google/wiki40b huggingface dataset:
טרבאי שינדה

ביוגרפיה

שינדה נולדה ב-1850 בבולדהאנה, במחוז בראר, שכיום הוא חלק ממדינת מהאראשטרה. היא הייתה חברה מייסדת של "סאטיישודהאק סאמאג'" (Satyashodhak Samaj), בפונה - אגודה שמטרתה הייתה לשחרר את הקאסטות הנמוכות, ה"טמאים" והשודרה, מניצול ודיכוי. אביה, שעבד כפקיד במשרד המיסוי, היה פעיל רדיקלי, וגם הוא פרסם ספר, שכותרתו "רמז למשכילים המקומיים" בשנת 1871. טרבאי הייתה בת יחידה, וזכתה להשכלה רחבה מידי אביה, כולל לימודי מראטהי, סנסקריט ואנגלית.

פעילות חברתית

שינדה, יחד עם הפעילים החברתיים ג'וטיראו וסביטריבאי פולה (שהיו זוג נשוי), הקימה את הארגון "סאטיישודהאק סאמאג'" ("קהילת החיפוש אחר האמת"). הארגון שם למטרה מיגור התנאים החברתיים הקשים של הקאסטות הנמוכות, וכן של נשים שהחוקים הפטריארכליים של החברה ההודית הפעילו עליהן מגוון דיכויים. הזוג פולה יסדו את בית הספר הראשון לנערות מקאסטת הדלית (שחבריה נקראו באותה תקופה "הטמאים") בשנת 1848, וכן בית מחסה לאלמנות מהקאסטות העליונות (עליהן נאסר להינשא מחדש, דבר שהשפיע על יכלתן להתקיים) בשנת 1854. שינדה למדה מבני הזוג תאוריות חברתיות ומודעות לאופנים בהם דיכויים שונים - כמו מגדר ומעמד או קאסטה - משתלבים לכדי השפעה ייחודית על הפרט. דבר זה ייחד את עבודתה של שינדה - בעוד היו לא מעט אגודות צדקה לטובת אלמנות, למשל, שינדה פעלה מתוך ההנחה שדיכוייהן של כל הנשים כרוכים זה בזה, ושאינם תוצאה ישירה של מעמד או סטטוס חברתי.

המאסה הפמיניסטית, 1882 

שינדה כתבה את "סטרי פורוש טולאנה" בתגובה למאמר שהופיע בשנת 1881, בכתב עת שבועי בפונה, שהיה ידוע בשל עמדותיו האורתודוקסיות. המאמר עסק בתיק הפלילי נגד ויג'איאלקשמי, אלמנה צעירה ממעמד הברהמין (קאסטה עליונה), אשר הורשעה ברצח לאחר שעשתה הפלה מפחד התגובה הציבורית אם תלד ממזר, והאיום באלימות ובהדרה, ונידונה למוות. המאמר יצא נגד ה"מוסר הרופף" של נשים, ותיאר נשים הודיות כנתעבות.
מאחר שעבדה במסגרת פעילותיה עם אלמנות ממעמד זה, עליהן נאסר להינשא, שינדה הייתה מודעת היטב לשכיחות המקרים של אלימות מינית כלפי אלמנות בידי קרובי משפחותיהן, וההריונות שנבעו מכך, וכן אלימות כלפיהן כתגובה ליחסים אסורים שבהסכמה. בספרה, היא תיארה את הקו הדק עליו נשים נאלצות ללכת, שמבדיל בין היותן "נשים טובות" ל"זונות", ודיברה על המוסר הכפול בהתייחסות לגברים ולנשים, וכן דרשה זכויות מורחבות לנשים בהודו. היא טענה נגד הנטייה הרווחת להאשמת הקורבן, ובניתוחה, ציינה כיצד ניתן למצוא את רוב החסרונות המיוחסים לנשים בכמויות גדולות יותר אצל גברים, אך אצל אלו הם מקובלים ואילו נשים נענשות. היא ייחסה את ההבדל הזה לפטריארכליות של החברה, וטענה לפירוקה.
הספר, שכלל 52 עמודים, יצא בשנת 1882 ב-500 עותקים, ובמחיר תשע אנות. אך בגין התגובות העוינות שספגה בעיתונות, לא יצאה מהדורה נוספת. לכן, הספר כמעט ונשכח. יש אזכור שלו בגיליון השני של המגזין של "סטסאר", שהוציאה אגודת "סאטיישודהאק סאמאג'", אך מלבד התייחסות יחידה זו, הספר נעלם עד לשנת 1975, כאשר גילתה אותו מחדש ס. ג. מלשה, והביאה להוצאתו המחודשת.
יחיאל ישעיהו טרונק

יחיאל ישעיה טרוּנק (Trunk;‏ 15 במרץ 1887, אוסמולסק – 7 ביולי 1961, ניו יורק) היה סופר יידיש, היסטוריון חוקר תולדות יהדות פולין, מסאי ועורך.

ביוגרפיה

י"י טרונק נולד בכפר אוסמולסק שליד לוֹביץ' שבפולין למשפחת רבנים מיוחסת: אביו חיים אברהם טרונק, היה בנם של הרב משה פנחס טרונק רבה של קוטנא ונכדו של רבי ישראל יהושע טרונק, רבהּ של קוטנא ומגדולי פוסקי ההלכה בזמנו, ושל האדמו"ר ר' יצחק מוורקה; אמו הייתה בתו היחידה של הגביר ברוך גז'יבאץ בן למשפחת גז'יבאץ העשירה. בנעוריו עברה משפחתו ללודז'. בזמן מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, הצליח להגיע לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא פרסם אסופות של סיפורים קצרים ורומנים עממיים. בפעילותו כחוקר מסאי ועורך, עסק רבות בספרות יידיש ותולדותיה, בזיכרונות מפולין ובמחקרים על יהדות פולין.
י"י טרונק ערך, יחד עם אהרון צייטלין, אנתולוגיה גדולה של סיפורת יידיש. האנתולוגיה כוללת עשרות סופרים יהודים שיצרו ביידיש בין שתי מלחמות העולם: אנטאלאגיע פון דער יידישער פראזע אין פוילן: צווישן ביידע וועלט מלחמות (1914–1939) (ניו יורק: ציקא, 1946).
ספרו החשוב הוא 'פּוילן: זכרונות און בילדער', שנדפס בשבעה כרכים בניו-יורק 1953-1944. שני הכרכים הראשונים תורגמו לעברית על ידי עזרא פליישר בכותרת "פולין: זכרונות ותמונות" (ספרית פועלים, 1962). תרגום חדש של חמשת הכרכים האחרים מאת יהודה גור-אריה, בעריכת דוד אסף, אברהם נוברשטרן ובן-ציון קליבנסקי, עומד לראות אור מטעם אוניברסיטת תל אביב ובית שלום עליכם.
בשנת 1947 זכה בפרס קרן לואי למד על הרומן "פולין".
בשנת 1951 זכה בפרס צבי קֶסֶל לספרות יידיש במקסיקו.
נתיב הגדוד

היסטוריה

מקור השם בגדוד העברי ה-38 שלחם באזור נגד הטורקים במלחמת העולם הראשונה, בחלקו המזרחי של "קו שתי העוג'ות". בעת תכנונו נודע היישוב באופן זמני כ"פצאל ג'".
היישוב הוקם באפריל 1975 ועד להכשרת הקרקע השתכנו חברי המושב במעלה אפרים. במאי 1977 עבר למקומו הנוכחי. באוקטובר 1977 היו במושב 17 משפחות שהשתייכו לשתי קבוצות שהיו חלוקות על האופי הרצוי של המושב. באותה עת נבנו ביישוב 30 בתים נוספים לקליטה נוספת. לטענת חברים במושב, תוכנית האוטונומיה במסגרת שיחות השלום עם מצרים טרפדו את אכלוסם. בינתיים המושב התדרדר לחובות כבדים.
היישוב נותר דל אוכלוסין ונכלל ברשימת היישובים בתת-אכלוס של משרד החקלאות. בתחילת 2013, עם הגעתו לגודל של 87 חברים ב-44 בתי אב, הוא הומלץ להסרה מהרשימה.
רוב התושבים עובדים בחקלאות כגון: גידול ירקות לייצוא, כרם, תאנים, פרחים, וייצור חשמל שמקורו באנרגיה סולארית.
במושב מגדלים עצי ארגן שמזרעיהם מפיקים את שמן הארגן היקר שמיוחסות לו תכונות רפואיות וקוסמטיות.

אתרים בקרבת היישוב

אתר יישוב מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית א התגלה מדרום ליישוב הכולל שרידי מבנים, שלדים רבים, כלי צור, כלי אבן, כלי עצם, תכשיטים וצלמיות. באתר נמצאו 28 שלדים, רובם במצב השתמרות גרוע. באחד המבנים נמצאו שלוש גולגולות של גברים מתחת לרצפה. הקבוצה כללה גם שלדי ילדים שנקברו עם הגולגולת. הבוגרים ברובם נקברו בקבורה משנית בלא גולגולת. בין הבוגרים מספר הגברים היה גדול ממספר הנשים.
אוקלידס

ביוגרפיה

מעט ידוע על חייו של אוקלידס, מכיוון שיש מעט אזכורים שלו בספרות. תאריך ומקום הולדתו של אוקלידס כמו גם תאריך ומקום מותו אינם ידועים, והם מוערכים בצורה גסה בצמוד לדמויות התקופתיות הנקשרות בשמו באזכורים. אין שום תיאור של מראהו החיצוני של אוקלידס אשר שרד ולכן תיאורו במסגרת יצירות אמנות מודרניות נשען אך ורק על דמיונו של האמן ולמעשה, רפאל צייר את עמיתו דונטו ברמנטה בדמותו של אוקלידס. יש גם הסוברים כי הדמות מתייחסת לארכימדס.
האזכורים ההיסטוריים המעטים לאוקלידס נכתבו מאות שנים אחרי חייו, על ידי פרוקלוס ופאפוס מאלכסנדריה. פרוקלוס מציג את אוקלידס בקצרה בלבד בחיבורו מהמאה ה-5 "הערות על היסודות" כעורך של היסודות, מציין שהוא הוזכר על ידי ארכימדס, ושהמלך תלמי שאל אותו האם יש דרך קצרה יותר ללמוד גאומטריה מאשר באמצעות יצירתו היסודות ואוקלידס השיב לו כי "אין דרך המלך ללימוד גאומטריה". אף על פי שהציטוט לכאורה של אוקלידס בידי ארכימדס נתברר בסופו של דבר כעיבוד של עורכים של עבודותיו, עדיין סביר להניח כי אוקלידס כתב את עבודותיו לפני אלו של ארכימדס. בנוסף, אמיתות אנקדוטת "שביל המלך" מוטלת בספק ומכיוון שהיא מזכירה מאד סיפור דומה על מנכמוס ואלכסנדר הגדול. באזכור המפתח הנוסף והיחידי לאוקלידס פאפוס מציין כי אפולוניוס "בילה זמן רב מאוד בחברת תלמידיו של אוקלידס באלכסנדריה, וזאת הייתה הדרך בה רכש הרגלי חשיבה כה מדעיים". מן הממצאים ההיסטוריים עולה כי ככל הנראה שאוקלידס למד באקדמיה של אפלטון באתונה.
אופספרינג

אופספרינג (הצאצא – The Offspring) להקת פאנק רוק אמריקאית שהוקמה בקליפורניה. בתחילת דרכה הייתה ידועה בשירי הפאנק האגרסיביים שלה, אך לקראת סוף שנות ה-90 מיתנה את סגנונה והשתלבה במיינסטרים.

היסטוריה

אופספרינג הוקמה בשנת 1984 תחת השם Manic Subsidal כאשר דקסטר וגרג נפגשו, אך רבים מייחסים את תחילת הקריירה של הלהקה לשנת 1987 שבה הקליטה הלהקה בפעם הראשונה, תחת השם החדש The Offspring. באותה שנה הצטרפו ללהקה הגיטריסט קווין "נודלס" ווסרמן והמתופף רון וולטי. הלהקה החלה את דרכה כאשר היא מושפעת מהתרבות והמוזיקה של הפאנק הפרוע בשנות ה-70, ובעיקר מהסקס פיסטולס ומהחונקים, אשר מהם גם שאבו את מנהגם להתלבש בשחור כמעט אחיד. האלבום הראשון של הלהקה, שנקרא על שמה של הלהקה "The Offspring", יצא בשנת 1989. את האלבום קנו בעיקר חברים של הלהקה.
האלבום הבא של הלהקה, שנקרא "Ignition" ("התלקחות"), יצא בשנת 1992. האלבום מתאפיין במוזיקת פאנק מהירה, גסה ואלימה, עם מלל בהתאם, המושפעת במידה רבה מלהקת הפאנק/מטאל האמריקאית אנתרקס. האלבום הצליח יותר מהאלבום הקודם של הלהקה אך עדיין ההצלחה שלו לא הייתה מרובה.
הפריצה של הלהקה הגיע עם אלבומה השלישי "Smash" ("התנפצות") שיצא בשנת 1994, ומחזיק עד היום בשיא המכירות לאלבום שהוקלט בחברת הקלטות עצמאית, עם 11 מיליון עותקים. הלהיט מתוך האלבום "Come Out and Play" ("צא החוצה לשחק") זכה להצלחה במצעד הפזמונים בארצות הברית ולבסוף גם שודר הקליפ שלו בערוץ MTV. הלהיט הגדול ביותר של האלבום היה "Self Esteem" ("הערכה עצמית"), בו הדובר בשיר מספר איך חברתו מנצלת אותו. הצלחתה הגדולה של הלהקה ה"לא חינוכית" בקרב הנוער עוררה את דאגתם של הורים רבים, אשר שברו את הדיסקים של ילדיהם ושלחו לחברי הלהקה את הדיסקים השבורים כאות מחאה.
האלבום הבא של הלהקה "Ixnay on the Hombre" יצא בשנת 1997. האלבום יצא בחברת תקליטים הגדולה "קולומביה", שהחתימה את הלהקה. המעריצים, שלא אהבו את הרעיון שאופספרינג מאבדת את הערכים המחתרתיים שלה ועוברת להקליט אצל חברות גדולות, החלו לנטוש אט אט את הלהקה. האלבום זכה לביקורת טובה אך לא נמכר כמו האלבום הקודם.
האלבום הבא של הלהקה יצא בשנת 1998 ונקרא "Americana". ב"אמריקאנה" ניכרת בבירור תופעה של התמסחרות - ירידה באופיים הגס והפסימי של השירים לטובת פזמונים קלילים וקליטים. האלבום שילב בתוכו אלמנטים של היפ הופ ופופ. השיר מתוך האלבום "Pretty Fly (for a White Guy)" זכה להצלחה עצומה במצעדי הפזמונים ואף הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים בבריטניה. כמו כן, האלבום כולל גרסת כיסוי בסגנון פאנק לשיר הפופ הקלאסי "Feelings" של מוריס אלברט. אופספרינג שינו לא רק את הסגנון המוזיקלי של השיר, אלא גם את המילים: בעוד השיר המקורי דיבר על אהבה, בגרסה החדשה הוא מדבר על שנאה.
האלבום הבא של הלהקה "Conspiracy of One" ("קנוניה של אחד") יצא בשנת 2000. מבחינה סגנונית, היווה האלבום במידה רבה חזרה לסגנון הפאנק המסורתי של הלהקה. הלהקה רצתה שהאלבום יהיה ניתן להורדה בחינם מהאינטרנט אך חברת התקליטים של הלהקה לא איפשרה זאת. רק סינגל אחד מתוך האלבום, "Original Prankster", הוצע להורדה בחינם מהאתר הרשמי של הלהקה. בין כל הגולשים אשר הורידו את השיר הוגרל פרס של מיליון דולר.
בשנת 2003 פרש המתופף רון וולטי מהלהקה. באותה שנה הוציאה הלהקה את אלבומה "Splinter" שבו ניגן המתופף ג'וש פרז, שלא היה באמת חבר בלהקה. את מקומו בלהקה של רון וולטי תפס בסופו של דבר המתופף אטום ווילרד.
שה שה שה שה שה

שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה (בכתב סיני: 施氏食獅史; בפין-יין: Shī Shì shí shī shǐ) הוא שיר בשפה הסינית הקלאסית מאת הבלשן הסיני-אמריקאי גַּ'או יְוֵּ'אנְזֶ'ן (Zhào Yuánrèn;‏ Chao Yuen Ren;‏ 1892–1982), המהווה דוגמה מפורסמת של כתיבה תחת אילוץ. תרגום כותרת השיר הוא בערך "המעשה באדם ששמו שִי שאכל אריות". כל 92 ההברות בשיר זה מבוטאות "שְׁה" באחד מארבעת הטונים הרשמיים בסינית הקלאסית. השיר מובן כמעט בשלמותו לרוב דוברי המנדרינית המודרניים, אך זאת בצורה הכתובה ההירוגליפית בלבד; זאת משום שבמהלך מעל ל-2,500 שנות שימוש בסינית הקלאסית חלו בהגייתה שינויים רבים, דבר שגרם להיווצרותם של הומופונים רבים. כתוצאה מכך, קריאה בעל-פה של השיר במנדרינית או כתיבתו בשיטת תעתיק כלשהי הופכת אותו לחסר משמעות לחלוטין.

תרגום השיר

"דברי ימי האדון שה שאכל אריות"
"אדון שה המשורר ממשכן האבן, חובב האריות, נשבע לאכול עשרה אריות.

לעיתים קרובות הלך האדון לשוק למצוא אריות.

בדיוק בשעה עשר הלכו עשרה אריות לשוק.

ובדיוק באותו זמן האדון שה הלך לשוק.

האדון בחן את עשרת האריות הללו, ובכוח חיציו הביא את עשרת האריות אל מותם.

האדון אסף את גופותיהם של עשרת האריות, והלך אל משכן האבן.

משכן האבן היה רטוב, האדון שלח את המשרתת לנקות את משכן האבן.

משכן האבן נוקה, ורק אז ניסה האדון לאכול את עשרת האריות הללו.

רק כשניסה לאכול, הבין שעשרת האריות הללו היו למעשה עשר גופות של אריות אבן.

נסה להסביר את העניין."
דג זהב (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α בדג זהב הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-175 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.3. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β בדג זהב הוא ענק צהוב במרחק של כ-1000 שנות אור. זהו משתנה קפאידי מהבהירים ביותר בשמי הלילה - בהירותו משתנה בין דרגות 3.8 ו-4.7 במחזוריות של 9 ימים ו-20 שעות.
R בדג זהב הוא ענק אדום במרחק של כ-200 שנות אור וזהו כוכב משתנה מהסוג של מירה בקבוצת לווייתן ובהירותו נעה בין דרגות 4.8 ו-6.6. בהירותו הנראית הנמוכה נובעת מכך שרוב הקרינה נפלטת ממנו בתחום התת אדום ובתחום זה הוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר בשמים. קוטרו של הכוכב מוערך בחצי מיליארד קילומטרים - פי 370 מקוטרה של השמש והוא אחד הכוכבים בעלי הקוטר הגדול ביותר שידועים כיום.
WOH G64 - אחד הכוכבים הגדולים הידועים.

גרמי שמיים מעניינים נוספים

סופרנובה 1987A היא סופרנובה שנצפתה בשנת 1987 בענן המגלני הגדול, ולמרות שהיא ארעה מחוץ לשביל החלב היא הייתה הבהירה ביותר ב-400 השנים האחרונות.
HE 0437-5439 הוא כוכב סופר-מהיר עם מהירות של כ-720 ק"מ לשנייה. בשל מהירותו הכוכב אינו כבול על ידי כוח המשיכה של גלקסיית שביל החלב וכיום הוא נמצא במרחק של 200,000 שנות אור עם בהירות מדרגה 16.
ערפילית הטרנטולה (NGC-2070) היא ערפילית פליטה שנמצאת בענן המגלני הגדול וניתנת לראיה באמצעות משקפת ככוכב מטושטש עם בהירות מדרגה 8. זהו ענן גדול של מימן בו נוצרים כוכבים חדשים, חלקם על-ענקים, שקרינתם מעוררת את הגז וגורמת לפליטת האור הנראה. גודל הערפילית ועוצמת קרינתה הם כאלה שלו הייתה נמצאת במיקום של ערפילית אוריון היא הייתה ממלאת את כל השטח של קבוצת אוריון ואורה היה גורם להטלת צל. צורתה העכבישית הכוללת גוש מרכזי וזרועות רבות המתפתלות מסביב יצרו את כינויה.
סכר פארקר

ייצור חשמל

בתחנת הכוח שבסכר יש ארבע טורבינות פרנסיס בהספק כולל של 120 מגה-ואט. כל טורבינה שוקלת 27 טון. העומד הידראולי הוא 22 מטרים. התחנה מייצרת חשמל ביעילות של 97%. מחצית מהחשמל שהתחנה מייצרת משמשת את חברת המים של דרום קליפורניה (Metropolitan Water District of Southern California) לשאוב מים למוביל המים של נהר הקולורדו (Colorado River Aqueduct), והיתרה נמכרת לחברות חשמל בקליפורניה, אריזונה ונבדה. ייצור החשמל מוגבל בשל הדרישה לשמור על גובה פני המים באגם האווסו בין 134 ל-137 מטרים מעל פני הים למטרות נופש.

אספקת מים

אגם האווסו הוא מקור המים למוביל המים של נהר הקולורדו. מוביל המים מופעל על ידי חברת המים של דרום קליפורניה, המספקת מים לכמעט כל הערים באזור לוס אנג'לס, סן ברנרדינו וסן דייגו. חברת המים מימנה כמעט את כל העלות של בניית הסכר, אבל הסכר שייך ללשכת הטיוב של ארצות הברית ומופעל על ידה.
אגם האווסו הוא גם מקור המים למיזם מרכז אריזונה (Central Arizona Project בראשי תיבות CAP). המיזם נועד לספק מים להשקיה של שטחים חקלאיים, כמו גם לספק מי שתייה לכמה יישובים באריזונה, כולל האזורים המטרופוליטניים של פיניקס וטוסון.

מחלוקת

בניית הסכר הייתה נושא למחלוקת באריזונה. אף שהסכר נבנה כחלק מהסכם נהר הקולורדו של 1922, לא היו קבוצות פוליטיות, חבריהם וחברות חשמל פרטיות באריזונה מרוצים מהתוכנית באופן כללי וסירבו לחתום עליו עד 1944. גם אז המשיכה אריזונה להתווכח על מכסת המים שקיבלה עד שהחלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין אריזונה נגד קליפורניה יישבה את הנושא ב-1963. בית המשפט נדרש להתאים את ההסכם כמה פעמים מאז, בפעם האחרונה בשנת 2000, אך עדיין קיימות קריאות מצד אריזונה לשינוי ההסכם. ב-2008 קרא הסנטור ג'ון מקיין לנהל מחדש את המשא ומתן על ההסכם.
ב-1935 שלח בנג'מין בייקר מואר (Benjamin Baker Moeur), אז מושל אריזונה, 6 חברים מהמשמר הלאומי של אריזונה על מנת להשקיף על בניית הסכר. הם דיווחו שיש פעילות בנייה גם בצד הנהר השייך לאריזונה. התובע הכללי של אריזונה, ארתור לה פרד (Arthur La Prade) הגיע למסקנה שלחברת המים של דרום קליפורניה אין שום זכות לבנות על אדמת אריזונה, ולכן שלח המושל מואר כוח גדול יותר של המשמר הלאומי כדי לעצור את הבנייה. הכוח הוחזר לאחר שמזכיר הפנים של ארצות הברית, הרולד איקס (Harold L. Ickes), עצר את הבנייה עד שהנושא ייושב.
מחלקת הפנים של ארצות הברית תבעה את אריזונה לדין במטרה לעצור את ההפרעה של אריזונה לבנייה. לתדהמת פקידי המחלקה, צידד בית המשפט העליון בעמדת אריזונה וביטל את צו המניעה. בית המשפט פסק שהסכר מעולם לא אושר ישירות על ידי הקונגרס ושלקליפורניה אין סמכות לבנות על אדמת אריזונה מבלי לקבל את הסכמת אריזונה. אריזונה הסכימה בסופו של דבר לבניית הסכר בתמורה לאישור מיזם ההשקיה של הנהר חילה.
יאן דובראצ'ינסקי

יאן דובראצ'ינסקי (בפולנית: Jan Dobraczyński;‏ 1910, ורשה – 1994, ורשה) היה חסיד אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין.

פעילותו בתקופת השואה

עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, בספטמבר 1939, היה דובראצ'ינסקי חייל בצבא פולין. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה וברית המועצות היה דובראצ'ינסקי חבר מחתרת הארמייה קראיובה.
בתקופת הכיבוש הגרמני בפולין היה דובראצ'ינסקי מנהל שירותי הרווחה בעיריית ורשה, וסייע לז'גוטה, המועצה לסיוע ליהודים, בכך שסיפק לה מסמכים מזויפים למען ילדים יהודים. במסמכים אלה הוכרו היהודים כנכים, מוגבלים ביכולותיהם או יתומים, וזאת כדי שיתאפשר להכניסם למוסדות נוצריים - בעיקר מנזרים - ושם להגן עליהם מפני פעולות הטרור של הנאצים בוורשה. בהוראת דובראצ'ינסקי ניפקו עובדיו דו"חות מזויפים ודובראצ'ינסקי החתים אותם בחותמתו הרשמית. אנשי הצוות במנזרים בהם הוסתרו ילדים יהודים ידעו ברוב המקרים כי המוסתרים הם יהודים, ולמרות זאת הסכימו לקבלם למנזרים. דובראצ'ינסקי הציל מאות ילדים יהודים בדרך זו. הוא החשיב את סיועו ליהודים כחלק ממאבקו נגד הפולש הנאצי. הוא לא ביקש תמורה מהילדים שהוסתרו או מהוריהם. הודות לאמצעי הזהירות שנקט דובראצ'ינסקי, לא התגלה על ידי הנאצים אף אחד מהילדים שהוסתרו בעזרתו. לאחר מרד ורשה של שנת 1944 נכלא דובראצ'ינסקי במחנה הריכוז ברגן בלזן.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה היה דובראצ'ינסקי קומוניסט פולני, חבר באגודת פאקס  שהוקמה מקתולים תומכי הקומוניזם. כמו כן קיבל דובראצ'ינסקי דרגת גנרל בצבא הפולני.

הנצחה

בשנת 1985 העניקה ממשלת פולין לדובראצ'ינסקי את אות הכבוד וירטוטי מיליטארי , אות הכבוד הצבאי הגבוה ביותר שמעניקה ממשלת פולין. 
בשנת 1993 הכיר יד ושם בדובראצ'ינסקי כחסיד אומות העולם.
Travel Channel

היסטוריה

הערוץ הושק ב-1 בפברואר 1987; הוא נוסד בידי Trans World Airlines, ככל הנראה כדי להגביר את חשיפת חברת התעופה. שמו של הערוץ נגזר מהתוכניות המשודרות בערוץ העוסקות בטיולים. ב-1997 הרשת נמכרה ל-Landmark Communications, באותה תקופה הבעלים של ערוץ מזג האוויר, ובסופו של דבר ל-Paxson Communications.
Discovery Communications רכשה נתח של 70% מהערוץ בשנת 1997. ולאחר מכן רכשה את 30% הנותרים מידי Paxson בשנת 1999. בחודש מאי 2007, מכרה דיסקברי תקשורת את הערוץ לידי Cox Enterprises כחלק מעסקה גדולה בשווי מיליארדי דולרים.
ב-5 בנובמבר 2009 רכשה Scripps Networks Interactive מהערוץ 65% תמורת 1.1 מיליארד דולר. העסקה נסגרה בינואר 2010. כיום מפיצה סקריפס את הערוץ ומשדרת חלק מהתוכניות שלו בערוץ האח Food Network.
בסוף 2015 הודיעה סקריפס כי תעביר את מטה הערוץ לנוקסוויל, טנסי, כדי לאחד את הרשתות שלה במטה משותף אחד. לעובדים ניתנה אפשרות לעבור לנוקסוויל, אם כי חלקם עברו לניו יורק.
ב-25 בפברואר 2016, רכשה סקריפס את יתר 35% מהמניות של הערוץ מידי Cox תקשורת, רכישה שהעניקה לה שליטה מלאה ברשת.
ב-31 ביולי הודיעו סקריפס ודיסקברי תקשורת כי האחרונה תרכוש חלק מהשליטה בחברה בעסקת מזומן ומניות בסך 14.6 מיליארד דולר. זו הפעם השנייה שלדיסקברי יש חלק מהערוץ.

מחוץ לארצות הבית

ב-22 במרץ 2012 הודיעה חברת סקריפס כי הסכימה לשלם 65 מיליון ליש"ט (שווה ערך ל-102.7 מיליון דולר) לרכישת חברת Travel Channel International Limited, המשדרת ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אפריקה ואסיה, אך לא היה לה קשר לערוץ הטלוויזיה האמריקני עד אז. העסקה הושלמה ב-1 במאי 2012, לאחר אישור רגולטורי.

בישראל

בישראל עלה לראשונה הערוץ לשידור בשירות הטלוויזיה של סלקום, סלקום tv, ב-18 בספטמבר 2016 כמו כן הערוץ משודר בשירות הטלוויזיה פרטנר TV מאז יוני 2017. וב-HOT.
פרנסיס בייקר

פרנסיס בייקר (באנגלית: Francis Horace Baker; ‏(1887 - ?) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. ישב בדין בבית המשפט העליון המנדטורי, כאחד מהרכב שלושת השופטים שדנו בערעורו של אברהם סטבסקי מנאשמי משפט רצח ארלוזורוב, על הרשעתו בבית המשפט לפשעים חמורים, שבגינה נגזר עליו עונש מוות.

תולדות חייו

פרנסיס הוראס בייקר נולד באנגליה בשנת 1887. למד משפטים באנגליה ובשנת 1910 הוסמך ל"סוליסיטור" (תוארו של עורך דין המוסמך לעסוק בכל פעילות משפטית אך לא להופיע כטוען בבתי המשפט באנגליה, להבדיל מ"בריסטר" המוסמך להופיע ולטעון בבתי המשפט באנגליה). בייקר הגיע לארץ ישראל בראשית כיבוש הארץ על ידי הבריטים כמייג'ר – רב-סרן בצבא הבריטי, במסגרת "מינהל שטחי האויב הכבושים" ה- Occupied Enemy Territory Administration Occupied Enemy Territory Administration וכבר בשנת 1918 נתמנה לשופט. בשנת 1920 נתמנה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים. בפברואר 1927 נתמנה באופן זמני לבית המשפט לערעורים. בדצמבר 1928 מילא במשך שבועיים את מקומו של זקן השופטים בעת שמייקל מקדונל היה בחופשה. בתחילת 1929 מונה לשופט בריטי שלישי בבית המשפט לערעורים. 
בייקר הוכלל בהרכבים של בתי משפט מיוחדים שהורכבו לצורך דיון במשפטי רצח, ולצורך כך נשלח לבתי משפט במקומות שונים בארץ ישראל. 
בייקר ישב בדין במשפטים שהסעירו את היישוב היהודי בשנות ה-30. הוא ישב, למשל, בהרכב בית הדין לערעורים שביטל את גזר דין המוות של שמחה חינקיס והיה אב בית הדין בבית המשפט לעניינים פליליים בשכם במשפטו של אבו ג'ילדה, שודד דרכים ערבי ששמו הפך למושג, שנדון עם שותפו למוות. בייקר גם ישב בהרכב השופטים בערעור של אברהם סטבסקי על הרשעתו ברצח ארלוזורוב, בו זוכה סטבסקי ב-20 ביולי 1934. 
ביוני 1936 עזב השופט בייקר את ארץ ישראל ויצא לניגריה, שהייתה באותה תקופה מושבה בריטית, על מנת לכהן בה כשופט. לאחר מכן, בסוף 1955 התבקש על ידי מושל גמביה, פרסי וין-הריס, לעמוד בראש ועדת חקירה לבדיקת טענותיו של שר החינוך והרווחה פייר סאר נג'י נגד מפקד המשטרה הבריטית במושבה.
דרמשטאדט 98

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1898 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה. עד שנת 1974 הליגה הגרמנית השנייה הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית, והמועדון הצטרף לליגה זו בשנתה הראשונה. המועדון שיחק בליגה השנייה 4 עונות ברציפות מעונת 1974/1975 ועד עונת 1977/1978. בעונת 1975/1976 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ. הומבורג.
בסוף עונת 1977/1978 עלה בפעם הראשונה לליגת העל של גרמניה. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה. בעונת 1979/1980 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת פ.צ. קלן.
בסוף עונת 1980/1981 עלה בפעם השנייה לליגת העל. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה, שם שיחק 11 שנה ברציפות. בעונת 1982/1983 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד. בעונת 1986/1987 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת המבורג. בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת דיסבורג. 
בסוף עונת 1992/1993 ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית, שם שיחק 5 שנים ובסוף עונת 1997/1998 ירד לליגה הרביעית. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הרביעית וחזר לליגה השלישית. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה הרביעית עד עונת 2011/2012. בעונת 2001/2002 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת שאלקה 04. המועדון שיחק ברציפות בליגה השלישית מעונת 2011/2012 ועד עונת 2013/2014 שבסופה עלה לליגה הגרמנית השנייה. 
בסיום עונת 2014/15 ולאחר עונה אחת בליגה השנייה עלתה הקבוצה לראשונה זה 33 שנים לבונדסליגה. כעבור שנתיים ירדה הקבוצה חזרה לבונדסליגה השנייה.
דלקת עור אטופית

תסמינים

התסמינים כוללים עור יבש, מגורה, גרד ופציעות כתוצאה מגרד נשנה. לרוב האזורים הנגועים הם בקפלי הברך ופנים הזרוע, פנים, ירכיים, בטן וגב. המחלה אינה מדבקת ולרוב אינה מסוכנת, אך היא פוגעת באיכות החיים של החולה.

טיפול

הטיפול בדלקת עור אטופית מתחלק לטיפול מונע - באנטי-היסטמינים שיכולים להפחית את רמות הגרד, בשמירה על לחות העור בעזרת קרמים טיפוליים, בלבישת בגדים מאווררים, בעיקר מכותנה, ובשהייה באזורים בהם רמות הלחות באוויר גבוהות יחסית (בישראל - מישור החוף); וכן טיפול בעת החמרה - בעיקר בעזרת משחות מבוססות הסטרואיד קורטיזון, אך גם בקרמים מרגיעי גרד כמו אלוורה ותרחיצים שונים. לטיפול בקורטיזונים למיניהם יש תופעות לוואי רבות ועל פי רוב אינו מומלץ לשימוש במשך יותר משבועיים. גם פוטותרפיה היא טיפול יעיל.
היות שדלקת עור אטופית נוטה להחמיר על רקע לחץ נפשי, במקביל לטיפול תרופתי מומלץ לטפל במתחים שונים ולהימנע ממצבי לחץ.
שימוש קבוע בקרם לחות (נגד יובש ועור מגורה) יכול לעזור בהגברת הלחות באזור היובש, מה שיגרום להפחית את כמות הגירודים באזור.
המלצות רפואיות נוספות הן המעטה של מקלחות ואורכן, הימנעות מרחצה במים חמים במיוחד ושימוש מופחת בסבון ורצוי מסוג שאינו מקציף.
בשנת 2017 מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) אישר את התרופה הביולוגית הראשונה למחלה, הנקראת Dupixent. בניסויים קליניים, הראתה התרופה הפחתה משמעותית של תסמיני המחלה הכוללים גירוד, אדמומיות, עור דליל, נפיחות ועור שרוט.
מירנדה רייסון

ביוגרפיה

רייסון נולדה בבורנהם ת'ורפ כפר קטן במחוז נורפוק באנגליה. אביה ניק רייסון הוא פסנתרן ג'אז ואמה קריינית חדשות בטלוויזיה. יש לה שני אחים ושתי אחיות: אד, רוזי, סם ומיי. הוריה נפרדו כשהייתה בת ארבע, והיא גדלה בעיקר אצל אמה. רייסון למדה בבתי הספר למשחק Webber Douglas Academy of Dramatic Art.
תפקידה הידוע ביותר הוא כג'ו פורטמן בסדרת הטלוויזיה "ספוקס" בה השתתפה משנת 2005 ועד 2010. 
ב-2005 השתתפה ב-" Deep Trouble" סדרה קומית ברדיו 4 של ה-BBC. ב-2007 הופיעה בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". בפרקים "דאלקים במנהטן" ו"התפתחות הדאלקים" היא גילמה את דמותה של טלולה, רקדנית במועדון ניו-יורקי. בקטע הפתיחה היא רוקדת ושרה על הבמה כאשר אביה ניק רייסון מנגן בתזמורת המלווה אותה. היא שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הספין-אוף לילדים של "דוקטור הו" "Totally Doctor Who". היא השתתפה גם בשתי תוכניות אודיו שנעשו על פי "דוקטור הו".
ב-2007 הופיעה בסדרה Comedy Showcase של ערוץ 4 הבריטי יחד עם דנקן ג'יימס, רורי קיניר ונייג'ל הרמן. ב-2010 שיחקה בדרמה-קומית "נשוי רווק אחר" של רשת ITV . היא הופיעה בתיאטרון הגלוב בתפקיד הראשי במחזה "אן בולין" מאת הווארד ברנטון. הופעת הבכורה הייתה ב-24 ביולי 2010 וזכתה לשבחים רבים.
בקולנוע הופיעה רייסון בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש" ב-2005, ובסרט "Land of the Blind" ב-2006.
בספטמבר 2007 נישאה רייסון לראזה ג'אפרי שותפה לסדרה "ספוקס". הם התחתנו זמן קצר לאחר שהוא עזב את הסדרה. ביולי 2009 הם נפרדו והודיעו שהם מתגרשים.
בשנת 2013 הצטרפה רייסון לצוות המדבבים בסדרת ההנפשה הממוחשבת של "תומס הקטר וחברים" ומדבבת את דמותה של מילי, שהופיעה לראשונה בספיישל "מלך מסילת הרכבת".
בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. באותה שנה שיחקה בסרט "לנשום".