google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ניפר וורת'

ג'ניפר וורת (באנגלית: Jennifer Worth‏; 25 בספטמבר 1935 – 31 במאי 2011) הייתה אחות ומוזיקאית בריטית. היא כתבה טרילוגיה רבת מכר של ספרי זיכרונות על עבודתה כמיילדת באזור איסט אנד בלונדון בשנות ה-50: "קראו למיילדת", צללי בית המחסה ו"היה שלום איסד אנד". סדרת הטלוויזיה "קראו למיילדת" אשר מבוססת על ספריה, החלה לשדר בערוץ BBC ONE ב-15 בינואר 2012.

ביוגרפיה

וורת' נולדה כג'ניפר לי בקלקטון און סי, אסקס. לאחר שעזבה את בית הספר בגיל 15 למדה קצרנות והקלדה, והפכה למזכירה של מנהל בית הספר לתחביר של ד"ר קלונר. לאחר מכן הוכשרה להיות אחות בבית החולים "רויאל ברקשייר" בעיר רדינג ועברה ללונדון על מנת לעבור הכשרה כמיילדת. היא מונתה לאחות בצוות של בית החולים לונדון (באנגלית: London Hospital) בשכונת וייטצ'אפל בלונדון בשנות ה-50 המוקדמות. יחד עם קהילה אנגליקנית של אחיות, היא פעלה כדי לסייע לעניים. היא הייתה אז אחות במחלקה בבית החולים אליזבת גארט אנדרסון בבלומסברי, ומאוחר יותר בבית החולים על שם "מארי קירי" בהמפסטד. 
בשנת 1963 לי התחתנה עם האמן פיליפ וורת', ונולדו להן שתי בנות. פיליפ וורת' מופיע כדמות בספיישל הכריסמס שנערך ב-2014 בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "קראו למיילדת", מגולם על ידי רונלד פיקאפ. בשנת 1973 וורת' פרשה מעבודת הסיעוד על מנת לממש את השאיפות המוזיקליות שלה. ב-1974, היא קיבלה רישיון מטעם מכללת המוזיקה בלונדון, בה היא לימדה פסנתר ושירה. בשנת 1984 היא קיבלה מלגה. היא הופיעה כסולנית עם מקהלות בכל רחבי בריטניה ואירופה. מאוחר יותר החלה לכתוב, והכרך הראשון של הביוגרפיה "לקרוא למיילדת" פורסם ב-2002. הספר הפך רב-מכר כאשר יצא לאור מחדש בשנת 2007. צללי בית המחסה(2005; יצא לאור מחדש ב-2008), היה שלום איסד אנט (2009) גם הפכו רבי מכר. הטרילוגיה נמכרה בכמעט מיליון עותקים בבריטניה בלבד. בכרך הרביעי, באמצע החיים, אשר פורסם ב-2010, וורת' משקפת את חוויותיה המאוחרות יותר בטיפול בחולים סופניים.

אקטיביזם

וורת' העבירה ביקורת על הסרט "וירה דרייק" של מייק לי שיצא בשנת 2004, בשל התיאור הלא מציאותי של ההשלכות של הפלות לא חוקיות. היא טענה כי השיטה המוצגת בסרט רחוקה מלהיות מהירה וחסרת כאב, והיא למעשה שיטה קטלנית עבור האם.

מוות

וורת' נפטרה ב-31 במאי 2011, לאחר שאובחן אצלה סרטן הושט. הפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה קראו למיילדת הוקדש לה.
מטען צינור

מטען צינור הוא מטען חבלה מאולתר המשמש לרוב בידי ארגוני טרור ומחתרות. המטען מורכב מצינור קשיח, לרוב מפלדה, שממולא באבק שריפה או בחומר נפץ מאולתר, עם שתי אטימות בשני קצותיו וחור קטן באחת האטימות, עבור פתיל או חוט חשמל ונפץ שיצית את אבק השריפה או חומר הנפץ. השימוש בצינור ברזל קשיח ובאטימה בקצותיו נועד להגביר את אפקט הפיצוץ. מטעני צינור מסוכנים בעיקר בשל הקלות שבה ניתן להשיג את הרכיבים הדרושים להרכבתם. בשונה מהתקני נפץ תקניים, בהם פיזור הרסס יעיל, הרסיסים הנוצרים כתוצאה מפיצוץ מטען צינור אקראיים בגודלם ובתבנית פיזורם.
פאן ראן

מבנה המשחק

פאן ראן הוא משחק רשת מרובה משתתפים, המתאים לכמות של עד ארבעה או שמונה שחקנים. במשחק זה מתחרים המשתתפים בתור דמויות של חיות שונות במירוץ במטרה לנצח במשחק.
במהלך המשחק, משתמשים במתמודדים בכלים ומלכודות שונים כנגד המתמודדים האחרים, מטרה לעכב אותם במירוץ. מלכודות אלו כוללות חשמל, חיתוך ואפשרויות נוספות, אשר הובילו לאזהרות להורים על המשחק, שלמרות מראהו התמים הוא מכיל אלימות.

זירה

בזירה יש שמונה משתתפים, ככל שהזמן עובר השחקן האחרון מודח, לדוגמה: הודחו כבר שלושה שחקנים והשחקן האחרון הוא החמישי, אחרי כמה זמן הוא מודח מהמשחק. ככה זה נמשך עד שלושת השחקנים המנצחים, אין ניקוד כמו במשחק הרגיל, אלא יש שלושה מנצחים ששרדו את כל המשחק.
קתאי ויליאמס

ראשית חייה

נולדה באינדפנדנס שבמיזורי לאב אפרו-אמריקאי חופשי (שאינו עבדים) ולאם בעבדות, מה שהפך את מעמדה החוקי למעמד של שפחה, כמו אמהּ. בשנות התבגרותה עבדה במטעיו של ג'ונסון בפאתי ג'פרסון סיטי. בשנת 1861 כבשו כוחות צבא האיחוד את העיר, בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית. באותה תקופה עבדים שנתפסו הוגדרו כ"סחורה שהוברחה", ורבים מהם נאלצו לשרת בתפקידי תמיכה צבאיים, דוגמת טבחים וטבחיות, כובסים וכובסות או אחים ואחיות. כשהייתה בת שבע עשרה גויסה ויליאמס בכפייה לרגימנט המתנדבים השמיני של אינדיאנה, בפיקודו של קולונל ויליאם פלאמר בנטון .

מלחמת האזרחים

למשך מספר שנים לאחר מכן טיילה ויליאמס עם רגימנט המתנדבים השמיני של אינדיאנה, מתלווה לחיילים במסעותיהם ברחבי ארקנסו, לואיזיאנה וג'ורג'יה. היא נכחה בקרב פי רידג'  ובקרבות הנהר האדום. פעם אחת אף נכחה בקרב בליטל רוק שבו לחמו חיילים שחורים במדי הצבא, ואולי השפיעו על המעשה העתידי שלה, ההתגייסות לצבא כגבר. בהמשך הועברה לוושינגטון די. סי., שם שירתה תחת פיקודו של גנרל פיליפ שרידן . כשקרבות נגמרו עברה לשרת במחנה ג'פרסון .
למרות האיסור על נשים לשרת בצבא, ויליאמס התגייסה לצבא הסדיר ב-15 בנובמבר 1866 בסנט לואיס לשירות צבאי של שלוש שנים, כשהיא מציגה את עצמה כגבר בשם הבדוי "ויליאם קתאי". היא הוצבה ברגימנט חיל הרגלים ה-38. רק על שני אנשים ידוע ששרותה כגבר בצבא היה ידוע להם: בן דודה וחבר, ששירתו שניהם ברגימנט שלה.
מעט לאחר שהחלה את שירותה הצבאי חלתה באבעבועות שחורות, שהתה זמן מה בבית חולים וחזרה ליחידתה, שעברה לניו מקסיקו. ייתכן שבהשפעת האבעבועות, החום הניו-מקסיקני או הצעידה ארוכת השנים, החל גופה להראות סימנים של מאמץ, והיא אושפזה במהירות. כששהתה בבית החולים הצבאי גילה לבסוף מנתח המחנה את עובדת היותה אישה, ודיווח למפקדו. היא הודחה מהשירות הצבאי ב-14 באוקטובר 1868.

לאחר המלחמה

לאחר הדחתה מהצבא עבדה כטבחית בפורט יוניון שבניו מקסיקו, ולאחר מכן עברה לפואבלו שבקולורדו. היא נישאה, אך הנישואים נגמרו באסון, כשבעלה בורח עם כספה ועדר סוסים. מקום מגוריה הבא היה טרינידד שבקולורדו, שם עבדה כתופרת. ייתכן גם שהיה בבעלותה פנסיון. באותה תקופה התפרסם לראשונה שירותה הצבאי כגבר בציבור. כתב מסנט לואיס שמע שמועות על אישה אפרו-אמריקאית ששירתה בצבא, והגיע על מנת לראיין אותה. סיפורה פורסם בעיתון "The St. Louis Daily Times" ב-2 בינואר 1876.
בסוף 1889 או תחילת 1890 אושפזה בבית חולים מקומי למשך תקופה, וביוני 1891 ביקשה לקבל קצבת נכות בשל שירותה הצבאי. זהות המחלה או הנכות שבעקבותיה ביקשה קצבה אינה ידועה. היו תקדימים להענקת קצבה לנשים ששירתו בצבא – דבורה סמפסון  ב-1816, אנה מרי ליין  ומולי פיטצ'ר  זכו כולן לקצבה על שירותן כגברים במלחמת העצמאות של ארצות הברית. עם זאת, לוויליאמס לא היו חברים בעלי השפעה שיעזרו לה לקבל את הקצבה.
בספטמבר 1891 בחן רופא מטעם משרד הפנסיה האמריקאי  את מצבה הבריאותי של ויליאמס. מלבד העובדה שסבלה מכאב עצבי ומסוכרת, כל אצבעותיה נכרתו ולא היה ביכולתה ללכת בלי קביים, אך הרופא החליט שאין צורך להעניק לה קצבת נכות. בקשתה נדחתה.
התאריך המדויק שבה נפטרה ויליאמס אינו ידוע לחלוטין, אך ההנחה היא שהיא נפטרה זמן מה לאחר דחיית הקצבה, כנראה מתישהו במהלך 1892. קברה, שככל הנראה היה עשוי עץ, לא שרד את השנים שעברו מאז, ולכן גם מקום קבורתה אינו ידוע.
ב-2016 הוצב פסל עשוי ארד של קתאי ויליאמס, שעליו מידע עליה וגן ורדים סביבו, מחוץ למרכז התרבותי ריצ'רד אלן בלֶוֶונְווֹרְת' שבקנזס.
תהלוכת הארבות המלכותיות של תאילנד

תהלוכת הארבות המלכותיות של תאילנד (בתאית: กระบวนพยุหยาตราชลมารค) היא טקס דתי ומלכותי, הנערך מזה 700 שנים בקירוב. הארבות המלכותיות המעוטרות להפליא הן שילוב של אומנות ואמנות תאילנדית. המשט נערך לעיתים רחוקות, על פי רוב רק במסגרת אירועים תרבותיים ודתיים חשובים ביותר. בתקופת שלטונו של המלך פומיפון אדוניאדט, שהשתרעה על פני למעלה משבעים שנים, התהלוכה התקיימה 16 פעמים בלבד.
בתהלוכה משתתפות בימינו 52 ארבות, המאוישות על ידי 2,082 חותרים. 51 מתוכן הן ארבות היסטוריות והנוספת היא הארבה המלכותית "נאראי סונג סובאן המלך ראמה התשיעי", שהושקה ב-1994 והיחידה שנבנתה במהלך שלטונו של פומיפון. התהלוכה מתנהלת במורד הנהר צ'או פראיה, יוצאת מאתר ההחפה המלכותי וסקורי בדוסיט, בנגקוק, עוברת דרך מקדש אמרלד בודהה, הארמון הגדול, ו-ואט פהו ומסתיימת בואט ארון, "מקדש השחר".
ענן פטרייה

ענן פטרייה הוא ענן, מסוג פירוקומולוס, של אדי מים או רסיסי אבנים ואפר הנוצר בעקבות פיצוץ גדול. אף על פי ש"ענן הפטרייה" המפורסם מוכר בעיקר בהקשר של פיצוץ גרעיני דווקא, בפועל ענן שכזה יכול להיווצר בעקבות כל פיצוץ חזק (טבעי או מלאכותי).
פיצוץ גדול יוצר אזור של גזים בעלי טמפרטורה גבוהה, החום הרב גורם לכך שחלקיקי הגז יהיו בעלי צפיפות נמוכה והוא נעשה קל מאוד. בשל קלותו עולה צביר הגזים במהירות ויוצר מערבולות של זרמי אוויר חזקות המפותלות כלפי מטה, כך נוצרת צורת טורוס, המהווה את ראש הפטרייה. את רגל הפטרייה יוצרים עשן ושְפוֹכֶת (פסולת נסחפת) הנשאבים מלמטה עקב שינויי הלחצים.
יש אמנם הבדל בסוג החומר היוצר את ה"פטרייה" בפיצוץ פצצת גרעין, פיצוץ פצצת מימן, או התפרצות געשית למשל, אך התוצאה דומה.
מדעית, התופעה היא ביטוי של תאוריית 'אי-יציבות ריילי טיילור' אשר מתרחשת כאשר נוזל כבד (צפוף יותר) נדחף לעומת נוזל קל.
לונדון (אלבום)

רקע

האלבום יצא ב-1989, בזמן האינתיפאדה הראשונה. למעשה, סוף שנות השמונים הייתה תקופה בה הוציאו אמנים רבים לרדיו שירי מחאה רבים על האינתיפאדה. בין אמנים אלה, מלבד אלברשטיין, ניתן למנות את נורית גלרון עם "אחרינו המבול", להקת אתניX עם "אמונה", סי היימן עם "גיבור גדול" ואהוד בנאי עם "ערבב את הטיח".
"לונדון" הוא הרוקיסטי ביותר של אלברשטיין. את האלבום הפיק ירוסלב יעקובוביץ', שעיבד את כל שירי האלבום, שרובם בעלי תוכן מחאתי-חברתי-סרקסטי ברור, כגון שיר הנושא "לונדון", שמילותיו לקוחות מהמחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין ועוסק בירידה מארץ ישראל, ו"חד גדיא", שנכתב על ידי אלברשטיין על פי הנוסח והלחן המסורתיים של השיר "חד גדיא" מתוך ההגדה של פסח. בגרסתה של אלברשטיין מתואר מעגל דמים כפרפרזה על השיר המקורי, ומכוון נגד השליטה הישראלית בשטחים. השיר עורר סערה רבה כשיצא ונפסל לשידור; הצנזורה על השיר הוסרה לאחר מכן וכיום הוא מושמע ברדיו בעיקר במהלך חג הפסח.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "מה יהיה", "רמז" ו"יש סיפור חדש בעיר", שכלל בנוסף את השיר "מה יהיה" ואת השירים "לונדון" ו"חד גדיא". השיר "יש סיפור חדש בעיר" בוצע בדואט עם דפנה ארמוני.
ב-1995 הוציאה אלברשטיין אלבום הופעה שגם הוא נקרא "לונדון" (ובשמו המלא "חוה אלברשטיין בהופעה חיה - מבחר שירים מתוך המופע לונדון"), ובו הופיעו שירי האלבום "לונדון", "פירות הקיץ ופירות הסתיו", "חד גדיא" ו"יש סיפור חדש בעיר".
כוח נורמלי

הכוח הנורמלי הוא כוח שמפעיל משטח בתגובה לכוח שמופעל עליו. מקורו של השם הוא במילה הלועזית normal אשר פירושה "ניצב" או "אנך", כיוון שכיוונו של הכוח הוא בניצב למשטח. 
הכוח הנורמלי מסומן באופן מסורתי באות .
לעיתים הוא מסומן גם כ- , כאשר האות הגדולה F מסמנת כוח (Force) והאות הקטנה n מייצגת את המילה normal. 
הכוח הנורמלי נוצר כתוצאה מאינטראקציות קוונטיות בין מולקולות המשטח.

שימושים

משום שהכוח הנורמלי מופעל על ידי גוף או משטח בתגובה לכוח שמופעל עליו, הוא משקף את הכוח הפועל בין שני הגופים או בין גוף למשטח. 
כתוצאה מכך הוא משמש לחישוב מקדם החיכוך - μ, המבטא את היחס בין הכוח הפועל בין שני גופים לכוח החיכוך.
המצור על מובז'

רקע

מובז' ממוקמת לשתי גדותיו של נהר הסמבר (Sambre), יובלו של נהר המז, וכתשעה ק"מ מדרום לגבול הבלגי. לעיר נודעה חשיבות אסטרטגית ניכרת בהיותה מקום מפגש לחמישה קווי מסילת ברזל.
לאחר מלחמת פרוסיה-צרפת, וכלקח ממנה, הרחיבו הצרפתים את קו ביצוריהם בגבולם עם גרמניה, וכן האריכו אותו צפונה ומערבה בגבולם עם בלגיה, לנוכח האפשרות (שהתגשמה) לאיגוף גרמני דרכה במלחמה עתידית. כך נוספו במרכזו ובמערבו של הגבול עם בלגיה מבצרים באירסון (Hirson), מובז', ליל ודנקרק. סביב מובז' הוקם מערך הגנה ובו שש מצודות ועוד מספר מגננים.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-4 באוגוסט החלו הגרמנים ליישם את תוכנית שליפן. לפי התוכנית, הגרמנים כבשו את רובה של בלגיה בדרכם אל צרפת, עת התגברו על הבלגים בקרבות לייז' ואנטוורפן. עם כניסת הגרמנים לבלגיה נכנסו גם צרפת ובריטניה למלחמה, אולם גם מעצמות אלה לא הצליחו תחילה לעצור את הגרמנים. כך אירע בקרב מילוז ובקרב שרלרואה.
בעוד הצבא הצרפתי נשלח ברובו אל גבולותיה של צרפת עם גרמניה ובלגיה, החלו הבריטים לשלוח חיילים אל מעבר לתעלת למאנש, ואלה שהגיעו, החלו לתפוס את מקומם במערך מדינות ההסכמה בין מובז' ללה קטו (Le Cateau) עד ה-20 לחודש. ב-21 לחודש החלו הבריטים להתקדם לעבר מונס שבבלגיה, ובקרב מונס, אם כי נסוגו לאחריו, הצליחו לעכב מעט את הגרמנים ולגרום להם אבדות ניכרות.

ניתוק מובז'

כמעט במקביל לתנועת הבריטים צפונה, החלו הגרמנים להתקדם בכיוון הפוך כמעט, כלפי מובז', הצליחו לחצות את הסמבר ב-21 לחודש, ונעצרו בקרבת מובז' בשל התנגדות צרפתית. לפיכך, וכיוון שמזרחה משם, עד ורדן, הצבא הצרפתי החל בנסיגה, וכמוהו גם הבריטים ממערב, הגרמנים החליטו ב-24 לחודש לעקוף את מובז', ולהמשיך להתקדם תוך ניתוקה והשמתה במצור. לצורך כך הגרמנים הקצו שלושה קורפוסים, שניים מהם מוחלשים ובהם אוגדה אחת פחות. אלה נעזרו ביחידות ארטילריה כבדות וכבדות מאד, אשר התפנו למשימות חדשות עם נפילת נמור בידי הגרמנים.

המצור

הניתוק החל ב-25 לחודש, ולצורך ההתקפה על העיר הוקצה קורפוס המילואים השביעי, עליו פיקד גנרל לוטננט יוהאן פון צווהל. יתר הכוחות, כולל חלק מאלה שהוקצו קודם לצורך ניתוק העיר, המשיכו הלאה דרומה בעקבות כוחות מדינות ההסכמה הנסוגים. מן הצד הצרפתי, הגנרל פורנייה (Fournier), מפקד הכוחות במקום, אשר מנו כ-30,000 חיילים טריטוריאליים (כלומר, חיילי משמר ולא חיילי שדה), ואליהם נוספו כ-10,000 חיילים שהתמהמהו בנסיגתם, קיבל הוראה להחזיק במובז' ככל שיוכל, כדי להוות אבן נגף להתקדמות הגרמנים. שני הצדדים נערכו כעת להתמודדות ממושכת.
הגרמנים החלו להפגיז את הנצורים, באמצעות כלי הארטילריה הכבדים, מה-29 לחודש ועד החמישי לספטמבר, והפגזה זו גרמה להרס רב במצודות שבמקום. בחמישי לחודש חיל הרגלים הגרמני החל בתקיפה. עד למחרת הגרמנים כבשו ארבע מבין המצודות, הבקיעו את מערך ההגנה, והצרפתים הנצורים נכנעו בערבו של אותו יום.

אחרית דבר

בידי הגרמנים נפלו 32,692 שבויים וכ-400 תותחים. כן איבדו הצרפתים עוד כ-5,000 חיילים בהרוגים ובפצועים. הכוחות הגרמניים אשר צרו על העיר הספיקו לנוע דרומה, וסייעו לייצב את המערך הגרמני, אשר ספג מכה קשה במהלך הקרב על המארן. מובז' וסביבותיה נותרו בידי הגרמנים יותר מארבע שנים. ב-9 בנובמבר 1918, יומיים לפני יום שביתת הנשק, מובז' נכבשה מחדש בידי צבאות מדינות ההסכמה, עת הצבא הבריטי השתלט עליה.
לאחר המלחמה הועמד הגנרל פורנייה, שנכנע במובז' בראש חייליו, לדין צבאי, וזוכה.
רומנסה

הרומנסה (מספרדית: Romance), שמקורה בספרד, היא "אחותה" של הבלדה, דומה לה אך שונה ממנה. גם היא צורה עממית של שיר זמר, ואף היא הרבתה לנדוד, לפשוט וללבוש צורה, בדומה לבלדה. תקופת היווצרותה של הרומנסה, תקופה שראשיתה בין המאות העשירית וה-12‏. היא הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך.
הרומנסה היא שיר עלילתי סנטימנטלי, הנמסר ממספר לירי. "גרסה פיוטית מוגבהת ומסוגננת של הניסיון האנושי, אודות ענייני גבורה, אהבה וכשפים" (ציטוט ממאמרו של שלמה הראל - אנה עבר ההוד וההדר). רוב העלילות של הרומנסות קשורות בהווי ימי הביניים בספרד, סיפורי אבירים, פרשיות חצר, רעיות נאמנות או בוגדניות, מלחמות בין ממלכות, ועלילות השבויים במהלך מלחמת הנוצרים במורים המוסלמים‏‏. בין נושאיהן של רוב הרומנסות ששרדו בקרב צאצאי מגורשי ספרד שלקוחים מן ההווי הלא יהודי בולטות הרומנסות על נושאים תנ"כיים כמו משה על הר חורב, קינת דוד על אבשלום או רומנסה על אמנון ותמר. 
הרומנסה המקורית-מסורתית היא בעלת ארבעה בתים שווים באורכם ומחורזים (נפוצה ביותר חריזה של א'-ב'-א'-ב', צורת חריזה שנחשבת מאוד עממית וקלה לאוזן), אך לאורך השנים הסתעפו מצורה מסורתית זו צורות נוספות. 
בקורפוס הספרותי ניתן למצוא רומנסות מולחנות ושאינן מולחנות, ללא חריזה או עם חריזה משוכללת, קצרות או ארוכות ועוד כהנה וכהנה וראיציות. גם סיפור קצר יכול לענות על הקריטריונים הבסיסיים של רומנסה (4 בתים, אוירה פסטורלית, קול דובר לירי, תימה סנטימנטלית-רומנטית) ובמקרה כזה יימצאו חוקרי ספרות שיכניסו אותו לקטגוריה זו. 
ההבדלים העיקריים של הרומנסה ביחס לבלדה הם הקלילות היחסית של התימות הרומנסיות, צורה יותר מוקפדת, ואופטימיות - הגיבור הרומנסי הוא "הגיבור הטוב" ולרב תסתיים הרומנסה בסוף טוב.
בין כותבי הרומנסות העבריים - שאול טשרניחובסקי, לאה גולדברג, יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, נעמי שמר ורבים אחרים.
נמב"י

נמב"י (באנגלית: ראשי תיבות של "Not In My Back Yard" ובעברית ראשי תיבות של "נגד מיקום בחצרי") הוא כינוי להתנגדות של תושבים להקמתו של מוסד ציבורי בסמוך לביתם, מחשש שהדבר יפגע בערך בתיהם ואורח חייהם.
הכל מסכימים שהחברה אינה יכולה להתקיים ללא מוסדות ציבוריים כגון בתי ספר, בתי אבות, בתים לאנשים עם צרכים מיוחדים, מתקנים לטיפול בפסולת וכדומה. הבעיה היא שמוסדות ומתקנים כאלה מלווים במטרדים מסוגים שונים, כגון מטרדי רעש, ריח, זיהום, קרינה, התנהגויות אנושיות לא מקובלות וכדומה, ולכן הכול שמחים להקמתם, אך מעדיפים שיוקמו בשכונה אחרת, בעיר אחרת ולעיתים - במדינה אחרת (כאשר מדובר בסילוק של פסולת גרעינית, למשל).
גישת נמב"י מעמידה במבחן את אנשי הציבור (ראש עירייה, שר וכדומה) שצריכים לקבל החלטה בעניין מיקומו של המוסד הציבורי השנוי במחלוקת, ולעיתים חולפות שנים עד שמתקבלת החלטה בעניין זה.
דוגמה ידועה במיוחד לתסמונת נמב"י היא הקמת אנטנות סלולריות שלגביהן מתנהלים ויכוחים רבים. על פי המצב כיום, כמעט איש איננו מוכן לוותר על מכשיר הסלולר שלו, ולעומת זאת, רבים לא מוכנים שתוקם אנטנה ליד ביתם בשל החשש מהשפעות הקרינה.

אפליה על פי מצב סוציו-אקונומי

לפי תאוריות חברתיות חדשות, מיקום אתרי נמב"י מנציח מצב של שכונות ושל ערים. לפי מבחן זה, מחולקים מבני הציבור לכאלו שאנשים רבים אינם מעוניינים בהם בשכנותם ולכאלו שאינם מעוררים התנגדות ואפילו משדרגים מעמד של שכונה. בעוד שכונות עניות מתקשות למנוע הקמת מוסדות בלתי רצויים בשכנותם, תושבי שכונות מבוססות מצליחים בשלל דרכים למנוע ממוסדות כאלו להתמקם בקרבתם.  
דוגמה קיצונית לכך ניתן למצוא במקרה מ-2019, בו תושבים בזכרון יעקב שילמו לחברה פרטית 500 אלף שקל בתמורה לכך שלא תפעיל מוסד שיקומי לנפגעי התמכרויות

חוק 'נמב"י' רישוי מפעלי תשתית לאומית

במהלך שנת 2017–2018 היה ניסיון לקדם תיקון לחוק רישוי עסקים - רישוי מפעלי תשתית לאומית, על רקע מחלוקות בין רשויות מקומיות לבין משרדים ממשלתיים במספר סוגיות שונות. ההצעה התמקדה בהעברת סמכות רישוי העסקים מהרשות המקומית לשלטון המרכזי במקרים של תשתית לאומית או מפעלים חיוניים. ראש הממשלה, בנימין נתניהו אף התייחס בפומבי להצעת תיקון החוק כ'חוק נמב"י'. הצעת החוק לא עברה בסופו של דבר.

נמב"י בישראל

במחקר שפירסמו בני פירסט ומישל פורטמן (אקולוגיה וסביבה, יוני 2018) נאמר ש"בעשור האחרון הופכת תופעת הנִמְבִּ"י לשכיחה מאוד בישראל. כמו במדינות מתפתחות אחרות, אחת מהתופעות הנלוות לתהליכי הפיתוח המואץ היא מספרם העולה של תושבים המתנגדים לתוכניות בנייה בסמיכות למקום מגוריהם. הניגוד הפנימי בין הרצון לשמור על רמת חיים גבוהה ועל איכות סביבה נאותה, ובין הצורך בהקמת תשתיות חיוניות שיאפשרו את אותה רמת חיים גבוהה, הוא אחד המאפיינים העומדים בבסיס תופעת הנִמְבִּ"י".
במקרים רבים נטען על ידי חברות תשתיות וועדות תכנון ובנייה בדיונים בבתי המשפט בכלל ובבית המשפט העליון בפרט שהטענות נגדן הן מסוג NIMBY, ובמקרים לא מעטים השופטים תומכים באמירה זאת בפסק דינם. בין השאר נאמר כך על ידי השופטת דפנה ברק ארז והשופט רון סוקול כלפי הדרישה להרחיק את אסדת הגז מהחוף, על ידי השופט יצחק עמית כלפי שלל עתירות המבקשות לשנות את הסדרי השימוש במסלולי הנחיתה בנמל התעופה בן-גוריון ועל ידי השופט אליקים רובינשטיין כלפי עתירה נגד הקמת תחנת הסגר. במקרים מעין אלו ממעטים השופטים להתערב וטוענים שהמקום לשקול היכן ימוקם המפגע הנטען הוא בוועדות התכנון והבנייה ולא בבית המשפט. השופטת מרים נאור אף נימקה הטלת הוצאות משפט על עותרים בכך שהם לא חזרו בהם מהעתירה לאחר שחששות בטיחותיות הופגו על ידי חברת התשתיות וכל שנשאר היה, לדברי השופטת: "טענת NIMBY קלאסית שאין לקבלה".
רועי קרייטנר

רועי קרייטנר הוא משפטן ישראלי ופרופ' למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
קרייטנר נולד וגדל בעיר תל אביב. הוא למד בתיכון אליאנס בעיר והיה פעיל בתנועת הצופים. לאחר שירותו בצה"ל בחטיבת הנח"ל, למד קרייטנר לתואר ראשון באוניברסיטת בראון בארצות הברית. לאחר סיום חוק לימודיו הוא שב לישראל והחל ללמוד באוניברסיטת תל אביב, בה למד לתואר ראשון במשפטים ובמדעי הרוח, אשר את שניהם סיים בהצטיינות.
בהמשך השלים תואר שני במדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וכן תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2001 הצטרף כחבר סגל באוניברסיטת תל אביב, קודם לדרגת מרצה בשנת 2006, ובהמשך קודם לדרגת פרופסור חבר. הוא מילא את תפקיד סגן הדקאן בשנים 2012 - 2017. הוא שימש מרצה אורח במוסדות רבים בעולם, וביניהם אוניברסיטת ברוקלין, אוניברסיטת וירג'יניה, ואוניברסיטת טורונטו. קרייטנר מלמד היסטוריה של המשפט, תאוריה של משפט פרטי, היסטוריה ותאוריה של ממון וכן דיני חוזים. הוא הגדיר את המונח המשפטי פורמליזם אינסטרומנטלי אשר צוטט פעמים רבות בכתבי עת משפטיים מובילים.
קרייטנר נשוי לבתו של השופט בדימוס אהרן ברק, מתגורר בתל אביב ואב לשלושה.
רפאל לוי

קורות חיים

רפאל לוי נולד בוייקרסהיים. התייתם בגיל צעיר מאביו, יעקב יוסף לוי. למד בישיבת פרנקפורט על נהר מיין, ואחר כך למד בכוחות עצמו מדעים ושפות. עבד כמנהל חשבונות אצל יהודי החצר וולף אופנהיימר בהנובר. אחר כך משך את תשומת לבו של לייבניץ, שהיה איש החצר בהנובר, והפך לתלמידו ובן-חסותו. בהמשך היה מורה לפילוסופיה, למתמטיקה ולאסטרונומיה.
ספרו "תכונת השמים" (אמסטרדם תקט"ז; נדפס מחדש כמה פעמים במאה העשרים) עוסק באסטרונומיה, ובו ביאור להלכות קידוש החודש של הרמב"ם; כן פרסם לוחות אסטרונומיים שונים ומאמרים גרמניים במתמטיקה. בחיבור שנשמר בכתב יד הוא עוסק בחישוב הקץ וקובע את זמני הגאולה ותחיית המתים. כאחד מן המשכילים המוקדמים ראה חשיבות דתית בחשיפת היהודים לחידושי המדע המודרני ובהפחתת הבערות אצלם. הוא עמד בקשר עם אנשי תנועת ההשכלה המאורגנת: התכתב ונפגש עם משה מנדלסון, והיה מורהו של יצחק אייכל.
איטן גרינברג

ביוגרפיה

גרינברג נולד בראשון לציון. בילדותו עברה משפחתו להתגורר באזור השרון, ובהמשך בעמק חפר. בנעוריו עבר יחד עם משפחתו לגבעתיים. בשנת 2000 הופיע ב"צעצוע של פסטיגל", כילד הפסטיגל. בשנת 2002 השתתף בסרט "אבא שחור לבן" ובסרט "בת קול". השתתף בתפקיד אורח בסדרה "טיפול נמרץ", שהוקרנה בערוץ 2. 
בשנת 2005 שיחק בסרט הקצר "בית מול הים". בשנת 2007 שיחק בסרט הקולנוע "רק כלבים רצים חופשי". בשנת 2008 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "לשם שינוי", ששודרה בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 2012 השתתף בסדרת הטלוויזיה "יחפים", ששודרה ב-HOT3. במהלך אותה שנה השתתף בסרט הסטודנטים "פלסיבו". בשנת 2012 השתתף גם בתוכנית המציאות "כוכב נולד", ובגמר התוכנית הגיע למקום השני.

קריירת דיבוב

לאורך השנים דיבב בתוכניות טלוויזיה ובסרטים רבים, בהם "סיפורי סומסום" (שבה ביצע את שיר הפתיחה), "יוריקה מצאתי", "שמח בעיר הליצנים", "המסע המופלא בכדור פורח", "דרגון בול GT", "רוברטס", "דרגון בול 2 - הנסיכה הנמה בטירת השטן", "דרגון בול - הנתיב אל העוצמה", "דרגון בול  3 - הרפתקה מיסטית", "סיפורי כתם שמש - של מי הביצה הזאת?"," "רובטריקים סייברטרון", "מעבר ליער", "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", ו"מאיה ומיגל".
בשנת 2006 דיבב בסרט "דרגון בול GT - מורשתו של גיבור". בהמשך אותה שנה דיבב בתוכנית המצוירת "מובי דיק", ושימש כקריין בתוכנית "מתחת לאף", ששודרה בערוץ לוגי. דיבב בסדרות הטלוויזיה "סופר רובוט", "הרמזים של בלו" ו"ביל הקטן". בשנת 2007 דיבב בסדרת הטלוויזיה המצוירת "פוקימון" ובתוכנית "קריפי קריצ'ר". במהלך אותה שנה דיבב בתוכנית "שוריקן סקול - בית ספר לנינג'ות" וכן דיבב בסדרה "סיפורי כתם שמש" שהוקרנה בערוץ הופ. בשנת 2008  דיבב בתוכניות "נארוטו", "בן 10", "אטומיק בטי", "חללית בזמן", וכן בסרט האנימציה "בן 10 - סודו של האוניטריקס". 
בשנת 2009 דיבב בסרטים ובתוכניות "הנוקמים הקטנים", "אווטאר", "חברים בחווה", "המפלצות של מאט", "אמריקן דרגון", "משפחת דובינשטיין", "גיבורי העיירה", "אלרגי למפלצות", ו"מילי ומולי". בשנת 2010 דיבב גרינברג בתוכנית המצוירת "מספרי משימה", בתוכנית המצוירת "סוכני העל" אשר הוקרנה בערוץ הילדים, בתוכנית "סי ג'יי הדי ג'יי", שאף היא שודרה בערוץ הילדים, ושימש כקריין בתוכנית "תעלומות מתחת לאף" בערוץ לוגי. בשנת 2011 דיבב בתוכניות "גורמיטי", "בן 10 - כוח החייזרים", "ג'ורג' הסקרן", "פופיXי", "סיילור מון", "הכוח הירוק", "אחים וחיות אחרות", "בולטס ובליפ", "וואקוויל", "החבובות", "משפחת דה וינצ'י", "הרפתקאות פין וג'ייק", "הכוכב הקסום" ובתוכנית המצוירת "סיידקיק", אשר הוקרנה בערוץ הילדים. בשנת 2012 דיבב בסרט האנימציה "בן 10 - חייזר תחת התקפה" ובסרט "בן 10 וג'נרטור רקס - האיחוד". במהלך אותה שנה דיבב בתוכנית המצוירת "בייבלייד - עידן המתכת" ובסרט "בן 10 – החייזרים החדשים". כמו כן, תרם את קולו לסדרת האנימציה "אלופי הטאי צ'י", ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2013 החל לדבב בסדרות האנימציה "סלגטרה" ו"פיטר פן", המשודרות בערוץ הילדים. בשנת 2014 דיבב בסדרת האנימציה "אייס" בערוץ זום וב"אבירי הטנקאיי". בשנת 2015 החל לדבב את דמותו של דני שובבני בסדרת האנימציה "דני שובבני וגנאשר", ואת מארק אוונס ב"אינאזומה 11".
כיום גרינברג עדיין מדבב באולפני דאבי דאב.