google/wiki40b huggingface dataset:
הנק דרוכט

מעשה ההצלה

הנק דרוכט היה שוטר במשטרה הצבאית בחְרוֹטֶחַסְט (Grootegast) שבהולנד. במרץ 1943 הצטוו דרוכט וחבריו ששרתו במשטרה הצבאית בחרוטחסט לעצור יהודים באזור ולהביאם לנקודת גירוש. הם סירבו ועל כן נעצרו ונשלחו למחנה הריכוז פוכט (Vught). דרוכט הצליח לברוח והצטרף למחתרת הולנדית, ובין היתר סייע לטייסים של בעלות הברית וליהודים להסתתר. דרוכט שיחק תפקיד מרכזי בהחבאת משפחות יהודיות באזור של מחוז חרונינגן, הוא פעל בלילה, מעביר יהודים ממקום מסתור אחד למשנהו. בנוסף לכך, דרוכט הציל את חייהם של מעל ל-100 טייסים של בעלות הברית שמטוסיהם הופלו ועזר להחזירם לבריטניה בבטחה . באוגוסט 1943 נתפס על ידי הגסטאפו והועבר לבית הכלא אוֹרַנְיֶה הוטֶל שבסכוונינגן. באפריל 1944 הוצא להורג על ידי הגרמנים. טרם הוצאתו להורג רשם דרוכט למשפחתו : "יקירי, עלי לספר לכם את הגרוע מכל – היום אני וחבריי נדונו למוות. נורא שעלינו להיפרד בדרך זו מכל היקרים לנו...". ברשומות הכלא נרשמו ביובש פרטי הנידון למוות: "שוטר. סירב לעצור יהודים".
ביום הולדתו ה-65 של הנק, הוכר  כגיבור על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, בריטניה והולנד על חלקו בהצלת טייסים של בעלות הברית שצנחו בהולנד.

הנצחה

כל השוטרים שסירבו לעצור יהודים הוכרו ב-1988 על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם. דרוכט לא הוכר כיוון שהיה היחיד שהצליח לברוח מהמעצר ולכן שמו לא הופיע ברשימת העצורים. רק עשרים שנה לאחר מכן הוכר גם הוא. בנו של דרוכט, הנק ברינק, שלא הכיר את אביו, היה טייס ויצר קשר עם טייס ישראלי, לו סיפר על אביו. הטייס יצר קשר עם יד ושם ובשנת 2008, לאחר מחקר של המחלקה לחסידי אומות העולם ביד ושם, הוענק לדרוכט אות חסיד אומות העולם. בטקס שנערך לכבודו של דרוכט בגן חסידי אומות העולם ביד ושם אמר בנו בבכי, "אני נרגש לספר לכם על האדם הצעיר הזה שזמן קצר לפני שהפך לאבא נאלץ לשלם מחיר גבוה על מנת לשמור על ערכיו, על האומץ שלו לסכן את חייו למען אנשים שהיו בשבילו זרים גמורים. ההחלטה שלכם להכיר באבי מראה לעולם שישראל לא שוכחת את חבריה".
נתרן תת-כלורי

ייצור

ניתן לקבל נתרן תת-כלורי בתגובת דיספרופורציונציה של כלור גזי עם תמיסה קרה של נתרן הידרוקסידי:
בתעשייה מפיקים את שני חומרי הגלם, כלור גזי ונתרן הידרוקסידי, באותו תהליך אלקטרוכימי, תהליך כלור-אלקלי. על ידי אלקטרוליזה של תמיסת נתרן כלורי במים, נתרן הידרוקסידי שוקע על הקתודה:
וכלור גזי משתחרר מהאנודה:
כדי לקבל נתרן תת-כלורי מבצעים את התהליך בהפרדה מינימלית בין האנודה לקתודה.
את התמיסה מקררים מתחת ל 40°C כדי למנוע היווצרות נתרן כלורט NaClO₃, והיא בסיס חלש. התמיסה תכיל תמיד גם מלח בישול הנוצר בתהליך.

ריכוזים ושימושים

לשימוש ביתי משתמשים בתמיסות מהולות של 3-6% (המוכרות בשם המסחרי אקונומיקה). לחיטוי מים ולטיפול בשפכים משווקות תמיסות של 12-15%. לחיטוי בריכות שחייה וטיפול במכלי מים משווק גם מלח הסידן Ca(OCl)₂ כטבליות מוצקות המכונות HTH ומכילות כ-30% כלור פעיל.
פרופסור מוריארטי

יצירת הדמות

בין השנים 1891–1893, פרסם דויל עשרים וארבעה סיפורים קצרים בעיתון הסטרנד, המתארים תעלומות שונות שפתר שרלוק הולמס. הולמס נהפך במהרה לדמות אהובה ואהודה, אך כתיבת סיפורי הולמס הסיחה את דעתו של דויל מנושאים אחרים שהתעניין בהם. הוא עצמו קיווה להיהפך למפורסם מכתיבת רומנים היסטוריים, ולא מספרי בלשות. על כן, הוא החליט להרוג את הולמס באחד מסיפוריו, וכך יוכל להתפנות לדברים אחרים. לשם כך, בסיפור "הבעיה הסופית", יצר דויל את דמותו של מוריארטי, הפושע היחיד שתואר כשווה להולמס, ועל כן האויב הגדול ביותר שלו. דויל הרג בסיפורו את הולמס ואת מוריארטי זה בידי זה, במוות הירואי שיספק את הקוראים, כך שלא יבקשו ממנו להחזיר שוב את דמותו של הולמס לחיים.

הופעה ראשונה

כפי שנאמר לעיל, מוריארטי הופיע לראשונה בסיפור "הבעיה הסופית". בסיפור זה, הולמס סיפר עליו שהוא ראש ארגון פשע גדול, הקשור כמעט לכל פשע באנגליה, ובתמורה לכסף או לטובות אחרות, הארגון דואג לטובת הפושע או הפושעים, ומנקה אותם מכל פשע. בנוסף, הולמס סיפר שבמפגש שלו עם מוריארטי הוא ראה שלפרופסור יש יכולות היקש ומחשבה מעולים, מה שהופך אותו ליריב הראשון של הבלש שבאמת משתווה לו. למרות איומיו של מוריארטי, סירב הולמס לנטוש את החקירה כנגדו. אנשיו של מוריארטי ניסו להרוג את הולמס מספר פעמים בגלל שהוא מצא די ראיות לחשיפת הארגון של מוריארטי. לאחר שהולמס הביא את כל הראיות לידי המשטרה, הוא נסע עם שותפו, דוקטור ווטסון, אל מפלי הרייכנבאך, אך מוריארטי עקב אחרי הולמס עד לשם והתעמת איתו. הולמס הלך לעבר המפלים, ושם הוא נאבק עם מוריארטי עד שנפל יחד איתו על המפלים ושניהם מתו יחדיו.

הופעות נוספות בסיפוריו של הולמס

בעקבות הלחץ שנוצר על דויל להחיות את הולמס, ובעקבות הפיתוי הכספי שנלווה עם החייאת סיפוריו, דויל החזיר את הבלש לחיים בסיפור "הרפתקת הבית הריק", ב-1901. בסיפור זה מתגלה לווטסון שהוא טעה בהערכתו, משום שהולמס הצליח (על ידי שימוש באמנות הלחימה בריטסו) להפיל את מוריארטי לתוך אשד רייכנבך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. למרות מותו של מוריארטי, המשיך דויל להשתמש בדמותו בעקיפין. ב"פרשת הבית הריק" מסופר שכמה מבכירי ארגון הפשע של מוריארטי המשיכו לפעול, כמו גם סגנו של מוריארטי, שניסה להתנקש בחיי הולמס. לאחר מכן, מוזכר מוריארטי שוב ושוב בידי הולמס, בין אם כתלונה על כך שאין יותר נבלים כמוהו, או כהשוואה בינו לבין פושע אחר. ב-1915, השתתף מוריארטי בתפקיד פעיל יותר בספרו של דויל "עמק הפחד", שעלילתו מתרחשת לפני הסיפור "הבעיה הסופית". מוריארטי מוזכר בתחילת הסיפור, כשהולמס מכריז שהוא קיבל מידע מודיעיני על הארגון ואחד מפשעיו, ומוכיח למפקח סקוטלנד יארד מקדונלד שהפרופסור הוא פושע, לפי זה שברשותו של מוריארטי ציור שעולה הרבה מעבר למשכורת ממוצעת של פרופסור. בסוף הסיפור, מוזכר רצח אחת מהדמויות המרכזיות בספר, והולמס אומר שמדובר בעבודה של מוריארטי.

במדיות אחרות

בתור אויבו המושבע של הולמס, כמעט בכל העיבודים של סיפורי הולמס מופיע גם פרופסור מוריארטי, כמו בסרט מ-2009 "שרלוק הולמס" ובהמשכו, "שרלוק הולמס: משחק הצללים", בסדרה "אלמנטרי", וכן במיני-סידרה של הBBC משנת 2010, "שרלוק". עם הזמן, החל מוריארטי להיחשב כשם של פושע רב עצמה ומסוכן, ועל כן דמותו של מוריארטי מופיעה, מוזכרת או נרמזת בסיפורים שאינם קשורים להולמס, כמו בסרט הקולנוע "ג'נטלמנים מובחרים", בו הוא הופיע בתור הנבל העיקרי נגדו הג'נטלמנים נלחמים. דמותו מופיעה גם בשני פרקים של סדרת המדע הבדיוני, "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
ז'קי פורטוגז

ז'קי פורטוגז (נולד ב-8 באפריל 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בין השנים 1972-1960 ומזוהה ביותר עם קבוצת בית"ר תל אביב.
פורטוגז החל את דרכו בקבוצת הנערים של כפר שלם, משם עבר לבית"ר תל אביב, כאשר בין לבין, רשם הופעות בנבחרת הנוער של ישראל בשנתון בו שיחקו גם מרדכי שפיגלר, מוצי ליאון, דרור קשטן וניסים בכר.
בפברואר 1963, במחצית עונת 1962/1963, צורף למכבי תל אביב. בעת שהצטרף דורגה הקבוצה במקום הלפני אחרון בליגה והיה חשש לירידתה לליגת המשנה. יחד עם שלום שיקווה הצעידו השניים את הקבוצה לניצחונות חשובים שהבטיחו את הישארות הקבוצה בליגה. ב-11 המשחקים בהם שיחק במכבי תל אביב הבקיע פורטוגז 7 שערים.
בבית"ר תל אביב תרם רבות לעליית הקבוצה לליגה הראשונה, ולאחר מכן שיחק גם בקבוצות נוספות, בהן: מכבי יפו ובית"ר רמלה. כאשר שיחק בקבוצת מכבי יפו תרם לעליית הקבוצה לליגה הראשונה בעונה בה הוקלט השיר "היידה יפו".
יחסי יפן–נפאל

היסטוריה

על אף שיחסים רשמיים כוננו ב-1956, מגעים תרבותיים בין יפן לנפאל היו קיימים כבר במאה ה-19. בשנת 1899, החלו נזירים בודהיסטים מיפן, להגיע לנפאל כדי לאסוף כתבים בודהיסטים מטיבט. ב-1902, שלח ראש ממשלת נפאל צ'אנדרה שאמשל, 8 סטודנטים ללימודים מתקדמים ביפן. המגעים בין שתי המדינות הושהו באופן זמני בעקבות מלחמת העולם השנייה והיותה של נפאל לצד בריטניה במלחמה. יחסים אלה התחדשו ב-1956 כששתי המדינות חתמו על יחסים דיפלומטים רשמיים.

ביקורים


חילופי ביקורים בין שתי המדינות תרמו אף הם לקידום היחסים בין שתי המדינות.
בין 5 ל-9 באוקטובר 2014, ביקר שר החוץ הנפאלי, מהנדרה בהאדור פנדי, ביפן.
בין 2 ל-5 במרץ 2015, ביקר שר החוץ הנפאלי שאנקר דאס באירגי, ביפן והחזיק בדיאלוג המדיני הראשון בין נפאל ליפן.
ראש ממשלת יפן לשעבר, יושירו מורי, ביקר בנפאל בשנת 2000.

סיוע כלכלי

רוב הסיוע הכלכלי ניתן לנפאל בשיתוף עם הבנק לפיתוח אסיה. יפן היא אחת התורמות הגדולות ביותר לנפאל.

תפוצה

מספר התושבים הנפאלים שגרים ביפן עומד על 60,000 והמספרים גדלים. הקהילה הנפאלית היא קהילת החוץ ה-5 בגודלה ביפן. מדי שנה, מעל ל-10,000 סטודנטים נפאלים מגיעים ליפן בשביל לימודים מתקדמים והיא היעד ה-2 המועדף בקרב סטודנטים נפאלים.
מדינה ריבונית

מדינה ריבונית היא מדינה בעלת טריטוריה מוגדרת עליה מוחלת ריבונות פנימית וחיצונית, אוכלוסייה קבועה, ממשלה, עצמאית (אינה תלויה או כפופה למדינות או למעצמות אחרות), וכן בעלת הזכות לכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות ריבוניות אחרות.
אמנם מדינות ריבוניות יכולות להתקיים לכאורה מבלי שמדינות אחרות יכירו בהן, אך הכרה שכזו היא אחת הקריטריונים במשפט הבינלאומי להתקיימותה של מדינה. מדינות שלא הוכרו ככאלה על ידי מדינות אחרות, לא תוכלנה למעשה לכרות הסכמים או לקיים יחסים עם מדינות ריבוניות אחרות.

היסטוריה

מאז המאה ה-19, כמעט כל האזורים המיושבים בעולם חולקו לטריטוריות בעלי גבולות קבועים. קודם לכן, היו קיימים שטחי קרקע נרחבים ברחבי העולם אשר אף גורם לא הכריז בעלות עליהם או אשר לא היו מיושבים, או אשר היו מיושבים על ידי עמים נוודים אשר לא התארגנו מעולם כמדינות. עם זאת, גם בתוך המדינות של ימינו ישנם שטחים פתוחים נרחבים, כמו יערות הגשם של האמזונס, אשר אינם מיושבים או אשר מיושבים אך ורק או בעיקר על ידי אוכלוסיית ילידים. כמו כן, ישנן מדינות אשר אינן מחזיקות דה פקטו בשליטה על כל השטח של מדינתן.
נכון להיום הקהילה הבינלאומית כוללת יותר מ-200 מדינות ריבוניות, רובן מיוצגות באו"ם.
הסדר טיעון

הסדר טיעון, הידוע גם בשם עסקת טיעון, הוא הסכם שנערך במסגרת משפט פלילי, בין רשויות התביעה לנאשם. במסגרת ההסדר, הנאשם מודה בחלק מן האישומים המיוחסים לו, ובתמורה התביעה מסירה חלק מן האישומים מתוך כתב האישום. לעיתים ההסדר כולל הסכמה על חומרת העונש שידרש בגין האישומים בהם הודה הנאשם.
הסדר טיעון מאפשר לתביעה ולנאשם להסכים על תוצאת המשפט הפלילי ובכך הוא חוסך את ניהול המשפט, ואף מספק לצדדים ודאות באשר לתוצאתו. כאשר מדובר בעבירות מין, התביעה בוחרת להתקשר בהסדר טיעון כדי למנוע מקורבן העבירה את הצורך להעיד בבית המשפט. הסדר הטיעון הוא המקבילה הפלילית לפשרה, המקובלת במשפט האזרחי. 
בחלק מהמדינות, כגון ארצות הברית, הסדר הטיעון יכול לכלול הסכמה על העונש שיגזר על הנאשם. במדינות אחרות, כמו אנגליה ואוסטרליה, העונש נקבע על ידי בית המשפט ואין לצדדים אפשרות להסכים עליו ביניהם.
בארצות הברית, כ-95% מההרשעות הן תוצאה של הודאות באשמה, לרוב במסגרת הסדרי טיעון.

בישראל

בישראל הסדר הטיעון כולל במקרים רבים הסכמה בין התביעה לנאשם על העונש או על טווח ענישה אותו תבקש התביעה. במקרים אחרים הסדר הטיעון אינו כולל הסכמה על העונש אלא רק על עובדות כתב האישום וסעיפי האישום (אשר מגדירים את עונשי המקסימום שניתן לגזור על הנאשם). בית המשפט העליון קבע שכאשר הצדדים אינם מגיעים להסכמה ביחס לעונש שיתבקש בית המשפט לגזור, על התביעה לטעון לעונש בהתאם לכתב האישום המתוקן והיא אינה יכולה לדרוש עונש לפי כתב האישום המקורי.
בדין הישראלי כל הסדר טיעון מובא לאישורו של בית המשפט הדן בתיק, וחייב לקבל את אישורו כדי שייכנס לתוקף. ברובם המכריע של המקרים מקבל בית המשפט את הסדר הטיעון, אך הוא רשאי לחרוג ממנו, לקולא או לחומרא. על פי פסיקת בית המשפט העליון משנת 1998, רק במקרים יוצאי דופן יסרב בית המשפט לקבל את הסדר הטיעון. פסיקת עונש בהתאם להסדר הטיעון אינה שוללת את זכותה של התביעה או ההגנה לערער על העונש. עם זאת, בתי המשפט נוהגים לדחות ערעורים על עונשים הנמצאים בתוך תחומי ההסכמות של הסדר הטיעון ואף נקבע ש"אין זה ראוי שערכאת הערעור תראה להתערב בגזר דין המצוי בטווח ענישה, עליו הוסכם במסגרת הסדר טיעון" וכי התערבות כזאת תעשה רק במקרים יוצאים מן הכלל. 
לפי מחקר אמפירי שנערך בבתי המשפט המחוזיים בישראל, 77% מהתיקים הפליליים מסתיימים בהסדר טיעון. מחקר מאוחר יותר מראה כי כ-77% מהכרעות הדין בבתי משפט השלום וכ-86% מהכרעות הדין בבתי המשפט המחוזי מתבססים על הסדרי טיעון.

חזרה מהסדר טיעון

סעיף 153(א) לחוק סדר הדין הפלילי קובע: "הודה הנאשם בעובדה, אם בהודיה שבכתב לפני המשפט ואם במהלך המשפט, רשאי הוא בכל שלב של המשפט לחזור בו מן ההודיה, כולה או מקצתה, אם הרשה זאת בית המשפט מנימוקים מיוחדים שיירשמו".
במקרה בו נאשם הודה ברצח במסגרת הסדר טיעון שאפשר לאחיו הרשעה בסיוע ברצח בלבד, קבע בית המשפט העליון שהנאשם רשאי לחזור בו מההודאה בהסדר הטיעון ולנהל משפט מלא (לרבות שמיעת עדויות והבאת ראיות), לאור העובדה שהאחים היו מיוצגים על ידי אותו עורך דין וכי מלכתחילה הנאשם עצמו לא הרוויח דבר מההודאה.
פסק דין מגדל נגד אבו חנא

פסק דין מגדל נ' אבו חנא, הוא פסק דין המהווה דוגמה להפעלת שיקולים של צדק חלוקתי במסגרת פס"ד נזיקי.

רקע

המשיבה, רים אבו חנא, נפגעה בתאונת דרכים כשהייתה בת 5 חודשים. ביהמ"ש המחוזי פסק לה פיצויים שונים עבור ראש הנזק של כאב וסבל ובעבור ההוצאות הרפואיות. באשר לפיצוי עבור אבדן כושר השתכרות פסק המחוזי סכום גלובלי של 500 אלף ₪ זאת כיוון שלדידו אין אינדיקציה לגובה ההשתכרות העתידה של אבו חנא וע"כ לא ניתן לתת פיצוי "מדויק".

טענות הצדדים

מגדל טוענים כי מדובר בסכום מופרז שכן בהתחשב בסביבה בה אבו חנא גדלה הסיכוי שהיא תשתכר בעתיד הוא אפסי שכן רוב רובן של הנשים מהמגזר ובמקום מגוריה של אבו חנא לא משתלבות בשוק העבודה. מאידך טוענת אבו חנא, שאין להתחשב ברקע ממנו באה והתחשבות שכזו מפרה את עקרון השוויון. לדידה יש להסתמך על נתונים אישיים ובהיעדרם על השכר הממוצע במשק לחישוב אבדן כושר השתכרות.

הכרעה

השופט ריבלין קובע שככלל משתמשים בנתוניו האישיים של האדם כדי לחשב את ראש הנזק "אבן כושר השתכרות" כיוון שאצל קטינים רבה העמימות בנוגע לעיסוק העתידי אותו היו בוחרים וממילא קיימת עמימות בנוגע לגובה שכרם העתידי, קיימת הנחת מוצא שהיו משתכרים את השכר הממוצע במשק. שאלתו של ריבלין היא למעשה מתי ניתן לסטות מהכלל האמור, האם כשיש הנחות סטטיסטיות על מגזר הניזוק מקום מגוריו וכיוצא בזה או אך ורק כשיש נתונים אינדיבידואליים על הניזוק עצמו. ריבלין עוסק בסוגיה תוך שהוא שם לנגד עיניו את אחת ממטרות הנזיקין שהיא צדק חלוקתי, וקובע ש"לכל אדם עומדת הזכות לכתוב את סיפור חייו" לפיכך הוא מכריע שבאין נתונים אינדיבידואליים הפיצוי אותו תקבל הניזוקה יהיה בהתאם לשכר הממוצע במשק. הוא למעשה אומר שכיוון שהאדם הוא אוטונומי אין הוא כבול להשתייכותו התרבותית וממילא אין הצדקה לסטות מהכלל של השכר הממוצע במשק על בסיס אותה השתייכות.
קוילה-סוריה

קוילה סוריה הוא מונח שמקורו בתקופה ההלניסטית (ביוונית: ἡ Κοίλη Συρία, "סוריה החלולה"; בלטינית: SYRIA COELE, ייתכן מן המונח "כל" בשפות שמיות במובן של סוריה כולה) והיו לו משמעויות גיאוגראפיות שונות בתקופות שונות. לעיתים קרובות השתמשו במונח לתיאור כל השטח שמדרום לנהר אל-כביר, בגבולה הצפוני של לבנון עם סוריה של ימינו, ובכלל זאת ארץ יהודה, עד גבול מצרים. "סוריה החלולה" הוא מונח גאוגרפי שהתייחד לתיאור האזור שמוכר כיום כבקאע בלבנון.
האזור עמד במוקד סכסוך בין הממלכה הסלאוקית לבית תלמי מאז קרב איפסוס (301 לפנה"ס).

היסטוריה

בשנת 318 לפנה"ס כבש תלמי בן לאגוס, גנרל בכיר בצבאו של אלכסנדר הגדול שהפך לשליט מצרים תחת השם תלמי הראשון, את קוילה סוריה. הוא נסוג מן האזור ב-313 לפנה"ס, בזמן שהצטרף לקואליציה נגד אנטיגונוס שתום העין. ב-312 לפנה"ס הביס סלאוקוס הראשון את דמטריוס הראשון ממקדון (בנו של אנטיגונוס) בקרב עזה, והדבר איפשר לתלמי לכבוש מחדש את סוריה החלולה. הוא החזיק בשטח מספר חודשים עד שחזר לידי אנטיגונוס. תלמי כבש את סוריה החלולה בשלישית ב-302 לפנה"ס אך נסוג במהירות לאחר ששמע דיווח כוזב כי אנטיגונוס ניצח. הוא חזר רק לאחר שאנטיגונוס נוצח בקרב איפסוס בשנה לאחר מכן. סוריה החלולה ניתנה לסלאוקוס, בשל ניצחונו בקרב איפסוס ותרומתו האפסית של תלמי לניצחון. למרות זאת, סלאוקוס לא כבש בכוח את סוריה החלולה מתלמי - ייתכן בשל עזרתו של הלה לביסוס בית סלאוקוס בבבל. המלכים הבאים בשושלת הסלאוקית לא ויתרו על השטח, דבר שהוביל לסדרת מלחמות בין בית תלמי לסלאוקים, הקרויות "המלחמות הסוריות".
בשנת 194 הקים ספטימיוס סוורוס פרובינקיה בשם קוילה סוריה, אליה ואל הפרובינקיה פיניקיה סופחו החבלים הצפונים של הפרובינקיה הרומית סוריה פלשתינה.
שוויר

תולדות היישוב

שוויר נזכרת מהמאה ה-13, ובשנת 1452 נבנתה בה כנסייה. במחצית הראשונה של המאה ה-16 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1958 הוענק לשוויר מעמד עירוני.

יהודי שוויר

בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,114 יהודים. בין מלחמות העולם ישבו בה כ-800 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור ביד הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הפקידו את השליטה בה בידי פולנים ובלארוסים, אשר בתורם ביצעו ביהודי העיירה מעשי שוד והתעללות, תוך חיובם בעבודות כפייה ובענידת טלאי צהוב. יודנרט שמונה בעיירה כעבור זמן מה העביר מדי חודש לשלטונות סכומי כופר.
ב-5 בנובמבר 1941 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו קטן שהוקם בה. ב-1 בדצמבר 1941 הוצאו להורג 12 צעירים יהודים מגטו זה, וב-15 בפברואר 1942 נלקחו כ-200 יהודים מהגטו למחנה עבודה, בו נספו.
באוגוסט 1942 הועברו יושבי הגטו שבעיירה לגטו מיכלישקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. מספר יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה נרצחו כעבור זמן מה.
בנימין אבניאל

ביוגרפיה

אבניאל נולד בירושלים. הוא למד בחדר ולאחריו בבית מדרש למורים בירושלים. הוא המשיך ללימודי חינוך ומדעי החברה באוניברסיטת בריסל והיה בעל תואר דוקטור למדעי החברה ולכלכלה.
הוא פרסם את הספרים : "בעיית הערבים בארץ ישראל" (תל אביב, 1936), "בעיית הקאנטונים בעובדות, מספרים והשערות", "דמוקרטיה מול דיקטטורה" ו"בעיות העבודה בארץ". 
בשנת 1951 נבחר לכנסת ה-2 בסיעת חרות וכיהן כח"כ ברציפות עד 1969 (הכנסת השישית), בכנסות החמישית-השישית הוא היה נציג של גוש חירות ליברלים. במשך כהונת בכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה ואף ישב בראשה במשך 4 כנסות, כמו כן היה היושב ראש של ועדת השירותים הציבוריים בכנסת השנייה. הוא היה חבר בוועדת העבודה ובועדת החוקה, חוק ומשפט בכנסת השנייה.
יחסי סן מרינו–פנמה

סקירה כללית

היחסים הקונסולריים הרשמיים בין סן מרינו לבין פנמה כוננו ב-13 במרץ 1965. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-10 ביולי 2003.

יחסים כלכליים

בשנת 2010, סך הייצוא של פנמה אל סן מרינו הסתכם ב-51.4 אלף דולר, פנמה ייצאה בעיקר בגדי הלבשה. בשנת 2011, סך הייצוא של סן מרינו אל פנמה הסתכם ב-65.5 אלף דולר, סן מרינו ייצאה בעיקר מים בטעמים.
וונדר וומן: קווי דם

תקציר עלילה

הסרט מתחיל בפרולוג של חמש שנים קודם הסיפור, הפרולוג מציג את פגישתה של וונדר וומן בסטיב טרבור ועזיבתה את אי האמזונות (במחיר מריבה עם אמה ושכיחת מקום האי), והיותה לגיבורת על.
חמש שנים מאוחר יותר, וונדר וומן מסייעת לידידתה מהעבר להציל את בתה ונסה מכניסה לעולם הפשע, ולאחר מאבק בג'יגנטה ודוקטור רעל היא נכשלת, הבת ונסה הופכת לנבלת העל ברבור הכסף.
לאחר מספר בדיקות מבינה וונדר וומן כי כדי להחזיר את ונסה למוטב ולרפא אותה מהוירוס שהופך אותה לברבור הכסף, עליה למצוא את אי האמזונות, לאחר שמצאה אותו, חבורת הנבלות עוקבת אחריה והקרב על האי מתחיל.
בקרב, מנהיגת הנבלות, דוקטור סייבר מפעילה את הנשק הסודי, מדוזה, אויבת מיתולוגית של האמזונות מהעבר שהוחייתה על ידי הנבלות, מדוזה הורגת אותם ומביסה את האמזונות, בשלב זה לאחר מאבק ארוך מצליחה וונדר וומן להחזיר את ונסה לצדה וביחד הם מצילות את האי והורגות את מדוזה, דיאנה משלימה עם אמה ונהיית לגיבורת האמזונות.

הפקה

ביולי 2018, הסרט הוכרז בקומיק-קון, סן דייגו.
ביולי 2019, נודע שרוזריו דוסון תחזור לתפקידה כוונדר וומן מהסרטים הקודמים. יחד עם ג'פרי דונובן כסטיב טרבור, ומרי אבג'רופולוס כונסה, ועוד.

שחרור

הסרט יצא לפלטפורמות דיגיטליות ב-5 באוקטובר 2019, והוכרז כי יצא בעותקים פיזיים ב-22 באוקטובר.
סיימון בוליבר באקנר הבן

ראשית חייו

באקנר נולד ב-18 ביולי 1886 במנפורדוויל, קנטקי, לסיימון בוליבר באקנר ולדליה הייז קלייבורן. אביו היה גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולאחר מכן כיהן כמושל קנטקי בין השנים 1887–1891, ואף היה מועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית הלאומית (דמוקרטי הזהב).

קריירה צבאית

בשנת 1904 החל באקנר את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1908 קיבל דרגת לוטננט משנה בצבא ארצות הברית. באקנר שירת שתי תקופות בפיליפינים, ואף לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה מילא באקנר תפקידי מטה והדרכה, וב-11 בינואר 1937 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים). בספטמבר 1938 מונה באקנר למפקד רגימנט הרגלים ה-22, ובנובמבר 1939 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-6. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה באקנר לדרגת בריגדיר גנרל, ומונה למפקד פיקוד ההגנה אלסקה, וב-4 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
All I Ever Wanted (אלבום)

רקע והצלחה

האלבום נהפך לתקליט זהב באוסטרליה, בקנדה ובארצות הברית. הוא מכר עד כה כמיליון עותקים. שמו המקורי של האלבום היה אמור להיות "Masquerade" (בעברית: נשף מסכות), אך הוא שונה בעקבות הרגשתה של קלרקסון שיש יותר מדי אלבומים עם שמות דומים (Circus של הזמרת בריטני ספירס ו-Funhouse, של הזמרת פינק).
שארל מישל

ביוגרפיה

שארל מישל נולד בנאמור שבבלגיה. הוא בנו של שר לשעבר בלגי של ועדת חוץ והנציב האירופי לואי מישל.
בגיל 16 הצטרף לליברלים הצעירים. בשנת 1998 למד משפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB) ובאוניברסיטת אמסטרדם ונהיה לעורך דין.
כשהיה בן 18 הפך לחבר מועצה בעיר יודואן (Jodoigne) . בשנת 1999 נבחר ללשכת הנבחרים הפדרלית שם הפך לשר כשהוא בן 25 בלבד, השר הצעיר ביותר שהיה עד כה בבלגיה. הוא זכה בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2006 והפך לראש העיר. בשנת 2007 נבחר להיות שר בשנית בממשלתו השלישית של גי פרהופשטט .
לאחר הבחירות בשנת 2014 הוקמה קואליציה המאחדת ארבע מפלגות שבראשם עומדת מפלגת הנוצרים-הדומקרטים והפלמית. כל המפלגות בקואליציה העמידו לראשות הממשלה את מישל וב-11 באוקטובר, לאחר חודשים של משא מתן הוא הושבע לראש הממשלה ה-38 של בלגיה.
לקראת סוף שנת 2014 החל בשורה של צעדי צנע כדי להקטין את הגירעון, מה שגרם לירידה בפופולריות שלו, שהגיעה לשיא עם שביתה לאומית כללית ב-15 בדצמבר. כמו כן 4 נשים מהתנועה הפמיניסטית "הלילית" הטיחו על מישל באמצע מסיבת עיתונאים המכריזה על הצעדים הכלכליים מיונז וצ'יפס.
מישל ביקר בישראל בפברואר 2017. במהלך הביקור בחר לפגוש את מנכ"ל בצלם ומייסד שוברים שתיקה, צעד שזכה לביקורת מפי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
במהלך חודש דצמבר 2018, המשלה התפרקה בעקבות התפטרותה של מפלגת NVA מן הקואליציה, כתגובת נגד לתמיכתו ביוזמת האו"ם בנושא הגירה. בהמשך קיבל מישל שוב את המנדט ממלך בלגיה להקים ממשלה, והצליח להקים ממשלה צרה, המכונה ממשלת מישל 2 (בהולנדית: regering-Michel II). הממשלה היא הצרה ביותר מאז ממשלת 1940-1944 שאז התקיימה הממשלה בלונדון עקב הכיבוש הגרמני.
פנחס הלפרן

פנחס הלפרן הוא רופא מומחה להרדמה, טיפול נמרץ ורפואה דחופה, רופא צלילה, פרופסור להרדמה וטיפול נמרץ, ראש החוג לרפואה דחופה, הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב (משנת 2015), מנהל המחלקה לרפואה דחופה במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי

קורות חיים

בשנת 1976 סיים הלפרן את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה על שם סקלר, באוניברסיטת תל אביב. 
ב-1977 סיים  שנת סטאז' בתל השומר.
בין השנים 1979–1982  התמחה הלפרן  ברפואה היפרברית, במכון לרפואה ימית של חיל הים בחיפה. 
בין השנים 1983–1984 התמחה בטיפול נמרץ בבית חולים רמב"ם בחיפה.
בין  השנים 1983–1987 התמחה הלפרן בהרדמה במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
בין השנים 1987–1988 התמחה הלפרן בטיפול נמרץ כללי במרכז הרפואי של אוניברסיטת אוהיו ב ארצות הברית.
בין השנים 1990–1993 כיהן הלפרן כסגן מנהל מחלקת הרדמה וטיפול נמרץ בבית החולים איכילוב.
ב- 1997 השתלם הלפרן ברפואה דחופה ב-Whipps Cross Hospital, לונדון, בריטניה

אוניברסיטת תל אביב

בשנת 2011 מונה הלפרן לפרופסור חבר קליני בהרדמה וטיפול נמרץ, הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2015 מכהן הלפרן כראש החוג לרפואה דחופה, בפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
להלפרן 118 פרסומים רפואיים מדעיים. (אתר Pubmed)
ממחקריו של הלפרן : "תחלואה עקב נטילת הסם אקסטזי: סקר ארצי במחלקות לרפואה דחופה בבתי חולים כלליים 2003"

איגודים מקצועיים

הלפרן חבר באגודה האמריקאית לטיפול נמרץ SCCM,  האגודה האמריקאית לרפואה דחופה ACEP, האגודה הבינלאומית להערכת טכנולוגיות ברפואה. 
הלפרן  בחבר במועצה המדעית של מפקדת קצין רפואה ראשי, כמו כן חבר במועצות הלאומיות לטראומה וללוגיסטיקה ברפואה. 
הלפרן מכהן כמזכיר האיגוד הישראלי לרפואה דחופה, וכרופא ראשי, של הרשות הלאומית לצלילה ספורטיבית.
דב קולר

פרופ' דב קוֹלֶר (Koller;‏ 28 ביולי 1925 – 29 באפריל 2007) היה מבכירי הבוטנאים בישראל, פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

קולר נולד בתל אביב, בנו של המחנך ד"ר אלכסנדר קולר. בגיל 16 סיים את לימודיו בגימנסיה והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. אולם, הוא הפסיק את לימודיו והתנדב לחיל האוויר הבריטי, ושירת ביחידת חיפוש והצלה במצרים במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך שירותו סייע להבריח נשק וציוד לארגון "ההגנה".
לאחר המלחמה שב קולר לאוניברסיטה העברית. הוא קיבל ממנה תואר שני ב-1951, ותואר דוקטור בביולוגיה בשנת 1954 על עבודה שנושאה "מנגנוני הכוונת נביטה בזרעי מדבר", בהדרכת פרופ' מיכאל אבן-ארי. קולר המשיך לעבוד כעמית מחקר עם אבן-ארי גם לאחר קבלת התואר, והשתתף איתו בניהול מחלקת הפיזיולוגיה של צמחי המדבר שעסקה בחקר צמחי הנגב בחווה ליד שבטה. קולר חקר את השיטות החקלאיות של הנבטים ואת הדרכים שבהם הם הצליחו לקיים חקלאות באזורים צחיחים. בשנים 1957–1959 היה עמית מחקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) שבפסדינה, עם מלגות מטעם קרנות רוקפלר ואירהרט.
קולר השתתף עם פרופ' אלכסנדרה פוליאקוב-מייבר ואברהם מקס מאיר בכתיבת הספר "פיזיולוגיה של הצמח" (תל אביב: עם עובד ודביר, תש"ך 1959). בשנת 1960 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית. בשנות ה-50 חקר קולר את צמחי המדבר וקיבל לצורך כך מענק לחקירת הנביטה בצמחי המדבר. בעקבות מחקריו השתתף במשלחת מחקר שיצאה לוונצואלה למשך שישה שבועות בהזמנת ממשלת ונצואלה. בשנת 1961 קיבל מענק ממשרד החקלאות של ארצות הברית לצורך מחקר על דגני מרעה רב־שנתיים. בשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1970 הקים את המחלקה לבוטניקה חקלאית בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה ברחובות, שהתמקדה בחקר הליכים התפתחותיים של הצמח. במשך יותר מ־25 שנה חקר קולר את תנועת הצמחים ובמיוחד את התנועה של צמחים בתגובה לאור. בשנותיו האחרונות כתב ספר שנועד לסכם את הידוע על תנועות של צמחים עבור הקהל הרחב, אולם הוא לא הספיק להוציאו לאור, ובתו דפנה דאגה להוצאתו לאור.
בשנת 2002 יצא בהוצאת שוקן ספרו "מדריך אנציקלופדי למדעי הצמח".
דב קולר נפטר בשנת 2007.
בתו, דפנה קולר, היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.

פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.