google/wiki40b huggingface dataset:
הרכבת התחתית של וושינגטון

קווים עתידיים

בשנת 2016 החל שיפוצו של הקו הצהוב שיושלם בשני שלבים. בשלב הראשון ימשיך מתחנת פורט טוטן עם הקו הירוק לגרינבלט, ובשלב השני יפצל מהקו הכחול שמתחנת קינג סטריט - אולד טאון שבאלכסנדריה להנטינגטון בכיוון דרום, וימשיך עם הקו הכחול לכיוון פרנקוסיה-ספרינגפילד בדרום מזרח, ויהיה מוכן בשנת 2017 עם שירות חלקי באזורים הללו, בעלות של כ-1.5 מיליארד דולר בערך.
כמו כן החל שיפוצו של הקו הכתום, שכנראה ימשיך בעתיד ימשיך עם הקווים הכחול והכסוף למרכז העיר לארגו.
בנוסף בשנת 2016 החל המשך בנייתו של הקו הכסוף, שימשיך עד שדה התעופה הבינלאומי דולס.

היסטוריה

בשנות ה-60 היו מספר תוכניות להקמת מערכת כבישים מהירה באזור וושינגטון, אולם ההתנגדות לתוכניות אלה הייתה רבה.
ב-1969 החלה בניית מערכת הרכבת התחתית. הקו הראשון - הקו האדום נפתח ב-27 במרץ 1976 עם מסילה באורך של 6.7 ק"מ ו-5 תחנות.
כיום מערכת הרכבת התחתית מונה 165 ק"מ ו-83 תחנות.
מספר הנוסעים היומי המקסימלי היה ב-9 ביוני 2004, כאשר 850,636 נוסעים הגיעו לוושינגטון לצפות בהלוויתו של רונלד רייגן, נשיא ארצות הברית לשעבר.
קפריס

קפריס (Caprice) היא מסעדה צרפתית השוכנת במלון ארבע העונות בהונג קונג.

המסעדה

בתקרת חדר האוכל תלויות ארבע מנורות בדולח גדולות, המטבח הגדול פתוח, וניתן לראות את צוות המטבח במלאכתו ומעליו תלויה מנורת בדולח גדולה. יש חלונות מהרצפה לתקרה המביטים על נמל ויקטוריה וקאולון. במסעדה מאה מקומות ישיבה, יש בה גם בר וטרקלין אורחים ושלושה חדרי אוכל פרטיים שבכל אחד מהם תפוסה של 16 אורחים.

השפים והאוכל

חלק מצוות המסעדה הגיעו ממסעדת "לה סינק" (Le Cinq) במלון ארבע העונות ג'ורג' החמישי בפריז. שף המסעדה, ונסאן תיארי (Vincent Thierry), היה בה סו-שף (סגן-שף). במסעדת קפריס עובד תיארי בצוותא עם 25 שפים והוא מעניק פרשנות מודרנית למטבח הצרפתי. חלק גדול מחומרי הגלם בהם הוא משתמש מובאים מצרפת וחלקם אסיאתיים. בין המנות שהגה נמצאות מקפא ואסאבי וקוויאר אוסטרה, רביולי לנגוסטין ותימוס עגל, פילה של דג סול עם ירקות אביב בתחליב למון גראס. שף הקינוחים הוא לודוביק דוטה (Ludovic Douteu). בין המטעמים שיצר נמצאים חומיות עם קונפי משמש וגלידת קקאו, פרופיטרול פטל עם גלידת מנטה ארומטית ורוטב היביסקוס חם.
גאטנו דוניצטי

ביוגרפיה

גאטנו דוניצטי נולד בשנת 1797 בברגמו שבאיטליה למשפחה ענייה ולא מוזיקלית. בשנת 1806 גילה אותו מלחין האופרה יוהאן מאייר ולימד אותו את יסודות המוזיקה. מאוחר יותר נסע דוניצטי לבולוניה ללמוד קונטרפונקט אצל האב מטאי במשך שנתיים.
בגיל 20 חזר לעיר הולדתו, ברגמו, והלחין יצירות רבות בפרק זמן קצר מאוד. בשנת 1818 התחמק דוניצטי מגיוס לצבא בזכות פטור שקנה לו מעריץ עשיר. באותה שנה הועלתה האופרה הראשונה שלו בוונציה, שם מצא עבודה. בשנת 1822 הופקה האופרה "זוראידה" בגרנדה, בהזמנת יוהאן מאייר, מורו האהוב. אחרי הצלחת האופרה קיבל דוניצטי חוזה מבית האופרה של נאפולי להלחנת ארבע אופרות בשנה, אם כי בשלב זה עוד לא היו לו יצירות מופת. בשנת 1830 הלחין דוניצטי שתי אופרות חשובות: "אנה בולנה" (שהביאה לו את פרסומו הבינלאומי הראשון) ואת "שיקוי האהבה", אופרה קומית. הוא אף הלחין בשנת 1835 את יצירתו הגדולה ביותר: "לוצ'יה די למרמור", המבוססת על רומן מאת וולטר סקוט.
השנים הבאות היו שנים קשות לדוניצטי: עקב סכסוכו עם בית האופרה של נאפולי, ביטל דוניצטי את החוזה שלו עם בית האופרה בשנת 1832. בשנת 1834 רשויות העיר התנגדו לאופרה "מריה סטוארדה" (על פי המחזה "מרי סטיוארט" מאת שילר), אחרי שחוזהו חודש. אשתו וירג'יניה נפטרה ממחלת הכולרה, והאופרה שלו "פוליוטו" נאסרה לביצוע. בעקבות כל אלה עזב דוניצטי את נאפולי ועבר לפריז.
הפאריזאים, לעומת הנפוליטאנים, קיבלו את פניו בחמימות ואף העלו את האופרות שלו בארבעת התיאטראות בעיר. בשנים האלה חיבר דוניצטי כמה מהאופרות הטובות ביותר שלו, ובהן "דון פסקואלה", אופרה קומית.
בשנת 1843, אחרי כתיבת דון פסקואלה, גילה דוניצטי שהוא חולה בעגבת. בסופה של שנה זו חדל להלחין ובשנת 1844 איבד את שפיותו בעקבות התפשטות מחלת העגבת אל מערכת העצבים המרכזית שלו (עגבת שלישונית). בעזרת אחיינו הוא הובא לעיר מולדתו, שם טיפלו בו ידידיו עד מותו מהמחלה.
אוגד

אוגד (בלעז: קוֹפּוּלה) הוא מעמד תחבירי של מילה המסמנת את היחס (או הקשר) בין נושא המשפט לנשואו. במרבית שפות העולם, כאשר נשוא המשפט הוא פועל אין צורך להשתמש באוגד, שכן הפועל מובן בהכרח כנשוא המשפט. כפועל יוצא מכך, האוגד מופיע לרוב במשפטים שמניים או משפטים שנשואם אינו פועלי. בשפות שאינן מאפשרות משפט ללא פועל, ניתן לראות בפועל ההוויה אוגד. יש לשים לב לכך שהאוגד איננו חלק דיבר, שכן מילים השייכות לחלקי דיבר שונים עשויות לשמש כאוגד. כך לדוגמה, בעברית, הן הפועל "היה" והן כינוי הגוף עשויים לשמש כאוגדים (ראו להלן).
על אף שתפקידו העיקרי של האוגד הוא לסמן את היחס הנשואי במשפט, לעיתים קרובות הוא עשוי לסמן קטגוריות תחביריות נוספות כגון זמן, אספקט או פולאריות (=קוטביות) (חיוב המשפט או שלילתו).

פועל ההוויה כאוגד

שפות רבות אינן מאפשרות משפטים חסרי-פועל (או לחלופין, מאפשרות משפטים אלה במספר מקרים מצומצם). במקרים אלה משמש פועל זה כאוגד. לרוב, פועל זה הוא פועל ההוויה. כך לדוגמה, הפועל be באנגלית משמש כאוגד במשפט כגון John is my friend שכן נשוא המשפט הוא הצירוף השמני my friend. נשים לב, כי פועל ההוויה עשוי לשמש כנשוא בפני עצמו, כגון באמירתו הידועה של דקארט Cogito, ergo sum אשר בה פועל ההוויה הלטיני sum משמש כנשוא במשמעות "אני קיים".
במסורת הדקדוקית הערבית נקרא השימוש האוגדי בפועל ההוויה كان ناقصة (פועל הוויה חסר), ואילו השימוש הנשואי – كان تامة (פועל הוויה מלא), בהתייחס לתוכן הסמנטי של פועל ההוויה.
במספר שפות לטיניות, כגון ספרדית, איטלקית ופורטוגזית, קיימים שני פועלי הוויה שונים המשמשים כאוגד. הם מובחנים ביניהם בכך שהראשון בא לפני נשוא המציין מצב קבוע (כגון תכונת אופי), ואילו השני בא לפני נשוא המציין מצב זמני (כגון חולי, מצב רוח חולף) או מקום הימצאות. בספרדית ובפורטוגזית הפעלים הם: ser ו-estar, ובאיטלקית essere  ו-stare.

העדר אוגד

במסורות בלשניות מסוימות זכו משפטים שמניים ללא אוגד להתייחסות מיוחדת. בפרט בבלשנות הגנרטיבית, כל משפט חייב להכיל צירוף פועלי. אי לכך, בשפות אשר בהן מתקיימים משפטים שמנים ללא אוגד (כגון בעברית, לדוגמה המשפט המלך ערום), נטען שיש אוגד-אפס (Zero copula), כלומר אוגד שאינו ממומש מבחינה פונולוגית. בעוד שגישה זו ניתנת להגנה בשפה כגון עברית, שבה מופיע לעיתים אוגד, היא בעייתית בשפות אשר לא מופיע בהן לעולם אוגד, כגון אינדונזית.
פורטלנד (מיין)

היסטוריה

האירופאי הראשון שניסה להתיישב במקום היה הספן האנגלי קפטן כריסטופר לווט, שקיבל מג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שטח של 6,000 אקרים (24 קמ"ר) על מנת לייסד בהם התיישבות קבועה במפרץ קסקו. לווט רצה לקרוא למקום בשם "יורק", כשם עיר הולדתו - יורק, אנגליה.
לווט נסע לאנגליה בשביל לנסות לגייס תמיכה במפעלו, אפילו כתב ספר ("המסע לאנגליה החדשה"), אך מאמציו לא הצליחו. הוא מת בדרך חזרה למיין, וגופתו נקברה בים.
פעולת ההתיישבות הבאה (והראשונה) במקום הייתה ב-1633, אז הקימו ג'ורג' קליב וריצ'רד טאקר כפר בשם "קסקו". ב-1658 לקחה מושבת מפרץ מסצ'וסטס אחריות על האזור, ושינתה את שם הכפר לפלמות, על שם פלמות, אנגליה. אובליסק הנמצא בסוף רחוב הקונגרס בעיר מנציח את ארבעת שמותיה של העיר מאז הקמתה.
בשנת 1676 הכפר נהרס לחלוטין על ידי שבט האבנקי במהלך מלחמת המלך פיליפ. ב-1678 נבנה הכפר שוב, ואיתו נבנה במקום מבצר, ה"פורט לויאל". 
בשנת 1690 שוב נחרב הכפר במהלך מלחמת המלך ויליאם על ידי 400-500 צרפתים ואינדיאנים בקרב על פורט לויאל. העיר נותרה נטושה עד להסכם פורטסמות' ב-1713.
ב-18 באוקטובר 1775, במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הופצץ הכפר על ידי חיל הים המלכותי במשך 9 שעות. כתוצאה מכך 400 בתים נחרבו, אדם אחד מת ואחד נפצע.
בתקופה שאחרי המלחמה, חלק של פלמות' הנקרא "הצוואר של פלמות", התפתח כנמל והחל לצמוח במהירות כמרכז ספנות. ב-1786 ייסדו תושבים מפלמות יישוב נפרד ב"צוואר של פלמות'" וקראו לו פורטלנד.
בשנת 1820 נהייתה מיין למדינה, ופורטלנד נבחרה לבירתה. ב-1832 נבחרה אוגוסטה לבירת מיין במקום פורטלנד.
ב-1851 העבירה מיין חוק המגביל מכירת אלכוהול רק ל"מטרה רפואית, מכנית או לתעשייה". לאחר מכן החוק נודע בשם חוק מיין, ו-18 מדינות אחרות החליטו במהירות להעבירו גם אליהם. פורטלנד הייתה מרכז למחאה על החוק. המחאה הגיעה לשיאה ב-2 ביוני 1855 במהומות שנודעו כמהומות הרום בפורטלנד. בין 1,000-3,000 איש הפגינו נגד ראש העיר ניל ס. דאו. דאו אישר קנייה של "אלכוהול רפואי ומכני" בהיקף של 1,600$, והמפגינים האמינו שמדובר בקנייה לשימוש פרטי. כשהמפגינים סירבו להתפזר, הורה דאו לפתוח באש, וכתוצאה מכך אדם אחד נהרג ו7 אחרים נפצעו. למרות ההפגנות והמחאה, החוק התקבל ב-1856.
ב-4 ביולי 1866 פרצה בפורטלנד השרפה הגדולה, במהלך חגיגות יום העצמאות האמריקני. השרפה החלה כילתה את מרבית בתי העסקים בעיר, כמחצית מהכנסיות ומאות בתי מגורים. רק 2 אנשים נהרגו בשרפה, אבל כ-10,000 איש נותרו חסרי קורת גג. לאחר השרפה נבנו הבתים על ידי לבנים, והעיר אימצה את סגנון הבנייה הוויקטוריאני.
קרן טרנר אייל

ביוגרפיה

טרנר היא אחייניתו של ראש עיריית באר שבע ומפכ"ל המשטרה לשעבר, יעקב טרנר. גדלה ומתגוררת במושב הדר עם בעמק חפר. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
החלה לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר, בו שימשה רכזת צוות התחבורה ורכזת בכירה של צוות פנים ועובדים זרים. בנובמבר 2011 עברה למשרד התחבורה ושימשה ממלאת מקום סמנכ"ל תשתיות ותיאום תחבורתי. במהלך 2012 נבחרה לסמנכ"לית בכירה לתשתיות ותיאום. באוגוסט 2012 מונתה למשנה למנכ"ל המשרד. ביולי 2016 מונתה למנכ"לית משרד התחבורה והיא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.

חיים אישיים

טרנר נשואה ליוני אייל ואם לשניים.
אלי זמסקי

ביוגרפיה

אלי זמסקי, יליד ראשון לציון, למד בבית הספר חביב בראשון לציון, בתיכון החקלאי "כנות" (ט' עד י"א) ובכפר סילבר (י"ב). זמסקי שירת בצה"ל בין השנים 1960–1963, שם עבר טירונות וקורס מ"כים בגולני, קורס קציני חי"ר ונשאר בבה"ד 1 כמפקד מחלקה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1963 ל־1971 וסיים שם תואר בוגר, מוסמך ודוקטור. השתלם לאחר מכן באוניברסיטה של ווילס בבריטניה ושב לאוניברסיטה העברית בשנת 1972 כמרצה בפקולטה לחקלאות, שם לימד עד שנת 2006, עת יצא לגמלאות בדרגת פרופסור מן המניין.
שימש כמדען הראשי של רשות הטבע והגנים בין השנים 2004–2006, כנשיא המכללה האקדמית אחוה בין השנים 2006–2012 ומכהן מאז 2014 כראש בית הספר לתואר שני במכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום בנתיבות.
אלי עוסק בפעילות ציבורית ענפה: חבר בוועד מושב ופעיל במועצה האזורית, ראש ועדה אזורית לאיכות הסביבה, פיתוח קשרים עם משרדי ממשלה, השתתפות בראיונות רבים ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות) במשך עשרות שנים. לימד עשרות אלפי סטודנטים לאורך השנים בקורסים שונים למדעים וגם מרצה בהתנדבות בחוגי בית, בגני ילדים. הוא מלמד חשיבה יצירתית בנושאים מדעיים בגני ילדים ובמוסדות חינוך שונים, במפעלים, בחוגים, בהשתלמויות שונות וכן סדנאות בחשיבה יצירתית. זמסקי הוא מרצה מבוקש מאוד במגוון רחב של תחומים חינוכיים, חברתיים ומדעיים: חשיבה יצירתית של ילדים מול קיבעון מחשבתי של מבוגרים, מנהיגות, פרשת השבוע, הבסיס לקביעת הלוח העברי ושנה מעוברת, "אלוהים הוא מתמטיקאי", היעלמות הטבע מן הארץ, קיימות וסביבה העולם המופלא של הצמחים.
אלכסורניס

בתרבות

האלכסורניס מופיע בסרט מבית הBBC, ללכת בין דינוזאורים, בתור העוף אלכס, המקביל הקרטיקוני לעורב מההווה. אלכס הוא דמות המספר בסרט ושם רוכב על גבו של פכירינוזאורוס. עלילת הסרט מתוארת בקנדה של הקרטיקון, אף שהאלכסורניס נמצא בחפירות מקסיקו ולכן ניתן לו מבטא מקסיקני. יוצרי הסדרה יצרו את מראהו ע"פ מיני עופות דומים מתקופתו.
צ'ארלס גרודין

קורות חיים

גרודין נולד ב-1935 בפיטסבורג פנסילבניה, הבן השני להורים יהודים אורתודוקסיים, תאודור (טד) ולנה גרודינסקי, שהיו בעצמם צאצאים ליהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית. עד גיל בר מצווה קיבל חינוך יהודי דתי, אולם לאחר מכן נמנע מלבקר בבית כנסת במשך 56 השנים הבאות. הוריו היו חנוונים, בעלי חנות למוצרים סיטונאיים. גרודין סיים בית ספר תיכון ואף הספיק ללמוד קצת פחות משנה באוניברסיטה, בטרם עזב ב-1954 והחל לעבוד כשחקן.

שחקן, במאי, תסריטאי, מחזאי ומפיק

ב-1954 שיחק גרודין בפעם הראשונה בתפקיד זעיר בסרט הקולנוע של וולט דיסני - 20,000 מיל מתחת למים (סרט). לאחר מכן למד משחק אצל לי סטרסברג ויוטה האגן, שיחק באפיזודות אחדות בסדרות טלוויזיה שונות וב-1962 השתתף בהצגת התיאטרון הראשונה שלו - "צ'ין צ'ין" (עם אנתוני קווין בתפקיד הראשי). הוא קיבל לראשונה תפקיד של ממש בסרט קולנוע, רק ב-1964, ב"בוב, סקס ונערת הקולג'", בעודו ממשיך לשחק גם בתיאטרון. ב-1968 שיחק בתפקיד ד"ר היל בסרט האימה של רומן פולנסקי, תינוקה של רוזמרי. ב-1972 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי, בסרט The Heartbreak Kid, ביחד סיביל שפרד. 
במקביל לפעילותו זו החל גרודין גם לביים סרטים והצגות תיאטרון. הוא עבד תחילה כעוזר במאי ולאחר מכן כבמאי, ובנוסף החל גם לכתוב תסריטים ומחזות ולהפיק סרטים ומחזות. הוא גם שיחק במהלך השנים במספר סדרות טלוויזיה, כמו "איש וירג'יניה" שהוקרן גם בישראל, אופרות סבון, סרטי טלוויזיה ועוד. ב-1974 הציע לו סטיבן שפילברג לשחק בתפקיד הראשי בסרטו מלתעות, אך גרודין העדיף לביים את ההצגה "גנבים", בברודוויי. ב-1978 הוא שיחק בתפקיד משנה בסרט המצליח מאד "השמים יכולים לחכות", לצידם של וורן ביטי וג'ולי כריסטי. ב-1988 שיחק בתפקיד משנה בסרט מרדף חצות לצד רוברט דה-נירו. במחצית הראשונה של שנות התשעים כיכב בשני סרטי "בטהובן" המצליחים. 
בשנת 2014 שיחק לצד בן סטילר ונעמי ווטס בסרט הקומדיה "כשנהיה צעירים".  
מ-1995 ואילך הפסיק גרודין לשחק בסרטים כמעט לחלוטין והופיע רק בסרט אחד ב-2007, וגם זאת, לא בתפקיד הראשי וכן בסרט דוקומנטרי ב-2011. בשנים אלה הוא היה בעיקר המנחה בתוכניות אירוח שונות, ברדיו ובטלוויזיה, בהן הביע גם דעות פוליטיות, בדרך כלל שמאלה מן המרכז וגם כתב מספר ספרים.

פרסים

גרודין זכה בפרס אמי לשנת 1978 בגין כתיבתו לתוכנית של פול סיימון. כמו כן זכה בפרס ספרדי יוקרתי לשחקן הטוב ביותר, בגין משחקו בסרט Midnight Run משנת 1988 - תפקיד ראשי לצידו של רוברט דה נירו וכן בפרס אמריקאי לשחקן המשנה הקומי הטוב ביותר לשנת 1993, בגין משחקו בסרט "דייב". הוא גם היה מועמד במספר קטגוריות ופרסים נוספים.

משפחתו

גרודין התגרש מאשתו הראשונה ג'וליה, ב-1968. יש להם בת אחת. במרץ 1985 הוא נישא בשנית, לסופרת הילדים היהודיה אליסה דרווד, בתו של סטנלי דרווד, ממציא הקולנוע רב המסכים ונכדתו של אדוארד דובינסקי, אחד מחברי שלישיית הוודוויל של ראשית המאה העשרים "האחים דובינסקי". הם נשואים עד היום ונולדו להם שני ילדים: הבן ניק הוא שחקן קולנוע (מתחיל בלבד כיום), שאף הופיע לצידו בסרטו מ-2007, ואילו הבת מריון היא סטנדאפיסטית מתחילה.
שאהין (טיל)

שאהין 1

שאהין 1 הוא טיל בליסטי לטווח קצר (SRBM) שטווחו האופטימלי 750 קילומטר. הטיל מונע באמצעות דלק מוצק, וההערכה היא שמדובר בטיל מדויק למדי (בעל CEP של 25 מטרים). משקל הטיל 10 טונות. הטיל יכול לשאת ראש נפץ קונבנציונלי או לא קונבנציונלי במשקל כולל של כ-1000 קילוגרם. 
הניסוי הראשון בטיל נערך ב-15 באפריל 1999 והטיל נכנס לשירות בצבא פקיסטן בשנת 2003.

שאהין 3

שאהין 3 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM) הנמצא בשלבי פיתוח מתקדמים. הטווח המתוכנן הוא 4,000-4,500 קילומטר. הפיתוח החל בשנת 2002.
עברית (קורא ספרים אלקטרוני)

עברית (ובאותיות לטיניות: Evrit) הוא קורא ספרים אלקטרוני, מהראשונים שתומכים בעברית. הוא יובא ושווק כמיזם משותף של ניופאן, סטימצקי וידיעות אחרונות. המכשיר הושק לציבור במאי 2010. לקראת סוף 2011, לאחר שספג ביקורת על נחיתותו לעומת קוראים אלקטרוניים אחרים ועל מחירו הגבוה, הופסק שיווק המכשיר ובמקומו שווקה אפליקציה לאייפד ומאוחר יותר גם לאנדרואיד.

תכונות המכשיר

צג המכשיר משתמש בטכנולוגית דיו אלקטרוני ללא תאורה אחורית, אשר אינה מעייפת את העיניים כמו מסך בעל תאורה. משקלו כ-240 גרם. ניתן להוריד את הספרים למכשיר באמצעות WiFi או בעזרת חיבור USB. סוללת המכשיר אמורה להספיק לקריאה רצופה של 10 שעות והמכשיר אינו מתחמם בעת השימוש. בנוסף, יאפשר העברית קריאת קבצים אישיים בפורמט PDF, האזנה למוזיקה ולספרי שמע בפורמט MP3. הוא כולל יציאה לאוזניות ורמקול פנימי מובנה. תוכנה ההפעלה של המכשיר היא לינוקס אולם המשתמש עובד עם תוכנת הניווט ולא עם מערכת ההפעלה.
למכשיר תוכנת ניווט בעברית המאפשרת הגדלה והקטנה של האותיות, השארת סימניות, כתיבת הערות וחיפוש מילים בגוף הטקסט. הדפדוף נעשה באמצעות לחצנים או מסך מגע.
המכשיר יוצר על ידי חברת Qisda הטיוואנית ובעל מסך מגע בגודל 6 אינץ' תוצרת Sipix, עם זיכרון פנימי בגודל 1.2 ג'יגה (המסוגל להכיל כ-2000 ספרים) וניתן להרחיב אותו עם כרטיס לעוד 32 ג'יגה. עוביו של המכשיר כ-8.8 מ"מ, רוחבו 12.4 ס"מ ואורכו 17 ס"מ.

חנות הספרים

עם השקת המכשיר נפתחה חנות הספרים האלקטרונית בה מאות כותרים של ההוצאות השותפות: הוצאות ספרים, בהן כתר ספרים, עם עובד, ידיעות ספרים, אחוזת בית, קשת, ספרי עליית הגג, בבל, מטר, פן, גרף, רימונים, אסטרולוג, סימנים, טל מאי ועוד. שתי ההוצאות הגדולות כנרת זמורה ביתן ומודן הצטרפו באיחור. הספרים בחנות היו בפורמט EPUB המקודד בעזרת טכנולוגיה של חברת NDS, וניתנים לקריאה במכשיר האישי בלבד. עם זאת, המכשיר תומך בפורמט EPUB ולכן ניתן לקרוא עליו ספרים בפורמט זה ממקורות שונים כל עוד הספרים לא מקודדים. ספרים כאלו באנגלית ניתן להוריד מאתרים רבים ובעברית מהאתר מנדלי מוכר ספרים ברשת.
המפלגה לקידום הרעיון הציוני

נציגי הרשימה בכנסת

הכנסת ה-12 (1988)

5 מנדטים: יוסף גולדברג, פנחס גולדשטיין, פסח גרופר, יצחק מודעי, אברהם שריר. 
מועמדי המפלגה לכנסת ה-13 (1992) 
יצחק מודעי, אלי לנדאו, פנחס גולדשטיין, פסח גרופר, יולי נודלמן.
שבאב א-דאהרייה

היסטוריה

אגודת הספורט שבאב א-דאהרייה הוקמה בשנת 1974. הקבוצה זכתה פעמיים באליפות הליגה של הגדה המערבית בעונת 2012-13 ובעונת 2014-15.

אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון הבינלאומי דורא. באצטדיון כ-18,000 מקומות ישיבה.

השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה

ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. שבאב א-דאהרייה השתתפה בתחרות AFC Cup של ההתאחדות (AFC Champions League) בעונת 2016-17. במרץ 2016 שמונה שחקנים ערבים-ישראלים מהקבוצה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון.
שנות ה-20 של המאה ה-20

הישגים מדעיים בתחומי הפיזיקה

לאורך העשור ענף הפיזיקה חווה פריצות דרך משמעותיות, בעיקר בתחומי הקוסמולוגיה והפיזיקה הקוונטית, אשר משנה את הבנת האנושות לגבי היקום.
פרדיננד דוויד

חייו

דוויד נולד באותו בית בהמבורג שם נולד פליקס מנדלסון שנה קודם לכן. דוויד גדל כיהודי אך בהמשך המיר את דתו לנצרות. אחותו לואיז (1811-1850) ניגנה בפסנתר והשניים נחשבו לילדי פלא. פרדיננד היה תלמידם של לואי שפור (כינור) ומוריץ האופטמן (תאוריה) בשנים 1823-4. בשנתיים שלאחר סיום לימודיו הופיעו הוא ולואיז בקופנהגן, לייפציג, דרזדן וברלין. בשנת 1826 היה לכנר בתיאטרון המלכותי של ברלין והתיידד עם מנדלסון והרבה לנגן מוזיקה קאמרית עמו ועם האחים ריץ, יוליוס ואדוארד.. ב-1829 היה לכנר הראשון ברביעיית מיתרים בדוֹרְפּאט שבאסטוניה ויצא למסעות קונצרטים בריגה, סנקט פטרבורג ומוסקבה. ב-1835 היה לקונצרטמייסטר בתזמורת הגוונדהאוס בלייפציג וב-1843 התמנה לפרופסור לכינור בקונסרבטוריון של לייפציג בניהולו של מנדלסון, משרה בה התמיד עד סוף חייו. במקביל גם ניצח על תזמורת התיאטרון העירוני ופיקח על המוזיקה הכנסייתית בלייפציג והיה לדמות חשובה בחוגי המוזיקה של העיר.
באביב 1839 יצא דוויד לביקור באנגליה, שם הופיע ברסיטלים עם איגנץ מושלס וניגן את הקונצ'רטי לכינור שלו עצמו עם האגודה הפילהרמונית, ב-18 וב-22 במרץ. מושלס כתב עליו:
תלמיד ראוי זה של שפור ניגן את המוזיקה של מורו בסגנון הדור ואצילי, ביצע בווירטואוזיות ללא דופי את המוזיקה המזהירה שלו עצמו, ונגינתו ברביעייה בערְבּיוֹת של מוֹרי ובְּלאגרוֹב היסבה עונג לכל מי שניחן במידה כלשהי של טעם אמנותי אמיתי
 ביקורו הבא באנגליה, כעבור שנתיים, לא היה מוצלח כקודמו.
אחרי שובו לגרמניה, ב-26-28 ביוני אותה שנה, ניגן דוויד בפסטיבל ליבק ולאחר זאת שב ללייפציג. 
כשנפתח הקונסרבטוריון של לייפציג ב-27 במרץ 1843, התמנה דוויד לראש מחלקת הכינור. בין תלמידיו הראשונים היה יוזף יואכים, שהגיע אליו בהמלצת מנדלסון. ב-13 במרץ 1864 ביצע לראשונה את הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון. המלחין הקדיש לו את היצירה, שהערותיו ועצותיו תרמו לא מעט להצלחתה. לאחר מות מנדלסון הציע לו אחיו, פאול מנדלסון, לחבור למושלס, האופטמן ויוליוס ריץ בעריכת כתבי היד של המלחין. 
דוויד עבד גם כעורך יצירות לכינור, בהן יצירותיהם של פרנצ'סקו מריה וראצ'יני, פייטרו לוקטלי ויוהאן גוטליב גולדברג. הוא ערך את מכלול שלישיות הפסנתר של בטהובן להוצאת פיטרס. ב-1845 ערך את קובץ הסונאטות והפרטיטות של באך לכינור סולו.
פרדיננד דוויד מת באופן פתאומי בשנת 1873, בגיל 63, כשהיה בטיול הררי עם ילדיו, סמוך לקלוסטרס שבאזור גראובינדן בשווייץ.
עורך דין חברתי

עורך דין חברתי (ידוע גם כעורך דין לשינוי חברתי, עורך דין ציבורי או cause lawyer) הוא עורך דין העושה שימוש במשפט לצורך קידום שינוי חברתי. 
עריכת דין חברתית מתוארת בפשטות כפרקטיקה של "עריכת דין למען הטוב" או שימוש בחוק כדי להעצים את בני השכבות החלשות של החברה. 
עריכת דין חברתית נעשית לעיתים קרובות ללא תשלום (פרו בונו), ותכופות מבצעיה הם עורכי דין פרטיים או עורכי דין המועסקים בידי ארגונים שמטרתם לספק שירות ציבורי משלים לסיוע המשפטי הניתן על ידי המדינה.
זיגפריד מלוקסמבורג

ביוגרפיה

זיגפריד נולד בין 922 ל-928, והיה בנו של אביר הקודש ויגריך מלותרינגיה וקונגונד מצרפת, בתה של ארמנטרוד מצרפת, בתו של לואי השני, מלך צרפת. כמו כן, הוא מייסדו של בית לוקסמבורג, שהסתעף מבית ארדן-ורדן.
זיגפריד ירש את נחלותיו של אביו בלורן העילית, ובשנת 958 ניסה להרחיב את שטחיו לעבר אזור בודו ליד המנזר הבנדיקטיני של סטאבלוט, אולם נכשל בכך. מכיוון שנכשל זיגפריד בנסיונותיו להתרחב לעבר המז, ועקב חששו להתרחב לעבר המוזל כדי לא להתעמת עם הערים טריר ומץ, הוא הפניה את מבטו לעבר עמק האלזט. במרכז נחלתו בנה זיגפריד בשנת 963 את מבצר לוקסמבורג, ובתוך זמן קצר הוקמה עיר מסביב למבצר. למרות שהשתמש בתואר רוזן, התואר "רוזן לוקסמבורג" ניתן רק 150 שנים לאחר מכן לווילהלם הראשון, רוזן לוקסמבורג.
זיגפריד תמך באוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מותו בשנת 983 סייע לקיסרית האלמנה תאופאנו ולבנה אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד לותר, מלך צרפת.
בשנת 998 מת זיגפריד, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך הראשון, רוזן לוקסמבורג.
סולאריס (מערכת הפעלה)

סולאריס (אנגלית: Solaris) היא מערכת הפעלה, ממשפחת היוניקס, שנכתבה במקור על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס. החברה נמכרה לאורקל ואיתה מערכת ההפעלה עברה לבעלות אורקל.
סולאריס, המבוססת על גרסת System V של חברת AT&T החליפה את מערכת ההפעלה SunOS שהייתה מבוססת על גירסת היוניקס החופשית של אוניברסיטת ברקלי, BSD. סולאריס עושה שימוש במערכת קבצים ייחודית לה בשם ZFS.
מערכת הפעלה זו נכתבה בעיקר עבור מחשבים המבוססים על מעבדי SPARC של חברת סאן, אך קיימת גם גירסת סולאריס-x86 שנועדה לשימוש במחשב אישי.
ב-30 באפריל 2004, ג'ונתן שולץ, נשיא חברת סאן מיקרוסיסטמס, ציין בראיון לאתר Infoworld.com כי ייתכן והחברה תשחרר את סולאריס תחת רישיון קוד פתוח. בתחילת 2005 שיחררה סאן חלקים ניכרים מקוד המקור של מערכת ההפעלה, תחת השם OpenSolaris (עם שם קוד פנימי "אינדיאנה"). הקוד פורסם תחת רישיון ייחודי, שאושר על ידי ארגון Open Source Initiative, ונקרא Common Development and Distribution License. רישיון זה לא היה תואם לרישיון הGPL ולכן אין אפשרות להשתמש בקטעי קוד של לינוקס בסולאריס ולהפך. לאחר מכירת סאן לאורקל הופסק בהדרגה הפיתוח המקביל של OpenSolaris ומפתחים חיצוניים יסדו מיזם חיצוני מקביל בשם OpenIndiana.
קרחון בירד

היסטוריה

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד. הקרחון נקרא על שם אדמירל ריצ'רד בירד, איש הצי האמריקאי וחוקר אנטארקטיקה.

לקריאה נוספת

• S.R.M. LIGTENBERG, J.T.M. LENAERTS, M.R. VAN DEN BROEKE, T.A. SCAMBOS, On the formation of blue ice on Byrd Glacier, Antarctica, Journal of Glaciology, Vol. 60, No. 219, 2014 P 41
• C.J. VAN DER VEEN, L.A. STEARNS, J. JOHNSON, B. CSATHO, Flow dynamics of Byrd Glacier, East Antarctica, JJournal of Glaciology, Vol. 60, No. 224, 2014 P 1053
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 243-244
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 709
בית הקברות הצבאי קנצ'נבורי

בית הקברות הצבאי קנצ'נבורי (באנגלית: Kanchanaburi War cemetery) הוא בית קברות צבאי של מדינות חבר העמים הבריטי, השוכן בעיר קנצ'נבורי שבתאילנד. נקברו בו שבויי מלחמה מצבאות האימפריה הבריטית ומצבא הולנד, שנפלו בשבי היפני במלחמת העולם השנייה ומתו בשביים. מרביתם מתו בעקבות עבודת כפייה בה הועסקו על ידי שוביהם בבניית מסילת רכבת מתאילנד לבורמה. כיום קבורים בבית הקברות 6,980 חללים.

בית הקברות

בית הקברות שוכן בחלקה הצפון-מערבי של העיר קנצ'נבורי, כ-130 קילומטרים מצפון-מערב לבנגקוק. הוא נבנה במרחק קצר ממקומו של מחנה השבויים קנבורי (Kanburi) – אתר ידוע לשמצה, שדרכו עברו מרבית שבויי המלחמה שהועסקו בבניית המסילה בדרכם לאתרי הבנייה השונים.
בית הקברות הוא מתחם מלבני בעיקרו ששטחו כ-30 דונם, הנטוע דשא וצמחייה. החללים נקברו בו ב-10 חלקות. מצבות החללים בו אינן מצבות הלוח האנכיות השכיחות בבית הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית, אלא מצבות ארד נמוכות ושטוחות. שני מעברים רחבים חוצים את המתחם לאורכו ולרוחבו, וברחבת המפגש ביניהם ניצב צלב ההקרבה. בצפון-מערב המתחם, בקצהו של אחד המעברים, ניצבת אבן הזיכרון.
ביתן הכניסה לבית הקברות ניצב בפאתו הצפון-מזרחית. על קירו נקבעה על גבי לוח מתכת כתובת זו (באנגלית):
בבית הקברות נקברו 5,084 חיילים של צבאות האימפריה הבריטית, מהם כ-3,600 בריטים וכ-1,400 אוסטרלים. כמו כן קבורים בו 1,896 חיילים הולנדים. כולם מתו בעבודת הכפייה לאורך הקטע הדרומי של תוואי המסילה מתאילנד לבורמה. אפרם של 300 חיילים, שמתו (מרביתם במגפת כולרה באביב 1943) וגופותיהם נשרפו, נטמן מתחת לשתי מצבות בבית הקברות. שמותיהם נחרתו על גבי לוחות בביתן הכניסה. בביתן מונצחים גם שמותיהם של 11 חיילים הודים, שנקברו בבתי קברות מוסלמיים בתאילנד ושלא ניתן היה עוד לתחזק את קבריהם.
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי קולין סנט קלייר אוקס (Colin St Clair Oakes), נבנה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזק על ידה.