קובנה

שם העיר

בעברית נקראת העיר בשם קובנה, או קובנא, שהיא ההיגוי העברי-יידישאי לשמה הפולני. כך נקראה העיר באלף שנות יהדות פולין וליטא. בפולנית נקראת העיר Kowno ומבוטאת קובנו. השם הרוסי המסורתי הוא Ковно המבוטא קוֹבְנָה, אך משנת 1940 נקראת העיר ברוסית Каунас קאונאס. בגרמנית היה השם הישן Kauen, כיום Kaunas. השם קָאוּנָס - Kaunas, היה תמיד שם העיר בליטאית, והוא השם הנהוג כיום בליטא.

הדוכסות הגדולה של ליטא

מניחים כי במקום בו נמצאת כיום העיר העתיקה הוקם יישוב כבר בשנת 1030, אולם מצודה בשפך נהר הנריס לנהר הנמונאס נזכרת לראשונה בכתובים רק בשנת 1361. במאה ה-13 נבנתה חומת אבן סביב העיר כדי להגן עליה מהתקפות חוזרות ונשנות של אבירים מהמסדר הטבטוני. אלה ניסו ליצור רצף טריטוריאלי בין מזרח פרוסיה לליבוניה. בשנת 1362 נכבשה העיר בידי אבירים טבטוניים, שהרסו את המצודה במקום.
ב-1404 שוחררה העיר מידי הטבטונים והמצודה נבנתה מחדש. בקרב טננברג ב-1410 הובסו הטבטונים על ידי צבא פולין-ליטא תבוסה מוחצת.
לאחר ניצחון זה איבדה המצודה מחשיבותה האסטרטגית אולם ויטאוטאס הגדול העניק ליישוב זכויות עירוניות (זכויות מגדבורג) ב-1408, מיקומה בצומת דרכי מסחר והיותה עיר נמל (לחוף שני נהרות) גרמו לשגשוג וגידול העיר. ב-1413 הפכה העיר לבירת מחוז טרקאי. ב-1441 הצטרפה העיר להנזה ונפתחה בה נציגות (Kontor). עובדה זו הביאה לגידול משמעותי במסחר בין קובנה לערי ההנזה האחרות. עד המאה ה-16 הוקמו בקובנה בית ספר ציבורי, בית חולים ובית מרקחת. העיר הייתה לאחת המבוססות והמאורגנות באיחוד הפולני ליטאי.
במאות ה-17 וה-18 עברה העיר תקופות של סבל עקב אירועים שונים: בשנים 1661-1655 הייתה תחת כיבוש הצבא הרוסי. ב-1701 היא נכבשה בידי השוודים, המוות השחור ב-1657 ו-1708, ושריפות גדולות ב-1731 ו-1732.

האימפריה הרוסית

בחלוקה השלישית של פולין ב-1795 עברה קובנה לשליטת האימפריה הרוסית.
בשנת 1812 הגיע נפוליאון בראש צבאו לעיר עם תחילת מלחמת רוסיה-צרפת. הוא התקבל בשמחה על ידי הליטאים, שקיוו לסיום הכיבוש הרוסי וקראו לגבעה, עליה עלה כדי לצפות על כוחותיו, בשם "גבעת נפוליאון".
הליטאים בעיר התקוממו פעמיים נגד הממשל הרוסי בהתקוממות נובמבר (1831-1830) ובהתקוממות ינואר (1864-1863).
בשנת 1831 הפכו הרוסים את העיר לבירת הממשל הרוסי. קו הרכבת מפרוסיה לרוסיה עבר בעיר והושלם ב-1862.
על מנת להבטיח את השקט ולמנוע התקוממויות נוספות נשלח חיל מצב גדול לעיר והחל משנת 1879 החלו הרוסים בביצור העיר - שבעה מבצרים ותשע סוללות הוקמו סביב העיר, מבצר שמיני נוסף ב-1889 ותשיעי הושלם ב-1912.
תחנת הכוח הראשונה נחנכה ב-1898.
ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני.

ליטא העצמאית

בפברואר 1918 הכריזו הליטאים על הקמת הרפובליקה הליטאית שבירתה וילנה, גבולותיה עם רוסיה נקבעו ביולי של אותה שנה. אולם בגלל העובדה שבמזרח ליטא, דרומה ובעיר וילנה חי מיעוט פולני משמעותי, נכבשו אזורים אלה בידי פולין והחל מאוקטובר 1920 שימשה קובנה כעיר הבירה הזמנית.
הפיכתה של קובנה לעיר הבירה הביאה להתרחבותה ולשגשוג כלכלי של העיר. ראש העיר הראשון בשנים 1931-1921 יונאס וילאישיסיס (Jonas Vileišis) דאג למודרניזציה רחבת היקף - הכפלת השטח המוניציפלי, תכנון פרברים חדשים, הקמת תשתית מים וביוב, בניית מעל 2,500 מבנים חדשים, הקמת שלושה גשרים מעל הנריס והנמונאס, בניית שלושה בתי ספר וספריות עירוניות, ריצוף של כל המדרכות, הקמת פארקים וכיכרות והנחת התשתית למנגנון ביטוח סוציאלי. כל אלה הפכו את קובנה לעיר אירופאית מודרנית.
בתחום התרבות הוקמו תיאטרון ובית אופרה בעיר והצגת הבכורה של האופרה הועלתה בדצמבר 1920. מופע הבלט הראשון הועלה בתיאטרון ב-1925. התיאטרון לנוער נפתח ב-1933.
בספטמבר 1939 כבשו הסובייטים את השטחים שפולין החזיקה מאוקטובר 1920 (ווילנה בתוכם) והחזירה אותם לליטא. תהליך העברת הבירה מקובנה לווילנה לא הושלם בגלל פלישת הסובייטים ביוני 1940 וסיפוחה של ליטא לברית המועצות.

הכיבוש הסובייטי

מיד לאחר סיפוחה של ליטא לברית המועצות והפיכתה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא החלו הסובייטים ב-15 ביוני בגל מעצרים נרחב, חיסולים והגלייה לסיביר. וילנה הוכרזה כבירת המדינה.
ב-22 ביוני 1941 פלשו הנאצים לליטא כחלק ממבצע ברברוסה. למרות הכרזת עצמאותה המחודשת של ליטא בעיר, גירושם של הסובייטים וניסיון כושל להקים ממשלה ליטאית חדשה הפכה ליטא כולה למחוז בממשל הכיבוש הנאצי אוסטלנד.
בסתיו 1944 כבשו הסובייטים את ליטא מידי הצבא הגרמני הנסוג וליטא חזרה להיות רפובליקה סובייטית סוציאליסטית בברית המועצות עד 1990. הסובייטים הרסו והסירו את כל סממני העצמאות הליטאים בעיר (אנדרטאות, שמות רחובות וכן הלאה).
תחת השלטון הסובייטי הפכה העיר למרכז התעשייתי של ליטא וייצרה כרבע מן התוצר הלאומי של הרפובליקה הסובייטית.
ב-14 במאי 1972 הצית את עצמו בחור בן 19 בשם רומאס קלנטה במחאה על הכיבוש והדיכוי התרבותי הסובייטי. ביום הלוייתו הפגינו רבים ברחובות בעד "חופש לליטא". המיליציה עצרה בתגובה למעלה מ-500 מאזרחי העיר.
בשנת 1988 החלו הליטאים להשיב את סממני העצמאות מלפני המלחמה - שמות רחובות שוחזרו ואנדרטאות הוקמו מחדש.
ב-1991, לאחר שליטא הכריזה על עצמאותה מברית המועצות ובמהלך הפוטש של אוגוסט יצאו רבים מתושבי העיר והקיפו את תחנת השידור בסיטקונאי (Sitkūnai) על מנת להגן עליה בגופם, במידה והצבא הסובייטי יחליט להשתלט עליה. האירוע הסתיים ללא שפיכות דמים עקב כישלון ההפיכה.

קובנה כיום

העיר היא בראש וראשונה מרכז לתעשייה, חינוך ומדע. מיקומה הגאוגרפי במרכז ליטא הופך אותה לצומת הדרכים הגדול ביותר במדינה. לעיר יש חשיבות רבה מבחינה לוגיסטית. העיר מחולקת אדמיניסטרטיבית ל-11 רבעים. בזכות יופייה ואתרים שונים בה העיר היא מרכז תיירותי חשוב.

תחבורה

העיר היא אחד מנמלי הנהר החשובים בארצות הבלטיות.
הכביש ויה בלטיקה (E67) המחבר בין פראג להלסינקי עובר בה.
בגלל העובדה שהעיר בנויה במפגש של שני נהרות נבנו בה 34 גשרים, המחברים בין חלקיה השונים.
את העיר משרתים 16 קווי טרוליבוס ו-49 קווי אוטובוס.
נמל התעופה הבינלאומי של קובנה (KUN) מסוגל לשרת 300,000 נוסעים ולהעביר 100,000 טונות מטען בשנה.
בדרום העיר ישנו נמל תעופה עוד קטן יותר.
תחנת הרכבת של העיר מחברת לוילנה, שאולאי וורשה. הרכבת הליטאית עדיין משתמשת ברוחב המסילה הסובייטי.
פרויקט של האיחוד האירופי לרכבת מהירה (Rail Baltica) במסלול ורשה-קובנה-ריגה-טאלין נמצא בשלבי תכנון, השלמתו מתוכננת לשנת 2015.

חינוך ותרבות

בעיר פועלים חמישה תאטרונים וכמה אוניברסיטאות (למשל אוניברסיטת ליטא למדעי הבריאות). מספר הסטודנטים עומד על כ-50,0000. בעיר מתקיים פסטיבל ג'אז אחת לשנה.

ספורט

כדורסל נחשב לספורט הפופולרי ביותר בליטא. קבוצת הכדורסל בעיר "ז'לגיריס" (Žalgiris) נחשבת לאחת הטובות באירופה. היא זכתה בעבר שלוש פעמים באליפות ברית המועצות בכדורסל. בתקופת עצמאותה של ליטא, בשנת 1999 זכתה באליפות הליגה האירופית. הקבוצה משחקת כיום את משחקי הבית שלה בז'לגיריס ארנה, שהוא אחד מאולמות הכדורסל החדישים והמפוארים באירופה.
בעיר קובנה נולדו כמה מהמפורסמים בשחקני הכדורסל של ליטא כמו ארבידאס סאבוניס, ז'ידרונאס אילגאוסקאס, שרונאס מרצ'ולוניס, ולינאס קלייזה ששיחקו בליגת ה-NBA.
קבוצת כדורגל הטובה בליטא היא FBK Kaunas ואצטדיון הכדורגל הגדול במדינה (מסוגל להכיל 20,000 צופים) שייך לה.

היהודים בקובנה

העיר שימשה מרכז מסחרי חשוב החל מהמאה ה-16, אך בתחילה נאסר על היהודים לסחור ולהתגורר בה. בתחילת המאה ה-18 נוסד בעיר רובע יהודי. בתחילת השלטון הרוסי ב-1795 הייתה יוזמה לגרש את היהודים מהעיר באמצעות פניה לשלטונות, אך הצאר פאבל סירב. במאה ה-19 גדלה הקהילה בקצב מהיר ובשנת 1864 מנתה 16,540 נפש. ב-1850 לערך שימש הרב יהושע לייב דיסקין כרב העיר ובשנות 1864–1896 שימש בתפקיד זה הרב יצחק אלחנן ספקטור. בשנת 1877 הקים הרב נתן צבי פינקל את ישיבת סלובודקה, בפרבר של קובנה (כיום שכונת ויליאמפולה Vilijampolė). ישיבה זו נחשבה לאחת החשובות באירופה ללימוד תורה. בשנת 1879 הקים בה הרב ישראל מסלנט את כולל קובנו, שבו למדו מטובי תלמידיו את שיטתו במוסר, ואחר כך הקימו ברובם ישיבות עצמיות. כולל קובנו נחשב כראשון הכוללים המודרניים.
על פי מפקד האוכלוסין הצארי משנת 1897 היו היהודים הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעיר (למעלה מ-35 אחוז מכלל האוכלוסייה). ובשנות העשרים והשלושים נחשב הדוקטור והעסקן הציוני אבא לפין לראש הקהילה בעיר.
בשנת 1939 מנתה האוכלוסייה היהודית בקובנה כארבעים אלף איש, והיא היוותה כרבע מהאוכלוסייה הכללית שבעיר. האוכלוסייה היהודית נהנתה מחיי תרבות עשירים ביותר ונודעה הן כמרכז תרבותי יהודי, הן כמרכז ציוני והן כמרכז בונדיסטי חשוב. בעיר פעלו קרוב למאה ארגונים שונים, ארבעים בתי כנסת, בתי ספר רבים ביידיש, ארבעה בתי ספר עבריים (ביניהם הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה והגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה), בית חולים יהודי ובתי עסק רבים.
לאחר הכיבוש הרוסי ועד לכיבוש הגרמני נסגרו מוסדות תרבות וחינוך יהודיים ורוב הארגונים היהודיים הוצאו אל מחוץ לחוק. ברית המועצות הטילה משטר חמור בשטח הכבוש וניסתה להגביל כל מי שנתפס כמתנגד לקומוניזם. יהודים ונוצרים רבים גורשו למחנות מעצר בברית המועצות. שבוע לפני הכיבוש הגרמני ב-14 ביוני 1941, הוגלו כמה אלפי יהודים לסיביר. כמה אלפים נוספים שניסו להימלט מהעיר נרצחו בידי אנשים מבני האוכלוסייה המקומית.
בשנת 1940 פעל סגן הקונסול היפני צ'יאונה סוגיהארה בקונסוליה בעיר להנפקת אלפי אשרות יציאה לפליטים יהודים. על מעשהו זה הוענק לו תואר חסיד אומות העולם מטעם יד ושם.

קובנה בשירי לאה גולדברג

לאה גולדברג, ילידת 1911, אמנם נולדה בקניגסברג, אך שנות ילדותה ונעוריה עברו עליה בעיר קובנה. ביתה היה סמוך לעיר העתיקה והיא סיימה את לימודי התיכון בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה. לאחר שהגיעה לארץ בגיל 24 לא איבדה את זיקתה לנופי ילדותה.
בשיר "אילנות" היא כותבת: "אִתכם אני נשתלתי פעמיים/אִתכם אני גדלתי/ אורנים ושורשיי - בשני נופים שונים". היצירה "משירי ארץ אהבתי" מתארת כנראה את זכרונותיה מקובנה ואת מזג האוויר המאפיין את העיר שבה כמחצית מימי השנה יורד גשם ושעות השמש בה מעטות יחסית: "מכורה שלי, ארץ נוי אביונה / למלכה אין בית, למלך אין כתר/ושבעה ימים אביב בשנה/וסגריר וגשמים כל היתר/אך שבעה ימים הוורדים פורחים/ושבעה ימים הטללים זורחים/ושבעה ימים חלונות פתוחים", ובהמשך השיר:"ומעיר לעיר, ממדינה למדינה/אנודה עם שיר ותיבת נגינה/לתנות דלותך הזוהרת." השיר משקף את רגשותיה האמבוולינטים כלפי העיר המשלבים אהבה וגעגועים ("ארץ אהבתי") עם יחס מסויג יותר : "למלך אין כתר","ארץ נוי אביונה", "דלות זוהרת".
בבניין בית ספר התיכון בו למדה בקובנה, נקבע בשנת 2011 לוח זיכרון המציין את היותה בוגרת בית הספר.