מזראטי

האחים מזראטי

האחים מזראטי, אלפיירי, בינדו, קארלו, אטורה וארנסטו, היו כולם מעורבים בתעשיית הרכב מתחילת המאה ה-20. שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המירוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, וכמובן להיווסדותו של המותג מזראטי. אחת המכוניות הראשונות שיוצרו על ידי מזראטי זכתה בשנת 1926 במרוץ טארגה פלוריו, מרוץ מכוניות מפורסם באותה תקופה שנערך בהרי סיציליה ליד פאלרמו. לאחר ההצלחה במירוצים האלו, חברת מזראטי התחילה לייצר מכוניות מרוץ עם 4, 6, 8 ו-16 צילינדרים
סמל הטריידנט של חברת מזראטי מושפע ממזרקת נפטון שבפיאצה מג'ורה בבולוניה. ב-1920 אחד מהאחים מזראטי, מריו (שהיה גם אמן), השתמש בסמל הזה ללוגו של החברה לאחר ששמע לעצתו של חבר המשפחה מרקיס דייגו דה סטרליך. מאוחר יותר סיפרו מקימי החברה כי הסמל התאים במיוחד לחברה שלהם מכיוון שנפטון מסמל כוח ומרץ, בדיוק כמו מכוניות מזראטי, לדבריהם. בנוסף לזאת, מקימי החברה רצו לבחור בסמל שמייצג את העיר ממנה באו, ולכן בחרו במזרקה המפורסמת שנמצאת בעיר הולדתם.
האח הבכור אלפיירי מזראטי מת ב-1932, אך שלושת האחים האחרים (בינדו, ארנסטו ואטורה) המשיכו את מורשתו וייצרו מכוניות שזכו במירוצים ובתהילה.

בעלותה של משפחת אורסי

ב-1937, האחים מזראטי החליטו למכור את המניות שלהם בחברה לאדולפו אורסי, תעשיין איטלקי שהיה מפורסם באותה תקופה. ב-1940 העביר אדולפו אורסי את משרדי החברה לעיר הצפונית מודנה בה גדל. משרדי החברה נמצאים עד היום בעיר הזו. בינתיים, האחים מזראטי המשיכו לעבוד בחברה באגף ההנדסה. הצלחת מכוניות מזראטי במירוצים המשיכה, אפילו כשהיא התחרתה מול ענקיות הרכב הגרמניות אאודי ומרצדס. ב-1939 וב-1940 ניצח דגם 8CTF של מזראטי במרוץ אינדיאנופוליס 500, עוד מרוץ מפורסם באותה התקופה. בכך הפכה מזראטי ליצרנית הרכב האיטלקית הראשונה אי פעם (ועד היום) שמנצחת במרוץ הזה.
באותה תקופה החלה מלחמת העולם השנייה, וחברת מזראטי זנחה את עבודתה כיצרנית רכב כדי לעזור במאמץ המלחמה לממשלה האיטלקית. במהלך המלחמה, חברת מזראטי השקיעה את מירב המאמצים שלה כדי לייצר מכונית V16 עירונית לבניטו מוסוליני, לפני שפרי פורש, המעצב הראשי ודמות מפתח בחברת פולקסוואגן ייצר מכונית דומה לאדולף היטלר. בסופו של דבר, פרי פורש הצליח לייצר את הרכב לפני חברת מזראטי, והתוכניות בוטלו. לאחר שנגמרה המלחמה והשלום הוחזר לאירופה, מזראטי חזרה לייצר רכבים והניבה תוצאות. מכונית המרוץ מזראטי A6 היוותה הצלחה מהדהדת לחברה בתקופת מרוצי המכוניות שלאחר המלחמה. 
אנשי מפתח החלו להצטרף לחברת מזראטי. אלברטו מסימינו, מהנדס רכב נודע שעבד לפני כן בפיאט, אלפא רומיאו ובפרארי, פיקח על העיצוב של כל דגמי מכוניות המרוץ במשך 10 שנים בהן עבד בחברה. יחד איתו, הצטרפו לחברה מהנדסים מפורסים כגון ז'וליו אלפיירי, ויטוריו בלטאני וג'יואצ'ינו קולומבו. ההתמקדות של חברת מזראטי בייצור המנוע והשלדה הטובים ביותר, הביאו להצלחה גורפת במרוצים שהתקיימו. לאחר ההצלחה הזו, חברת מזראטי איבדה את מייסדי החברה, האחים מזראטי, שסיימו את חוזה ההעסקה שלהם בחברה, שהייתה אז בבעלות משפחת אורסי, לאחר 10 שנים. 
נהג המרוצים הארגנטינאי, חואן מנואל פנג'יו, החל בשנות ה-50 להתחרות במרוצים עם מכוניות מזראטי למשך מספר שנים. פנג'יו הפיק מספר ניצחונות מרשימים מאוד שכללו גם ניצחון באליפות העולם ב-1957, עם מכונית המזראטי 250F שהייתה אז אחת ממכוניות המרוץ המשוכללות והטובות ביותר.

הפסקת ייצור מכוניות מרוץ

מזראטי חדלה מלייצר מכוניות מרוץ ב-1957, לאחר טרגדיית גווידיצולו. במהלך המילה מילייה של אותה שנה מכונית מרוץ של פרארי שנסעה במהירות 250 קמ"ש איבדה שליטה באזור העיירה גווידיצולו ונסעה לכיוון קהל הצופים. כתוצאה מכך נהרגו הנהג אלפונסו דה-פורטגו, עוזר הנהג, ו-10 צופים (מהם 5 ילדים). לאחר שחדלה מלייצר מכוניות מרוץ, חברת מזראטי התרכזה בייצור מכוניות גראן טוריסמו.

בעלות סיטרואן

ב-1968 רכשה יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן את חברת מזראטי ממשפחת אורסי. הבעלים לשעבר, אדולפו אורסי, נשאר בחברה בתפקיד הנשיא, אבל חברת מזראטי השתנתה מאוד. מערכת היחסים עם סיטרואן החלה כמיזם משותף, שפורסם בהודעה לעיתונות בינואר 1968. במסגרת המיזם המשותף, על חברת מזראטי היה לעצב ולייצר מנוע ייחודי למכונית הדגל החדשה של סיטרואן, מדגם SM, שהושקה ב-1970. דגם ה-SM היה מכונית עם ארבעה כיסאות, הנעה קדמית ומנוע טיפו C114 2.7 L 90° V6.
עם גיבוי כלכלי מובטח, דגמים חדשים הושקו ומנועים חדשים יוצרו.

בישראל

מזארטי החלה להמכר בישראל במהלך שנת 2012 באמצעות חברת "אוטו איטליה".