google/wiki40b huggingface dataset:
דוד ברודט

דוד בּרוֹדֶט (נולד ב-30 באוקטובר 1944) הוא כלכלן ישראלי, כיהן במספר תפקידי מפתח במערכת הכלכלית, העסקית ובשוק ההון, בהם הממונה על התקציבים ומנכ"ל משרד האוצר, יו"ר בנק מזרחי, חברת yes ובנק לאומי, ועמד בראש הוועדה לבחינת תקציב הביטחון.

ביוגרפיה

נולד בירושלים להינדה ויחזקאל ברודט אשר נהרג מפגיעת פגז בירושלים במלחמת העצמאות, בעת שברודט היה בן 4. ברודט בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני בכלכלה, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא החל את הקריירה שלו ככלכלן ברשות לתכנון כלכלי, בה התקדם מתפקיד רפרנט למנהל מחלקה, מנהל חטיבה וסגן ראש הרשות. בשנים 1982 עד 1987 הועסק במשרד התעשייה והמסחר בו שימש כראש המטה ליציבות המחירים, ראש מינהל תכנון כלכלה ומימון וסמנכ"ל בכיר. ב-1987 מונה לסמנכ"ל כספים בתעשייה האווירית. ב-1991 עבר למשרד האוצר, כיהן כממונה על התקציבים ובין 1995 לאפריל 1997 כמנכ"ל המשרד. 
בספטמבר 1997 התמנה ליו"ר דירקטוריון בנק מזרחי, אך פרש לאחר חצי שנה בעקבות אי הסכמות עם מנכ"ל הבנק ויקטור מדינה. הוא התמנה ב-1998 ליו"ר yes הטלוויזיה בלוויין עד לפרישתו בסוף 2003.
ברודט היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') הוא חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
ביולי 2010 נבחר על ידי מועצת המנהלים של בנק לאומי ליו"ר הדירקטוריון, וכיהן בתפקיד זה עד יולי 2019.
וולטר רוטשילד

קורות חיים

נולד בלונדון, בנו של נתן רוטשילד. למד בקיימברידג'. כשסיים את לימודיו ב-1889 נדרש להצטרף לעסקי הבנקאות של המשפחה, למרות שלא התעניין בכספים ולא גילה כישרון בנקאי. רק ב-1908 הורשה לעזוב את העסקים, והקדיש את זמנו לאורניתולוגיה.
רוטשילד התעניין בבעלי חיים מילדותו, עניין שלא פג כל חייו. הוא החזיק גן חיות פרטי, וידוע במיוחד מנהגו לנסוע ברחבי לונדון בכרכרה רתומה לזברות.
הוא החל לאסוף חיפושיות ופרפרים בגיל שבע, ובמהלך חייו היה לאספן זואולוגיה נלהב, פעילות שהחל בלימודיו בקיימברידג', אז שכר אוצרים ומדענים שנשלחו לקצוות עולם כדי להביא משם פריטים נדירים. האוסף שהצטבר במהלך חייו הגיע ל-300,000 פוחלצי ציפורים, 200,000 ביצי ציפורים, 2,250,000 פרפרים, 30,000 חיפושיות ואלפי פריטים אחרים. משנת 1892 פתח רוטשילד את הכניסה למוזיאון לציבור הרחב. חמש שנים לפני מותו נקלע רוטשילד למצוקה כלכלית, ולכן נאלץ למכור את רוב הציפורים למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע. לאחר מותו נתרם שאר האוסף, על המוזיאון שנבנה כדי להכילו, למוזיאון הבריטי; הייתה זו התרומה הגדולה ביותר מסוגה. תרומתו תועדה בשמותיהם המדעיים של מיני בעלי חיים רבים: 153 חרקים, 58 ציפורים, 18 יונקים, שלושה דגים, שלושה יתושים, שני זוחלים, מרבה רגליים ותולעת. בין היתר תיאר לראשונה את צבי מונגאלה בדרום סודאן.
רוטשילד היה ציוני נלהב וידיד קרוב של חיים ויצמן. הוא ייצג את ההסתדרות הציונית בממלכה. ב-2 בנובמבר 1917 שלח אליו בלפור, אז שר החוץ של בריטניה, את המכתב שמאוחר יותר התפרסם בתור הצהרת בלפור.
ג'בל סנין

היסטוריה

השם סנין מקורו בשם אל הירח האכדי - "סין", והמילה אור - "נין". חוקר ארץ ישראל, יהוסף שוורץ, סבר כי ניתן לזהות את ההר עם הר שיאון המקראי. באזור הר סנין נמצאים שרידי מקדש רומי המוקדש למרס - אל המלחמה. המקום שימש גם כאתר מנוחה ותענוגות לקונסולים הרומיים.
בעבר ההר היה מכוסה ברובו בכמות גדולה של עצי ארזים אולם בשל כריתה נרחבת של עצים מצד הפיניקים והרומאים כמעט שלא נותרה צמחייה על ההר. בשל כמויות השלג הרבות והעובדה שאינו מיוער הוקם כ-9 קילומטר מצפון לפסגת ההר אתר הסקי הגדול ביותר בלבנון. שם אתר הסקי הוא מזאר כפרדביאן . בהר מעיינות רבים.
הנוף הנשקף מפסגת ההר צופה מצד אחד על בקעת הלבנון והרי מול הלבנון במזרח ובמבט למערב על ביירות וקו החוף הלבנוני. בראשית המאה ה-20 החזיק על ההר הצבא הצרפתי מוצב תצפית שכונה "החדר הצרפתי". אזור זה נשלט בעבר על ידי המיעוט הנוצרי בלבנון וישראל עשתה בו שימוש מודיעיני בתקופות שונות.
בשנת 2010 טען צבא לבנון כי גילה מתקני ריגול ישראליים על פסגת ההר הצופים לעבר ביירות.
לובה פורטונה

ביוגרפיה

לובה רוזנטל נולדה בשנת 1914 בליטא. התחנכה בגימנסיה עברית של רשת "תרבות". היא למדה שנה אחת כלכלה מדינית, ולאחר מכן עברה ללמוד משפטים באוניברסיטת קובנה. בשנת 1936 סיימה את לימודי המשפטים ובשנת 1939 עלתה לארץ ישראל. היא עברה את מבחני המשפט הארץ ישראליים בשנת 1945, והוסמכה כעורכת דין בשנת 1946. היא עבדה תחילה במשרדו של משה בן זאב ובשנת 1948 הצטרפי לפרקליטות במחוז חיפה. במהלך 1949 היא כיהנה בתובעת כלכלית והופיעה במשפטים של סוחרים שהואשמו בהפקעת מחירים ובזיוף מצרכים. במסגרת תפקידה כיהנה כמזכירת הוועדה לבחינת סדרי הדין במשפט הפלילי בראשות השופט שמעון אגרנט, שהוקמה במרץ 1949 ובוועדת המבחן לנאשמים צעירים הראשונה בישראל, שהוקמה בחיפה. בשנת 1951 קודמה לכהן כסגנית פרקליטת מחוז חיפה. בשנת 1952, לאחר שילדה תאומים, פרשה מהפרקליטות ופתחה משרד עצמאי. 
ביולי 1954 מונתה על ידי הוועדה לבחירת שופטים לשופטת שלום. היא הושבעה לתפקידה ב-10 ספטמבר 1954 ונכנסה לעבוד כשופטת בחיפה ב-12 בספטמבר 1954. בינואר 1961 היא נפצעה בתאונת דרכים כשהתדרדר רכב בו נסעה. בפברואר 1962 היא קבעה בפסק דין תקדימי שחוק חופשה שנתית חל גם על עוזרות בית. בספטמבר 1970 היא נתמנתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בחיפה. בתחילת 1973 היא ישבה בהרכב שדן את רשת הריגול בו השתתף אודי אדיב. 
בשנת 1976 פרשה לגמלאות. לאחר מכן כיהנה כיושבת ראש ועדה מייעצת לצד השירות לאימוץ ויושבת ראש ועדת שחרורים. 
הייתה פעילה בסניף חיפה של איגוד הסורופטימיסט הבינלאומי. בנוסף, הייתה יושבת ראש הוועדה למען הנערה הסוטה.
לובה פורטונה הייתה נשואה לעמנואל פורטונה (1911–2001), מהנדס כימי ותעשיין, מבעלי מפעל "תַּסְבִּין", יו"ר סניף חיפה של התאחדות התעשיינים, ואם לשלושה בנים ובת. נפטרה ב-1999, בגיל 85.
Bed

רקע וכתיבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אמיר חדד

קריירה

בשנת 2003 התפרסם חדד כאשר נרשם לטורניר הזוגות באליפות וימבלדון כבן זוגו של הפקיסטני עיסאם אל-חאק קוריישי. שיתוף הפעולה יוצא הדופן זכה לברכת המארגנים שהעניקו לשניים כרטיס חופשי לטורניר. חדד וקוריישי רשמו הצלחה בלתי צפויה כשעלו עד הסיבוב השלישי.
בשנת 2009 שיחק חדד עם נבחרת ישראל בבית העליון של גביע דייוויס, כאשר החליף את יוני ארליך הפצוע במשחק הזוגות של המפגש מול נבחרת שוודיה. לאחר אותו מפגש התפרסם חדד בהיותו שחקן כבד יחסית, ואף דורג במקום החמישי במצעד הספורטאים השמנים של העיתון "מארקה". חדד העיד כי הוא מודע לבעיות המשקל שלו ומתייחס אליהם בעליצות. 
בשנת 2010 הודיע חדד על פרישה מטניס, משחק הפרישה שלו היה באליפות ישראל הפתוחה במשחק זוגות בו הוא שיחק ביחד עם סטפן קיובק ובו הגיע עד לשלב חצי הגמר שבו הפסיד על חודה של נקודה 6:7, 7:6 ו-9:11 בסופר טיי ברייק, בסיום המשחק נערך לאמיר טקס בהשתתפות כל שחקני נבחרת גביע דייוויס של ישראל.

הופעות בגביע דייוויס

חדד ייצג את ישראל בגביע דייוויס 5 פעמים ביחידים:
1998, 1999, 2001, 2002, 2009. 

מאזנו של חדד בגביע דייוויס הוא 5-7 ( 3-5 ביחידים, 2-2 בזוגות).
קולדו

ביוגרפיה

קולדו התחיל את הקריירה שלו באאורארה. בינואר 1991 חתם באתלטיקו מדריד אך לא זכה לשחק בקבוצה הראשונה ושיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון. בשנת 1992 חזר קולדו לליגות הנמוכות כאשר חתם בטולדו ושנה לאחר מכן בסלמנקה. בשנת 1994 הוא חתם בפ.צ. אנדורה הקבוצה האנדורית היחידה המשתתפת בליגות הנמוכות בספרד. לאחר שהרשים במועדון, קיבל אזרחות אנדורית והפך לאחד מהשחקנים החשובים בנבחרת. ב-3 ביוני 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-0 נגד ברזיל. ב-10 ביוני 2009 גילה יכולת טובה במשחק של הנבחרת לקראת נבחרת אנגליה, אף על פי שספג 6 שערים. בתוספת הזמן, קולדו נפצע וכאשר הוחלף הקהל באצטדיון קם ומחא כפיים עבורו.
ב-2 בפברואר 2010 מונה למאמן נבחרת אנדורה.
יורי דולגורוקי (צוללת)

יורי דולגורוקי (במקור: К-535 Юрий Долгорукий; לפי קוד דיווח נאט"ו: Borei) הוא שמה של צוללת גרעינית רוסית, הנקראת על שם יורי דולגורוקי, ראש העיר המתועד הראשון של מוסקבה. הצוללת מהווה לראשונה בסדרת צוללות "בוריי", מהדור הרביעי ונחשבת לצוללת טילים בליסטיים, זו הצוללת הראשונה מתוצרת הפדרציה הרוסית, לאחר שהורדה למים בנובמבר 1996 ותוכננה להיכנס לשירות הצי הרוסי בשנת 2001. שלל ניסויי שיגור טילים שנכשלו עיכבו את הכנסת הצוללת לשירות. לאחר ייצור טילי הבולבה, התאפשר חימוש הצוללת ב-16 טילי בולאווה גרעיניים והחל מ-12 בפברואר 2008 היא משרתת את הצי הצפוני.

היסטוריה

הצוללת הראשונה מפרויקט 955 לייצור צוללות מדור רביעי (פרויקט שזכה לאחר מכן לשם "בּוּרֵיי"), נקראה "סנקט פטרבורג". במאי 1996 הצוללת שינתה את שמה לשמה הנוכחי. הצוללת הוכנסה לשיפוץ במספנות סבמאש באותה שנה אך בשל קשיי מימון, רענון המערכות והמודרניזציה נדחו וחודשו רק בשנת 2005.
בספטמבר 2003 הורכב צוות שיעבוד על הצוללת ובאפריל 2007 הוצאה הצוללת מהמספנה ובפברואר 2008 הורדה למים. בנובמבר 2008 הכור הגרעיני של הצוללת החל בפעולתו והחל ממארס 2009 נוטלת חלק בניסויים ותרגולים צבאיים.
ביוני 2011 הצוללת שיגרה לראשונה טילי בולאווה במסגרת תרגיל צבאי שעבר בהצלחה. ב-10 בינואר 2013 החלה לשרת באופן סדיר את הצי הרוסי והועברה לידי חטיבת הצוללות הגרעיניות ה-31 של הצי הצפוני, שבסיסה בגאדג'ייבו, מחוז מורמנסק.
בדצמבר 2013 הושבה למספנות סבמאש לצורך השלמת שיפוצים.
יום היציאה מהארון הבינלאומי

יום היציאה מהארון הבינלאומי (באנגלית: National Coming Out Day, בקצרה NCOD) הוא יום מודעות שנתי של הקהילה הלהטבפא"קית אשר מצוין ב-11 באוקטובר. התאריך נקבע ב-1988, מתוך אמונה כי הצורה הבסיסית ביותר של אקטיביזם למען מתן שיוון זכויות לקהילה הגאה היא יציאה מהארון בפני משפחה, חברים ומכרים, לחיות בתור להטבפא"ק מוצהר - מתוך התפיסה שהיסוד של להט"בפוביה היא עננת טאבו, התעלמות ושתיקה, כי ברגע שאנשים ידעו כי הקרובים אליהם להטבפא"קים, הסבירות שהם יטפחו עמדות להט"בפוביות נמוכה. המונח "יציאה מהארון" מתייחס לחשיפה של נטייה מינית או זהות מגדרית החורגת מההטרונורמטיבית.

היסטוריה

היום נקבע ב-1988 על ידי רוברט איצ'ברג, פסיכולוג מניו מקסיקו, וג'ין אולירי, פעילה לסבית למען זכויות להט"ב. התאריך 11 באוקטובר נקבע על יום השנה להפגנה גדולה למען זכויות להט"ב הנערכה ב-1987 בוושינגטון.
"רוב האנשים חושבים שהם לא מכירים אדם הומוסקסואל ולמעשה, כולם מכירים. יציאה מהארון חיונית בפני אנשים שאנו מכירים, לתת להם לדעת מי אנחנו ולשחרר אותם מהפחדים והסטריאוטיפים שלהם" (רוברט איצ'נברג, 1993)
הציטוט מלמד על אסטרטגיה פסיכולוגית המבקשת ליצור הזדהות מתוך היכרות.
תחילה יום היציאה מהארון הבינלאומי מנוהל על ידי המשרד לזכיות משפטיות של הקהילה גאה במערב הוליווד, ובפעם הראשונה לציונו הוא מקבל הכרה משמונה עשרה מדינות ארצות הברית. בשנה השנייה לציון יום זה, המטה של יום היציאה מהארון הבינלאומי עבר לסנטה פה והוא מקבל הכרה מעשרים ואחת מדינות בארצות הברית. אחרי אזכורים במדיה של יום זה ב-1990, הוא מוכר בכל חמישים המדינות בארצות הברית באותה התקופה (כיום חמישים ואחת) ואף בעוד שבע מדינות אחרות. החל מ-1990 המטה החל לשתף פעולה יחד עם הקמפיין לזכויות אדם להכרה ומודעות.

ציון

יום היציאה מהארון הבינלאומי מצוין אחת לשנה על מנת לחגוג יציאה מהארון, העלאת מודעות לקהילה הגאה ולזכויות הלהט"ב. בעשורים הראשונים לציון יום זה, יום היציאה מהארון הבין לאומי צוין על ידי אנשים פרטיים או ציבוריים, לרוב באמצעות המדיה. בשנים האחרונות בהן נושאים העוסקים בקהילה הגאה עולים יותר על סדר היום הציבורי ומקבלים יותר מודעות, יום היציאה מהארון הבינלאומי מצוין כיום חג של הקהילה הלהט"בית, החוגגים את היום מציינים אותו לרוב באמצעות סמלי להט"ב כגון דגל גאווה או משולש ורוד.
בארצות הברית הקמפיין לזכויות אדם תומך ביום היציאה מהארון הבינלאומי דרך ה"פרויקט ליצאה מהארון" בחסותם המציע משאבים לזוגות, משפחות להט"ביות ולמכריהם, על מנת לקדם מודעות למשפחות להט"ביות החיות אורח חיים כנה, פתוח ונורמטיבי.
משולש הגבולות (סרט)

תקציר עלילת הסרט 

נאמנויות נבחנות כאשר חמישה חברים, כולם יוצאי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, מתאחדים כדי לשדוד ברון סמים דרום אמריקאי, בפעולה שמשחררת שרשרת של השלכות בלתי נמנעות.
פליפה באלוי

קריירת מועדונים

באלוי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת יורו קיקרס ובגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. בסיום העונה, הקבוצה ירדה לליגה השנייה ובאלוי חתם בספורטינג 89 בה שיחק שנה אחת.
בשנת 2001 חתם באנביגאדו מליגת העל הקולומביאנית. בשנת 2002 חתם באינדפנדיינטה מדיין עימה הגיע למקום השלישי בגביע הליברטדורס.
בשנת 2003 הצטרף לגרמיו מליגת העל הברזילאית, בה גם שימש כקפטן הקבוצה למרות גילו הצעיר. בשנת 2004 חתם באתלטיקו פרנאאנסה.
באלוי חתם בשנת 2005 במונטריי אלופת מקסיקו כמחליפו של פבלו רוטשן שפרש מכדורגל. ב-30 ביולי 2005 באלוי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לפצ'וקה. במהלך חלון העברות של ינואר 2007, דרבי קאונטי מהפרמייר ליג הביעה עניין בבאלוי ושנה לאחר מכן זו הייתה ארסנל שהביעה בו עניין, אך באלוי נשאר במונטריי. בשנת 2009 זכה עם מונטריי באליפות מקסיקו, והפך לכדורגלן הפנמי הראשון אי פעם שזוכה בתואר זה.
בקיץ 2009 חתם בסנטוס לגונה. בלגונה, באלוי זכה באליפות הקלאסורה בשנת 2012
ב-14 בדצמבר 2013 באלוי חתם במונרקס מורליה. בעונת 2015/2016 הושאל לאטלס עד לסיום העונה.
בספטמבר 2016 באלוי עזב את מקסיקו אחר 11 שנים ששיחק בה וחתם בריונגרו אגילאס הקולומביאנית בה שיחק עד סיום העונה.
בפברואר 2017 חזר לפנמה וחתם בטאורו עד לסיום העונה. בקיץ 2017 חתם במוניסיפל הגואטמלית.

קריירה בינלאומית

ב-23 במאי 2001 באלוי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פנמה בניצחון 1-2 נגד הונדורס במסגרת גביע האומות 2001. ב-17 בנובמבר 2004 באלוי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד אל סלוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.
באלוי השתתף עם הנבחרת ארבע פעמים בגביע הזהב, פעם אחת בקופה אמריקה 2016 ובמונדיאל 2018 בו אף הבקיע את שער הבכורה של פנמה במסגרת גביע העולם בכדורגל בהפסד 6-1 לאנגליה. לאחר הטורניר הודיע על פרישה מהנבחרת.
באלוי שימש גם קפטן הנבחרת.

חיים אישיים

באלוי הוא השישי מתוך שבעה אחים. הוא התחיל לשחק כדורגל ברחוב עם חבריו לשכונה שכינו אותו "פיפה". באלוי מחזיק גם באזרחות מקסיקנית.
מחסום כתיבה

מחסום כתיבה הוא מצב בו כותב יוצר מפסיק ליצור. כל כותב נתקל במחסומים מפעם לפעם, אך כאשר המחסום מתפרס על פני זמן ארוך הוא עלול להיות משמעותי ליצירה, להפריע לה ואף לפגום בה באופן מכריע, עד כדי אי-השלמה. מחסום כתיבה אינו חיצוני כי אם רגשי.
ישנם סוגים רבים של מחסומי כתיבה, אחד מהם הוא מצב בו "אוזל" הדמיון, ומאגר הרעיונות אינו מצליח להתחדש. לכותב יש מילים, אך אין לו מה לכתוב. סוג אחר של מחסום כתיבה, אינו נובע מהמחסור ברעיונות כי אם מפרפקציוניזם; מחסום זה נובע מן ההרגשה, כי המשפטים אותם כותב הכותב אינם מוצלחים דיים. הכותב מרגיש תסכול כיוון שאינו מצליח לכתוב את שיש לו להגיד בצורה מתקבלת על הדעת. ג'יימס ג'ויס וש"י עגנון, הם דוגמה לכותבים שלקו במחסום שכזה.
על אף החסרונות הברורים הנובעים ממחסום הכתיבה, רבים טוענים כי דווקא מתוך אותם מחסומים עולים ופורצים הטקסטים המוצלחים ביותר. למשל, סיפורו המפורסם של בורחס, "בורחס ואני", נכתב מתוך מחסום כתיבה. אחרים טוענים גם כי שייקספיר היה נוהג לכתוב אחת מן הסונטות שלו בכל פעם שהיה נתקל במחסום שכזה. 
אין שיטה שהוכחה באופן מדעי לטיפול במחסומי כתיבה. לרוב, כותבים נוהגים לטפל במחסום שכזה על ידי כתיבת רצף, אולם אחרים חולקים על כך וטוענים שיש לקרוא על מנת לצאת מן המחסום. המשורר יקיר בן משה המליץ פעם למשוררים הנתקלים במחסום כתיבה לקחת ספר שירה שהם אוהבים ולהעתיקו מתחילתו ועד סופו. הוא סיפר שכאשר הוא נתקל במחסום כתיבה, הוא נוהג להעתיק ספרים של יונה וולך ונתן אלתרמן. כנגד כל אלו יש גם הסבורים כי מחסום כתיבה הוא דבר שאי אפשר לטפל בו, יש לחכות שיחלוף.
נעמי אונגר

ילדותה ונעוריה

נעמי (סובל) אונגר, נולדה ב-1933 בעיר לודז' בבית ציוני בו הייתה תלויה תמונה של נהלל. אביה היה איש רוח, פעיל תנועת "החלוץ", מורה בגימנסיה, מדריך בקיבוץ הכשרה, אחד מהמנהיגים המקומיים וציר בקונגרס הציוני בבזל.

עם פלישת הנאצים לפולין, ברחה המשפחה מזרחה. ב-1939, יצא האב להשתתף בקונגרס היהודי בבזל אך בדרך חזרה הביתה נרצח. נעמי חזרה עם אמה לבוכניה שליד קרקוב, שם הושמו בגטו. ב-1943, נמסרה נעמי למסלול בריחה של חברי המחתרת הציונית בסלובקיה, שהסתננו להונגריה. מסלול הבריחה החל באשה שהעבירה אותה לצד הארי והיא המשיכה ועברה מיד ליד באמצעות מבריחים לישראל דרך צ'כיה, הונגריה, איסטנבול וביירות. ב-1944 הגיעה נעמי לישראל לקיבוץ יגור שם אומצה על ידי משפחת פלד והצטרפה לאחים: יאיר, יודקה, רוחקה, מנחם ואיה. בשירותה הצבאי, שירתה נעמי בבית דרס, שם עסקה בעבודות סיקול אבנים ושם גם פגשה את מי שלעתיד יהיה בעלה, צביקה אונגר.

תחילת הקריירה כסופרת

נעמי החלה לכתוב בגיל 12. כתיבתה החלה מכתיבת סיכומים בעקבות חוויות מחיי הקיבוץ ומכתיבה ביקורתית על ספרות שקראה. 

בזמן מלחמת ששת הימים, כתבה יומן תיעודי המתאר את האירועים במלחמה ובהמשך היא שיתפה פעולה עם חברה לכיתה והן הוציאו עיתון חודשי של חברת הילדים בקיבוץ בשם "חודשון".

בשנת לימודיה האחרונה, כתבה נעמי עבודת גמר מורחבת על התפתחות הרעיונות שהביאו לתנועה הציונית. העבודה נשלחה על ידי המורה/מחנך: טיגר, למחלקת המחקר של ההיסטוריה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים ומייד התקבלה הזמנה ללימודי מחקר אך היא סרבה להזמנה.

לקראת הגיוס, הגיעה נעמי לסמינר כיתות יב' באפעל. שם, בצד האזנה להרצאות של מרצים מהצמרת המנהיגותית, החליטה נעמי על פסק זמן בלימודיה והתגייסה לחטיבת הנח"ל.

בהמשך חייה הבוגרים, כתבה נעמי 4 ספרים.

לחימה בתאונות אימונים בצה"ל

ב-1953 נישאו נעמי וצביקה, אף הוא ניצול שואה. והיא חברה אליו לקיבוץ מלכיה שם נולדו להם ארבעה בנים. ב-1 במאי 1984 נהרג בנם ניצן מפליטת כדור בעת תרגיל של סיירת צנחנים בבקעת הירדן. ומאז החל הזוג אונגר במאבק בתאונות האימונים בצה"ל. את רשמיה כינסה נעמי בספר: "לעצור את הכדור" ולאחר יציאתו לאור, פעלו נעמי וצביקה להפצתו ביחידות צה"ל. בהמשך חולק הספר לכל צוער בצה"ל.
בעקבות פעילותם, הוקמה ועדת יעקב לפידות על ידי הרמטכ"ל דן שומרון.

ב-25 ביולי 1990, ציטט חיים אורון בישיבה המאתיים וחמש של הכנסת השתים עשרה מדברי צביקה ונעמי אונגר וציין כי מאבקם פעילות למניעת תאונות אימונים בצה"ל הוא אחת הסיבות להקמתה של ועדת האלוף לפידות. 

ועדה זו חקרה את הדרכים למניעת תאונות בצה"ל והייתה הוועדה הראשונה שטיפלה בנושא בדרג ובהיקף כזה.
איתן הבר אמר כי בישראל חיות כמה עשרות, אולי אפילו מאות משפחות שאינן יודעות כי את חיי בניהן הן חייבות לאונגר מקיבוץ מלכיה... "צביקה ונעמי הסתערו על צה"ל ולא הרפו, עד ששונו בזכותם תיקי תרגילים, נהלים והוראות".
על פעילות הזוג אונגר אמרה אל"ם (במיל) ורדה פומרנץ כי הם אינם עוסקים במקרה הפרטי של בנם אלא שואפים לטפל בצורה נקייה בתופעה כולה. ח"כ (לשעבר) יאיר צבן אמר, שכוחם של השניים היה בהיעדר תאוות נקמה: "זה היה מאבק נטו, על מנת שלא יהיו קורבנות נוספים". 

ב-2007 נפטרה נעמי ממחלת הסרטן.
עלה כותרת

עלי כותרת הם העלים הפנימיים של הפרח, מהוים חלק מהעטיף. עלים אלה בדרך כלל צבעוניים ותפקידם למשוך מאביקים אל הפרח.
לפרחים ממינים שונים יש עלי כותרת בצבעים שונים. לדוגמה, עלי הכותרת של דמומית קטנת-פרי הם אדומים ואלו של האזנב המצוי הם צהובים; אם כי יש צבעים נפוצים יותר, כמו צהוב, אדום וסגול ויש צבעים נדירים, כמו כחול. לפרחים ממינים שונים גם יש מספר שונה של עלי כותרת וגודל שונה.
ענת כוגן

קורות חייה

ענת כוגן נולדה בתל אביב, סבה היה השחקן נתן כוגן, סבתה היא דנה כוגן, מראשוני הטלוויזיה החינוכית ומפיקה בטלוויזיה ואמה, איילת כוגן היא מוזיקאית: מלחינה ומעבדת לתיאטרון קולנוע, וטלוויזיה. 
בהיותה בת שלוש עברה ענת ללוס אנג'לס, שם התגוררה עד גיל 7 בערך ואז שבה לישראל, בה היא מתגוררת מאז. מכיתה ג', כשהייתה בת שמונה, החלה לשחק בהצגות בתיאטרון לילדים של עזריאל אשרוב: תמי ב"עמי ותמי", עליסה ב"עליסה בארץ הפלאות" ונילי ב"דני שובבני" ושרה באלבום הכפול "כוכב האהבה" של ארקדי דוכין (1998). היא הקליטה ושרה את שיר הפתיחה למחזמר "סינדרלה" (1999).
ביסודי למדה ענת כוגן בכיתת תיאטרון והיא בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב, אותו סיימה עם בגרות מלאה. היא שיחקה בסרט "הירח הוא כמו בלון", שכתבה וביימה טלי נתיב, שהוקרן בערוץ 2 ובסינמטק (2004). בתיכון שיחקה בתפקיד בת' בהפקת "אוליבר טוויסט" בבימויו של מנחם גולן. אחרי השחרור מהצבא נכנסה לתיאטרון "קמגולם" ושיחקה בהצגת "השף הרעב", המשלבת תיאטרון בובות, שהשתתפה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2008.
בתקופת התיכון שרה בלהקה ודיבבה בסדרות הטלוויזיה "החברים של ברני", "101 דלמטים" ו"צ'יפמנקס". בצבא שירתה ענת כוגן בתיאטרון צה"ל, במסגרתו השתתפה בשתי הפקות והופיעה איתו באצטדיון ומבלי בלונדון, עם משלחת מישראל לקהילות היהודיות.
כוגן בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב (2011). בתקופת לימודיה זכתה במלגת קרן תל אביב לפיתוח. בין ההצגות בהן שיחקה בסטודיו היו: "פונדק הרוחות", מאת נתן אלתרמן, שהייתה ההצגה האחרונה אותה ביים יובל זמיר, היא גילמה את דמותה של הפונדקית. היא שיחקה בתפקיד ורורה בהצגה "שומכלום", עיבוד לרומן "שד זוטר" מאת פיודור סולוגוב, בבימויו של מישה לוריה.
מאז 2011 משחקת כוגן בתפקיד אמא ברווזה, בהצגה "הברווזון המכוער", (שזכתה להצגת בחמישה פרסי הבמה לילדים ונוער לשנת 2012, בהן להצגת השנה) בבימויו של ישראל גוריון, בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער. 
היא שרה במופעי מחווה למשה שמיר וברכט בתיאטרון הקאמרי. ב-2012 היא שרה במופעי מחווה לשלונסקי, נתן אלתרמן, זעירא ואורלנד, שמופיעים לפי הזמנה במקומות שונים: צוותא בתל אביב, בית אבי חי בירושלים, מרכז עינב תל אביב, סינמטק תל אביב ועוד.
בקיץ 2012 הצטלמה לסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "בית המשאלות", ששודרה בערוץ הראשון. הסדרה צולמה בתחנת רכבת הישנה בירושלים.
היא לומדת פיתוח קול אצל רחל הוכמן מאז צעירותה.
Everything Has Changed

וידאו קליפ

הקליפ לשיר "Everything Has Changed פורסם בערוץ ה-Vevo של סוויפט ביוטיוב ב-6 ביוני 2013. הקליפ בוים על ידי פיליפ אנדלמן וצולם בפארק אוק, קליפורניה וסן אנטוניו. הקליפ מתחיל כאשר שני ילדים שמופיעים בהתחלה באופן דומה לסוויפט ושירן כשהם צעירים, שמכירים זה את זו בהסעה לבית הספר היסודי. טיילור הצעירה מגולמת על ידי אווה אימס. במהלך הקליפ, שני הילדים לומדים אחד על השני, ומשחקים יחד במשחקי ילדות כגון לצייר על הפנים של עצמם, להעמיד פנים שהם נסיכה ואביר, ולרקוד אחד עם השני באולם הספורט הריק. בסוף הקליפ, סוויפט ושירן מופיעים והצופים מבינים שהם למעשה שני הורים שונים, שהגיעו לאסוף את הילדים שלהם ולקחת כל אחד לביתו. ג'ייסון ליפשוץ מהבילבורד תיאר את השיר "מקסים בצורה בלתי אפשרית", בזמן שריי רחמן מאנטרטיינמנט ויקלי השווה את עלילת הסרטון לפורסט גאמפ. כיום, הסרטון צבר מעל 220 מיליון צפיות ביוטיוב.

 הופעות חיות

ב-8 ביוני 2013, סוויפט ושירן ביצעו את השיר יחד בפרק סיום העונה השביעית של לבריטניה יש כישרון. סוויפט גם שרה את השיר כחלק מסיבוב ההופעות Red Tour.
המסגד הכחול

בניית המסגד

אדריכל המסגד, סדפקאר מהמט אגה, שהיה אדריכל החצר המלכותית, קיבל הוראה מהסולטאן לא לחסוך בהוצאות ולבנות את המבנה האיסלמי היפה בעולם. צורת המסגד רבועה וגודלה 64 על 72 מטרים.
כיפת המסגד נתמכת על ידי ארבעה עמודים גדולים וכל על חצאי קשתות. קוטר הכיפה 33 מטרים וגובהה 43 מטרים.
מסגד הסולטאן אהמט ייחודי בכך שהיה המסגד היחיד בטורקיה ולו שישה מינרטים - אותו מספר מינטרים שהיה אז במסגד אל-חראם בעיר מכה. הסולטאן ספג ביקורת של חכמי הדת באותה עת, על הניסיון להשוות את חשיבות המסגד למקום הקדוש ביותר לאסלאם במכה, ועל כן נאלץ לממן בניית מינרט שביעי במכה.
קירות המסגד מצופים בלמעלה מ-20,000 אריחים מצוירים ביד, אשר יוצרו באיזניק. המסגד מואר על ידי 200 חלונות צבועים (ויטראז') וכן מנורות שמן.
קירות המסגד מקושטים בפסוקים מהקוראן שנכתבו על ידי גדול הקליגרפים באותה עת - סייד קאסים ג'ובארי.
שלשה קטליטית

שלשה קטליטית (catalytic triad) הוא מונח בביוכימיה המתייחס לרוב לשלוש חומצות אמינו הנמצאות באתר הפעיל של פרוטאזות וחיוניות לפעילותן.
לדוגמה, שלוש חומצות האמינו סרין, אספרטט והיסטידין הן השלשה הקטליטית במשפחת הסרין פרוטאזות. שלושתן פועלות יחד בביקוע קשרים פפטידיים בחלבונים. השלשה הקטליטית של ציסטאין פרוטאזות שונה רק בחומצה אמינית אחת מהשלשה של סרין פרוטאזות: החומצה האמינית ציסטאין מחליפה את סרין וממלאת תפקיד דומה לה. לעיתים המושג שלשה קטליטית מתייחס גם לשלשות חומצות אמינו אחרות הפועלות יחד ומקטלזות תגובות אחרות.

מיקום השלשה הקטליטית במבנה החלבון

השלשה הקטליטית נמצאת באתר הפעיל של אנזימים. על אף ששלוש חומצות האמינו בדרך כלל רחוקות אחת מהשנייה מבחינת רצף החלבון (המבנה הראשוני), בעקבות קיפולו ומבנהו התלת-ממדי (המבנה השלישוני) של החלבון נוצרת קרבה מרחבית בין חומצות האמינו ופעילותן כשלשה מתאפשרת.
לור אדלר

ביוגרפיה

לור קלוזה נולדה בשנת 1950 לאב מהנדס אגרונום. גדלה בעיר אבידג'ן שבחוף השנהב. בגיל 17 שבה לצרפת וסיימה את לימודיה לבגרות. ב-1968 פגשה את האתנולוג פרד אדלר, שלימים הפך לבעלה הראשון. מאוחר יותר נישאה למפיק של תחנת הרדיו "פראנס קולטור", אלן ויינשטיין. היא איבדה ילד, ובהמשך כתבה ספר בנושא האבל בהוצאת גלימר.
לאחר שסיימה תואר שני בפילוסופיה, כתבה תזה בהיסטוריה המוקדשת לפמיניסטיות של המאה ה-19. ב-1974 החלה לעבוד ברדיו הציבורי "פראנס קולטור" ובין השנים 1981-1987 הייתה למשתתפת קבועה בתוכניתו של מישל פולק "זכות התגובה". 
ב-1989 מינה אותה נשיא צרפת פרנסואה מיטראן ליועצת תרבות. ב-1993 החלה להופיע בטלוויזיה ובמשך 4 שנים הנחתה את תוכנית הדיונים הלילית "מעגל חצות" עבור הערוץ France 2. מאוחר יותר הנחתה את ירחון הראיונות "רישיון לחשוב" בערוץ הטלוויזיה ארטה. ב-1997, לאחר ששיתפה פעולה עם הוצאות הספרים פיו, דנואל ופלון, החלה לעבוד עבור הוצאת גראסה כאחראית מאמרים ומסמכים.
ב-1998 פירסמה אדלר את הביוגרפיה של מרגריט דיראס. אלן וירקונדלה האשים אותה ב"רמאות אינטלקטואלית" ובכך שהיא יצרה גרסה "יד שנייה" מעבודתו ומעבודתם של סופרים ועיתונאים אחרים כמו כריסטין בלוט-לבארר, ללא הערות שוליים או ציטוטים. למרות ההתעלמות המוחלטת מהאשמותיו של וירקונדלה, החל מההוצאה השלישית הוכנסו על ידי גלימר הערות שוליים וציטוטים. באותה שנה מונתה למנהלת האוסף "חלוקת הידע" בהוצאת האוניברסיטה הצרפתית.
בשנים 1999-2005 כיהנה כמנהלת "פרנס קולטור". בתקופה זו שינתה אדלר לחלוטין את תדמיתה ואת לוח השידורים של התחנה, על אף מחאות עוינות מצד מספר ארגוני מאזינים, עיתונאים ומפיקים של התחנה. בדצמבר 2005 עזבה את "רדיו פראנס" כדי להצטרף לקבוצת "לה מרטינייר" כמנהלת תחום ספרות ומסמכים של הוצאת Editions du Seuil. בדצמבר 2006 פוטרה מתפקידיה.
במרץ 2007 חתמה עם עוד 150 אינטלקטואלים על טקסט הקורא להצביע עבור סגולן רויאל, "נגד ימין של התנשאות" ובעד "שמאל של תקווה". ב-2008 לימדה היסטוריה של נשים ושל פמיניזם במכון למדע המדינה פריז.
כיום מנחה אדלר את התוכנית Studio Théâtre ב"פראנס אנטר". כמו כן היא מנחה את התוכנית הספרותית "טרופיזם" בערוץ הטלוויזיה France Ô ואת התוכנית Hors-Champs ב"פראנס קולטור". היא חברת מועצת המנהלים של Théâtre de la Ville בפריז ושל אוניברסיטת אביניון וחברת מועצת הפיקוח של העיתון לה מונד. בנוסף, אדלר מנחה יחד עם ברונו רסין את התוכנית "מעגל ה-BnF", בשיתוף עם Le Magazine Littéraire ומשנת 2009 היא חברה בחבר השופטים של פרס הספרייה הלאומית של צרפת (BnF).