google/wiki40b huggingface dataset:
Torn Apart

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי סנופ דוג, ג'ון היל, אנג'לה האנטה, דיפלו, אריאל ראצ'שייד ודייוויד טיילור והופק על ידי מייג'ור לייזר, ג'ון היל וראצ'שייד. כמו כן, שיתוף פעולה זה, הוא הראשון בין ריטה אורה לסנופ דוג.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
דונטה גרין

קריירה

גרין החל לשחק באוניברסיטת סירקיוז וכבר בעונתו הראשונה פתח בכל 35 המשחקים, קלע 17.7 נקודות בממוצע למשחק ואסף 7.2 ריבאונדים.
גרין נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2008 בבחירה מספר 28 בידי קבוצת ממפיס גריזליס.
לאחר שנבחר בדראפט 2008 עבר גרין לקבוצת יוסטון רוקטס, וקלע 40 נקודות במשחק הבכורה שלו בליגת הקיץ בלאס וגאס. ב-30 באוגוסט 2008 הוסכם כי גרין, בובי ג'קסון ובחירת הסיבוב הראשון של דראפט 2009 של יוסטון יועברו לסקרמנטו קינגס בעסקת חבילה בתמורה לרון ארטסט אשר יעבור ליוסטון.
בינואר 2009 עבר גרין לשחק בקבוצת רינו ביגהורנס מליגת הפיתוח של ה-NBA ובכך היה לשחקן הראשון בתולדות הקינגס אשר נשלח לשחק בליגה זו, אך הוחזר לקבוצה לאחר משחקים בודדים.
לקראת סוף עונת 2012/2013 חתם גרין בקבוצת הממפיס גריזליס עד לסיום העונה, אך לא שותף באף משחק. בסיום העונה הוא הועבר לבוסטון סלטיקס בתמורה לפאב מלו, אך נופה מסגל הקבוצה עוד בטרם פתיחת העונה הבאה, וחתם לשנה במדי קבוצת דונגואן לאופרדס מהליגה הסינית.
דיה שחורת-חזה

מאפיינים

דיה שחורת-חזה זו מגיעה לאורך 51-61 ס"מ ומוטת הכנפיים באורך 147-156 ס"מ. היא שחורה ומזכירה בצורתה עיט והיא אחד מהגדולים שבדורסי אוסטרליה, אך קטנה מהמינים עיט קטן (Hieraaetus morphnoides) ועיט מחודד זנב. העורף והחלק העליון של הכנפיים והרגליים כתומים והמקור והאזור שסביב העין לבנים.
דיה זו נפוצה בעיר סביב היערות והחורים שבצפון ומרכז אוסטרליה, אך מגיעה גם לדרום ואף לאי טסמניה. היא תעדיף אזורי חורש פתוח, עדיף של אקליפטוס וליד נהר זורם.
הדיה ניזונה מזוחלים קטנים, עופות ויונקים קטנים, וכן מנבלות המוטלות לצדי הכבישים. הדיה גם יודעת לזרוק אבנים גדולות על ביצים של ציפורים שונות, כולל ביצי אמו, חובה או עגור ברולגה. לפעמים היא מצליחה לפצח אותם רק במקורה.
אברהם סופר אברהם

קורות חיים

נולד בירושלים בשנת 1935. בשנת 1960 סיים את לימודי הרפואה בבית הספר האוניברסיטאי לרפואה של ליידס באנגליה ובשנת 1968 קיבל תואר MD על מחקרו שעסק בנושא השפעת החמצן בלב ריאתי. בשנת 1974 התמנה לחבר הקולג' המלכותי לרופאים של אנגליה. 
ב-1970 חזר לישראל וב-1973 החל לעבוד בבית החולים שערי צדק בירושלים. במקביל עסק במחקר והוראה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטה העברית בירושלים והדסה.
פרופ' אברהם פרסם למעלה מ-80 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, בהם 3 מאמרים בכתב העת היוקרתי New England Journal of Medicine. לצד עבודתו ומחקריו הרפואיים הרבה לעסוק בנושאי רפואה והלכה וכתב מאמרים וספרים רבים בתחום זה. לשם כך נעזר ברב שלמה זלמן אוירבך וברבנים נוספים.
מקלין סטיבנסון

ביוגרפיה

סטיבנסון נולד בעיר נורמל שבמדינת אילינוי ללוטי בל מקלין ולאדגר מקלין סטיבנסון. נכדו של עדלי סטיבנסון, שכיהן כסגנו של הנשיא גרובר קליבלנד. התחנך ב"אקדמיית לייק פורסט" לפני שהתגייס לצי ארצות הברית. לאחר שחזר משירותו הצבאי למד תיאטרון ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן"
סטיבנסון החל את דרכו כשחקן בשנת 1969 בסיטקום בכיכובה של דוריס דיי "המופע של דוריס דיי" בתפקיד מייקל "ניק" ניקולסון עורך המגזין והבוס של דוריס מרטין (דיי). הוא הופיע בסדרה עד לשנת 1971 בה נבחן לסדרה הצבאית הקומית "מ.א.ש" בתפקיד "הוקאיי" פירס. סטיבנסון שוכנע לוותר על התפקיד הראשי ולהיבחן לתפקיד המשני של מפקד המחנה הצבאי רפואי האמריקאי בקוריאה הנרי בלייק
.
סטיבנסון הופיע בסדרה במשך 3 עונות וזכה בשנת 1973 בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. על אף הצלחת הסדרה סטיבנסון חש שמעמדו על סט הצילומים הוא נמוך בהשוואה לכוכב הראשי אלן אלדה ודרש להתיר את חוזהו בתום שלוש עונות. מהלך זה הסב נזק לקריירה של סטיבנסון ובראיון שהעניק הוא אף טען בעצמו שנטישת התוכנית הייתה טעות מצידו.
סטיבנסון לא הצליח להתרומם מקצועית לאחר "מ.א.ש" והוא השתתף בעיקר כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה כמו "Hello, Larry" ו"ספינת האהבה" ובסרט הקולנוע הבדיוני הקומי "החתול מהחלל החיצון".
סטיבנסון היה אב לשלושה ילדים ממערכותיו נישואיו לקארי ויליאמסון וג'יני פוסדיק.
סטיבנסון סבל בשנותיו האחרונות ממחלת סרטן שלפוחית השתן ממנה התרפא. הוא נפטר מהתקף לב ב-15 בפברואר 1996 בלוס אנג'לס בגיל 68. הוא נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון".
מגדים (כתב עת)

ביקורת

על אף המאמץ להימנע מסוגיות מחקריות הסותרות את עיקרי האמונה הדתית, הפך כתב-העת (לצד המכללה והישיבה שהוא מייצג) למטרת התקפתם של אישים מן הציבור החרדי לאומי ("חרד"לי"). אחד משיאי המחלוקת אירע בשנת תשס"ב, בוויכוח שזכה לכינוי "תנ"ך בגובה העיניים".
ביקורת נוספת שהובעה נגד כתב-העת נוגעת להסתמכות מצומצמת מדי של חלק מכותביו על ספרות מחקר לועזית.
דוד פלדמן

קורות חייו

נולד בערב סוכות ה'תרמ"ה (1884) בטאלנה שבאוקרינה, לפיגא ולרבי שמאי, ששימש כשוחט ובודק בעירו. בצעירותו למד תורה בבית המדרש בטאלנה ועמד בקשרים תורניים עם הרב יחיאל מיכל אפשטיין מחבר הספר ערוך השולחן. בהיותו בן 19 כתב לו הרב אפשטיין במכתב בין היתר:
"בהיות שזה זמן כביר שיש לי שיח ושיג בדברי תורה"ק עם האברך היקר כערכו הרב החריף והבקי משנתו זך ונקי י"א מוהר"ר דוד בן השו"ב המובהק דק' טאלנא, ועל פי חילופי מכתבים בחידושי תורה שיש לי עם הרב האברך הנ"ל ראה ראיתי כי הוא מיועד להיות מגדולי ישראל".
בשנת ה'תרס"ה (1905) עזב את רוסיה כדי לא להתגייס לצבא. הוא עבר לרומניה, בתחילה שהה בעיירה בידעוולע שבמחוז מרמרוש ולאחר מכן עבר לויז'ניץ שם היה קשור לאדמו"ר רבי ישראל הגר, וידידו הקרוב של בנו רבי מנחם מנדל. בשנת ה'תרס"ז (1907) נשא את גולדה בת רבי יחיאל מיכל פיקסלר. לאחר נישואיו התגורר במחוז מרמרוש כשהוא סמוך על שולחן חותנו.
נסמך לרבנות על ידי המהרש"ם מברז'אן, רבי אריה ליבוש הורוביץ, רבה של סטניסלב, ורבי בנימין וויס רב הקהילה בצ'רנוביץ. בשנת ה'תר"ע (1910) נתמנה לרב הקהילה החרדית בלייפציג שבגרמניה, שם הקים תלמוד תורה וישיבה קטנה. בסוף שנת ה'תרצ"ג (1933) עבר לאנגליה ולאחר מספר שבועות מונה לרב קהילת מחזיקי הדת במנצ'סטר.
נפטר בט"ז באייר ה'תשט"ו, ונקבר על פי צוואתו בבית העלמין במנצ'סטר בקברו של הרב משה יצחק סג"ל, ראש ישיבת מנצ'סטר, שעצמותיו הועברו לקבורה בארץ ישראל.
אלפקה

מאפיינים

אורך גופה כמטר אחד, משקלה הממוצע 60 קילוגרמים אך יכול להגיע עד ל-130 קילוגרמים, גובה כתפיה כמטר אחד עד 1.2 מטרים, ואורך הזנב 15 סנטימטרים. משך הריון הוא אחד עשר חודשים ובסופו נולד ולד אחד. האלפקה צמחונית וניזונה מצמחים ועשבים. תוחלת חייה היא עשרים שנה ותפוצתה היא בפרו, צ'ילה ובוליביה שבאמריקה הדרומית. כיום, מספר האלפקות בטבע אינו גבוה כבשנים עברו, והיא מגודלת גם בצורה מבויתת אצל האדם.
האלפקה נפוצה במרומי הרי האנדים מעל גובה של 3,000 מטרים, גם ברום של 4800 מטרים מעל פני הים. צווארה ופניה דומים לאלה של הגמל ואילו גופה נראה כגוף כבש. גופה מכוסה כולו בצמר ארוך ועדין, במיוחד בצווארה הארוך. הרגליים מסתיימות בשתי אצבעות שקדמתן מכוסת פרסה וביניהן כריות ריפוד, עליהן דורכת היא בשעת פסיעתה. 
בדומה לגמל החד דבשתי וגמל הדבשתיים המונגולי התפתחה מיצור קטנטן בגודל ארנב. עם התפצלות היבשות מיבשת העל פנגיאה כל חיה התאימה עצמה למרחבי החיים החדשים. הגמלים במדבריות החמים והקרים פיתחו דבשת וצמר במקומות הקרים, ואילו האלפקות והלמות פיתחו גוף קליל יותר לטיפוס בהרים. צמר מבודד וקל שלא יכביד עליהן.
שיניה של האלפקה, בדומה לציפורניים, גדלות לאורך כל חייה, וגודלן נשאר יציב בזכות השחיקה. החלב מועט, אך סמיך ושמנתי.
הביוץ מתרחש בזמן ההזדווגות האורכת בין 40 דקות לשעה. אין עונת ייחום, והריון יכול להתרחש בכל ימות השנה.

יחסים עם האדם

האלפקה בויתה כבר על ידי בני אינקה. בשרה נחשב טעים למדי, אך היא גודלה לצמר בלבד, ששימש לייצור גלימות למשפחת המלוכה וביגוד לשאר העם. בימינו, נחשב הצמר לטוב וליקר ביותר בעולם בשל רכותו, והוא מבוקש מאוד במפעלים לייצור בדים. האלפקות רועות בהרים, ובהַגיע עונת הגז, מורידים את העדר מן ההרים ומכנסים אותו במכלאות. הצמר הוא ענף יצוא חשוב בארצות האנדים ורבים מתושביהן עוסקים במלאכת הגז.
האלפקה והלמה בויתו על ידי האינדיאנים בהרים הגבוהים של רכס האנדים, ושבטי המאיה והאינקה, ושמשו להם כגמלים וככבשים: הן מספקות חלב ובשר למאכל, עורות, שומן למאור וגלליהן שימשו כחומר בעירה. האלפקות משמשות בנוסף גם כבהמות משא.
שבטי האינדיאנים לוכדים אותן פעם בשנה כדי לגזוז את צמרן.
במצפה רמון נמצאת חוות אלפקות, מהגדולות בעולם, המונה כ-600 אלפקות.
לאלפקות יש מזג נוח ובעדרי האלפקות משמשות לאמות כ"כלבי שמירה"
פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן

ביוגרפיה

פרידריך נולד בקרלסרוהה ב-9 בספטמבר 1826, והיה בנו השלישי של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן והדוכסית הגדולה סופיה, נסיכת שוודיה, בתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. הוא היה ליורש העצר של הדוכסות הגדולה מבאדן לאחר מות אביו ועליית אחיו לודוויג לכתר הדוכסות. בעקבות מחלת הנפש בה לקה אחיו הפך פרידריך לעוצר הדוכסות ובשנת 1856 מונה באופן רשמי לדוכס, עוד לפני מות אחיו בשנת 1858.
פרידריך תמך במונרכיה חוקתית ואף הנהיג נישואים אזרחיים בבאדן בעת כהונתו. בשנת 1856 הוא נישא לנסיכה לואיזה מפרוסיה, בתו של יורש העצר דאז לכתר הגרמני וילהלם, נסיך פרוסיה, ואחותו של פרידריך, נסיך פרוסיה.
בשנת 1866 הצטרף פרידריך לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה-פרוסיה, על אף קרבת המשפחה עם ממלכת פרוסיה. לאחר התבוסה האוסטרית, לא נאלצה באדן לשלם פיצויים גבוהים בעקבות קשרי המשפחה של פרידריך עם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה. בשנת 1870 הצטרף פרידריך לפרוסיה במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת, ולאחר המלחמה צירף את הדוכסות הגדולה של באדן לאימפריה הגרמנית.
קרבתו של פרידריך לקיסר הגרמני, הביאה את מחנך ילדיו, ויליאם הכלר, שהיה ציוני נוצרי, לארגן פגישה בינו לבין חוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל, במטרה לנסות ולהביא לפגישה בין הרצל לקיסר וילהלם, שאכן התקיימה לבסוף באיסטנבול ובעת מסעו של הקיסר לארץ ישראל ב-1898. תמיכתו של פרידריך ברעיון הציוני גרמה לפגישות אלו להתקיים. פרידריך אף פנה לצאר הרוסי ניקולאי השני בבקשה שיקבל את הרצל לפגישה, אך בקשתו לא התקבלה.
ב-28 בספטמבר 1907 מת פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן.
יונה פישר

ביוגרפיה

יונה פישר נולד בשנת 1932 בתל-אביב למוריס פישר ודינה לבית רייסקין. הוא נקרא על שם סבו, יונה (ז'אן) פישר. בשנת 1933 עברה משפחתו להתגורר ברמת גן. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגורר עם אביו בצידון ואח"כ ביירות, שם למד בביתי הספר של "אליאנס". לאחר מכן עבר להתגורר בצרפת עם אביו ואחיו.  
לאחר שרותו הצבאי, החל בשנת 1954 לעבוד בבית הנכות בצלאל. בתחילה הועסק בארכיון הרפרודוקציות של המוזיאון. באותה עת כתב ביקורות אמנות בעיתונים "למרחב" ו-"הארץ", וכן לכתב העת "גזית". בשנת 1959 נסע להתמחות באירופה מטעם המוזיאון. בתחילה התמחה אצל הנס יפה במוזיאון סטיידלק באמסטרדם, ואחר-כך בקונסטמוזיאום (Kunstmuseum) בבזל, אצל גיאורג שמידט. עם שובו לישראל, בשלהי שנת 1960, התמנה למנהל האמנותי של בית הנכות. בעבודתו כאוצר במוזיאון הציג אמנים ישראלים צעירים כגון אביבה אורי, יגאל תומרקין, לאה ניקל ואחרים. 
בשנת 1965 הקים, יחד עם רחל שפירא ודן עומר, את כתב העת "קו", שפעל עד לשנת 1970. 
עם הקמת מוזיאון ישראל, עבר פישר לעבוד בו בתפקיד של אוצר לאמנות ישראלית ומודרנית. במסגרת תפקידו קידם אמנים ישראלים שיהפכו לבולטים ובהם רפי לביא, משה קופפרמן, אריה ארוך ואחרים. בתערוכות מסוף שנות ה-60 ואילך תרם לביסוס מגמות האמנות הפוסט-מינימליסטית והמושגית בישראל. 
בשנת 1977 זכה פישר בפרס ישראל בתחום העיצוב, על תרומתו לשדה האמנות בישראל.
בשנת 2001 אצר פישר במוזיאון ישראל בירושלים תערוכה רטרוספקטיבית לאמן זוכה פרס ישראל לציור משה קופפרמן  וכן ערך את הקטלוג.
החל משנת 2004 אוצר פישר תערוכות במוזיאון אשדוד לאמנות. בשנת 2005 הוא אצר תערוכת יחיד של אילן ברוך.
בשנת 2009 אצר פישר ב-Orangerie du Senate (גני לוקסמבורג) בפריז תערוכה שבה הוצגו עבודות מ-100 שנות יצירה בבצלאל.
מכבי דרום תל אביב

מכבי דרום תל אביב היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר תל אביב, המשמשת כקבוצת בת של מכבי תל אביב.

היסטוריה

הקבוצה היא אחת מקבוצות הכדורסל הוותיקות בישראל והיא נמנית עם שמונה מייסדות ליגת המבחן הראשונה בשנת 1954.
מאז התמודדה הקבוצה בליגה הלאומית בכדורסל, כשזאת הייתה הליגה הראשונה, עד עונת 1961/1962, אז ירדה לליגה השנייה. בעונת 1975/76 הוביל אותה המאמן צביקה שרף חזרה לליגה הלאומית, אך בעונת 1978/1979 נשרה שוב לליגה הארצית. בעונת 1983/1984 הצטרפה שוב לליגה הבכירה אך ירדה ליגה עוד באותה עונה, שהייתה לפעם האחרונה שהקבוצה שיחקה בליגה העליונה. מגרש הבית של הקבוצה היה מגרשה הפתוח הוותיק של קבוצת מכבי תל אביב ברחוב מכבי ב"לב העיר", כ-300 מטרים צפונה מכיכר מגן-דוד. המגרש היה בסמוך לקולנוע אורלי ולמועדון הטניס של מכבי תל אביב ברחוב טשרניחובסקי. בין השאר שיחקו בשורותיה: דוד פריש, גלעד כץ, שי סידלמן, איציק כהן עידו מנדל, חן ליפין, עודד קטש, מרטין מיורספ, צביקה שרף, רוני בוסאני ופיני גרשון. אימנו בקבוצה: מולי קצורין ומוטי ארואסטי.
באמצע שנות התשעים התאחדה מכבי דרום תל אביב עם הפועל קריית גת ונקראה בשם מכבי דרום/קריית גת. בשנת 2000 הקבוצה התפרקה וחדלה מלהתקיים.
בתחילת עונת 2012/2013 הוקמה הקבוצה מחדש וכיום מתמודדת בליגה א' מחוז דרום, ומארחת באולם הספורט הדר יוסף.
אלי הויס-קנאפ

אליזבת אלאונורה אנה ז'וסטין "אלי" הויס-קנאפ (בגרמנית: Elisabeth Eleonore Anna Justine "Elly" Heuss-Knapp; ‏25 בינואר 1881 - 19 ביולי 1952) הייתה כלכלנית, מדינאית וסופרת גרמניה ליברלית, רעייתו של תיאודור הויס, הנשיא הראשון של גרמניה המערבית.

תולדות חייה

נולדה בשטרסבורג, בתו של הכלכלן גאורג פרידריך קנאפ, פרופסור באוניברסיטת שטרסבורג ומייסד האסכולה הקרטאליסטית (Chartalism) בכלכלה, החוקרת את הכסף כמוסכמה חוקתית של המדינה. אמה, לידיה קוחנשבילי, שהייתה ממוצא גאורגי, חלתה במחלת נפש זמן קצר לאחר לידתה ואביה גידל אותה לבדו.
ב-1899 סיימה לימודיה והייתה למורה בבית ספר תיכון. פגישתה עם הליברל פרידריך נאומן עוררה אותה להיכנס ללימודי כלכלה באוניברסיטה. דרך נאומן פגשה את תיאודור הויס. השניים נישאו ב-1908, הכומר שהשיא אותם היה ידיד משפחתה, אלברט שווייצר (זוכה פרס נובל לשלום לשנת 1952). סיבוך קשה בלידת בנה הראשון ב-1910 גרם לכך שלא תוכל להרות וללדת עוד. באותה שנה התפרסם ספרה הפמיניסטי-כלכלי Bürgerkunde und Volkswirtschaftslehre für Frauen ("אזרחות וכלכלה לנשים") שקרא לשוויון זכויות אזרחי וכלכלי לנשים.
בבחירות 1919 היו גם היא וגם בעלה מועמדי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית לרייכסטאג. החל משנת 1922 העמיקה התקרבותה לפרוטסטנטיות הפציפיסטית. בקהילה שבה היה חבר מאוחר יותר גם מרטין נימלר, שהתפרסם כמתנגד הנאציזם (מחבר השיר "לא הרמתי את קולי"). ב-1932 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי Ausblick vom Münsterturm ("נוף ממגדל הקתדרלה"; הספר ראה אור בהוצאה מורחבת ב-1984).
בתקופת הרייך השלישי שמרו בני הזוג הויס על קשר עם רשת של ליברלים גרמנים, שהובילה לקשר עם המחתרת הגרמנית לקראת סוף המלחמה. לפרנסת משפחתה יצרה בהצלחה פרסומות ברדיו. בין השנים 1946–1949 הייתה הויס חברת הלנדטאג (Landtag; הפרלמנט המדינתי) של באדן-וירטמברג, יחד עם בעלה, שכיהן גם כשר החינוך של המדינה. ב-1946 התפרסם ספרה Schmale Wege ("שבילים צרים").
ב-1949 נמנתה הויס עם מייסדי השדולה הגרמנית לאיחוד אירופה והייתה סגנית נשיא התנועה לאחדות אירופה בגרמניה. לאחר התמנות בעלה לנשיא, ייסדה את "מפעל ההבראה לאמהות" (Müttergenesungswerk), ארגון שתפקידו לדאוג לרווחתן של אמהות, שנקרא לאחר מותה על שמה, Elly Heuss-Knapp-Stiftung (קרן אלי הויס-קנאפ).
הויס-קנאפ הלכה לעולמה ב-1952 בבון.
גואטימאק

גואטימאק (בספרדית: Guatimac) היא צלמית חימר קטנה, דמוית ינשוף, בגובה 16 סנטימטרים, של תרבות גואנצ'ים. הצלמית נמצאה בשנת 1885, טמונה במערה בדרום מזרח טנריפה (האיים הקנריים), כשהיא עטופה בעורות עיזים. 
הצלמית משויכת לעולם הדתי-מיסטי של תרבות גואנצ'ים, ושמשה את הכוהנים כרוח מגנה. בצלמית יש חור המאפשר העברת רצועה דרכו, לשם תליית הצלמית על הצוואר. 
לממצא חשיבות אנתרופולוגית גדולה, משום שהוא אחת מהצלמיות המעטות מהתקופה הפרהיסטורית שנמצאו בטנריפה. הצלמית מוצגת כעת במוזיאון הארכאולוגי של העיר פוארטו דה לה קרוז.
גזפרום אינטרנשיונל

הנהלה

מנכ"ל החברה (באמסטרדם) הוא אנדריי סטפנוביץ' פיק. 
המועצה המפקחת הבינלאומית של גזפרום מורכבת מהאישים הבאים: אנדריי קרוגלוב, סגן יו"ר דירקטוריון גזפרום, ראש מחלקת הכספים; וסבולוד ולדימירוביץ' צ'רפאנוב, חבר מועצת המנהלים של גזפרום, ראש מחלקת גז, גז מעובה וייצור הנפט; יו"ר מועצת המנהלים של גזפרום בנק אנדריי איגורייביץ'אקימוב; סגן יו"ר מועצת המנהלים של גזפרום, אלכסנדר מדבדב.

היסטוריה

החברה החלה את דרכה בשנת 1998, כאשר תאגיד גזפרום, חברת Zarubezhneft וחברת Stroytransgaz הקימו מיזם משותף, חברת Zarubezhneftegaz, שנועדה לייצג את האינטרסים שלהן בפרויקטים זרים. בשנת 2007, גזפרום קנתה את מניות השותפים במיזם המשותף הזה ושינתה את שם החברה לגזפרום Zarubezhneftegaz. 
כמו כן בשנת 2007, החברה נרשמה בהולנד תחת השם גזפרום אינטרנשיונל, אשר נועדה למלא את האינטרסים של גזפרום באזורים שלא מכוסים על ידי פעילויותיה של חברת גזפרום Zarubefnegaz. 
בסופו של דבר, מצב עניינים זה חייב איחוד של מנגנוני המימון והניהול של מבנים עסקיים אלה, אשר בשנת 2011 הוביל להחלטה לרכז את כל האחראים לפרויקטים הזרים של גזפרום בתחום לחברה אחת, בשם גזפרום אינטרנשיונל. 
Gazprom International פועלת כמעט בשני תריסר מדינות באסיה, אפריקה, אירופה ואמריקה הלטינית ומתנהל משא ומתן על אפשרות כניסה לפרויקטים בשטח של מספר מדינות.
קרן תל חי

קרן תל חי היא קרן לגיוס והקצאת כספים אשר שימשה את התנועה הציונית הרוויזיוניסטית. מטרותיה המוצהרות היו תמיכה בהגנה העברית בארץ ישראל, וחינוך הנוער הציוני להגנה עצמית.

בתקופת המנדט הבריטי: 1948-1929

הקרן נוסדה בלונדון בשנת 1929 לאחר מאורעות תרפ"ט.
בתקופת המנדט הבריטי מילאה הקרן תפקידים רבים בהקמת מוסדות חינוך והכשרה, בהתיישבות כפרית, בבנייה בערים, ובתמיכה בנזקקים חברי תנועת  הצה"ר. המשימה הראשונה שהוטלה על הקרן הייתה הקמת בית ספר למדריכים. בתקופת היישוב כיהן בראשות הקרן יקיר הר-זהב.
בשנות ה-30, הקרן סייעה לעולים חדשים חניכי בית"ר להקים או להצטרף אל יישובים שהקימו אנשי הצה"ר ופלוגות הגיוס של בית"ר. בסוף שנת 1935 אספה הקרן כספים עבור בניין להסתדרות העובדים הלאומית בתל אביב. 
בשנות ה-40 שיתפה הקרן פעולה עם "הוועד למען האסירים והעצורים" של התנועה הרוויזיוניסטית.
חניכי בית"ר ביצעו פעולות התרמה רבות עבור הקרן בציבור הרחב. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקרן קיימה רישום של שמות התורמים ב"ספר הברזל לזיכרון". הקרן אספה תרומות כדי לתמוך בחינוך לפעילות גופנית ולהגנה עצמית. בין השאר, הדפיסה את בולי קרן תל חי, אשר עוצבו והופקו ונמכרו לחברי תנועת ז'בוטינסקי וחניכי תנועת הנוער בית"ר. 
נוצרה תחרות בגיוס כספים בין הקרן לבין הקרן הקיימת, דבר שהביא גורמים ציוניים, כמו הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בפולניה והמזרחי והפועל המזרחי להורות לחבריהם שלא לסייע לקרן. הקרן תמכה בבתי ספר למדריכים של בית"ר.

במדינת ישראל

הקרן המשיכה לפעול לאחר הכרזת המדינה, בדומה לארגונים אחרים של היישוב, כגון הסוכנות היהודית.
במהלך שנת 1975 התברר לראשי תנועת החרות הנדהמים כי הקרן עומדת לקרוס תחת גל של חובות אדירים שמקורם היה בהלוואות בריבית קצוצה אשר נלקחו בשוק האפור במשך מספר שנים ואשר "גולגלו" על ידי לקיחת הלוואות אחרות. חלק מהמלווים היו אנשי תנועה ותיקים שפותו להלוות לקרן תמורת הבטחה לריביות גבוהות.
ראשי התנועה טענו כי הסיבה העיקרית לחובות היא התמיכה שהעניקו למשפחות נכי וחללי האצ"ל שאז לא הוכרו עדיין על ידי המדינה כמי שלחמו למען עצמאות ישראל. אולם, הדעה הרווחת היא כי ההתרחבות המואצת של תנועת החרות מתחילת שנות השבעים בעת כהונתו של עזר ויצמן כיו"ר הנהלת תנועת החרות דרשה משאבים מרובים והקרן, חסרת המקורות הכספיים המסודרים, מימנה את הפעילות הנרחבת מהלוואות בשוק האפור. כמו כן הועלו טענות כי ראשי הקרן שהיו גם ראשי מרכז הספורט של בית"ר וראשי סניף תל אביב של תנועת החרות, מימנו באמצעותה את החזקת אגודת הספורט של בית"ר ובעיקר את קבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב בליגה הבכירה.
לנוכח החשש מהשפעת הקריסה על תנועת החרות והליכוד, נחלץ יו"ר התנועה מנחם בגין לפעולות שיקום דרמטיות. חלק גדול ממצודת זאב, מקום משכנה של תנועת החרות וזרועותיה, הושכר לגופים פרטיים. נמכר כמעט כל הרכוש של קרן תל חי לרבות מבנים ומגרשים ששימשו את התנועה, תנועת בית"ר ומרכז הספורט. בגין יצא למסע התרמות אינטנסיבי בין עשירי היהדות בארץ ובעולם ונערכו הסדרי החזרת חובות עם הלווים הפרטיים שהשקיעו את כספם בקרן.
סמוך לבחירות של שנת 1977, בהן עלה הליכוד לשלטון, הצליח בגין לייצב את מצבה של הקרן אף כי חיסול החובות נמשך עוד שנים אחדות לאחר מכן. בגין עצמו לקה בליבו סמוך לבחירות והסברה היא כי המאמץ הרב שהשקיע באופן אישי בשיקום הקרן תרם לכך תרומה לא מבוטלת. בעקבות התמוטטות הקרן פרש מפעילות חבר הכנסת יוסף קרמרמן שעמד בראש הקרן ובראש מרחב תל אביב של תנועת החרות, ונחשב עד אז לאחד האנשים החזקים והמשפיעים ביותר בתנועת החרות.
הקרן המשיכה בפעולותיה בתחילת המאה ה-21. אחרי גילגולי הגופים השונים אשר החזיקו בה, היא משויכת לתנועת הליכוד.
יונתן גרופר

קריירה

יונתן גרופר החל להופיע כסטנדאפיסט בשנת 2004. התפרסם לראשונה במופע ההתרמה "יומטוב" (2005) ולאחר מכן בשנת 2006 השתתף וכתב בתוכנית "עובר כל גבול" ב-YES.
בשנת 2007 כתב ושיחק בתוכנית הריאלטי של דומינו גרוס "פרויקט ביפ" בהוט, שבה חיפשו את נבחרת הקומיקאים הבאה של ישראל, לצד דורון קניגסברג. השניים היו בין זוכי התוכנית, הקימו את הצמד "גרופר ודורון" והופיעו יחד במשך 4 שנים בטלוויזיה ובבמות.
בשנת 2008 כתב והשתתף בתוכנית "אין מה לראות" ששודרה בערוץ ביפ ובערוץ 2.
לאחר מכן המשיך להופיע על הבמות והשתתף בתפקידי אורח בתוכניות שונות כגון "ד.צ. 24" בערוץ 24, תוכנית מערכונים בערוץ הספורט ועוד.
בקיץ 2012 כתב והשתתף בתוכנית "מצב כפית" בערוץ YES Comedy.
בשנת 2013 דגמן בקמפיין החורף של TNT והשתתף במספר פרקים בסדרה "קופיקו" ב-YES ובסדרה "מחוץ לחוק" בערוץ Comedy Central. בנוסף, זכה במענק מטעם המיזם לקולנוע וטלוויזיה ברשות לפיתוח ירושלים על פרויקט "ארון הקודש" שכתב עם מיכל קופר קרן ויוסי גוון.
בשנת 2014 כתב ושיחק בעונה השלישית של הסדרה "הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2015 כתב ושיחק בתוכנית "המועדון" עם שחר חסון וב"צחוקייה סופרסטארז" בערוץ ניקלודיאון.
מיקל מרינו

אוסאסונה

מרינו נולד בפמפלונה שבספרד. הוא החל לשחק כדורגל ב-CD אמיגו, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של אוסאסונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוסאסונה ב', קבוצת המילואים של אוסאסונה, בעונת 2013/2014.
ב-23 באוגוסט 2014 ערך מרינו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 88 דקות בניצחון 2:0 על ברצלונה ב' במסגרת המחזור הראשון בליגה הספרדית השנייה. ב-21 בדצמבר 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-68 בניצחון 2:1 על לאס פאלמס במסגרת המחזור ה-18 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך מרינו 29 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

בורוסיה דורטמונד

ב-15 בפברואר 2016 חתם מרינו על חוזה ל-4 שנים וחצי בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, שהחל ב-1 ביולי 2016. ב-14 באוקטובר ערך מרינו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד הרטה ברלין במסגרת המחזור השביעי בליגה.

ניוקאסל יונייטד

ב-27 ביולי 2017 הושאל מרינו לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2-0 לטוטנהאם הוטספר. ב-13 באוקטובר 2017 נרכש על ידי ניוקאסל וחתם לחמש שנים. ב-21 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1-0 על קריסטל פאלאס.

ריאל סוסיאדד

ב-12 ביולי 2018 חתם מורנו לחמש שנים בריאל סוסיאדד.

קריירה בינלאומית

מרינו היה חלק מנבחרת ספרד עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2015.
בית הדין של אבא

הספר

60 הסיפורים שבספר פורסמו לראשונה בידי בשביס-זינגר בעיתון פארווערטס כסדרה בהמשכים תחת שם העט "יצחק ורשבסקי", וקובצו על ידו בהמשך לספר אחד בשל התיאור הייחודי של סביבת החיים היהודית במזרח אירופה. ב"דבר המחבר" שהקדים לספר, כותב בשביס-זינגר שבית הדין היהודי ותשתית כוחו הוא הדגם האידיאלי למוסד בוררות ופסיקה וכי הוא מאמין "שהוא עתיד להשתקם ולהתפתח לממדים של מוסד אוניברסלי. אין לי ספק שאם העולם ישתפר מבחינה מוסרית ולא ייסוג לאחור, כל מוסדות השיפוט יאמצו את עקרונותיו".
הסיפורים בספר מבוססים על אירועים שחווה המחבר בילדותו, אך נוסף להם נופך רב של ספרות יפה.
הספר ראה אור לראשונה בניו יורק בשנת 1956 ותורגם לאנגלית לראשונה ב-1962 (In My Father's Court). בעברית ראה הספר אור בשם "בית הדין של אבא" לראשונה ב-1979 בתרגומו של צבי ארד, בהוצאת ספרית פועלים. מהדורה זו כללה תרגום של 30 סיפורים נבחרים מתוך הספר ולא הופיע בה דבר המחבר שכתב בשביס-זינגר בראשו. תרגום מלא מחודש, של בלהה רובינשטיין, ראה אור באותה הוצאה בשנת 2011.
הספר ראה אור גם בתרגומים לספרדית ולרוסית.
אי-שוויון ניוטון

במתמטיקה, אי-שוויון ניוטון (באנגלית: Newton's inequalities) מתייחס לקבוצה של אי-שוויונות הנקראים על שם אייזק ניוטון. ניוטון ניסח והוכיח את האי-שוויונות האלה בספרו אריתמטיקה אוניברסלית (1707), במסגרת ההרחבה שנתן לכלל הסימנים של דקארט.

ניסוח האי-שוויונות

יהיו a₁, a₂, ..., aₙ מספרים ממשיים. נסמן ב-  את הביטוי הסימטרי האלמנטרי ה-k במספרים אלו (כלומר ערכו של  הוא הערך של הפונקציה הסימטרית האלמנטרית ה-k כשמציבים במשתנים שלה את מספרים אלו), ונגדיר את הממוצעים הסימטריים האלמנטריים כ-:
.
אי-שוויון ניוטון קובע כי הממוצעים הסימטריים מקיימים את האי-שוויון:
.
כיוון שהערכים של הפונקציות הסימטריות האלמנטריות של קבוצה של n מספרים ממשיים הם למעשה המקדמים של פולינום ממעלה n ששורשיו הם המספרים הממשיים האלה, ניתן לנסח מחדש את האי-שוויון כטענה על מקדמי פולינום שכל שורשיו ממשיים:
,
כאשר  הוא מקדם הפולינום ה-k.