google/wiki40b huggingface dataset:
פלוריד קלהון

ראשית חייה

פלוריד בונו קלהון הייתה בתו של חבר הסנאט של ארצות הברית, ג'ון י. קלהון. היא הייתה אחייניתה של רבקה קלהון פיקנס, רעייתו של חבר הקונגרס של ארצות הברית, אנדרו פיקנס. ב-8 בינואר 1811 היא נישאה לג'ון קלהון, בן דודו של אביה, זמן קצר לאחר נישואיהם נבחר ג'ון לקונגרס והשאיר את פלוריד כאחראית על אחוזת המטעים שלהם, פורט היל, כיום בתחומי קלמסון, קרוליינה הדרומית. במשך 18 שנים הביאה קלמסון לעולם 10 ילדים, חמש בנות שמתוכן שלוש מתו בינקותן, וחמישה בנים. ילדתה הרביעית, אנה מריה, נישאה לתומאס גרין קלמסון, מייסדה של אוניברסיטת קלמסון שבקרוליינה הדרומית.
ב-1817 הצטרפה קלמסון לבעלה בוושינגטון די. סי., כאשר התמנה לתפקיד מזכיר המלחמה.

הגברת השנייה של ארצות הברית

שמונה שנים לאחר מכן, ב-1825, הייתה קלהון לגברת השנייה של ארצות הברית, בעקבות בחירתו של בעלה כסגן הנשיא, ובמעמד זה היא הייתה עד 1832.

שובה לקרוליינה הדרומית

בעקבות התפטרותו של בעלה מתפקיד סגן הנשיא ובחירתו לסנאט ב-1832, שבה קלהון לפורט היל, וחידשה את מעמדה הקודם כגבירת האחוזה. מאחר שיורשיו של ג'ון קלהון בתפקיד סגן הנשיא, מרטין ואן ביורן וריצ'רד ג'ונסון, לא היו נשואים במהלך כהונתם, נותר תפקיד הגברת השנייה פנוי עד 1841.
ג'ון קלהון נפטר ב-1850. ב-1854 היא מכרה את האחוזה לבנה הבכור, אנדרו פיקנס קלהון. שנה לאחר מכן עברה קלהון לבית קטן יותר בעיירה פנדלטון הסמוכה שאותו היא כינתה "מי קאסה" (Mi Casa). קלהון האריכה ימים לאחר מות שישה משבעת ילדיה שהגיעו לבגרות. לאחר מותו של בנה אנדרו ב-1865 היא הגישה בקשת עיקול כנגד יורשיו.

מותה

פלוריד קלהון נפטרה ב-25 ביולי 1866 ונטמנה בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט פול שבפנדלטון. היא נטמנה ליד ילדיה, אך בנפרד מבעלה שקבור בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט פיליפ שבצ'ארלסטון. אחוזת פורט היל נמכרה בסופו של דבר במכירה פומבית לאחר הליכים משפטיים ממושכים. מנהל העיזבון שהופקד על אחוזתה זכה במכירה והיא חולקה בין יורשיה שנותרו בחיים. בתה, אנה מריה קלהון קלמסון וחתנה, תומאס גרין קלמסון, קיבלו כשלושה רבעים מהאחוזה, כולל הבית ונינתה, פלוריד איזבלה לי, קיבלה את הרבע הנותר.
הארמייה השנייה (מצרים)

ארמיית השדה השנייה (בערבית: الجيش الثاني الميداني) היא ארמייה של צבא מצרים שהוקמה ב-1968 ומפקדתה נמצאת באיסמעיליה.
בדרך כלל, מפקד על הארמייה קצין בדרגת לוטננט גנרל שיש לו לפחות 34 שנות ותק בשרות הצבאי. הארמייה מדווחת ישירות למטה הכללי של הצבא המצרי.
דוב גולדברג

קורות חיים

גולדברג נולד בעיירה שאקי שבפלך סובאלק בליטא (אז באימפריה הרוסית), בן לאלכסנדר סנדר ואח של יצחק ליב גולדברג. עוד מנעוריו היה חובב ציון. הוא למד בברלין והנובר, ב-1891 הוסמך למהנדס כימיה. ב-1898 השתקע בווילנה והקים שם מפעל. עם הופעת ההסתדרות הציונית גולדברג היה אחד מראשיה של ההסתדרות בפלך וילנה. גולדברג היה אחד הדוברים בועידת הלסינגפורס; בנאומו דיבר על עבודה מעשית בארץ ישראל ועבודה ברוסיה למען ארץ ישראל. בנוסף השתתף בוועידה הרביעית והחמישית של התנועה הציונית ברוסיה.
גולדברג השתתף במערכת של כמה עיתונים ציוניים, רזסבייט, בודושצנוסט ודי וועלט. הוא פרסם מאמרים הנוגעים להגירה יהודית ודמוגרפיה יהודית ופרסם עבודה על תוצאות המפקד של 1897 ויהודים. ב-1917 הוא יסד ירחון בשם ארץ ישראל בשפה הרוסית למטרת מחקר מדעי כלכלי של ארץ ישראל.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא הגיע בשליחות התנועה הציונית לקופנהגן, סטוקהולם, לונדון וארצות הברית. בוועידה השביעית של ציוני רוסיה הוא נבחר לחבר של הוועדה המרכזית של ציונות רוסיה ונבחר ליושב ראש של הוועדה הארץ ישראלית שלה. הוא עזב את רוסיה בשנת 1919 והיה נציגה של הציונות הרוסית בוועד המשלחות היהודיות בזמן ועידת ורסאי. ב-1920 הוא הפך למנהל מחלקת המסחר והכספים של ההנהלה הציונית בלונדון, היה ממייסדי קרן היסוד ופעיל מרכזי בהכשרת היישוב.
בראשית 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה לחיפה שם קיווה לייסד מפעל למלט, ואכן שותפיו למיזם הקימו את נשר מפעלי מלט ישראליים. בהמשך השתקע בתל אביב, יסד חברת "הבונה" והקים מפעל למוצרי בניין. כמו כן היה שותף בבית החרושת ללבני סיליקט.
הוא נפגע בזמן מאורעות תרפ"א במאי 1921, נשלח לברלין לקבלת טיפול רפואי. הטיפול לא הצליח, וכאשר חזר ארצה, נפטר בכ"ד בתמוז תרפ"א השאיר אחריו משפחה ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בצוואתו היה סעיף המצווה לבני משפחתו לתת מעשר מהונו לקרן קיימת לישראל.
לגולדברג היו שני בנים: אליהו שנישא לירדנה, בתו של חיים מרגלית-קלוריסקי ואלכסנדר.
נכדו של דוב גולדברג (בנם של אליהו וירדנה) נקרא על שמו דב בוריס גולדברג. במהלך השנים הוא עיברת את שם משפחתו ל"גל". בוריס (דב) גל היה ממקימי קיבוץ מעגן מיכאל ומחלוצי הדיג העברי במדינת ישראל.
על שמו רחוב בתל אביב.
הרולד סאקאטה

קריירה

טושיוקי סאקאטה נולד בהונולולו שבהוואי, למשפחה ממוצא יפני. כשהוא עבר לארצות הברית הוא אימץ לעצמו את השם המערבי יותר "הרולד". בהיותו בן שמונה עשרה, הוא שקל 51 קילו והיה בגובה 1.73 מטר. היות שרצה "להיראות טוב כמו החבר'ה האחרים", הוא החל להרים משקולות. הוא השקיע זמן ניכר מצעירותו בהרמת משקולות וזכה במדליית כסף מטעם ארצות הברית באולימפיאדת לונדון (1948) בלונדון, בהרימו משקל כולל של 410 קילוגרמים בקטגוריית המשקל הכבד. הוא גם עסק בהיאבקות מקצוענית תחת השם טוש טוגו (Tosh Togo) החל מראשית שנות החמישים לתחילת שנות השישים, ונהיה אלוף נבחרת ההיאבקות הקנדית.
מפיקי בונד הארי זלצמן ואלברט ברוקולי הבחינו בסאקאטה בשל מבנהו המוצק – הוא היה בגובה 1.75 ושקל 129 קילוגרם – שבנוסף למבטו המפחיד, הפך אותו לבחירה המושלמת לתפקיד אודג'וב, מתאגרף עבר אחר, מילטון רייד (Milton Reid) עבר מבחן בד לתפקיד.
ב-1964 הזמין רייד את סאקאטה לתרות היאבקות והתפקיד יינתן למנצח. אולם מאחר שרייד היה בד"ר נו ודמותו נהרגה, המפיקים החליטו לבחור בסאקאטה ותחרות ההיאבקות לא התקיימה.
כאודג'וב, הוא היה שומר ראשו של הגיבור הרשע אריק גולדפינגר וכובע הברזל החד שלו הפך למפורסם ולסימן מסחרי של הסדרה שנהפך לפרודיה.
הוא שיחק במספר סרטים אחרים בתפקידים דומים והוסיף את "אודג'וב" כשם האמצעי הלא-פורמלי שלו (הוא השתתף בסרט The Happy Hooker Goes to Washington, וברשימת הקרדיטים הופיע שמו כהרולד "אודג'וב" סאקאטה).
בזמן שצילם את סצנת מותו של אודג'וב, ידו נכוותה קשות, אולם הוא השאיר אותה במקום עד ששמע את הבמאי גאי המילטון אומר "קאט".
במשך הזמן מיומנויות המשחק של סאקאטה השתפרו. הוא כיכב לצד ויליאם שאטנר בסרט Impulse, שבו הוא מגלם את דמותו של קרטה פיט. הוא גם הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה Gilligan's Island בתור הביריון של רורי קלהון (Rory Calhoun) ב-1971, סאקאטה הופיע בקביעות בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים Sarge, בה כיכב ג'ורג' קנדי.
הוא גם הופיע בפרסומות טלוויזיה לסירופ נגד שיעול פורמולה 44 של חברת Vicks בשנות השבעים. בפרסומת נראה סאקאטה הורס את ביתו ומפחיד את משפחתו ככל שהתקפי השיעול שלו הלכו והחמירו. הפרסומת הראתה שכף של פורמולה 4 תשקיט גם את השיעול החמור ביותר. בסיום הפרסומת הבית מבולגן אבל כולם קדים זה לזה באדיבות ובשלווה.
הוא הופיע גם בתוכנית Tonight Show בה עשה פרודיה על הפרסומת כשהרס את אתר ההסרטה של ג'וני קרסון.
סאקטה הלך לעולמו מסרטן בהונולולו שבהוואי.
גרנד הוטל

הפקה

מפיק הסרט אירווינג ת'ולברג רכש את הזכויות לספר ב-13,000 דולר לשם הפקת מחזה. בעקבות הצלחת המחזה, הוזמן תסריט אצל ויליאם דרייק ובלה בלז'. תקציב הסרט היה 700,000 דולר. שאלת בחירתה של גרטה גרבו לתפקיד הבלרינה הרוסית עוררה מחלוקות, עקב מבטאה השוודי החזק.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות חיוביות ואף הוגדר כפורץ דרך. מבקרים הגדירו את הסרט כמקור לסרטים כמו האחד עשר של דני אושן ופארק גוספורד. הסרט זכה לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר אך לא היה מועמד לפרס באף קטגוריה אחרת. הוא זכה להצלחה כלכלית הודות להכנסות בסך כ-2,250,000 דולר, לעומת תקציבו הנמוך ממיליון דולר.
עדו נתניהו

ביוגרפיה

נתניהו נולד ב-1952 בירושלים, בנם של צילה ובן ציון נתניהו, היסטוריון. בשנות השישים, התגוררה המשפחה לסירוגין בארצות הברית ובישראל. בשנת 1970 התגייס לצה"ל, וכאחיו הגדולים, יונתן נתניהו ובנימין נתניהו, שירת בסיירת מטכ"ל. בין המבצעים שבהם השתתף היה מבצע ארגז, שעליו פיקד אחיו יוני. לאחר שירותו למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ואת התמחותו עשה במחלקת הרדיולוגיה בבית החולים "מאונט סיני" שבניו יורק. 
כאביו וכאחיו בנימין, ידוע נתניהו בדעותיו הפוליטיות הימניות. בספטמבר 2004, כשאחיו שימש כשר האוצר בממשלתו של אריאל שרון, חתם נתניהו, יחד עם אביו, על עצומת אנשי רוח נגד תוכנית ההתנתקות.
מאז 2008, לאחר שפרסם ספרים, מתרכז נתניהו בכתיבת מחזות שהועלו ברחבי העולם, בין השאר בניו יורק (״אוף ברודוויי״), תל אביב, סנקט פטרבורג, מוסקבה וטשקנט. 
מתגורר בירושלים, נשוי למשפטנית דפנה נתניהו ולהם שני ילדים.
ווסטוק (אי)

גאוגרפיה

אורכו של האי 0.7 ק"מ ושטחו 0.24 קמ"ר. האי מלבני בצורתו. שיא גובהו מעל פני הים - 5 מטרים. האי מכוסה בסבך של עצי פיסוניה.
האי מהווה חלק מ"שמורת הטבע האי ווסטוק" בשל הצורך להגן על מושבות הקינון של ציפורי הים שבאי ובהם: 
סולה אדומת-רגל (Sula sula), פרגטה גדולה (Fregata minor), נודי שחורה (Anous minutus) ושחפית הפיה (Gygis alba).

היסטוריה

האי התגלה על ידי מגלה הארצות הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1820, אשר קרא לו על שם ספינתו - ווסטוק - "מזרח" ברוסית. ארצות הברית הכריזה כי האי נמצא בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו אולם בפועל לא כרתה גואנו באי.
עירית גלוסקינוס

ביוגרפיה

גלוסקינוס גדלה בירושלים. היא התאמנה בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתו של דוד סיבור, "סוכו".

1979

באליפות ישראל בשחייה לגילאים הצעירים (12-10) שנערכה באוגוסט 1979 זכתה גלוסקינוס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 11 של 2:31.19 דקות.

1982

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכתה גלוסקינוס במדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:54.24 דקות, אחרי הדר רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:14.12 דקות, ולפני הדר קליינמן בת ה-12 (9:55.36 דקות), שתיהן ממכבי קריית אונו.

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה גלוסקינוס ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 של 2:29.01 דקות, לפני שרון אקסלרוד שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:36.85 דקות ותמר הראל (2:44.01 דקות) שתיהן מהפועל עמק חפר/נתניה. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:10.74 דקות, אחרי ליאור בירקאן בת אגודתה לשעבר ששחתה בקבוצת הפועל גש"מ (1:09.96 דקות) ולפני תמר הראל מהפועל עמק חפר/נתניה (1:14.12 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:47.24 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (9:31.30 דקות) ולפני יפעת שור (9:50.47 דקות), שתיהן ממכבי קריית אונו.

1984

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה גלוסקינוס ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.38 דקות, לפני ליאורה ארז בת אגודתה (1:13.59 דקות) ותמר הראל (1:14.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:33.48 דקות, לפני רוית שילה מהפועל ערד (2:39.93 דקות) וליאורה ארז (2:40.00 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.71 דקות, אחרי אילה הדר (1:02.60 דקות) ולפני הדר גת, שתיהן מהפועל גש"מ. מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.74 דקות, אחרי הדר קליינמן שקבעה שיא נוער חדש של 9:16.59 דקות ויפעת שור (9:43.40 דקות).

1985

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1985 זכתה גלוסקינוס ב-3 מדליות אישיות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.66 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:12.97 דקות) וליאורה ארז (1:13.39 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.32 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (1:01.09 דקות) ולפני ענת ישראל ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:02.47 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.91 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:33.88 דקות) ולפני זוהר לבנסברג מהפועל גליל עליון (2:38.08 דקות).
באליפות ישראל בקרב רב (4 משחים ב-4 סגנונות ו-200 מעורב אישי) שנערכה בקיבוץ חפציבה בספטמבר אותה שנה זכתה גלוסקינוס במדליית זהב לפני נוגה ויזל.
קרוקט ג'ונסון

ביוגרפיה

נולד בניו יורק וגדל בקווינס. למד אמנויות בקופר יוניון (Cooper Union) ב-1924 ובאוניברסיטת ניו יורק ב-1925. 
את הבחירה בשם העט הסביר כך: "קרוקט היה שם החיבה שלי בילדותי. שמי האמיתי דיוויד ג'ונסון ליסק. "ליסק" היה קשה מדי להגות – אז – עכשיו אני קרוקט ג'ונסון!"
ג'ונסון שיתף פעולה עם אשתו, רות קראוס, בארבעה ספרי הילדים: The Carrot Seed (עובד לעברית בידי חנה הורן כ"זרע של צנונית"), How to Make an Earthquake, Is This You?, ו-The Happy Egg.
ספריו "אהרן והעיפרון הסגול", "האגדה של אהרן" (Harold's Fairy Tale) ו"תמונה בחדר של אהרן" (A Picture for Harold's Room) עובדו להנפשה על ידי ג'ין דייץ'.
ג'ונסון נפטר מסרטן הריאה ב-1975.
אבי לינקולן

תולדות חייה

אנה מריה וולדגידג נולדה בשיקגו וגדלה באזורי הכפר של מישיגן, בת עשירית מבין 12 ילדים. בתחילת שנות החמישים נדדה להונולולו בשאיפה להפוך לזמרת במועדוני ג'אז. בהונולולו פגשה את בילי הולידיי, שהייתה למשפיעה המרכזית עליה ואת לואי ארמסטרונג. בהמשך עברה עם הפזמונאי בוב ראסל, שהפך למנהלה הראשי, ללוס אנג'לס. בעצתו גם שינתה את שמה כסמל לזכרו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן.
ב-1956 הוציאה את תקליטה הראשון "Affair ... a Story of a Girl in Love" ("רומן... סיפור של נערה מאוהבת") והופיעה כשחקנית בסרט "The Girl Can't Help It" עם ג'יין מנספילד. הן על עטיפת האלבום והן בסרט היא הופיעה לבושה בתלבושות סקסיות מפתות. שנה לאחר מכן הוציאה את תקליטה השני עם נגן הסקסופון סוני רולינס והמתופף מקס רואץ', "That's Him" ("זה הוא"), גם בתקליט זה שמרה על תדמיתה המפתה. בהשפעתו של רואץ' פנתה לכיוון הבי בופ, לפעילות בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ולתדמית קשוחה ומקורית יותר שהונצחה לראשונה בתקליטם המשותף "We Insist! Max Roach's Freedom Now Suite" ("אנו מתעקשים! סוויטת החופש של מקס רואץ'") מ-1960. בתקליטם הבא החלה גם לכתוב לעצמה שירים.
ב-1962 נישאה למקס רואץ'. ב-1964 כיכבה בסרט "Nothing but a Man" המגולל סיפור המתרחש בדרום ארצות הברית ומציג סיפור קשה של הפרדה גזעית. ב-1968 הופיעה כמשרתת איווי בתפקיד קומי בסרט "For Love of Ivy" ("לאהבתה של איווי") לצד סידני פואטייה, על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. רק לאחר גירושיה מרואץ' ב-1970 חידשה את הקלטות הג'אז שלה. במהלך שנות השבעים הופיעה במספר הופעות בסדרות טלוויזיה, בהן הכל נשאר במשפחה.
ב-1972 נסעה לסיור במדינות אפריקה ואף זכתה בפרסים מאת ממשלות זאיר וגיאנה. בתקופה זו התרכזה בכתיבת טקסטים. ב-1980 עברה לניו יורק וחזרה להופעות, החל מתקופה זו החלה להופיע חבושה במגבעת שחורה, שהפכה לסמלה. תקליטה מ-1991 "The World Is Falling Down" ("העולם מתמוטט") זכה להצלחה מרשימה בקרב המבקרים ובציבור, כך גם התקליט "You Gotta Pay the band" שהקליטה עם סטן גץ ותקליטה מ-2007 "Abbey Sings Abbey" בו שרה משיריה בפרשנות חדשה. בתקליטיה "Throw It Away" ו-"When I'm Called Home" שרה שירים מכל המסורת האמריקאית בעיבוד ג'אז מספר השירים האמריקאי הגדול ועד בוב דילן, תקליטים אלה וההופעות שבאו בעקבותיהם זכו לפופולריות רבה ולהערכת הביקורת.
באוגוסט 2011 נבחרה בסקר המבקרים של המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז.
ביצת פסחא

ביצי פסחא הן ממנהגי חג הפסחא הנוצרי ומסמליו. באופן מסורתי ביצי הפסחא היו ביצים מבושלות שקליפתן נצבעה ועוטרה בציורים שונים. כיום משתמשים במדינות המערב בתחליפים כגון ביצי שוקולד או ביצי פלסטיק ממולאות ממתקים. ביצי פסחא משוקולד נעטפות לרוב ביריעת אלומיניום צבעונית מבריקה. אחרות עשויות סוכר מגולגל ומעוטרות בטכניקות של קישוט עוגות. ישנן גם ביצי ג'לי, עשויות מסוכריית פקטין מצופה בסוכר. את הביצים מחביאים לכאורה ארנבי פסחא כדי שהילדים יחפשו אותן  בבוקר החג.
בחנויות פיש אנד צ'יפס סקוטיות מוכרים במהלך החג ביצי פסחא משוקולד בטיגון עמוק. 
במדינות מזרח אירופה מציירים על ביצי עץ הנשמרות כמזכרת ואף נאספות כתחביב.

תולדות המנהג

ביצי הפסחא וארנבי הפסחא הם מנהגים העתיקים מהחג עצמו, והיוו סמלי פריון. אכילת ביצה מבושלת כסמל לאביב הייתה נהוגה בחגיגות האביב של הרומאים וייתכן שמשם נובע מנהג אכילת ביצה קשה בליל הסדר כזכר לקורבן חגיגה (אך גם כאות אבלות על חורבן בית המקדש). הפרסים הזורואסטריים צבעו ביצים כחלק מחגיגת נורוז, ראש השנה שחל ביום השוויון האביבי.
בנצרות קישרו בין הביצה כסמל להתחדשות ובין חזרתו של ישו מהמתים - לביצה נוספה משמעות סמלית חדשה, כסמל של אבן הקבר ממנו קם ישו בתחייתו. ייתכן שהביצה נקשרה לחג הפסחא כיוון שנאכלה לסיום התענית, תקופה לפני הפסחא בה התנזרו ממאכלים שונים, ביניהם ביצים.
בישול הביצים איפשר לדחות את זמן אכילתן, לכן ביצים מבושלות הן רכיב עיקרי במאכלי חג הפסחא, למשל המאכל "הורנסו" בספרד.

עיטור הביצים

באוקראינה ומדינות אחרות בעלות תרבות סלאבית ביצי פסחא הם סמל התחדשות פופולרי מאוד. באזורים אלו משתמשים בתהליך עיטור המכונה "פיסנקה", היוצר ביצים צבעוניות מבריקות בדוגמאות מורכבות.
סוג מיוחד של ביצי פסחא הן ביצי פברז'ה, יצירות אמנות יקרות ערך שהוכנו על ידי האמן פטר פברז'ה עבור הצארים של רוסיה בין השנים 1885–1917. ביצי פברז'ה עשויות מתכות יקרות או אבני חן ומעוטרות באבני חן ונחשבות יצירות מופת של צורפות.  
ישנן שיטות עיטור רבות, ומסורות רבות למסירת הביצים - כאות לידידות, לאהבה או לאיחולים.

משחקים ותחרויות

פעילות חג שכיחה היא ציד ביצי פסחא - הן מוחבאות מחוץ לבית, או בתוכו אם מזג האוויר אינו מאפשר לשהות בחוץ, והילדים רצים סביב ומחפשים אותן. לעיתים מנוהל המשחק כתחרות והמנצח הוא מי שימצא את מרב הביצים. עבור ילדים כבדי ראייה קיימות ביצי פסחא מצפצפות כך שיוכלו לאתר את הביצים המוחבאות. בצפון אנגליה היה נהוג לבשל את הביצים עם קליפות בצל יבש כדי שיצבעו בחום, במקום לצבוע אותם, והילדים התחרו על מציאתן ולאחר מכן הן נאכלו.
בצפון אנגליה וכן בבולגריה, קרואטיה, סרביה ובמדינות נוספות משחקים בחג הפסחא בביצים קשות, אשר המשתתפים צריכים להכותן זו בזו. המנצח הוא מי שברשותו נותר המספר הרב ביותר של ביצים לא פגועות. המפסידים נאלצים לאכול את ביציהם. 
באזורים מסוימים של הממלכה המאוחדת (כמו סקוטלנד וצפון-מזרח אנגליה) ישנה מסורת של גלגול ביצי פסחא צבועות במורד גבעות תלולות. בארצות הברית מסורת דומה היא גלגול הביצים ברחוב שטוח באמצעות כף. בארצות הברית מוזמנים כל שנה אלפי ילדים בני פחות משמונה לחגיגת גלגול ביצי פסחא במדשאת הבית הלבן. החגיגה מלווה במופעים ובמאכלים מסורתיים, ומתנהלת כמסורת כל שנה מאז שנת 1878.
Redemption (מסע בין כוכבים: הדור הבא)

חלק 1

קפטן פיקארד נוסע לעולם הבית הקלינגוני כדי לפקח על מינויו של גאורון כמנהיג המועצה העליונה (הקנצלר), במסגרת תפקידו הטקסי כבורר הירושה של הקנצלר הקודם ק'מפק. האנטרפרייז נתקלת בספינת חלל קלינגונית הנושאת את המנהיג העתידי עצמו. גאורון מגלה לאנשי הפדרציה כי ישנה שמועה כי קרובי משפחתו של דוראס, זוממים לגרום למלחמת אזרחים באימפריה. קפטן פיקארד מסביר לגאורון שהוא אינו יכול מראש לתמוך בו כי הדבר יחשב להתערבות פנימית אלא למלא את תפקידו הטקסי על פי החוק הקלינגוני. בדרכם לחדר השיגור, וורף מיידע את גאורון (שנמנע מלדבר עמו בשל אות הקלון שקיבל על משפחתו) אודות הבגידה של דוראס ואביו ומבקש להחזיר למשפחתו את כבודם האבוד. גאורון מודה לו על המידע אך מסרב לבקשתו.
בינתיים, וורף מבקש חופשה כדי לבקר את קורן אחיו, השולט על צי קטן של ציפורי טרף קלינגוניות (ספינות חלל קרביות), ומפציר בו לתמוך בגאורון על מנת שהאחרון יגאל וישקם את כבוד משפחתם ובית אביהם אך הוא מסרב.
במקביל, טקס ההכתרה של גאורון נקטע כאשר האחיות לבית דוראס מציגות את בנו הלא חוקי של אחיהם המנוח שלהם, טוראל, כיורש אביו ובעל זכות ערעור על גאורון. פיקארד נדרש מתוקף תפקידו הטקסי לשקול את מועמדותו של טוראל. בהסתמך על החוק הקלינגוני, פיקארד מגיע למסקנה שטוראל הוא חסר ניסיון מכדי להיות מנהיג. גאורון חוזר לספינתו ונפגש שוב עם וורף, שמציע את תמיכת אחיו בתמורה לגאולת בית אביו. גאורון מסרב בתחילה, אך הם מותקפים על ידי שתי ספינות הנאמנות לבית דוראס. בעזרת וורף וצי הספינות של קורן, הם מצליחים להדוף את התוקפים. פיקארד משלים את הטקס ומכתיר את גאורון לקנצלר- ראש המועצה העליונה הקלינגונית. גאורון גואל את בית מוג, אביהם של וורף וקורן ומשיב לו את כבודו האבוד.
לאחר פתיחתה הרשמית של מלחמת האזרחים על ידי האחיות לבית דוראס, גאורון מבקש את עזרת פיקארד. הקפטן מסביר לו ולוורף כי חוקי הפדרציה אוסרים עליהם לנקוט צד בסכסוך הפנימי הקלינגוני. בתגובה, וורף מתפטר מתפקידו כקצין בצי הכוכבים כדי שיוכל לסייע לגאורון וקורן. הוא מסביר לקפטן את בחירתו במונולוג הבא: "חולצתי משדה הקרב בקיטאמור על ידי בני אדם. גודלתי באהבה על ידי בני אדם. ביליתי את רוב חיי ליד בני-אדם. נלחמתי לצידם, אך נולדתי קלינגוני. לבי בעולם ההוא. אני כן שומע את זעקת הלוחם. מקומי עם בני עמי". פיקארד עונה לו: "אתה לקחת את התכונות הטובות ביותר של האנושות והפכת אותם לחלק ממך. התוצאה היא אדם שאני גאה לכלול בצוות הקצינים תחת פיקודי".
כאשר האנטרפרייז מתפנה מהאזור לפני שהסכסוך הגלוי מתחיל, טוראל והאחיות דוראס סוברים שפיקארד הוא פחדן, אך בעלת בריתם הרומולאנית, קומנדר סילה, אישה בעלת דמיון יוצא דופן לטאשה יאר, יוצאת מהצללים ומזהירה אותם שפיקארד עשוי לחזור.
מלון ארבע העונות (הונג קונג)

מלון ארבע העונות, הונג קונג (באנגלית: Four Seasons Hotel Hong Kong; בסינית מסורתית: 香港四季酒店) הוא מלון בדרגת חמישה כוכבים בבעלות Sun Hung Kai Properties, המצוי בסנטרל, מרכז העסקים הבינלאומי, הונג קונג, בסמוך למעבורת בין הונג קונג למקאו, ומשיק לנמל ויקטוריה; בניית המלון הושלמה בספטמבר 2005.‏
זהו בניין בן 45 קומות, המציע 399 חדרים ו-519 יחידות דיור (ששייכות ל-Four Seasons Place). הוא מתופעל בידי Four Seasons Hotels and Resorts, רשת מלונות שמרכזה בקנדה.
בנובמבר 2009, המלון הפך למלון הראשון בעולם שבין כתליו שוכנות שתי מסעדות של שלושה כוכבים כל אחת במדריך מישלן האדום. המסעדה הצרפתית "קפריס" (Caprice) זכתה בשלושה כוכבים במהדורת שנת 2010 של מדריך מישלן האדום להונג קונג, ובכך היא הצטרפה למסעדה הקנטונזית "לונג קינג הין" (Lung King Heen), שקיבלה שלושה כוכבים במהדורת 2008.‏
שילוב (מסלול צבאי)

שילוב הוא מסלול גיוס מיוחד הכולל שירות צבאי מלא של שלוש שנים בצה"ל, ושנתיים לימוד בישיבה, עם אפשרות ללימודי המשך. התלמידים מתחילים בשנת הלימודים הראשונה מיד לאחר בית הספר ובסופה מתגייסים לשנה וחצי. לאחר שנה וחצי חוזרים התלמידים לעוד שנה בישיבה, ולאחריה משלימים עוד שנה וחצי בצבא. בניגוד לשירות במסגרת של ישיבות ההסדר התלמידים אינם משרתים במחלקות נפרדות, ויכולים להתגייס לכל יחידה בצה"ל.
ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שנסגרה בתחילת ה'תשס"ט הייתה הישיבה הראשונה שפעלה במסלול זה. ישיבה אחת פועלת במסלול זה, ישיבת מעלה גלבוע, השייכת אף היא לתנועת הקיבוץ הדתי.
מות מארה

ההיסטוריה של הציור

הציור מציג את מותו של ז'אן-פול מארה, רופא ממוצא שווייצרי ומהפכן, שהיה אחד משלושת "הטריומווירים" המונטניארדים לאחר הפיכת ה-10 באוגוסט 1792 (יחד עם ז'ורז' דנטון ומקסימיליאן רובספייר) והמסיתים הראשיים שהובילו לשלטון הטרור שנפתח לאחר מותו. מארה נרצח, בעת שטבל באמבט מרפא, על ידי שרלוט קורדה, אוהדת הסיעה הז'ירונדינית הליברלית יחסית. ההתנקשות במארה עוררה פאניקה וזעם בקרב המונטניארדים והייתה אחד המניעים הראשיים להחלת שלטון הטרור. קורדה עצמה הוצאה להורג באמצעות גיליוטינה ב-17 ביולי 1793. דויד היה מקורב למארה ותמך ברובספייר. דויד אף ארגן את הלוויה המפוארת של מארה וצייר את דיוקנו כמרטיר החשוב ביותר של המהפכה. 
הציור הוצג באספה המחוקקת כארבעה חודשים לאחר מותו של מארה, והפך להיות מכשיר תעמולה בידי השלטון המהפכני. תלמידיו של דויד אף יצרו כמה העתקים של הציור בין השנים 1793-1794. לאחר הוצאתו להורג של רובספייר בשנת 1794, סר חינו של הציור בעיני השלטון החדש, ובשנת 1795 הוא הוחזר לרשותו של דויד. לאחר מותו של דויד נשכח הציור ומשפחתו ניסתה למכור אותו ללא הצלחה. 
במחצית המאה ה-19 החלה התעניינות מחודשת ביצירה, בייחוד לאחר שהמשורר ומבקר האמנות שארל בודלר כתב על הציור. עדות להתעניינות זו ניתן למצוא בציור "שרלוט קורדה" (1860) מאת הצייר הצרפתי פול ז'אק אמי בודרי (Paul-Jacques-Aimé Baudry), המתאר את מחזה המוות מציורו של דויד מזווית ראייה שונה, החושפת את דמותה של קורדה.
במהלך המאה ה-20 שימש הציור השראה לציירים שונים, כדוגמת פאבלו פיקאסו, אדוארד מונק והאמן הברזילאי ויק מוניז שצילם בשנת 2008 בהר הזבל הגדול שבריו את סנטוס מראשי מלקטי הזבל כשהוא שוכב בג'קוזי מקולקל שמצא במזבלה. היצירה "מות מארה" בגרסה של ויק מוניז נמכרה במכירה פומבית בלונדון ב-28 אלף דולר לשיקום תנאי העסקתם של מלקטי הזבל בריו דה ז'ניירו.
בספרות בולט מחזהו של פטר וייס (Peter Weiss) - "מארה סאד" (1963), המשתמש בציור כבסיס מרכזי לעלילת המחזה.

תיאור

בתיאור מותו של מארה יצר דויד שילוב בין תיאור ריאליסטי לבין אידיאליזציה של הדמות. מארה יושב באמבט המכוסה בסדין לבן ובשמיכה ירוקה המסתירים לוח כתיבה מעץ, חפצים אותם ראה דויד בביקור בחדרו של מארה ביום שלפני הרצח. בידו האחת הוא מחזיק דף נייר ועליו מכתב ואילו ידו האחרת שמוטה על הרצפה ומחזיקה בנוצה. לצד האמבט, שמימיו אדומים מדם, ניצבת שידה עשויה עץ ועליה קסת דיו, נוצה ונייר כתיבה. פלג גופו העליון של מארה בולט מן האמבט וראשו העטוף בבד לבן שמוט לאחור. 
דויד בוחר לא להדגיש את הזוועה שברצח. פצעי העור של מארה אינם מתוארים ואף חתך הסכין מתואר בצורה מזערית. גם פניה של הדמות מביעים שלווה, המועצמת על ידי הרקע השטוח של הציור ועל ידי הבדים הלבנים המבודדים את הדמות. תנוחת הגוף של מארה מזכירה את דמותו של ישו ביצירות כגון פסל ה"פייטה" (1499) של מיכלאנג'לו או הציור "ההורדה מן הצלב" (1602-1603) מאת קאראווג'ו. בציור דוד מכניס את המכתב שמארה קרא בזמן ששרלוט קורדה התגנבה לבית ובעצם כך יכלה לרצוח אותו. בנוסף, בגלל שדוד הכיר את מארה לפני המוות וחש זעזוע מהמוות הלא צפוי, הוא הקדיש לו את הציור וכך אפשר לראות שבשולחן שבתמונה רשום "למארה מדוד".