google/wiki40b huggingface dataset:
ניו-ג'ורנליזם

ניו-ג'ורנליזם (באנגלית: New Journalism (עיתונות חדשה)) הוא סגנון כתיבה ותפיסה עיתונאית המאופיין בכתיבה חופשית ואישית המעמידה את האובייקטיביות בספק ואת העיתונאי ועולמו במרכז כבעלי עמדה ותפקיד חברתי.

תחילת הז'אנר

העיתונאי והסופר הנטר ס. תומפסון נחשב לאבי ז'אנר הניו-ג'ורנליזם (או בשם שהוא נתן לו "עיתונות הגונזו") בשורת כתבות שהתפרסמו במגזין רולינג סטון בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה ה-20. 
ספרו פחד ותיעוב בלאס וגאס (1972) נחשב לקלאסיקה של הז'אנר והוא  למעשה כינוס של סדרת כתבות שהתפרסמו קודם בעיתונות (ב-1998 עיבד טרי גיליאם את הספר לסרט קולנוע). נקודת ציון נוספת בהגדרת הז'אנר היא פרסום מאמרו של הסופר טום וולף ב-ניו יורק מגזין ב-1972 שעסק בכתיבה העיתונאית החדשה ובאפיונה. הז'אנר היה בתהילתו בעיתונות המגאזינים האמריקאית בשנות השבעים ועם כותביו מזוהים (בנוסף לתומפסון) העיתונאים ג'ו אסטרהאז וטרומן קפוטה.

מאפייני הניו-ג'ורנליזם

כגישה פוסט מודרנית מאופיין ז'אנר הניו-ג'ורנליזם בוויתור על הדיווח האובייקטיבי, לטובת עמדת הכותב הסובייקטיבית. הגישה דוגלת בכך שהעיתונאי אינו עוד דמות אובייקטיבית ובלתי תלויה, אלא אישיות שהיא חלק בלתי נפרד מההתרחשות. עיתונאי הניו-ג'ורנליזם הם הסיפור בעצמם, בצורה שבה הם חווים את האירועים, ובצורה שבה הם מספרים לקוראים על ההתרחשות מנקודת מבטם הסובייקטיבית במודע. הגישה מעודדת אותם להתערב בדברים שעליהם הם כותבים, לא לעמוד מהצד אלא לקחת חלק בהתרחשויות, בשל כך רבות מהכתבות הים למעשה תחקירים עיתונאיים בתחום החברתי. 
הכתיבה הניו-ג'ורנליסטית שונה גם בסגנון הכתיבה. מאפייניו הם שפה משוחררת, קלילה ואסוציאטיבית יותר מקודם, תוך שימוש נרחב בסלנגים ובמונחים משפת הדיבור היומיומית. הכתיבה האישית מציגה את עולמו של הכותב, את האירועים שהוא חווה ואת שפתו וסגנונו שלו.

ניו-ג'ורנליזם בישראל

העיתונות הישראלית אימצה את הז'אנר החדש עם היווצרו, והוא היה נפוץ בכתיבה של שנות השבעים (על אף שאת ההשפעות הניו-ג'ורנליסטיות המשמעותיות בארץ ניתן לראות דווקא בכתיבת המקומונים בכלל והעיר בפרט בשנות התשעים). בין העורכים והכתבים שעודדו את הז'אנר בעיתונות הישראלית ניתן למנות את: עירית לינור (ב"כותרת ראשית" וב"חדשות"), גל אוחובסקי (ככותב וכעורך 'תרבות מעריב' והעיר), רינו צרור, רונאל פישר, אדם ברוך (בתחילת דרכו ככותב וכעורך מוניטין), אורי לוטן ורון מיברג.

הניו-ג'ורנליזם כיום

כיום נחשב הניו-ג'ורנליזם כז'אנר בדעיכה, אך רבות מהנורמות שעיצב משפיעות על עולם העיתונות והתקשורת הנוכחי: ברמת סובייקטיביות הדיווח וגם בסגנון הכתיבה האישי. תופעת העיתונאים-כוכבים (כדוגמת דנה ספקטור) נזקפת לזכות הניו-ג'ורנליזם שקידם את הכותב ועולמו והציב אותם במרכז הבמה הכתובה. בנוסף, צמחו סדרות רשת עיתונאיות המדווחות מהשטח תוך השתתפות בחוויה של מושא הסיקור, כגון דוקותיים של איתי אשר.
רינופריניים

מאפיינים

גודלם הוא 8 סנטימטרים בממוצע, ולרוב יש על גופם הנפוח נקודות אדומות. בנוסף, לאורך גבם ועד לסנטרם עובר פס אדום. רגליהם קצרות, וראשם חד וקטן. לקרפדה קיימת תוספת דמוית את על כפות הרגליים, שעוזרת לרגליהם החזקות בחפירה באדמה. עיניהם קטנות יחסית, ואוזניהם אינן גלויות.

אקולוגיה והתנהגות

אלו הם חסרי זנב חופרים, והם מבלים את מרבית חייהם מתחת לאדמה. אחרי תקופה של גשמים, הם יוצאים מהמחילות ומטילים את ביציהם במקווה מים. לשם כך, הם אף יגמאו מרחק של 1.6 קילומטר על מנת למצוא מקור מים מתאים. מכיוון שתקופת הגשמים אינה ניתנת לחיזוי, משום שהיא אינה מתרחשת בזמנים קבועים, הנקבות תקרקרנה לזכרים לאחר הגשמים, ואז הם יזדווגו, ללא תלות בעונה בשנה. מיד לאחר שהאדמה מתייבשת ממי הגשמים, הם חופרים באדמה בעזרת רגליהם הקצרות. שלבי הביצה והראשן קצרים יחסית- הביצה בוקעת תוך ימים ספורים; הראשן מתפתח לחסר-זנב בוגר לאחר חודש עד שלושה חודשים. הקרקור שלהם חזק, הטון שלו נמוך. בזמן הקרקור הגוף שלהם מתנפח.
תזונתם מורכבת מחרקים, בעיקר נמלים וטרמיטים.
זוזאנה היינובה

ביוגרפיה

היינובה נולדה בליברץ שבצ'כוסלובקיה. אחותה הייתה אתלטית מצטיינת שייצגה את צ'כיה בקרב שבע אולימפיאדת אתונה והיינובה הלכה בעקבותיה. 
ב-2002 התחרתה באליפות העולם לנוער וסיימה חמישית עם שיא צ'כי חדש לבני גילה בריצת 400 מטר משוכות. באליפות העולם עד גיל 17 ב-2003 זכתה במדליית זהב בשיא אישי של 57.54 שניות. אליפות אירופה לנוער באותה שנה זכתה במדליית ארד. ב-2004 זכתה במדליית כסף באליפות העולם לנוער (עד גיל 19) וב-2005 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער בזמן של 55.89 שניות, שיא לאומי צ'כי לבוגרות. ב-2006 היא הצטרפה למועדון האתלטיקה USK פראג והחלה ללמוד באוניברסיטת ליברץ, במהלך השנה שיפרה את השיא הצ'כי ל-55.83 שניות בתחרות הגביע האירופי. באליפות אירופה עד גיל 23 זכתה במדליית ארד. באליפות העולם שהתקיימה באוסקה, קבעה שיא לאומי של 55.04 שניות בחצי הגמר שלא הספיק לה לעלות לגמר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה שביעית בתוצאה של 54.97 שניות. 
באליפות העולם ב-2009 לא הצליחה להגיע לגמר. היא זכתה עם נבחרת צ'כיה במדליית ארד במרוץ השליחות 4X400 מטר באליפות העולם באתלטיקה באולם ב-2010 (לאחר שניצחון נבחרת ג'מייקה בזהב נפסל בשל אמרוץ). באליפות אירופה סיימה רביעית בתוצאה של 54.30 שניות. בתחילת 2011 התחרתה בקרב חמש באליפות אירופה באולם וסיימה שביעית. 
באליפות אירופה ב-2012 סיימה רביעית בזמן של 54.49 שניות וזכתה במדליית ארד עם נבחרת השליחות ב-4X400 מטר. באולימפיאדת לונדון זכתה במדליית ארד בתוצאה של 53.38 שניות לאחר הזוכה נטליה אנטיוך וסגניתה לשינדה דמוס. 
לאחר האולימפיאדה עבר למועדון האתלטיקה דוקלה פראג והחלה להתאמן עם קבוצת גברים. ב-2013 זכתה עם נבחרת צ'כיה במדליית ארד במרוץ שליחות 4X400 באליפות אירופה באולם וסיימה רביעית בתחרות ריצת 400 מטר (לא משוכות). היא זכתה באליפות ליגת היהלום לאחר שניצחה בשבע מתוך שמונה התחרויות במהלך השנה. באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה ב-2013 זכתה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 52.83 שניות. בתום העונה נבחרה לאתלטית השנה באירופה. והייתה הפיינליסטית בבחירה באתלטית השנה בעולם לאחר שלי אן פרייזר. 
ב-2014 סבלה מפציעות ולא השתתפה בתחרויות המרכזיות.
ב-2015 זכתה פעם נוספת במדליית זהב באליפות העולם בתוצאה של 53.50 שניות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 53.92 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 54.20 שניות.
כמו ציפור בחדר

שם האלבום

שם האלבום כמו גם שם המופע, "כמו ציפור בחדר", לקוח מתוך "שיר משמר" שכתב נתן אלתרמן, אביה של אתר, לאחר שהתמוטטה וניסתה להתאבד בעת שגרה בארצות הברית:
"אמרי מדוע בו מפרפרים חייך 

כמו ציפור מבוהלה בתוך כף יד? 

אמרי מדוע זה את מעוף ורעד רב 

כמו ציפור בחדר בחפשה אשנב?
לרגל המופע הולחן על ידי נפתלי אלטר השיר שכתבה אתר בתגובה, "שיר הנשמרת".

תוכן האלבום

האלבום כולל 14 שירים, חלקם גרסאות כיסוי לשירי אתר, חלקם ביצועים מחודשים לשירים על ידי האמנים שביצעו את השיר במקור, ואילו חלקם הולחנו במיוחד לרגל המופע, ביניהם השיר "בשנתי" שהלחין בנה של אתר, נתן סלור.
באלבום שזורים זה לצד זה שירים מלנכוליים הקשורים למצבה הנפשי של אתר טרם מותה, בהם בלדה לאישה ושיר לערב חג לצד שירים עליזים כמו "אחד חולמני", "שבת בבוקר" ו"הלילה הוא שירים".
השירים, שאת רובם עיבד עדי רנרט, בוצעו על ידי אמנים שונים בהם נורית גלרון, אושיק לוי, דנה ברגר ומיקה קרני.
שמואל אהרן שצדרוביצקי

הרב שמואל אהרן שצדרוביצקי (כ"ה בתשרי תרס"ח, 3 באוקטובר 1907 – ה' בניסן ה'תשל"ח, 12 באפריל 1978), היה מראשי אגודת ישראל בארץ, וסגן יו"ר המועצה הדתית בתל אביב.

קורותיו

נולד בשנת תרס"ח לרבי מאיר שלום, האדמו"ר מקוברין-ביאליסטוק, שהיה חתנו של רבי מנחם נחום עפשטיין מייסד החסידות. רבי שמואל אהרן נשא את בתו של רבי פינחס יששכר האדמו"ר מפינטשוב סוסנוביץ.
כאברך צעיר התמנה למזכיר אגודת ישראל בווילנה, והיה מקורב לרבי חיים עוזר גרודז'נסקי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, הצליח להימלט והגיע ארצה בשנת 1943. לאחר הגיעו השתלב בפעילות אגודת ישראל בארץ ישראל, ובתחילת דרכו היה מראשי צעירי אגודת ישראל. לאחר מכן כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. התגורר בתל אביב.
חתניו הם רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק.
ז'אן ז'אק גולדברג

ביוגרפיה

גולדברג נולד בבלגיה, וגדל בקיבוץ לוחמי הגטאות לאחר שעלה עם משפחתו לישראל. בשנים 1980–1983 היה חבר בלהקת הקליק יחד עם דני דותן, אלי אברמוב, ועובד אפרת. לאחר פירוק הלהקה המשיך להיות מתופף מבוקש, וניגן באלבומי רוק ישראלים רבים.
בלט במיוחד שיתוף הפעולה שלו עם רמי פורטיס (בין השאר בהרכב "ז'אן קונפליקט") וברי סחרוף. גולדברג היה המתופף הקבוע של פורטיסחרוף ושל הפליטים, להקתו של אהוד בנאי באלבום הבכורה שלו, ועמו עבד גולדברג גם באופרת הרוק "מאמי". בנוסף עבד גם עם מיכה שטרית, יוסי אלפנט, גבי שושן, סי היימן, אור כשדים, יעל לוי, סיוון שביט, איגי וקסמן, האחים והאחיות ועוד.
בשנת 1991 עבר גולדברג להתגורר במרסיי שבצרפת עם אשתו הצרפתייה ושני בניו, ועסק שם בליטוש יהלומים. בשנת 2004 חזר לישראל כדי לאחד את להקת הקליק. במשך ארבעה חודשים עבד עם דותן, אברמוב, אפרת ויסמין אבן על ההכנות לסיבוב הופעות ואלבום חדש. הקליק הקליטו שישה שירים ומסע ההופעות התחיל במועדונים בתל אביב. באותה תקופה ניגן גולדברג גם בהקלטת אלבום האיחוד של פורטיסחרוף "על המשמרת", ובסיבוב ההופעות שליוו את צאתו.
בסוף 2005 שב גולדברג לצרפת שם נתגלתה אצלו מחלת הסרטן, שהביאה למותו ב-28 בדצמבר 2006. היה נשוי למישל. ילדיו ליאור ותומר נולדו בישראל. הוא נקבר בבית העלמין בקיבוץ לוחמי הגטאות ב-4 בינואר 2007.

הנצחה

בשנת 2007 הוקדש לזכרו של גולדברג האלבום Necessary Evil של להקת המטאל הישראלית סיילם. בשנת 2008 הקים המוזיקאי אפיק פלג את מתחם היצירה והחזרות "ז'אן ז'אק" להנצחת מורשתו של גולדברג. בינואר 2009 הפיק פלג ערב הנצחה לזכרו במועדון הבארבי בתל אביב, בו השתתפו אמנים רבים שפעלו עם גולדברג לאורך השנים.
בשנת 2009 הקימו רמי פורטיס, אהוד בנאי ואסף אמדורסקי עמותה לזכרו לצורך תמיכה בתרבות. בנוסף, כלל פורטיס באלבומו פורטיס משולש את השיר "השיר של ז'אק" לזכרו של גולדברג.
באלבומו של עמיר לב "הכל כאן", שיצא במרץ 2009, נכלל השיר "מרסיי" שהוקדש לגולדברג. מילות פזמון השיר מתכתבות עם שירם של פורטיסחרוף "אין קץ לילדות", והבית האחרון מסתיים בשורות "חזרתי לבד אחרי ההופעה / הקריין דיבר בקול שקט / פתאום שמעתי מה שהוא אמר / הערב ז'אן ז'אק מת".
ב-28 בדצמבר 2011, במלאת חמש שנים לפטירתו של גולדברג, הוציא ברי סחרוף קטע אינסטרומנטלי בשם "גבעת הזהב", הקרוי על שמו של גולדברג (הר זהב ביידיש). הקטע, שבהלחנתו השתתפו בן הנדלר, שלומי לביא, גידי רז, סחרוף וגולדברג עצמו, נולד במהלך החזרות שערך סחרוף עם גולדברג. הוא הוקלט ב-2011 במהלך העבודה על אלבומו של סחרוף "אתה נמצא כאן", אך לבסוף לא נכלל באלבום ויצא כסינגל בודד.
ב-26 בדצמבר 2017 הוציא אהוד בנאי סינגל בשם "ז'אן ז'אק מון אמי" המתאר את ביקורו האחרון של בנאי אצל גולדברג החולה במרסיי. השיר מלווה בוידאו קליפ הכולל קטעי וידאו מחייו של גולדברג.
Shake It Off (שיר של מריה קארי)

קידום וניתוח מוזיקלי

השיר נשלח לראשונה לרדיו ב-12 ביולי 2005 על ידי חברות התקליטים "איילנד רקורדס" ו"מרקורי רקורדס" כסינגל השלישי בארצות הברית בעוד השיר "Get Your Number" יצא כסינגל השלישי במדינות אחרות בעולם.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&B עם השפעות של היפ-הופ ופופ. מבחינה לירית השיר מדבר על המשכת החיים כרגיל אחרי פרידה ממאהב בוגדני.

ביקורת

השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים שהחמיאו לו על המילים הפשוטות אך מעוררות ההשראה וקראו לו אחד מהשירים הבולטים מהאלבום. השיר שהה 6 שבועות במקום ה-2 בארצות הברית זאת לאחר שהשיר שלה "We Belong Together", חסם אותה מלהגיע למקום הראשון. ובכך שברה שיא והפכה לאמנית הנשית הראשונה שנמצאת ב-2 המקומות הראשונים במצעד בו זמנית. 
ההצלחה של השיר הגיע גם לאוסטרליה וניו זילנד שם השיר הגיע למקומות ה-6 וה-5, בהתאמה. אם כי באירופה השיר פחות זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-31 בלבד במצעד האירופאי הכללי.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר לשיר ביים ג'יי נאבה והוא בכיכובו של השחקן כריס טאקר. הקליפ היה מועמד לפרס קליפ ה-R&B הטוב ביותר בטקס פרסי ה-VMA. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בטקס פרסי ה-VMA, בטקס פרסי המוזיקה העולמית, בתוכנית הבריטית טופ אוף דה פופס, בתוכנית "בוקר טוב אמריקה" ובתוכנית "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve".  
בנוסף, הוא גם נכלל ב-3 מסיבובי ההופעות של הזמרת.
I'm Not a Girl, Not Yet a Woman

מידע

בתחילה, הופק ונכתב השיר על ידי מקס מרטין ורמי. ספירס נתבקשה לתת פרספקטיבה נשית לשיר המדבר על התפתחות נשית, אך בשל קוצר זמן בעקבות צילומי סרטה הראשון, קרוסרודס, לא הצליחה לפנות זמן. לכן, הזמרת הבריטית דיידו התפנתה לעזרה בכתיבה. השיר יצא כסינגל שני של ספירס בארצות הברית מתוך אלבומה השלישי, "Britney", אולם באירופה ואוסטרליה יצא לאור כסינגל שלישי, בזמן שהסינגל השני היה השיר "Overprotected".
למרות שהשיר היה אמור לקדם את הסרט "קרוסרודס", הסינגל בעצם נכשל בארצות הברית ולא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד האמריקאי, עקב השמעות מעטות בתחנות הרדיו אשר כמעט ולא ניגנו את השיר. בעולם, קיבל הצלחה מעורבת. במדינות מסוימות, כמו בריטניה ואוסטרליה הפך השיר ללהיט, כשהתמקם במקום השני והשביעי (בהתאמה) במצעדי הפזמונים וזכה להיות הסינגל הכי מצליח של ספירס מהאלבום. השיר היה ללהיט עולמי כאשר נכנס ל25 המובילים במדינות רבות.
כיום בבריטניה מכר הסינגל 200,000 עותקים וזכה למעמד זהב, ושני מיליון עותקים ברחבי העולם.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר  צולם בשתי גרסאות. הגרסה הראשונה היא הקליפ הרגיל, ואילו הגרסה השנייה הייתה למטרת קידום הסרט "קרוסרודס" הקליפ זיכה את ספירס בפרס "Best International Music Video" בטקס פרסים ביפן.

הגרסה הרגילה

הגרסה הרגילה בוימה על ידי ווין ישאם, באנטילופ קניון, אריזונה, ב-16 - 18 באוגוסט 2001.
בקליפ רואים את ספירס רוקדת בתוך מערה ועל צוק.
גרסה זו ראתה יותר מ-36,000,000 צפיות ביוטיוב ושיר זה היה לנצפה ביותר מהאלבום.

גרסת הסרט

בגרסת הסרט, יש את הקליפ הרגיל, עם חלקים מהסרט וחלקים שמאחורי הקלעים, ולפעמים מראים את ספירס שרה על במה.
בית העיר תל אביב-יפו

בניין העירייה הישן

הבניין, שנבנה ב-1925, תוכנן במקור כבית מלון על ידי האדריכל משה צ'רנר. הבנאים שבנו את הבניין היו בני משפחת יצחק טגנסקי אשר בנו גם את בית הפגודה ועוד בתים לשימור. בעלי הבניין היו איזידור ופיליפ סקורה, ממנהלי בנק אמריקה-פלשתינה. באותה שנה, חיפשה עיריית תל אביב מבנה חדש לשיכון משרדיה, לאחר שמשכנם הקודם ב"בית הוועד", שהיה מבנה קטן מתחת מגדל מים בשדרות רוטשילד, קטן מלהכילם. הבניין, שנקרא על שם בעליו "בית א. סקורה", הושכר לעירייה עם הקמתו, ובשנת 1928 נרכש על ידה.
משרדי העירייה שכנו במקום, ובבניינים סמוכים, במשך ארבעים שנים, עד שבשנת 1965 החלה העירייה להעביר את מושבה לבניין החדש בכיכר רבין (אז כיכר מלכי ישראל). המהלך הושלם ב-1968.

המוזיאון

בשנת 1971 נפתח בבניין "המוזיאון לתולדות תל אביב", אך לאחר כעשרים שנה החל מצבו להתדרדר והוא נסגר. במקום נותר רק הארכיון לתולדות העיר. בשנת 2001 הועברה מחלקת השכונות והרבעים של עיריית תל אביב-יפו לקומה העליונה בבניין, ובשנת 2002 נסגר גם הארכיון ותכולתו הועברה למוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב. תחתיו מוקמה בבניין המחלקה לשיפור פני העיר.
מתחם ביאליק כולו נכלל באזורי ההכרזה של העיר הלבנה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2003. במסגרת זאת, הבית שוקם ושוחזר על ידי עיריית תל אביב בתכנון האדריכלית מאירה קובלסקי.
בשנת 2009, במסגרת חגיגות 100 שנים לעיר תל אביב יפו, הוקם בבניין "בית העיר", מוזיאון ומרכז לתולדות העיר תל אביב. לאחר שיפוצו מכיל בית העיר שני חללים מרכזיים: אחד שנבנה בחלל בית העירייה הישן תוך שיחזור המבנה ההיסטורי ולשכתו של ראש העירייה הראשון של תל אביב מאיר דיזנגוף, והשני שנבנה כתוספת ומכיל חלל תצוגה לתערוכות וכן מרכז מידע וירטואלי על עברה של העיר העברית הראשונה.
היטל גל-פטרס

היטל גל-פטרס ( Gall–Peters projection ) על שם ג'יימס גל (James Gall 1808-1895) וארנו פטרס (Arno Peters 1916-2002) הוא היטל גלילי מסוג 'שטחים שווים' אשר בניגוד להיטל מרקטור מתחשב בגודלן האמיתי של היבשות. בגלל עיוות גרפי היטל מרקטור מגדיל את שטחן של הארצות והיבשות מהאזור הממוזג ועד לקטבים. כך למשל, שטחה של גרנלנד בהיטל הוא שליש עד מחצית משטחה של אפריקה למרות שלמעשה הוא איננו עולה על 7% מגודל יבשת זו.
ההיטל גל-פטרס הוא היטל שקול כלומר הוא שומר על יחס נכון בין שטחי אזורים שווים, וכך מדינות בעלות שטח זהה יופיעו בהיטל בגודל זהה. אך חסרונו בכך שהוא מעוות את צורתן ( מצב הפוך קורה בהיטל הקרוי 'קונפורמי' כמו היטל מרקטור).
ההיטל תואר לראשונה ב-1855 על ידי הכומר הפרוטסטנטי ג'יימס גל שהגישו עם שני הטלים נוספים לכנס בגלאזגו של האגודה הבריטית למדעים ופרסם אותו במגזין הגאוגרפי הסקוטי באותה שנה.
עד 1973 השם הנפוץ היה "היטל אורתוגרפי של גל" כפי שקרא לו ממציאו, אם כי היטל זה איננו היטל אורתוגרפי.
ב 1967 ארנו פטרס, קולנוען גרמני, הגה היטל גרפי זהה לזה של גל והגישו כהמצאה חדשה. הוא טען שלהמצאה  יש יתרון על היטל מרקטור בשל שמירת היחס בגודלן של המדינות. טיעון זה אומץ על ידי גופי חינוך ודת שפעלו נמרצות להפצתו ולזניחת היטל מרקטור, תוך יצירת סערה בעולם הקרטוגרפיה. עם זאת, בחירתו של פטרס בקו רוחב 45 כקו הייחוס, סיפק דיוק גדול יותר למדינות בקו רוחב זה ובפרט לארצות אירופה וארצות הברית. בהתרחקות מקו הייחוס אמנם נשמרו יחסי גודל המדינות אך צורתן והמרחקים בין עריהן עוותו. רבים מאוהדי פטרס משתמשים בכינוי "היטל פטרס" עד היום, אך בשנים האחרונות ניכרת הסכמה לקרוא להיטל על שם שניהם. מפות אלו הן בשימוש אונסק"ו.

ניתוח

סוגים שונים של הטלים גליליים שקולים נבדלים זה מזה בקו הרוחב המשמש כנקודת הייחוס להיטל. בקו רוחב זה לא יהיה עיוות ולאורכו המרחקים יתאימו לקנה המידה שנבחר.  קיימים תמיד שני קווי רוחב לייחוס והם נמצאים באותו מרחק מקו המשווה. קווי הרוחב לייחוס בהיטל גל-פטרס הם קו רוחב 45 צפון ודרום אך נקודות ייחוס רבות אחרות הוצעו
. למשל היטל ברמן (Behrmann projection) בו הייחוס הוא מקו רוחב 30:
 

או היטל למברט (Lambert projection) בו קו הייחוס הוא קו המשווה:
 
במונחים גאומטריים, ההבדל בקוי הייחוס מבטא יחס שונה בין הציר האנכי לציר האופקי.

בתרבות

מונה חאטום משתמשת בהיטלים של גל-פטרס בגלל מאפיינם השיוויוני שמחזיר לדבריה ל"ארצות הדרום את גדולתן".
BeiDou (מערכת נווט)

BeiDou או BDS (בשמה המלא בסינית מפושטת: 北斗卫星导航系统, פין-יין: Běidǒu wèixīng dǎoháng xìtǒng, באנגלית: BeiDou Navigation Satellite System) היא מערכת ניווט לוויינית שפותחה ומופעלת על ידי סין. המערכת נועדה להתחרות ב-GPS ומהווה חלק מניסיון הסיני להעביר את מרכז הכובד הפוליטי־כלכלי מזרחה.
מערך לווייני הניווט הסיני כולל כיום חמישה לוויינים, המהווים חלק קטן מהמערך המתוכנן למיזם. כשאר מערכות הניווט הלווייני בעולם, גם לווייני ביידו הסיניים מקיפים את כדור הארץ ומשדרים אות זמן, שאותו קולט המקלט הקרקעי משלושה לוויינים לפחות (לקביעת מיקום) או יותר (לקביעת גובה נדרש מספר מינימלי של ארבעה לוויינים). על הקרקע מחושב המרחק בין המקלט והלוויינים, דרך טריאנגולציה למציאת מיקום המקלט ומהירותו במרחב.
מקורות רשמיים בסין ציינו כי החל משנת 2008, תציע המערכת דיוק של 10 מטר, למשתמשים אזרחיים ברחבי העולם. לא ניתן פרסום פומבי לדיוק המערכת במוד הצבאי שלה.
מערכת ביידו, לאחר השלמתה, תכלול חמישה לוויינים גאוסינכרונים ו-30 לוויינים במסלול בגובה בינוני. השלמת המערכת צפויה בשנת 2020.

מינוח

מערכת הנווט BeiDou נקראת על שמה של הדובה הגדולה (נקראת גם "העגלה הגדולה"), אשר ידועה בסינית כ-Běidǒu (תרגום: "העגלה הצפונית"), השם שניתן על ידי אסטרונומים סינים עתיקים לשבעת הכוכבים הבהירים בקונסטלציית הדובה הגדולה (Ursa Major). במקור, קבוצת הכוכבים שימשה למציאת כוכב הצפון (Polaris). כיוון שכך השם BeiDou משמר מטפורה לשימוש במערכת נווט לוויינית.

מעורבות בפרויקט גלילאו

בספטמבר 2003 הודיעה סין על כוונה להשתתף בפרויקט גלילאו האירופי ואף הצהירה על השקעה של 230 מיליון אירו במהלך מספר שנים. באותו זמן הייתה הערכה כי BeiDou ישמש לתעשייה הצבאית בלבד. באוקטובר 2004, סין הצטרפה רשמית לפרויקט וחתמה על הסכם שיתוך פעולה עם ה-GJU ‏(Galileo Joint Undertaking) וה NRSCC ‏(National Remote Sensing Centre of China). על בסיס ההסכם, יוסדה CGI ‏(China Galileo Industries), הקבלן הראשי של סין עבור המעורבויות בפרויקט, בדצמבר 2004. עד אפריל 2006 נחתמו 11 פרויקטים של שיתוף פעולה במסגרת גלילאו בין סין לאיחוד האירופי.
בינואר 2008 פורסם ב-"South China Morning Post" ההונג קונגי שסין אינה מרוצה מחלקה בפרויקט גלילאו ומתכננת להתחרות אתו בשוק האסייתי.

השלב השלישי

בנובמבר 2014, הפכה Beidou לחלק מה-WWRNS ‏(World-Wide Radionavigation System) במפגש ה-94 של ה-IMO ‏(International Maritime Organization) אשר אישרו את מערכת Beidou בקטגוריה "Navigation Safety Circular".
ארבע שנים לאחר מכן, בנובמבר 2018, שוגר הלוויין ה־42 מתוך 43 הלוויינים המתוכננים במסגרת הפרויקט.
ישיבת ברכת יוסף (קריית הרצוג)

היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת תשנ"ב (1992) על ידי הרב יעקב פרידמן. בראשות הישיבה העמיד את הרב יעקב סגל והרב אליעזר צור שכיהנו עד אז כר"מים בישיבת ברכת יצחק באור יהודה. הגרעין המייסד של הישיבה היה קבוצת תלמידים מישיבת ברכת יצחק. 
בשנים מאוחרות יותר עבר הרב אליעזר צור לעמוד בראשות ישיבת אור לישרים בבית שמש שהוקמה אף היא על ידי הרב פרידמן.
לאחר שהישיבה נקלעה לקשיים כלכליים, נכנס הרב מרדכי צביון לכהן בראשות הישיבה ולקח על עצמו את העול הכלכלי, כשהוא מעמיד לצידו בראשות הישיבה את הרב משה רוט.
הישיבה עומדת תחת נשיאותו של הרב חיים קניבסקי. נוסף על הרב צביון והרב רוט מכהנים בה הרב חנוך רייזמן, הרב יוסף ציקנובסקי (חתנו של הרב יצחק זילברשטיין), הרב מיכאל מזוז, הרב יצחק מייזלס והרב משה זילברשטיין. המשגיח בישיבה הוא הרב אברהם רבינוביץ.
נכון לשנת תשע"ז לומדים בישיבה כ-50 בחורים

מוסדות נוספים הקשורים לישיבה

כולל אברכים שבו לומדים כ-50 אברכים.
דנטה לאטס

דנטה לאטס (או: דאנטה לאטס)  (באיטלקית: Dante Lattes;‏ 1876–1965) היה רב, עיתונאי פובליציסט ועורך יהודי-איטלקי, איש-ציבור ומחנך. מנציגיה הבולטים של הקהילה היהודית האיטלקית.

פעילותו העיתונאית

משנת 1897 ואילך עבד כעיתונאי "Corriere Israelitico" בטריאסטה, ונתמנה לעורך העיתון בשנת 1903. בפיקוחו, התמקד העיתון "קורייר ישראל" בתנועה הציונית ובתרבות היהודית של יהודי איטליה, וכלל דיונים במחקר בהיסטוריה ובפילוסופיה יהודית. 
לאטס (ביחד עם Alfonso Pacifici) ייסד (בפירנצה בשנת 1916) את השבועון "Israel". בשנת 1922 ייסד את הירחון "Israel Review" ונשאר עורכו עד פטירתו.

הפצת הגות ציונית באיטליה

לאטס היה פעיל מרכזי של התנועה הציונית  באיטליה. מאז שנת 1918 היה מזכיר הפדרציה הציונית באיטליה.
הוא תמך בחינוך יהודי המבוסס על שילוב בין תרבות ההומניזם האיטלקי ומורשת ההגות היהודית.
לאטס עמד בקשר עם אחד העם, יוסף קלוזנר, ישראל זנגוויל, והכיר את יצירתם הספרותית של אדמון פלג ושל הקלאסיקונים הגדולים של ספרות היידיש המודרנית. הוא תרגם לאיטלקית מתוך כתביהם של הוגי וסופרי דור התחייה הלאומית היהודית והתנועה הציונית: אחד העם, משה הס, יהודה לייב פינסקר, חיים נחמן ביאליק, מרטין בובר. 
לאטס לימד עברית שפה וספרות במכון לשפות המזרח (Institute of Oriental Languages) ברומא. בשנת 1939, בעקבות עליית הפאשיזם, עקר לארץ ישראל עם משפחתו, אך בתום המלחמה, חזר לאיטליה בשנת 1946, ייסד וניהל ברומא את מרכז התרבות היהודית מטעם איגוד הקהילות.

בהנהגת הקהילה היהודית באיטליה

לאטס למד בבית המדרש היהודי של אליהו בן-אמוזג (Benamozegh) בליוורנו. משנת 1933 שימש  במועצת המנהלים של איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, ובשנת 1936 היה אחד המייסדים של ארגון הקונגרס היהודי העולמי בז'נבה. בין השנים 1952-1956 שימש סגן נשיא איגוד הקהילות היהודיות באיטליה. לאטס היה מנהל הסמינר לרבנים באיטליה.
הישרדות אימה

משחקיות

בסוגה זו ניתן למצוא מגוון סגנונות של משחקיות המשתמשים בעלילה ובאווירה מטילת אימה. בין הסגנונות ניתן למצוא בעיקר: פעולה, יריות מגוף ראשון, יריות מגוף שלישי ופלטפורמה. בין הסוגות השונות הבדלים במאפיינים בסיסיים, אך משחקי האימה חולקים ביניהם מאפיינים דומים.

אווירה קודרת

האווירה במשחקים אלו היא גורם משפיע וחשוב להגדרת הסוגה. בעוד ניתן למצוא משחקים צבעוניים, בהירים ועליזים בסוגות השונות, משחקי האימה נוקטים לרוב בבחירת סביבות קודרות וחשוכות, כמו גם עלילה מאיימת שנועדה להפחיד ולהתל בשחקן - כפי שניתן למצוא בספרות האימה. האווירה מתבטאת בסגנון העיצוב של המשחק - החל מאויבים מעוותים ועד לשחקן חבול ופצוע. ניתן לחוש בה גם בעיצוב השמע שכולל מוזיקה שקטה או חוסר מוזיקה בכלל. אותה האווירה נועדת להשרות לשחקן תחושה תמידית שדבר מה אינו כשורה, ומהווה בסיס לאותן התקיפות המבהילות.

הגבלות

במשחקי האימה המטרה היא לגרום לשחקן להרגיש חשוף, חסר הגנות ומפוחד כמו בהישרדות אמיתית. על מנת להשרות תחושה זו לרוב רמת התחמושת והבריאות של השחקן מוגבלות, כמו שאר משאבים. בין המשחקים בתחום ישנם הבדלים ברמת ההגבלות על מנת לנסות ולהתאים באופן מיטבי את רמת הקושי ותסכול השחקן, כך שיישאר האיום ההישרדותי אך המשחק עדיין יהיה מהנה לשחקן.

אלימות

במשחקים אלו לרוב מוטמעת אלימות כבסיס כל הפעולה. באלימות זו משולבים לעיתים קרובות יצורים מוטנטיים בעלי מאפיינים גופניים רבים שנועדים לגרום לתחושת גועל לצופה בהם. אותה האלימות מתבטאת לרוב גם בשפה גסה ודם רב. על אותה האלימות נמתחת לעיתים קרובות ביקורת מצד גורמים רבים ושונים - שקוראים להפסקת מכירת משחקים אלו, או לאכיפת מגבלות הגיל שעליהם.

היעלמות הסוגה

עם יציאת המשחק המוביל בתחום Resident Evil 4 ב-2005, ניתן היה לראות שינויים רבים באופן המשחקיות. עיתונאים רבים ושחקנים הכריזו על כך כ"מות הסוגה" ועל היכחדותה ופינוי המקום לסוגת "אימת פעולה". אך לאחרונה, עם משחקים כמו DayZ, בנדי ומכונת הדיו ו-Maere, ניתן לומר שמשחקי המחשב חוזרים לתחום.
כרמלהיים

כרמלהיים (בגרמנית: Karmelheim, שמשמעותו "מעון הכרמל") הייתה פרוור של המושבה הגרמנית בחיפה שנבנה על ידי תנועת הטמפלרים על הכרמל בחיפה, במקום בו מצויה כיום שכונת מרכז הכרמל.

היסטוריה

שאיפתם המקורית של הטמפלרים הייתה להתיישב באופן קבוע על הר הכרמל בקרבת העיר חיפה. אולם הטמפלרים לא הצליחו לקנות אדמות באתר שיועד לשכונה בשל התנגדותם של הנזירים הכרמליטים, שראו עצמם כ"שליטי ההר". פרידריך קלר, ממנהיגי הטמפלרים, אשר הגיע לחיפה כקצב והפך לסגן קונסול פרוסיה בצפון ארץ ישראל, שכנע את הכרמליטים להסכים להקמת הפרוור ולמכור את אדמותיהם לטמפלרים, ואף השיג בשנת 1887 מימון להקמת הפרוור, מתוכם 7,000 מארק מכספיה של האצילה הגרמנית פון באנוורת, שבהמשך בנתה לעצמה בית אחוזה במקום. ביתו של קלר היה בית המגורים הראשון שנבנה באזור, ובנייתו הושלמה בשנת 1890. בהמשך נבנו מבנים נוספים בשכונה, וכן אכסניות ובתי מלון. בשנת 1905, בתקופת העלייה השנייה, החלו גם יהודים להתיישב בכרמלהיים.