google/wiki40b huggingface dataset:
צופר (מושב)

היסטוריה

היישוב הוקם לראשונה כ"היאחזות הנח"ל צופר" ב-3 בספטמבר 1968. היישוב הוקם כהיאחזות החמישית במספר בערבה על ידי בני גרעין "ציחור" של הנוער העובד והלומד שכלל צעירים מכפר סבא, רמתיים, הכפר הירוק וגבעת אולגה. העלייה לקרקע נערכה דרומית למיקום הנוכחי, במקום בו שוכן כיום היישוב צוקים ונקרא "צופר הישנה".
חיילי ההיאחזות עיבדו מאה דונם של מֵלוֹנים וגידולי גן ירק. המים ליישוב הגיעו מן הקידוחים "צופר" ו"צופר 1".
"צופר הישנה" אוזרחה בשנת 1977, על ידי בני גרעין א' – "צופר" (בני מושבים ובתי ספר חקלאיים). מאוחר יותר, הצטרפו אליהם חברי גרעין ב', "עידן", חברי גרעין ג', "שיזף" ובנות משל"ת יחיד והתחילו בקליטת משפחות למושב.
בשנת 1979 (לאחר בחירת מיקומה הסופי של צופר) נשתל מטע התמרים וניבנו בתי הקבע במושב.
בשנת 1981 עברו 20 משפחות חברי המושבוץ, שגרו עד כה ב"צופר הישנה", למיקומה הנוכחי של צופר.
טקס העלייה לקרקע התקיים ב-22 באוקטובר אותה שנה.
בשנתיים הראשונות בצופר עיבדו את השדות שליד צוקים, למעט החלקות מאחורי הבתים. את חברי המושב ליוו בתחילה וותיקי מושב עין יהב, ששימשו כמדריכים חקלאיים וחברתיים.
בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן, בשנת 1994, עברו חלק מהאדמות החקלאיות של המושב לריבונות ירדנית. שטח זה נקרא "מובלעת צופר", או בפי בני המושב - "המזרחי". בפועל, שטח זה הוא שטח מפורז המאפשר לתושבים להמשיך ולעבדו חקלאית. השטח מונה 4,500 דונם מתוכם מעובדים 1,500 דונמים.
במהלך השנים נקלטו ביישוב משפחות חדשות ואף החלה קליטה של בנים חוזרים.
כיום, מתגוררות במושב כ-103 משפחות הכוללות כ-90 ילדים ונוער עד גיל צבא.

מקורות תעסוקה

מקור התעסוקה וההכנסה העיקרי של המושב הוא חקלאות החורף. התנובה מיועדת ברובה לייצוא (בעיקר לאירופה) ומיעוטה משווק בשוק המקומי.
עיקר הגידולים של המושב הם: ירקות חורף: מלונים, פלפלים וזנים שונים של עגבניות. וגם מטעי תמרים ופירות נוספים.
בשטחי המושב, בבעלות משפחות מהמושב, קיימות מכלאות בקר, המשמשות כתחנות הסגר לבקר חי המיובא לישראל דרך נמל אילת.
למושב מטע תמרים המשותף לכל חברי המושב.
המושב, נמצא בקרבה לדרך הבשמים הנבטית וליד העיר הנבטית הקדומה מואה.
ענף כלכלי נוסף שתופס תאוצה בשנים האחרונות ומהווה מקור תעסוקה ופרנסה משמעותי הוא תחום התיירות. במושב חדרי אירוח (צימרים) וחאנים, לצד אטרקציות ושירותי הסעדה. דרך הבשמים הנבטית, שעוברת באזור, הוכרה בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו והופכת את המושב למבוקש עבור תיירים ומבקרים.
ליד המושב, נמצאת חוות האנטילופות בערבה ובה סיורים ואפשרות לינה.
במושב מגדלים סרטנים כחולים (Procambarus alleni) לנוי ולמאכל. במחקר עליהם בהשתתפות פרופסור אמיר שגיא וחוקרים נוספים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב התגלה שהסרטנים עושים שימוש בסידן אמורפי. המחקר הביא לגילוי אפשרות ליצירת סידן אמורפי סינתטי והחל משנת 2013 משווק תוסף סידן אמורפי על ידי חברת אמורפיקל שהוקמה במהלך המחקר.
במושב, מועסקים צעירים ישראלים רבים, בבתי האריזה ונהנים מעבודה מועדפת, שלאחר הצבא (פרויקט "עבודה עברית"), לצד פועלים ממזרח אסיה.

עסקים קטנים בצופר

במושב מגוון של עסקים קטנים כגון סדנאות אומנויות, צימרים, מתחמי אירוח והסעדה ושירותים נוספים.

מבני ציבור

במושב נמצאים גני ילדים, בריכת שחייה. מרפאה. צרכניה. בית-כנסת, מועדון חברים, מועדון נוער וספרייה.

חינוך

בתחומי המושב ארבעה גני ילדים מגיל שנה ועד גיל בית ספר. בתי הספר: יסודי "שיטים", ותיכון "שיטים דרכא" נמצאים במרכז ספיר ומשרתים את כל תושבי המועצה האזורית ערבה תיכונה.
שקנאים

מאפיינים

כל ארבע אצבעות השקנאים מחוברות על ידי קרום שחייה, מה שמבדיל אותם משאר העופות הימיים. רגליהם הקצרות והחזקות משמשות להם כמשוטים, כנפיהם וזנבם ארוכים. עופות אלה הם שחיינים וצוללנים מצוינים, והם גם מיטיבים לעוף. מקורם ארוך, כפוף בקצהו או משונן, פתחי הנחיריים שלהם זעירים וכמעט שאינם נראים, ויש שנסתמו לגמרי והם נושמים דרך הפה. קדמת העין עירומה, וגם העור ברצפת הפה שלהם עירום, מתיח ומהווה שק המשמש לאיסוף דגים. השקנאים הם היחידים מכל עופות-המים שטרפם הוא כמעט אך ורק דגים; הם צדים את טרפם בשחייה או בצלילה. לרוב, הם שוכני מים מתוקים. הם מקננים במושבות, על-יד מים, וחובשי-קן. התפתחותם ממושכת, הגוזלים בוקעים מהביצה כשהם עירומים וניזונים על ידי הלעטה. השקנאים נפוצים בכל רחבי העולם.
הגדול במיני השקנאים הוא שקנאי מסולסל (Pelecanus crispus) שנחשב לעוף המעופף הכבד ביותר ומשקלו עד 15 ק"ג. הקטנה ביותר היא אנפית גמדית (Ixobrychus minutus) ששוקלת 150 גרם.
רשת AM:PM

AM:PM היא רשת מרכולים, שהתמחותה במרכולים במרכזי שכונות הפתוחים באופן רצוף 24 שעות ביממה ו-7 ימים בשבוע. הרשת פועלת בעיקר באזור גוש דן.

היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 2001 על ידי גיא אדרי והאחים גל ורן בלינקס, שהיו שותפים קודם לכן בפיצוצייה. השלושה ייסדו את הסניף הראשון של רשת AM:PM ברחוב בן יהודה בתל אביב. מחזור המכירות בשנת הפעילות הראשונה עמד על כ־14 מיליון ש"ח, ובשנת 2006 עלה ל־180 מיליון ש"ח, במקביל לפתיחת סניפים נוספים. בשנת 2006 פתחה הרשת את הסניף הראשון מחוץ לתל אביב. 
הרשת מונה 45 סניפים בגדלים שונים. ייחודה של AM:PM הוא בהיותה חלוצה בישראל כרשת מכולות המחליפה פיצוציות, תופעה הרווחת בעולם]. 
בסוף 2006 נמכרה AM:PM לחברת דור אלון אנרגיה בישראל (1988), שבשליטת אלון רבוע כחול ישראל, תמורת 143 מיליוני ש"ח, לפי מכפיל רווח של 50. לאחר עסקה זו המשיך תהליך ההתרחבות של הרשת.
לאחר רכישת הרשת החליט דודי ויסמן, מנכ"ל אלון רבוע כחול ישראל, על הפסקת מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך השאיר את סניפי הרשת פתוחים בשבת. לאחר פתיחת סניף נוסף של הרשת ברחוב שינקין, בסמוך לישיבת בעלז, נקרא ויסמן אל רב העיר תל אביב, הרב ישראל מאיר לאו, שביקש ממנו לסגור את סניפי הרשת בשבת. ויסמן הסכים לסגור את הסניף הספציפי ברחוב שינקין אך לא הסכים לסגירה של שאר הסניפים, לאחר ניסיונות הידברות רבים שלא צלחו, הוחלט על ידי ועדת הרבנים למען קדושת השבת, להכריז על חרם כללי על עסקיו של ויסמן והקבוצה שבבעלותו, ובפרט על רשת שפע שוק שקהל היעד שלה היה הציבור החרדי, וב-10 במרץ 2008 פורסם מכתב מאת ועדת הרבנים, ביומונים "יתד נאמן" ו"המודיע", בו נכתב כי לעת עתה הוועדה קוראת לציבור בשם הרבנים שלא להתקשר עם החברות שבבעלותו בעסקים או ברכישת תלושי קנייה ושוברי קמחא דפסחא, ומוסיפה כי הדברים ילובנו בימים הקרובים וכי "ההשלכות של ליבון הדברים שיוכרעו בימים אלו, עלולים להביא לכך שכל מי שלא יפעל כאמור לעיל, יהיה בכלל אלו ששמו כספם על קרן הצבי". לתקופה קצרה היה נראה כי ויסמן נכנע, וחנויות הרשת החלו להיסגר בשבת, אך מיד לאחר מכן חזרו ונפתחו].
המאבק העיקרי מול הרשת הגיע מצד בעלי מרכולים קטנים בתל אביב, שלא יכלו לעמוד בתחרות מול הרשת הפתוחה בשבתות ועתרו לבית המשפט בדרישה שעיריית תל אביב תפעל לסגירת סניפי הרשת בשבת. בית המשפט המחוזי דחה את העתירה, אך בערעור לבית המשפט העליון נקבע שעל העירייה לפעול באופן נחרץ יותר לסגירתם בשבת של סניפי ברשתות AM:PM וטיב טעם.
באוקטובר 2008 דווח בגלי צה"ל כי AM:PM העסיקה במהלך יום הכיפורים עובדים יהודים בסידור מדפים ובספירות מלאי. בעקבות זאת פיטר ויסמן את מנכ"ל הרשת, עודד בלום, באומרו שהדבר "נוגד את תפיסת עולמו ומורשת משפחתו מזה דורות".
תחקיר של עיתון "העיר" ממאי 2009, העלה טענות כי הרשת פוגעת באופן שיטתי בזכויות העובדים בה, על ידי הטלת קנסות לא מוצדקים על איחורים והיעדרויות.
החל משנת 2012 החלה הרשת לעבור שינוי מיתוגי, אשר בין היתר כלל תמיכה באמנים ישראלים בעלון החודשי שלה. כך, בחודש ספטמבר 2012 פורסם פוסטר של האמן רמי מאירי ובחודשים שלאחריו ציורים של האמנים דוד גרשטיין ויהונתן כיס-לב.
לאחר הדחתו של דודי ויסמן מניהול קבוצת אלון באפריל 2015, פנו עובדי חברת "מגה" בבקשה למנכ"ל החדש, אביגדור קפלן, בבקשה לסגירת סניפי הרשת בשבתות, עקב חששם מקריסת החברה ואיבוד מקום עבודתם.
יוהאן גוטליב גראון

חייו

יוהאן גוטליב גראון נולד בווארנבריק. אחיו קרל היינריך גראון היה גם הוא מלחין וזמר. 
גראון למד אצל יוהאן גיאורג פיזנדל בדרזדן ואצל הכנר ג'וזפה טרטיני בפראג. בשנת 1726 התמנה לכנר ראשי במרסבורג והיה המורה לכינור של וילהלם פרידמן באך, בנו של יוהאן סבסטיאן באך ושל פרנץ בנדה, כנר ומלחין בוהמי ואחיו של המלחין גאורג בנדה. 
בשנת 1732 הצטרף לחצרו של נסיך הכתר הפרוסי פרידריך השני, שהיה בהמשך למלך פרידריך הגדול. בשנת 1740 היה לכנר הראשי בתזמורת האופרה של ברלין.
מיצירותיו:
טריו סונטות לשני כנורות (או כנור וחליל, או שני חלילים) ובסו קונטינואו וכן סונטות לכנור ובסו לקונטינואו.
ג'רלד הולטום

ג'רלד הרברט הולטום (באנגלית: Gerald Herbert Holtom) ‏ 20 בינואר 1914-‏ 18 בספטמבר 1985) היה מאייר בריטי מקצועי ואמן. ב- 1958 הוא אייר את הלוגו של הקבוצה הבריטית "התנועה לפירוק נשק גרעיני" (Campaign for Nuclear Disarmament) שנעשה לסמל הבינלאומי לשלום.
הולטום הוא בוגר של האקדמיה המלכותית לאמנויות (Royal College of Art) והיה סרבן מלחמה מטעמי מצפון במלחמת העולם השנייה. ב- 1958 הוא עבד עבור משרד החינוך. הוא עיצב את הלוגו של פירוק הנשק הגרעיני עבור מצעד אלדרמסטון (Aldermaston March) שאורגן על ידי "הוועדה לפעילות ישירה" נגד מלחמת גרעינית בפסחא 1958 (4–7 באפריל).
הולטום הביא את העיצוב, מבלי שהתבקש ליושב ראש המקומי של קבוצתו המתנגדת לגרעין בטוויקנהאם (Twickenham). הראו גרסאות חלופיות בטקס הפתיחה של "התנועה לפירוק הנשק הגרעיני" בלונדון. "הסימון הראשון על נייר, על פי מר הולטום, היה עיגול לבן בתוך ריבוע שחור ואחריו היו גרסאות שונות של צלב נוצרי בתוך העיגול. אבל לצלב, על פי אנשים אלה, היו יותר מדי אסוציאציות שליליות – עם מסעי הצלב, סעודות צבאיות, עם ברכה פומבית של כומר אמריקאי למטוס שטס להירושימה ובסופו של דבר הם אפשרו לזרועות של הצלב להישמט ובכך יצרו סמפור של האותיות N ו- D ובאותה עת מחווה של ייאוש אנושי על רקע כדור עגול. אריק אוסטין (Eric Austen) שהתאים את הסמל לצורה של סוכריות על מקל על דש הבגד אמר שהוא גילה שמוטיב 'מחוות הייאוש' היה קשור מזה זמן רב עם 'מותו של האדם' והעיגול עם 'הילד שעוד לא נולד'".
לא היו זכויות יוצרים ללוגו ומאוחר יותר הוא התפרסם בעולם כסמל השלום. העיצוב היווה שילוב של האותיות N (שתי זרועות מתוחות המצביעות למטה בזווית של 45 מעלות) ו- D (זרוע אחת מורמת מעל הראש) של איתות באלפבית הספמור בדגלים המייצג פירוק נשק גרעיני.
להולטום היו חמישה ילדים.
המעגל האדום

תקציר העלילה

האסיר קורי (אלן דילון) משתחרר מבית סוהר במרסיי לאחר חמש שנים. אחד הסוהרים נותן לו אינפורמציה בקשר לחנות תכשיטים יוקרתית בפריז. הוא מגיע לדירת עמיתו לפשע, ריקו, החייב לו כסף ובאיומי אקדח נוטל ממנו את הכסף בכספת. קורי הולך לשחק סנוקר ומתגבר והורג עבריין ששלח ריקו לרצחו. קונה רכב וממשיך לעבר פריז.
באותו זמן מוביל קצין המשטרה מטאי (בורביל) את העצור ווז'ל (ג'אן מריה וולונטה) ברכבת לפריז כששניהם כבולים אחד לשני באזיקים. בלילה מצליח ווז'ל לנתק את האזיקים ולזנק מהרכבת. מטאי רודף אחריו אך לשווא. מתארגן כוח גדול של שוטרים וכלבים למרדף.
קורי סועד במסעדת דרכים ומרגיש בווז'ל הנכנס לתא המטען של מכוניתו. הוא מתחיל לנסוע ומצליח לעבור מספר מחסומי משטרה. כעבור זמן הוא עוצר במקום מבודד ומוציא את ווז'ל מתא המטען. לאחר עימות קצר הם מתוודעים אחד לשני וקורי ממשיך במסעו לפריז. בדרך עוצרים אותו שני רוצחים שכירים מאנשי ריקו, לוקחים את הכסף ועומדים להוציאו להורג אך ווז'ל יוצא מתא המטען, מפתיע אותם ורוצח אותם.
הם מגיעים לפריז וקורי מתחיל לתכנן את שוד חנות התכשיטים. לשם כך הוא מצרף את ז'נסן (איב מונטן), שוטר בדימוס שמוכר כצלף מיומן וכעת הוא אלכוהוליסט במצב קשה עם הזיות שרמשים זוחלים על גופו. ז'נסן מסכים לכך, מפסיק לשתות, מתאמן בצליפה, ומארגן את רובה הצליפה והקליעים המיוחדים. תפקידו הוא לשתק את מתג האבטחה על ידי ירייה עליו מרחוק. הוא מבקר בחנות כלקוח ובאותו זמן בוחן את מערכת האבטחה.
השוד המסובך עובר ללא תקלות אך האדם הסוחר ברכוש גנוב שהיה אמור לקבל את התכשיטים מסרב כעת לקבל אותם לאחר שהוזהר על ידי ריקו. הוא שולח אותו לבעל מועדון לילה מפוקפק בשם סנטי. סנטי משתף פעולה תחת לחץ של השוטר מטאי ומודיע לו על ההתפתחויות. מטאי נפגש עם קורי ומתחזה לסוחר בסחורה גנובה. הוא קובע עם קורי פגישה בבית מבודד. קורי מאמין לו ומגיע למקום עם הסחורה אך ווז'ל וז'נסן עוקבים אחריו.
כשקורי מראה למטאי את הסחורה, פורץ למקום ווז'ל באקדח שלוף ומורה לו לעזוב את המקום כי זה מלכודת. השלושה נסים ביחד אך נהרגים מיריות של מטאי והשוטרים, המעגל האדום נסגר.
חיים דילקריס

חיים גדליה (האגין) דילקריס (או: אבגרדן או יצחק; באנגלית: Hagin fil Deulacres; כנראה נפטר ב-1290) היה הפרסביטר - כהן היהודים , הרב הראשי הממונה מטעם השלטונות על יהדות אנגליה. האחרון שכיהן בתפקיד זה לפני גירוש יהודי אנגליה.

ביוגרפיה

אבגרדן, בשמו היהודי, יצחק או חיים, נולד בלונדון. אביו היה איש עסקים בשם קריס (Cresse) או דילקריס (Deulacresse), אחיו של רבי אליהו מנחם מלונדריש. האב נפטר בשנת 1269 וזכה להערכה רבה. אדוארד הראשון, מלך אנגליה, מצוטט כמי שהוסיף בכתב ידו על גבי שטר הצוואה של האב: "הוא מעולם לא חטא כלפינו בהיותו בחיים, אלא חי ביושר ובאמונה לפי מנהגי היהודים כיהודי טוב ונאמן".
אבגרדן, או האגין, אינו מוזכר במקורות היהודיים כי לא היה מקובל על הקהילה היהודית בזמנו. יחסי הקהילה עם השלטונות ערב גירוש יהדות אנגליה היו מעורערים. הקהילה סבלה לאורך כל ימי שלטונו של אדוארד הראשון מרדיפות, עלילות דם והאשמות בזיוף מטבעות. לאחר שכבר גמלה בלבו של אדוארד ההחלטה על גירוש היהודים, פנתה אם המלך אלינור מפרובנס , שהיהודי אבגרדן נשא חן בעיניה, אל בנה בבקשה למנות יהודי שיהיה אחראי ומפקח על הקהילה היהודית.
הוא התמנה למשרתו ב-15 במאי 1281 והחזיק במשרה זו עד יום הגירוש בשנת 1290. שמו כראש רבני אנגליה מוזכר רק במקורות נוצריים בני התקופה. הוא לא מוזכר בין המגורשים, ולכן משערים כי נפטר לפני הגירוש. הוא עצמו קיבל תעודת ביטחון מיוחדת לקראת הגירוש, אך רכושו של בנו הוחרם.
שמו המקורי היה כפי הנראה "Hoggen" – כינוי גנאי שהוענק לו בידי האנגלים, צורת הרבים של "Hog", "חזיר" באנגלית ימי-ביניימית.
אדולף נויבאואר מייחס לו את תרגומן של כמה מעבודותיו בתחום האסטרולוגיה של רבי אברהם אבן עזרא.
משקוף

המשקוף הוא הקורה בחלק העליון של מסגרת התומכת בקיר שמעל דלת או חלון, ונשען על שתי המזוזות. כיום נקראות כך גם קורות העץ הצדדיות של מסגרת הדלת.
המשקוף עשוי בדרך כלל עץ או מתכת ובינו לבין דופן הקיר אליו הוא מחובר קיים תפר מתוכנן או סדק שאותו נהוג לכסות בשלווניה.

מקורו ופירושו

בספר שמות, פרק י"ב, פסוק ז' "וְלָקְחוּ מִן הַדָּם וְנָתְנוּ עַל שְׁתֵּי הַמְּזוּזֹת וְעַל הַמַּשְׁקוֹף..." .
רש"י מפרש ש"שקיפה" לשון "חבטה".
ריי מנזרק

נעוריו ושנותיו המוקדמות

ריי מנזרק נולד בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית להלנה וריימונד מנזרק, ממוצא פולני. כילד ונער, מנזרק לקח שיעורי פסנתר ושיחק כדורסל בקבוצה, אך בגיל 16 הוא החליט לפרוש ממנה משום שמאמנו רצה שהוא ישחק בעמדה שמנזרק לא היה מעוניין בה. בעת שלמד בבית הספר ובתיכון, מנזרק ניגן בהופעות רבות בבית הספר.
לאחר סיום לימודיו, מנזרק למד כלכלה באוניברסיטה הפרטית "דה-פול".
בשנים 1962-1965 מנזרק למד בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). ב-UCLA הוא פגש את ג'ים מוריסון, שלימים ייסד עם מנזרק את להקת הדלתות ויהיה סולנה. כמו כן, במהלך לימודיו הוא הכיר את אשתו דורותי פוג'יקאווה. באותה התקופה, מנזרק היה חבר בלהקה ריק והרייבנס, יחד עם שני אחיו ריק וג'ים מנזרק.

הדלתות

ארבעים ימים לאחר סיום לימודיהם, מנזרק ומוריסון נתקלו זה בזה בחוף וניס שבקליפורניה. מוריסון סיפר למנזרק שהוא כתב מספר שירים, ומנזרק הביע התעניינות בהם ועודד את מוריסון להשמיע לו אותם. בתגובה, מוריסון השמיע למנזרק את השיר "Moonlight Drive". מנזרק התלהב מאוד מהחומרים שמוריסון כתב ושר והשניים החליטו לייסד את הדלתות.
הדלתות באותו הזמן הייתה למעשה ריק והרייבנס עם שינויי הרכב קטנים שכללו גם את מוריסון. ההרכב הוציא דמו שכלל חמישה שירים בספטמבר 1965. באותה שנה, עזבו שני אחיו של מנזרק את ההרכב ולהרכב צורפו הגיטריסט רובי קריגר והמתופף ג'ון דנסמור, הרכב זה למעשה היה ההרכב המוכר והמצליח של הדלתות.
 לאחר מספר חודשים בשנת 1966 בהם הדלתות הופיעו בבארים ומקומות שונים, הם הוחתמו ב-Columbia Records, אולם ביקשו להפסיק את החוזה משום ששום דבר בעניין הקלטת אלבומם הראשון לא התקדם. בהמשך השנה הם הוחתמו ב-Elektra Records ונכנסו להקליט את אלבום הבכורה שלהם באוגוסט 1966. הקלטת האלבום נמשכה חמישה ימים בלבד, מ-26 באוגוסט ועד 31 באוגוסט. האלבום הושק ב-4 בינואר 1967 והביא לפריצת הלהקה. תרומתו של מנזרק ללהקה הייתה רבה והקלידים שלו היוו מרכיב חשוב ביצירות הלהקה, דבר שלווה פעמים רבות בקטעי סולו של מנזרק. ללהקה היה מחסור בנגן בס ולכן מנזרק ביצע את תפקידי הבס לצד תפקידי הקלידים שלו, כאשר בעזרת ידו השמאלית הוא ניגן על קלידי קומבו של פנדר רודס בס, בעוד שעם ידו הימנית הוא ניגן את תפקידי הקלידים.
תקופת פעילותה של הדלתות נגדעה עם מותו של סולנה, ג'ים מוריסון, ב-3 ביולי 1971.
במהלך הקריירה שלה, הקליטה הלהקה תשעה אלבומי סטודיו ומכרה מעל ל-100 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר שהפך אותה לאחת מלהקות הרוק המצליחות ביותר בהיסטוריה.
בשנת 1993, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.

קריירה לאחר הדלתות

לאחר פירוקה של הדלתות, המשיך מנזרק לעסוק במוזיקה וביצע שיתופי פעולה עם מוזיקאים שונים וביניהם איגי פופ, סקרילקס, רובי קריגר ועוד.
כמו כן במהלך השנים התאחדו מספר פעמים שלושת חבריה הנותרים של הדלתות.
בשנת 2011, מנזרק וגיטריסט הדלתות, רובי קריגר, הופיעו יחד בישראל.

חייו האישיים ומותו

מנזרק נישא לדורותי איקו פוג'יקאווה ב-21 בדצמבר 1967, איתה הוא חי עד מותו. לזוג יש ילד בשם פבלו ושלושה נכדים.
ריי מנזרק נפטר ב-20 במאי 2013 בבית חולים ברוזנהיים, גרמניה, לאחר שחלה במחלת הסרטן. בן 74 היה במותו.

הדלתות

ראו ערך הדלתות תחת הקטגוריה דיסקוגרפיה.
הידקי יוקאווה

ביוגרפיה

יוקאווה נולד בטוקיו וגדל בקיוטו. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קיוטו ב-1929, נשאר יוקאווה בפקולטה ושימש מרצה למשך ארבע שנים. באוניברסיטה החל לפתח עניין בפיזיקה תאורטית, ובעיקר בנושא חלקיקי יסוד. הוא נשא לאישה את סומי ב-1932, ונולדו להם שני ילדים, הרומי וטאקאַָקי. הוא התמנה לעוזר פרופסור באוניברסיטת אוסקה ב-1933, בגיל 26. 
ב-1935 פרסם יוקאווה את התאוריה שלו לגבי המזון, שהסבירה את היחס בין פרוטונים לנייטרונים, ובכך הייתה לו השפעה רבה על הרחבת המחקר בנושא חלקיקים יסודיים. הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת קיוטו ב-1940, וב-1943 קיבל את עיטור מסדר התרבות מטעם ממשלת יפן. ב-1949 התמנה יוקאווה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, ובאותה שנה קיבל את פרס נובל לפיזיקה, לאחר שב-1947 התגלו בניסוי שערך ססיל פאוול פאיונים שאת קיומם צפה יוקאווה ב-1935. יוקאווה אף חקר את תאוריית לכידת אלקטרונים.
יוקאווה התמנה ליושב ראש מכון יוקאווה לפיזיקה תאורטית ב-1953, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהסורבון, חברות לשם כבוד בחברה המלכותית של אדינבורו ובאקדמיה ההודית למדעים.
ב-1955 הוא הצטרף לעשרה מדענים אחרים וחתם על מניפסט ראסל-איינשטיין, שקרא לפירוק נשק גרעיני.
סרגיי בוכמן

ביוגרפיה

בוכמן בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב ובוגר סדנת משחק מול מצלמה אצל רם נהרי.

קריירת בטלוויזיה

במהלך השנים שיחק בוכמן במספר סדרות טלוויזיה. ב-2010 שיחק בסדרה "בלו נטלי". בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "אלנבי". בשנת 2014 שיחק בסדרה "אחת אפס אפס". 
בשנת 2013 שיחק בסדרה "אבודים באסיה". 
בשנת 2015 שיחק בסדרות "רון" ו"אטלנטיקה". בהמשך אותה שנה לוהק לשחק בסדרת הדרמת מתח של שידורי קשת של ערוץ 2, "כפולים".
בשנת 2017 שיחק בסדרה הקומית "נופלות על הרגליים" בשידורי קשת של ערוץ 2. 
בשנת 2018 שיחק בעונה השנייה של "כפולים" של שידורי קשת של ערוץ 2. 
בשנת 2019 הופיע בתפקיד אורח בעונה השנייה של "איש חשוב מאוד" של HOT.

קריירה בתיאטרון

בוכמן שיחק במספר מחזות בתיאטרון בית פרקפורט בתל אביב, בהם: "אורזי מזוודות" (2008-2009), מאת חנוך לוין, "ציד המכשפות" (2009-2010), מאת ארתור מילר ו"שידוכין" (2010-2011), מאת ניקולאי גוגול.
מילבנק

מילבנק (באנגלית: Millbank) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת במרכז לונדון, על גדת נהר התמזה, מזרחית לשכונת פימליקו ודרומית לווסטמינסטר.
מקור שמה של השכונה (מילולית: גדת הטחנה) בטחנת קמח שהיה במקום בבעלות מנזר וסטמינסטר.

היסטוריה

השכונה קרויה על שם הרחוב העובר לאורך גדתו הצפונית של נהר התמזה, בין גשר ווקסהול לרחוב אבינגדון, דרומית לכיכר הפרלמנט. הרחוב הוקם לאחר בניית רציף התמזה בשלהי המאה ה-19 במסגרת בניית מערכת הביוב של לונדון על ידי ג'וזף בזלגייט.
מרבית מבני השכונה כיום נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שהאזור נבנה מחדש בעקבות שיטפון התמזה בשנת 1928, שהציף את השכונה לאחר שאירעה התמוטטות של 25 מטרים מרציף התמזה.
בשל קרבת השכונה לארמון ווסטמינסטר (המשמש את הפרלמנט הבריטי), לאורך רחוב מילבנק מצויים מבני משרדים רבים המשמשים את הפרלמנט.
בשלהי המאה ה-19 הוקמה בשכונה המכללה הרפואית של הצבא המלכותי, בה פותח החיסון הראשון למגפת הטיפוס. כיום משמש המבנה את מכללת צ'לסי לאמנות ולעיצוב.
כמו כן פועלת בשכונה גלריית טייט מאז הקמתה, ועם הרחבת המוזיאון הפך המבנה לסניף טייט בריטניה של המוזיאון.
לשון-פר

מאפיינים

תפוצתם של מינים אלו כוללת את אירופה, צפון אפריקה ודרומה ובמערב אסיה. כמו כן, מיני הסוג מיובאים כיום לארצות הברית. חלק ממיני לשון-הפר הם צמחים חד-שנתיים, חלקם צמחים דו-שנתיים וחלקם רב-שנתיים, והם בעלי המאפיינים הכללים של משפחת הזיפניים. הם לרוב צמחים עשבוניים המכוסים בשערות זיפיות. עלי הצמח הם פשוטים או תמימים, ומכוסים בשערות קשות.
לפרחי לשון-הפר סימטריה רדיאלית. צבעי הפרחים משתנים בין מיני הסוג. על הצמחים נראים מספר פרחים בעלי חמישה עלי גביע המאוחדים בבסיסם, וחמישה עלי כותרת היוצרים צינור צר שכיוונו מעלה. פרחי לשון-הפר זוכים לביקורים תכופים על ידי דבורים. שורשי לשון-הפר מכילים anchusin, שהוא שרף חום-אדום המשמש לצביעה. הוא אינו מסיס במים, אך כן מסיס באלכוהול, בכלורופורם ובדיאתיל אתר.
מיני לשון-הפר נאכלים על ידי הזחלים של מספר מיני פרפראים.
ערה לפיד

קורות חייה

ערה לפיד נולדה בנתניה בה גדלה, בת להורים שעלו מצ'כוסלובקיה והכירו בישראל. בצבא שירתה בנח"ל בקיבוץ משאבי שדה, הגיעה לתל אביב אחרי הצבא.
בשנים 1969–1971 למדה בבית-הספר לצילום וקולנוע בישראל - בית ספר שפתח פרופסור בנימין קורצקי בשיתוף עם משרד החינוך, משרד התמ"ת ומשרד העבודה. התחילה לעבוד כעוזרת עריכה בסרט "הגלולה", סרטו של הבמאי דוד פרלוב, שהיה מורה ורבה. הסרט הראשון שערכה היה "ישוב 3: קיבוץ מושב ומושבה" בבימויו של פרלוב. הסרט הוקרן בשלושה מסכי ענק בתערוכה שהתקיימה בגני התערוכה בתל אביב (1973), שבוע לפני פרוץ מלחמת יום כיפור. בעלה חיים לפיד כתב את התסריט.
לפיד ערכה עשרות סרטים של במאים שונים, תיעודיים ועלילתיים. בין השאר ערכה את כל סרטיהם של הבמאים איתן גרין ויגאל בורשטיין, ערכה סרטים של רם לוי, דינה צבי-ריקליס, חיים בוזגלו, מיכל אביעד, יאיר לב, ענת צוריה, יואב שמיר, ציפי רייבנבך, אבידע ליבני, עלי נסאר ועוד.
לימדה עריכה באוניברסיטת תל אביב (1981-1979), בבית צבי (1985-1982). לימדה עריכה בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה מ-1990.
שימשה מרצה בקרן לסרטי איכות בשנים 1992–1997 והייתה חברה בהנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בשנים 2001–2009.
נפטרה ב-2 ביוני 2018 מסרטן הריאה. הותירה אחריה בעל, הסופר חיים לפיד, ושני בנים: נדב, במאי סרטים וסופר, ואיתמר. אחותה היא עורכת הסרטים טובה אשר.
בית האופרה של קהיר

היסטוריה

בית האופרה נחנך ב-10 באוקטובר 1988. המימון להקמתו היה תרומה של האומה היפנית לעם המצרי בעקבות ביקור נשיא מצרים חוסני מובארכ ביפן, באפריל 1983. העבודות להקמת המבנה החלו בשנת 1985 ונמשכו שלוש שנים.
בחודש אוקטובר 1988 נחנך הבניין במעמד נשיא מצרים חוסני מובארכ, והנסיך טומוהיטו ממיקסה, בן דודו של אקיהיטו קיסר יפן. הייתה זו הפעם הראשונה שתיאטרון קבוקי יפני הציג ביבשת אפריקה, או בארצות ערב. בינואר 2007 פתחה התזמורת הפילהרמונית המלכותית את מסע הופעותיה במזרח התיכון ובאפריקה, בהופעה בבית האופרה בקהיר.
פירואט

פירואט (בצרפתית: pirouette) הוא תנועה גופנית בתחום הריקוד של סיבוב שלם של הגוף המתבצע על רגל אחת כשהרגל השנייה מורמת מהרצפה. משמעות המונח בצרפתית הוא להסתחרר או להסתובב. פירואט יכול להתבצע לשני כיוונים, כלפי פנים וכלפי חוץ: פירואט כלפי פנים מבוצע לכיוון הרגל התומכת, ופירואט כלפי חוץ מבוצע לכיוון הרגל המורמת. פירואט מתחיל בדרך כלל מעמידה רביעית, חמישית או שנייה. הרגל המורמת מהרצפה יכולה להיות בפוזיציות שונות: עראבסק, אטיטיוד, סור לה קודה פייה, פאסה ועוד.

מקור השם

קיימים מספר הסברים למקור השם. אפשרות אחת היא שבעבר, כאשר נערכו קרבות בין בני אדם הרוכבים על סוסים, שימש המונח כסיבוב על המקום עם הסוס. בדרך זו הרוכב יכול היה למנוע מעצמו להיות מותקף מאחור מכיוון שהוא נשאר כשפניו מופנות לעבר היריב, כך הוא שלט בתנועה. שליטה בפירואט הייתה חשובה בשביל לשרוד בקרב. בתקופת הבארוק הפכה הרכיבה לאומנות ומיומנויות של סוס ורוכב הודגמו בפירואט. האפשרות השנייה היא שהמילה פירואט באה מהמילה האיטלקית "פירולו" שפירושה: יתד קטנה. הסיבוב סביב רגל אחת דומה לסיבוב של יתד.

הליך הפעולה

לכל סיבוב נדרשת הכנת הגוף לקראת הסיבוב. בהכנה לפירואט שתי הרגליים מכופפות ב"פלייה" כששתי כפות הרגליים מנוגדות זו לזו. העקבים שוקעים אל הרצפה כדי שיהיה אפשר "לקחת" תנופה. בתנועה זו, משקל הגוף על שתי הרגליים שווה, הידיים נפתחות מעמידה שלישית לשנייה כדי לקחת תנופה. הכוח לסיבוב בא מהידיים הנסגרות מעמידה שנייה.

אופן ביצוע הפעולה

בתנועת הפירואט מרכז הגוף צריך להיות מעל הרגל התומכת, תוך כדי החזקת הגב, הכתפיים והמותניים בקו אחד. על הגוף לנטות מעט קדימה, ואסור שיטה אחורה, הראש צריך להיות מעל הכתפיים והכתפיים צריכות להיות מורדות ולהיות בדיוק מעל המותניים. על הרלווה (עמידה על כריות כפות הרגליים כשהעקבים מורמים כלפי מעלה) להיות גבוה ככל האפשר. כאשר הרגל בפאסה (הרגל מכופפת כך שאצבעות הרגל בגובה הברך של הרגל התומכת) צריך להיזהר לא לעבור עם הרגל המורמת את קו הרגל התומכת או להשאיר מרחק גדול ביניהן. בפאסה הרגל גם צריכה להתרומם כמה שיותר גבוה. בביצוע פירואט יש צורך ב"פוקוס"- הראש נשאר במבט קדימה בזמן שהגוף מתרחק מהחזית עד שהוא כבר לא יכול להישאר באותו המצב ולכן הוא צריך להסתובב במהירות, "לרדוף" אחר הגוף ולהגיע לחזית בחזרה לפני הגוף.