google/wiki40b huggingface dataset:
קולין גרין

ביוגרפיה

גרין נולד בבואי שבמרילנד, הרביעי מבין תשעה ילדים. ב-1986 סיים תואר ראשון באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
ב-1988 השלים קורס חבלה ימית והכשרה כלוחם ביחידת אריות הים. הוצב בצוות אריות הים 5 ושירת בו עד 1992, בתקופה זו השתתף במבצעים מיוחדים באסיה ובמלחמת המפרץ. לאחר מכן שירת באגף התכנון והמבצעים במטה הצי. ב-1995 הוצב בצוות אריות הים 2 ובכוח הלוחמה הימית המיוחדת של הצי השישי. ב-1997 מונה לסגן מפקד יחידת הלוחמה הימית המיוחדת העשירית המוצבת בבסיס רוטה שבדרום ספרד. לאחר שסיים תואר שני במכללת המלחמה של הצי הוצב בשנת 2000 כקצין לוחמה ימית מיוחדת בצי החמישי. לאחר מכן שירת כראש ענף גזרת פיקוד מרכז במחלקת המבצעים המיוחדים של אגף המבצעים במטות המשולבים. 
ב-2005 מונה למפקד צוות אריות הים 3 ובתקופת פיקודו מונה למפקד כוח לחימה ימית מיוחדת שהשתתף במלחמת עיראק. ב-2007 מונה למפקד יחידת הלוחמה הימית המיוחדת המוצבת בבחריין. ב-2008 מונה לעוזר קצין תכנון ומבצעים במטה פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. 
ביוני 2011 מונה למפקד קבוצת הלוחמה המיוחדת הראשונה שבסיסה בקורנדו שבקליפורניה ושירת בתפקיד עד יוני 2013. שימש קצין מבצעים בפיקוד המשותף של נאט"ו באפגניסטן ועוזרו של מפקד כוחות נאט"ו ומפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית. 
במרץ 2016 מונה למפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד דרום של ארצות הברית. בספטמבר 2018 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית.
גרין בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, ובעל תואר שני בהצטיינות בלימודי אסטרטגיה וביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי.
גבעת פינחס

גִּבְעַת פִּינְחָס  היא אתר בשומרון, בכפר הפלסטיני עוורתא, דרומית לשכם וסמוך ליישוב איתמר. על הגבעה מספר קברים, שחלקם מיוחסים במסורות מסוימות לדמויות מתקופת המקרא.

תולדות המסורות

לפי מסורות יהודיות, שומרוניות וערביות מצויים בכפר עוורתא קבריהם של אלעזר ואיתמר בני אהרן, פינחס בן אלעזר, אבישוע בנו של פינחס (כותב ספר אבישע על פי המסורת השומרונית) ושבעים הזקנים שכיהנו בסנהדרין הראשונה בתקופת המדבר.
ראשיתה של המסורת אינה ברורה. הנוסע האלמוני מבורדו שעבר במקום בשנת 333, מראשוני כותבי ספרי המסעות בארץ ישראל, אינו מתאר בחיבורו את האתר על אף שעבר בסמוך לו. מסורת זו מופיעה לראשונה על ידי רבי יעקב השליח שביקר בארץ ישראל סביב שנת 1235:
וכפר עוורתא לשמאל העולה לירושלים, ושם קברו של איתמר הכהן והוא מקום נאה מאוד
 כמה עשרות שנים לאחר מכן, בספרו של אשתורי הפרחי, כפתור ופרח, מספר אשתורי כי ביקר בעוורתא וכי שם קבורים אלעזר ואיתמר, פינחס ושבעים הזקנים. הנוסע היהודי אברהם משה לונץ כתב בשנת 1891 בספרו מורה דרך בארץ ישראל וסוריה כך: "הכפר עוורתא היא גבעת פינחס, ובו יראו כיום קברי אלעזר הכהן ופינחס בנו" ומוסיף כי "על ההר ממולו קבר איתמר". תימוכין לגרסה זו נמצאים גם אצל זכות (1857). החוקר הצרפתי ויקטור גרן, שסייר בארץ ישראל במאה ה-19, כתב דיווח מפורט על הכפר עוורתא והקברים שבו. גרן ביקר במבני הקבר באל עזיראת (אל עזילאת, בלשונו) ולא הבחין במצבה כלשהי. גרן שמע מפי יהודים ושומרונים על המסורות הקשורות בקברים שבכפר, אך סבר כי ייחוס קברו של אלעזר הכהן לעוורתא בטעות יסודו, שכן נכון לזהותה בגבעת פינחס שבהר אפרים, "בכפר ג'יביע, לא רחוק מחרבת ת'בנה".

עליות לרגל

יש הנוהגים לבקר בציון קברם של "שבעים הזקנים" ביום ההילולה, ה' בשבט. מקורה של הילולת "שבעים הזקנים" בתאריך זה נמצא בדברי הטור: "בחמישה בשבט מתו הזקנים שהיו בימי יהושע בן נון". מתקופת הרמב"ן קיימים תיאורים על עליית גדולי ישראל ועולי רגל למערת שבעים הזקנים ולמצבות קבריהם של אלעזר ופינחס בני אהרון הכהן.] יום ההילולה של אהרן אבי אלעזר ואיתמר חל בא' באב וביום זה עולים מתפללים רבים לציונו, באבטחת כוחות צבא גדולים. על רקע מעשי חבלה וצביעת מצבת ציון אלעזר הכהן בירוק, צבע האסלאם, פנו אגודת שכם אחד וועד המקומות הקדושים בשומרון ב-2008 למנהל האזרחי ולמשרד הדתות, אך ידם אזלה מלתחזק את המקום.]
מעוט

מָעוֹט (מוכר גם בשם קטפולטה) הוא מתקן שמזניק מטוסים בנושאת מטוסים.

הסבר

בהמראה ממסלול רגיל, מטוסי קרב זקוקים למרחקים גדולים הנעים בין 300 ל-1,000 מטר על מנת להאיץ עד מהירות גבוהה ממהירות הזדקרות ולהמריא, אך סיפונה של נושאת מטוסים קצר מדי ואין הוא מאפשר למטוס להמריא באופן עצמאי. לשם כך מותקן על הסיפון מתקן אשר מאיץ את המטוס למהירות הדרושה. מתקן זה נרתם לגלגל הקדמי של המטוס, נדחף בעוצמה רבה על ידי בוכנת-קיטור המופעלת על ידי קיטור בלחץ גבוה, וכך מעניק למטוס את המהירות הגבוהה הנחוצה להמראתו.
לאחר שהוכן לביצוע המשימה, המטוס מתקרב בעזרת הכוונה מצוות הסיפון אל חלק שבמסילה שבחלק העליון שלו נתפס מוט שמחובר לכן הנחיתה הקדמי של המטוס ותפקידו לוודא שהמטוס לא ינתק מהמעוט בזמן ההזנקה. לאחר שאיש צוות באפוד ירוק וידא שאכן המוט החליק כראוי אל המסילה ושמוט נוסף מאחורי כן הנסע הקדמי גם הוא בתוך המסילה, מסמן שוב בידו והמטוס מתקדם מעט עד שהמוט הקדמי בכן הנסע הקדמי מחליק במעלה המסילה ונופל קדימה וננעל. לאחר וידוא נוסף של הנעילה מתרחק איש הצוות באפוד הירוק מהמטוס ומסמן בידיו שהכול כשורה. איש צוות באפוד צהוב שתפקידו להכווין ולהזניק את המטוס מוודא שהכול מוכן ומסמן בידיו לטייס להגביר את דחף המנועים. לאחר שהדחף הוגבר הוא מתכופף, שולח יד אחת קדימה ומסמן צורת אקדח או מפנה אגודל למעלה ואז אנשי צוות שנמצאים בתא המכונה "בועה" הנמצא בצד הסיפון לוחצים על כפתור השיגור ומזניקים את המטוס לאוויר.
בנושאות מטוסים גרעיניות אמריקניות, מערכת מעוט השיגור מחוברת ישירות למערכת הכור הגרעיני, שיוצר במהירות רבה קיטור ממי ים, המועבר לבוכנת המעוט. דבר זה מאפשר הזנקה ושיגור מהירים יותר של מטוסים.
מתוכנן כי בנושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד, יותקן מעוט אלקטרומגנטי המאפשר האצה הדרגתית יותר של המטוס, אשר מקטינה את הנזק המבני הנגרם לו.
רוברטו אלאניה

שנים מוקדמות

אלאניה נולד בפרברי פריז ב-1963 למשפחת מהגרים מסיציליה. בתור נער בגיל העשרה נהג אלאניה לשיר מוזיקת פופ במופעי קברט בפריז תמורת תשר. בהשפעת סרטיו של מריו לנצה, והאזנה להקלטות של גדולי הטנורים, החליט להשקיע בתחום האופרה, אך רוב הידע שלו הוא מלימוד עצמי.

קריירה

לאחר שזכה בתחרות לזמרים ע"ש לוצ'אנו פבארוטי הופיע בשנת 1988 בהופעת בכורה מקצועית עם חברת גליינדבורן בתפקיד אלפרדו באופרה לה טרוויאטה של ורדי. הופעה זו הובילה להתקשרויות עם בתי אופרה בערים קטנות בצרפת ובאיטליה לרוב בתפקיד אלפרדו, תפקיד אותו שר מאז כבר מעל ל-150 פעם. הוא הרחיב את הרפרטואר שלו, והוזמן גם לבתי אופרה חשובים כלה סקאלה במילנו בשנת 1990, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1992, ובמטרופוליטן אופרה בניו יורק ב-1996 בתפקיד רודולפו בלה בוהם של פוצ'יני. אחת מהפריצות שלו לתודעה העולמית, הייתה הופעתו בקובנט גארדן בתפקיד רומיאו ברומיאו ויוליה של גונו בשנת 1994.

שערוריות

את עונת 2006-2007 פתח אלאניה בלה סקאלה, בתפקיד רדמס בהפקה חדשה של אאידה בבימוי פרנקו זפירלי. בהופעה השנייה, ב-10 בספטמבר, לאחר האריה הראשונה, נקראו לעברו קריאות בוז מהלוג'ונה, היציע המפורסם של הסקאלה, בו עומדים חסידי האופרה המושבעים אשר לא פעם קוראים קריאות בוז לזמר שלא עומד בקריטריונים המחמירים. (אלאניה אינו הראשון ש"זכה" לקריאות בוז לאחר ביצוע האריה הזו בסקאלה, גם הטנור קרלו ברגונצי עבר חוויה דומה בשלהי הקריירה שלו). אלאניה נעלב, הניף את ידיו ברוגז ויצא בהפגנתיות מהבמה. מיד נשלח הזמר המחליף, אנטונלו פלומבי, שעלה לבמה עם מכנסי ג'ינס וחולצת T עד לסיום המערכה. פלומבי שר את התפקיד עד סוף הערב. הנהלת לה סקאלה פיטרה מיידית את אלאניה מכל ההופעות של אאידה, וכן ביטלה התקשרויות אחרות שלו עם בית האופרה, בטענה כי זוהי התנהגות כזו ילדותית ולא מקצועית. אלאניה טען מאוחר יותר כי התכוון רק לרדת מהבמה לכמה דקות בשביל להתרענן מפני שלא חש בטוב, אך טענה זו אינה עולה בקנה אחד עם תגובותיו הראשוניות לאחר האירוע.
במהלך 2007 בעודו שר את תפקיד פינקרטון באופרה מאדאם באטרפליי של פוצ'יני, התבקש אלאניה לשיר את תפקיד רומיאו ברומיאו ויוליה מול הזמרת אנה נטרבקו, במקום הזמר רולנדו וילזון שחלה. אחת ההופעות הללו שודרה בהבחנה גבוהה מהמטרופוליטן ל-447 תיאטראות, ונצפתה על ידי כמעט 100,000 איש ברחבי העולם. אשתו, הזמרת אנג'לה גאורגיו הגיעה לניו יורק לשהות איתו במהלך ספטמבר, ופוטרה בעקבות כך מהאופרה הלירית של שיקגו, מאחר שנעדרה מחזרות ללה בוהם.
באוקטובר התבקש ברגע האחרון לשיר בהפקה של אאידה במטרופוליטן במקום זמר שחלה, הופעה שלאחריה זכה לתשואות נלהבות מקהל.

חיים אישיים

אשתו הראשונה של אלאניה, פלורנס לנצ'ין, נפטרה בשנת 1994 מגידול במוח. לזוג יש ילדה בשם אורנלה. בשנת 1996 התחתן אלאניה בשנית עם זמרת הסופרן הרומניה אנג'לה גאורגיו. הזוג מרבה להופיע יחד בהופעות באופרה, וכן שרו יחד בעשרות הקלטות, הן של דואטים והן של אופרות מלאות. בשנת 2001 השתתפו השניים בהפקה קולנועית של טוסקה.
אליזבת, נסיכת בוואריה

קורות חייה

אליזבת נולדה ב-24 בדצמבר 1837 במינכן למקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה וללודוביקה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ושל קרולינה מבאדן. משחר ילדותה כונתה בשם "סיסי". אחות אמה של סיסי, הארכי-דוכסית סופי, נישאה לפרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה, ארכידוכס מבית האבסבורג, והייתה אמו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה. אמה של סיסי ודודתה סופי יעדו את אחותה הגדולה ממנה ככלה לקיסר, אך משנפגשו המשפחות בחר הקיסר באליזבת להיות לו לאשה והם נישאו בשנת 1854 בווינה.
עד מהרה נקלעו חיי הנישואין לקשיים כשסיסי לא הסתדרה עם כללי החצר הנוקשים ובילתה רוב זמנה בתרגילי ספורט וברכיבה על סוסים.
לסיסי ולקיסר נולדו בתחילה שתי בנות שאחת מהן מתה בילדותה, ובשנת 1858 נולד להם הבן רודולף.
בקסמה הרב ובחן שלה הפכה סיסי לאהובת העם האוסטרי, אך בחיי הנישואין שלה לא חל שיפור והיא החלה לחיות בנפרד מבעלה הקיסר במקומות שונים באירופה, במדיירה, בוונציה ובאי קורפו (קירקרה), בו הקימה ארמון לעצמה (אכיליון). הקיסר שמר על קשר מכתבים עמה, אך היא שבה לארמון הקיסר רק לעיתים רחוקות.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 נחשבה סיסי לאשת המלוכה היפה בעולם.
סיסי מצאה עניין בהונגריה, שנשלטה אז בידי אוסטריה. היא התנגדה לצעדי דיכוי שננקטו נגד מרד ההונגרים, למדה את השפה ההונגרית וזכתה לחיבת העם ההונגרי. הודות למאמציה נמצא הסדר שהוביל לייסוד הקיסרות האוסטרו-הונגרית המשותפת. בשנת 1867 הוכתרו הקיסר ואשתו כמלכי הקיסרות האוסטרו-הונגרית וסיסי זכתה לתואר "קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה".
מראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 נהייתה יותר רצינית ועצובה, חדלה לעסוק בבילויים והקדישה את עצמה למעשי צדקה וחסד.
סיסי לא העניקה לבנה היחיד, נסיך הכתר רודולף, תשומת לב וחיבה. בשנת 1889 כשהיה בן 31, הוא שם קץ לחייו בירייה, ביחד עם אהובתו, מרי וטסרה, בעיירה מאיירלינג, אירוע שנחשב עד היום לאפוף מסתורין. מאחר שלא היו לסיסי בנים נוספים, נתמנה אחיינו של פרנץ יוזף, פרנץ פרדיננד, ליורש העצר של בית האבסבורג. סיסי המשיכה לנדוד בעולם, למרות געגועיו של הקיסר ולמרות רצון תושבי וינה לראותה בקרבם.

ההתנקשות

בגיל 60, נסעה לבקר את הברונית רוטשילד ומשם נסעה לז'נבה. בעת ששהתה סיסי במלון בז'נבה, יצאה ב-10 בספטמבר 1898 מן המלון ונדקרה בדרכה על ידי אנרכיסט איטלקי בשם לואיג'י לוקני. בכוונת המתנקש היה לרצוח אציל איטלקי, אך זה לא הגיע כמתוכנן למקום והמתנקש דקר את סיסי, כמטרה מלכותית אחרת שהזדמנה למקום.
סיסי מתה כעבור שעה. מות המלכה, ברצח שתוכנן עבור אדם אחר, עורר זעזוע באוסטריה. ההלוויה שנערכה לסיסי בווינה הייתה אירוע המוני. סיסי נקברה באחוזת הקבר של בני האבסבורג בווינה.
מוחסן פח'רי-זאדה

פרויקט 111

מוחסן פח'רי-זאדה הוא ראש פרויקט 111, פרויקט הגרעין הצבאי האיראני ומאז 1991 הוא חבר במועצת המדענים של המכללה לפיזיקה באוניברסיטת האימאם חוסיין בטהראן והוא מרצה במכללה אחת לשבוע. עבודתו על פרויקט 111 עם משרד ההגנה האיראני החלה עוד לפני שנת 1991. משום כך נחשב פח'רי-זאדה ליעד מודיעיני עיקרי של סוכנויות הביון המערביות, בעיקר אלה של ארצות הברית וישראל.
פייתיה ויליאמס

תחילת דרכה

ויליאמס נולדה באיקג'ה, שבמדינת לאגוס בניגריה, ומוצאה ממדינת דלתא. היא באה ממשפחה פוליגמית, בה אביה היה נשוי לשתי נשים. היא אחת משישה ילדים, וגדלה בדת הקתולית.
אחרי סיום לימודי התיכון, היא למדה במכון הפוליטכני של מדינת קווארה. היא לא הייתה תלמידה מצטיינת, ולא הצליחה להתמקד על כיוון קריירה. אביה דחק בה ללמוד חשבונאות, אך היא נכשלה במבחני הכניסה.
בעת שעבדה כפקידה בחברת מחשבים, הצליחה בעזרת ידיד להיות מלוהקת בתפקיד בסרט, ומשם התחילה קריירה במשחק.

קריירה

ויליאמס כיכבה, הפיקה וביימה סרטים בתעשיית הסרטים הניגרית. T’alo pa Chief היה הסרט הראשון בו שיחקה תפקיד ראשי, והסרט היה פופולרי מאוד בניגריה, ומיצב אותה ככוכבת עולה. מאז הפיקה לפחות 15 סרטים.
ב-2008, היא זכתה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר בשפה אפריקאית, וסרטה Iranse Aje זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בשפה אפריקאית.
באפריל 2014 היא זכתה בפרס האקדמיה לשחקנית הטובה ביותר,
וב-2015 בפרס Africa Magic Viewers Choice לסרט הטוב ביותר בשפה אפריקאית (יורובה) עבור סרטה Iya Alalake.

חיים אישיים

היא הייתה בעבר נשואה לשחקן הנוליווד, סעידי בלוגון. השניים נישאו בשנת 2000, ולאחר מספר שנות פרידה, התגרשו רשמית ב-2014. ב-2017 חזרה להשתמש ויליאמס בשם נעוריה. יש להם יחד שני ילדים.
לטאה (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α בלטאה הוא הכוכב היחיד בקבוצה עם בהירות מדרגה נמוכה מ-4. זהו כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.8.
אלקמנה

אַלְקְמֵנֵה (ביוונית: Ἀλκμήνη, בלטינית: Alcmene), הייתה אימו של הרקולס (או הרקלס) במיתולוגיה היוונית.

רקע

אלקמנה היא בתו של אלקטריאון (מלך מיקנה ובנו של פרסאוס), ואימה הייתה אנקסו. היא הייתה נשואה לאמפיטריאון. נאמר שפניה ועיניה הכהות היו מקסימים כשל אפרודיטה והיא כיבדה את בעלה יותר מכל אישה לפניה. הסיודוס מתאר אותה כבת התמותה הכי גבוהה, יפה וחכמה.

לידתו של הרקולס

זאוס חשק באלקמנה ולכן התחזה לבעלה אמפיטריאון שחזר מוקדם מהמלחמה והכניס אותה להריון. מאוחר יותר חזר אמפיטריאון מהמלחמה, והוא גם כן הכניס אותה להריון כך שהיא הייתה בהריון עם תאומים. בלילה שבו עמדה אלקמנה ללדת, הרה, ששנאה את הרקלס מפני שהיה פרי בגידתו של זאוס, גרמה לזאוס להישבע שהילד שיוולד באותו לילה לשושלת פרסאוס יהפוך למלך. זאוס נשבע והרה דאגה לעכב את לידת התאומים של אלקמנה ודאגה שאמו של אוריסתאוס, שגם היה לשושלת פרסאוס, תלד מוקדם, כך שאוריסתאוס נהיה מלך.

מותה

לאחר מותו של אמפיטריאון התחתנה אלקמנה עם רדמנתיס, בנו של זאוס וחיה איתו בגלות בבויאוטיה. יש שתי גרסאות באשר למותה של אלקמנה. אנשי מגארה סיפרו, שאלקמנה הלכה מארגוס לתבאי שבבויאוטיה ומתה במגארה. הדעות נחלקו היכן לקבור אותה, חלק רצו להחזיר את גופתה לארגוס וחלק רצו לקבור אותה ליד בעלה לשעבר אמפיטריאון והילדים של הרקלס. לבסוף האורקל מדלפי קבע שהיא תיקבר במגארה. על פי גרסה אחרת הפכה אלקמנה עם מותה לאבן.

בתרבות

האסטרואיד 82 Alkmene  שהתגלה על ידי רוברט לות'ר  נקרא על שמה.
מחנה רחבעם

מחנה רחבעם הוא בסיס צבאי בסמוך לרמלה, המשמש את מפקדת פיקוד העורף. המחנה קרוי על שמו של רחבעם זאבי.
המחנה הוקם בידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה. חיילים מהשירות האוויר הגרמני והכשירו בו שדה תעופה, לימים שדה התעופה רמלה, והוא שימש גם אותם וגם את חיל האוויר הטורקי. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, שימש את טייסת 14 של חיל האוויר הבריטי. לאחר הקמת שדה התעופה לוד ב-1937 עברה הטייסת לשם, ובמחנה נותרו כוחות מינהלה. שדה התעופה חזר לשימוש בשנות ה-40, כאשר פעלה בו חברת התעופה אווירון.
עם כיבוש רמלה במבצע דני, במהלך מלחמת העצמאות, עבר הבסיס לידי צה"ל. בתחילה שימש את מפקדת פיקוד המרכז ומ-1951 גם את מפקדת חיל האוויר. ב-1958 הועברה מפקדת חיל האוויר לקריה, ומפקדת פיקוד המרכז נותרה במקום עד 1971. באותה שנה עברה למקום מפקדת חיל הרגלים והצנחנים. לאחר הקמת פיקוד העורף ב-1992 נקבע משכנו בבסיס זה. בשנת 2003 נקרא המחנה על שם רחבעם זאבי, ששימש כמפקד פיקוד המרכז בתקופה בה הייתה מפקדתו בבסיס.
במהלך השנים הוקמו בשטח הבסיס מבנים, צריפים ומבנים יבילים, ואולם נותרו בו גם 12 מבנים היסטוריים שהקימו הגרמנים וכן האנגר שהקימו הבריטים ב-1931. במהלך 2010 ערך מרכז הבינוי בצה"ל סקר במקום בשיתוף המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות במטרה להתחיל בתהליך של שימור.
חצאית A

חצאית בגזרת A היא חצאית הצמודה לירכיים ומתרחבת בהדרגה לכיוון המכפלת, כך שהיא מזכירה את צורת האות A. המונח משמש גם כדי לתאר שמלות ומעילים בעלי צורה דומה.

היסטוריה

עוד בתקופה האליזבתנית (1558-1603) נראתה המקבילה של חצאית A. גם בתקופה האדוארדית (1901-1910) ניתן היה לראות שמלות בגזרת A. לרוב השתמשו בשמלה תחתונית כדי ליצור מראה צר למעלה ורחב למטה. חצאיות בגזרה זו היו קיימות גם בתקופה של שושלת קינג בסין (1644-1911).
המונח "גזרה A" נטבע לראשונה על ידי המעצב כריסטיאן דיור כתווית עבור האוסף שלו של באביב 1955, והפך לפופולרי על ידי יורשו של דיור, איב סן לורן, עם גזרת "טרפז" בבגדים שהוצגה ב-1958. הוא הציג שמלות שמתרחבות באופן דרמטי מקו הכתפיים.
בגדים בסגנון A הפכו לפופולריים בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 ירדה גזרה זו מגדולתה, וקמה לתחייה בשנות ה-90 המאוחרות. מאז, גזרה זו מתארת כל שמלה הרחבה במותניים יותר מאשר בבית החזה, וכן חצאית הצרה במותניים ומתרחבת כלפי מטה. 

סגנון 

חצאית A יכולה להופיע עם קישוטים שונים: כיסים, כפתורים במרכז החצאית רוכסן מאחורנית או מקדימה. החצאית יכולה להופיע באורכים שונים.
בית קמה

היסטוריה

קיבוץ בית קמה עלה על הקרקע בתאריך 19 באפריל 1949 במסגרת "הקיבוץ הארצי" ונקרא תחילה בשם "ספיח". המייסדים עלו מהונגריה במסגרת תנועת "השומר הצעיר" וישבו, לפני עלייתם על הקרקע, במושבה הדר (כיום חלק מהוד השרון). 
בטקס העלייה על הקרקע, נכתב במגילת העלייה של הקיבוץ:"היום [ ... ] אנו חברי קבוץ השומר הצעיר 'ספיח' מפליטת הגולה אשר בהונגריה, מניחים את היסוד לביתנו, להיותו ישוב של קבע בערבות הנגב המשוחרר באדמות תל אל מליחה. יהי ביתנו זה אשר יקום לנו, לבנינו, ולנדחי הגולה אשר יבואו לארוג יחד אתנו מסכת חיים, בניין ויצירה. ועל זאת באנו על החתום במעמד נציגי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר המוסדות המיישבים, באי כוח המדינה והצבא" 
ביוני 1951 הוחלף שם הקיבוץ ל"בית קמה". השם בית קמה מציין את שדות הקמה, התבואה המשתרעים בסביבה זו.
ביולי 1951, נחנך בקיבוץ מפעל "אשלים" המייצר ציוד משרדי ממתכת. באוגוסט 1951  צורף למועצה האזורית בני שמשון שזה עתה הוקמה.
בשנים שלאחר הקמתו קלט הקיבוץ קבוצות השלמה ("גרעינים") מפולין, ארגנטינה, צרפת וישראל. כמו כן, נקלטו בקיבוץ בוגריהן של שתי חברות נוער שהתחנכו בקיבוץ ובני קיבוץ, שהצטרפו אליו כחברים.

אופי היישוב

בשנות ה-2000 גדל מספר התושבים בבית קמה. התושבים החדשים השתלבו היטב בחברה הקיבוצית ורבים מהם פעילים בחיי התרבות והחברה בבית קמה. גם ילדיהם השתלבו היטב במערכת החינוך ובפעילות התרבותית בקיבוץ והם כבני קיבוץ לכל דבר.
בית קמה הוא קיבוץ שיתופי. חדר האוכל בקיבוץ פעיל ומתפקד וכך גם המועדון, המשמש לפעילות תרבותית ופעולות חברתיות שונות. כיום נמצא הקיבוץ בעיצומו של מהלך הרחבה קהילתית.

חינוך

מערכת החינוך בקיבוץ ענפה, איכותית, יציבה ומבוקשת. במסגרת מערכות החינוך הרך והחינוך החברתי ביישוב מתחנכים כ-380 ילדים. 
בית הספר היסודי האזורי "ניצני הנגב", השייך למועצה האזורית "בני שמעון", נמצא בשטח הקיבוץ וכולל את הכיתות א'-ו'. ילדי הקיבוץ בגילאי ז'-י"ב מתחנכים בבית הספר התיכון "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. ילדי הקיבוץ בשכבות ד'-י"ב פעילים בקן המקומי של תנועת השומר הצעיר, בו פעילים כ-150 חניכים ומדריכים.

חקלאות, שירותים ותעסוקה

ענפי החקלאות של הקיבוץ כוללים שני תאגידים בשיתוף עם קיבוץ משמר הנגב. תאגיד גידולי השדה "שקמה" ותאגיד הרפת "משמר קמה". רפת החולבות המשותפת נמצאת בבית קמה. ענף חקלאי נוסף בבית קמה הוא לול פיטום. 
בקיבוץ פועלים כסדרם כל ענפי השירותים  המסורתיים: נגריה, חשמליה, מסגריה, נוי, מכבסה, מרפאה, מרפאת שיניים וחנות כל-בו.
בקיבוץ פעלה חברת קמהפארם אשר נרכשה על ידי חברת קמהדע בשנת 1990. בשנת 1999 מכר הקיבוץ את מניותיו בחברה. פעילות הייצור של חברת קמהדע ממשיכה להתבצע במתקנים בשטח הקיבוץ.
מספר רב מחברי הקיבוץ מועסקים בעבודות חוץ שונות.
חנינא בר פפא

קורות חייו

רבי חנינא היה בקי ביותר באגדה, והוא מוזכר תמיד באגדות הש"ס. גם בתלמוד הירושלמי מובאים אמרותיו, ושם הוא מוזכר בשם "רבי חיננא בר פפא".
ייתכן שהוא אותו אמורא רבי חנינא בר פפי, גם הוא תלמידו של רבי יוחנן, שכן רבי חנינא בר פפא מוזכר יחד עם רבי אבהו ורבי יצחק נפחא. וכן גם חבריו של רבי חנינא בר פפי היו רבי אבהו ורבי יצחק נפחא.

פטירתו

בתלמוד מסופר כי לרבי חנינא הייתה ידידות קרובה עם מלאך המוות. כאשר בא זמנו להסתלק מהעולם, ומלאך המוות קיבל הוראה ליטול את נשמתו מהעולם, בא מלאך המוות לרבי חנינא והודיע לו כי הגיע זמנו. רבי חנינא, שהיה חבירו של מלאך המוות, ביקש ממנו שימתין שלושים יום כדי שיוכל לחזור על כל תלמודו, שכן מקובל כי "אשרי מי שבא לכאן ותלמודו בידו".
לאחר שלושים יום בא לפניו מלאך המות, אמר לו רבי חנינא: הראה לי את מקומי בעולם הבא. הסכים מלאך המוות, אך רבי חנינא בר פפא דרש שמלאך המוות יתן לו את סכינו, כדי שלא יבהיל אותו בדרך. כאשר שמע זאת מלאך המוות, הוא נזכר במעשה שעשה לו חבירו של רבי חנינא, רבי יהושע בן לוי, שגם הוא ביקש את סכינו של מלאך המוות בדרך לראות את חלקו בעולם הבא, אך כאשר הגיע לעולם הבא הוא קפץ פנימה יחד עם הסכין, ולא הסכים להחזירו בשום פנים ואופן עד שיצתה בת קול שביקשה ממנו להחזיר את הסכין. מכיוון שכך, ביקש מלאך המוות להתחמק מהבקשה ואמר לרבי חנינא: האם חושב אתה שאתה בדרגתו של רבי יהושע בן לוי? השיב רבי חנינא בתוקף: הבא ספר תורה והראה לי דבר מה שלא קיימתי! אמר לו מלאך המוות: מנהגו של רבי יהושע בן לוי היה, שכאשר היה לומד תורה הוא היה הולך ללמוד במיוחד ליד אנשים החולים במחלה ששמה "בעלי ראתן" שכל מי שעומד לידם עשוי לחלות במחלה נוראה, כשהוא בטוח בתורה שתגן עליו מהמחלה המסוכנת. האם גם אתה עשית כך? כאן נשאר רבי חנינא ללא תשובה.
למרות זאת, כאשר נפטר רבי חנינא בר פפי, הפסיק עמוד של אש בין מיטתו לקהל, דבר שמקובל בידי חכמי התלמוד, שהוא נעשה רק לבודדים בדור, אחד או שניים אך לא יותר, ומכאן, שאף על פי שרבי חנינא לא עסק בתורה ליד "בעלי ראתן", דרגתו הייתה נעלית מעל כל בני דורו. כאשר רצו חכמי הדור להתעסק בגופתו ולקוברו, הם לא יכלו לגשת אליה, מכיוון שעמוד האש הפסיק בינם לבינה. התקרב אליו רבי אלכסנדרי ואמר לפני מיטתו של רבי חנינא: עשה בשביל כבוד חכמי התורה, שיוכלו להתעסק בכך ולקוברך בכבוד, וסלק מכאן את עמוד האש. אך לא הייתה כל תגובה. רבי אלכסנדרי חזר על הבקשה באופן אחר "עשה בשביל כבוד אביך, אך גם כאן לא הייתה כל תזוזה, עד שאמר לו "עשה בשביל כבוד תורתך" ואז הסתלק משם עמוד האש.
ג'ון לו

ג'ון לוֹ (באנגלית: John Law; אפריל 1671 - 21 במרץ 1729) היה כלכלן סקוטי. מאבות ענף המימון והשימוש בכסף נייר. במהלך חייו נודע כמתמטיקאי מוכשר וכמהמר מחונן.

תולדות חייו

כבן למשפחת צורפים מהעיר אדינבורו, בתקופה בה עסקו הצורפים גם בבנקאות, למד ג'ון את רזי העסק המשפחתי. בגיל 12 התייתם מאביו שנפטר בעת ניתוח להוצאת אבן מהכליה. ג'ון גילה כשרון מתמטי בצעירותו, ששימש אותו בעיקר בתחום ההימורים. היה גם הולל ורודף נשים. הוא עזב את אדינבורו ועבר אל לונדון, העיר הגדולה, שם המשיך בפעילותו.
בשנת 1694 הרג לו אדם בדו-קרב והורשע ברצח, עבירה שעונשה מוות. לו הצליח להמלט מבית הסוהר לאמסטרדם שבהולנד. לאחר מכן הוא עבר בארצות שונות ביבשת אירופה, בהן הולנד, צרפת ואיטליה. בתקופת שהותו בפריז מצא את זוגתו לחיים, קתרין. קתרין הייתה אשה נשואה וכדי לממש את אהבתם נאלץ הזוג לברוח לוונציה. לזוג נולדו בהמשך שני ילדים, בן בשם ג'ון ובת בשם קיית.
במהלך מסעותיו נחשף לשיטות כלכליות שהיו נהוגות במדינות השונות, בין השאר ברעיון השימוש בכסף נייר וגיבש את משנתו הכלכלית. לו קנה לו שם כמומחה בתחום הפיננסים. בשנת 1704 חזר לסקוטלנד וניסה, ללא הצלחה בשלב זה, לקבל חנינה מאן מלכת בריטניה. בתקופת שהותו בסקוטלנד חיבר שני חיבורים, בהם פרס את משנתו הכלכלית וניסה לעניין את אנגליה וסקוטלנד בהקמת בנק לאומי המנפיק שטרות נייר שערכם מבוסס על ערך הקרקע. תוכניתו זו נדחתה. בעקבות דחיית תוכנית זו ודחיית בקשת החנינה שלו עזב לו את סקוטלנד ויצא שוב לגלות. על לו עברו עשר שנים נוספות של נדודים בניסיון לעשות נפשות לתוכניותיו עד שנחל הצלחה.

בועת המיסיסיפי

המלחמות הרבות בהן נלחמה צרפת בתקופתו של לואי ה-14 השאירו את המדינה במצב כלכלי קשה, חוב לאומי ומחסור במתכות יקרות. לאחר מותו של לואי ה-14 שוכנע הדוכס מאורליאן, העוצר למלך צרפת, לתת ללו לנסות את כוחו בהבראת המשק. בשנת 1716 פתח לו רחוב הטמפל את "בנק גנרל"
(Banque générale de dépôt de change et d’escompte) שהיה בנק פרטי, אך נתמך על ידי הממשלה (הדוכס מאורליאן הפקיד בבנק כספים רבים, שטרות שהנפיק הבנק הוכרו לצורך תשלום מיסים בשלב מסוים ועוד). בשנת 1717 הקים את "חברת חברת מיסיסיפי", שנועדה לתמוך במתיישבים הצרפתים בלואיזיאנה והיו לה זכויות מסחר במושבה זו.
בתחילה נחלו מפעלים אלו של לו הצלחה כבירה. הבנק היה מקובל בציבור הרחב ובקרב הממשלה והוא אף הולאם ונהפך ל'בנק רויאל'. חברת מיסיסיפי התרחבה, רכשה זכויות מסחר באזורים נרחבים ומניותיה עלו משער של כ-500 ליברות (מאי 1719) לשער של כ-10,000 ליברות (פברואר 1720). לו מונה בשנת 1719 לאחראי על גביית המיסים בצרפת ובפועל שלט בכלכלת צרפת. הוא אף קיבל לבסוף חנינה ממלכת בריטניה.
אולם, עליית שערי מניות חברת מיסיסיפי הייתה בפועל בועה כלכלית. המושבה עצמה הייתה כושלת וענייה. עליית מניות החברה הביאה להתעשרות אנשים רבים, אך גם לאינפלציה מהירה. בשלב מסוים נוצר חוסר אמון בציבור בשטרות הבנק של לו ובחברת מיסיסיפי. מניות חברת מיסיסיפי צנחו בחזרה לשער של כ-500 ליברות בשנת 1721. גם חינו של לו סר בעיני הציבור עקב גזירותיו הכלכליות וניסיונות רפורמה מהפכניות מדי לתקופה זו. לו פוטר מתפקידו ונאלץ לעזוב את צרפת. 
לו עבר לבריסל ואז חזר ללונדון, שם ניסה לקבל תפקיד בממשלה הבריטית. לאחר מכן עבר לוונציה, שם נפטר בשנת 1729.
פלומאזניל

היסטוריה

תרופה זו הוצגה לראשונה בשנת 1987 על ידי הופמן לה רוש תחת השם המסחרי Anexate, אבל אושר על ידי ה-FDA רק ב-20 בדצמבר 1991.
לפני מספר שנים] נעשו ניסויים ובדיקות לפיתוח תכשיר פלומאזניל הניתן דרך הפה, אך היו לכך תופעות לוואי מרובות ואופן ספיגתו בדרך זו לא צלחה ועל כן המחקר ננטש.
ישנם סיבוכים רבים שיש לקחת בחשבון בעת שימוש בטיפול האקוטי על פי ההגדרה. הוא כבר נמצא יעיל במינון יתר של תרופות ותכשירים משפרי שינה שאינם בנזודיאזפינים, כלומר Zolpidem וגם zaleplon.
פלומאזניל נמצא יעיל בהפחתת ישנוניות מוגזמות תוך שיפור ערנות ביסוד ה-hypersomnias, כגון היפרסומניה (hypersomnia) אידיופטית. 
ישנן עדויות כי פלומאזניל יעיל לנסיגה ממושכת של בנזודיאזפינים (או תסמונת שלאחר נסיגת נזודיאזפינים) עם תוצאות מבטיחות, אם כי דרושים מחקרים גדולים יותר עם ​​מרווחי מינון רגילים נוספים כדי לאשר זאת. כמו כן, היו כמה מחקרים החוקרים את ההשפעה של התרופה בהפחתת סובלנות בנזודיאזפינים, שאופיינו בתוצאות מבטיחות. בקשירה לקולטני בנזודיאזפינים, פלומאזניל יכול לאפס את רגישות הקולטנים, הוא משחזר את הקולטן למצב זיקתי טרום תרופתי שלו. כמו כן, נעשה שימוש באנצפלופתיה של הכבד, אם כי התוצאות היו מעורבות. 
תחילתה של פעולת הפלומאזניל מהירה ובדרך כלל השפעות נתפסות בתוך דקה עד שתי דקות. אפקט השיא נראה בטווח של שש עד עשר דקות. המינון המומלץ למבוגרים הוא 200 מיקרוגרם כל 1–2 דקות, עד שההשפעה באה לידי ביטוי, למקסימום של 3 מ"ג לשעה.