google/wiki40b huggingface dataset:
המכון של צרפת

המכון של צרפת (בצרפתית: Institut de France) הוא איגוד-גג של חמש האגודות המדעיות הגדולות בצרפת. נכון לשנת 2011 חברים במכון כ-1,000 ארגונים וכן מוזיאונים וספריות.
המכון הוקם ב-25 באוקטובר 1795. נכון לשנת 2017 נשיא המכון הוא גזביה דרקוס (Xavier Darcos).
הסינפונייטה הישראלית באר שבע

היסטוריה

הסינפונייטה נוסדה בשנת 1973 על ידי נסים אלשיך כתזמורת קאמרית שכללה 22 נגנים. מנהלה המוזיקלי הראשון והמנצח שלה היה אבי אוסטרובסקי. מטרתה הייתה לתת מענה תעסוקתי מקצועי לעשרות המוזיקאים המצטיינים שעלו לארץ מברית המועצות (17 נגנים) והתגוררו בבאר שבע ולפתח את חיי התרבות והמוזיקה בעיר. בשנת 1977 שונה שמה ל"תזמורת באר שבע", לאחר שהצטרפו לתזמורת נגנים וכלים נוספים ומנהלה המוזיקלי והמנצח הראשי שלה היה מנדי רודן כ-15 שנים. בשנת 1980 שונה שמה בשנית ל"סינפונייטה הישראלית באר שבע" לאחר שנוספו אליה נגנים רבים וכלים רבים ומגוונים. 
לצד הופעותיה בבאר שבע, מקיימת התזמורת סדרות קונצרטים גם בירושלים, תל אביב, כפר שמריהו, ערד, קריית גת, אופקים, אשקלון ואילת. כמו כן היא יוצאת להופעות מיוחדות בכל רחבי הארץ וברחבי העולם. 
גדולי המוזיקאים בעולם הופיעו עם התזמורת, בהם המנצח ליאונרד ברנשטיין, הכנרים אייזק שטרן, פנחס צוקרמן ושלמה מינץ, החלילן ז'אן-פייר רמפל, הפסנתרנים קלוד פרנק ומנחם פרסלר, הצ'לנים פול טורטלייה, מסטיסלב רוסטרופוביץ', זמרת הסופרן שילה ארמסטרונג ועוד רבים.
בשנת 1995 זכתה התזמורת בפרס הראשון של המועצה לתרבות ואמנות על ביצוע מוזיקה ישראלית ובשנת 1998 קיבלה את פרס "אמנות לעם" על הופעות בערי שדה וביישובים מרוחקים. בין השאר מקיימת הסינפונייטה סדרות קונצרטים לילדים ולנוער. התזמורת הוציאה עד כה תשעה תקליטורים, אלבומי מוזיקה ישראלית, תקליטים והקלטות לרדיו ולטלוויזיה.
בשנת 2018 שיחזרה הסינפונייטה בניצוחו של מנהלה המוזיקלי ניר קברטי את הקונצרט ההיסטורי שהתקיים בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין באוקטובר 1948 לאחר כיבוש באר שבע.
אולם הקונצרטים של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע היה בעבר משכנה הקבוע של הסינפונייטה וכיום אולם הבית של התזמורת הוא המשכן לאמנויות הבמה בבאר שבע.
Surviving the Summer

רקע והפקה

מיני-האלבום הופק על ידי ג'ון דיגוויד, ניק מויר, GT, וואליס ליין, ליאי קארי, סמואל ג'ימנז ואריק וויבר. פיצ'פורק מדיה סקרו את מיני-האלבום והעניקו לו ציון של 4.3 מתוך 10 בסך הכול. אולמיוזיק סקרו אותו גם כן, והעניקו לו שלושה כוכבי זהב.
במקור, היה צריך לצאת אלבומה השני של אזליה, Digital Distortion אך לאחר מספר רב של דחיות הוחלט כי מיני-האלבום יופץ במקומו. בנוסף לכך, היה צריך "Savior" לתפקד כסינגל הראשון מתוך מיני-האלבום, ולבסוף לא צורף אליו ולא יצא כסינגל מתוכו.
רע מוכיח

ביוגרפיה

רע מוכיח הוא בנו של המוזיקאי אילן מוכיח, אחיו הגדול של המוזיקאי תום מוכיח ונכדו של המוזיקאי דניאל פקטורי. כשהיה נער התחיל ללמוד לתופף בבית ספר רימון והצטרף ללהקת "אחוות כחולי העין". כשהיה בן 15.5 היה המתופף בלהקת "קאריזמא" של מאיר אריאל, יחד עם יואב קוטנר, יהודה עדר ומיקי שביב.
לאחר שלמד מוזיקה בארצות הברית חזר לישראל והצטרף ללהקות "בלאגן", "רעש" ו"זקני צפת", איתן ניגן בשנים 1991–1992.
ב-1993 השתתף כמפיק מוזיקלי, מלחין, נגן וזמר באלבומו של ברי סחרוף "סימנים של חולשה". האלבום נחשב למהפכני וחדשני באותה תקופה, בעיקר בזכות הפקתו המקצועית של מוכיח שכללה שימוש רב בסמפלרים ומוטיבים של מוזיקה אלקטרונית שלא היו נפוצים אז.
באמצע שנות התשעים עזב מוכיח את ישראל והשתקע בניו יורק. עם זאת, חזר מדי פעם לישראל לצורך עבודה ויצירה עם אמנים ישראלים שונים כמו מאור כהן, אלון כהן, אורן קפלן, יובל בנאי ועוד.
בשנת 2000 יצא אלבומם של "צמד ראות" (מוכיח ומאור כהן), "צעצועים מהבית ספר הישן".
בשנת 2001 חבר רע ללהקת הפאנק הצועני "גוגול בורדלו", בה ניגן באס בהופעותיהם המרובות וכן נטל חלק בתכנותים באלבומים. בשנת 2006 עזב רע את הלהקה, כנראה עקב הופעותיה המרובות למדי של הלהקה וחוסר-ההתעסקות במוזיקה שרצה ליצור בכוחות עצמו.
בשנת 2005 הוציא אלבום יחד עם ברי סחרוף שנקרא "11א'". מוכיח השתתף בכתיבת המילים, בהלחנה, בהפקה ובשירה.
בשנת 2007 חבר מוכיח אל יהלי סובול, סולן "מוניקה סקס", כדי להפיק את אלבומו השני של סובול. באוגוסט 2008 יצא "אלדוראדו", אלבום משותף לסובול ולמוכיח. סובול כתב והלחין את כל השירים באלבום, ואילו מוכיח הפיק מוזיקלית והיה אחראי על העיבודים.
על הפקת סיבוב-ההופעות "עיר" של המוזיקאי שלומי שבן הופקד מוכיח, ואף בהופעות עצמן הוא ניגן עמו על התופים.
בשנת 2009 הוציא עם ברי סחרוף את "אבן גבירול, אדומי השפתות", אלבום עם שיריו של ר' שלמה אבן גבירול.
בשנת 2010 יצא האלבום "צעיר, חופשי ואנוכי" של ג'וני שועלי בהפקתו של מוכיח.
בשנת 2012 הפיק מוכיח את האלבום "שירים אחרונים", ובו ביצועים של אמנים שונים לשירים שכתב יוסי בנאי ולא הספיק להקליט בטרם מותו. מוכיח אף הלחין עבור האלבום את השיר "מחשבות ליד חלון פתוח", ששר יובל בנאי.
בשנת 2015 הפיק את אלבום הבכורה של פיינליסט העונה הראשונה של דה וויס - חנן בן סימון.
בימים אלו, מנגן רע באנסמבל הג'אז החופשי ה"אורקסטרע", אותה מוביל על התופים.
רחוב תות, סיפור לא פשוט

עלילת הסיפור

הסיפור מתמקד בילד צעיר (במקור-האנגלי שמו מרקו, ובתרגום-העברי שמו איננו מוזכר) בעל דמיון שופע, הרוצה לספר לאביו על הדברים שראה ביוצאו מן הבית. הבעיה היא, שהילד נוטה להפריז ולציין דברים אבסורדיים, שנשמעים חסרי-אמינות. 
יום אחד, בהולכו ושובו מבית הספר, הוא לא הבחין בדבר זולת סוס ועגלה, אשר חלפו ברחוב ששמו "רחוב תות" (במקור: רחוב מאלברי - Mulberry Street - שם רחוב ילדותו של דוקטור סוס). הוא ידע שזה מאוד לא מלהיב וסתמי לספר על דבר פשוט כל כך. אז כדי להוסיף עניין, הילד הפך את הסוס והעגלה, בדמיונו, לדברים פחות נפוצים. 
הוא הגיע לסיפור, שבו הסוס והעגלה הפכו לפיל כחול עם שתי ג'ירפות מצדדיו, הגוררים תזמורת, המנגנת בעת הנסיעה. בנוסף נכח קרון-מגורים ובו איש מבוגר המאזין לתזמורת. זולת דברים אלו הופיע דברים נוספים כאשר בסוף בסוף הופיעו אדם מסין, קוסם המבצע את האשליה הקלאסית ובה נשלף ארנב מן המגבעת ואיש עם זקן ארוך מאוד, המקווה להשיג ספר שיעזור לו. בשלב זה הגיע הילד בחזרה אל ביתו. מתוך כנות מוחלטת הודה הילד שהוא לא ראה דבר מלהיב, זולת הסוס והעגלה, שהופיעו במציאות ולא מתוך בדיה.
יעקב לוקסנבורג

חיים אישיים

נולד באוגוסט 1956 בגבעתיים. למד בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון וסיים כמדריך ספורט בווינגייט. כשהשתחרר מצה"ל למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד לפרנסתו כברמן בבית מלון תל אביבי. בהמשך סיקר מסעדות עבור העיתון "ידיעות אחרונות". כשסיים את לימודיו עבד ככלכלן בחברת נייר חדרה ובכמה חברות השקעה בתחומים הפיננסים כלכליים. בגיל 30 נכנס לשוק ההון והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים.
כיום גרוש עם שני ילדים מבוגרים, ומתגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב.
בתו הבכורה היא הקומיקאית שרון לוקסנבורג.

פעילות עסקית

ב-1987 התחיל לעבוד כמנהל תיקים בבית ההשקעות "בטוחה". ב-1993 הקים משרד עצמאי בשם "לוקסנבורג השקעות" שהתחרה ב"בטוחה". בספטמבר 1996 רכש מניות חברת "גבור ספורט" ולאחר כשלושה חודשים מכר אותן לסגיאל אחזקות, ברווח של 4.9 מיליון שקל. ב-1998 רכש אג"ח של חברת בלנטיין. ב-1999 השתלט על דירקטוריון בלנטיין וזמן קצר לאחר מכן מכר אותה לעמי גניש, ברווח של עשרה מיליון שקלים.
במהלך שנת 2000 החל לרכוש מניות "לפידות" בבורסה והגיע עד לאחזקה של 20%. בנובמבר 2000 רכש מאיש העסקים ברוך רפפורט כ-60% ממניות לפידות תמורת 8.6 מיליון דולר והגיע לאחזקה של כ-88% ממניות החברה.
בשנת 2003 רכש מיצחק תשובה את מלוא אחזקותיו בחברת הנדל"ן אינוונטק (כ-16%). באוקטובר 2009 מכר 74% ממניות אינוונטק לחברת CEE שהייתה בבעלות יולי עופר. בנובמבר 2009 מונה ליו"ר "לפידות". במאי 2012 רכש אג"ח של "סאני אלקטרוניקה" ו"סקיילקס" ב-35 מיליון ש"ח. באוגוסט 2012 רכש 2% ממניות "שמן גז ונפט" תמורת 10 מיליון שקל. ביוני 2014 השתלט על דירקטוריון "סקיילקס" ומאז מכהן בה כדירקטור.
ב-2004 הורשעו לוקסנבורג וחברת לוקסנבורג חיתום בע"מ בעבירות על חוק ניירות ערך. החוק אוסר על אדם שהורשע בעבירות עליו לכהן בדירקטוריון חברה ציבורית במשך חמש שנים ולוקסנבורג התפטר מתפקידו כדירקטור בחברת "לפידות" ובקרן ההון סיכון "אינוונטק". ב-2009 זוכה מעבירות אלה.
ננו-מכניקה

ננומכניקה (אנגלית: Nanomechanics) הוא ענף בננוטכנולוגיה ובננו-מדע החוקר את התכונות הפיזיקליות של מכניקת היסוד (אלסטית, תרמית וקינטית) בסקלה ננומטרית. הננומכניקה עומדת בתווך בין מכניקה הקלאסית למכניקת הקוונטים.

ייצור של התקנים ננו-אלקטרומכניים

קיימות כיום שתי גישות לייצור התקנים ננואלקטרומכניים:
1. Top Down גישה מלמעלה למטה משתמשת בשיטות המסורתיות של מזעור כגון: ליתוגרפיה (אופטית או אלומת אלקטרונים) לייצור התקנים
2.Bottom-Up גישה מלמטה למעלה משתמשת באבני בניין מולקולריים לבניית ננו מבנים באמצעות תהליך הרכבה עצמית SAM. מחד זה מאפשר ייצור של התקנים קטנים בהרבה, ומאידך ישנה שליטה מוגבלת על תהליך הייצור.

ביוננומכניקה

אחד היישומים בתחום ננומכניקה הוא תחום ביוננומכניקה המשלב בין  הביומכניקה  לביולוגיה. תחום זה חוקר את התנועות של חומרים ביולוגיים (מוצקים, נוזלים או ויסקו-אלסטיים). ביוננומכניקה משייכת לתחום הביופיזיקה החוקרת את מערכת הכוחות הפיזיקליים במערכות חיות. יישומים של ביוננומכניקה בתחום ההנדסה מאפשרים לפתח שיטות מתקדמות לטיפולים שונים במחלות. למשל, בתחום השתלת שניים כאשר משתילים שתלי טיטניום יש חשיבות גדולה לפני שטח השתל המוחדר.  לימוד מבנה פני השטח של שתלי שיניים לא רק ברמת המיקרו אלא גם ברמת הננו יאפשרו שיפור בהשתלבות השתל בעצם. עיגון השתל בעצם מפעיל השפעה מכנית על רקמת העצם המכונה גירוי ביומכני, וזה מאפשר היווצרות של עצם חדשה. הגדלת השטח הפעיל ברמת הננו מאפשר להשפיע על ביומכניקה של הגוף ולזרז את ריפוי האזור המושתל.

מקורות

[1] Sattler KD. Handbook of Nanophysics: Vol. 1 Principles and Methods. CRC Press, 2011. 
[2] Bhushan B (editor). Springer Handbook of Nanotechnology, 2nd edition. Springer, 2007.
[3] Liu WK, Karpov EG, Park HS. Nano Mechanics and Materials: Theory, Multiscale Methods and Applications. Wiley, 2006.
[4] 2006, ? Dr. Ron Lifshitz,Tel Aviv University, Nanomechanics - What is it all about   
[5] 2004 ,div class="mw-content-ltr"> James E. Hughes Jr; Massimiliano Di Ventra; Stephane Evoy. Introduction to Nanoscale Science and Technology (Nanostructure Science and Technology). Berlin: Springer. ISBN 1-4020-7720-3
[6] Cleland AN. Foundations of Nanomechanics. Springer, 2003.
[7] 2001 , Michael Roukes, Nanoelectromechanical systems face the future
[8] MIT, [Nanobiomechanics Breakthrough Technology], http://www2.technologyreview.com/article/405526/nanobiomechanics/
משגב עם

היסטוריה

היישוב הוקם ב-2 בנובמבר 1945 על אדמות שנרכשו על ידי קק"ל מהכפר הלבנוני עודייסה בתחילת שנת 1944, על ידי קבוצה של כ-50 בוגרי הנוער העובד שהיו במשך שנתיים בהכשרה בגבעת השלושה. לקיבוץ הוקצו 1500 דונם, אשר מתוכם 1000 התאימו לחקלאות לאחר הכשרה. בנובמבר 1947 הצטרפו לקיבוץ קבוצה של הנוער העובד שהיה בהכשרה בדפנה. הבדידות, האקלים הקשה ודלות האמצעים שליוו את חברי הגרעין המייסד היו קשים ושוחקים. מחסור במים ומיעוט קרקע היו מנת חלקה של משגב עם מראשית קיומה. שביל פרדות בלבד חיבר אותה לארץ. על אף ההכשרות השונות וההשלמות שהגיעו לנקודת היישוב, מספר החברים במקום לא עלה משמעותית, ובאמצע שנות ה-50 עדיין מנה היישוב פחות מ-30 תושבים.
ב-7 באפריל 1980 (שביעי של פסח) התרחש בקיבוץ פיגוע מיקוח, שמטרתו הייתה שחרור מחבלים הכלואים בישראל. המחבלים השתלטו על  פעוטון במקום ולקחו את ילדיו כבני ערובה. האירוע הסתיים למחרת, בהשתלטות כוח של סיירת מטכ"ל על המחבלים. באירוע נרצחו מזכיר הקיבוץ, ילד מבני הקיבוץ וחייל נהרג.
הקיבוץ עבר תהליכי שינוי והפרטה בסוף שנת 1997. למרות השינוי והעברת משקל הכובד ליחידה המשפחתית, שומרת הקהילה על המסגרת הקיבוצית המשותפת.
בשנת 2006 נחנכה שכונה קהילתית הממוקמת בכניסה לקיבוץ. תושביה לוקחים חלק פעיל בחיי הקהילה.

נכון לאפריל 2010, מתוכננת הרחבה קהילתית נוספת הצפויה לאכלס תושבים נוספים.

החיים בקיבוץ

נכון למרץ 2009 מונה היישוב מ-50 עד 100 משפחות, כ-75 צעירים וכ- 85 מבוגרים. במהלך השנה, מתקיימים אירועי תרבות משותפים. במקום ישנה מערכת חינוך ענפה, שנותנת פתרונות לילדי הקיבוץ (מגיל לידה ועד סוף י"ב) במהלך שנת הלימודים וחופשת הקיץ. בנוסף, קיימים שירותים נוספים הניתנים על ידי הקהילה, חלקם בתשלום, וחלקם ללא תשלום, כגון: ספריה, בריכת שחייה וכדומה. תהליכי השינוי הביאו לשימת דגש על אחריות היחיד לפרנסתו, אך בד בבד יש מערכת תמיכה לחברי הקיבוץ הזקוקים לכך: קשישים, בעלי צרכים מיוחדים וכדומה.

תצפיות

ליד הכניסה למשגב עם נמצא "מצפה בניה" על שם רב-סרן בניה ריין שנפל במלחמת לבנון השנייה. 
בתוך הקיבוץ, בסמוך לבריכת השחייה, קיים מצפור תחתון המשקיף על צפון עמק החולה, על הר החרמון, וכן על דרום לבנון. 
בנקודה הגבוהה בקיבוץ נמצא המצפה העליון ממנו מראה מרהיב על כפרי לבנון.
יעקב שכנזי

ביוגרפיה

נולד בתוניסיה, כבן הבכור מתוך 12 אחים (4 אחים ו-8 אחיות). למד בישיבה התיכונית פרחי אהרן בקריית שמואל ובישיבת נובהרדוק שבחדרה אצל הרב אלחנן פרלמוטר. לאחר נישואיו למד אצל הרב ניסים הררי בכולל החיד"א בירושלים.
הרב שכנזי נשוי לסימה (שמחה) - בתו של הרב יהודה צדקה, ואב לחמישה. הוא תושב שכונת בית ישראל בירושלים.
פועל בין היתר בהדרכת חתנים ובהכשרת מדריכים לכך בציבור החרדי.
1.000.000 (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אנדריי נימירסקי, מרסל פרודן ומרסיאן אלין סוארה, והופק על ידי נימירסקי ופרודן. השיר הוא בסגנון הרית'ם אנד בלוז והפופ, כשברקע ניתן לשמוע כלי נגינה רבים, המשתלבים עם הסגנונות של השיר.
שיתוף הפעולה הזה הוא השני של השניים, כאשר הקודם לכך היה רמיקס לשיר "Mr. Saxobeat".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של "Prodan's label", שבבעלות סטודיו מען, ב-22 בדצמבר 2011. הקליפ צולם ובוים על ידי יוליאן מוגה, בבוקרשט שברומניה. על הבגדים שלבשה בקליפ דיברה סטאן בראיון ואמרה כי: "הבגדים היו חייבים להיות בסגנון יקר וזוהר, משולבים עם סגנון עירוני", לאחר התייעצות עם הסטייליסטית שלה אנדרה מוגה. הקליפ הוצג לראשונה ב-MTV ב-21 בדצמבר באותה שנה.
הקליפ נפתח עם קרלפרייט אשר רוכב על אופניים נוצצים מול רקע גרפיטי, בזמן שסטאן יושבת על מסך הטלוויזיה הניצב מולו. לאחר מכן, שניהם נמצאים בחדר מראות. הקליפ מסתיים כשהמסך הופך לכהה וסטאן מביטה לתוך המצלמה. אתר האינטרנט "Los 40 Principales" הצהיר כי הקליפ הוא בין הטובים שהוציאה סטאן.
גלים במחול

להקת "גלים במחול", מייצגת בריקוד ותנועה את עמק הירדן, השוכן לחופי ימת הכנרת, ואת מדינת ישראל. 
הלהקה נוסדה בשנת 1970 בשמה הראשון "בת-חן" על ידי דורית פורת המנהלת האמנותית והכוריאוגרפית של הלהקה מאז ומתמיד.
רקדניות הלהקה הן נערות בגילאי 14 – 18, מיישובי עמק הירדן. ללהקה  רפרטואר ריקודים עשיר ומגוון והיא מופיעה באירועים שונים בארץ ובעולם. הלהקה ייצגה את ישראל והופיעה בגימנסטרדות העולמיות (World Gymnaestrada) בשווייץ, דנמרק והולנד, ולקחה חלק בפסטיבלים בינלאומיים בגרמניה בכל שנה שלישית משנת 1982 (בירשטט גימנסטיקה,) ובפורטוגל.
בשנת 1992 החליפה הלהקה את שמה ל"גלים במחול".
בשנת 1993 הוזמנה הלהקה על ידי משרד החוץ להופיע בהונגריה במסגרת חגיגות העצמאות של ישראל, ב 1996, שוב מטעם משרד החוץ, השתתפה הלהקה בחגיגת סוכות בקפריסין. בשנת 1997 הרחיקה הלהקה עד יפן והופיעה באוסקה בפני הקיסר.
ב 1999 הופיעה הלהקה בפני הקהילה היהודית בברזיל וכן בשנת 2008 במסגרת חגיגות שנת ה - 60 למדינת ישראל, הופיעה בפני הקהילות היהודיות בארצות הברית: מיאמי, ניו יורק וניו ג'רזי. בשנת 2010 הופיעה בפורט מיירס (Fort Myers, Florida) בפלורידה באולם הפילהרמונית "Barbara B. Mann" באדיסון סטייט קולג' (Edison State College).
ללהקה סגנון, השואב השראתו ממקורות כמו: המסורת היהודית, ריקודים אתניים, הטבע וההוויה הישראלית מול האוניברסלית.
הלהקה פעלה בחסות "המרכז למחול של המועצה האזורית עמק הירדן", אותו ניהלה פורת, משנת 2001 עד 2014.
בספטמבר 2014 נפרדה הלהקה ממועצת עמק הירדן, והפכה להיות עצמאית בביתה הראשון בקיבוץ אפיקים.
רמון ויי

רֶמון ויי ז'נבה (בצרפתית: Raymond Weil Genève; הגייה: [ʁemɔ vɛːj]) הוא מותג שעוני יוקרה שווייצרי.
חברת רמון ויי, היא חברה משפחתית שנוסדה בשנת 1976 בז'נבה בידי רמון ויי (1926–2014), ומנוהלת בידי חתנו אוליבייה ברנהיים ובניו אלי ופייר ברנהיים. זהו אחד המותגים הפרטיים האחרונים בתעשיית השעונים השווייצרית.
דאריין 2

דאריין 2 (או דאריין ב') הייתה ספינת מעפילים שנועדה לחלץ את מעפילי קלאדובו-שאבאץ בעת מלחמת העולם השנייה, ולבסוף העלתה יהודים מרומניה ובולגריה לארץ ישראל.
האונייה, שנקראה על שם רכס הרים בגבולה הדרום מזרחי של פנמה, נרכשה במאי 1940 על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' על מנת לחלץ את מעפילי קלאדובו-שאבאץ, קבוצה של 1,200 מיהודי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, שניסתה להעפיל לארץ ישראל ב-1939 אך בשל בעיות בנתיבי העלייה, היטלטלה תקופה ארוכה בין שני כפרים ביוגוסלביה. אולם, "דאריין 2" לא התאימה להפלגה בנהר הדנובה והיא שטה בים השחור. התוכנית להעביר את הקבוצה בספינות קטנות לנמל קונסטנצה ברומניה, שם המתינה, לא התממשה כי לא נמצאה דרך להביא אליה את קבוצת המעפילים.
ביוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמה, והתעורר חשש כי היא תעצור את הפלגתן של ספינות המעפילים. מסיבה זו, ובמסגרת שיתוף הפעולה של הנהגת היישוב עם הבריטים בזמן המלחמה, החליטו ראשי ההגנה והמוסד למכור את "דאריין 2" לבריטים כדי שתסייע במאמץ המלחמתי נגד מדינות הציר. אולם, הספינה לא התאימה לצורכי הבריטים וחזרה לאנשי "המוסד".
בקיץ 1940 הפליגה האנייה לנמל קונסטנצה לצורך תיקונים, על מנת שתוכל להסיע את עולי קלאדובו-שאבאץ. שם פלשו אליה 160 פליטים מרומניה ופולין. אולם, בחורף אותה שנה קפאו מימי הדנובה והיא הוחזרה בלית ברירה לקונסטנצה על מנת להעלות עולים אחרים. מרבית אנשי קלאדובו-שאבאץ נספו בסופו של דבר בידי הנאצים, שפלשו ליוגוסלביה באפריל 1941.
האוניה התעכבה בנמל קונסטנצה, בין היתר עקב ניסיון השתלטות "התנועה הלגיונרית" הפאשיסטית על רומניה. ב-19 בפברואר 1941 יצאה לבסוף לדרכה, כשעליה כ-500 מעפילים שנסעו בדוחק רב (ביניהם היה אבא ברדיצ'ב שלימים היה מצנחני היישוב). כשנודע למעפילים שהאונייה עושה את דרכה לווארנה שבבולגריה על מנת להעלות כ-300 נוסעים נוספים, הם הכריזו על מרד כדי למנוע מהספינה עומס נוסף והזהירו מסכנת טביעה, אולם המרד הסתיים במהרה. במקור, תוכנן להעלות את המעפילים מבולגריה על ספינה בשם "מקדוניה" שאמורה הייתה להגרר על ידי הדריאן. ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה למדינות הציר עם חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. הוורמאכט נכנס לממלכה ללא קרב ובשל הנסיבות הועלו בחופזה רק 205 מעפילים מתוך קבוצת ה-300 על גבי הדאריין 2 עצמה ולא על ספינת הלווי ה"מקדוניה". הדריאן מיהרה להפליג מחופי וארנה לכוון נמל איסטנבול כשמאחור נותרו 95 מעפילים, להם לא נותר מקום. למחרת היום נסגרו שערי בולגריה ליציאת יהודים. כשהגיעה הספינה לאינסטנבול, הוחלפו הצוות ורב-החובל לפי דרישת העולים, ועלו עליה עוד 40 ניצולים מהאונייה "סלבדור" שטבעה.
ב-10 במרץ 1941 יצאה האונייה לארץ ישראל וב-19 במרץ הגיעה לנמל חיפה, כשאותה מלווים ספינות בריטיות. המעפילים נעצרו במחנה המעצר מזרעה והבריטים התכוונו לגרשם מהארץ, אך בעקבות דרישה למסירת המחנה שאליו יועדו להגיע במאוריציוס לטובת אילוצי המלחמה, הם נשלחו לבסוף למחנה המעצר בעתלית. כעבור שנה, לאחר אסון הסטרומה, הסכימו הבריטים לשחרר את המעפילים ולפטור אותם מגירוש.
אוניית צובר מעורבת

אוניית צובר מעורבת (אנגלית: Ore-bulk-oil carrier, ר"ת OBO) היא אוניית צובר המתוכננת לשאת מטעני תפזורת יבשים או נוזלים. יכולת זו באה להפחית את המסעות שעורכת האונייה עם ספנות (מחסנים) ריקות, מסעות בהם האונייה נושאת מטען בכיוון אחד בלבד ובדרך חזרה מחסניה ריקים. כך למשל, אוניית צובר מעורבת יכולה למשל לשאת מטען של נפט מן המזרח התיכון לאוסטרליה ולשוב לחצי הכדור הצפוני כשהיא עמוסה בעפרות ברזל.
אוניות צובר מעורבות, למרות יתרונן, עסקו לרוב בהובלת מטען מסוג אחד בלבד, ויכולתן המיוחדת כמעט ולא נוצלה. לאחר שנות ה-80 נבנו אוניות צובר מעורבות מעטות בלבד. אחת מאוניות הצובר המעורבות המפורסמות יותר הייתה MV Derbyshire, במעמס של 180,000 טון. בחודש ספטמבר 1980 טבעה האונייה באוקיינוס השקט, לאחר שנקלעה לסופת טייפון, שעה שהייתה בדרכה מקנדה ליפן עם מטען עפרת ברזל.
אוניות צובר מעורבות קטנות יותר, במעמס של אלפי טונות בודדות, פעלו על נהרות בחלקה האירופי של רוסיה.
רב אחא בר אביי

רב אחא בר אביי היה אמורא שחי בדור השישי לאמוראי בבל.
הוא דן בהלכה עם רבינא. הרב אהרן היימן טוען, שרב אחא לא היה בנו של אביי האמורא מהדור הרביעי, מכיוון שהוא מזכיר את שמו  כ"אביי", ללא תואר כבוד כמקובל.
ישיבת נחלת דוד

הישיבה הגדולה

הישיבה הגדולה הוקמה באמצע שנות ה-60 בביתו של הרב סלומון, שהקים את הישיבה לזכר אביו הרב דוד סלומון, רבה של כפר אברהם. בהמשך עברה הישיבה לבניין אחר. הישיבה מונה כ-130 תלמידים. לאחר פטירת הרב סלומון, מונה בנו הרב דוד סלומון למלא את מקומו, והרב אליעזר יהודה סלומון, מונה לר"מ בישיבה. במשך השנים כיהנו בה כמשגיחים הרב מאיר יצחק שפירא (אביו של הרב משה שפירא), הרב שרגא פלדמן (חתנו של אברהם ריין) והרב צבי צביאלי.

הישיבה הקטנה

ישיבת נחלת דוד לצעירים הוקמה בשנת ה'תשמ"ה (1984). בראשות הישיבה, עד פטירתו, עמד הרב ברוך שמעון סלומון, ולצדו המשגיח הרב אשר זנובסקי. מכתבו האחרון של הרב יעקב ישראל קנייבסקי היה לרב סלומון, ובו נכתבה ברכה לרגל הקמת הישיבה.
לאחר פטירת הרב סלומון התמנה בנו הרב ישראל משה לראשות הישיבה. לאחר מספר שנים, בחשוון תשע"ד, בעקבות חילוקי דעות בין ראש הישיבה החדש למשגיח הרב אשר זנובסקי, פרש הרב זנובסקי עם חלק מהר"מים ועם מרבית תלמידי הישיבה (כמאה וארבעים תלמידים), והקים את "הישיבה לצעירים פתח תקווה" בשכונת הדר גנים בפתח תקווה. במקומו התמנה כמשגיח הרב זליג ברוורמן, חתנו של הרב חיים קנייבסקי. אולם כעבור מספר חודשים נסגרה הישיבה. כיום ישיבת "צעירים גני הדר" העתיקה את משכנה לבנין הישיבה, והרב סלומון משמש כנשיאה. בשנת תשע"ז העתיקה ישיבת צעירים פ"ת את משכנה לכפר אברהם בפתח תקווה ובראשות הישיבה עומד הרב אריה זוננשיין. נכון ל-2018 הישיבה מונה כ-150 תלמידים.
ארנסט לודוויג, רוזן הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

ארנסט לודוויג נולד ב-15 בדצמבר 1667 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ללודוויג השישי, רוזן הסן-דארמשטאדט, ולאליזבת דורותיאה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה ואליזבת סופיה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג.
ב-24 באפריל 1678 מת אביו לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ואחיו לודוויג השביעי, רוזן הסן-דרמשטאדט עלה במקומו לשלטון, אולם, שלטונו היה קצר, וב-31 באוגוסט 1678 מת לודוויג בעיר גותה כתוצאה מזיהום, וארנסט לודוויג עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין, מונתה אמו לעוצרת עד לשנת 1688. במהלך מלחמת תשע השנים עבר ארנסט לודוויג להתגורר בערים רוסלסהיים ודורנברג, מכיוון שדרמשטאדט נכבשה על ידי הכוחות הצרפתיים. ארנסט לודוויג הכניס את הרוזנות לחובות גדולים, בעקבות מפעלי הבנייה הרבים שעשה, ובעקבות בזבזנותו הרבה. על מנת לכסות את החוב, הטיל ארנסט לודוויג מיסים רבים על תושבי הרוזנות, והשקיע הרבה במדע האלכימיה.
ב-12 בספטמבר 1739 מת ארנסט לודוויג, ובנו לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט עלה לשלטון במקומו.
ראיו ואיקאנו

היסטוריה

ב-29 במאי 1924 נוסד המועדון בשם "אגרופסיון דפורטיבה אל ראיו". בשנת 1947 שונה שמו ל"אגרופסיון דפורטיבה ראיו ואיקאנו" ובשנת 1995 נקבע שמו הנוכחי "ראיו ואיקאנו דה מדריד". בתחילת דרכו שיחקה קבוצת המועדון בהתאחדות כדורגל מדרידאית מקומית.
בעונת 1999/2000 סיימה הקבוצה את הליגה הראשונה בספרד במקום התשיעי שהוא המקום הגבוה ביותר שאליו הגיעה בליגה הראשונה בספרד עד לאותה עונה. בעקבות כך המועדון שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת, גביע אופ"א בעונת 2000/2001. הקבוצה הגיעה עד לרבע הגמר, כשבשלב שמינית הגמר ניצחה את ז'ירונדן דה בורדו מצרפת. בשלב רבע הגמר הפסידה לקבוצת דפורטיבו אלבס מספרד והודח מהטורניר.
בעונת 2007/2006 הגיעה הקבוצה לשלב שמינית גמר הגביע הספרדי, שם הפסידה לסביליה. בעונת 2010/2009 הגיעה הקבוצה לשלב שמינית גמר הגביע הספרדי והפסידה למיורקה. בעונת 2012/2011 חזרה ראיו ואיקאנו לליגת העל כאשר סיימה בעונה החולפת במקום השני בליגת המשנה, ובכך לראשונה שיחקו ארבע קבוצות מקהילת מדריד בליגת העל הספרדית: ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד וחטאפה.
בעונת 2015/2016 שינתה הקבוצה את מדי החוץ שלה והסיפה את צבעי הקהילה הגאה, בפס המופיע על החולצה.
פאקו חאמס מונה לתפקיד מאמן הקבוצה בקיץ 2012, ובעונת 2013/2012 סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגה הראשונה, זהו המקום הגבוה ביותר אליו הגיעה בספרד. הקבוצה הייתה אמורה להשתתף בליגה האירופית בעונת 2013/2014, אך הושעתה מפעילות במפעלים האירופאיים של אופ"א עקב אי עמידה בתנאים הפיננסיים שמציבה ההתאחדות האירופית. בעונה זו הגיעה למקום ה-12.
שלומית עמיחי

שלומית עמיחי, לשעבר מנכ"לית משרד החינוך.
עמיחי נולדה בקיבוץ קריית ענבים ועברה בשנת 1951 להתגורר בירושלים. היא התחנכה בבית הספר היסודי על שם כצנלסון בשכונת מקור ברוך ובבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה. בנעוריה הייתה עמיחי חברה ומדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד ובשירותה הצבאי הייתה מפקדת בבה"ד 12. בתום שירותה הצבאי היא נישאה, בשנת 1965, לרפי עמיחי ובמהלך השנים היא למדה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית ולימודי תואר שני במינהל החינוך מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1977 החלה עמיחי לעבוד באגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך והתרבות. לאורך השנים היא החזיקה בתפקידים מנהלתיים שונים: מנהלת מחלקה באגף התקציבים, מנהלת אגף הבחינות, ממונה ליישום דו"ח הררי לקידום המדע והטכנולוגיה, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי, סמנכ"לית המשרד לענייני אמרכלות, ומנהלת המינהל להדרכה והשתלמות עובדי הוראה. כמו כן הייתה עמיחי חברה בוועדות מקצועיות שונות ועמדה בראש ועדת המכרזים של המשרד. 
בשנים 1999–2001 כיהנה עמיחי כמנכ"לית משרד החינוך תחת השר יוסי שריד. עם תחילת כהונתה של לימור לבנת במשרד, העבירה אותה מתפקידה ומינתה במקומה את רונית תירוש. עמיחי עברה לשמש מנכ"לית עמותת אלכ"א של הג'וינט ומנהלת אגף ההתנדבות והפילנתרופיה בג'וינט. בשנת 2007 שבה לכהן כמנכ"ל משרד החינוך, תחת השרה יולי תמיר, לאחר ששמואל אבואב התפטר מתפקידו. 
ב-20 באפריל 2009,  החליף אותה בתפקיד ד"ר שמשון שושני, מינוי של השר גדעון סער.
מאז אוגוסט 2009, מכהנת עמיחי כיו"ר "חותם", שותפות בין הג'וינט, משרד החינוך, תנועת הכל חינוך ופילנתרופים פרטיים, מיזם הכשרת סטודנטים מצטיינים להוראה.
דויטשה מרינה

היסטוריה

שורשיו של הצי הם בצי האימפריאלי, הרייכספלוטה. הרייכספלוטה היה הצי הגרמני הראשון שהשתמש בדגל גרמניה כדגלו. הרייכספלוטה התקיים משנת 1843 עד שנת 1853. בשנת 1867 הוקם צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתקיים עד איחוד גרמניה בשנת 1871 בידי אוטו פון ביסמרק. משנת 1871 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה נקרא הצי הצי הקיסרי. לאחר סוף מלחמת העולם השנייה והקמת רפובליקת ויימאר נקרא הצי הגרמני הרייכסמרינה עד שבשנת 1935 שונה שמו של הצי לקריגסמרינה בידי אדולף היטלר. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה נוצר המנהל הגרמני לשליית מוקשים. ב-1956 הוקם רשמית הבונדסמרינה, הצי הפדרלי, בעוד שבגרמניה המזרחית הוקם הפולקסמרינה. ב-1990 התאחד האחרון לתוך הבונדסמרינה ומאז פועל הצי תחת השם דויטשה מרינה.