מין אנאלי

מין אנאלי הוא פעילות מינית הכוללת גירוי של פי הטבעת והרקטום (בלטינית: Anus).‏ במקרים רבים משמש המונח לתיאור פרקטיקה מינית המשלבת החדרה של הפין או של אביזר מין לתוך פי הטבעת של השותפה או השותף למגע המיני. המונח "מין אנאלי" עשוי לתאר כל גירוי מיני של האזור האנאלי – גירוי המתבצע באמצעות היד והאצבעות, באמצעות מין אוראלי או כמשגל אנאלי. מין אנאלי עשוי להיות הדרך העיקרית ליחסי מין, או להילוות לדרכים אחרות של גירוי מיני. על אף שמין אנאלי נתפס לעיתים כייחודי להומוסקסואלים, אין כך הדבר, וזוגות הטרוסקסואלים מתנסים בו אף הם; במחקר שנערך בשנת 2009 בקרב סטודנטים בארצות הברית, רובם הטרוסקסואלים, העיד אחד מכל ארבעה נחקרים כי התנסה במין אנאלי.
בשל ריבוי כלי דם באזור פי הטבעת, הוא רגיש במיוחד למגע ונחשב לאזור אֵרוֹגני (רגיש לגירוי מיני). נשים וגברים רבים רואים במין אנאלי פעולה מענגת ומהנה, ואף יכולים להגיע באמצעותו לאורגזמה (אצל גברים – דרך גירוי של בלוטת הערמונית, ואצל נשים – בשילוב של גירוי הדגדגן וגירוי פנימי של נקודת ג'י על ידי גירוי הדופן האחורי של הנרתיק); ואולם יש שנרתעים ממנו ומחשיבים אותו ללא-נעים ואף למכאיב ביותר. בקרב גברים המקיימים מין אנאלי, בין עשירית לרבע מדווחים על כאב מסוים באופן קבוע, וכשני שלישים מדווחים שכאב זה בעת חדירה הוא הבעיה העיקרית בחיי המין שלהם. בקרב נשים, חלקן מדווחות כי מין אנאלי נמנה עם הפרקטיקה המינית שהכי פחות מועדפת עליהן, בעקבות סוגיית הכאב. נמצא שחוויית הכאב מושפעת באופן ניכר מגורמים פסיכולוגיים, וכן מטכניקה. מאחר שהקרום הרירי של הרקטום מייצר מעט מאוד חומר סיכה טבעי, נהוג להשתמש בעת משגל אנאלי בחומר סיכה.
מין אנאלי נחשב למגע מיני הנושא סיכונים משמעותיים; מין אנאלי לא-מוגן (ללא שימוש בקונדום) הוא המסוכן ביותר מבין כל הצורות של יחסי מין. הסיכונים נובעים מהפגיעוּת של הרקמות: חדירה אנאלית עלולה לגרום לקרע ולדימום של הרקמות הרכות ולפגוע בשרירי הרקטום. בנוסף, מין אנאלי יכול לגרום להעברה של מחלות מין.
כמו מין אוראלי, גם מין אנאלי נחשב בישראל מבחינת הדין הפלילי ל"מעשה סדום", שלעניין סימן ה' בחוק העונשין העוסק בעבירות מין, מוגדר כ"החדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לפי הטבעת של אדם, או החדרת איבר מין לפיו של אדם." לפי סעיף זה, כאשר פעולה זו נעשית בקטין מתחת לגיל 16, או שלא בהסכמה, או תוך ניצול יחסי מרות, היא מהווה עבירה פלילית. המונח "מעשה סדום" משמש לעיתים גם ככינוי גנאי לביצוע יחסי מין שלא לצורכי רבייה, ושימוש זה נגזר ממקורות נוצריים. במדינות רבות יש הגבלות על מין אנאלי, או על כל מין "שלא כדרך הטבע". מקור החוקים האלו בהשקפה שרק משגל מהסוג המאפשר רבייה הוא לגיטימי.

אנטומיה וגירוי

התרחבות והתכווצות פי הטבעת נעשית על ידי שרירי הסוגר (sphincter) החיצוניים והפנימיים – ממברנה רגישה למגע, שבה נמצאים קצות עצבים רבים. ריבוי כלי דם ועצבים באזור פי הטבעת והרקטום הופכים אותו למקום רגיש במיוחד ולפיכך למקור עוררות מינית ולתחושות הנאה או כאב.

נשים

מרבית הנשים יכולות להגיע לאורגזמה רק דרך גירוי של הדגדגן והאזור שסביב לו, ואלה נחשבים למרכז העיקרי של העונג המיני בקרב נשים. עם זאת, מלבד הימצאות קצות העצבים באזור הרקטום ופי הטבעת, ההסבר הפיזיולוגי להנאה ממין אנאלי בקרב נשים קשור גם לכך שלדגדגן יש מעין "רגליים", שהן שלוחות עצביות הנמתחות מאזורו דרך שפתי הפות אל עבר אזור הרקטום. "נקודת ג'י" (או "נקודת גרפנברג") היא אזור קטן בגוף האישה הנמצא בדופן הבטנית של הנרתיק, מאחורי עצם הערווה וסביב השופכה. הסברה היא כי נקודת ג'י קשורה מבחינה עצבית לדגדגן באמצעות אזורים שניתן להשפיע עליהם באמצעות גירוי אנאלי. לפי ד"ר אילן בירן, מנהל מרכז "מיניות" הישראלי, ישנם חוקרים המכנים בשם "נקודת יוּ" את האזור המעוצבּב והרגיש לגירוי ברקטום ובדופן האחורי של הנרתיק, שאותו ניתן לגרות מינית בחדירה אנאלית.

גברים

גברים יכולים לחוש גירוי מיני אנאלי כתוצאה מחיכוך של פין או אביזר מין בבלוטת הערמונית (נקראת גם "נקודת ג'י הגברית", או "נקודת פּי" (P), מלשון "פרוסטטה"), חיכוך העובר דרך המחיצה האנאלית. בחלק מהמקרים, תחושת עונג מגירוי כזה יכולה להוביל לאורגזמה. בלוטת הערמונית ממוקמת בסמוך לרקטום והיא נחשבת לגרסה הומולוגית גדולה ומפותחת יותר של בלוטת סקין (Skene's gland) הנשית, אשר על פי ההערכות, קשורה לנקודת ג'י הנשית.
מרבית הסקרים, בעיקר אלו שנערכו בארצות הברית, מצביעים על כך ששיעור הגברים המעוניינים לחדור לפי הטבעת גדול משיעור הנשים המעוניינות שיחדרו אליהן. הסיבה הפיזיולוגית לכך היא שהשריר החובק את פי הטבעת (anal sphincter) מתכווץ בעת גירויו וגורם לחביקה הדוקה של הפין החודר; גברים המעדיפים חביקה יותר חזקה על הפין, ובעיקר כאלה שבנות זוגם סובלות מרפיון הנרתיק, יעדיפו חדירה אנאלית.

מגבר לאישה

ישנם גברים הטרוסקסואלים המעדיפים להיות אקטיביים בעת יחסי מין אנאליים עם אישה, כיוון שפי הטבעת הדוק יותר מהנרתיק. יחסן של נשים לכך משתנה: בעוד עבור חלק מהנשים מין אנאלי הוא מכאיב ולא נעים, נשים אחרות רואות אותו כמענג ואף מעדיפות אותו על מין וגינאלי. במחקר שבחן מין אנאלי בקרב הטרוסקסואלים, העידו נשים כי גירוי של כמה אזורי עוררות מינית בו-זמנית מאפשרים להן ליהנות מיחסי מין אנאליים בפחות חוסר-נוחות בהשוואה לחדירה אנאלית בלבד. נשים אשר חוו אורגזמה במהלך חדירה אנאלית דיווחו כי מדובר בחוויה כלל-גופית, וזאת בשונה מאורגזמה שמקורה בגירוי של הדגדגן בלבד.
במהלך חדירה אנאלית של גבר לאישה, הסיכון הבריאותי עבור האישה גדול מהסיכון המקביל עבור הגבר. מבחינה בריאותית, בהשוואה למין וגינלי, ביחסים אנאליים הסיכון לפציעת הפרטנרית גדול יותר, וכך גם הסיכון להידבקות בנגיף ה-HIV‏.
עם זאת, מין אנאלי שאינו משולב במין וגינלי נחשב לפעילות מינית הנושאת סיכוי נמוך מאוד לכניסה להיריון (אלא אם נוזל הזרע מגיע בדרך כלשהי לפתח הנרתיק). בקרב אוכלוסיות מסוימות נפוץ שימוש בפרקטיקה זו כאמצעי למניעת הריון, בייחוד בהיעדר אמצעי מניעה אחרים. מומחים מייעצים לזוגות המתנסים במין אנאלי לנקוט באמצעים כגון שימוש בחומר סיכה על מנת למנוע פגיעה באזור הרקטלי, ולהשתמש בקונדום על מנת להימנע מהעברה של מחלות מין.
חדירה אנאלית של גבר לאישה נתפסת לעיתים כמשמרת את הבתולים, שכן היא אינה עלולה לגרום לקרע של קרום הבתולים. בקרב הטרוסקסואלים, הרעיון של "בתולים טכניים", הכולל התנסות במין אוראלי ואוננות הדדית, מתייחס אך ורק לחוסר התנסות במין וגינלי. החל מראשית שנות ה-90 הפך רעיון ה"בתולים הטכניים" פופולרי בקרב בני נוער רבים בארצות הברית.

שכיחות

בשנת 2010 ערך המרכז לקידום חיי מין בריאים באוניברסיטת אינדיאנה את המחקר הגדול מסוגו מאז 1992, אשר במסגרתו נבדקו 5,865 אמריקאים, והוא פורסם ב"Journal of Sexual Medicine". טווח הגילים של המשתתפים היה מנערים בני 14 ועד קשישים בני 94. מהמחקר עלה כי גברים ונשים רבים יותר מקיימים מין אוראלי ומין אנאלי, וכי שיעור מקיימי המין האנאלי עלה מ-25%-20% בשנות ה-90 לכ-40% בתוך שני עשורים, כשהמספרים גבוהים יותר אצל הגברים והנשים הצעירות.
בשנת 2009 פרסמה החוקרת קימברלי ר' מקברייד (McBride) בכתב העת הרפואי "The Journal of Sex Research" דוח אשר קבע כי שינויים בנורמות החברתיות עשויים להיות גורם משפיע בתדירות ההתנסות של הטרוסקסואלים במין אנאלי, וכי יש משמעות לתפיסת הפרקטיקה כ"אקזוטית" ברפרטואר המיני של חלק מההטרוסקסואלים. החוקרים גרסו כי "עבור מספר מסוים של הטרוסקסואלים, מין אנאלי הוא מענג, מרגש, ונתפס כאינטימי יותר ממין וגינלי". מקברייד ושותפיה למחקר בדקו מין אנאלי ללא חדירה בקרב 1,299 גברים ו-1,919 נשים שהתנסו בכך, ומצאו כי 51% מהגברים ו-43% מהנשים ביצעו מין אנאלי ללא חדירה, אלא בשילוב של מין אוראלי, מין ידני או שימוש באביזרי מין. עוד מצאו החוקרים כי מרבית הגברים (631) ומרבית הנשים (856) שנבדקו ודיווחו על התנסות במין אנאלי לפחות פעם אחת במהלך השנה שקדמה למחקר, היו במסגרת מערכת יחסים מונוגמית: 69% ו-73% בהתאמה.
מחקר שנערך בשנת 2007, אשר בחן התנסות במין אנאלי בחתך לפי גילאים, מצא כי 34% מהגברים ו-30% מהנשים התנסו במין אנאלי, ואחוז המשיבים על כך בחיוב היה גבוה משמעותית בין הגילאים 20 ל-24, והגיע לשיא בגילאי 30 עד 34.‏
סקר שערך המרכז לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית בשנת 2005 מצא שכיחות הולכת וגוברת בדיווחים של זוגות הטרוסקסואלים המקיימים מין אנאלי של גבר לאישה. תוצאות הסקר הראו כי 40% מהגברים ו-35% מהנשים בגילאי 25 עד 44 דיווחו כי התנסו במין אנאלי. זאת לעומת תוצאות סקר זהה משנת 1992, אשר העלו כי רק 26% מהגברים ו-20% מהנשים בגילאי 18 עד 59 דיווחו על התנסות כזו. סקר נוסף, שנערך בשנת 2008, התמקד באוכלוסייה צעירה של 1,350 נערים ונערות בגילאי 15 עד 21. מהסקר עלה כי 16% מהנשאלים התנסו במין אנאלי לפחות פעם אחת במהלך שלושת החודשים שקדמו לסקר, כאשר ב-29% מהפעמים נעשה שימוש בקונדום.
נתוני השכיחות של התנסות במין אנאלי מושפעים מנתונים דמוגרפיים, אזוריים, לאומיים ותקופתיים. לדוגמה, מסקר שנערך בצרפת בשנת 2001 בקרב 500 נשים, עלה כי 29% מהן התנסו במין אנאלי וכי שליש מהן דיווחו כי נהנו מכך. לעומת זאת, סקר שנערך בקוריאה הדרומית בשנת 1999 בקרב 586 נשים, הראה כי רק 3.5% התנסו במין אנאלי. נתוני השכיחות הנוגעים להתנהגות מינית יכולים גם להשתנות עם הזמן. מסקר שערך אדוארד או. לאומן (Laumann) בשנת 1992 עלה כי 20% מההטרוקסקואלים התנסו במין אנאלי מגבר לאישה. לעומת זאת, הסקסולוג אלפרד קינסי, שפעל בשנות ה-40, מצא נתונים של 40% באותה התקופה. מחקר שנערך באוניברסיטה של קולומביה הבריטית בשנת 2005 קבע נתונים של בין 40% ל-50%.‏ לעומת זאת, לפי האתר של אוניברסיטת קולומביה, "מחקרים מראים שכרבע מהזוגות ההטרוסקסואלים התנסו במין אנאלי לפחות פעם אחת, וכ-10% מקיימים משגל אנאלי באופן קבוע".
סקר שנערך בישראל בשנת 2008 הראה כי בקרב הגברים 64% התנסו במין אנאלי, לעומת 32% אצל נשים

מאישה לגבר

חדירה אנאלית של אישה לגבר מכונה "פֶּגִינג" (מאנגלית: Pegging), והיא מתבצעת באמצעות "סטרפ-און" (strap-on) – סוג של דילדו המחובר לרתמה המולבשת על המותניים. המילה "פגינג" היא תחדיש שנטבע על ידי הסופר והעיתונאי האמריקאי דן סאוואג', בעל טור בשם "Savage Love" המתפרסם בעיתונים בארצות שונות. סאוואג' פעל לקידום הפרקטיקה והשיח סביבה, והפציר בקוראיו "להתנסות בה לפחות פעם אחת בחייהם".
מלבד המניעים הפיזיים של מין אנאלי, יש המייחסים להנאה של גברים מפגינג היבטים פסיכולוגיים. הסברים אלו מצביעים על אלמנט הכניעה המאפיין את הגבר הפסיבי לעומת האישה האקטיבית כמסב הנאה לגברים מסוימים. ב-BDSM יכול פגינג להיות חלק מאמצעי להבעת שליטה נשית.

לפגינג היו התייחסויות בתרבות הפופולרית. בפרק השישי של העונה השנייה בסדרה "העשב של השכן" מוצג אנדי בוטווין כאשר אישה שאיתה הוא מבקש לשכב דורשת ממנו להתנסות עמה בפגינג; סצנה דומה מוצגת גם בקומדיית המצבים הבריטית "פיפ שואו". בקולנוע, בסרט הקומדיה "זאק ומירי עושים פורנו" משנת 2008 מוצגת סצנה של פגינג בין שתיים מהדמויות. התייחסות מוקדמת לפרקטיקה המינית ניתן למצוא בספרו של ויליאם ס. בורוז "ארוחה עירומה" משנת 1959. בישראל הופיעה הפרקטיקה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "ג'וני ואבירי הגליל", בכיכובו של אושרי כהן.

גברים

אף על פי שמין אנאלי מזוהה עם הומוסקסואליות ועם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים עוד מתקופת יוון העתיקה ותקופות מוקדמות בתרבויות אחרות בהיסטוריה, גברים הומוסקסואלים רבים אינם מקיימים יחסים אנאלים מסיבות שונות: יש התופסים אותו כמשפיל עבור הצד הנחדר, יש הרואים בו חיקוי לא הולם למין הטרוסקסואלי, ויש כאלה הסבורים כי הוא מהווה סיכון בריאותי מיותר, שכן ניתן להגיע לסיפוק מיני הדדי גם בלעדיו. ישנם גברים רבים הרואים במעשה החדירה האנאלי ככזה הגורם לפמיניזציה (נִישוּי) של אחד הצדדים, כזו שאינה תואמת את דימוי הגוף הגברי ואת הגבריות, שכן חדירה מזוהה במקרים רבים עם נשיות.
בטרמינולוגיה העברית של קיום יחסי מין אנאליים בין גברים נהוג להשתמש במונחים "אקטיביות" ו"פסיביות" (באנגלית: Top ו-Bottom). הצד החודר מכונה "אקטיבי" או "Top", והצד הנחדר מכונה "פסיבי" או "Bottom". אדם המעדיף את שני המצבים מכונה "וֶרְסָטִילִי" (versatile).‏
על אף שהומואים רבים תופסים מין אנאלי כפרקטיקה המינית הטבעית שלהם, תחושת כאב בעת חדירה היא נפוצה, וכעשירית מכלל הגברים ההומוסקסואלים המתנסים במין אנאלי חשים כאב הגורם להם להפסיק את האקט המיני. מחקרים שבדקו את סוגיית הכאב בקרב גברים מצאו כי בין 10% ל-25% מהמתנסים במין אנאלי חשים כאב בכל פעם. במחקרים שבדקו גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים, הצביעו 61% מהנחקרים על כאב בעת חדירה כגורם קבוע המשפיע על חיי המין שלהם. דיווחים על כאב בקרב הצד החודר היו נדירים יותר, ורק 3% ציינו כי הם חשים כאב בעת מין אנאלי.

נשים

גירוי של פי הטבעת ואזור חיץ הנקביים הוא חלק משמעותי בחיי המין של לסביות רבות, וגירוי זה יכול להתבצע באמצעות האצבעות, באמצעות דילדו או כמין אוראלי. בעוד חלק מהנשים הלסביות נהנות ממין אנאלי, יש כאלה "שאינן יכולות לסבול את עצם המחשבה על כך". לסביות בשנות ה-30 לחייהן מתנסות במין אנאלי פי שניים מלסביות המשתייכות לקבוצות גילאים אחרות. למרות שהסיכוי להידבקות במחלות מין במגע מיני לסבי הוא נמוך יותר, לסביות עדיין חשופות באותה המידה למחלות המועברות במין אנאלי, כגון הרפס, סיפיליס, צהבת וזיבה.

סיכונים בריאותיים

מין אנאלי חושף את בני הזוג לשני סיכונים עיקריים: זיהומים עקב מספר גבוה של מיקרואורגניזם שלא נמצאים באזורים אחרים של הגוף, ונזק פיזי לפי הטבעת והרקטום בשל הרגישות שלהם. רגישות זו עלולה לגרום לכאב בעת חדירה אנאלית. מין אנאלי בתדירות גבוהה מזוהה עם בעיות בריאותיות שונות כגון טחורים, צניחה אנאלית וכיבים.
חוקרים מצביעים על כך שככל שהחברה הופכת יותר מתירנית, כך מתנסים צעירים הטרוסקסואלים רבים יותר במין אנאלי – פרקטיקה מינית שכמעט ולא הייתה מוזכרת בעבר בחוגים חברתיים מסוימים. עם העלייה בהתנסויות אלו מודאגים החוקרים מעלייה בהעברת מחלות מין בגין יחסי מין לא-מוגנים.
הסיכון בהעברת מחלות מין באמצעות מין אנאלי גבוה בהרבה מזה שקיים במין וגינלי, וזאת כיוון שהשריר האנאלי הוא רקמה עדינה במיוחד, שהסיכוי לקרעים מזעריים בה גדול יותר; קרעים כאלו עלולים להגביר את הסיכוי להידבקות במחלות העוברות במגע מיני. קונדום מהווה אמצעי הגנה יעיל מפני מחלות מין, אך הסיכוי לקרע בקונדום בעת מין אנאלי הוא גבוה יותר, וכך גם הסיכוי להסרה לא-מכוונת שלו. מין אנאלי ללא קונדום מכונה בסלנג "בֶּרְבֶּק" (מאנגלית: barebacking).‏ מחלות המין המזוהות ביותר עם מין אנאלי הן HIV‏ ונגיף הפפילומה האנושי (העלול לגרום לסרטן פי הטבעת). גם מחלות מין אחרות עלולות לעבור בעת קיום יחסי מין אנאליים, בין היתר עגבת, זיבה, כלמידיה, הרפס, שחפת, סלמונלוזיס, כיני ערווה, דלקת כבד וצהבת. כמו כן, ייתכן מעבר חיידקים כגון אי קולי ושיגלה.

אסלאם

חוקי האסלאם אוסרים על מה שמכונה בקוראן "מעשה סדום", אשר נחשב לאחד הגורמים למהפכת סדום ועמורה. מסיבה זו החדית' אוסר על יחסי מין אנאליים. אלה המתנסים במין אנאלי מכונים "לוּטי" (בערבית: لوطي), והיחס המוסרי אליהם דומה לזה המקבלים פושעים, כאנשים הנכנעים לפיתוי אוניברסלי אסור. מעשה סדום עם אישה נחשב לחמור פחות מאשר מעשה סדום עם גבר.
לפי אנואר ע'זאלה, ישנם מלומדים מוסלמים החוזרים אל מקורות השריעה, ופוסקים כי מין אנאלי הומוסקסואלי שווה ערך למין אנאלי הטרוסקסואלי, והעונש עליו הוא מאה מלקות לגבר לא נשוי ועונש מוות לגבר נשוי. מלומדים אחרים פסקו כי מעשה סדום בין גברים דינו תמיד מוות לשני המעורבים, בין אם נשואים ובין אם לאו, וזאת בהתבסס על החדית'. העונש הקובע הפלה של חומת אבנים על גברים שהורשעו במעשה סדום, כפי שמונהג באפגניסטן, על פי דיווחים, מקורו בחדית' נוספת.
מלבד העובדה שמין אנאלי נתפס באסלאם כפיתוי שיש לעמוד בפניו, הוא איננו מתואר כלא-טבעי או כדוחה אלא דווקא כמושך באופן מסוכן: "על האדם להימנע ממעשי סדום במיוחד על מנת שלא לפתח חיבה לכך וכתוצאה להפוך למָכוּר לכך." באופן מעשי, ההפרדה המונהגת בחברות מוסלמיות בין גברים ונשים, והמשמעות הרבה הניתנת לנושא הבתולים, מביאה נערים ורווקים צעירים רבים, כך על פי מחקר שנערך במרוקו, לתור אחר מין אנאלי עם נערים וגברים אחרים הצעירים מהם. פרקטיקה נהוגה זו גורמת לתחושת בושה קשה בקרב צעירים מוסלמים שהיו פסיביים ביחסי המין, ועל פי המחקר הם נוטים להצניע ו"להשכיח" חלק זה מעברם. מלבד במרוקו, דיווחו סוציולוגים של המיניות על פרקטיקה דומה בארצות מוסלמיות אחרות, במדינות צפון אפריקה ועד לפקיסטן.

נצרות

במהלך ימי הביניים באירופה, הומוסקסואלים נרדפו על ידי הכנסייה והמדינה, ונחשבו כפושעים שדינם מוות. למעשה עד אמצע המאה העשרים, יחסים הומוסקסואלים היו בלתי חוקיים במדינות המערב, והומוסקסואלים נחשבו בהן לחולי נפש.

בודהיזם

קוד ההתנהגות הבסיסי בבודהיזם הם "חמשת הכללים", והבודהיסט לוקח אותם על עצמו מתוך רצון חופשי ולא בתור צווים שמקורם בישות אלוהית. הכלל השלישי הוא "להימנע ממיניות לא נאותה" (בסנסקריט: Kāmesu micchācāra, בתרגום חופשי: "מענקים הנובעים מחמשת החושים";‏) אולם ההגדרה של התנהגות מינית לא נאותה נתונה לפרשנות ביחס לנורמות החברתיות המאפיינות את המאמין עצמו, ובמכוון אין למונח הגדרה חד-משמעית. למעשה, הבודהיזם הבסיסי אינו מגדיר מה טוב ומה רע עבור העמאים (ה-lay people) במונחים חד-משמעיים, ולכן הפרשנות של מיניות נאותה או בלתי-נאותה אינה נבחנת בבודהיזם כלל במונחים דתיים.
הבודהיזם מלמד כי הנאה חושית, ותשוקה באופן כללי – ובכלל זה הנאות מיניות באופן ספציפי – הן מכשול להארה. נזירים ונזירות מכל הזרמים הבודהיסטים אמורים להימנע מכל פעילות מינית ולקחת עם עצמם את שבועת הנזירוּת (vows of celibacy). יחד עם זאת, אין מצופה מהעמאים להימנע מכל סוג של פעילות מינית, ואין בבודהיזם מושג של חטא הקשור למין.
מנהיג הבודהיזם הטיבטי, הדלאי לאמה הארבעה-עשר טנזין גיאטסו, טוען כי כל יחסי מין שאינם כוללים משגל של הפין לפות ובכללם מין אנאלי, מין אוראלי ואוננות הם בגדר "התנהגות מינית פסולה". הוא הוסיף כי על כל הבודהיסטים הטיבטים – לא רק נזירות ונזירים – להימנע מהם, וכי יחסים כאלה "אינם מתקבלים על הדעת" עבור טיבטים גם אם הם נעשים בין בני זוג נשואים.

ישראל

מין אנאלי היה אסור לפי חוקי מדינת ישראל עד לשנת 1988. נאשמים בישראל הורשעו בסעיפי האיסור על משכב "שלא כדרך הטבע"; על פי רוב דובר בנאשמים שהואשמו בעבירות מין חמורות יותר, אך הורשעו בקיום יחסים שלא כדרך הטבע. החוק האוסר על יחסים "שלא כדרך הטבע" (סעיף 152(2) לפקודת החוק הפלילי, אשר הפך לאחר מכן לסעיף 351(1) ו-351(3) לחוק העונשין, תשל"ז-1977), נותר שנים רבות בספר החוקים, על כל המשמעות הסמלית העולה מכך.
ב-14 ביוני 1978 הוגשו לכנסת המלצות של ועדה מיוחדת שבראשה עמדה שולמית אלוני. הייתה זו ועדה משותפת לוועדת הפנים של הכנסת ולוועדת חוקה, חוק ומשפט, שעסקה ברפורמה בחוק העונשין בהתייחס לפשעי מין בכלל ולאונס בפרט. ההמלצות הביאו את הממשלה להגיש לכנסת את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 14), ב-29 ביולי 1980. על אף שוועדת החקיקה של הכנסת אישרה קודם נוסח של החוק שבו נמחק סעיף 351 לחלוטין, בהצעה לא נמחק סעיף 351 אם כי הוצע לשנותו: תימחק העבירה על יחסים "שלא כדרך הטבע" בין אישה לגבר, והעונש על משכב זכר יופחת מעשר שנים לשנת מאסר אחת. בסופו של דבר נגנזה ההצעה ולא הגיעה לשלבי חקיקה מתקדמים.
ב-11 בספטמבר 1986 אושרה בקריאה ראשונה הצעת חוק של הממשלה, שכללה רבים מהשינויים שכללה ההצעה מ-1980, אך סעיף 351 לא נזכר בה כלל. גם בעת הדיונים בהצעה עלה הסעיף לדיון רק פעם אחת, כאשר חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי התנגד לכך שהצעת החוק אינה כוללת את ביטולו. לאחר האישור בקריאה ראשונה, עברה הצעת החוק לוועדת חוקה, חוק ומשפט וב-22 במרץ 1988 עברה בקריאה שנייה ושלישית, והפכה לחוק – תיקון מס' 22 לחוק העונשין.
האגודה לשמירה על זכויות הפרט (אגודת הלהט"ב) לא הייתה מעורבת ישירות בהצעת החוק, וסעיף 351 לא הוזכר בישיבת הכנסת. לדברי שולמית אלוני, "אין דמיון בין החוק כפי שהתקבל להצעת החוק הממשלתית מפני שאנחנו הרבה דברים הרחבנו". התיקון כלל ניסוח מחדש של מרבית הסעיפים העוסקים בעבירות מין, וסעיף 351 נמחק מהחוק לחלוטין.

ארצות הברית

בשנת 1779 נשיאה השלישי של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון, הכין את טיוטת חוק העונשין של מדינת וירג'יניה, ובה הציע כי העונש על "מעשה סדום" יהיה סירוס:
וכל הנמצא אשם באונס, פוליגמיה, או מעשה סדום עם גבר או אישה יישא בעונש: אם גבר אז על ידי סירוס, ואם אישה אז על ידי ניקוב חור בסחוס אפהּ בקוטר של חצי אינץ' לפחות
— חוק ויריג'יניה מספר 46, תומאס ג'פרסון, 18 ביוני 1779
עד לשנת 1962 מעשה סדום נחשב לעבירה בכל מדינות ארצות הברית, והעונש על כך היה מאסר או עבודת עונשין (Penal labour). במשך השנים רבות ממדינות ארצות הברית שלא ביטלו את החוקים הנוגעים למעשי סדום הפחיתו בעונשים הקבועים על כך בחוק. בשנת 2002 היו 36 מדינות בהן בוטלו החוקים באמצעות חקיקה או שבתי המשפט הורו עם ביטולם, בעיקר מן הטעם שחוקים האוסרים על יחסי מין "שלא כדרך הטבע" מפלים לרעה הומואים ולסביות.
ב-26 ביוני 2003 ניתן פסק דין לורנס נגד טקסס של בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובו נקבע כי כל חוק האוסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים בין שני בוגרים בביתם סותר את חוקת ארצות הברית בשל הפגיעה בזכות לפרטיות. בפסק דין זה קבע לראשונה בית המשפט העליון של ארצות הברית, ברוב של 6 שופטים נגד 3, כי ההחלטות הקודמות של בית המשפט, ובהן ההחלטה משנת 1986 - פסק דין באוורס נגד הארדוויק, בטלות. בית המשפט קבע בהחלטתו כי האיסור סותר את חוקת ארצות הברית, מכיוון שיחסי מין בהסכמה בין בוגרים בפרטיות ביתם היא חלק מההגנה על הפרטיות המוקנה מכוח התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, ולכן דינם של חוקים אלו להתבטל.

אירופה ובריטניה

על-אף שיחסי מין אנאליים היו נפוצים ביוון העתיקה, ברומא ובחברות הקלטים הפגנים, לאחר שהנצרות הפכה לדת הרשמית של האימפריה הרומית נחקקו חוקים נוקשים נגד הומוסקסואליות וקיום יחסים "שלא כדרך הטבע". צו שהוציא קיסר רומא תאודוסיוס הראשון בשנת 390 קבע כי על כל הגברים "פסיביים", כלומר, הנחדרים בעת מגע אנאלי, חל עונש מוות של שריפה בפרהסיה.
בשנת 529 נעשתה "הרפורמה בקוד החוקים הביזנטי" (Corpus Juris Civilis) על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, שקבעה עונשי מוות ועונשי סירוס לכל מי שעסק ביחסים חד-מיניים, ללא הבחנה כלשהי. חוקיו של יוסטיניאנוס הראשון שימשו הבסיס לכל החקיקה בנושא באירופה במשך 1,400 השנים שלאחר מכן. ומעשי סדום היוו עילה לעונש מוות במשך מאות רבות.
בבריטניה מכונים מעשי סדום במונח "באגרי" (Buggery)‏, והוא מתאר בעיקר יחסי מין אנאליים בין גברים או בין גבר לאישה. באנגליה ובויילס נחשב מין אנאלי לעבירה על חוק משנת 1533 בתקופת הנרי השמיני, ועד לשנת 1861 היה על כך עונש מוות. בשנת 1885 נערכו שינויים בחקיקה בבריטניה (מכונים "סעיף 11" או Labouchere Amendment)‏ ומעשים "לא הגונים" נקבעו לכאלה הנעשים בין גברים בלבד והעונשים היו מאסרים ועבודות כפייה. תחת סעיפים אלה, למשל, הורשעו אוסקר ויילד שנענש בשנתיים של מאסר ועבודות פרך, ואלן טיורינג שנענש בקבלת טיפול הורמונלי שבעקבותיו התאבד.
חוקים אלה בוטלו באנגליה ובוויילס בשנת 1967, בסקוטלנד בשנת 1980 ובצפון אירלנד בשנת 1982, בגרנזי בשנת 1983, בג'רזי בשנת 1990, ובאי מאן בשנת 1992.

אפריקה

יש מעט מאוד נתונים על שכיחות קיום יחסי מין אנאלי בין בוגרים הטרוסקסואלים באפריקה שמדרום לסהרה ("אפריקה השחורה"). מין אנאלי נתפס באפריקה כפרקטיקה לא הולמת וכטאבו הנוגד ערכים דתיים. מין אנאלי מזוהה עם אסירים, הומוסקסואלים ועם אנסים. מחקר שהשתתפו בו נבדקים בגילאי 15–24 מצא כי בקרב אלה הפעילים מינית, בין 5.5% ל-5.3% התנסו במין אנאלי. לפי ה-BBC, ב-38 ממדינות אפריקה יחסי מין בין גברים מהווים עבירה על החוק.
מחלת האיידס נפוצה באפריקה שמדרום לסהרה פי שישה יותר מאשר בשאר אזורי העולם. בשנת 2005 מנו חולי האיידס באפריקה שמדרום לסהרה כ-63% מכלל חולי האיידס בעולם. בשנת 2000, למעלה מ-30% מהתושבים בזימבבווה, בוטסואנה וסווזילנד, נשאו את המחלה. למרות נתונים אלה, הרשויות באפריקה מתעלמות מחינוך בנושא מין אנאלי כגורם מרכזי בהעברת המחלה. לדבריהם של עורכי מחקר בנושא איידס ומין אנאלי באפריקה, ישנה הנחה מוטעית ביבשת לפיה לא מקיימים שם מין אנאלי ועל כן תוכניות חינוך והסברה בנושאי מין ובריאות נמנעות מלעסוק בנושא זה הנתפס כמביך.
מדינת דרום אפריקה ירשה את חוקי מעשה הסדום מתקופת היותה קולוניה בריטית. בעוד החוקים הבריטים אסרו על כל מעשה של מין אנאלי בלי קשר לזהות המבצעים אותו, החוק בדרום אפריקה שונה כך שיתייחס לגברים הומואים בלבד. בית המשפט העליון של דרום אפריקה ביטל חוקים אלה בשנת 2004.

אסיה

באסיה מעולם לא היו "חוקי מעשה סדום" בסגנון מדינות המערב, אך ב-25 ממדינות היבשת יחסי מין אנאליים מהווים עבירה על החוק כאשר הם נעשים בין גברים. ברפובליקה העממית של סין, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, וייטנאם ובטאיוואן יחסי מין אנאליים מעולם לא נחשבו ללא חוקיים, ובית המשפט העליון של סין אף פסק בשנת 1957 כי יחסי מין אנאליים שנעשים בהסכמה בין שני בוגרים אינם מהווים כל עבירה על החוק. בהונג קונג, סעיף 118C בפקודת הפשעים קובע כי "מעשי סדום הומוסקסואליים" אסורים מתחת לגיל 21 והעוברים על כך עלולים להענש במאסר עולם. סעיף 118D קובע כי עונשו של גבר המקיים יחסי מין אנאליים עם אישה מתחת לגיל 21 הוא מאסר עולם.
חוקים האוסרים על מעשי סדום בוטלו במהלך השנים ביפן, קזחסטן, הפיליפינים, והודו. בתאילנד, האיסור בחוק על מעשה סדום בוטל בשנת 1956.
במלזיה מין אנאלי אסור לפי סעיף 377 לחוק העונשין, והעונשים נעים בין קנסות והלקאות לבין 20 שנות מאסר.