google/wiki40b huggingface dataset:
היינריך רודולף הרץ

קורות חיים

הרץ נולד בהמבורג. אביו היה עורך דין. את לימודיו עשה באוניברסיטת ברלין. בשנים 1885-‏1889 היה מורה לפיזיקה בבית הספר הטכני שבקארלסרוהה, ולאחר מכן היה מרצה באוניברסיטת בון. היה תלמיד של הרמן פון הלמהולץ, ולאחר שסיים את הדוקטורט בגיל 23 בהצטיינות היה אסיסטנט שלו במשך שלוש שנים. ב-1885 הרץ קבל משרה של פרופסור בטכניון של הוכשול.
הרץ הבהיר והרחיב את תאוריית האלקטרומגנטיות של האור שפרסם הפיזיקאי הסקוטי ג'יימס קלרק מקסוול בשנת 1873. הרץ הוכיח שחשמל יכול להיות מועבר בגלים אלקטרומגנטיים שנעים במהירות האור ובעלי תכונות רבות של האור. ניסוייו אלו בגלים אלקטרומגנטיים הובילו לפיתוח הטלגרף האלחוטי והרדיו. יחידת התדירות שנמדדת במחזורים לשנייה, קרויה על שמו, הרץ. כמו כן זכה במדליית רמפורד בשנת 1890. 
הרץ נפטר בגיל 37 כתוצאה מהרעלת דם. בן אחיו, גוסטב הרץ (1887-1975), זכה בשנת 1925 בפרס נובל לפיזיקה.
רחוב באזור התעשייה חוף שמן בחיפה נושא את שמו.
דאווס פוינט

גאוגרפיה

דאווס פוינט הוא מהפרוורים הקטנים והפחות מאוכלסים בסידני. מרבית שטחו נתפס על ידי קצהו הדרומי של גשר נמל סידני, שמתחיל בו, חוצה צפונה את מפרץ ג'קסון ומסתיים בפרוור מילסונס פוינט. בצדו המזרחי גובל דאווס פוינט ברוקס (גשר הנמל חוצץ ביניהם), בצדו הצפוני והמערבי מצוי המפרץ ובדרום הוא גובל במילרס פוינט. כמו כל הפרוורים הצמודים לגשר הנמל, הוא חולק את מיקוד 2000 עם מרכז העסקים הראשי של סידני, הסמוך אליו מדרום. דאווס פוינט בנוי על גבעה, הקרויה גבעת המצפה (Observatory Hill).

היסטוריה

שמו המקורי של דאווס פוינט היה פוינט מסקלין, על שם ד"ר נוויל מסקלין, חבר מסדר האסטרונומים המלכותי, ששלח למקום ציוד להקמת מצפה הכוכבים הראשון במושבה החדשה. הציוד הוקם והורכב על ידי סגן ויליאם דאווס, אסטרונום שהגיע למושבה עם הצי הראשון. הפרוור קרוי היום על שמו של דאווס. פרט למצפה הכוכבים הראשון, דאווס פוינט היה גם מיקומם של הביצורים הראשונים ובית העלמין הראשון במושבה.

תרבות

אולמות תיאטרון סידני ותיאטרון הנמל ממוקמים בדאווס פוינט. שני אולמות אלו בבעלות חברת התיאטרון של סידני (Sydney Theatre Company).
מדי ראש השנה האזרחית בסידני, דאווס פוינט מהווה נקודת השקפה פופולרית לכיוון המפרץ, כשמאות ואלפי תושבים ותיירים מגיעים כדי לצלם את הזיקוקים הנורים מעל בשעה 21:00 ובחצות.
המורה לאנגלית

תמצית העלילה

שני פרקיו הראשונים של הספר מציגים את הרקע להתרחשותו: רחל נפרדת בלונדון מבית אביה, עם פטירתו. כעבור יומיים היא מטלפנת לאהוד, גמלאי של "המוסד" שהיה המפעיל שלה בעת שירותה ב"מוסד", ואומרת לו: "אבא שלי מת, הוא מת בפעם השנייה". אובדן הקשר עם רחל לאחר שיחה זו מביא להקמת צוות של "המוסד" לאיתורה, מחשש שהיעלמותה תגרום לדליפת סודות חשובים שידעה. 
תשעת הפרקים הבאים שהם לבו של הספר, נעים כ-15 שנים לאחור, ומתארים את קורותיה של רחל, בשם הבדוי רייצ'ל ברוקס, כלוחמת מטעם "המוסד" בארץ אויב, העוסקת שם בריגול ובחבלה, בכיסוי של מורה לאנגלית. קורותיה מסופרות על ידי אהוד, המתמקד ברגשות שלו ושלה תוך כדי המבצעים שבהם השתתפו, והוא מספר זאת לג'ו פלד, מפקד היחידה של "המוסד" באמצע שנות ה-60, וכעת גמלאי אף הוא. בין היתר מתאר אהוד מבצעים שבהם סייעה רחל במבצע התנקשות בחיי מנהיג מחבלים, ומבצע חבלה נוסף עליו קיבלה צל"ש מראש הממשלה. 
מטרתה של השיחה הממושכת בין אהוד לג'ו היא לגלות מניע להיעלמותה של רחל ויעד שאליו יצאה, על מנת לאפשר את החזרתה לישראל לשם מניעת דליפת הסודות שאתה. ארבעת הפרקים האחרונים של הספר חוזרים להווה, ומתארים את רחל ואת הפעילות לאיתורה.

תקופת התרחשותה של העלילה

הספר אינו נוקב במפורש בתאריכי ההתרחשויות שבו, אך ניתן לזהותם לפי פרטים המופיעים בו. רחל נולדה ב-10.4.1965, בגיל 19 עלתה לבדה לישראל, ובגיל 26 הצטרפה ל"מוסד". פעילותה בארץ האויב נמשכה קרוב לארבע שנים, כלומר התרחשה בחצי הראשון של שנות ה-90. 15 שנים לאחר סיום פעילותה בהנחייתו של אהוד, בהיותה בת 45 (כלומר בשנת 2010), נעלמה.

חשאיות

אף שזהו ספר בדיוני, הוא אפוף חשאיות, המזכירה ידיעה בעיתון בנושא שחל עליו איסור פרסום. לא נמסר בו שמה של היחידה שבה שירתו אהוד ורחל (היא קרויה "היחידה"), המדינה העיקרית (כנראה סוריה) שבה פעלה רחל קרויה "ארץ האויב", ומקום אחר שבו פעלה מכונה "היעד". אורית הראל מתחה ביקורת על מאפיין זה של הספר: "סיפורי המבצעים עצמם מובאים באופן מעומעם שרק הופך הכול לתאורטי ותלוש, הרבה פחות מסעיר, מעורר פחד או מתח. ... כל המידע שאמור להסעיר ולהפעים, מובא כקטעי דו"ח מצונזרים וזה, כשמדובר במותחן בדיוני, פשוט לא מספק."
אריזת ואקום

אריזת ואקום היא שיטת אריזה הכוללת שאיבת אוויר מהאריזה ואטימתה לאחר מכן. תחילה מוצבים הפריטים במכל פלסטיק מוצק או גמיש, לאחר מכן נשאב האוויר מהמכל ולבסוף הוא נאטם לכדי אריזה. מטרותיה העיקריות של אריזת הוואקום הן להיפטר מהחמצן בתוך האריזה על מנת להאריך חיי מדף של מזון; ובשימוש במיכל גמיש כמו שקיות פלסטיק, להקטין את נפח האריזה כדי לחסוך במקום. שאיבת האוויר מהמכל יוצרת בתוכו ואקום, ומכאן שמה של השיטה.
אריזת ואקום מפחיתה את כמות החמצן, מגבילה את התפתחותם של חיידקים אווירניים ופטריות, ומונעת התאדות של רכיבים נדיפים. שימוש נפוץ לאריזת ואקום הוא אחסון לתקופות זמן ארוכות של מזון יבש כמו דגנים, אגוזים, בשר משומר, דג מעושן, גבינות וצ'יפס. ניתן אף לאחסן מזון טרי לתקופות זמן קצרות יותר, כמו ירקות, בשר טרי ומזון נוזלי.
אריזת ואקום מקטינה באופן ניכר את נפחם של פריטים שאינם פריטי מזון. לדוגמה, ניתן לאחסן פריטי לבוש וכלי מיטה בשקיות פלסטיק ולשאוב מתוכן את האוויר באמצעות שואב אבק או מכונת אריזת ואקום ייעודית. שיטה זו לעיתים משמשת לדחיסת אשפה ביתית במקומות בהן נגבה תשלום עבור כל שקית זבל מלאה שמפונה.
ניתן להשיג מוצרי אריזת ואקום לשימוש ביתי, העושים שימוש בין היתר בשקיות פלסטיק, פחיות, בקבוקים וצנצנות שימורים.
במקרים בהם מזון רגיש, לדוגמה צ'יפס, עלול להימעך בגלל תהליך הכיווץ שנוצר באריזת ואקום, קיים פתרון חלופי שעיקרו החלפת הגז בתוך האריזה בגז אחר שאינו מכיל חמצן. במקום להוציא את האוויר מהאריזה ולאטמה, האוויר מוחלף בחנקן ורק לאחר מכן נאטמת האריזה. מכיוון שהחמצן מפונה בתהליך זה, יתרון השימור באריזת ואקום נשאר.
קרלוס קוויאר

קריירה

קוויאר נולד במדריד ושיחק במחלקות נוער שונות בקבוצות מקומיות. קוויאר החל את הקריירה בבוגרים בקלהורה לאחר שהושאל ממנה מנומנסיה. ב-23 בספטמבר 2000 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרים בהפסד 1–2 לחרס. ב-12 במאי 2001 הבקיע את שערו הראשון בקריירה בניצחון 0–4 על ראסינג דה פרול. בשתי העונות הבאות חזר לנומנסיה והיה לשחקן הרכב בקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2003 חתם לשלוש שנים באוססונה מהלה ליגה. ב-19 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ריאל מורסיה. ב-2 בפברואר 2005 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על סביליה בגביע הספרדי בהמשך טורניר הגביע העפיל עם הקבוצה לגמר, וסיים במקום הרביעי בליגה.
ב-5 ביולי 2007 חתם בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית. ב-31 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בריינג'רס בניצחון 0–2 על זטה. ב-1 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על גרנטה.
ב-12 באוגוסט 2008 חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג. ב-18 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ליטקס לובץ' בגביע אופ"א. ב-21 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בניצחון 1–2 על ווסט ברומיץ' אלביון. ב-7 בנובמבר 2009 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–5 על בולטון וונדררס.
ב-2 ביולי 2012 חתם לשנתיים בסנדרלנד ושב לשתף פעולה עם המאמן האירי מרטין אוניל, תחתיו שיחק בוילה. ב-18 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ארסנל. ב-18 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בסנדרלנד בניצחון 1–3 על פולהאם.
ב-20 באוגוסט 2014 חתם קוויאר בנוריץ' סיטי מהצ'מפיונשיפ. ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–3 על קרוולי טאון בגביע הליגה. ב-8 בנובמבר ערך את הופעתו הבכורה בצ'מפיונשיפ בהפסד 1–2 לנוטינגהאם פורסט.
ב-10 באוגוסט 2015 חתם לעונה באלמריה מהליגה הספרדית השנייה. ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–3 על לגאנס.
ב-12 באוגוסט 2016 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-22 במאי 2017 חתם בעירוני קריית שמונה.
ב-15 במאי 2018 חתם בבית"ר ירושלים, אך ב-16 באוגוסט שוחרר מהקבוצה.
ב-7 בספטמבר 2018 חתם לעונה אחת בבני יהודה תל אביב, ובסוף העונה זכה איתה בגביע המדינה. ב-27 במאי 2019 שוחרר מהקבוצה.
ב-17 באוקטובר 2019, בגיל 38, הודיע קוויאר על פרישה ממשחק פעיל.

חיים אישיים

בשנת 2015, החל לאמץ אורח חיים טבעוני.
וייארמוסה

היסטוריה

העיר נוסדה ב-24 ביוני 1564 על ידי דייגו דה קיחדה הספרדי תחת השם "סן חואן באוטיסטה". משמעות השם היא "יוחנן המטביל הקדוש", והיישוב נקרא כך בגלל שיום היווסדו היה יום חגו של יוחנן המטביל. ב-1598 פליפה השני, מלך ספרד, העניק לסן חואן באוטיסטה את התואר "וייה ארמוסה" (מילולית: "כפר יפה"). ברבות השנים המילים התלכדו לכדי מילה אחת, "וייארמוסה", ששימשה ככינוי וכשם ליישוב בזמנים שונים בהיסטוריה לצד סן חואן באוטיסטה ושמות נוספים. כעבור כמה עשרות שנים היישוב הפך למרכז אזור מדינת טבסקו של היום ובוצר נגד התקפות של שודדי ים.
בעשורים שלאחר מכן העיר עדיין הותקפה פעמים רבות על ידי שודדי ים, עד שב-1677 מרכז אזור טבסקו הועבר לעיר טקוטלפה. בשנים שלאחר המעבר המשיכו לבצר את העיר, אך היא הותקפה בכל זאת ב-1711 על ידי שודדי הים שהשמידו מבנים חיוניים בעיר, וכן מספר פעמים נוספות בהמשך המאה ה-18.
ב-1785 שודדי הים הובסו סופית וכעבור עשר שנים סן חואן באוטיסטה חזרה להיות מרכז אזור טבסקו.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טבסקו כשסן חואן באוטיסטה שימשה כבירתה. ב-1826 סן חואן באוטיסטה קיבלה תואר רשמי של עיר והיא נקראה באופן רשמי "סן חואן באוטיסטה דה טבסקו". בין 1833 ו-1842 היו מספר ניסיונות של טבסקו להפוך למדינה עצמאית, אשר גרמו לנזקים לעיר.
במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו התרחשו בעיר שני קרבות. בקרב הראשון, שהתרחש ב-1846, המקסיקנים הצליחו לנצח, והוא היה אחד הקרבות הבודדים במהלך כל המלחמה בהם המקסיקנים הצליחו לנצח. עם זאת, העיר ניזוקה במהלך הקרב. כעבור שנה התרחש קרב נוסף בעיר, אך הפעם האמריקאים ניצחו והחריבו את העיר. חלק הניצולים המקסיקנים ברחו לטקוטלפה והעבירו את בירת טבסקו אליה, אך לאחר המלחמה הבירה חזרה לסן חואן באוטיסטה.
במהלך ניסיונה של צרפת לכבוש את מקסיקו בשנות ה-60 של המאה ה-19 התקיימו בעיר מספר קרבות שגרמו לה לנזקים משמעותיים.
העיר התחילה לגדול באופן משמעותי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אך גדילה זו הואטה עקב אירועי המהפכה המקסיקנית. ב-1916 שם העיר שונה באופן רשמי לווייארמוסה.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התגלו באזור טבסקו מצבורי נפט שהאיצו את כלכלת טבסקו. בעקבות הגילויים וייארמוסה הפכה לעיר גדולה ומודרנית, כמו גם לאחד המרכזים הגדולים בדרום-מזרח מקסיקו.

כלכלה

וייארמוסה היא המרכז הכלכלי של מדינת טבסקו וכן של האזור הסובב את המדינה. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשיית הנפט והיא אחד המרכזים של כלל תעשיית הנפט המקסיקנית. בנוסף הכלכלה מסתמכת על תעשיות אחרות וכן על תיירות.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת חוארס האוטונומית של טבסקו והאוניברסיטה הטכנולוגית של טבסקו.

תחבורה

את וייארמוסה משרת נמל התעופה הבינלאומי קרלוס רובירוסה פרס, שנמצא במרחק של 15 קילומטרים מזרחית לעיר ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.
נחל נחש

נַחַל נָחָשׁ או נחל מעפילים (בערבית: ואדי אבו אלחיה) הוא נחל אכזב הזורם במורדות המזרחיים של הר הכרמל  בחלק הכרמל הגבוה ועובר ב"פארק אשדות יגור" שהוא חלק מפארק הכרמל. הנחל זורם צפונית-מערבית לנחל יגור לכוון עמק זבולון. בדרכו עובר הנחל בקיבוץ יגור. בדומה ליתר נחלי הכרמל הזורמים מזרחה לקו פרשת המים של ההר, הנחל קצר בעל גדות תלולות ובעל אופי קניוני. בנחל עובר שביל ישראל בעת חצותו את הכרמל.
מקורו של הנחל בשני יובלים רדודים העוברים בזרימתם דרגשי סלע ומדרגות היוצרים מפלונים. לאחר התחברותם מעמיק ערוץ הנחל והופך קניוני תוך התחתרות בשכבת סלע דולומיט קשה הנקרא "דולומיט יגור". בחלק הקניוני גובה המפלים מגיע עד שמונה מטרים.
על הצלע הדרום מזרחית של הנחל עובר שביל מתפתל הבנוי בחלקו, שנפרץ על ידי הבריטים כחלק מפעולתם לטיפוח שמורות טבע. הם פרצו שבילים ועסקו בייעור. שביל זה נקרא בעבר השביל המנדטורי. הוא שימש את לוחמי הפלמ"ח בעת פריצת מחנה עתלית כחלק ממסלול המילוט של המעפילים לקיבוץ יגור. לציון האירוע החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שמו של הנחל ל"נחל מעפילים". המעפילים הסתתרו בקיבוץ, ואילו הקיבוצניקים מצידם החביאו את תעודות הזהות שלהם. ההנחיה הייתה גם לתושבי הקיבוץ וגם למעפילים שאם הבריטים יבקשו מהם להזדהות הם יענו שהם " יהודים מארץ ישראל". לזכר מאורע זה רשם יורם טהרלב בן קיבוץ יגור את השיר צל ומי באר.]

מצוקי הנחל

בצלע הצפונית מערבית מתנשאים מצוקים  הנקראים "מצוקי הכתר", מצוקים אלה עשויים דולומיט קשה. השם ניתן למצוקים על ידי חברי קיבוץ יגור. המצוקים מתחלקים ל"מצוק הכתר העליון" גובה המצוק כשלושה מטרים. במצוק יש שתי מערות. המערה הגדולה היא בעלת רחבה לפניה ויש לה פתח נסתר הפונה לכוון מערב. במערה שלושה חללים אליפטיים. החלל המרכזי אורכו 9.5 מטרים ורוחבו חמישה מטרים. ברחבה שלפני המערה נמצאים שני כוכים בעומק שני מטרים. באזור המערה נמצאו חרסים מהתקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. ממערב למערה זו מצויה מערה נוספת קטנה יותר.
צפון-מזרחית לשם נמצא "מצוק הכתר התחתון". מצוק זה מחולק לשלושה מפלסים. גובה כל מפלס בין 25-20 מטר. במפלס האמצעי מצויות ארבע מערות. באחת המערות שוכנים עטלפי פירות ועטלפי חרקים.

צמחית הנחל

העצים השולטים בנחל ובגדותיו הם אלון מצוי, אלה ארצישראלית ובר זית. אליהם מתלווים לבנה רפואי, ער אציל, אשחר, כליל החורש וקטלב. גובה העצים בתוך האפיק מגיע עד שבעה מטר.

בולען

מעל הנחל בשלוחה הדרומית  ליד השביל המנדטורי נמצא בולען המכונה הוטת ג'ין. זו מערה אנכית צרה ועמוקה, שעולה ממנה אוויר חם.

חורבת נחל נחש

במורד הנחל על הגדה הצפונית מעל מחצבה קטנה נטושה, נמצאים שרידי שלושה מבנים הבנויים אבני גוויל. באתר נמצאו חרסים מהתקופה ההלניסטית. באחד החדרים נמצאו שרידי כלים מהמאה ה-17. ההשערה היא שבמקום זה התגוררה בעבר משפחת ווהאב הדרוזית שמתגוררת כיום בעספיא. באזור הנחל נמצאו טרסות נטועות עצי זית. מקום זה מוזכר כמגורי המשפחה בספרו של הגרף פון-מולינן שביקר בכרמל בסוף המאה ה-19.
כביש 60

כביש המנהרות (עוקף בית לחם)

שניים מקטעי הכביש מכונים "כביש המנהרות". הראשון באורך של 8 ק"מ, מחבר בין גוש עציון וחברון מדרום לירושלים מצפון, ומקיף את העיר בית לחם ממערב. הקטע האחר מחבר את מחלף איכסאל דרום עם העיר נצרת מצפון ועובר במנהרה דרך הר הקפיצה.
הכביש נסלל ב-1996 לאחר חתימת הסכמי אוסלו, כחלק מבניית הכבישים העוקפים את הערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון. יש בו שתי מנהרות, האחת באורך כ-300 מטר והשנייה באורך כ-900 מטר, שבשעת בנייתן היו הארוכות ביותר בישראל. בין שתי המנהרות גשר ארוך החוצה את העמק שבין בית ג'אלא ושכונת גילה. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה ירו פלסטינים מבית ג'אלא על המכוניות שנסעו בגשר, ובעקבות כך הציב צה"ל קירות בטון על הגשר.

כביש הר הקפיצה

אורכו של הקטע הוא שישה קילומטרים והוא נחנך ב-19 בנובמבר 2008. הוא עוקף קטע מפותל ותלול שעלה אל העיר נצרת מעמק יזרעאל דרך הערוץ שממערב לנחל מזרע. עלות סלילתו של הקטע החדש עמדה על 365 מיליון ש"ח. קטע הכביש החדש קרוי על שמו של רפאל איתן, ומשנודע הדבר לראש עיריית נצרת, ראמז ג'ראיסי, בעת טקס חנוכת הכביש, עזב את המקום. המנהרה עצמה קרויה על שם יצחק הרשקוביץ, בכיר במע"צ.

תוכניות עתידיות

בעקבות המיקום האסטרטגי בו עובר הכביש, מתכננת החברה הלאומית לדרכים בישראל לשדרג את הכביש בקטע שבין ירושלים לבאר שבע. לשם כך מתבצעות בימים אלו עבודות שיפוץ והרחבה של הכביש במקטעים מסוימים, כך שיהיו בו שני נתיבים לכל כיוון, וכן מתבצעות עבודות יישור והסדרה של הכניסות והיציאות בחלק זה של הכביש.
כביש המנהרות המחבר בין כביש 60 לכביש 50-שד' בגין ישודרג ותתבצע כרייה של מנהרות נוספות.
בינתיים, העבודות צפויות להסתיים עד שנת 2023.
כמו כן, באוגוסט 2019 יתחילו עבודות להקמת רמזורים בצומת המשטרה בריטית וכן בכניסות ליישובים עפרה, שילה ועלי.
בספטמבר 2019 הוציא המנהל האזרחי צווי הפקעה על חלק מהשטח שבין ירושלים לגוש עציון, במטרה לבנות גשר ומנהרה נוספים בחלק זה של כביש 60.
יחסי החוץ של הרפובליקה של קונגו

במשך שני העשורים שקדמו לוועידה הלאומית של קונגו ב-1991, הייתה המדינה במחנה הסוציאליסטי, בעלת ברית בעיקר של ברית המועצות ושל מדינות גוש מזרחיות אחרות. קשרי סיוע חינוכיים, כלכליים וזרים, בין קונגו לבין בעלי בריתה המזרחיים, היו נרחבים, כאשר הצבא הקונגולי וכוחות הביטחון קיבלו סיוע משמעותי, סובייטי מזרח-גרמני וקובני.
לאחר התפרקות ברית המועצות ואימוץ הדמוקרטיה הרב-מפלגתית בשנת 1991, היחסים הדו-צדדיים של קונגו עם בעלות בריתה הסוציאליסטיות לשעבר הפכו לפחות ופחות חשובים. צרפת היא כיום השותפה הגדולה ביותר של קונגו, אשר תורמת ומסייעת באופן משמעותי בפן הכלכלי.
קונגו-ברזוויל היא חברה בבית הדין הפלילי הבינלאומי עם הסכם חסינות דו-צדדית של הגנה על הצבא האמריקני.
הרפובליקה של קונגו חברה במספר ארגונים בינלאומיים, כגון האו"ם, ארגון אחדות אפריקה, הבנק לפיתוח אפריקה, גאט"ט (GATT), ועדת הכלכלה של מדינות מרכז אפריקה, איחוד המכס והכלכלה במרכז אפריקה, ארגון הקפה הבינלאומי, איגוד מדינות מרכז אפריקה, אינטרפול, המדינות הבלתי-מזדהות, ו-G77.

סכסוכים בינלאומיים

רוב גבולות נהר קונגו עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אינם מוגדרים - לא הושג הסכם על חלוקת הנהר או האיים שלו, למעט באזור בריכת מאלבו.
ג'ון ריצ'רדסון

ביוגרפיה

ריצ'רדסון נולד בפטרסבורג שבוירג'יניה. ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בעל תואר שני בהנדסת אלקטרוניקה מ-MIT, בעל תואר שני מהמכון האוקיינוגרפי בוודס הול, ותואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי. 
ב-1982 הצטרף לצי ארצות הברית והוכשר כאיש צוות בצי הצוללות. שירת בצוללת התקיפה מסדרת סטורג'ון "USS Parche", בצוללת נושאת הטילים הבליסטיים מסדרת בנג'מין פרנקלין "USS ג'ורג' מרשל". שימש כסגן מפקד צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS סולט לייק סיטי". בשנים 1995–1997 שימש עוזר לענייני הצי של נשיא ארצות הברית.
באוקטובר 1998 מונה למפקד צוללת התקיפה "USS הונולולו" ושירת בתפקיד עד נובמבר 2001. על שירותו המצוין כמפקד הצוללת זכה מטעם הצי בפרס סטוקדייל למנהיגות. בתפקידו הבא שימש סגן מפקד פלגת הצוללות הראשונה. בדצמבר 2002 מונה לראש מחלקה בכוח הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט. במרץ 2005 מונה למפקד פלגת פיתוח הצוללות ה-12. באוקטובר 2006 מונה לסגן ראש אגף מבצעים במטות המשולבים. בנובמבר 2007 מונה ראש מחלקת תכנון בפיקוד הכוחות המשולבים. 
ביולי 2009 מונה למפקד קבוצת הצוללות השמינית ובמקביל לקצין המבצעים והתכנון של פיקוד כוחות הצי באירופה ואפריקה וסגן מפקד הצי השישי של ארצות הברית. בנובמבר 2010 מונה למפקד כוח הצוללות בצי האוקיינוס האטלנטי ומפקד כוחות הצוללות של ארצות הברית ובעלות בריתה. ב-2012 קודם לדרגת אדמירל ומונה לראש תוכנית ההנעה הגרעינית של הצי. 
בספטמבר 2015 החל לכהן כראש המבצעים הימיים ושישמ בתפקיד עד אוגוסט 2019. 
ריצ'רדסון נשוי לדנה ואב לחמישה.
שבט כרמל

היסטוריה

שבט כרמל הוקם בשנת 1937 על ידי דב מדזיני אשר היה בוגר שבט "משוטטי הכרמל" שפעל בהדר בצמוד לבית הספר הריאלי והטכניקום בבניין הטכניון הישן. דב אשר לימד אומנות בבית הספר הריאלי בסניף "אחוזה" הקים ביחד עם מספר תלמידיו את שבט "הכרמל" שהיווה שלוחה לשבט "משוטטי בכרמל" הגדול שפעל בהדר הכרמל. עד להקמת השבט באחוזה, תלמידים שהיו מעוניינים בפעולות הצופים נאלצו לרדת לשכונת הדר, דבר שהיה קשה מאוד לילדים. תנועת האוטובוסים הייתה דלילה מאוד, מכוניות פרטיות כמעט שלא היו בנמצא והדבר דרש מאמץ רב - מה שהוביל לצורך בשבט צופים נוסף קרוב יותר.
בחודש ספטמבר 1937, לאחר פתיחת שנת הלימודים, גויסו המדריכים הראשונים של השבט, שהיו בעיקר תושבי הכרמל. תחילה גויסו שני מדריכים: מרים אפשטיין-שרון לקבוצת הבנות ודוד בילסקי לקבוצת הבנים. אחר-כך הצטרפו מדריכים נוספים. מיד עם תחילת הפעילות דוד בילסקי נהרג בתאונת דרכים ומאיר זרודינסקי נכנס למלא את מקומו. הגדוד הראשון של השבט נקרא "גדוד דוד" לזכרו של דוד בילסקי.
עם השנים גדל והתפתח השבט, הקים שלוחות נוספות להל"ן שבט "צופית", שבט "העגן", שבט "תדהר", שבט "לטם" ושבט "נשרים".

שמות וצבעים של השבט

כאשר שבט "הכרמל" הוקם היה צבעו לבן, ועם השנים באזור שנות ה -60 שינה השבט את צבעו ואת שמו והפך לשבט "כרמל" אשר צבעו אדום ולבן.

הצריף

עם זקוק למולדת?

אדם זקוק לבית?

אחווה צריכה מקום סודי?

אז עכשיו תסבירי לי למה לחניכים שלנו לא מגיע שיהיה להם צריף משלהם?

אנחנו עומדים מול הצריף הירוק שהיה פעם חדר המלאכה של בית הספר הריאלי, ואילן שפירא מניף את ידיו בהתרגשות של גואל קרקעות של הקרן הקיימת...
— גלילה רון-פדר-עמית על הצריף, 1967
הצריף הוא המבנה בו נמצאים מרכזיו של השבט: הגזברות, חדר מצב, חדר השכבה הבוגרת וחדר ח'-ט'. הצריף הוסב בשנת 1937 מחדרי כיתות של בית הספר הריאלי למבנה צופי. בתחילת דרכו הצריף היה בצבע ירוק אך לאחר מכן נצבע בצבעו הנוכחי, אדום. נכון לשנת 2014 הצריף מיועד להריסה, ומתוכנן להחליפו במבנה חדש וגדול יותר אשר אמור להיבנות בתחתית בית הספר הריאלי. בשנת 2016 הצריף נהרס ובמקומו בונים בניין חדש לבית הספר הריאלי סניף אחוזה. היום קיים "הצריף החדש"- בניין חדש לשבט אשר נמצא בחלק התחתון של סניף אחוזה.
תנשמית האביב

תיאור

אורך גופה כ-20 מ"מ, מוטת כנפיה עד 40 מ"מ. צבע גופה וכנפיה הוא חום בהיר, עם כתמים יותר כהים עליו. יש והכתמים כהים רק מעט יותר, ויש מקרים בהם הכתמים כמעט שחורים. הכנפיים האחוריות לבנבנות, ויש להן פס כהה רחב בשוליים.

רבייה

הביצים מוטלות בודדות על צמחי בר או תרבות ממינים שונים. בין הצמחים הללו נמנים ירקות, אספסת, תלתן, בוטנים, כותנה ועוד. הזחל בודד בכל שלבי התפתחותו, והזחלים אינם מתגודדים, כמיני פרפראים אחרים. אורך הזחל לפני ההתגלמות הוא 35 מ"מ, וצבעו נע בין חום בהיר מאוד, דרך גוני ירוק שונים, ועד חום כהה, זאת לפי צבע מזונו. לזחל יש פסי אורך בהירים, עם פסים כהים לצידם. ההתגלמות נעשית לרוב בקרקע.
הזחלים שבקעו על צמחי כותנה ניזונים בעיקר מהפירות. נזקם לצמחים אלה גדול, כיוון שהם עוברים לפרי שני, לפני שגמרו לאכול את הראשון.
ישראל אדלר (קבלן)

ישראל אדלר (תרע"א, 1911 – 8 בפברואר 2001) היה קבלן בניין ויזם ישראלי, מקים שכונות בני ברק: רמת אהרון, רמת אלחנן ונחלת משה. יקיר בני ברק.

ביוגרפיה

אדלר נולד בפולין, בנם של יהודה לייב (לייבוש) ושרה אדלר. בשנת תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והם נמנו עם מייסדי בני ברק. אביו היה קבלן בניין ובנה את הבית הראשון במושבה. 
הקים את "ישראל אדלר חברה לבניין בע"מ" ואת "ישראל אדלר ובנו חברה להשקעות בע"מ". בשנות ה-60 בנה שיכונים בעיר לוד. בשנות ה-70 הקים ביוזמת צעירי אגודת ישראל את השכונות שלאורך רחוב השומר: רמת אהרון, רמת אלחנן, ובשנות ה-80 את שכונת נחלת משה . בבעלותו היה חלק משטח הפרדס שבפאתי רחוב חזון איש, ולאחר שהופשר נבנה שם פרויקט "מרום שיר". 
לאחר מותו של ישראל המשיך בנו צור אדלר את בניית השכונות שעדיין היו בבנייה והגדולה שבהם בנצר סירני.
אדלר הקים במרכז המסחרי של שכונת נחלת משה את "כיכר אדלר" על שם הוריו.
היה נשוי לאביבה והתגורר ברמת גן. אחיו הוא הקבלן יצחק אדלר.
מסות על השירה ההירואית

מסות על השירה ההירואית (איטלקית: discorsi dell'arte poetica) היא יצירה בארבעה ספרים שנכתבה בידי טורקוואטו טאסו ופורסמה בשנת 1578. היצירה היא אבן דרך בביקורת הספרות והמחזאות האירופית.

ספר שני

ביצירה טאסו משמר מושגים אריסטוטלים, כמו אחדות העלילה ומנגד משליך את כללי הטרגדיה על האפוס. טאסו בחן את האפוס על פי שלושה קריטריונים, חומר, צורה וקישוט.
טאסו בניגוד לאפלטון האמין כי השירה יכולה להתבסס על בדיון אך לא מרחיקה לכת כמו ביצירה "אורלנדו המטורף", אשר היה במהותו שקרי ברובו. מסקנה זו התבססה על ההנחה שהמציאות ניתנת למדידה ולכן מה שהכיל אמת ברובו הוא אמיתי. כמו גם, הוא הניח כי המציאות היא תלויה אמונה ומכאן שיש מקום ביצירה למעשי נסים בידי האל. מעשה שכזה נקרא "נשגב", רגע התגלות האל, פתיחת הצינורות בין שמים לארץ. תחושת השתאות מתרחשת הן אצל הקורא והן בקרב הדמות. טאסו הבחין בין שני סוגי נשגב. הראשון הוא "נשגב היפוך", הדמות הטרגית בעלת כשל שמעוררת חמלה ופחד בעת ההיפוך. השני הוא "נשגב מצטבר" אשר קיים באפוסים, בהם אין היפוך מאחר שהדמויות צריכות להיות או טובות או רעות לחלוטין. הנשגב הוא מצטבר מאחר שהטובים יזכו בדברים טובים עד לסוף האבסולוטי, למשל, רצף של ניצחונות עד לכיבוש ירושלים.
העלילה מתקדמת על הכרח, חוקי הטבע, ולפי המסתבר, מה שדומה למציאות. זו קריאה שגויה של אריסטו מאחר שאריסטו הניח כי המסתבר; הבלתי אפשרי, יכול להתרחש ולכן הוא ראוי להיכתב. הטעות בקריאה הובילה את טאסו לאפשר חידוש של היצירה בהתרה ובסיבוך במקום בתוכנה. באופן כזה טאסו דירג את היוצרים. בראש היוצרים עמדו הפילוסופים אשר תיארו את המציאות באופן המהימן ביותר. אחריהם עמדו המשוררים אשר חיקו את המציאות (לדעתו לא ניתן לחקות מה שאינו אמיתי) והשוואו לתאולוגים המהללים את מעשי האל. לבסוף הסופיסטים מאחר שמתיימרים לשכנע שהבדיה היא אמת. 
בנוסף, טאסו הדגיש את חשיבות של חיקוי של המציאות אשר יוצרת אמינות, מתח ושכנוע. כדי ליצור אמינות יש ליצור הזדהות עם הדמויות על ידי שמירה של מרחק נכון בין הידוע ללא ידוע עבור הקהל. דהיינו, אם ברצונו לספר סיפור, עדיף שנספר אותו על ממלכה קרובה, עליה ידוע הקהל דבר מה, אך לא יודע בדיוק מה קורה בה. 
טאסו ראה בהיסטוריה סוגה ספרותית שמחויבת לכתוב אמת ומה שראוי להיכתב, ייכתב. "מה שלא התרחש איננו מאמינים שהוא אפשרי, אבל מה שאירע ברור שהוא אפשרי כי לא היה מתרחש לולא היה אפשרי"