google/wiki40b huggingface dataset:
רון שפירא

ביוגרפיה

רון שפירא נולד בתל אביב. אביו, חיים שפירא, היה נשיא בית משפט השלום בתל אביב. בגיל שבע עשרה החל ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה ונרשם לעתודה האקדמית במשפטים. הוא עורך דין החל משנת 1987. בין השנים 1985 ל-1990 שימש במסגרת שירותו בצה"ל כעוזרו של מנחם פינקלשטיין, התובע הצבאי הראשי.
בין השנים 1994 ל-2000 כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב והיה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה. החל משנת 2001 שימש פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וכיהן כדיקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה בין השנים 2001 ל-2004. ב-2008 פרש מאוניברסיטת בר-אילן והתמנה לנשיא המרכז האקדמי פרס שברחובות, כשבמקביל הסיר את מועמדותו לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
לאחר גמר שירותו הצבאי, בשנת 1990, החל לעסוק בפרקטיקה עצמאית בעריכת דין. הוא התמחה בנדל"ן ובמשפט פלילי, בעיקר בכל הקשור לעבירות צווארון לבן. ייצג את העמותות של אהוד ברק, כתב את חוות הדעת של המרכז החקלאי כתשובה לעתירה לבג"ץ שהגישה הקשת הדמוקרטית המזרחית. ייצג את איש העסקים דוד אפל ומשמש כיועץ למפעל הפיס.
במרץ 2007 מיזג את משרדו עם משרדו של עוה"ד ד"ר יעקב וינרוט.
באוקטובר 2014 התבטא בראיון נגד תקצוב לימודי המשפטים ומנהל עסקים.
במאי 2017 מונה ליו"ר "הוועדה המיוחדת למתן חוות דעת על המועמד לתפקיד נציב שירות המדינה", ופרש מתפקיד זה כעבור חצי שנה.
נשוי לד"ר קרן שפירא-אטינגר. בתו הבכורה, יערה שפירא, משמשת ככתבת בתאגיד השידור הישראלי.
חיים קונביץ

חיים קונביץ (1928, קובנה, ליטא - 5 במאי 2012, רמת-גן) היה גזבר עיריית רמת-גן. היה ידוע בכינויו "האבא של הצנחנים".

דרכו בעיריית רמת גן

קונביץ עלה לישראל, השלים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב והקים משפחה ברמת גן (נולדו לו שלושה ילדים כאשר שניים מהם תאומים, בן ובת).
הוא עבד משנת 1950 בעיריית רמת גן. הוא שימש כיו"ר איגוד הגזברים של ישראל והיה הגזבר הוותיק ביותר בארץ – שימש כגזבר העירייה במשך 40 שנה. עבד תחת כל ארבעת ראשי העיר מאז היווסדה. סך הכול עבד קונביץ בעירייה במשך כ-60 שנה.

ספורט

קונביץ היה ממנהלי קבוצת הכח רמת גן אשר זכתה באליפות ישראל ובגביע המדינה בשנות ה-60.

הוועדה לאימוץ הצנחן

בראשית שנות השישים, הקים ראש העירייה הראשון של רמת גן, אברהם קריניצי, את ועדת האימוץ של חטיבת הצנחנים וגייס לשם כך את קונביץ, אשר שימש למעלה מ-30 שנה כיו"ר הוועדה.
במסגרת פעילותו נפגש קונביץ עם כל חייל וחיילת בצנחנים לפחות פעמיים או שלוש במהלך שרותם: תחילה ביום הגיוס, לאחר מכן בקורסים, באימונים ולעיתים אף בשובם מפעולות מבצעיות. ביוזמתו, אנשי הוועדה נהגו לבקר את הפצועים והחולים של החטיבה בבתי החולים, וכן להשתתף בהלוויות ההרוגים ולתמוך במשפחותיהם, נוהג אשר נמשך עד היום. בשנים האחרונות עם ריבוי החיילים הבודדים בחטיבה, משקיעה ועדת האימוץ מאמץ ספציפי למענם.
במלחמת יום הכיפורים הגיעו אנשי הוועדה לכוחות הצנחנים שהיו ממערב לתעלת סואץ בדרום ולחרמון הסורי בצפון כדי לחזק את רוחם של החיילים.
בקרב דורות של צנחנים ידוע קונביץ כאדם שכל מעשיו נעשו בצניעות, והם נתנו לו את הכינוי "האבא הגדול של הצנחנים".
אות הנשיא למתנדב הוענק לקונביץ ולוועדת האימוץ בראשותו, כביטוי של הוקרה והערכה, ב-2005.
הוכר כיקיר הצנחנים. זכה בתואר איש מופת ליונס רמת גן.

הנצחתו

ביוזמת ראש עיריית רמת גן, צבי בר,  הונחה אבן פינה לפארק שיישא את שמו של קונביץ. הפארק ממוקם בין כפר אז"ר ממערב ושכונת קריית קריניצי ממזרח ומדרום (קריניצי החדשה). סמוך ליום העצמאות 2012 הגיעו הרמטכ"ל בני גנץ וכל אלופי צה"ל מהצנחנים להצדיע לקונביץ על פועלו רב השנים למען הצנחנים ודורותיהם. קונביץ נפטר זמן קצר לאחר מכן.
הפארק נחנך ב-2018.
אדם - המדרשה לדמוקרטיה ולשלום על-שם אמיל גרינצוויג

אדם - המדרשה לדמוקרטיה ולשלום ע"ש אמיל גרינצווייג היא עמותה הקרויה על-שמו של אמיל גרינצוויג, אשר עוסקת בפיתוח תוכניות לימודים לקידום החינוך לדמוקרטיה ושלום.
מדרשת אדם הוקמה ב-1986, והיא פועלת בכל רחבי הארץ, במסגרת החינוך הפורמלי והמשלים. למדרשה צוות מנחים הכולל יהודים וערבים, נשים וגברים אשר לדבריה הם מכל מגזרי החברה הישראלית. בתוכניות הלימודים של המדרשה, שקהל היעד שלהם מגוון החל מגילאי הגן ועד מבוגרים, משתתפים מדי שנה למעלה מ-16,000 משתתפים. למדרשה גם מרכז בינלאומי, המקיים כנסים בינלאומיים לקידום מטרות המדרשה, והוצאה לאור של פרסומים בעברית ובערבית.
העמותה זכתה בפרס יגאל אלון יחד עם יואל מרשק לשנת תשס"ו. כמו כן זכתה בפרס יושב ראש הכנסת לאיכות חיים לשנת 1998 ובפרס הקרן לירושלים ע"ש מרתה לאוב לקידום ערכי הדמוקרטיה והסובלנות לשנת 1997.
כוכב טיגרדן

היסטוריה

הכוכב התגלה בשנת 2003 במהלך סקירת נתונים של עצמים עמומים מאוד (דרגות בהירות בין 11 ל-18) ועם תנועה עצמית גדולה שצולמו בין השנים 1996 ו-2001 ונועדו לזיהוי של מסלולי אסטרואידים בקרבת כדור הארץ. לכוכב בהירות נמוכה מאוד ותנועה עצמית גבוהה יחסית כך שהוא זוהה בסקר וממדידת המרחק והספקטרום שלו התברר שלא מדובר באסטרואיד אלא בכוכב. כוכב טיגרדן נקרא על שם האסטרונום בונארד טיגרדן שהוביל את צוות החוקרים שגילה את הכוכב. בעקבות הגילוי חיפשו החוקרים את הכוכב בתמונות ישנות של אותו אזור וזיהו את כוכב טיגרדן בתמונות שצולמו במצפה הכוכבים פאלומר בשנים 1951 ו-1989. בשל גילויו המאוחר, הכוכב לא נכלל בקטלוגים של כוכבים קרובים (כמו קטלוג גליזה לכוכבים קרובים) או של כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה (כמו קטלוג לויטן) ואין לו ציון אופייני לכוכבים כאלו.

מאפיינים

כוכב טיגרדן הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M6.5 V. רדיוסו מוערך ב-0.13 רדיוס שמש, מסתו מוערכת בפחות מעשירית מסת שמש ולמעשה היא רק מעט מעל לגבול התחתון שמאפשר היתוך של מימן להליום. עוצמת הארתו היא כ-11 מיליוניות מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בגלל טמפרטורת פניו הנמוכה, כ-2,650 קלווין, כמעט כל קרינתו היא בתחום התת-אדום. לכוכב טיגרדן תנועה עצמית גבוהה במיוחד של כ-5 שניות קשת והוא הכוכב עם התנועה העצמית השביעית בגודלה מבין הכוכבים שמוכרים כיום. מתצפיות שנעשו בשנת 2010 עולה שלכוכב כרומוספירה פעילה ושהמהירות הרדיאלית שלו משתנה באופן שעשוי להגרם מקיום של כוכב לכת המקיף אותו. עם זאת הנתונים שנאספו לא מאפשרים לקבוע אם אכן קיימים כוכבי לכת כלשהם המקיפים את כוכב טיגרדן.

מערכת כוכבי לכת

בשנת 2019 פורסם מחקר המאשר כי לכוכב ישנם לפחות שני כוכבי לכת, כוכב טיגרדן b וכוכב טיגרדן c, אשר המסה שלהם דומה לזו של כדור הארץ ומסלול הקפתם את הכוכב עשוי לאפשר את הימצאותם של מים במצב נוזלי.

סביבה

הכוכב הקרוב ביותר לכוכב טיגרדן הוא הננס האדום גליזה 83.1 שנמצא במרחק של כ-4 שנות אור ממנו, אך למרות הקרבה הוא עמום מכדי שעין אנושית תוכל להבחין בו ממרחק זה. במרחק של כ-6 שנות אור נמצא ε בארידנוס שממרחק זה יראה עם בהירות מדרגה 2.7, בהיר בהרבה מכפי שהוא נראה מכדור הארץ ובמרחק של פחות מ-8 שנות אור נמצא τ בלווייתן שממרחק זה יהיה קל לצפייה עם בהירות מדרגה 2.5 לעומת 3.5 כפי שהוא נראה מכדור הארץ. השמש תראה משם ככוכב חסר יחוד עם דרגת בהירות 2.75.
SS-20 Saber

תכונות

הטיל היה דו-שלבי, מבוסס דלק מוצק, מרובה ראשי נפץ.
הטיל לא יועד להרס נרחב וליצירת הלם, כמכה מקדימה או כמכה שנייה, אלא לתקיפת מטרות מדויקות במערב אירופה. טווח הפעולה של הטיל היה 5,500 ק"מ כך שפריסתו בברית המועצות (בעיקר באוקראינה, בלרוס וליטא) טיווחה את כל בסיסי נאט"ו ביבשת. הראש הקרבי במשקל 1.6 טון יכל לשאת פצצת אטום בעוצמה של 1 מגהטון TNT או עד שלושה ראשי קרב בעוצמה של 150 קילוטון TNT כל אחד. דיוק הפגיעה גדל משגיאה של כ-500 מ' בדגמים הראשונים לכדי 150 מ' בדגמים המתקדמים יותר.

פיתוח הטיל

הטיל נועד לשם החלפת הטילים המיושנים (R-12 Dvina (SS-4 Sandal ו- (R-14 Chusovaya (SS-5 Skean, שיוצרו בין 1958 ל-1961. פיתוח הטיל נמסר למכון מוסקבה להנדסה טרמית (Московский институт теплотехники, МИТ) ב-1968. הטיל יוצר באיגוד המפעלים הפדרליים בווטקינסק (Федеральное государственное унитарное предприятие «Воткинский завод») ואת המשגרים ייצרה חברת כלי הרכב של מינסק (בבלרוסית: Таварыства Мінскі аўтамабільны завод). באוגוסט 1976, לאחר ניסויים באתר קפוסטין יאר, סופקו הטילים המבצעיים הראשונים לחיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה. עד 1986 נפרסו הטילים ב-48 אתרי שיגור בברית המועצות.
מומחים במערב נחלקו באשר לצורך הסובייטי בפיתוח הטיל והכוונה המסתתרת מאחוריו. החוקר הנאו-שמרני ריצ'רד פרל סבר שהטילים הם חלק מתוכנית סובייטית לביסוסה כמעצמה עולמית, בעוד חוקרים אחרים סברו שהטילים בישרו נסיגה מגישת ההשמדה הטוטלית באמצעות אימוץ אסטרטגיה מתוחכמת יותר ופניה לכיוון של נשק גרעיני טקטי, המייצר איום ופגיעה מוגבלת ("דוקטרינת אוסטינוב"). נוסף על כך, לאחר שהסכמי סאל"ט הטילו מגבלות על הצבת טילים בליסטיים לטווח ארוך, עלתה חשיבותם של טילים לטווח בינוני, שלא נכללו בהסכם.
הנרי מקמהון

לוטננט-קולונל הנרי מקמהון (Henry McMahon; ‏28 בנובמבר 1862 - 29 בדצמבר 1949) היה דיפלומט בריטי וקצין בצבא הודו אשר שירת כנציב הבריטי העליון במצרים בשנים (1915-1917). כמו כן הוא כיהן כפקיד בהודו הבריטית ושירת כנציב הראשי בבלוצ'יסטן. 
מקמהון ידוע בעיקר על חלקו במכתבי חוסיין-מקמהון ועל קו מקמהון בין טיבט והודו. תומאס אדוארד לורנס מזכיר בכתביו את חלקו של מקמהון במרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.

רקע

מקמהון היה בנו של לוטננט-ג'נרל צ'ארלס אלכסנדר מקמהון, חבר החברה המלכותית והחברה הגאולוגית של לונדון. צ'ארלס מקמהון היה המפקח של לאהור ומחוז היסר בהודו הבריטית.

קריירה

מקמהון הוצב כסגן בצבא הודו בשנות השמונים של המאה ה-19. בשנת 1897 הועלה לדרגת סרן וקיבל מעמד עמית במסדר כוכב הודו. כארבע שנים לאחר מכן כבר קודם לדרגת רב-סרן ובשנת 1906 הוכתר כאביר מסדר האימפריה ההודית. בשנת 1909 קודם לדרגת לוטננט-קולונל וכעבור שנתיים קודם לחברות במסדר הוויקטוריאני המלכותי במעמד דורבר דלהי. 
בשנת 1914 מונה מקמהון להיות המפקח העליון של מצרים. בשנים 1915–1916 קיים מקמהון חלופת מכתבים עם השריף חוסיין בן עלי. בחלופת מכתבים זו, שמוכרת כיום כמכתבי חוסיין-מקמהון נידונו התנאים שדרש חוסיין מהנציב הבריטי בתמורה לתמיכת השבטים הבדואים במאבק הבריטי בעות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה ופיתוחו של המרד הערבי. בשנת 1916 פרש משירות הצבא הבריטי וקיבל חברות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. 
בשנת 1920 העניק לו חוסיין בן עלי, מלך חג'אז, תואר אבירות במסדר אל-נהדה.
וולדמאר, נסיך ליפה

ביוגרפיה

וולדמאר נולד ב-18 באפריל 1824 בדטמולד, והיה הילד השלישי של לאופולד השני, נסיך ליפה ואמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של גינטר פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וקרולינה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.ב-9 בנובמבר 1858 התחתן וולדמאר בקרלסרוהה עם סופיה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, אך לא היו להם ילדים.
בשנת 1875 מת אחיו לאופולד השלישי, נסיך ליפה, ווולדמאר עלה לשלטון במקומו. בשנת 1892 השתתף וולדמאר ממפגש בברלין יחד עם וילהלם השני, קיסר גרמניה ושאר שליטי גרמניה. אחרי שהקיסר תיאר את הריבונים האחרים כווסלים שלו, קטע וולדמאר את נאומו באופן חריג ואמר, "לא, אדוני, לא וסלים שלך, אלא בעלי הברית שלך, אם אתה רוצה". זה נראה כמו קטילת שאיפות הקיסר להיות "קיסר גרמניה" במקום "הקיסר הגרמני".
ב-20 במרץ 1895 מת וולדמאר בדטמולד, ואחיו אלכסנדר, נסיך ליפה עלה לשלטון במקומו. מאחר שאחיו היה חולה נפש, הוקמה עוצרות בליפה, בשל המגבלות החוקיות משנת 1870. וולדמאר הורה בצוואתו כי העוצרות תינתן לאדולף, נסיך שאומבורג-ליפה, גיסו של קיסר גרמניה.
בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה מבית שאומבורג-ליפה לבין ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד מבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1897 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, בראשות אלברט, מלך סקסוניה, שהנסיכות תעבור להיות תחת העוצרות של ארנסט. בשנת 1904 מת ארנסט, ובנו לאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד ירש את נחלותיו ותאריו, וכמו כן ירש את העוצרות על נסיכות ליפה. בשנת 1905 מת אלכסנדר, נסיך ליפה, וכמה חודשים לאחר מכן החליט בית המשפט הקיסרי שלאופולד יקבל את הנסיכות.
ראש מטה ההגנה (הממלכה המאוחדת)

היסטוריה

התפקיד נוצר ב-1 בינואר 1959, עם הבנת המציאות כי יש צורך בפיקוד משולב על החילות השונים, כפועל יוצא משינוי הדוקטרינה הצבאית במלחמת העולם השנייה. הראשון שכיהן בתפקיד היה וויליאם דיקסון, שכיהן קודם לכן כמפקד חיל האוויר המלכותי. דיקסון פרש אחר זמן קצר יחסית (192 ימים), ואת מקומו מילא לואי מאונטבטן, מי שכיהן בתפקיד את פרק הזמן הארוך ביותר עד כה (שש שנים ויומיים).
עד לשנת 1997, תפקיד ראש המטה דרש קצין בדרגה הגבוהה ביותר בזרוע ממנו הגיע, פילדמרשל (הצבא הבריטי), מארשל חיל האוויר המלכותי או אדמירל הצי. החל משנה זו התקן ירד לדרגה אחת לפני הגבוהה ביותר, זאת בעיקר משום קיצוצים בצבא וצמצום מספר הקצינים המגיעים לדרגות אלו שלא בשעת מלחמה.
צופות אירופה

צופות אירופה הוא המשרד האזורי של אגודת המדריכות והצופות העולמית, אשר תומך במדריכות ובצופות ביבשת אירופה, כולל מדינות ברית המועצות לשעבר ארמניה, אזרבייג'ן, בלארוס, גאורגיה, מולדובה, רוסיה ואוקראינה, ובנוסף גם קפריסין מסיבות תרבותיות וישראל מסיבות פוליטיות.
כל המדינות הקומוניסטיות לשעבר של מרכז ומזרח אירופה ושל ברית המועצות לשעבר פיתחו ומפתחות ארגוני צופות-בנות במהלך הרנסאנס של האזור. במדינות אלה נכללות אלבניה, בולגריה, מזרח-גרמניה, הונגריה, פולין, רומניה, מדינות צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה והמדינות הבלטיות. מתוכן, פולין, צ'כיה והונגריה הן המדינות המצליחות ביותר לפיתוח תנועת הצופות.
המשרד פועל בשיתוף פעולה עם אזור צופי אירופה של ארגון הצופים העולמי. שני המשרדים חולקים משרד משותף בבריסל בשנים האחרונות ומפעילים אתר אינטרנט משותף.
אליהו כי טוב

תולדות חייו

נולד בעיר ורשה שבפולין, לרחל ולמיכאל מוקוטובסקי, מחסידי הרב צדוק הכהן מלובלין. בילדותו עברה המשפחה לעיירה אופולה לובלסקי. בהיותו כבן 17 שנה עקר לוורשה, שם עסק במלאכת כפיים, בלימוד בבית המדרש ובפעילות ציבורית במסגרת תנועת צעירי אגודת ישראל בפולין. במסגרת פעילותו החינוכית היה מרצה שיעורים קבועים בתלמוד ובספרי הגות ומחשבה. כן התנדב לעסוק בחינוך והוראה במוסדות יהודיים שאינם דתיים. למד אצל הרב יוסף ביגון, ששלח אותו ללמוד דרכי חינוך אצל יאנוש קורצ'אק.
נישא להינדא רבקה, אחותו הצעירה של אלכסנדר זושא פרידמן ומיד לאחר מכן בשנת ה'תרצ"ו (1936) עלה לארץ ישראל ועסק למחייתו כפועל בניין. בעבודתו זו גילה את מעמדו הנחות של הפועל החרדי, והצטרף לפועלי אגודת ישראל (פא"י). כעבור מספר שנים, בעקבות חילוקי דעות אידאולוגיים ופוליטיים עם הנהגת אגודת ישראל ותנועת הבת שלה פועלי אגודת ישראל, פרשו כי-טוב וכמה מחבריו מפא"י והקימו את תנועת פאג"י (גם אלו ראשי-תיבות של פועלי אגודת ישראל). במסגרת פעילותו בתנועת פאג"י היה מעורכי עיתונה של התנועה - "הקול", שבו פרסם מאות מאמרים תחת כינויים שונים בנושאים מגוונים. ערך גם את עיתונה היומי של התנועה "היומן" ואת הביטאונים "עתידינו" ו"קוממיות". את מאמריו חתם בשמו הספרותי אליהו כי טוב, אשר לימים אומץ על ידו כשמו הרשמי.
בשנת ה'תש"א הקים את בית הספר החרדי לבנים "שילה" וניהל אותו כשמונה שנים.
בבחירות לאספה המכוננת, הכינו חוגי פאג"י רשימה נפרדת מהחזית הדתית שבה שולבה אגודת ישראל. במסגרת מאמצים למנוע ריצה נפרדת הוצע שמוקוטובסקי יוצב במקום השני מטעם אגודת ישראל בחזית הדתית. יצחק מאיר לוין סירב והודיע על התפטרותו. בעקבות זאת, רצו המפלגות בנפרד ומוקוטובסקי עמד בראש הרשימה החרדית, שלא עברה את אחוז החסימה.
בסוף שנת 1950 חבר לחבר הכנסת מאיר דוד לוינשטיין בדרישה לכינוס ועידה ארצית של אגודת ישראל כדי לדון בהתנהלות של הנהגת אגודת ישראל, בין השאר בטענות על בזבוז כספים על עיתון המודיע. המהלך לא צלח ומוקטובסקי וחבריו הורחקו מהמפלגה. בשנת 1951 עמד בראש רשימת "אמוני ישראל" לכנסת השנייה, שגם היא לא עברה את אחוז החסימה. בעקבות זאת פרש בשנת תשי"ד מעסקנות ומפעילות פוליטית והחל לעסוק בכתיבה.
יסד הוצאת ספרים קטנה בשם "א", שבה פרסם את 12 ספריו. כתבים נוספים טרם נדפסו. מאז ועד סוף ימיו עסק בעיקר בכתיבה ובעריכה. כתב עשרות ספרים, בהם בולט במיוחד "ספר התודעה".
נפטר בו' באדר א' ה'תשל"ו (1976) ונקבר בבית הקברות הר המנוחות, סמוך לקברו של רבי מאיר שפירא מלובלין. בהלווייתו השתתף רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש מאמשינוב, שהרב כי טוב עמד עמו בקשר.
יחסי אנדורה–מולדובה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות אנדורה לבין רפובליקת מולדובה כוננו באופן רשמי ב-9 באוקטובר 1996 בטקס מיוחד בהשתתפות דיפלומטים שונים בו נחתם מזכר הבנות על כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. הטקס התקיים בבריסל, עיר הבירה של בלגיה.
הסחר בין שתי המדינות בשנת 2018 הגיע לשווי של 264,290 דולר אמריקאי, כל הסחר הוא ייבוא מאנדורה ולא התקיים ייצוא ממולדובה לאנדורה בשנה זו.
ערן טמיר

ספרו: "בנתיבי הגאולה"

תוכן הספר: דרך הופעת הגאולה על אורותיה וצלליה על פי המקורות. מהלכי הגאולה המופיעים לנגד עינינו בדורות האחרונים ובפרט בשנים האחרונות על אורותיהם וצלליהם, מעוררים לא פעם סימני שאלה גדולים בקשר לתהליך כולו ולהתגלותו לפרטיו ולצדדיו השונים, מכל הזרמים ביהדות: הדתית הלאומית והחרדית מחד והחילונית מאידך.
בספר מובאים מקורות רבים מהתנ"ך, חז"ל במדרש ובתלמוד, ראשונים ואחרונים עד ימינו אנו, ובפרט מכתבי הראי"ה.
כמו כן הרב חיבר סדרת ספרים על פרשת שבוע ומועדים הנקראת "בניין אמונה- בין אידיאל למציאות" הספרים מכילים בתוכם מאמרים השוזרים את משנתו האמונית והרעיונית דרך המפגש עם פרשות התורה ומועדי ישראל.
עקומת קוזנץ

עקומת קוזנץ היא תיאור גרפי של טענתו של סיימון קוזנץ בדבר הקשר בין אי-שוויון לבין תוצר לנפש. לפי קוזנץ בתהליך התפתחותה הכלכלית של מדינה תחילה גדל אי השוויון הכלכלי במשק ולאחר מכן מצטמצם. 
ניתן למשל לתאר משק שבתחילת הצמיחה שלו, בזמן של תיעוש, אפשרויות ההשקעה גדלות ולכן התשואה להון  גדלה, דבר שמגדיל את הונם של העשירים. השכר לעובד הפשוט לעומת זאת, לא עולה בהתאם. הסיבה לאי העלייה בשכר יכולה להיות גידול של כמות העובדים בעיר (אם בגלל הגירה של כפריים לעיר ואם בגלל ילודה) שיוצרת עודף היצע בשוק העבודה.
לאחר השלב הראשון של התיעוש, כדי להמשיך ולצמוח, חשובה דווקא צבירה של הון אנושי. צבירה של הון אנושי מתאפשרת דווקא בזכות שוויון גבוה שכן עני לא יצליח להשקיע בפיתוח ההון האנושי של עצמו. לכן מדינות יצליחו לצמוח רק כאשר רמת אי השוויון בהם תרד.
יש לשים לב כי בתיאור זה כיוון  הסיבתיות מתהפך. בתחילה הצמיחה יוצרת אי שוויון ולבסוף הירידה באי השוויון מאפשרת צמיחה נוספת. 
במאמרו האמפירי מראה קוזנץ כי במדינות העניות ביותר ובמדינות העשירות ביותר רמת האי שוויון נמוכה ואילו במדינות האמצע רמת האי שוויון גבוהה מאד.

ביקורת

התאוריה של קוזנץ מתארת תהליך שעובר על מדינה אחת לאורך זמן ואילו נתוניו האמפיריים של קוזנץ מתייחסים למדינות רבות בנקודת זמן אחת. נטען כנגדו כי רמת האי שוויון הגבוהה במדינות הבינוניות אינו אלא מאפיין של מדינות דרום אמריקאיות. מחקרים שניסו לעקוב אחרי מדינה אחת לאורך זמן לא מצאו תמיכה לטענתו של קוזנץ.
עומס קוגניטיבי

עומס קוגניטיבי הוא כינוי לעומס הנוצר על זיכרון העבודה של הלומד בזמן ביצוע משימת לימוד מסוימת. 
תהליכים אוטומטיים מתפתחים כתוצאה מהתנסויות חוזרות ועקביות של האדם, באופן שמשקף את סדרי העולם מסביבו ומאפשר לו לעבד מידע באופן יעיל וחסכני מבחינת משאבי הקשב המודע.

זיכרון עבודה (זיכרון לטווח קצר)

בני אדם מודעים רק למידע שנמצא כרגע בזיכרון העבודה שלהם, ואינם מודעים לכמות עצומה של מידע המאוחסן בזיכרון לטווח ארוך. כאשר אדם מתמודד עם מידע חדש, זיכרון העבודה שלו מוגבל ביותר גם בקיבולת וגם במשך הזמן. זיכרון העבודה יכול לשמור בערך שבעה (פלוס מינוס שניים) פריטי מידע בו זמנית למשך לא יותר מ-30 שניות, ולעבד ארבעה (פלוס מינוס אחד) פריטי מידע.

זיכרון לטווח ארוך

יכולת הקיבול של הזיכרון לטווח ארוך היא בלתי מוגבלת. המידע שמאוחסן בו מאורגן בצורה של מבני ידע קוגניטיביים הנקראים "סכמות". מומחיות האדם מגיעה מתוך המידע המאוחסן במבני ידע אלה שבזיכרון לטווח ארוך. התפקיד של הסכמות הוא לא רק בארגון ואחסון מידע, אלא שהן גם מגבירות את הקיבולת של זיכרון העבודה. למרות שזיכרון העבודה יכול להחזיק רק מספר מוגבל של פריטים בו זמנית, הרי שהגודל של אותם פריטים אינו מוגבל, ולכן סכמות מורכבות המכילות מספר עצום של פריטים הקשורים ביניהם יכולות להימצא בזיכרון העבודה כיחידה אחת. כתוצאה מכך, לומד המתמודד עם חומר שלמד כבר בעבר ושמאוחסן בזיכרון לטווח ארוך, משוחרר ממגבלות העיבוד של זיכרון העבודה.
"אוטומציה" הוא מרכיב נוסף של מבנה הסכמה. האוטומציה מתרחשת כשמידע המאוחסן בזיכרון לטווח ארוך יכול להיות מעובד אוטומטית ובלי מאמץ הכרתי, וכך משתחררים משאבי זיכרון עבודה. המטרות העיקריות של מערכות לימודיות המעוצבות בהתחשב בעומס הקוגניטיבי, הן לייעל את יצירת הסכמות בזיכרון לטווח ארוך ולגרום להן להיות מופעלות על ידי הלומד באופן אוטומטי ותת הכרתי.

לקריאה נוספת

Sweller, J., Ayres, P. and Kalyuga, S., 2011. Cognitive Load Theory (Explorations in the Learning Sciences, Instructional Systems and Performance Technologies); New York : Springer.
החותרים

היסטוריה

ראשיתו של הקיבוץ בשנת 1942, בפלוגת עבודה שקבעה משכנה בקריית חיים. בשנת 1948 התיישבו חברי הקבוצה בבתי המושבה הגרמנית הנטושה נויהרדטהוף, כ-5 ק"מ צפונית ליישוב הקבע, אליו עברו בשנת 1952.
שמו של הקיבוץ נובע מן השאיפה לעסוק בדיג ימי, וזה אכן היה אחד ממקורות הפרנסה שלו בשנותיו הראשונות. מקור פרנסה אחר היה כריית זיפזיף, תחום בו עסק הקיבוץ, כנטען, עוד לפני קום מדינת ישראל, ובמשך שנים רבות, עד קרוב לשנת 2000, נמנה עם קבוצה מצומצמת של ישויות שזכו לזכויות מיוחדות.
בראשית שנות ה-2000 קרס קיבוץ החותרים כלכלית ובמרץ 2002 אושר לו הסדר נושים על פיו יאוגד ענף החקלאות של הקיבוץ כתאגיד עצמאי בשותפות בשם "החותרים חקלאות". 
כיום, אחרי שהקיבוץ עבר תמורות רבות במבנהו הארגוני והכלכלי, עדיין קיימים בו ענפי חקלאות (לול, בננות וגידולי שדה שונים) אף שרוב החברים והתושבים מתפרנסים ממגוון מקצועות שונים, בתחום היישוב ומחוצה לו. כן נמצא בהחותרים מפעל "רשת-או-פלסט", המייצר שקיות פלסטיק ורשתות לשימושים שונים.
שטף דם בשד

שטף דם בשד (באנגלית: Breast hematoma) היא תופעה של הצטברות דם בשד. שטף הדם נגרם כתוצאה מדימום פנימי, אשר יכול להיווצר מטראומה גופנית (ניתוח או מכה בשד), או ללא קשר לטראומה.

גורמים

שטף דם יכול להיגרם כתוצאה ממכה טראומטית לחזה, לדוגמה מספורט או מתאונת דרכים.
בנוסף, שטף דם יכול להיגרם כתוצאה מניתוח חזה, בדרך כלל כתוצאה מדימום בתוך השד לאחר סיום ניתוח. הדימום יכול לקרות מיד לאחר תחילת הניתוח או כמה ימים לאחר הניתוח. ניתוחי החזה יכולים להיות ניתוחים קוסמטיים (לדגומה הגדלת חזה או הקטנת חזה) או ניתוחים לא קוסמטיים (לדוגמה הסרת גושים או כריתת שד).
לרוב, שטפי דם בחזה קורים כתוצאה מלקיחת ביופסיה.
לעיתים נדירות, שטפי הדם נגרמים ללא התערבות, כתוצאה מקריעה של כלי דם בחזה בייחוד אצל אנשים בעלי בעיות בקרישיות דם (Coagulopathy) או נשים שלוקחות מדללי דם תקופה ארוכה כמו אספרין ואיבופרופן.

אבחנה

בהמטומה בשד צריך להתחשב בהיסטוריית המטופל כדי לבצע אבחנה מתאימה.
כאשר יש נפיחות לאחר ניתוח בשד או ביופסית שאיבת מחט,  נהוג לבצע אולטראסאונד שד על מנת להבחין בין המטומה לבין סיבוכי ניתוח אפשרים אחרים, כמו אבצס (מורסה) או סרומה.
המטומה שהתפתחה לאחרונה אפשר בדרך כלל לאבחן באמצעות ממוגרפיה, או בMRI (דימות תהודה מגנטית). אם קיים חשד לסרטן השד, ההבחנה בניהם תתבצע באמצעות ביופסיה בשד.

פתופיזיולוגיה

שטפי דם קטנים בשד יכולים להחלים לבד אחרי מספר ימים או שבועות באמצעות ספיגה מחדש של הדם. שטפי דם גדולים בעלי סיכוי גבוה יותר ליצירת דלקת או לפיבוריזיס (לייפת). שטפי דם עלולים לגרום לחוסר בפיגמנט, דלקת או חום. בתהליך ההחלמה, ההמטומה עלולה ליצור רקמה צלקתית או סרומה.
שטפי דם כתוצאה מניתוח יכולים לעכב את ההחלמה ובכך להשפיע על התוצאה הקוסמטית. בנוסף שטפי דם בשד הם אחד מגורמי סיכון לזיהומים באזור הניתוח.
קיימות ראיות שמצביעות על כך שאחרי ניתוח הגדלת חזה, נוכחות שטפי דם בשד מגבירה את הסיכון לפיתוח התכווצות קופסית (Capsular contracture) תופעה המתבטאת באי סימטריה בחזה.
בבדיקת הממוגרפיה, רקמת הצלקת הנגרמת משטף הדם יכולה להיות מאובחנת באופן שגוי כרקמת גידול, במיוחד בשנים הראשונות אחרי הניתוח.
בסופו של דבר נמק שומן (fat necrosis) עלול להיווצר באזור.

טיפול

שטפי דם קטנים בחזה אינם מורגשים כמעט בכלל ואינם נצרכים ברוב המקרים טיפול רפואי כדוגמת אולטראסאונד שבדרך כלל משמש למעקב אחרי הרזולוציה של השטף דם.
שטפי דם גדולים, כאלה שאינם מתכווצים עם הזמן או אשר גורמים לאי נוחות צריכים לעבור ניקוז. שטף דם לאחר ניתוח לכריתת גידול ממאיר בשד צריך לעבור ניקוז מכיוון ששטף דם שנוצר לאחר הקרנות אינו יכול להיעלם ללא פעולה זו. שטפי דם גדולים יכולים להתנקז בעזרת שאיבת מחט או במקרים נדרים, בניתוח פתוח לניקוז השטף דם.
שלד תוספי

השלד התוספי או השלד האפנדיקולרי (TA: skeleton appendiculare) בנוי מ-126 עצמות בגוף האדם. מבחינת פעילותו, הוא מעורב בהנעה של השלד הצירי (באמצעות הגפיים התחתונות) ובתמרון של עצמים בסביבה (באמצעות הגפיים העליונות).
השלד התוספי הכולל 126 עצמות והשלד הצירי הכולל 80 עצמות מרכיבים יחדיו את השלד השלם, הכולל את 206 העצמות שבגוף האדם.

התפתחות ומבנה

השלד התוספי נוצר במהלך ההתפתחות מסחוס, באמצעות תהליך התגרמות תוך-סחוסית (endochondral ossification). בניגוד לשלד הצירי, השלד התוספי אינו מאוחה. עובדה זו מקנה טווח תנועה גדול בהרבה.

אטימולוגיה

המילה "תוספי" נגזרה מהמילה "תוסף", ומתייחסת לעובדה ששלד זה הוא חלק המתווסף למכלול גדול יותר.
מאלסטרום (דיסני)

מאלסטרום הוא מתקן אפל הממוקם בביתן נורווגיה שבתצוגת העולם בפארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה. המתקן, שנפתח עם פתיחת הביתן ב-5 ביולי 1988, כולל מסע בסירות דמויות ספינות ויקינגיות דרך סצנות מהמיתולוגיה הנורדית וסצנות המתארות נופים בנורווגיה של ימינו. סצנות אלה משמשים בבובות אודיו אנימטרוניקס רבות. המתקן קרוי על שם המערבולת המיתולוגית מאלסטרום.
ב-5 באוקטובר 2014, המתקן נסגר ובמקומו נפתח מתקן חדש ב-2016 המבוסס על הסרט "לשבור את הקרח".

תיאור המתקן

המבקרים במתקן נלקחים דרך סצנות היסטוריות ומיתולוגיות. הסירות עוברות דרך ביצה ודרך יער בו מצויים טרולים רבים, וכן דרך אזור קרחונים בו מצויים דובי קוטב. באחת הסצנות עוברות הסירות בראש מפל מים הנופל לעבר נהר הזורם לאגם המצוי במרכז פארק השעשועים, והמבקרים רואים לפניהם את חצר הביתן ואת האגם, אולם הסירה יורדת במורד מפל אחר לתוך המתקן, ועוברת דרך סימולציה של סערה בים הצפוני, לרגלי מגדל קידוח נפט. הנסיעה בסירות מסתיימת בסצנה המתארת נמל נורווגי, והמבקרים נלקחים לאולם קולנוע בו רואים סרט על נורווגיה כפי שהייתה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
במקור היה המתקן אמור להיות מתקן אפל הכולל נסיעה בסירה אך ורק דרך סצנות של המיתולוגיה הנורדית - בעיקר סצנות של מתקפות טרולים. הממנים הנורווגים של הביתן דרשו שמתקן יציג אספקטים שונים של נורווגיה ובעיקר של נורווגיה המודרנית, ועל כן שונה המתקן ומספר סצנות המיתולוגיה הופחת לשתי סצנות בלבד.