google/wiki40b huggingface dataset:
תחנת הרכבת ההיסטורית של פתח תקווה

ההיסטוריה של התחנה

עד הקמת שלוחת המסילה הובילו איכרי המושבה את תוצרתם החקלאית (בעיקר תפוזים) לנמל יפו בעזרת גמלים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה התפתחה תשתית הרכבות ונעשה ברכבות אלו שימשו רב להובלת משאות ולכן פנת וועד המושבה לשלטונות המנדט הבריטי בבקשה לאשר סלילת מסילת רכבת שתחבר את המושבה למסילה המזרחית (שהייתה מרוחקת רק 7 ק"מ מהמושבה). לאחר אישור השלטונות תרמו פיק"א והברון רוטשילד את הכספים שנדרשו לפרויקט. במסגרת חוזה ההקמה שנחתם בין וועד המושבה והנהלת הרכבת התחייב הוועד למינימום נוסעים ומטען בעוד שהנהלת הרכבת התחייבה לא להפעיל את הרכבת בשבת (לכן היו שכינו את הרכבת "הרכבת היהודית").
רכבת תלך בכל יום מחוץ לשבתות ויום ראשון וחגים עבריים
— סעיף מתוך החוזה להקמת ותפעול המסילה
ביצוע עבודות המסילה נמסר למשרד לעבודות ציבוריות ולבנין (סולל בונה) וזה מסר את העבודה ל"פלוגת בוני מסילת הברזל" של גדוד העבודה (אל כח העבודה הצטרפה קבוצת פועלים שקראה לעצמה "חבורת בורוכוב").
העבודות על המסילה החלו ב-1921 והסתיימו ב-1923 וכשבניית התחנה הסתיימה ב-1922. במקביל לסיום המסילה הוארך רחוב פינסקר דבר שאיפשר לחקלאי המושבה להוביל את תוצרתם החקלאית לתחנה שם הועלו לרכבת שנסעה לראש העין ולוד והתחברה למסילת הרכבת לירושלים והגיעה ליפו.
התחנה שימשה מדי פעם גם רכבות נוסעים.
לאחר מלחמת העצמאות הוארך הקו מראש העין עד תל אביב (ונקרא מסילת הירקון) והקו לפתח תקווה הפך לשלוחה של מסילה זו. המסילה המשיכה להיות פעילה עד שנת 2000 אז נסגר הקו. פסי הברזל נלקחו למיחזור וחלק גדול מסוללת העפר, עליה עברה המסילה, נהרס בתהליך בנייה מואץ (אזור התעשייה סגולה, שכונת אם המושבות). נכון לשנת 2016 גרה בבית מנהל התחנה משפחתו של מנהל התחנה האחרון.
טרס סטפננקו

קריירה

סטפננקו החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל מטאלורג זאפוריז'יה. בשנת 2010 חתם על חוזה של 5 שנים עם קבוצת שחטאר דונצק. בשנת 2015 חתם ל5 שנים נוספות בקבוצה.

נבחרת

בשנת 2008 זומן סטפננקו לנבחרת הנוער של אוקראינה, שיחק במדיה 4 משחקים. בהמשך עבר לנבחרת הצעירה, בשורותיה השתתף ב 27 משחקים, הבקיע שער 1. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק סטפננקו מאז נובמבר 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול שווייץ. הוא היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016 והשתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
נישואי חוזה

נישואי חוזה הם נישואים הנכרתים בין בני זוג בדרך של הסכם זוגיות, המקנה להם זכויות הדדיות, מסדיר את ענייני הרכוש שביניהם, חובותיהם ההוריות ושאר עניינים שבין בני זוג. 
נישואי החוזה מלווים בטקס הכולל חתימה על חוזה. את החוזה, שנערך על ידי עורך דין שעורך גם את הטקס, מביאים בני הזוג בפני שופט בבית משפט למשפחה או נוטריון על מנת שייתן לו תוקף של פסק דין. החוזה הוא מסמך משפטי תקף לפי חוק החוזים של מדינת ישראל והוא מוכר בכל העולם כ"הסכם קוהביטציה" כלומר שותפות ביתית בין בני זוג החיים יחד ומנהלים משק בית משותף.
בישראל מהווים נישואי חוזה פתרון לבני זוג שאינם מעוניינים בנישואים דתיים, ובפרט לבני זוג שאינם רשאים להתחתן בנישואים דתיים, בהתאם לכוח שהעניקה המדינה לכללי הדתות השונות.
מערב ארצות הברית

דמוגרפיה

בשנת 2006 כלל אזור מערב ארצות הברית, 69,355,643 תושבים. אזור מערב ארצות הברית כולל הן את המדינה הכי מאוכלסת בארצות הברית (קליפורניה) והן את המדינה הכי פחות מאוכלסת בארצות הברית (וויומינג).
במדינות מערב ארצות הברית מספר רב של מיעוטים אתניים. שלוש מארבע המדינות בהן האוכלוסייה הלבנה אינה מהווה רוב נמצאים באזור זה - הוואי, קליפורניה וניו מקסיקו.
קניה איירווייז

תולדות החברה

החברה נוסדה בפברואר 1977 לאחר התפרקות הקהילייה המזרח-אפריקנית וחברת התעופה שלה "איסט אפריקן איירווייז".
בשנת 1994 רכשה חברת התעופה ההולנדית KLM 26% ממניות החברה.
בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה SkyTeam כחברה נספחת.
נכון להיום, מבצעת החברה טיסות ליעדים באפריקה, אסיה ואירופה.
כיום מתבסס צי המטוסים של החברה ברובו על דגמים שונים של מטוסי בואינג וכולל בנוסף מספר מטוסים מתוצרת אמבראר קטנים יותר. כן הזמינה החברה 9 מטוסי בואינג 787 חדישים, שיאפשרו לה לפעול לטווחים רחוקים יותר.

פעילות החברה בישראל

החל מ-15 במרץ 2019 צפויה החברה להפעיל 5 טיסות שבועיות מניירובי לנמל התעופה בן-גוריון. לצורך הפעלת הקו פנתה החברה לשלטונות סודאן כדי שזו תאפשר לעבור בשטחה האווירי.
באוגוסט 2018 דווח כי החברה נמצאת בימים אלו בפני אישורים סופיים על ידי כל הגורמים המטפלים בכך.
בנוסף, החברה צפויה לחתום על הסכם קוד שייר עם חברת אל על.
אידיאל (אלגברת לי)

באלגברה מופשטת, אידיאל של אלגברת לי הוא תת-מרחב וקטורי שלה הסגור לפעולה. האידיאלים של אלגברת לי מקבילים לתת חבורות בתורת החבורות ולאידיאלים של חוגים, ומהווים מינוח בסיסי וחשוב בתורת המבנה של אלגברות לי.

הגדרה פורמלית

תהי  אלגברת לי מעל שדה . תת-מרחב וקטורי  של  נקרא אידיאל אם מתקיים , או בשקילות . אם  אידיאל של , מסמנים .
אלגברת לי נקראת פשוטה אם אין לה אידיאלים לא טריוויאליים.

אלגברת המנה

באותו האופן בו בונים ממרחב מנה של מרחב וקטורי, או חוג מנה, אפשר לבנות גם אלגברת מנה של אלגברת לי באידיאל נתון שלה.
פורמלית, המרחב מסומן על ידי ; כקבוצה הוא שווה למרחב המנה (כמרחב וקטורי), והוא הופך להיות אלגברת לי עם הפעולה , שמוגדרת היטב.
לאחר הגדרה זו, אפשר להגדיר הומומורפיזם אלגברות לי (כך שישמור את הפעולה), ולהוכיח את משפטי האיזומורפיזם, בצורה אנלוגית לחלוטין לזו מתורת החוגים.
יידיש בוך

יידיש בּוּך (יידיש: "הספר היהודי" או "הספר היידי") הייתה הוצאת ספרים יהודית ביידיש שפעלה בוורשה בירת פולין הקומוניסטית מ-1947 ועד 1968. במרוצת שני העשורים של קיומה ראו בה אור כ-350 כותרים, והיא הייתה מהוצאות הספרים היידיות הבולטות בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה. ההוצאה זכתה למעמד של הוצאת ספרים ממלכתית וקיבלה תמיכה מן השלטונות. המנהל-המייסד של ההוצאה, שניהל אותה עד סופה, היה העורך, מבקר הספרות, והמשורר דוד ספַרְד (ספֿארד).
הרעיון נבט במוחו של ספרד עוד במהלך המלחמה, בעת גלותו במוסקבה. "נהגתי לפנטז", כתב בזיכרונותיו, "שכשרק נשוב לפולין אשקיע את כל זמני ומרצי ביצירת הוצאת ספרים, שתרכז סביבה את מעט הסופרים שניצלו".
בהוצאה ראו אור ספרים ממספר סוגים:
ספרים המנציחים את השואה, בהם הכרוניקות של עמנואל רינגלבלום מגטו ורשה;
יצירותיהם של הקלאסיקונים של ספרות יידיש (ובפרט מנדלי מוכר ספרים, י"ל פרץ ושלום עליכם);
יצירות של סופרים בני הזמן, בעיקר מפולין – כ-30 רומנים וקובצי סיפורים קצרים מאת סופרים כגון חיים גראדה, שלום אש, דוד ברגלסון וקלמן סגל, יותר מ-50 ספרי שירה (הדסה רובין, בינם הלר, אליהו רייזמן, רייזל ז'יכלינסקי), וכן ביקורת ספרות ומסות (דוד ספרד, אפרים קגנובסקי);
ספרים בהיסטוריה של עם ישראל, בעיקר בפולין (בהם מחקרים של היסטוריונים מהמכון ההיסטורי היהודי), וכן, בהיותה הוצאה ממלכתית, גם ספרים בנושא התנועה הקומוניסטית;
ספרות ילדים ונוער (משל יוליאן טובים, סיפורי מעשיות מאת לייב אוליצקי ועוד);
תרגומים, לרבות מפולנית;
אלבומים ורפרודוקציות של אמנים יהודים.
בנוסף, בהוצאה ראה אור כתב העת הספרותי היידי של אגודת הסופרים היהודים, הירחון "יִידישע שריפֿטן" (כתבים ספרותיים), שהופיע מ-1946 ועד המשבר הפוליטי של 1968, בסך הכול ב-250 גיליונות.
באמצע שנות ה-50 היו להוצאת "יידיש בוך" 5,000 מנויים, בעיקר בפולין (שבה נמצאו אז רק כ-20–30 אלף קוראי יידיש, כך שמהדורות בנות 5,000 עותקים היו הגודל המרבי האפשרי), והיא נהנתה מתמיכה ממשלתית רחבה.
ערב סגירתה של ההוצאה נמצאו מנוייה ב-24 מדינות. כתוצאה מהמדיניות האנטישמית של ממשלת גומולקה במהלך מהומות מרץ 1968 , נסגרה ההוצאה על ידי השלטונות וצוות העורכים שלה היו בין אלפי היהודים שהיגרו מפולין.
לודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה

ביוגרפיה

לודוויג פרדיננד נולד ב-22 באוקטובר 1859 במדריד, ספרד, והוא היה הבן הבכור של אדלברט, נסיך בוואריה, בנו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ואשתו אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד, בתם של האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד ולואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות.
דודיו של לודוויג פרדיננד מצד אביו היו מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, אותון, מלך יוון לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, ואילו דודו מצד אמו היה פרנסיסקו, דוכס קדיס, בעלה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובן דודו הראשון היה אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד, שהיה מבוגר ממנו בשנתיים. לודוויג פרדיננד נולד במדריד, אבל אחיו הקטנים נולדו בבוואריה, לשם חזרו הוריו.
לודוויג השני, אוטו ולודוויג השלישי, מלכי בוואריה, היו בני דודיו הראשונים. אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד היה אף הוא בן דודו הראשון.
אחיותיו של לודוויג פרדיננד היו איזבלה, דוכסית ג'נובה, אלוירה, רוזנת קוניץ, וקלרה, אם מנזר אנה הקדושה, ואחיו הצעיר היה אלפונס, נסיך בוואריה, בעלה של לואיז, נסיכת אורליאן.
הנסיך לודוויג פרדיננד היה החבר היחיד במשפחת המלוכה הבווארית, שתמיד נשאר ביחסים ידידותיים עם בן דודו, המלך לודוויג השני (למעט אליזבת, קיסרית אוסטריה) - והדודן היחיד שאי פעם הוזמן, יחד עם אשתו, לארמון הרנכימזה וכן לארוחות פרטיות במלון מינכן רזידנס. כאשר לודוויג השני נעצר בטירת נוישוונשטיין בשנת 1886, הוא התקשר אל לודוויג פרדיננד לעזרה, האחרון מייד התכוון לסייע לו, אך נמנע ממנו לעזוב את ארמון נימפנבורג על ידי דודו לואיטפולד שעמד להשתלט על הממשלה כנסיך העוצר.
ב-2 באפריל 1883 התחתן לודוויג פרדיננד עם בת דודתו, מריה דה לה פאס, נסיכת ספרד, בתם הצעירה ביותר של פרנסיסקו, דוכס קדיס ואיזבלה השנייה, מלכת ספרד, ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1885 חזרו הזוג הצעיר לבוואריה והתגוררו בעיקר באגף צדדי של ארמון נימפנבורג המלכותי, שניתן להם על ידי לודוויג השני. מאוחר יותר, הם רכשו ארמון שנרכש בעיר הפנימית של מינכן, ארמון לודוויג פרדיננד בוויטלסבאכפלאץ, והתגוררו בו יחד עם אחיו של לודוויג פרדיננד, אלפונס, נסיך בוואריה ומשפחתו.
לודוויג פרדיננד ומריה דה לה פאס הקימו את הענף הספרדי של משפחת המלוכה הבווארית, שהתחילו בנישואי הוריו של לודוויג פרדיננד אך התחזקו על ידי נישואים ספרדים רצופים במשך שלושה דורות.
לודוויג פרדיננד היה אחד מבני האצולה האירופיים המעטים שעבדו עבודה רגילה מחוץ לממשלה או לצבא, על ידי עבודה כרופא מנתח וגינקולוג. במלחמת העולם הראשונה הוא עמד כראש מחלקת הניתוח בבית החולים הצבאי של מינכן, למרות היותו קולונל הכבוד של רגימנט הרגלים הבווארי ה-18 וכן של רגימנט הדראגונים הפרוסי ה-3.
ב-23 בנובמבר 1949 מת לודוויג פרדיננד במינכן, והוא בן 90 שנים.
רובר השני, רוזן אסביי

צאצאיו

רוברט הקים את השושלת הרוברטיאנית, אשר עליה נמנו בנו היה רובר השלישי, רוזן וורמס, נכדו רובר החזק, וניניו אודו ורובר, אשר שניהם שלטו בממלכת פרנקיה המערבית.
אחד מצאצאיו של רובר היה איג קאפה, מלך צרפת, מייסד שושלת המלוכה הצרפתית אשר שלטה בצרפת ברציפות עד 1848, למרות הפסקה קצרה שנגרמה על ידי המהפכה הצרפתית והאימפריה הצרפתית הראשונה. הקו הצעיר שלט בספרד מאז 1700, והמלך הנוכחי פליפה השישי הם צאצאים ישירים שלו.

מוצא אפשרי

רובר היה כנראה בנו של תורינגברט מוורמס, ובכך נכדו של רובר הראשון, דוכס נויסטריה (697-764). לפי תאוריה אחרת הוא היה בנו של רוברט, בנו של תורינגברט. בין אבותיו של רובר היה למברט (665-741), רוזן אסביי, הסבא של המלך הקרולינגי הראשון, פפין הגוץ.
סבתא רבתא-רבא של רובר עשויה להיות הנסיכה קלוטילד (נולדה בערך 670), בתו של תאודריק השלישי, המלך המרובינגי של אוסטרזיה.
בנוסף הוא היה אחיה של ארמנגארד, אשתו של הקיסר לואי החסיד. ואחיהם של קרודגאנג, ארכיבישוף מץ ואב המנזר בלורשוקנקור, מייסד המנזר בלורש.
מנגינת הלב

רקע

ב-1999 החלה חזה לעבוד עבור הד ארצי על אלבום אוסף משולש המכיל את מיטב להיטיה. עפרה בחרה את השירים ואף הייתה אמורה להקליט שני שירים חדשים לצורך האלבום. בפברואר 2000 נפטרה עפרה חזה, בטרם הסתיימה העבודה על האוסף, ובטרם הספיקה להצטלם ולהקליט את שני השירים החדשים. 
חודש לאחר פטירתה הוציאה חברת התקליטים הד ארצי את אלבום האוסף על שם אחד מלהיטיה של חזה "במנגינת הלב".

הצלחה והמשך

כבר בצאתו, זכה האלבום להצלחה חסרת תקדים. בהמשך, במופע שהוקדש לשירי עפרה חזה קיבל אביה של עפרה, יפת חזה, מאנשי הד ארצי את תקליט הפלטינה המשולשת על מכירת אלבום האוסף. בסך הכל, נמכר אלבום האוסף בכ-180,000 עותקים. 
לאור הצלחתו של אלבום האוסף, קיבלו הד ארצי פניות ממעריצים של חזה להוציא אלבום אוסף נוסף שיעסוק בשירים יותר נדירים ובשירים שנגנזו. הד ארצי, בסיועו של בצלאל אלוני הוציאו את אלבום האוסף מנגינת הלב 2 שהכיל פחות שירים מוכרים, אך יותר נדירים. בין היתר, מכיל מנגינת הלב 2 את ההופעה המפורסמת בפסטיבל הג'אז במונטרה משנת 1990, להיטי סדנת תיאטרון שכונת התקווה, הקלטות מהטלוויזיה, דואטים, גרסאות כיסוי לשירים וכן את שירי האלבום הגנוז משנת 1995 Queen in Exile (מלכה בגלות).
סרטן הנהרות האפריקאי

מורפולוגיה

לסרטן הנהרות מבנה גוף גדול, בעל אורך של 100–150 מילימטר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. צבעו חיוור בעלי קווים כהים לאורך שיריונו. הנקבה מטילה ביצים אדומות או כתומות.

תפוצה

סרטן הנהרות אנדמי למערב אפריקה,  מסנגל ועד אנגולה. בנוסף ניתן למצוא אותו בביוקו, סאו טומה וכף ורדה.

מחזור חיים

סרטן הנהרות האפריקאי נמצא במים מתוקים ומלוחים. נצפה כי לפני ההזדווגות הם מבצעים טקסי חיזור. החדרת הזרע נעשית בצורה לא ישירה. הזכר מכניס את תאי זרע אל תוך החזה של הנקבה בצידו הוונטרלי ואז הנקבה משחררת ביציות אשר עוברות אל תוך הזרע ומופרות. לאחר ההזדווגות הנקבה נושאת את הביצים ממים מתוקים אל מים מלוחים ומשריצה אותן שם ,מכיוון שהלרוות זקוקות למים מלוחים כדי להתקיים. מכיוון שהביצים לא יכולות לבקוע במליחות גבוהה מדי, הנקבה הולכת לשפך הנהר בתקופה הגשומה אז מליחות המים נמוכה יחסית. לאחר מכן הלרווה מגיעה אל מים מתוקים כדי להשלים את התפתחותה.

תזונה

סרטן הנהרות הוא אוכל-כול, ורוב תזונתו מורכבת מצמחים, אצות, פלנקטון וחסרי חוליות. בנוסף לכך הם אוכלי נבלות, ומעדיפים תזונה משאריות של בעלי חיים, אך גם נצפו אוכלים ראשנים ודגים.

חקלאות

סרטן הנהרות האפריקאי מתאים מאוד לגידול חקלאי כמקור מזון, מכיוון שהוא יכול להתקיים בסביבות שונות, ומפני שהוא אוכל-כול. אך עדיין אין גידול מסיבי של סרטנים, מכיוון שעדיין לא ידועים התנאים המדויקים של מליחות המים הנחוצה כדי שהנקבה תוכל להשריץ ביצים.

מלחמה נגד בילהרציה

הפרטים הגדולים של סרטן הנהרות אוכלים חלזונות של מי מתוקים, כולל החלזונות אשר משמשים כפונדקאים לתולעת הפרזיטית עלקת הבילהרציה אשר יכולה לחדור לגוף האדם ולגרום למחלת הבילהרציה. בנהר סנגל נבנה סכר במרחק 50 קילומטר משפך הנהר וחסם את הגישה של סרטנים אל המים המלוחים של שפך הנהר. כתוצאה מכך ירדה אוכלוסיית הסרטנים בצורה מסיבית, ומספר האנשים אשר חלו בבילהרציה עלה באופן דרסטי. ככל הנראה איבוד טורף טבעי של החלזונות גרם לעליה במספר החלזונות, ובעקבותיה לעלייה במספר עלקות הבילהרציה. אחוז האנשים אשר נדבקו בבילהציה הגיע ל-71.8% בכפרים מסוימים.
סרטנים דומים התגלו כטורפים יעילים של חלזונות בתנאי מעבדה, ולכן חשבו שגם סרטן הנהרות האפריקאי יצליח לטרוף אותם ביעילות רבה. המאמץ העיקרי הושקע בגידול סרטנים זכרים אשר יותר גדולים ולכן טורפים יותר מאשר הנקבות, ובנוסף לא יצטרכו להגר כדי להשריץ, ולכן יישארו בקרבת המקום שבו יוחזרו לטבע. הסרטנים יוכלו לשמש למאכל גם לאחר שהם יטרפו את החלזון מכיוון שעלקת הבילהרציה איננה מסוגלת לשרוד בגופו של הסרטן. להחזרת הסרטנים בנוסף לשימוש בסמים וטורפים טבעים יש פוטנציאל עצום בלחימה נגד המחלה הקשה הזאת.
אבי כל הפצצות

תיאור הפצצה

הפצצה מכילה 7.1 טונות של חומר נפיץ שפותח ברוסיה בעזרת ננוטכנולוגיה. הפצצה מפיקה כוח הרס המשתווה ל-44 טונות TNT. הנזק העיקרי נגרם כתוצאה מגל הדף שמהירותו גבוהה ממהירות הקול ומטמפרטורות גבוהות במיוחד הנוצרות באזור מרכז הפיצוץ ובסביבתו.
לדברי הגנרל אלכסנדר רושקין (שכיהן כסגן ראש המטה הכללי הרוסי), הפצצה החדשה אומנם קטנה יותר מהמתחרה (MOAB), אבל קטלנית הרבה יותר הודות לטמפרטורה הכפולה במרכז ההתפוצצות.
משנה לראש הממשלה

היסטוריה

כאשר נכנסה מפלגת העבודה לממשלתו השנייה של אריאל שרון בראשית שנת 2005, דרשו אנשי המפלגה תיק בכיר, אך דרישתם לא נענתה. פרס דרש לקבל מינוי כממלא מקום ראש הממשלה אולם הנושא בתפקיד זה, אהוד אולמרט, סירב לוותר עליו. בצר להם בקשו אנשי מפלגת העבודה לשנות את חוק יסוד: הממשלה ולקבוע כי יהיו לאריאל שרון שני ממלאי מקום. משנוכחו לדעת כי לא יהיה רוב להצעתם, הציע חבר הכנסת חיים רמון הצעת פשרה לפיה ימונה מר פרס למשנה לראש הממשלה. בהסכם הקואליציוני הוגדרו סמכויותיו של פרס, אולם מבחינה פורמלית, המשנה לראש הממשלה הוא שר מן המניין ותו לא.
פרס נשא בתפקיד המשנה לראש הממשלה גם בממשלה ה-31 בראשות אהוד אולמרט החל מיום כינונה, 4 במאי 2006, ועד ליום בחירתו לנשיאה התשיעי של מדינת ישראל, ב-13 ביוני 2007. ב-4 ביולי 2007 מונה חיים רמון למשנה לראש הממשלה, תואר בו החזיק עד סוף כהונת הממשלה.
בממשלה ה-32, בראשות בנימין נתניהו, ניתן התואר לשלושה שרים במקביל - משה יעלון, סילבן שלום ושאול מופז. שלום הופקד על פיתוח הנגב והגליל, כמו מי שהחזיק בתואר המשנה לראש הממשלה - שמעון פרס, יעלון הופקד על התיק לעניינים אסטרטגיים ונושאים מדיניים אחרים, ומופז (אשר צורף לממשלה בחודש מאי 2012) הוגדר כ"שר במשרד ראש הממשלה" ומכנס את ישיבות הממשלה בעת נסיעותיו של ראש הממשלה נתניהו לחוץ לארץ. בממשלת ישראל ה-34 מונה סילבן שלום, שר הפנים, לתפקיד.
חיים קורפו

ביוגרפיה

קורפו נולד בירושלים בשנת 1921. למד בתלמוד תורה "מאה שערים", בישיבת חברון ולאחר מכן בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. סיים סמינר למורים ”מזרחי” ופקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. 
מוסמך לעורך-דין. בשנת 1937, בגיל 16, הצטרף לאצ"ל (שם כונה "מתיתיהו") ומאוחר יותר היה לחבר המפקדה של האצ"ל בירושלים. שיחק בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
קורפו, חשמלאי במקצועו, היה אחראי להכנת חומרי נפץ ומוקשים, והיה שותף להכנת חומרי הנפץ ששמשו בפיגוע בקולנוע רקס. ב-4 באוגוסט לקח חלק בפעולה להחרמת חומרי נפץ מחנות לממכר חומרי נפץ למחצבות. ב-26 באוגוסט 1939 השתתף בפעולה שכוונה נגד קצין הבולשת ראלף קרנס, שהיה אחראי לעינויים שהופעלו נגד חברי האצ"ל. קורפו הפעיל מוקש בשכונת רחביה בירושלים בעת שקרנס עבר במקום ומהפיצוץ נהרגו שני קציני בולשת בריטיים, ראלף קרנס ורונאלד בארקר. כמו כן היה אחראי לפעולות נוספות, בהן הטמנת מוקש חשמלי שנועד לפוצץ את משרדי מס-ההכנסה ב-1944. לאחר שהמבצע נחשף על ידי הבריטים, קורפו הוגלה לסודאן וקניה, ושב רק לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948.
בין השנים 1967–1969 היה חבר מועצת עיריית ירושלים מטעם חרות. ב-28 באוקטובר 1969 נבחר לראשונה לכנסת השביעית והמשיך להיות חבר הכנסת כמעט עד תום כהונת הכנסת ה-12 בשנת 1992. בימי הכנסת התשיעית, כאשר הליכוד עלה לשלטון, כיהן קורפו כיושב ראש הנהלת הקואליציה. בימי הכנסת העשירית מונה לשר התחבורה, תפקיד אותו מילא גם בכנסת ה-11, בימי ממשלת הרוטציה. כשר התחבורה התנגד בסוף 1987 לכניסת מיצובישי מוטורס לישראל, בלחץ היבואנים של דגמי מכוניות אחרים שנמכרו בישראל. הוא צוטט בעיתונות כאומר "בהיעדר תשתית כבישים מספיקה אני סבור שאין לעודד ייבוא מכוניות נוספות לישראל". בדבריו הוא טען שכניסת מיצובישי תביא להגברת הפרסום בתחום הרכב, ובעקבות זאת תגבר רכישת המכוניות. קורפו נסוג מהתנגדותו רק בלחץ משרד החוץ.
בכנסת ה-12 נדחק לספסלים האחוריים של הליכוד, לא זכה במשרת שר והיה יושב ראש ועדת הכנסת. בשנת 1990 כיהן בוועדה מיוחדת לענייני הערוץ השני. 
ב-14 באפריל 1992 התפטר מהכנסת, כדי לכהן כיו"ר רשות שדות התעופה, תפקיד אותו מילא עד 1996. במקומו נכנסה לכנסת לימור לבנת.
מ-2004 שימש דירקטור חיצוני בחברה הציבורית מרדכי אביב תעשיות בניה.
נפטר בבית החולים תל השומר ב-23 בפברואר 2015.
ב-15 בפברואר 2018 נחנכה הזרוע הרביעית בנתב"ג על שמו של חיים קורפו.
עץ תאנה (סרט)

תקציר העלילה

הסרט מתרחש בעיצומה של מלחמת האזרחים האתיופית בשנת 1989 ועוקב אחר מינה, נערה יהודיה בת 16 המתגוררת עם סבתהּ ואחיה הפצוע בפאתי עיר הבירה אדיס אבבה. מינה (בית לחם אסמאמאווה) מבלה את זמנה עם אלי (יוהנס מוסה), חבר ילדות, לצד עץ תאנה מבודד. אלי מסתתר מפני הצבא והשלטונות שמגייסים את הגברים והנערים של העיר. בצל המלחמה, משפחתה היהודית של מינה הוגה תוכנית לברוח לישראל - אך מינה מסרבת להותיר את אלי הנוצרי מאחור ומנסה לצרף אותו למסע.

הפקה

הסרט הופק במשך כשש שנים וצולם באתיופיה בקו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית-צרפתית. הסרט הופק בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, קרן אבי חי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, חממת סם שפיגל לקולנוע בינלאומי ירושלים, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, World Cinema Fund, Cinema Du Monde ו-MFG. הסרט מופץ על ידי קולנוע לב.
צרורות

במשפט העברי, צרורות הוא דין בהלכות נזיקין האומר כי למרות שהתורה חייבה לשלם את היזקם של ארבעה אבות נזיקין, כאשר הנזק נגרם באופן עקיף על ידי כוח הבהמה ולא על ידי גוף המזיק, פטרה התורה מלשלם נזק שלם, ועליו לשלם רק חצי מהנזק.
נזק כזה נקרא "צרורות", על שם הדוגמה הבסיסית של היזק מכוח הבהמה אך ללא מגעה- על ידי התזה של צרורות.

תולדה דרגל

היזק הצרורות נחשב לתולדה של רגל, והלכה למשה מסיני, הגבילה את התשלומים הרגילים של חיוב רגל למחצית הנזק. יש אומרים כי הגדרת הצרורות כתולדה של רגל היא חלק מההלכה למשה מסיני.
המשנה הראשונה במסכת בבא קמא אומרת, כי תולדותיהם של ארבעת אבות הנזיקין - דינם שווה למזיקים עצמם. הגמרא דנה בשאלה מה בא משפט זה לחדש ומגיעה למסקנה כי המשנה באה ללמד על דמיון בדין בין צרורות ורגל, אך נחלקו הדעות על איזה דמיון מדובר. 
רב פפא מסביר על פי הכלל, שבעוד שבהמה שהזיקה בכוונה להזיק "קרן", הדין הוא שאין בעל בהמה חייב לשלם מכיסו, אלא משלם את השור עצמו או דמיו ולא יותר, הרי שכאשר בהמה הזיקה בדרך הילוכה - "רגל", על בעל בהמה לשלם מביתו גם אם הנזק עולה על שווי הבהמה. וכך גם בחיוב נזק צרורות, עליו לשלם מביתו. רבא מסופק האם אכן ההלכה היא שצריך בעל השור להוסיף ולשלם מביתו  בנזק צרורות, ולכן הוא מפרש את ההשואה בין צרורות לרגל בכך ששניהם פטורים כאשר ההיזק היה ברשות הרבים.

בצומח

הרמב"ן מסביר בסוף קונטרס דינא דגרמי, שבגדר צרורות הוא רק כוח הבהמה המזיקה עצמה, אבל לעומת זאת אדם הנוטע עץ, ולאחר זמן יצאו מהעץ שורשים בקרקע והזיקו לבור של שכן, אין נחשבים השורשים לחלק מהעץ, ולכן אין חייב המזיק לשלם (באופן שמותר היה לו לנטוע את העץ).

שיטת סומכוס

סומכוס אינו מקבל את דין ״חצי נזק צרורות״, ולדבריו גם בנזק של צרורות התשלום הוא נזק שלם, כרגיל. תנאים נוספים הצטרפו לדבריו, ביניהם רבי אלעזר. רבא מסופק, האם סומכוס לא קיבל כלל את ההלכה למשה מסיני, או שהוא הגביל אותה לנזק שמתבצע על ידי תוצאה מכוחה של בהמה, "כוח כוחה".

דין מועד בצרורות

שאלה נוספת אותה שאל רבא, ונשארה ללא מענה: האם קיים דין שור מועד בצרורות, האם יש לדמותה ל"קרן", שהרי שניהם, צרורות וקרן, משלמים חצי נזק, ואם כן אם הבהמה הזיקה שלוש פעמים על ידי "צרורות", היא חייבת לשלם נזק שלם, או שמא יש לדמות את הצרורות ל"רגל", שהרי הנזק נעשה באופן רגיל ולא מתוך כוונה להזיק, וכשם שברגל אין דין מועד, כך בצרורות אין דין מועד.
רב אשי הסתפק בהלכה אחרת, לפי הכלל בארבע אבות נזיקין, כי כאשר נזק מסוים נגרם באופן של "שינוי" ולא כדרכה, משלם בעליה של הבהמה רק חצי נזק לניזק. השאלה היא, בנידון שהצרורות היו בשינוי, האם אז משלם חצי נזק, או שמא דין זה האומר שמשלמים חצי נזק בשינוי, הכוונה היא חצי מהסכום אותו יש לשלם, ומכיוון שבצרורות משלם רק חצי נזק, כאשר הצרורות נעשו בשינוי עליו לשלם רק רביע נזק.
תל כברי

החפירות באתר

האתר מוקף הסוללה ומשתרע על שטח של יותר מ-200 דונם. חוצה אותו הכביש הישן נהריה-מעלות. בתחומו מעין עין שפע וצפונית מזרחית לו מעין עין גיח.

ממצאים עיקריים

מהתקופה הנאוליתית שרידי מבנים, קבר יחיד, גרזני אבן ממורקים, כלי צור וכן חפצי אומנות בסגנון תרבות ואדי רבה. מתקופת הברונזה המוקדמת I-II קברים ובניינים. מתקופת הברונזה התיכונה, בתים פרטיים, קברים, מערכת ביצורים וארמון המכסה כ-6000 מטר מרובע. הארמון הוא היחיד מהתקופה הכנענית שיכול להיחפר בשלמותו. רצפתו וקירותיו מטוייחים ומעוטרים בסגנון מינואי. השתמרות העיר הכנענית יכולה לתת תמונה מלאה של הפוליטיקה וחיי החברה בתקופה הכנענית, וכך לענות על השאלות האם היה שלטון מרכזי, האם נגבו מיסים ועל סוג החקלאות ששימשה בתקופה. מתקופת הברזל שרידים של עיר פיניקית מהמאה ה-10 לפניה"ס וחומת סוגרים המיוחסת למאות 8-9. מהתקופה ההלניסטית שרידים הכוללים אקוודוקט. ומהתקופה הרומית ועד העות'מאנית שרידי יישובים, כאשר עיקר ההתיישבות על גבעה צפון-מזרחית ליישוב הקדום.
שרידי שני כפרים ערביים שנבנו בדרום האתר מיוחסים למאה ה-17 ולמאה ה-18.

היסטוריוגרפיה

בגלל חשיבות היישוב בתקופת הברונזה הIIA ותקופת הברזל, אהרון קמפינסקי, שיער שזו העיר רחוב המוזכרת בספר יהושע "וְעֶבְרֹן וּרְחֹב וְחַמּוֹן וְקָנָה עַד צִידוֹן רַבָּה." (יהושע יט', כח')
ה-A-r-h-bum המוזכרת בכתבי המארות, וה-Rhabu המופיעה בכתבי ממלכת מצרים החדשה.
חוסר בממצאים מבהירים מתקופת הברונזה המאוחרת, מעלה ספקות בקשר להשערה זו, שייתכן כי תפתר בחפירות עתידיות.
ליילה היימס

ראשית חייה

היימס נולדה בניו יורק, ניו יורק לאמני הוודוויל ג'ון היימס וליילה מקלנטייר, וכבר בהיותה ילדה הופיעה על הבימות לצד הוריה. בנערותה עבדה בדוגמנות, ולאחר שהופיעה בסדרת פרסומות מצליחה בעיתונים יצא שמעה ברחבי ארצות הברית. בעקבות כך הגיעה להוליווד.

קריירה

בשנת 1924 הופיעה בסרטה הראשון, ולאחר מכן לוהקה, בזכות שיערה הבלונדיני, תווי פניה העדינים ומזגה הנעים, לשורה של תפקידי משנה, שבהם נדרשה בדרך כלל לעשות מעט מאוד מלבד לחייך ולהיראות יפה. היא התמודדה היטב עם תפקידי המשחק הקטנים שקיבלה, ולאחר תקופה מסוימת נתפסה ברצינות כשחקנית. ב-1928 כבר שיחקה בתפקידים ראשיים, והיא זכתה להצלחה כשהופיעה בסרט המדבר הראשון של MGM,‏ Alias Jimmy Valentine‏ (1928), לצד ויליאם היינס, ליונל ברימור וקרל דיין. ב-1929 הופיעה בסרט המתח הפופולרי The Thirteenth Chair בבימויו של טוד בראונינג, תפקיד שבו התאפשר לה להדגים את כישוריה הדרמטיים בתפקיד של חשודה ברצח. באותה שנה הופיעה באולפני פוקס בסרט ההרפתקאות הרומנטי The Far Call בבימויו של אלן דוון, לצד צ'ארלס מורטון; כיום נחשב סרט זה לאבוד.
איכות התפקידים שקיבלה השתפרו בחלוף השנים; ב-1930 גילמה את תפקיד אחותו של רוברט מונטגומרי בדרמת הכלא The Big House, שזכתה לפרסי אוסקר, ובה הופיעה לצד צ'סטר מוריס ווולאס בירי. היא זכתה לשבחים על תפקידה בסרט. ב-1931 הופיעה בסרט Surrender.
על אף שזכתה להצלחה בסרטים שבהם גילמה דמויות של נערה תמימה ויפה, ואף על פי שהתפתחה מבחינה דרמטית בסרטי פשע מלודרמטיים בשנות ה-30, היימס זכורה ככל הנראה בעיקר בשל תפקידיה בשני סרטי אימה מראשית שנות ה-30 - תפקיד אמנית הקרקס קלילת הדעת אך טובת הלב בסרט "פריקס" (1932) ותפקיד הגיבורה בסרט Isalnd of Lost Souls‏ (1932). היימס הייתה הליהוק המקורי לתפקיד ג'יין בסרט "טרזן איש הקופים" (1932) בכיכובו של ג'וני וייסמילר, אך היא דחתה את התפקיד. בסופו של דבר גילמה מורין או'סאליבן את ג'יין בסרט זה, ובכמה סרטי המשך בסדרת טרזן.
היא גם הופיעה בסרט Red-Headed Woman ‏(1932) בכיכובה של ג'ין הארלו, שהיה מושא מחלוקת לאחר צאתו לאקרנים; בקומדיה המוזיקלית The Big Broadcast‏ (1932) עם בינג קרוסבי, ג'ורג' ברנס וגרייסי אלן; וזכתה לשבחים רבים על תפקידה בסרט הקומדיה Ruggles of Red Gap‏ (1935) לצד צ'ארלס לוטון וצ'ארלי ראגלס.
ב-1936, לאחר עשר שנות משחק ורקורד של 50 סרטים, פרשה היימס ממשחק, אך עד סוף חייה נשארה בברנז'ה ההוליוודית. היא הייתה נשואה לסוכן פיל ברג משנת 1927 ועד למותה בבל אייר, קליפורניה.