קולומביה הבריטית

אטימולוגיה

אזור קולומביה הבריטית נקרא כך לראשונה בשנת 1858, אז הקימו הבריטים באזור את מושבת קולומביה הבריטית (Colony of British Columbia). השם נבחר על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת בריטניה באותן השנים. האזור נקרא "קולומביה" על שם נהר קולומביה שזורם בו עוד שנים רבות קודם הקמת המושבה במקום. לבסוף הוחלט להוסיף לשם סיומת - "הבריטית", על מנת להבדילו מאזורים אחרים אשר כבר ענו לשם זה באותן השנים - מדינת קולומביה שבדרום אמריקה וכן "קולומביה האמריקאית" או "דרום קולומביה", הכינויים האמריקאים לאזור אשר יהיה לימים מדינת אורגון.

גאוגרפיה

קולומביה הבריטית שוכנת בין חופי האוקיינוס השקט ממערב להרי הרוקי ממזרח; היא גובלת מצפון עם טריטוריית יוקון והטריטוריות הצפון-מערביות, ממזרח היא גובלת עם הפרובינציה אלברטה, מצפון מערב היא גובלת עם מדינת אלסקה בארצות הברית, ומדרום היא גובלת עם המדינות האמריקאיות וושינגטון, איידהו ומונטנה.
שטחה של קולומביה הבריטית הוא 944,735 קמ"ר - שטח גדול במיוחד העולה על גודלן של הרוב הגדול של מדינות העולם. קו החוף של קולומביה הבריטית משתרע מצפון לדרום לאורך כ-27,000 קילומטר והוא מאופיין בהיותו חוף סלעי, מיוער ומפורץ, כיוצר שורה של פיורדים ארוכים ועמוקים. מול קווי החוף של קולומביה הבריטית, שוכנים למעלה מ-6,000 איים, קטנים וגדולים, כאשר מרביתם אינם מיושבים.
75 אחוזים משטחה של קולומביה הבריטית מאופיין בטופוגרפיה הררית, כלומר גובהו עולה על 1,000 מטרים מעל פני הים. הריה של קולומביה הבריטית כוללים כמה מרכסי ההרים הגבוהים ביותר בקנדה. ההרים משתרעים כמעט על כל שטחה של הפרובינציה, אך אלו מרוכזים בעיקר סביב שני רכסי הרים מרכזיים - הרי הרוקי והרי החוף. הרי הרוקי מתחילים מניו מקסיקו שבארצות הברית בדרום לאורך צפון מערב ארצות הברית, ועד לצפון קולומביה הבריטית שבקנדה. בקנדה, הרי הרוקי מהווים את רוב גבולה המזרחי של קולומביה הבריטית עם אלברטה. הרי החוף, משתרכים לאורך החוף הפסיפי המרכזי צפוני של אמריקה הצפונית, והם משתרעים מעט מזרחה מכל קו החוף של קולומביה הבריטית.
בין הרי הרוקי ממזרח להרי החוף שממערב, נמצאים המרחבים הפנימיים של קולומביה הבריטית, הכוללים מספר חבלי ארץ שונים: קוטניי, הקאריבו, התומפסון, אוקינגן ועוד. שטח זה כולל אוסף מגוון של עמקי נהרות פוריים, קניונים צרים וארוכים, יערות ממוזגים, מרחבים חקלאיים, אגמים וגופי ים רבים, רמות מישוריות ואף שטחים צחיחים למחצה.
60 אחוזים משטחה של קולומביה הבריטית הם מיוערים, כאשר פרובינציה זאת כוללת כעשרים אחוזים מהשטחים המיוערים של קנדה כולה. השטחים המיוערים של קולומביה הבריטית כוללים בין השאר יערות ממוזגים ואף יערות גשם עבותים. יערותיה אלו מתחזקים תעשיית חטיבת עצים נרחבת. לצד שטחים מיוערים והרריים, 5 אחוזים משטחה של קולומביה הבריטית מתאים גם לעיבוד חקלאי, נתון נמוך יחסית הנובע מתנאי השטח של הפרובינציה.
המחצית הצפונית של קולומביה הבריטית מהווה שטח עצום בגודלו, אשר רובו לא מפותח כלל. לאורך רוב ימות השנה, מכוסה אזור זה בשלגים, ושוררת בו טמפרטורה נמוכה בדרך כלל.

אקלים

האקלים של קולומביה הבריטית הוא מגוון במיוחד ומשתנה מאוד מאזור לאזור. החורף של קולומביה הבריטית מאופיין בטמפרטורות מתונות יחסית בהשוואה למיקום הצפוני של הפרובינציה. דבר זה נובע מהאוויר החם הנע אל פנים הארץ ממערב וכן כתוצאה מרכס הרי החוף הקולט את רוב המשקעים הנעים ממערב, דבר השומר על תנאי אקלים מתונים יחסית בפנים הארץ. הטמפרטורה הממוצעת בקולומביה הבריטית לחודש ינואר, שיא החורף, עומדת על 0 מעלות צלזיוס. לעומת חלקיה הדרומיים, חלקה הצפוני של קולומביה הבריטית קולט בחורף אוויר קר המגיע מצפון - מיוקון ומאלסקה, דבר המקרין על תנאי מזג האוויר שם.
הקיץ של קולומביה הבריטית מתון אף הוא. הדבר נובע בין השאר מזרמי המים הקרים המגיעים מהאוקיינוס השקט ממערב. המרחבים הפנימיים של הפרובינציה עלולים להפוך לחמים יחסית בעונת הקיץ, ובשיאו של חודש יולי אפשר לצפות שם לטמפרטורה ממוצעת הגבוהה מ-20 מעלות צלזיוס. במקביל בשאר האזורים הטמפרטורה בחודש יולי עומדת בדרך כלל על כ-15 מעלות צלזיוס.
מרבית המשקעים בקולומביה הבריטית יורדים בעונות הסתיו והחורף. כאמור מרבית הגשמים נקלטים בהרי החוף וכן באיי הפרובינציה (לרבות האי ונקובר), שם יורדים ממוצעים שנתיים של לא פחות מ-2,500 מ"מ גשם בשנה. בעוד זאת, מזרחה משם כמות המשקעים יורדת ובדרך כלל נעה בין 700 ל-1,000 מ"מ בשנה.

היסטוריה מוקדמת

המתיישבים הראשונים בקולומביה הבריטית היו בני האינואיט. מתיישבים אלו קבעו את מקום מושבם בקולומביה הבריטית בעיקר בשל משאבי הטבע הרבים שבאזור. לאחר עידן הקרח האחרון לפני כ-10,000 שנה, הם החלו ליישב את אזורי החוף והעמקים הפנימיים של קולומביה הבריטית.
האירופאים הראשונים שביקרו בקולומביה הבריטית היו מגלי ארצות ומשלחות מחקר אשר פקדו את יבשת אמריקה לאחר גילויה, בשלהי המאה ה-15. עם זאת, עד המאה ה-17 נעדרה קולומביה הבריטית מביקורים תכופים של משלחות מחקר אירופאיות. חשיבות רבה במיוחד נודעה למסעו של הנווט הספרדי יליד מקסיקו חואן חוסה פרז הרננדז אשר הפליג בשנת 1774 צפונה לאורך חופי קולומביה הבריטית, כאשר מסע רב חשיבות נוסף נערך כארבע שנים מאוחר יותר, אז ערך הצי הבריטי המלכותי בראשות הקפטן ג'יימס קוק מסע במסלול זה גם כן.
מסעות אלו ועוד הביאו פרסום לקולומביה הבריטית ולנהירה של סוחרים בריטים לחוף קולומביה הבריטית, סוחרים אשר רצו במשאביה הפוריים, בפרט את הפרוות הידועות שלה. כך החלו להתמסד קשרי מסחר בין האוכלוסיות הילידיות של קולומביה הבריטית לסוחרים האירופים.
לאחר שמשלחות מחקר ומגלי ארצות רבים יותר יותר החלו תרים לאורך חופיה המערביים של קולומביה הבריטית, ובמקביל ידעו תושבי האזור פריחה כלכלית כתוצאה מהמסחר עם האירופאים, הפך האזור לידוע ברחבי העולם. במהלך המאה ה-18, החלו ניצנים ראשונים של התיישבות אירופאית באזור אשר כללה רכש קרקעות מהילידים והקמתן של תחנות סחר שונות לאורך החופים. כל זאת, כאשר עיקר ההתיישבות באזור מבוצעת על ידי ספרדים מחד ובריטים מאידך. הדבר הביא מפעם לפעם לחיכוכים בין האוכלוסייה האירופאית לזו הילידית, אך עם זאת, השקט ושיתוף הפעולה נשמר יחסית עד למאה ה-19. בה בעת התרבו התנגשויות בין בריטים לספרדים, כאשר האזור הופך עד מהרה לשטח מריבה בין שתי האימפריות. לבסוף יצאו הבריטים כאשר ידם על העליונה, ספרד הסיגה את תביעותיה המסחריות והטריטוריאליות בקולומביה הבריטית, ובכך נפתח השער לבריטיזציה מלאה של האזור.

היסטוריה מאוחרת

בראשית המאה ה-19 החלו לפעול ברחבי קולומביה הבריטית חברות מסחריות גדולות רבות אשר שינו את האזור מן הקצה אל הקצה והאיצו את פיתוחו המסחרי. בין השאר אפשר לציין את חברת מפרץ הדסון (Hudson's Bay Company) וחברת הפרוות האמריקאית (American Fur Company) לקראת אמצע המאה ה-19, הפכה כבר קולומביה הבריטית לחלק בלתי נפרד מהמושבות הבריטיות של קנדה, כאשר במקביל מדרום הגיעה ההגירה האמריקאית מערבה עד לחוף האוקיינוס השקט. הדבר הביא לשורה של התנגשויות גבול בין בריטים לאמריקאים, כאשר המתחים נפתרו לבסוף בשנת 1846 עם חתימתה של אמנת אורגון, אשר קבעה את הגבול בין שטחי שלטונה של האימפריה הבריטית בקנדה לבין ארצות הברית על בסיס קו האורך 49. שנת 1858 בישרה תקופה חדשה לקולומביה הבריטית, כאשר באותה השנה נמצא לראשונה זהב באזור, דבר אשר הכפיף אותו עד מהרה לחלק בלתי נפרד מהבהלה לזהב אשר שטפה באותה התקופה את צפון אמריקה. לפיכך, בשנים הבאות ידעה קולומביה הבריטית הגירה נכנסת נרחבת של מהגרים אשר שאפו להתמקצע בחיפוש זהב. באותה התקופה מיסדה בריטניה סופית את שליטתה באזור, כאשר היא מחלקת אותו לשתי מושבות שונות - מושבת האי ונקובר (Colony of Vancouver Island; הוקמה בשנת 1848) ומושבת קולומביה הבריטית (Colony of British Columbia; הוקמה בשנת 1858). בשנת 1859 התחוללה מלחמת החזיר. בשנת 1866 הוחלט על איחוד שתי המושבות תחת מושבת קולומביה הבריטית, כאשר הבירה המקומית נקבעה בעיר ויקטוריה. מצב עניינים זה נמשך עוד כארבע שנים, עד שבשנת 1871 הצטרפה המושבה לקנדה, והפכה לחלק בלתי נפרד ממנה במסגרת פרובינציית קולומביה הבריטית.
בעוד ההשתלבות של קולומביה הבריטית בקנדה לא הייתה קלה והפרובינציה החדשה סבלה באותן השנים מחוב ציבורי גדול, עד מהרה היא הצליחה לייצב את מצבה הכלכלי. בשנת 1881 החלה ממשלת קנדה בעבודות הבנייה של פרויקט הנדסי גדול ממדים - הרכבת הקנדית-פסיפית (Canadian Pacific Railway), רכבת אשר חיברה תחבורתית את קולומביה הבריטית לשאר יבשת צפון אמריקה, ואפשרה זרימה של מהגרים נוספים לפרובינציה. בתחילת המאה ה-20 נמל ונקובר הפך למוצא הימי המערבי הראשי של קנדה, כאשר בנוסף בתקופה זו החל לראשונה פיתוח משמעותי של משאבי הטבע של קולומביה הבריטית - החל פיתוח של משקים חקלאיים רבים, פיתוח של תעשיית כריית המחצבים וכן פיתוח של תעשיית חטיבת העצים. בעשורים הראשונים של המאה ה-20 ידעה קולומביה הבריטית צמיחה כלכלית מתמשכת, אשר כללה גם גידול חד באוכלוסייה המקומית. המקור המשמעותי ביותר לגידול באוכלוסייה באותה התקופה היה ההגירה לפרובינציה, אשר נבעה ממקורות שונים. בעוד רוב המהגרים היו אירופאים משאר קנדה, מאירופה ומארצות הברית; חלק גודל והולך היה מהגרים ממוצא אסייתי. לצד תהליכים אלו, השגשוג שקולומביה הבריטית כמו גם בקנדה כולה נהנתה ממנו הגיע לקיצו בשנת 1929, אז פרץ השפל הגדול אשר הכניס את האזור לתקופה של משבר כלכלי מתמשך, אשר הגיע לסיומו רק בשנת 1939.
כבר בתחילת מלחמת העולם השנייה (1939), ולמרות המרחק הרב של קנדה מאירופה, קנדה נמנעה מלהישאר מחוץ למעגל הלחימה והכריזה מלחמה על גרמניה ועל לחימה לצדה של בריטניה. המרחק של קולומביה הבריטית ממוקדי הלחימה לא הגביל את ההשפעה של המלחמה על אזור זה. גויסו רבים מתושבי הפרובינציה ואלו נשלחו לחזיתות השונות. בנוסף, עם הצטרפותה של קנדה בשנת 1941 למלחמה נגד יפן, ממשלת קנדה החלה לנקוט בצעדים שנויים במחלוקת, אשר במסגרתם הובלה כל האוכלוסייה ממוצא יפני בקנדה למחנות מעצר. הדבר נעשה בעיקר בקולומביה הבריטית, עקב ריבוי האוכלוסייה ממוצא יפני אשר התגוררו בפרובינציה זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה קולומביה הבריטית לצמיחה כלכלית אשר מתקיימת למעשה עד ימינו אנו. עם תמ"ג לנפש של 47,579 דולר (נכון לשנת 2011), קולומביה הבריטית נחשבת לאחד המקומות העשירים והמשגשגים ביותר בעולם.

חלוקה אתנית ולשונית

קולומביה הבריטית היא אחת הפרובינציות המגוונות ביותר בקנדה מבחינה אתנית ולשונית. בעוד בעבר היה בפרובינציה רוב אירופאי גדול, בעשורים האחרונים ניכר גיוון בהרכב האוכלוסייה. עם זאת, גם היום בקולומביה הבריטית יש רוב אירופאי ברור של 67.3% מכלל האוכלוסייה. מקומות המוצא המרכזיים של האוכלוסייה האירופאית בקולומביה הבריטית הן אנגליה, סקוטלנד, אירלנד, גרמניה וצרפת.
אם בעבר הייתה האוכלוסייה הילידית של קולומביה הבריטית קבוצת המיעוט הגדולה ביותר בפרובינציה, כיום קבוצה זו מונה 5.4% בלבד מכלל התושבים. בעוד זאת, עקב ההגירה האסייתית למדינה בעשורים האחרונים 15.1% מכלל התושבים הם ממוצא מזרח אסייתי (בעיקר סינים) ו-8.4% נוספים הם ממוצא דרום אסייתי (בעיקר הודים). כמו שהשפיעה על הרכבה האתני, ההגירה אל קולומביה הבריטית השפיעה גם על הרכבה הלשוני. 71.5% מאוכלוסיית קולומביה הבריטית דוברת את השפה האנגלית, כאשר השפות המדוברות ביותר האחרות הן סינית (8.5%) ופנג'אבי (4.0%; שפה הודית).

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
כמו ברוב קנדה, גם כלכלת קולומביה הבריטית מבוססת משאבים. לעומת שכנתה אלברטה, קולומביה הבריטית נשענת פחות על משאבים, שמצויים בכמויות גדולות (עצים ומחצבים), וקטנות יחסית (נפט וגז).
בקו החוף ישנם נמלים רבים.
האבטלה בה עומדת עד 7%, והיא הנמוכה ביותר בקנדה.

חקלאות ותעשייה

בוונקובר, העיר הגדולה ביותר, ולאורך ערי החוף, מגזר השירותים והתעשייה מפותחים מאוד.
במרכז הפרובינציה (בין הרי הרוקי להרי החוף) שוררים חורפים מתונים, ולכן ישנה חקלאות ותעשייה מפותחת באזור זה, והערים קלומפס, קלונה ופרינס ג'ורג' הן מרכזי תעשייה גדולים, והן מוקפות שטחים חקלאיים.
דייג הוא ענף חקלאות שנמצא בתהליך מזעור, הדייג קיים בעיקר לאורך החוף.
בצפון הפרובינציה ישנם יערות גדולים, אשר משמשים לייצוא ותורמים רבות לכלכלה, בנוסף, בשטחה מחצבים רבים בשל היותה הררית, ונפט וגז מצויים בכמויות גדולות באזורי החוף.

מסחר

בשל היותה הפרובינציה המערבית ביותר, קולומביה הבריטית היא התחנה האחרונה ברכבות קנדה. משם, כל הסחורות שמייצרים בקנדה מיוצאת למזרח הרחוק ולאסיה. כמו כן, קו החוף לאוקיינוס רווי נמלי-ים, בראשם נמל ונקובר, הנמל הגדול ביותר בקנדה, שממנו מייצאים ומייבאים סחורות רבות שמגיעות לכל רחבי קנדה, בעיקר דרך רכבות.

הגירה

בפרובינציה משולבת תוכנית הגירה להגדלת מספר הרופאים, מדענים, תזונאים, רואי חשבון, אנליסטים ועוד מקצועות בעלי השכלה גבוה.

תיירות

העיר ונקובר מושכת אליה תיירים רבים, בשל היותה עיר מרכזית. בעיר אטרקציות כמו פארק סטנלי, הר גראוס וגשר קפילאנו. גם האי ונקובר ובו העיר ויקטוריה מושך תיירים רבים.
במזרח הפרובינציה נמצאים פארקים לאומיים רבים, כגון יוהו וקוטניי בהרי הרוקי, וגם גליישר ווולס גריי באותו אזור.