google/wiki40b huggingface dataset:
האקארי (נפה)

גאוגרפיה

נפת האקארי שוכנת בפינה הדרום מזרחית של טורקיה, וגובלת באיראן ממזרח, בעיראק מדרום, בנפת שירנק ממערב ובנפת ואן מצפון. נפת האקארי משתרעת על פני שטח של 7,121 קמ"ר, ומתאפיינת בתבליט הררי. למעלה משלושים פסגות מתנשאות לגובה של יותר מ-3,000 מטרים, והפסגה הגבוהה ביותר היא בהר ג'ילו (Cilo) שגובהו 4,168 מטרים. גם הרמה שבבסיסי ההרים שוכנת בגובה של 1,700 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה

באזור האקארי נתגלו ציורי אבן פרה-היסטוריים הדומים לממצאים באתרים אחרים ברחבי מזרח אנטוליה ואזרבייג'ן. האשורים דיווחו על הנאירי, נסיכויות עצמאיות שהתקיימו באזור אגב קשרים פדרטיביים במשך האלף השני לפנה"ס. שמם של שניים מהנסיכים המוזכרים - הובושקי-קאקי (ה) ודאטא (נה) - הוא ממקור חוריטי. האוררטים שלטו באזור במחציתו הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס. בתקופה העות'מאנית התגוררו באזור שבטים אשוריים, אך הם נאלצו לעוזבו ולעבור לעיראק ולפרס עקב הלחימה במלחמת העולם הראשונה. האשוריים עצמם טוענים כי הטורקים והכורדים ביצעו בהם רצח עם וכי זו הייתה הסיבה למנוסתם מהאזור. עד שנת 1946 היוותה הנפה חלק מנפת ואן, אך אז הופרדה ממנה וזכתה למעמד של נפה נפרדת.
M90

היסטוריה

M90 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא עמומה כמו M89 שאותה גילה מעט מוקדם יותר. מסיה חיפש באותו לילה ערפילית, שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85), וגילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה. (האחרות הן M84 ‏- M88 ו-M91). ויליאם הרשל צפה ב-M90 ב-9 באפריל 1784 וציין שהיא גדולה למדי ועם ליבה דמוית שביט, אבל אור הירח מפריע לו לראות אותה בבירור. הוא צפה בה שוב 9 ימים מאוחר יותר, אבל לא ציין שום דבר חדש לגביה.

תצפית

M90 נמצאת קרוב למרכז צביר הבתולה ועם דרגת בהירות נראית 9.5 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים או אפילו באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים. ניתן לאתרה כ-3.15 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-6.5 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8. כ-40 דקות קשת מדרום-דרום-מערב ל-M90 נמצאת M89, כ-1.4 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M58 ובאותו מרחק בכיוון ההפוך נמצאת M91, כך ש-M90 נמצאת בערך באמצע הקו שמחבר אותן. כ-1.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת M87, באותו מרחק מצפון-מערב ל-M90 נמצאת M88 ובכיוון ההפוך, מדרום-מזרח לה, נמצאות M59 ו-M60 במרחק של כ-2 מעלות ו-2.3 מעלות בהתאמה.

תכונות

גודלה הזוויתי של M90 הוא כ-9.5 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-152,000 שנות אור (פי 1.5 מקוטר שביל החלב) והיא הגלקסיה הספירלית הגדולה ביותר שבצביר הבתולה. למרות גודלה, מסתה של M90 מוערכת בכ-‎1.5×10¹¹‎ מסות שמש בלבד (כרבע מסת שביל החלב), כך שצפיפותה נמוכה מאוד. זרועותיה של M90 הדוקות וקרובות זו לזו ונראה שבניגוד לרוב הגלקסיות מסוגה, אין בהן יצירת כוכבים חדשים. עם זאת באזור הליבה עדיין מתרחשים תהליכי יצירת כוכבים וניתן למצוא שם כוכבים מסיביים וצעירים שנוצרו במיליוני השנים האחרונות. ל-M90 הסחה לכחול חריגה ביחס לגלקסיות הצביר ומהירותה הרדיאלית בכיוון מערכת השמש היא 235 קילומטר לשנייה, בעוד הצביר עצמו מתרחק במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה, כלומר M90 נעה במהירות של למעלה מ-1,300 קילומטר בשנייה ביחס לצביר שבו היא נמצאת. מהירות זו גורמת להתנגשות חזקה עם החומר הבין-גלקטי וכתוצאה מכך איבדה M90 את רוב המימן הנייטרלי שבה וככל הנראה זאת הסיבה שאין יותר יצירת כוכבים בזרועותיה. בשנת 2016 התגלה שלגלקסיה שובל של גז מימן שמשתרע למרחק של כ-260,000 שנות אור (פי 3.4 מרדיוסה) בכיוון הפוך לכיוון התנועה שלה מה שמחזק את ההסבר לאובדן הגז הנייטרלי של M90.
האירוויזיון למקהלות

היסטוריה

האירוויזיון למקהלות הוא האירוע האחרון שהושק על ידי איגוד השידור האירופי לאחר האירוויזיון לקרקס. תחרות זו מבוססת על משחקי המקהלות העולמי . האירוע הראשון, שאירחה לטביה, אושר רשמית ב-30 בנובמבר 2016. ב-21 ביולי 2017, הוכרז כי תחרות זו תהיה תחרות דו-שנתית, אלא אם כן הצפייה בנתונים תהיה גבוהה מהצפוי.

פורמט

המדינות החברות באיגוד השידור האירופאי זכאיות להתחרות בתחרות זו. לכל מדינה מתחרה, יש מקהלה שהיא הנציגה של אותה מדינה. כל אחת מהמקהלות מבצעת קטע מקהלה שנמשך לא יותר מ-6 דקות. כל קטע יכול לכלול לפחות יצירה מוזיקלית אחת. אבל, כל יצירה חייבת להכיל השפעה לאומית או אזורית מהמדינה המשתתפת. האמן נקבע כמנצח לאחר הצבעת השפוטים.

השתתפות

הזכאות להשתתף אינה נקבעת בהכללה גאוגרפית של המדינה בתוך יבשת אירופה, למרות ה-"אירו" ב-"אירוויזיון". למרות זאת, אף מדינה הנמצאת מחוץ לגבולות אירופה השתתפה בתחרות אירוויזיון זו.
עד היום, השתתפו 9 מדינות, כשמדינה אחת (סלובניה) ניצחה בתחרות.
אולוס אטיליוס קלטינוס

אָוּלוּס אַטִילְיוּס קָלָטִינוּס (בלטינית: Aulus Atilius Calatinus) היה מצביא רומאי, שפיקד על כוחות צבא וצי במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס). הוא נבחר פעמיים לקונסול ופעם אחת לדיקטטור ונתכבד בתהלוכת ניצחון.
קלטינוס נבחר בפעם הראשונה לקונסול שנת 258/7 לפנה"ס יחד עם גאיוס סולפיקיוס פטרקולוס. השניים קיבלו לידיהם את המשך ניהול המלחמה בסיקיליה (סיציליה), אך לדברי מקורות אחדים פיקד קלטינוס לבדו על כוחות הצבא שנלחמו בקרתגים. תחילה כבש את העיר היפאנה (Hippana) ואחר כך הכניע את מיטיסטראטון (Mytistraton) הבצורה והחריבה עד היסוד. זמן קצר לאחר מכן תקף את קמרינה (Kamarina), אך תוך כדי פעולות המצור נקלע עם חייליו למארב, ואלמלא מאמציו העילאיים של טריבון בשם מרקוס קלפורניוס פלאמה (Marcus Calpurnius Flamma), אפשר שהוא וצבאו היו נשמדים. לאחר שנחלץ מן המארב, כבש את הערים קמרינה, אנה (Enna), דרפאנה (Drepana) ומקומות נוספים, שהיו עד אז בידי הקרתגים. לקראת סוף כהונתו פתח בהתקפה על ליפארה (Lipara), אותה המשיך מחליפו. בשובו לרומא נתכבד בתהלוכת ניצחון.
ב-254 לפנה"ס נבחר לקונסול בפעם השנייה. זמן קצר קודם לכן איבדו הרומאים את ציים המלחמתי בסערה ליד כף פכינוס (Pachynus); אטיליוס קלאטינוס ועמיתו לקונסולאט גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה בנו צי חדש בן 220 אניות בתוך זמן קצר ביותר של שלושה חודשים, והפליגו בראשו אל סיקיליה. הפעולה הצבאית העיקרית במהלך כהונתם הייתה כיבוש פנורמוס.
ב-249 לפנה"ס מונה אטיליוס קלטינוס במקום מרקוס קלאודיוס גליקיה (M. Claudius Glycia) לדיקטטור לצורך בחירת קונסולים חדשים, שכן הקונסולים המכהנים נמצאו אותה שעה עם הצבא בסיקיליה. שנים אחדות לאחר מכן, ב-241 לפנה"ס, נבחר כבורר במחלוקת בין הפרוקונסול גאיוס לוטאטיוס קאטולוס והפראיטור קווינטוס ואלריוס, למי משניהם הזכות לקבל תהלוכת ניצחון והוא הכריע לטובת הפרוקונסול. הדבר האחרון הידוע אודותיו הוא כי בנה מקדש לאלת התקווה סְפֶּס (Spes). אולוס אטיליוס קלטינוס זכה להערכה רבה הן בימיו הן לאחר מותו, ועל קברו נחקקה הכתובת: 'עמים רבים תמימי-דעים – איש זה היה מראשוני העם'.
דלית אל-כרמל

היסטוריה

היישוב נקרא על שם הכרמים המקיפים אותו ("דאליה" בערבית היא גפן). ההתיישבות הדרוזית במקום החלה בתקופת שלטונו של האמיר הלבנוני פח'ר א-דין השני במחצית הראשונה של המאה ה-17.
לפי סקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-2,060 תושבים ושטחי אדמותיו השתרעו על פני 31,730 דונמים (מתוכם 1,736 בבעלות יהודים ו-10,253 שטחים ציבוריים).
בשנת 2003, במסגרת תוכנית משרד הפנים לאיחוד רשויות מקומיות ברחבי הארץ, אוחדה המועצה המקומית של דליית אל-כרמל עם זו של עספיא, ויחד הן נקראו עיר הכרמל. האיחוד נוצר חרף התנגדות של חלק גדול מהתושבים.
בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד, ומשיב את המצב לקדמותו החל מ-1 בדצמבר 2008. העירייה המאוחדת שנוהלה תחת ועדה קרואה בראשות גבי אופיר פורקה ובחירות חדשות למועצה העצמאית התקיימו ב-18 באוגוסט 2009, ובהן נבחר לראשות המועצה כרמל נסראלדין. עקב מצבה הכלכלי הרעוע נמצאה דלית אל כרמל בשנת 2010 בהסדר הבראה. בשנת 2013 נבחר רפיק חלבי לעמוד בראש המועצה המקומית, באוקטובר 2018 נבחר לכהונה נוספת רפיק חלבי לעמוד בראש המועצה המקומית.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בדלית אל-כרמל 17,427 תושבים (מקום 117 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.3%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לדלית אל-כרמל דירוג של 4 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 71.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 7,058 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

דת

נכון ל-2016, לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כ-97.2% מהתושבים בדלית אל כרמל הם דרוזים, כ-2.7% מוסלמים, וכ-0.1% ערבים-נוצרים.

חינוך ואקדמיה

ממוצע התלמידים בכיתה בדלית אל כרמל הוא כ-26 תלמידים. אחוז הזכאים לתעודת בגרות הוא 63.3% ו-49.1% עמדו בדרישות הסף של האוניברסיטאות.
חוקרים ואנשי אקדמיה ידועים בישראל שהם בני הכפר דלית אל-כרמל: פרופ' באדי חוסיסי (הפרופ' הראשון בכפר; את תואר הפרופ' קיבל והוא בן 49),פרופ' סאמר חלבי, ד"ר רמזי חלבי, ד"ר רביעה בסיס, ד"ר רבאח חלבי, ד"ר רמי זיידאן, ד"ר כאמלה בדריה.
חביבה רוגר

חביבה רוגר (נולדה ב-1951), כתבת קול ישראל בעבר, דוברת הטכניון בעבר וכיום דוברת לשכת המסחר והתעשייה בחיפה ובצפון.

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בקריית חיים. מצעירותה עוסקת בעריכת עיתונים, ספרים וכתבי עת.
ב-1974 התקבלה ל"קול ישראל" ככתבת חדשות בחיפה ובצפון.
שימשה פעמיים כראש מערכת החדשות הצפונית.
כאשר הוחלט לשדר חדשות במסגרת הרדיו האזורי של "קול ישראל" הקימה את מערכת החדשות הצפונית, עם רשת כתבים ודווחים מחדרה עד גבול הצפון.
עוד לפני שכלי תקשורת בארץ מינו נשים ככתבות צבאיות, נשלחה לסקר אירועים ביטחוניים, כמו התקפות מחבלים או ירי קטיושות בצפון.
התמחתה בנושאי סיקור כלכליים, כמו ספנות, נמלים וסכסוכי עבודה. ליוותה כמה ממשברי יחסי העבודה הגדולים במשק: שביתות בנמלים, סולתם, "אתא", הפיכת רפאל לחברה. עבודת הגמר שלה בלימודי התואר השני במינהל ציבורי באוניברסיטת חיפה עסקה בניתוח משבר העבודה הממושך שפרץ עם הפרטת מספנות ישראל, משבר שאותו ליוותה בצמידות. את התואר השני סיימה בהצטיינות.
סירבה להצעות לקידום במערכת החדשות של קול ישראל, הצעות שהותנו במעבר לירושלים, וטענה כי ראויה הפריפריה לסיקור צמוד של עיתונאים ותיקים המעורים במקום, וכי השיטה שבה כתב חדשות מגיע לצפון לשנים ספורות כקרש קפיצה לקידום בירושלים או בתל אביב, פוגעת בסיכויי הפריפריה להשמיע את קולה.
על פעילותה העיתונאית זכתה באות הוקרה במסגרת פרס רון לעיתונות ובתואר אשת השנה בתקשורת מטעם רדיו חיפה.
אחרי 25 שנים ב"קול ישראל" עזבה לטובת תפקיד דוברת הטכניון. בד בבד עסקה בעריכת ספרים וכתבי עת וכן בהרצאות ובהכשרת סטודנטים לתקשורת בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה.
מאז 2005 מכהנת כדוברת לשכת המסחר והתעשייה חיפה והצפון ועובדת באיגוד המשתמשים בהובלה ימית בעריכת פרסומים, בבניית תוכני כנסים ובהנחייתם.
חברה באגודת העיתונאים של חיפה והצפון כוותיקת תקשורת ופעילה בה.
מתוך הכרה בצורך לתרום לקהילה, הצטרפה ב-2000 למועדון רוטרי חיפה. במסגרת עבודתה הקהילתית כיהנה כיו"ר אגודת הידידים של המרכז הרפואי "פלימן" בחיפה.
חביבה קיבלה אות הוקרה על מפעל חיים בעיתונות ובתקשורת מטעם אגודת העיתונאים חיפה והצפון (2017)
נשואה ואם לבת.
אשר טננבוים

קורות חייו

נולד בירושלים, מצד אביו דור רביעי בארץ ישראל, בנו של הרב משה דוד טננבוים, שהיה מנהל ועד הישיבות במשך כחמישים שנה. למד בישיבת עץ חיים בירושלים ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לשפרה, בתו של מנחם פרוש. לאחר נישואיו למד בישיבת מיר בירושלים.
בשנת תשכ"ח (1968), בהיותו בן 27, התמנה כרבה של שכונת גבעת שאול בירושלים מטעם המועצה הדתית. בשנות ה-70 הקים את בית מדרש "ברכת מנחם" בשכונה, לכבודו של חותנו מנחם פרוש, במרתף בנין, ובשנות ה-90 הועבר בית המדרש למבנה מרווח והחליף את שמו ל"משכן באב"ד". תחת הנהלתו של הרב הורחב בית המדרש במהלך השנים, נבנו בו מקווה וספרייה תורנית עשירה עד שהפך לבית מדרש מרכזי בשכונה.
בכסלו תשנ"ד (נובמבר 1993), לאחר פטירת אביו, התמנה על ידי הרב שך, נשיא ועד הישיבות, למלא את מקום אביו בניהול ועד הישיבות. ייצג את הישיבות המאוגדות בוועד הישיבות מול השלטונות ורשויות הצבא. במסגרת תפקידו היה חותם על טופסי הדיחוי של בני הישיבות לצה"ל, ומאשר את היותם בני ישיבות, ועומדים בקריטריונים של תורתו אומנותו, הרב טננבוים היה ידוע בקפדנותו לבדוק האם מבקש הדיחוי אכן תלמיד ישיבה, ורק אז הסכים לחתום על התצהיר. היה בקשר הדוק עם ראשי אכ"א וטיפל במקרים של בחורי ישיבה שהתעוררו אצלם בעיות מול שלטונות הצבא. פרסם את הוראותיו של הרב שך בנושאים שונים הקשורים לעולם הישיבות וכן תקנות מיוחדות לבחורי הישיבות ובהן האיסור להוציא רישיון נהיגה, כאשר הוחלט כי תלמיד ישיבה שיוציא רישיון, אינו זכאי למעמד בן ישיבה מועד הישיבות. היה מרבה להתייעץ עם הרב שך בנושאים השונים שעלו על הפרק, והיה מגיע רבות למעונו לצורך כך. לאחר פטירת הרב שך היה נועץ ברב אלישיב.
בשנת תשנ"ט (1999) התמנה כחבר בוועדת טל שדנה בסוגיית גיוס בני ישיבות והדיחוי משירות בצה"ל הניתן להם מתוקף הסדר תורתו אומנותו. לאחר שהתברר כי בחוק טל נכללו סעיפים חדשים המשנים את ההסדר שהיה קיים מאז קום המדינה, נמנע מלחתום על מסקנות הוועדה ועל פי דרישת הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב משה שמואל שפירא, ורבנים נוספים, ותחת זאת צירף "חוות דעת יחיד" ובה דרש להותיר את ההסדר שהיה עד אז ללא שום שינוי. בשל פעילותו זו, זכה למכתבי תמיכה מאותם חברים במועצת גדולי התורה. כמו כן סירב להשתתף בישיבות ועדת כץ שהכינה את החוק להגשתו לכנסת, ותחתיו השתתף נציג אחר של ועד הישיבות.
בשנת תש"ע חלה במחלת הסרטן, ולאחר שלוש שנים שבהן נאבק במחלתו נפטר. נקבר בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו מינה הרב שטיינמן את חתנו הרב חיים אהרן קאופמן לממלא מקומו בוועד הישיבות.

משפחתו

אחיו, יצחק מתתיהו טננבוים, הוא עורך המודיע. חתנו הרב חיים אהרן קאופמן מכהן כרב בית הכנסת משאת בנימין בשכונת מעלות דפנה בירושלים. חתנו הרב עקיבא פרנקל, בנו של הרב איסר פרנקל, רבה של שכונת בבלי בתל אביב, הוא דיין. בנו הרב דב מאיר, חתנו של הרב יצחק זילברשטיין, מכהן כר"מ בישיבת קריית מלך, בנו הרב יעקב, ממלא את מקומו כרב בית הכנסת משכן באב"ד.
רוטנבורג על הטאובר

שם העיר

השם הגרמני מתורגם כ"המבצר האדום מעל הטאובר" וזאת כי העיירה נמצאת על רמה המשקיפה על נהר הטאובר (Tauber) במרחק של כ-60 ק"מ מערבית לנירנברג.
משפחת האצולה המקומית ייסדה ערים נוספות בשם רוטנבורג, אחת מהן נמצאת היום בשטח פולין, אחת בשווייץ וארבע בגרמניה.

היסטוריה

בשנת 950 לערך נבנתה על ידי הפאודל המקומי מערכת סכרים קטנים  במקום שבו נמצאים היום גני המצודה. ב-1070 לערך הסתיימה בניית המצודה עצמה במיקום השולט על הנהר, המצודה המקורית נהרסה ברעידת האדמה של 1356 .
שושלת הגרפים המקומית לבית קומבורג-רוטנבורג (Comburg-Rothenburg) נכחדה ב-1116 עם מותו של היינריך לבית רוטנבורג-קומבורג, שהוריש את אדמות המבצר למנזר של קומבורג (Kloster Comburg). הקיסר היינריך לא אישר תרומה זו ומסר את הנחלות של שושלת קומבורג-רוטנבורג לידי אחיינו קונרד לבית הוהנשטאופן, לימים קונרד השלישי, מלך גרמניה. קונרד בנה ב-1137 על הקרקע את הטירה הקיסרית, שם היה בית המשפט הקיסרי והכריז על היישוב כעל עיר, בימיו נבנו חומות העיר. בנו של קונרד, פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה , קיבל ב-1157 את תואר האבירות "פרידריך מרוטנבורג" מידי פרידריך ברברוסה.
ב-1274 זכתה העיר למעמד עיר חופשית מידי רודולף הראשון, מלך גרמניה והשתייכה למעגל הפרנקוני , עד ה-25 בפברואר 1803 שאז הפכה לחלק מבוואריה.
ב-1544 הגיעה הרפורמציה הפרוטסטנטית לרוטנברג. ב-1579 חתמו ראש העיר וחברי המועצה של רוטנברג על עקרון האמונה הלותרנית (Formula concordiae)  של 1577.
ב-30 באוקטובר 1631, במהלך מלחמת שלושים השנים, אחרי מצור קצר, נכבשה העיר על ידי הצבא הקתולי בפיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי. הכוחות הקתוליים נשארו לשלוט בעיר עד 1650, והעיר איבדה את חשיבותה. זו אחת הסיבות לכך שמרכז העיר נשמר כפי שהיה באותן שנים. רק ב-1884 נבנו הבתים הראשונים מחוץ לחומות העיר.
לפי האגדה הסכים גנרל טילי לא להרוס את העיר אם אחד מחברי מועצת העיר יוכל לשתות בפעם אחת מחבית שהכילה 3.25 ליטר יין. ראש העיר הסכים לכך ותוך עשר דקות גמר ללגום את כל היין מהחבית, כך ניצלה העיר מחורבן. מ-1881 נערך מדי שנה פסטיבל לציון אירוע זה הכולל תלבושות מסורתיות, מצעדים ושתיית יין ובירה. השעון בכיכר העיר מצלצל מדי שעה ואז נפתחים שני חלונות. באחד נראה גנרל טילי ובשני - ראש העיר שותה יין.
כבר בתחילת המאה ה-20 הייתה רוטנברג יעד תיירות, הן גרמנית והן מארצות אחרות ובעיקר אנגליה וצרפת.
חלק ממבני העיר נפגעו בהפצצה אווירית שנערכה ב-31 במרץ 1945 על ידי מטוסי חיל האוויר האמריקאי שהתכוונו לפגוע במאגר דלק של הצבא הנאצי. המבנים שוקמו אחרי המלחמה בין היתר בעזרת תרומות אמריקאיות.

יהודי העיר

הקהילה היהודית של רוטנבורג הייתה אחת הקהילות העתיקות ביותר בגרמניה, האזכור הראשון בכתובים של יהודי שהתגורר בעיר הוא מ-1180. במאה ה-13 חי בעיר הרב מאיר מרוטנבורג. במהלך פרעות רינדפלייש של 1298 כמעט כל הקהילה, כ-450 בני אדם נהרגו. קהילה חדשה שהוקמה בעיר נרדפה במהלך המגפה השחורה של 1349, הואשמה בהפצת המחלה ורבים מבני הקהילה נהרגו. הקהילה נחרבה פעם נוספת בשנת 1379. גם לאחר פוגרום זה התיישבו שוב יהודים בעיר. בשנת 1520 היה גירוש סופי. הנכסים של הקהילה הוחרמו. רק במאה ה-19, התאפשר ליהודים להתיישב מחדש ברוטנבורג.
באוקטובר 1938 אספו הנאצים את שארית יהודי העיר ושלחו אותם למחנות ההשמדה, במקביל הרס הנוער ההיטלראי את בית הכנסת.
T-84

חימוש

בטנק מותקן תותח\משגר טילים KAB-3, תותח זה הוא חיקוי אוקראיני לתותח ה-2A46 הרוסי. הטילים מדגם KOMBAT הם חיקוי של טילי ה-COBRA הרוסיים שה-T-80 מסוגל לשגר, אולם טווח הירי שלהם הוגדל עד 5,000 מטר. לטנק יש מערכות בקרת אש מתוצרת מערבית, אך מערכות התצפית והאמצעים לראיית לילה של הטנק הם חיקויים אוקראיניים של מערכות רוסיות.
בטנק מוטענת מערכת טעינה אוטומטית הדומה למערכות בטנקים מזרח-אירופיים אחרים. 28 פגזים מוכנים לטעינה במערכת, 5 פגזים נמצאים בחלקו האחורי של הצריח לטעינה ידנית במקרה שהמערכת מתקלקלת או נפגעת, ועוד 7 פגזים נמצאים מצידו השמאלי. הפגזים שאינם נמצאים בתוך המערכת חשופים לפגיעה במקרה שהטנק נחדר, דבר העלול להוביל להתפוצצות התחמושת והשמדת הטנק.

מכירה וייצוא

רכיבים מפרויקט ה-T-84 הוכנסו לטנקי T-80UD שנמכרו על ידי אוקראינה לפקיסטן, בנוסף לרכיבים נוספים כגון המנוע ומערכת השיבוש של הטנק (מתוצרת עצמית) שנמכרו לפרויקט האל-חאלידצבא טורקיה ערך ניסויים בגרסה של הטנק מוסבת לתותח\משגר טילים 120 מ"מ אך לא בחר בטנק.

טנק נושא גייסות

נבנה אב טיפוס עבור גרסה של טנק נושא גייסות הנושא את השם BTMP-84 ויכול לשאת בחלקו האחורי של הטנק 5 חיילי חי"ר הנכנסים דרך דלת אחורית.במצב כזה, ככל הנראה חטיבת הכוח עוברת לחלקו הקדמי של הטנק וישנה דלת כניסה אחורית לטנק. למעשה, המרכבה לדורותיו הוא הטנק היחיד מלבד ה-T-84 שלו יכולת לשאת חיילי רגלים בחלקו האחורי ובנוסף לשמש כטנק לוחם.

טנק גישור

על בסיס ה-T-84 נבנה אב טיפוס לטנק גישור לא ברור אם מדובר בטנק גישור שיישא גשר צמד קצר או גשר מספריים (מתקפל לשניים) ארוך יותר המאפשר לעבור מכשולים רציניים יותר.

טנק חילוץ

בדומה ל-T-84 שעל בסיסו נבנה טנק חילוץ משוריין, בשל העובדה כי לו עבירות מעולה ומנוע חזק, דבר המאפשר לטנק לשאת ציוד רב גם בתנאי שטח קשים ומזג אוויר סוער במיוחד.
כדור גומיות

כדור גומיות הוא כדור אלסטי העשוי כולו מגומיות. הרכבת הכדור ומשחק עימו משמשים כתחביב.

הכנת כדור גומיות

ניתן להכין כדור גומיות מגומיות משרדיות רגילות או מגומיות מיוחדות המיועדות לכך. על מנת ליצור כדור גומיות מלפפים גומייה אחת סביב בסיס, חופן גומיות אחרות או כדור מחומר אחר וממשיכים ללפף גומיות סביב הבסיס. בתהליך הליפוף מנסה המלפף ליצור צורה של כדור, והתהליך נמשך עד להגעה לגודל הרצוי.
מעצם שמו, הכדור מורכב בדרך כלל מגומיות בלבד אך קיימות הוראות המאפשרות האצת התהליך באמצעות בסיס מכדור גומי או כדור נייר.
שיטה נוספת אך נפוצה פחות היא חיבור הגומיות אחת לשנייה ליצירת סרט ארוך וליפופו סביב הכדור.
לבנון במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של לבנון למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחה הגיעה להישג בענף הטאקוונדו, בה היא זכתה במדליית ארד (בנים עד 73 ק"ג). בענף הג'ודו העפילה הג'ודוקא, קארן צ'מאס, לשלב חצי הגמר (בנות עד 63 ק"ג). נציגים נוספו התחרו גם בענפים סיף ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, נציגה בענף הטאקוונדו לא זכה במדליה והפסיד בשלב רבע הגמר. המשלחת לראשונה התחרתה בענף האתלטיקה במסגרת המשחקים האולימפיים לנוער.

משחקי החורף

ההשתתפות של לבנון במשחקי החורף האולימפיים לנוער היא בעיקר סמלית. לבנון השתתפה לראשונה באולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012) ושלחה משלחת המונה שני ספורטאים, גולש וגולשת, שהתחרו בענף הסקי אלפיני. באולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016) שלחה לבנון בשנית משלחת המונה שני ספורטאים, גולש וגולשת, שהתחרו בענף הסקי אלפיני.
ספרטק מוסקבה (קטרגל)

שנים ראשונות

ב-1992, ואלרי קצ'אלין יזם את הקמת מועדון הקטרגל ספרטק. ב-1993 המועדון החל להופיע באליפות רוסיה בקטרגל תחת השם "מינקס". בעונה הבאה, השחקנים כבר זכו במדליית כסף, כשהם מסיימים במקום השני באליפות ומפסידים רק לאלופת אותה עונה — "דינה". אך הם הצליחו לגבור על "דינה" בגמר הגביע הרוסיה 1994 ולזכות בגביע. בשנת 1996 יבגני לובצ'ב מונה לאמן את הקבוצה ובעונת 1998-1999, הצליח להוביל את הקבוצה למקום שלישי באליפות.
ב-1999, על בסיס קבוצת "מינקס" הוקם מועדון "ספרטק נובורוס". לנשיא מונה יבגני לובצ'ב. בעונת 1999-2000, ספרטק סיימה במקום השני, אבל שנה לאחר מכן ספרטק הצליחה לשבור את ההגמוניה ארוכת השנים של דינה וזכתה באליפות רוסיה בקטרגל. בעונת 2001-2002, ספרטק סיימה אומנם במקום השלישי, אבל זכתה בגביע רוסיה, לאחר שהביסה בגמר את "דינה", מה שהבטיח לה השתתפות בסופרקאפ: בשנת 2001 הם הפסידו את הסופרקאפ לקבוצת "GKI-גזפרום", ובשנת 2003 זכתה בו לאחר שגברה בדרבי של מוסקבה על דינמו.
אחרי 2002, ספרטק התקשתה לשמור על מקום בצמרת ובשנת 2007, "ספרטק" חוותה בעיות כלכליות שאילצו אותה לרדת ליגה. בעקבות הפסד בודד בלבד לאורך כל עונת 2007-2008 ספרטק הצליחה לחזור לליגת העל, אולם שינתה את היכל הבית שלה — כעת המועדון ייצג את העיר רוזה ממחוז מוסקבה. אבל המועדון איבד את הספונסר שלו ובסוף 2008 חדל להתקיים. 

הקמה מחדש

הקבוצה הוקמה מחדש באפריל 2013. אומנם באתר הרשמי של הקבוצה מצוינים נתוני ההיסטוריה עוד משנת 1992, אך העיתון "ספורט-אקספרס", מציין כי למועדון החדש אין שום קשר למועדון שהיה קיים בשנים 1992-2008.
בעונת 2013/14, ספרטק שיחקה בליגת המשנה של אליפות רוסיה ובגביע רוסיה. בעונה הסדירה "ספרטק" ניצחה 19 משחקים ו-4 פעמים סיימה בתיקו ב-30 משחקים, מה שאיפשר לה לסיים במקום השני ולהעפיל לפלייאוף. ברבע הגמר "ספרטק" גברה על זניט-סרטוב 7:4 בחוץ ו-9:4 בבית והעפילה לחצי הגמר. בחצי-הגמר "ספרטק" נפגש עם "Almaz-ALROSA" וגברה עליה 6:3 בחוץ ו-5:3 בבית והעפילה הגמר. בגמר "ספרטק" פגשה "ימאל" מנובוי אורנגוי. לאחר שניצחה בבית 7:4 "ספרטק" מחץ את היריבה שלה בחוץ 11:3 וכתוצאה מכך, "ספרטק" זכתה במקום בליגת העל. 
בעונת 2014/15 ספרטק שיחקה בליגת העל הרוסית בקטרגל. בעונה הסדירה "ספרטק" ניצחה 10 משחקים ו-4 פעמים סיימה בתיקו, מתוך 39 משחקים. כתוצאה מכך, "ספרטק" סיימה במקום ה-12 והעפילה לפלייאוף. בגביע היא הודחה משלב שמינית הגמר.
את עונת 2015/16 "ספרטק" סיימה את העונה הסדירה המקום הראשון בכנס מערב. היא ניצחה 18 משחקים ו-2 פעמים סיימה משחקים בתיקו, מתוך 20 משחקים בסך הכל ובכך הבטיחה את מקומה בשלב הסופי. בשלב הסופי ספרטק גברה על "ALGA-Bashneft" מהעיר אופה במאבק מר, שהסתיים בתוצאה 7:5 אך הצליחה לגבור על מועדון "חזאר" אסטרחן בתוצאה 10:1, אשר אפשרה לספרטק להעפיל לחצי הגמר של הטורניר מהמקום הראשון בבית. בחצי-הגמר "ספרטק" פגשה את "אישים-טיומן-2" המשחק הפך למתוח והסתיים בתיקו 4:4, לאחר ההארכה המשחק הסתיים בתוצאה 5:5 ועבר להכרעה בפנדלים, שבו טיומן הציגה עליונות וגברה על ספרטק 3:1 בפנדלים. במשחק על המקום השלישי "ספרטק" נפגשה עם "Almaz-ALROSA" וניצחה בתוצאה 8:6. כתוצאה מכך, "ספרטק" סיימה במקום השלישי בליגה. 
בעונת 2016/17 "ספרטק", שוב העפילה לשלב הסופי לאחר שניצחה ב-20 משחקים,  תיקו אחד ו-3 הפסדים ב-24 משחקים. בשלב הסופי "ספרטק" גברה על "פוליטך" מסנקט פטרבורג בתוצאה 3:1, ברם ספרטק הפסידה בחצי הגמר לקבוצת המפלגה הקומוניסטית והתמודדה במשחק על המקום השלישי ושוב סיימה במקום השלישי.
חוטימסק (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה חוטימסק 13,057 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 10,977 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 91.96% בלארוסים, 6.92% רוסים ו-1.12% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (75.45%) ורוסית (24.00%).
פולו

פּוֹלוֹ הוא משחק ספורט קבוצתי המתקיים תוך כדי רכיבה על סוסים. המשחק בעיקרו הומצא באיראן ומשם התרחב לכל יבשת אסיה. מטרת המשחק היא להבקיע שערים נגד הקבוצה היריבה. הרוכבים מבקיעים שער כאשר הם חובטים את הכדור לרשת בעזרת מחבט מעץ. במשחק הפולו השערים תקפים אך ורק כל עוד מי שכבש את השער עשה זאת בזמן שהיה רכוב על סוס. לפי מסורת המשחק, משחקים נערכים בשטח פתוח וכל קבוצה מורכבת מארבעה רוכבים. בזמן המשחק נועלים הרוכבים מגפיים מיוחדים בגובה הקרסול הנקראים צ'וקה (chukka).
שבעה ימים (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסדרה מתארת את האירועים המתרחשים במחלקה מיוחדת של ה-NSA שפיתחה מכונת זמן שמתבססת על טכנולוגיה חוצנית שהושגה מהעב"ם שהתרסק ברוזוול. כפי שנאמר בפתיחת כל פרק, כדור הזמן, או כדור הצעד לאחור (צעד לאחור הוא גם שם הפרויקט כולו), שולח אדם אחד בחזרה בזמן. החזרה בזמן מוגבלת עד שבעה ימים בגלל מגבלות הטכנולוגיה החוצנית, ומכאן שם התוכנית. כיוון שכמות הדלק החוצני מוגבלת, המחלקה מקבלת היתר לבצע מסע בזמן רק בעניינים הקשורים לביטחון לאומי. קבוצת האנשים המנהלת את הפרויקט, ביחד עם הציוד, נמצאת בבסיס שנקרא 'ארץ לעולם לא', שנמצא במקום סודי במדבר נבדה.
כיוון שהסדרה התבססה על מסע בזמן, היה לה יתרון בכך שהיא יכלה לתאר באותו פרק אירועים דרמטיים (לדוגמה, התרסקות מטוס לתוך הבית הלבן) ובו בזמן לתאר את הניסיון של הדמויות השונות למנוע את האירועים האלה.

הפקה

לסדרה הופקו 3 עונות וכולן שודרו בצפון אמריקה. בממלכה המאוחדת כל העונות שודרו במסגרת ערוצי הלוויין. השידור הארצי החל בערוץ BBC2 ב-21 במאי 2001, והמשיך עד פרק 12 (הנשימה האחרונה) ואז הופסק. ב-26 בפברואר 2006 התחדשו שידורי התוכנית החל מפרק 13 (פרקרגייסט) ושודרו בערוץ BBC2 כל לילה לאחר חצות, למעט ימי שישי ושבת בבוקר כאשר משודרת הסדרה "מסע בין כוכבים". בקנדה, אוסטרליה, הודו, ניו זילנד, גרמניה, נורווגיה, פינלנד ושוודיה כל שלוש העונות שודרו כבר, ובאיטליה התוכנית נחשבה למאוד פופולרית כאשר היא שודרה בפריים טיים ביום ראשון. כל העונות שודרו בספרד, ישראל וסלובקיה, אולם בזמני צפייה לא נוחים שלא אפשרו לגבש קהל צופים רחב סביב התוכנית.
הסדרה צולמה בקליפורניה, ארצות הברית, במהלך העונה הראשונה, ובוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, במהלך העונה השנייה והעונה השלישית.
ב-21 במאי 2001 בוטלה הסדרה, למרות הרצון של UPN לרכישת פרקים נוספים, וזאת בעקבות חילוקי דעות עקרוניים בין כוכבי הסדרה ג'ונתן לה-פאיליה וג'סטינה וייל. דווח שחילוקי הדעות ביניהם היו כה עמוקים עד שבפרקים האחרונים הם סירבו להצטלם ביחד והסיבה שניתן היה לראות אותם ביחד בפרקים ששודרו הייתה בעקבות עריכה ממוחשבת ושימוש בסצנות מפרקים קודמים.