מרקוס טוליוס טירו

מרקוס טוליוס טירו (בלטינית: Marcus Tullius Tiro, בסביבות 103 לפנה"ס ארפינום - 4 לפנה"ס פוטאולי) היה מזכירו של הפוליטיקאי, הסופר, ההוגה והנואם מרקוס טוליוס קיקרו, שהמציא שיטת קצרנות - 1,100 הסימנים הידועים לפי שמו כ"סימנים הטירוניים", וששימשו לו כדי לרשום את נאומי מעסיקו.

ביוגרפיה

טירו נולד בארפינום (כיום ארפינו, במחוז לציו) כעבד בבית משפחתו של קיקרו והיה צעיר מקיקרו, אולי בשלוש שנים, 
 אם כי שדעות לפיהן היה צעיר בהרבה. ייתכן כי גדל יחד עם קיקרו אך אין ודאות שהיה עבד שגדל בביתו (verna). הוא ליווה את קיקרו כשעבר לרומא. לערך בשנת 50 ציין קיקרו שהוא היה "מדובר בצעיר מצוין" (adolescentem probum). באותה תקופה שחרר אותו ממעמד העבדות וטירו הפך ל-libertus. מאותו רגע אימץ טירו, כפי שהיה נהוג, שני השמות של אדונו לשעבר - מרקוס (ה"פרה-נומן" וטוליוס (ה"נומן").כשהתמנה קיקרו מושל קיליקיה, טירו ליווה אותו לשם. לעיתים נפרד ממנו מסיבות בריאות.
קטירו עבד בשירות קיקרו כמזכיר, אך הפך לו עם הזמן לידיד נפש ואיש אמונים.
 קיקרו ציין אותו במכתביו. הזכיר, בין השאר, כי טירו היה כותב לפי הכתבתו, היה מפענח את כתב ידו, עושה סדר בשולחנו ומטפל בגנו, ואף טיפל בענייניו הכספיים. היו מלות שבח לגבי יעילות שירותיו. 
בשובו ממסע ליוון, ביקש קיקרו ממנו להתאים ללטינית את ה"סימנים היווניים", שיטת קצרנות שהמציא קסנופון ברישום נאומיו של סוקרטס. טירו המציא אז שיטת קצרנות משלו שסייעה לו ברישום המדויק של נאומיו וטיעוניו של קיקרו בסנאט ובבתי המשפט. אחרי מות קיקרו פרסם טירו את כתבי קיקרו ואת סיפור חייו.
טירו מת בפוטאולי כשהיה בערך בן מאה. היה בחייו עד למאה מאוד סוערת בתולדות רומא העתיקה. 
במאה השביעית ייחס איזידור מסביליה שיטת קצרנות בת 1100 סימנים למשורר קווינטוס אניוס. איזידורו טוען שטירו הפיץ את השיטה ברומא, אך לדבריו השתמש בה רק כדי לסמן מילות יחס. לפי איזידורו היו אלה ויפסניוס, פילרגוס והליברט של מקנס, אקווילה - שהרחיבו את שיטה לסימנים עד שהגיעו לגוף של 5000 סימנים. 
הסימנים הטירוניים היו בשימוש, ללא שינוי משמעותי, למשך אלף וחצי שנים, עד למאה ה-17,

כתביו

יש חושבים כי טירו קיבץ ופרסם את כתבי קיקרו אחרי מות מחברם, ונראה כי כתב ספרים בעצמו. סופרים עתיקים אחדים מזכירים אותו כמחבר ספרים שאבדו. אולוס גליוס ציין שטירו "כתב מספר ספרים בתחום התאוריה של השפה הלטינית ועל שימושה ועל סוגיות שונות אחרות" ומצטט אותו בנוגע להבדלים בשמות שהעניקו ביוונית ובלטינית לכוכבים מסוימים. אסקוניוס פדיאנוס בפירושיו לנאומי קיקרו, מתייחס לביוגרפיה של קיקרו שחיבר טירו בלפחות 4 כרכים.
 ופלוטרכוס מצטט אותו כמקור לפחות בנוגע לשתי תקריות בחיי קיקרו. 
 
לטירו מיחסים את המצאת שיטת הקצרנות של ה"סימנים הטירוניים" שהיה מאוחר יותר גם בשימוש הנזירים בימי הביניים. אין עדות חותכת על כך, אם כי פלוטרכוס מציין שמזכיריו של קיקרו היו הרומאים הראשונים שרשמו נאומים בשיטת קצרנות.

הסימנים הטירוניים

הסימנים הטירוניים (בלטינית - annotationes tironianae) התבססו על עקרון כתיבת מילה באמצעות שני סימנים:אחד שציין את ה"שורש" והשני את "הסיומת". היו מילים שלא היו צריכות סיומת - שמות פועל, מילים שלא נזקקו להטיה וכו'. 
ה"שורש" סומן באמצעות סימן- למשל C עבור "קנטום" = מאה, M עבור " מודסטוס" (Modestus), ω ‏ עבור "אופטימוס" S ,Optimus ‏ עבור supra. 
גם תחיליות וסיומות צויינו בסימנים:למשל סימן לסיומת "um" ואחרת לתחילית "con". 
הסימנים נקשרו זה לזה על ידי קשרים ויצרו סימנים מורכבים שיכלו לקצר מילים שלמות, בצורה די דומה לשיטות הטכיגרפיות או סטנוגרפיות שהופיעו בהמשך. כך נוצר למשל הסימן & בשביל מילת החיבור "ו" (et)
הסימנים הטירוניים היו בשימוש באימפריה הקרולינגית אבל גם הרבה אחריה במיוחד אצל נזירים עד לתקופת הרנסאנס.