מדלן ויונה

ביוגרפיה

ויונה נולדה בלוארה בצרפת, לתוך משפחה ענייה בלוריית, צרפת. ויונה עברה עם אביה אוברוויליירס בגיל חמש. לאחר שכבר עזבה את בית הספר, ויונה החלה התמחות בגיל שתים עשרה כתופרת לצד חברי "גארדה צ'מפטרה". זמן קצר לאחר הנישואים בגיל 18 – וההפסד של ילדתה הצעירה. היא עזבה את בעלה ואת נסע ללונדון לעבוד בבית חולים כחייט. בעוד בלונדון, ויונה עבדה בתור מודדת עבור קייט ריילי.
ויונה בסופו של דבר חזרה לפריז, עבדה במשך שש שנים בבית האופנה Callot Soeurs כמכינת טואלים. לאחר חילוקי דעות עם מנהל הבית, ויונה איימה לעזוב את תפקידה. היא שוכנעה להישאר על ידי בכורת האחיות, מארי גרבר, לאחר מכן קיבלה הצעת קידום שאומרת שתפקידה יהיה אלתור עיצובים עם גרבר עצמה. ויונה מאוחר יותר שיבחה את מארי גרבר   כ"אשה נהדרת". 
ויונה עיצבה עבור ז'אק דוסט בין 1907 ל 1911; אך השימוש והעיצוב במודלים של גלימות משוחררת התנגשו עם הסגנון של הבית. ב-1912 היא ייסדה את בית האופנה, "ויונה", אשר נסגר בשנת 1914 בשל תחילת מלחמת העולם הראשונה. בית האופנה קם מחדש בשנת 1923, ונפתח במקום חדש על שדרת מונטיין, והפך להיות מוכר בשם "בית המקדש של האופנה". בשנת 1925, בית האופנה התרחב עם אל השדרה החמישית בניו-יורק. היא מכרה עיצובים שרכשה והתאימה מחדש לקונה.
החיתוך בהטיה של בגדים שלט על האופנה העילית ב 1930, הגדרת מגמות חדשות עם שמלות חושניות שנלבשו על ידי ידועניות בעולם כמו מרלין דיטריך, קתרין הפבורן, ג ' ואן קרופורד ו - גרטה גרבו. חזונה של ויונה היה מהפכת הבגדים המודרניים, וההצלחה הייחודית שלה בחתכים האלכסוניים הבטיחו את המוניטין שלה. היא נלחמה עבור חוקי זכויות יוצרים באופנה. היא השתמשה במה, שבאותו הזמן, היה נחשב ממהפכני שיטות העבודה. בתחילת מלחמת העולם השנייה נאלצה ויונה לסגור אותה בית האופנה ב-1939,, והיא פרשה בשנת 1940. ויונה יצרה כ 12,000 בגדים במהלך הקריירה שלה.
היא ניסתה בדבקות לחיות כאדם פרטי, ונמנעה מלצאת בפומבי למרות ההצלחה שלה כמעצבת. ויונה לא הייתה מודאגת להיות "מעצבת של הרגע", והעדיפה להישאר נאמנה לחזון שלה של היופי הנשי.

סגנונות וטכניקה

לצד קוקו שאנל, ויונה זכתה לקרדיט עקב המעבר שלה מלבוש נוקשה ופורמלי אל לבוש מתוחכם יותר ורך יותר. שלא כמו שאנל, לויונה לא היה תיאבון עצמי לפרסום והכרה. מדלן ויונה צוטטה אומרת כי "כאשר אישה מחייכת, השמלה שלה צריך לחייך איתה". נמנעת מריפוד, בד קשיח, וכל דבר אשר מעוות את העקומות הטבעיות של גוף האישה, היא הפכה ידועה בזכות בגדים אשר הדגישו את הטבע הנשי. היא קיבלה השראה מריקודיו המודרניים של איזדורה דאנקן, ויונה יצרה עיצובים אשר הראו את האשה בצורה הטבעית. כמו דאנקן, ויונה שאבה השראה מאמנות יוונית, שבה בגדים מופיעים לצוף בחופשיות מסביב לגוף ולא מעוותים את צורתו. הסגנון שלה השתנה יחסית מעט על פני הקריירה שלה, ולקראת שנות ה-30 קיבל תאוצה.
בשנות ה-1920, ויונה יצרה מהומה על ידי פיתוח החיתוך בהטיה, טכניקה לחיתוך בד באלכסון, המאפשרת לבד להיאחז בגוף הלובש בזמן תזוזה ונוע עמו. ויונה עצמה לא המציאה את השיטה של חיתוך הבד בהטיה, אך היא הייתה הראשונה לנצל הטית חתכים זו על כל הבגד. ויונה השתמשה בחיתוך זה כדי ליצור סגנון אלגנטי, מחמיא, ויושב על הגוף בצורה מהפכנית שנשאה אותה להיות בראש האופנה העולמית. היא נהגה לחתוך בהטיה כדי לקדם את פוטנציאל ביטוי התנועה של הבגד וכך נתנה לעיצובים שלה את הנוחות והסגנון המיוחדים להם.
העיצובים הפשוטים לכאורה של ויונה דרשו תהליך הכנה ארוך שכלל חיתוך, כריכה, ולהצמיד את בד העיצוב על בובות מיניאטוריות. היא יצרה מחדש מלא בגדים משיפון, משי או בד מרוקאי על דגמים בגודל של בן אדם. ויונה השתמשה בחומרים כגון גברדין וסאטן כדי להכין את הבגדים שלה, בדים שהיו יוצאי דופן באופנת הנשים של 1920 ו-30. היא הזמינה בדים אשר היו רחבים שני יארד יותר מן המקובל בתקופה כדי להכיל את כורכת, יצירת בגדים – במיוחד שמלות – אשר היו יוקרתיות וחושניות, אבל גם פשוטות ומודרניות.

השפעה על אחר כך מעצבים

מדלין ויונה נחשבת לאחת המשפיעות ביותר על מעצבי האופנה של המאה ה-20. גם החיתוך בהטיה וגם הגישה העירונית חושנית לאופנה עילית נשארו להשפיע נרחבות על האופנה העכשווית, כפי שמעידים אוספים כאלה בעבר ובהווה-היום מעצבים כמו אוזי קלארק, הלסטון, ג'ון גליאנו, "קום דה גרסון, אזדין האליה, איסי מיאקי ומרצ'סה. איסי מיאקי אמר כי בפעם הראשונה אשר ראה את עבודתה, "הרושם היה דומה לפלא אשר אחד מרגיש למראה האישה העולה מן האמבטיה, כאשר תלויה עליה רק חתיכה אחת של בד יפה."