google/wiki40b huggingface dataset:
משולש גבולות

מְשֻׁלַּשׁ גְּבוּלוֹת הוא נקודת מפגש בין הגבולות של שלוש מדינות או יחידות מנהליות. נקודת מפגש מסוג זה היא הצורה האופיינית למפגש גבולות, אם כי ישנם מקרים של מפגש של ארבעה גבולות ויותר. פעמים רבות משולש גבולות מסומן באופן מיוחד על ידי הצדדים השותפים לו. אמנת שנגן, שמחילה בקרב המדינות החתומות עליה מדיניות הגירה וביקורת גבולות מתואמת, נחתמה בקרבת העיר שנגן הסמוכה למשולש הגבולות בין לוקסמבורג, צרפת וגרמניה, שלוש מתוך חמש המדינות שחתמו עליה לראשונה.
בעולם כיום יש כ-160 משולשי גבולות בינלאומיים, חלקם יבשתיים וחלקם על פני מקורות מים. ככל שמדינה גובלת ביותר מדינות, כך סביר יותר שהיא תהיה צד במשולש גבולות. הרפובליקה העממית של סין, למשל, גובלת ב-14 מדינות, והיא המדינה היוצרת את מספר משולשי הגבולות הבינלאומיים הרב ביותר בעולם. לישראל שלושה משולשי גבולות בינלאומיים: סמוך להר דב בצפון רמת הגולן עם סוריה ולבנון, על גדות נהר הירמוך בדרום רמת הגולן עם סוריה וירדן וסמוך לכרם שלום עם מצרים ורצועת עזה.
א-תופאח

אַ-תֻּפַّאח (בערבית: حي التفاح – שכונת התפוח) היא שכונה בעיר עזה, צפונית-מזרחית למרכז העיר. מקור השם הוא במספר רב של עצי תפוח שהיו פזורים באזור זה. שטח השכונה כ-3,000 דונם, ובשנת 2011 מנתה אוכלוסייתה 41,500 נפש.
השכונה נחלקת לחצי מערבי וחצי מזרחי. לפני הריסת חומת העיר העתיקה של עזה, הייתה א-תופאח אחד משלושת הרבעים של העיר, לצד א-דרג' וזייתון שהיו מוקפים חומה. א-תופאח תפסה את חלקה הצפון-מזרחי של העיר העתיקה של עזה. ההגייה המקומית של שם השכונה היא אַ-תֻּפֵّאן.
קיומה של השכונה מתועד מזמן התקופה הממלוכית בארץ ישראל במאה ה-13. חלקה הדרומי נקרא "א-דבאע'ה" ברישומי מס עות'מאניים מהמאה ה-16, בהם תוארה כשכונה קטנה ובה 57 בתי אב. בתקופה זו כללה השכונה בית מטבחיים ובתי בורסקאות. באותו זמן נקרא חלקה הצפוני שכונת "בַּנִי עַמִיר".
בשכונה שני מסגדים עתיקים, הקדום מביניהם הוא מסגד אל-אייבכי, שהוקם בסוף המאה ה-13, והשני הוא מסגד איבן מרוואן, שהקמתו הושלמה בשנת 1324 ובקרבתו קיים בית קברות. סמוך לשכונה הוקם בית הקברות הצבאי הבריטי בעזה שבו טמונים 3,691 מחללי מלחמת העולם הראשונה והשנייה.
בשכונה נמצאת הספרייה הציבורית של עזה, ומספר בתי ספר של הצלב האדום. באוגוסט 2009, ארגן החמאס חתונה המונית בשכונה, בה חותנו 450 זוגות, לצד 100 נוספים באירוע מקביל במרכז העיר.
במבצע צוק איתן הפציץ צה"ל את ביתו של מפקד משטרת עזה, תייסיר אל-בטש, בשכונה. בהפצצה נהרגו 17 בני משפחת אל-בטש.
IOS

נגישות ושימושיות

מערכת הפעלה זו ידועה בהיותה מערכת סגורה, המערכת לא מאפשרת שינויים במסך הבית פרט לתמונת רקע. בעוד שבמרבית המערכות האחרות קיימות אפשרויות מגוונות הרבה יותר כמו למשל במערכת אנדרואיד. רבים סבורים שמערכת זו היא הטובה ביותר מכיוון שהיא פשוטה וקלה לתפעול, מנגד, רבים אחרים טוענים שמערכות כמו אנדרואיד של גוגל עדיפה בשל שלל האפשרויות אותן היא מציעה.
תומאס אודיהמבו

ביוגרפיה

תומאס אודיהמבו היה בן שבט הלואו, השוכן על גדות אגם ויקטוריה.
רכש את השכלתו התיכונית במסנו, בית ספר הספר של המיסיון בקניה, אותו סיים ב-1949. הוא היה קפטן קבוצת ההוקי במקום, לקח חלק במקהלה והיה מנהלה ומנצחה. הוא הקים את "החברה הפילוסופית" בבית הספר.
בשנים 1950–1953 למד ביולוגיה באוניברסיטת מקררה (Makerere) בקמפלה, אוגנדה. במקררה ערך את כתב העת למחקרי לשון. עבד ארבע שנים כאנטומולוג במשרד החקלאות של אוגנדה וב-1959 נסע לאנגליה לעשות תואר שלישי. הוא בעל דוקטורט מקווינס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. הוא קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1965, אותו עשה בהדרכת וינסנט ויגלסוורת'. העבודה הניבה ארבעה עשר מאמרים מדעיים. בשנים 1965–1970 לימד זואולוגיה באוניברסיטת מזרח אפריקה בניירובי. ב-1970 הקים את המחלקות לחקלאות ואנטומולוגיה באוניברסיטת ניירובי.
אודיהמבו שאף להקים מרכז מצוינות שבו יחקרו, ירצו וידריכו מומחים לאנטומולוגיה. הוא רתם לחזונו את פרופ' קרל ג'רסי, אבי הגלולה. בשנת 1969 קונסורציום של אקדמיות למדעים את חסותו ליסוד מרכז לחקר החרקים בקניה (בהן האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים). הוא הוקם רשמית ב-1970 ונקרא ICIPE ‏(International Centre of Insect Physiology and Ecology) ובראשו עמד אודיהמבו. במכון נוהלו ומנוהלים מחקרים, נערכות הדרכות והוכשרו למעלה מ-120 דוקטורנטים אפריקאים לאנטומולוגיה. ב-1994, בתום שתי שנות שבתון סולק מהמכון, באותה שנה נערך סמינר לכבוד פרישתו. מחליפו כמנהל המכון היה ד"ר הרן משווייץ
בנוסף למכון היה שותף בהקמתם של שני מוסדות נוספים: בשנת 1983 בטרייסט, איטליה, את האקדמיה העולמית למדעים השלישית ובשנת 1985 בניירובי את האקדמיה האפריקאית למדעים וכיהן כנשיאה עד לשנת 1995. היה מייסד שותף ומנהל של פורום המחקר והפיתוח המדעי באפריקה (RANDFORUM.
הוא גם ייסד הוצאה לאור של ספרי מדע לילדים, תיכון ליד מומבסה וכתב שישה ספרים לילדים.
אודיהמבו הלך לעולמו מסרטן הכבד כשהוא חסר כל בהיותו בן שבעים ושתיים.
אליס ויידל

אליס אליזבת ויידל (בגרמנית: Alice Elisabeth Weidel; ‏נולדה ב-6 בפברואר 1979) היא פוליטיקאית גרמנית ויועצת עסקית. באפריל 2017 נבחרה להוביל את מפלגת הימין אלטרנטיבה לגרמניה (AfD) בבחירות הכלליות בגרמניה 2017, לצד אלכסנדר גולנד. בבחירות זכתה המפלגה ל-94 מושבים בבונדסטאג.

חיים אישיים

ויידל היא לסבית המגדלת עם בת זוג, מהגרת מסרי לנקה, שני ילדים.
קרחון אלווארז

גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1962–1960.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שמו של סגן חוזה א. אלווארז (Jose A. Alvarez) מהצי הארגנטינאי, שהיה חזאי מזג אוויר במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית, בתחנת המחקר אמריקה הקטנה V בשנת 1957.
דוד גוטר

דוד גוטר היה ראש הקומיסאריאט בגטו קרקוב בזמן מלחמת העולם השנייה. ידוע כמשתף פעולה עם הנאצים.
לאחר שליחת ראש היודנראט השני של הגטו, ארתור רוזנצוויג, ומשפחתו אל מותם במחנות ההשמדה, מינו הנאצים (בהנהגת וילהלם קונדה) את גוטר לקומיסר הגטו ואת שמחה שפירא לראש המשטרה היהודית. תקופה זו של שלטונם המשותף בגטו זכורה בידי שורדיו כתקופה האכזרית והקשה ביותר שהייתה בכל שנות השואה. שניהם שיתפו פעולה מלאה עם הנאצים ושירתו נאמנה את וילהלם קונדה, מפני שהאמינו שגרמניה הנאצית תנצח במלחמה.
מתחילת מרץ 1943 החלו כבר הנאצים להודיע לגוטר על רצונם לחסל סופית את הגטו. על אף שהתנגד וניסה לדחות את רוע הגזירה, נקבע תאריך החיסול ליום שבת, 3 במרץ 1943. גוטר ושפירא סייעו באופן מלא לנאצים בזמן החיסול, במסגרתו נשלחו 6,000 מתושבי הגטו אל מחנה העבודה פלאשוב, 1,000 נשלחו למותם באושוויץ ו-2,000 נורו במקום.
לאחר חיסול גטו קרקוב הרסו הנאצים את החומה שהקיפה אותו, והשאירו לאנשי היודנראט והמשטרה היהודית שנותרו בחיים בניין קטן בו התגוררו מספר חודשים. בקיץ, תפס אמון גת, מפקד מחנה פלאשוב, את גוטר ועוזרו והוציא אותם להורג, וב-14 בדצמבר 1943 חוסלו כל אנשי המשטרה היהודית. בכך כלה גטו קרקוב וכל היהודים בתוכו. 

לקריאה נוספת

פליציה קראי, פנים רבות לגבורה - תולדות קהילת קרקוב בתקופת השואה. ירושלים: יד ושם 2002, עמודים 66-69, 98-104.
מאקוטו שינקאי

חייו

שינקאי נולד בעיירה קומי שבמחוז נאגנו, ולמד ספרות יפנית באוניברסיטת צ'והו שבטוקיו. בזמן שעבד כמעצב גרפי בחברת משחקי המחשב Falcom, פרסם שינקאי סרט שחור-לבן קצר של 5 דקות בשם "היא והחתול שלה" (Kanojo to kanojo no neko), שבו תוארו חלקים מחייה של בחורה צעירה מנקודת המבט של החתול שלה. הסרט זכה לביקורות אוהדות, וקיבל את פרס האנימציה הממוחשבת של עמותת DoGA לשנת2000. שינקאי החל בשלב זה לשקול מעבר לתעשיית האנימה. הסרט הבא בבימויו, היה קולו של כוכב (Hoshi no koe) - סרט באורך 25 דקות, בו מסופר על נער ונערה, הנאלצים להיפרד לאחר שהנערה נשלחת להילחם כנגד חייזרים. בשנת 2001, שינקאי פרש מחברת Falcom, והחל לעבוד על סרטו הראשון באורך מלא.
בשנת 2004 יצא לאקרנים ביפן סרטו בן 90 הדקות של שינקאי, בשם "מעבר לעננים, המקום המובטח" (Kumo no mukô, yakusoku no basho). זהו סרט מציאות חלופית, שבו יפן חולקה בין ארצות הברית לבין ברית המועצות, כאשר האי הצפוני ביותר, הוקאידו, נמצא בשליטת ברית המועצות ואילו שאר יפן נתונה תחת שלטון ארצות הברית. השלטונות בהוקאידו בנו מגדל זכוכית ענק, שמטרתו לא ידועה ומעורר חששות בדרום. עלילתו של הסרט עוסקת בשני נערים החיים בחלקה הדרומי של יפן, ומתכננים להגיע בעזרת מטוס למגדל הזכוכית. סרטו הבא של שינקאי, "חמישה סנטימטרים לשנייה" (Byousoku 5 Centimeter), שיצא ב-2007, מורכב משלושה חלקים המקושרים זה לזה, ועוסקים בטקאקי ואקארי, שני תלמידים שהתאהבו אך מתרחקים עם הזמן זה מזה, פיזית ורגשית. לאחר סיום ההפקה של הסרט, שינקאי נפש במשך כשנה בלונדון, וב-2009 חזר ליפן והתחיל לעבוד על סרטו הבא, "הילדים שרודפים אחרי כוכבים" (Hoshi wo Ou Kodomo), שיצא לאור ב-2011. עלילתו של הסרט עוסקת בנערה בשם אסונה ובמורה שלה, ריוג'י מוראסאקי. שניהם יורדים אל עולם תת-קרקעי בשם אגארתה על-מנת להגיע ממנו לעולם המתים ולהחזיר לחיים את שון, נער בו אסונה התאהבה, ואת אשתו של מוראסאקי.
שני סרטיו החדשים ביותר של שינקאי הם, נכון למאי 2017, "גן המילים" (Kotonoha no Niwa), שיצא לאקרנים ב-2013, ו"השם שלך" (Kimi no na wa), שיצא לאקרנים ב-2016. עלילתו של "גן המילים" עוסקת בנער ובאישה בת 27, המתאהבים זה בזה. ב"השם שלך", מתוארים חייהם של מיצוהא, נערה המתגוררת בכפר איטומורי, ובטאקי, נער הגר בטוקיו, שמסיבה לא ידועה מחליפים גופים זה עם זה; ובהופעתו של כוכב שביט בשמי יפן, המשנה את חייהם. בסרט שולבו ארבעה שירים של להקת הרוק היפנית RADWIMPS. "השם שלך" זכה לשבחי הביקורות ולהצלחה כלכלית עצומה, ונחשב לסרט האנימה הרווחי ביותר בכל הזמנים; הסרט זכה בארבעה פרסי האקדמיה היפנית, והיה מועמד לפרס אנני ולפרס אוסקר. נכון ל-2017, מאקוטו שינקאי עוסק כרגע בהפקת סרט חדש.
משה ברגמן

הרב משה ברגמן (תרס"ט, 1909 - י"א בטבת תשל"ח, 21 בדצמבר 1977) היה ראש ישיבת בני עקיבא מירון במירון, ולאחר מכן ראש ישיבת רשב"י בבני ברק.

קורותיו

נולד בירושלים, בן הרב אליעזר ברגמן, מצאצאי הרבנים אליעזר ברגמן, משה נחום ולנשטיין ונחום לעווי. למד בישיבת עץ חיים. נישא לאלטא ליבא רייזיל, בתו של רבי יונה זאב הרשלר מירושלים, ולאחר שנפטרה ממחלת הטיפוס בשנת 1937, נישא בשנית לרחל (נפטרה ניסן תשי"ז). לאחר פטירתה נישא בשלישית לשרה וויץ. 
לאחר נישואיו עסק בהפצת תורה ובארגון שיעורי תורה לבעלי בתים בירושלים. בשנות ה-30 וה-40 כיהן כרב בבתי כנסת שונים בירושלים, ובהם בית הכנסת זהרי חמה. 
בשנת תרצ"ח (1938) התמנה ל"שומר תקנות" של החברה קדישא הכללית של "כוללות האשכנזים" בירושלים. בעקבות זאת פרסם, בשנת תש"א, את ספרו "זיבולא בתרייתא", העוסק בדיני קבורה לפי מנהג ירושלים. הספר זכה להסכמתם של רבני ירושלים, ובהם הרב שמשון אהרון פולנסקי והרב זליג ראובן בנגיס.
לאחר קום המדינה ייסד את התלמוד תורה ביהוד. בשנות ה-50 התיישב במירון. נמנה עם מייסדי ישיבת בני עקיבא במושב מירון. לימים עבר להתגורר בבני ברק והקים בה את ישיבת רשב"י.
נפטר בשנת תשל"ח ונקבר בהר הזיתים בירושלים.

משפחתו

בניו (מאשתו הראשונה) הוא הרב מאיר צבי ברגמן, בן נוסף בשם נחום שנדרס על ידי ערבי סמוך לקבר רחל. בנותיו (מאשתו השנייה): צביה זלטה - אשת הרב יעקב גולדמן, בן האדמו"ר מזוויהל הרב מרדכי גולדמן ואמו של האדמו"ר רבי אליעזר גולדמן מזווהיל בארצות הברית; אסתר - אשת הרב ישראל צבי יאיר דנציגר, האדמו"ר מאלכסנדר.
פרנצ'סקו טאמאניו

פרנצ'סקו טאמאניו (באיטלקית: Francesco Tamagno;‏ 28 בדצמבר 1850, טורינו - 31 באוגוסט 1905, וארזה) היה זמר אופרה איטלקי.

ביוגרפיה

טאמאניו, הטנור הדרמטי המפורסם ביותר בזמנו, נודע בעוצמה היוצאת מן הכלל של קולו - בעיקר ברגיסטר העליון - עד כדי כך, שלא פעם השוו את קולו לחצוצרה. הסוגה המיוחדת של קולו נקראת "טנורה רובוסטו".
טאמאניו נודע בעיקר כאותלו הראשון של ורדי, בהצגת הבכורה בלה סקאלה, מילאנו, בשנת 1887. כמו כן היה גבריאלה אדורנו הראשון בגרסת 1881 של "סימון בוקאנרה", תפקיד לירי פי כמה. עוד אופרות חשובות שבהן שר בביצועי הבכורה היו "הבן האובד" ו"מריון דלורמה" של פונקיילי. כמו כן התפרסם בהופעותיו כראדאמס באאידה, בתפקיד הראשי ב"פוליוטו" וכארנולד בוילהלם טל של רוסיני.
הפריצה הראשונה של אמאניו הייתה בהופעתו הסנסציונית כריקרדו בנשף המסכות של ורדי, בפאלרמו, בשנת 1874. כעבור שלוש שנים הופיע לראשונה בלה סקאלה. במהלך שתים-עשרה השנים האחרונות של המאה ה-19 הופיע טאמאניו לא רק באיטליה, חצי האי האיברי ודרום אמריקה אלא גם בניו יורק, שיקגו ולונדון. בהופעותיו הציב אמת מידה לשירה, שעודנה תקפה גם כיום. מבין הטנורים האיטלקים בעלי הקול ההרואי, שביצועיהם השתמרו על גבי תקליטים, הוא נחשב גם כיום לגדול מכולם. בריאותו התערערה בראשית המאה ה-20 בגלל בעיות בלבו והוא פרש מן הבימה. 
פרנצ'סקו טאמאניו נפטר בגיל 54.

הקלטות

מכלול הקלטותיו של טאמאניו יצאו לאור בתקליטורים בחברת פרל/אופאל (cd 9846). התקליטים המקוריים נעשו בחברת גרמופון & טייפרייטר בשנים 1903 ו-1904 לאחר פרישתו של טאמאניו. הם כוללים קטעים מתוך אותלו.
קמילה דה רוסי

חייה

אין ידיעות על חייה פרט לעובדה, שהמילה "רומאנה", המופיעה על דפי השער של כתבי היד שלה, מעידה על מוצאה הרומאי. ארבע אורטוריות שלה לקולות סולו ותזמורת בוצעו בקאפלה הקיסרית של וינה בין 1707 ל-1710. הן מזכירות בצורה ובסגנון את האורטוריות של אלסנדרו סקרלטי. 
הקיסר יוזף הראשון הזמין אצלה את היצירה הראשונה הידועה שלה, "סנטה ביאטריצ'ה ד'אסטה" (Santa Beatrice d’Este). 
כלי נגינה שימשו את דה רוסי להשגת אפקט דרמטי או לאפיון הדמויות: חצוצרות מייצגות את הלוחם הנבל ב"באטריצ'ה הקדושה ד'אסטה", לאוטה מייצגת את תומתו של אלסיו הקדוש ב"סאנט'אלסיו", וקלמית, שרק שנה קודם לכן הוצגה לראשונה בשימוש תזמורתי בווינה, מייצגת את חלומו הרוגע של אבראמו ב"קורבן אברהם". (Il sacrifizio di Abramo) לפי הכתוב בדף השער של כתב היד, רוסי כתבה הן את הטקסט והן את המוזיקה ליצירה "הבן האובד" (Il figliuol prodigo).

לקריאה נוספת

B.G. Jackson: ‘Oratorios by Command of the Emperor: the Music of Camilla de Rossi’, CMc, no.42 (1986), 7–19
PCR

PCR (ראשי תיבות באנגלית של Polymerase Chain Reaction, "תגובת שרשרת של פולימראז") היא שיטה מעבדתית המשמשת לשכפול מזורז ("הגברה", או "אמפליפיקציה", בעגה המדעית) של מקטעי DNA. 
נהוג להשתמש ב-PCR לסריקה אחר מחלות גנטיות ולביצוע ניתוח השוואתי של DNA מאוכלוסיות שונות, כולל DNA ממינים נכחדים. השיטה חיונית לפענוח פשעים ולקביעת אבהות (ראו גם: זיהוי פלילי). מאז שפותחה על ידי קארי מוליס (שאף זכה בפרס נובל על המצאתו) בראשית שנות ה-80, דחפה את הביולוגיה מולקולרית בצעדי ענק לעבר מעמדה הנוכחי, זאת בעיקר בזכות הקלות והפשטות שבה ניתן להגביר כמויות זעירות של גן נתון פי מיליארדים ובזמן של מספר שעות.

עקרונות הפעולה של ה-PCR

עקרון הפעולה של המכשיר כולל 3 שלבים בכל מחזור: פרימה (Denaturation; דנטורציה בחום), איחוי (Annealing) של תְּחָלִים (פּריימרים) מתאימים לקצוות המקטע שאותו רוצים לשכפל והארכה (Elongation) באמצעות אנזים DNA פולימראז העמיד לחום, המכונה Taq DNA פולימראז. המכשיר חוזר על שלבים אלו, של מחזור ההכפלה, כמה עשרות פעמים (בדרך כלל 25-30), עד להגברה המבוקשת של המקטע.
יעילותו הרבה של המכשיר טמונה ביכולתו לשנות את הטמפרטורה במבחנות במהירות רבה, בזמנים קצובים, ברציפות ולאורך זמן. הפרימה נעשית בדרך-כלל בחום של כ-95 מעלות צלזיוס, האיחוי נעשה בטמפרטורה של כ-50 מעלות צלזיוס (בהתאם לאורך ולהרכב התחלתיים) וההתארכות בטמפרטורה של כ-75 מעלות צלזיוס (שהיא טמפרטורה אופטימלית עבור האנזים Taq דנ"א פולימראז), וחוזר חלילה. 
האנזים Taq פולימראז בודד לראשונה מהחיידק העמיד לחום Thermus aquaticus, ומכאן שמו. לפני מציאת האנזים שכפול דנ"א במעבדה היה מורכב ומסורבל בהרבה ודרש החלפה של הפולימראז אחרי כל מחזור, וזאת בשל הפרשי הטמפרטורות הנדרשות לפתיחת הגדילים ולחיבורם לרצף החדש שהורסות את הפולימראז. מאחר שלכל אורך התהליך מתבצעת בו זמנית פתיחה וסגירה של גדילים השכפול מתבצע במשך דורות רבים וללא הפסקה ולכן לאורך כולו יש תהליכים חופפים. קארי מוליס הוא שמצא את האנזים, לאחר שנמצאו אורגניזמים שחיים במעיינות חמים מסוימים, והוא הבין שה-DNA של אורגניזמים אלה משוכפל למרות הטמפרטורה הגבוהה.

כמות התוצרים

בהנחה של יעילות מקסימלית, בכל מחזור מוכפל מספר העותקים במבחנה פי 2. לכן, אם מתחילים עם עותק אחד, הוא ייתן בסוף המחזור הראשון שני העתקים, בסוף המחזור השני ארבעה העתקים, בסוף המחזור השלישי יהיו שמונה, וכך הלאה. הגברה כזאת מכונה הגברה מעריכית. אם מספר הסיבובים הוא n, מספר העותקים יהיה ב- . זה גידול מהיר מאד; לדוגמה, לאחר 30 סיבובים, מספר הגנים במבחנה מוגבר פי יותר ממיליארד. 
עם זאת, ההגברה אינה מושלמת שכן ישנם גורמים המגבילים את התהליך, כמו יכולת האנזים לבצע את השכפול שפוחתת עם הזמן ומספר הנוקלאוטידים, שכשיגמרו במבחנה הגידול יתמתן ויעצר.

תוצרים

התוצר של ה-PCR שמכונה אמפליקון הוא גן מוגבר פי מיליארדים, שיכול לשמש לליגציה (החדרת המקטע לפלסמיד כדי לעשות לו טרנספורמציה לחיידקים) או לקביעת רצף של גן.
אחותנו הקטנה

עלילה

שלוש אחיות: סאצ'י קודה בת ה-29 (הרוקה אייסה), יושינו קודה בת ה-22 (מאסמי נגאסווה) וצ'יקה קודה בת ה-19 (קאהו). הן גרות בבית בעיירה קמקורה שאותו השאירה להן סבתן. יום אחד הן מקבלות ידיעה על מות אביהן. כשהיו צעירות התגרשו הוריהן ואביהן עזב אותן. הן לא ראו את אביהן במשך 15 שנים. לאחר שקיבלו את ההודעה על מות אביהן, הן הולכות ללוויה ושם הן פוגשות את אחותן למחצה סוזו אסנו בת ה-14(סוזו הירוסה) שלה אין אף אחד שידאג לה. האחות הגדולה סאצ'י מזמינה אותה לגור איתן.

הפקה

הסרט הופק על ידי אולפני הטלוויזיה פוג'י, שוגקוקאן, טוהו ותאגיד גאגא. הפקת הסרט החלה ביולי 2014.
תעודת זונדר

היסטוריה

פרוטוקול משנת 1919 (תעודת זונדר) פורסם לראשונה בעיתון פוסטמייס האסטוני (מהדורת הבוקר) ב-31 בדצמבר 1919. פוסטים פירטו כיצד נמצא הטקסט העברי המקורי מכיסו של שונדרב, מפקד הגדוד הבולשביקי היהודי בגדוד 11 של רובה, שנהרג בפעולה בלילה שלפני ה -9 בדצמבר. באותה עת היה פוסטמייס בבעלותו של ג'אן טוניסון, פוליטיקאי לאומני אסטוני.
הטקסט הופיע ב -5 בפברואר 1920 בעיתון הרוסי "ברלין". (Prizyv)פריזיבי תיאר אותו כ"מסמך מעניין". מאוחר יותר הוא שוכן בנספח של מהדורה מורחבת בשפה האנגלית של "הפרוטוקולים של זקני ציון", שפורסמה ב -1934 על ידי הוצאת הספרים הפטריוטית, שפועלת מתוך תיבת דואר בשיקגו, אילינוי.
ארנון תורן

ארנון תורן (נולד בשנת 1957) הוא מנכ"ל קבוצת קניוני עזריאלי מקבוצת עזריאלי.

ביוגרפיה

ארנון נולד בחיפה ולו אח אחד, בשירותו הצבאי היה לוחם בחיל הים. בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים. 
ב-1990 הצטרף לקבוצת עזריאלי לאחר מספר שנות עבודה בתחום ניהול כח אדם במלונאות. 
במהלך השנים שימש בתפקיד סמנכ"ל השיווק של הקבוצה, מנכ"ל מרכז עזריאלי בתל אביב ומנכ"ל חטיבת המשרדים בקבוצה, ודירקטור בחברות סונול, סופרגז וגרנית הכרמל.
במסגרת תפקידיו היה שותף להקמת ושיווק קניון ירושלים במלחה, מרכז עזריאלי בתל אביב – הקניון והמגדלים ומרכז עזריאלי חולון. בשנת 2013 מונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת הקניונים, המונה ארבעה-עשר פרויקטים ועוד ארבעה בתהליכי הקמה, בנוסף לתפקידו כמנכ"ל חטיבת המשרדים. 
כיום מתגורר במבשרת ציון, נשוי לרויטל ואב לשלוש בנות.
גלי אלון

קורות חייה

גלי אלון נולדה בלונדון וגדלה בניו יורק ואחר-כך בניו ג'רזי שבארצות הברית עד שהייתה בת 12, אז שבה עם הוריה לישראל. שם למדה פסנתר, חליל צד, ריתמיקה, תאוריה ושרה במקהלות. המוזיקה שספגה סביבה בגילאים אלה הייתה מוזיקה אמריקאית כמו ג'אז, סול, פולק, מוטאון ופופ. האזינה לאמנים כמו אלה פיצג'ראלד, נינה סימון, פרנק סינטרה, נאט קינג קול, בילי הולידיי, טינה טרנר, סטיבי וונדר, ריי צ'ארלס, קרול קינג, ג'וני מיטשל ומייקל ג'קסון.
בהיותה בת 14 למדה במגמת מוזיקה בתיכון "מטרו ווסט" ברעננה, התקבלה כפסנתרנית, אבל במהרה הפכה לזמרת הג'אז של המגמה. בצבא שירתה כמפעילת מחשב במא"מ. כעבור חצי שנה הצטרפה כזמרת לצוות הווי ובידור בחיל הקשר, בו שירת גם הראל סקעת. בתום שירותה הצבאי למדה במגמת ביצוע ג'אז בבית ספר רימון. באותה תקופה השתתפה כסולנית במספר הרכבים, עם איריס פורטוגלי, אילן סלם, עמיקם קימלמן ודני גוטפריד, בפסטיבלים ואירועים שונים.
גלי אלון עשתה תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבדה במשך ארבע שנים במסעדת "פרונטו" של רפי אדר ולקחה חלק בערבי השירה שנערכו במקום אחת לחודש ונתנו במה ליוצרים צעירים. שם שרה ג'אז והכירה את שלום חנוך, שהיה בין באי המקום ודירבן אותה לכתוב, זו הייתה תחילת דרכה כיוצרת. בתהליך הכתיבה ליוו אותה שלום חנוך, צרויה להב אצלה למדה כתיבת טקסטים ורחל הוכמן, שהייתה מורתה לפיתוח קול. רחל הוכמן החלה לשלוח לה תלמידים שילמדו אצל גלי פיתוח קול והכירה לה את אסף אמדורסקי, שהפך למפיק ומעבד אלבום הבכורה שלה. גלי אלון הוציאה תקליט בשם "בין לילה ליום" (בספטמבר 2011) בו היא כתבה את המילים והלחן של כל השירים בתקליט, למעט שיר אחד, "מנהטן", שאת הטקסט שלו כתב נתן יונתן והשיר "בזמן האחרון", שאת הלחן שלו חיבר רועי פרייליך, והיא שרה בו ומנגנת בפסנתר.
הרפרטואר המוזיקלי של אלון משלב בין השורשים המוזיקליים ה"אמריקאיים" עליהם גדלה והתחנכה, לבין הסגנון הג'אזיסטי אותו רכשה ופיתחה בשנותיה ברימון.
גלי אלון מתגוררת בתל אביב ועובדת לפרנסתה כמדריכה קולית. היא עובדת, בין היתר, עם אנסמבל "ציפורלה" ועם "מיומנה" ומלמדת במחלקה לתיאטרון בבית הספר "מנשר". בנוסף לעבודתה כמדריכה קולית, החלה להפיק שירה באלבומים של אחרים. כיום היא כותבת חומרים להפקת אלבום שני באנגלית.
גלי אלון נשואה לשחקן אורי יניב ולהם שני ילדים.
נוסח השליחים

נוסח השליחים (בלטינית: Symbolum Apostolorum או Symbolum Apostolicum הוא הצהרת אמונה נוצרית עתיקה, אחת הקאנוניות ביותר בנצרות כולה. משמש זרמים רבים בנצרות למטרות ליטורגיות וקטכיות. השימוש הרב ביותר בנוסח זה נעשה בקרב הזרמים המערביים, ובכלל זה בכנסייה הלטינית, הכנסייה העיקרית בכנסייה הקתולית, וכן באנגליקניזם ובלותרניזם. כנראה, שמה של גרסה זו של הקרדו נובע מהמסורת מן המאה ה-5 שלפיה כל אחד משנים-עשר השליחים הכתיב חלק מתפילה זו תחת השפעת רוח הקודש לאחר הפנטקוסט. נוסח השליחים מחולק באופן מסורתי לתריסר משפטים.

טקסט בלטינית

Credo in Deum Patrem omnipotentem, Creatorem caeli et terrae,

et in Iesum Christum, Filium Eius unicum, Dominum nostrum,

qui conceptus est de Spiritu Sancto, natus ex Maria Virgine,

passus sub Pontio Pilato, crucifixus, mortuus, et sepultus,

descendit ad ínferos, tertia die resurrexit a mortuis,

ascendit ad caelos, sedet ad dexteram Patris omnipotentis,

inde venturus est iudicare vivos et mortuos.

Credo in Spiritum Sanctum,

sanctam Ecclesiam catholicam, sanctorum communionem,

remissionem peccatorum,

carnis resurrectionem,

vitam aeternam.

Amen.

טקסט בעברית

אני מאמין באלוהים האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ,

ובישוע המשיח, בנו יחידו, אדוננו,

שהורה מרוח הקודש. נולד למרים הבתולה;

התענה תחת פונטיוס פילאטוס; נצלב, מת ונקבר.
ירד שאולה, קם מבין המתים ביום השלישי
 
ועלה השמיימה. יושב לימין האב, אל שדי.
 
משם יבוא לשפוט את החיים ואת המתים.

אני מאמין ברוח הקודש,
 
בכנסייה כוללת קדושה, באחדות הקדושים,

במחילת החטאים,

בתחיית הגוף
 
ובחיי הנצח.
אמן
התרבות המושאבית

התרבות המוּשָאבִּית (גם מֻשַאבִּית) היא תרבות ארכאולוגית לבאנטית בת התקופה האפיפלאוליתית של ציידים־לקטים. אתריה נמצאים בחצי האי סיני, בנגב ובדרום ירדן. בני התרבות המושאבית יצאו ממצרים, כפי הנראה מדלתת הנילוס, והגרו לסיני. נהוג לתארך את ימי התרבות לשנים 14,500 עד 11,000 לפני ימינו, ולה שני שלבים. בנות זמנה של התרבות המושאבית הן התרבות הכבארית הגאומטרית (עד 12,800 לפני ימינו) והתרבות הנאטופית המוקדמת.
התרבות קרויה אחר ואדי מושאבי והבסיס לזיהויה כצפון אפריקנית טמון בצורת כלי הצור האופייניים לה, הלהבונים הקמורים וחודי לַה מוּעִילָה (Arched-back Bladets; La Mouillah Points), כמו גם אופן הכנתם, טכניקת הנקר המיקרוליתי (Microburin Technique). נוסף לאלו, מיקרוליתים משולשיים שוני צלעות נמצאו באתרים מושאביים.
המושאבים הגיעו לסיני בעת של נוחות אקלימית שהתאפיינה בריבוי משקעים והתחממות מתונה. נינוחות זאת הובילה, אולי, לריבוי אוכלוסייה. אי לכך, המושאבים, כמו תרבויות אחרות, ניסו לנצל את האזורים אשר מזג האוויר החדש אפשר את יישובם. בהגיעם לסיני ולנגב, פגשו בני התרבות המושאבית בכבארים הגאומטריים. נמצאו דוגמאות לאתרים מושאביים שנבנו על גבי אתרים כבאריים ולהפך. הרקע המושאבי האפריקני הקנה להם, כפי הנראה, את יכולות ההישרדות לנוכח הקשיית התנאים האקלימיים בתקופת הדריאס הצעיר. התחרות על מקורות המזון אשר פחתו גם כך בגין המשבר האקלימי, כנראה הביא להכחדת הכבארים הגאומטריים בדרום.
בזמן שהכאברים נעלמו גם מהנוף הצפוני של הארץ, המושאבים והשפעתם הוסיפה לשרוד. לתרבות הרַמוֹנִית, לדוגמה, קשר חזק למושאבים. הרמונים, כך נראה, אמצו מאפיינים אזוריים. מנגד לאבותיהם המושאביים, הם נהגו להתגורר באזורים גבוהים, וסגלו לעצמם כלי צור חדש, החוד הרמוני (Ramonian Point). להם אופייניים גם הלהבונים המשובררים הקטומים אלכסונית וסהרוני חֶלְוַואן (Helwan Lunates).
בתרבות המושאבית קשורות מספר סברות. אחת מהן, סברה אשר טוענת כי הם למעשה פיתוח של התרבות הניצנית האזורית, מטילה ספק ברקע הצפון אפריקני. סברות אחרות קושרות אותם לצמיחת הנאטופים, ומאוחר יותר הגירה חוזרת לתוך מצרים, היכן שהם עמדו מאחור התרבות הבדרית. סברה אחרת גורסת כי הם ייבאו את אבני ההשחזה לתוך הלבאנט.
קרב החסידה והנשר

תיאור

ההדפס "קרב החסידה והנשר" נוצר בשנת 1967 בטכניקה של הדפס עץ. ההדפס מציג נשר עף עם צפורניים שלופות וחסידה דולקת בעקבותיו. להמן בחר לעוות את נקודת המבט והציפורים בו מתוארות מנקודת מבט גבוהה, המשטיחה את התיאור ומדגישה את המשטחים הגאומטריים שבהדפס. להמן גם מנגיד בין שתי הציפורים על ידי יצירת עימות טונאלי בין הנשר השחור לחסידה הלבנה.
גדעון עפרת ראה בהדפס ביטוי לתחושת ההזדהות של להמן בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים ומהווה מעין אלגוריה של ניצחון החלש על פני החזק.
תצלום היצירה הופיע בלקסיקון האמנים "Isart" ‏(1975) ובספר "100 שנות אמנות הדפס בישראל" (2015). פלטת העץ של ההדפס, שמקורה בעיזבון האמן, נמצאת כיום באוסף סדנת ההדפס ירושלים.