמבו נפוצה ביער האמזונס בצפון בוליביה, מערב וצפון ברזיל, החלק הדרום המזרחי של קולומביה, מזרח פרו, דרום ומזרח ונצואלה וגיאנה. לעיתים ניתן למצוא אותה גם בגדות נהר או אגם באזורים של סראדו, סוואנה טרופית בברזיל.

בית גידול והתנהגות

צפרדע הקמבו היא בעל חיים לילי, המתגוררת על עצים לחים ביערות טרופיים. הזכרים והנקבות בונים קנים בגובה של 3-1 מטר מעל בריכות ושלוליות הנמצאות ביער. הנקבות מטילות בקן כ-600 ביצים שעטופות במסה ג'לטינית. לאחר 8-10 ימים בוקעים הראשנים ונופלים לתוך מי הבריכה, שם הם ממשיכים את התפתחותם לכדי צפרדע בוגרת. הרבייה מתרחשת במשך כל עונות השנה כאשר שיאה הרבייה מתרחש בעונה הגשומה (נובמבר עד מאי).

מצב שימור

על פי איגוד השימור הבינלאומי IUCN, והרשימה האדומה, המין נכלל ברשימת המינים שאינם נמצאים בסכנת הכחדה. לפי דרגת השימור שנקבעה באיגוד השימור, המין נמצא ב"ללא חשש", משמע נמצא בתפוצה רחבה בטבע ומספרו אינו פוחת.

רעל הצפרדע

רעל צפרדע הקמבו הוא חומר דמוי שעווה המופרש מעורה של הצפרדע כהגנה נגד טורפים. הוא מעמיס את המערכת הפנימית של הטורף בחומרים כימיים, המעוררים הקאות, התכווצויות שרירים, ועוויתות מעיים, ובכך גורמים לטורף לפלוט את הצפרדע מפיו. הרעל מכיל ארבעה פפטידים אופיאטיים ממשפחות הדלטורפין ודמורפין, שנתגלו כמשככי כאבים החזקים עשרות מונים ממורפיום.
רעל זה ידוע בשמות 'Vacina do sapo, ‘Kambô’, ‘campu’, ‘sapo’, ‘vacino da floresta (חיסון צפרדע) ונמצא בשימוש מסורתי אצל שבטים שונים במסגרת טקסים שאמאניים. מאחר שהארס גורם להקאות אינטנסיביות הוא משמש בטקסים כאמצעי טיהור של הגוף, אשר כביכול מביא מזל לציידים, מגביר את יכולת הסיבולת ומביא לשיפור מבחינה פיזית ומינית. בעבר התקיימה תנועת תיירות מרפא של חולים מרחבי העולם אל השאמנים באמזונס, אך בשנים האחרונות הוא זוכה לפופולריות כטיפול לניקוי רעלים בארצות שונות. טענות לגבי התועלת הרפואית של הרעל אינן נתמכות במחקרים רפואיים.
ברוך שוב

ברוך שוב (Shub; נולד ב-1924, וילנה, ליטא) היה פרטיזן בתקופת מלחמת העולם השנייה והוא יושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדת חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.

בתקופת השואה

לאחר כיבוש וילנה על ידי ברית המועצות בשנת 1939, ועם סיפוחה בשנת 1940, הותר ליהודים לרכוש השכלה גבוהה. שוב ניצל זאת ולמד הנדסת מכונות בבית הספר הטכני הגבוה בעיר. עם כיבוש וילנה על ידי הגרמנים ביוני 1941 ותחילת רצח יהודי העיר בפונאר השיג שוב עבודה במוסך צבאי גרמני. לאחר כליאת יהודי העיר בגטו, בספטמבר, ברח שוב לרדושקוביצה, שם המשיך לעבוד במוסך צבאי גרמני. באביב 1942 היה שוב מיוזמי הקמתה של מחתרת בגטו. הוא קיבל מידע לפיו אמו עדיין חיה ווילנה ושב לווילנה, שם המשיך לעבוד במפעלים גרמניים. הוא הקים קבוצת מחתרת, היה שותף ברכישת אקדחים והצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד. לאחר אקציות שהתרחשו בספטמבר 1943 עזב שוב ליער רודניקי, שם לחם עם חבריו בשורות הפרטיזנים. לאחר מכן הצטרף ליחידה של הצבא האדום והשתתף בפעולות קרביות. 
ביולי 1944 שב שוב לווילנה עם שחרורה אך לא מצא איש מבני משפחתו, שנרצחו בשואה. שוב הצטרף לצבא האדום, לחם ונפצע.

לאחר השואה

באוקטובר 1945 הגיע שוב לארץ ישראל באניית המעפילים "פטר 2". הוא שירת ב"הגנה" ובמלחמת העצמאות היה טכנאי מטוסים בחיל האוויר. לאחר המלחמה עבד ב"אל על", היה מהנדס טיס ולימים מנהל מהנדסי הטיס באל על וכן עובד בכיר במגוון תפקידים עד פרישתו.

פעילות להנצחת זכר השואה

שוב הוא יושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה. בשנת 2010 הדליק משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.

מעבר לשמי העננה

מעבר לשמי העננה הוא ספר ביוגרפי שכתב ברוך שוב על סיפורו האישי כנער בגטו בוילנה שניסה להקים "מחתרת של שניים" והצטרף ללוחמים היהודים בתוך ומחוץ לגיטו. 
הספר יצא לאור בשנת 1995 בהוצאת מורשת, בית־עדות ע״ש מרדכי אנילביץ'.
אתר דגלי העולם

דגלי העולם (באנגלית: Flags of the World) הוא אתר אינטרנט  המכיל מידע על דגלים. באתר מידע על למעלה מ-84,000 דגלים, כאשר מספר אתרי מראה  מכילים מידע על כ-29,000 דגלים. האתר הוא אתר האינטרנט המוביל והמקיף ביותר בתחום הווקסילולוגיה - מדע חקר הדגלים, ונחשב, על אף היותו אתר חובבים, לאחד האתרים המדויקים ביותר במידע המצוי בו.
מטרתו הרשמית של האתר היא לקדם את הווקסילולוגיה (מדע חקר הדגלים) בכל העולם וליצור גוף המכיל את כל הידע על דגלים ושימושיהם - שיהיה מדויק ונגיש לכל.

דגל האתר

דגל האתר נבחר בהצבעה בין חברי קבוצות הדיון ב-8 במרץ 1996 והוא נועד להוות סמל לכל דגלי העולם - כל אחד מהכוכבים מסמל את אחת היבשות בדומה לדגל האולימפי.

אופן פעולת האתר

המידע באתר נאסף על ידי קבוצת תורמים מאתר יאהו! הכוללת 800 חברים. האתר מנוהל על ידי צוות עורכים הפועלים בהתנדבות והוא מתעדכן מדי שבוע.
אתרי המראה מתעדכנים בקצב איטי יותר, ולעיתים אינם מדויקים.
ויז'ניציה

היסטוריה

ויז'ניץ מוזכרת לראשונה ב-1501 בכרוניקות מולדוביות כחלק מנסיכות מולדובה. בשנים הבאות התפתחה כמרכז לתעשיית היער באזור וכמרכז הירידים. בתחילת המאה ה-17 נסיכות מולדובה נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1768 האזור נכבש על ידי הצבא הרוסי, וב-1774 על ידי אוסטריה; העיר השתייכה לפלך בוקובינה החדש. בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתפוררות הקיסרות האוסטרו-הונגרית (1918) נהפכה העיר לחלק מרומניה, וב-1939 צורפה לברית המועצות כחלק מאוקראינה לאחר הסכם מולוטוב-ריבנטרופ. ב-1941 חזר הצבא הרומני לעיר לפי הסכם עם בעלי בריתם הגרמנים. ב-1944 שוחררה על ידי הצבא האדום. למרות ניסיונות הסובייטיזציה של האזורים המסופחים, העיר שמרה על זהותה האוקראינית עד להכרזת העצמאות של המדינה ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות.

הקהילה היהודית

לפני שנת 1854 התיישב בויז'ניץ רבי מנחם מענדיל בנו השלישי של ר' חיים מקוסוב, שנשא את בתו של ר' ישראל מרוז'ין, והקים חצר נפרדת. שמו של ר' מנחם הלך לפניו כאדמו"ר חשוב ומכל חבל בוקובינה התחילו לנהור אליו חסידים. לאחר מותו ב-1884 ירשו בנו, ר' ברוך. לאחר מותו של ר' ברוך ב-1892 ירש את מקומו ר' ישראל הגר, אשר נאלץ בגלל מלחמת העולם הראשונה ב-1914 לעקור לאורדאה (גרויסוורדיין) אשר במחוז באנאט, לאחר המלחמה בשנת 1922 חזר לויז'ניץ אחד מבניו-ר' אליעזר. במלחמת העולם השנייה היהודים גורשו למחנות בטרנסניסטריה על ידי הצבא הרומני ושם רבים מהם הושמדו. לאחר המלחמה חזרו לעיר רק עשרות יהודים, והקהילה לא השתקמה. כיום מתגורר בעיר נצר למשפחה יהודית המשמר את הקהילה היהודית, אך אף לא יהודי אחד מתגורר בעיר.
אברהם אלשטיין

תיאטרון יידיש

אלשטיין נולד וגדל בלואר איסט סייד, למד מוזיקה בבית הספר למוזיקה במנהטן (Third Street Music School Settlement). בהמשך קיבל מלגה לבית הספר ג'וליארד שם למד 4 שנים. בין השנים 1916–1920 היה חבר במקהלת הילדים של המטרופוליטן אופרה. את דרכו כמלחין לתיאטרון החל במוזיקה שכתב למחזה "מאבק" (געראנגעל) והועלה על ידי הלהקה הווילנאית. זה היה הראשון מבין 33 מחזות ביידיש להם כתב מוזיקה. יחד עם אלכסנדר אולשנצקי שלום סקונדה ויוסף רומשינסקי היה מבכירי המלחינים למוזיקת תיאטרון יידיש בשדרה השנייה. אלשטיין הלחין אופרטות ומחזות זמר רבים, וגם את פסקול הסרט "אידל מיטן פידל" שהיה אחד הלהיטים הגדולים של התקופה. אלשטיין הועסק כמלחין הבית בכמה תיאטראות, ועבד עם גדולי התיאטרון היידי של התקופה, בין היתר כתב מוזיקה עבור מולי פיקון.

מוזיקה קלאסית

כמו מלחינים אחרים בתיאטרון היידי, שאף אלשטיין להיות מוכר כמלחין של מוזיקה קלאסית "רצינית". בין יצירותיו ניתן למצוא 2 אורטוריות, "אודה למלך המלכים" ששר יאן פירס ושודרה ברשת CBS, ו"גאולה" המבוסס על סיפור החנוכה. עוד מיצירותיו: "הנגב" קונצ'רטו לפסנתר, סוויטה לפסנתר, ו"הפטרה", יצירה לכינור ופסנתר. בשנת 1958 הלחין אלשטיין אופרה בת מערכה אחת "הגנב והתליין", ללברית של מורטון ויז'נגרד. האופרה צולמה לטלוויזיה ושודרה ברשת ABC, ואף הוקרנה בפסטיבל זלצבורג. אלשטיין זכה במלגה מטעם קרן פורד על מנת שילחין אופרה חדשה באורך מלא, בעבורה כתב את האופרה "הגולם" המבוסס על סיפור הגולם מפראג. האופרה הוצגה באופרה של ניו יורק סיטי.

חזנות

אלשטיין, כשאר מלחיני התיאטרון היידי באותה תקופה, עסק אף בתחום החזנות. אלשטיין ליווה חזנים בפסנתר ובאורגן ועיבד יצירות לתזמורת ולמקהלה. עבד עם גדולי החזנים באותה תקופה בארצות הברית, ביניהם החזן יוסף רוזנבלט אותו ליווה במסעות הקונצרטים שלו ברחבי העולם, החזנים מרדכי הרשמן, לייבלה וולדמן, משפחת מלבסקי, משה גנטשוף, דוד קוסביצקי, יאן פירס ומוישה אוישר, איתו שיתף פעולה גם בתחום התיאטרון והקולנוע. אלשטיין אף הלחין יצירות חזנות, אם לתיאטרון ואם לשימוש ליטורגי.
פסטיבל תיאטרון קצר

פסטיבל תיאטרון קצר הוא פסטיבל תיאטרון ישראלי המתקיים בצוותא מדי שנה מאז 1995 ביוזמת השחקן שלום שמואלוב ובמטרה ליזום ולפתח מחזות קצרים. כ- 15 מחזות קצרים (עד 30 דקות) מקוריים מועלים מדי שנה בבכורה בפסטיבל בן 48 שעות, המהווה קרקע ראשונית עבור יוצרים צעירים.
היצירות נבחרות מתוך למעלה מ-100 מחזות קצרים בעלי מאפייני סאטירה, אבסורד ופיוטיות, המוגשים מדי שנה לפסטיבל. ועדה אמנותית בוחרת מתוכם כ-15 מחזות, ומלווה אותם תוך התמקדות בדרכי ביטוי ונושאים המשתנים מדי שנה, לדוגמה: יחסי יהודים-ערבים, המחאה החברתית ועוד. 
בשנת 2011 פרש שמואלוב ובמקומו התמנה אבי מלכה כמנהל האומנותי של הפסטיבל.

פרויקט 14/48

החל משנת 2010 נוסף לפסטיבל פרויקט התיאטרון המהיר בעולם, אשר מייצר תוך 48 שעות שני אירועים המציגים בבכורה עולמית 7 מחזות חדשים באורך של 10 דקות שנכתבו, עובדו, בוימו ובוצעו תוך 48 שעות. נושא ההצגות נבחר בהגרלה על ידי משתתפיו והקהל.
המטרה היא לקחת 7 מחזאים, 7 במאים ו-26 שחקנים ולייצר אמנות רדיקלית בלי ועדה אמנותית או צנזורה שתבחן אותה, ולהעביר במגבלות הזמן יצירה חדשה לקהל.
אגלי דולס (סרט)

עלילה

מוקסי (קלי קלרקסון) וחבריה האגלי דולס מתעמתים על מה זה בעצם להיות שונה כשהם מתמודדים על מה שהם אוהבים, והם מבינים שהם לא צריכים להיות מושלמים בגלל שהם מרוצים כמו שהם. היא וחבריה מטיילים מעל ההרים של אגליוויל ומגכלים עיר בשם מושלמות שם כל אחד הוא מושלם. שם הם פוגשים את לו, ראש העיר.
חובלתא

מיקום האתר

גבעה זו משקיפה על דרך מרכזית חשובה, המובילה מאנטיפטריס (ראש העין), לגופנא (הכפר ג'יפנה) שמצפון לרמאללה. דרך זו, המכונה 'מעלה גופנא', שימשה בתקופה הרומית-ביזאנטית כדרך המרכזית שקישרה בין קיסריה (הבירה המנהלית) לירושלים (הבירה הדתית) ועברה דרך בירות המחוז היהודיות - תמנה (חורבת תבנה) וגופנא.

הסיור באתר

הסיור באתר החובלתא מתחיל ליד שלט הסבר על האתר. צעידה קצרה מובילה להסתעפות שמאלה שאחרי 3 מטר מובילה לשרידיו של כבשן סיד.
לאחר כ 50 מ' של צעידה בשביל הראשי ממוקם האיזור המרכזי בו התגלו הממצאים. במקום ישנם שרידים ברורים של מקווה עתיק [מזוהה לפי המדרגות סמוך לבריכת הטבילה], אבן משקל, קברים עתיקים בעלי 2 סעיפים, אבן שכב ושרידים של גתות.
צעידה קצרה נוספת משם מובילה כנראה ל"איזור התעשייה" של הישוב  שהתקיים באתר החובלתא. במקום נראם עיגולים מדוייקים רבים ולצידם בורות קטנים. החוקרים משערים שמקום זה היווה מקום ייצור ליין הליסטון - היין המתוק שהיה נסחט בעיגולים אלו זלג לבורות שבצידם ומשם נאסף ע"י היצרנים. ליד מקום זה ישנה סככה רחבת ידיים המשמשת להסברים למטיילים במקום

מימצאים בחובלתא

באתר נמצאת מערכת גדולה של עיגולים חצובים בסלע שלא נמצא כדוגמתה באף אתר בעולם. פרופסור זהר עמר הציע שמדובר במפעל ייחודי בעולם ליצור יין הליסטון (היין של השמש - יין מתוק) בתקופה הרומית. שיטת היצור אמנם נזכרת בספרות הרומית, אך עד היום לא נמצא אתר ארכאולוגי שמתאים לתיאור.
באתר נמצאו עדויות לקהילה פעילה בחיים יהודיים ובחקלאות. בין המימצאים  בית בד לייצור שמן , בורות מים, גתות לייצור יין   מערות קבורה,לקברי ארגז  כבשן סיד ומקווה. ועל פי הממצא הקרמי והמטבעות האתר פעל מהתקופה החשמונאית ועד לתקופה הערבית הקדומה, כאשר שיא הפעילות התקיימה בתקופת הבית השני-הרומית מוקדמת.
כבשן סיד- הוא תנור המשמש לייצור סיד באמצעות שריפת אבן גיר (סידן פחמתי). לצורך ייצור הסיד יש לשרוף את הגיר ולהגיע לטמפרטורה של 900 מעלות צלזיוס. אם בזמן השריפה התנור מגיע לטמפרטורה גבוהה מ-1,000 מעלות, החומר הופך להיות בלתי שמיש. שימוש בייצור סיד ידוע עוד בימי קדם לצורכי בנייה, ייצור פצצות ושימושים חקלאיים.
באתר ,במדרון המערבי מזוהים סימנים למבני המגורים ,אזור זה עדיין לא נחקר.
כמו כן, ניתן לראות באתר שרידי צמחיית ארץ ישראל טבעית ועשירה, הכוללת עצי אלון עצי אלה עצי זית וצמחים ים-תיכוניים, צומח-סלעים וצמחי תבלין וריח.
השירה על סר טופז

השירה על סר טופז (Topas) היא סיפורה של הדמות ג'פרי צ'וסר ביצירתו של ג'פרי צ'וסר, סיפורי קנטרברי, אותה כתב ככל הנראה בשנת 1387.
דיוקנו העצמי של צ'וסר אינו מחמיא במיוחד. הוא מציג את עצמו כדמות שתקנית ומגושמת שבקושי רב מסוגלת להעלות סיפור על דעתה. בניגוד לשאר הנוסעים בקבוצה, דמותו של צ'וסר ממעטת לדבר, אך כשהוא כבר פותח את פיו, התוצאה היא פרודיה קלת-דעת השונה מאוד מהסיפורים שסופרו קודם לכן.

תקציר העלילה

סר טופז הוא סיפורו של אביר הנחטף לארץ-הפיות על ידי מלכת-הפיות, ומגורש ממנה בשל אהבה אסורה. הסיפור הוא פרודיה על רומנסות, על אביריהן, פיותיהן וסתירותיהן הפנימיות, וצ'וסר המחבר שם לצחוק לא רק את הרומנסות הגאליות הגדולות, אלא גם את קהל-הקוראים שלהן; גברים ביישנים ונשים מלומדות.
הסיפור הוא בליל של סיפורים רבים שרווחו מאוד באותם הימים, וצ'וסר אפילו מחקה את סגנון החריזה הפשוט שלהם, דבר שהוא אינו עושה בשום מקום אחר. יסודות של הגחכה מכוונת נמצאים בשפע רב ככל שצ'וסר יכול היה להרשות לעצמו לכתוב. שמו של האביר הוא למעשה טופז (Topaz), אחת מאבני-חן השכיחות ביותר; בימיו של צ'וסר, "טופז" הייתה למעשה כל סוג של קוורץ צהבהב. 
האביר מגיע מפלנדריה, שהייתה ידועה באותה התקופה כמקום משכנם של סוחרים יבשושיים ולא כמחוז חפצו של אביר-נודד. מתיאורו של צ'וסר את מראהו הנאה של הגיבור, אנו למדים כי "he hadde a semely nose." בסצנת הקרב היחידה שצ'וסר מגולל בשניים וחצי פרקים שהוא מצליח להשחיל, סר טופז נס על נפשו מהקרב, נרגם באבנים. השיר, אם-כן, כולל רמיזות הרבה לכך שהוא נכתב כשיר גבורה מבדח.
טופז הוא הראשון מבין מה שנקראת קבוצת הסיפורים המפתיעים, משום שכל אחד מהם שונה מחבריו ונראה שהם נכתבו כדי להדהים את קוראיהם. המארח, הארי ביילי, לא מתלהב ככל הנראה מסגנון סיפורים חדש זה וקוטע את צ'וסר, באומרו "thy drasty rymyng is nat worth a toord".
או-אז מגולל צ'וסר (הדמות) את הוויכוח המאולץ והמשעמם שמהווה את "הסיפור על מליבאוס". שוב, דבר זה עולה בקנה אחד עם צ'וסר הדמות: אדם מלומד יתר על המידה וחסר-ניסיון יתר על המידה. הסיפור שופע רגשי-מוסר ופילוסופיה, אך קצבו איטי למדי בעבור הקורא בן-דורנו.

ההתייחסות לסיפור לאורך השנים

ההתקבלות של סר טופז היא אולי הפרט המעניין ביותר על אודות הסיפור. כאשר מכלול יצירתו של צ'וסר החלה לקבל מעמד של "אוצר הספרות האנגלית", לאחר מותו, כוונותיו הסאטיריות אבדו לתהום הנשייה. במאה השמונה עשרה, הקוראים החשיבו את הנזיפה של הארי ביילי לסימן של חוסר-נימוס, וראו בשירה על סר טופז כשלעצמה יצירה כבירה. היה זה תומאס ורטון שהעלה לראשונה את האפשרות (לפחות מעל גבי הדפוס) שצ'וסר לא היה רציני, שהסיפור כולו אינו אלא פרודיה ושאין לזהות את הדמות של צ'וסר עם המחבר ג'פרי צ'וסר עצמו.
אביב ואקנין

אביב ואקנין (נולד בישראל ב-8 בספטמבר 1976) הוא גולש גלים ישראלי, שזכה באליפות המדינה בין 2005 ל-2008.
הוא החל לגלוש כבר בגיל חמש לאחר שקיבל גלשן מאחיו הגדול. ואקנין החל להתחרות בגיל 12. תאריו הראשונים היו אלוף ישראל לילדים (1992) ואלוף ישראל לנוער (1993–1995). באותן שנים הוא גם ייצג את ישראל באליפות העולם בגלישת גלים.
כשהתגייס לצה"ל הוא קיבל מעמד של ספורטאי מצטיין, ובזכות כך יכול להמשיך בקריירה שלו. לאחר שסיים את שירותו הצבאי הוא נפצע באופן אנוש לאחר שנפל מצוק בגובה 35 מטרים. הרופאים היו פסימיים באשר לסיכויי החלמתו, אך הוא הצליח להתגבר על כל פציעותיו בזכות תהליך שיקום שנמשך שנתיים. בתחרות הראשונה שבה השתתף לאחר שחזר לגלוש הוא אף זכה.
ואקנין המשיך להתחרות בארץ ובחו"ל, ובין הישגיו ניתן למנות את המקום ה-16 באליפות עולם לנבחרות וסגן-אלוף ישראל בשנים 2003 ו-2005.
הוא זכה באליפות ישראל לבוגרים לראשונה בשנת 2004, ולאחר מכן בשנים 2006–2009.
יוהאן אדולף האסה

יצירותיו

יצירותיו כוללות הרבה מאוד אופרות, 120 במספר, ומלבדן גם אורטוריות, קנטטות ומוזיקה אינסטרומנטלית מסוגים והרכבים שונים. במשך המצור הפרוסי על דרזדן בשנת 1760, עלו רוב כתבי היד שלו, שנאספו להכנת מהדורה מלאה, שנועדה לצאת במימון הנסיך הבוחר, באש. כמה מיצירותיו, ביניהן האופרה "אלסיד אל ביביו" (1760) יצאו לאור ובספריות וינה ודרזדן שמורים כתבי יד מקוריים של יצירות אחרות.
כמו מלחינים אחרים מראשית עד אמצע המאה ה-18, כתב האסה לתזמורות קטנות, שרובן כלי מיתר. בהרכבים שלו אין שום עניין מיוחד. גם להט דרמטי לא היה הנקודה החזקה שלו, אבל היה לו מקור לא אכזב של מלודיה אמיתית ונעימה לאוזן, ונראה שזו הסיבה לפופולריות העצומה שלו במשך חייו. שני השירים שפארינלי נדרש לזמר מדי יום ביומו במשך עשר שנים באוזני המלך המלנכולי של ספרד, פליפה החמישי, היו שניהם פרי עטו של האסה.
תמונת פספורט

תמונת פַּסְפּוֹרְט (על פי האקדמיה ללשון העברית: תְּמוּנָה מְזַהָה) היא תצלום פניו של אדם, המשמשת לתעודת פספורט, תעודת זהות, רישיון נהיגה או תעודות רשמיות אחרות.