קנדידיאזיס

סימנים וסימפטומים

סימנים וסימפטומים של קנדידיאזיס עלולים להשתנות בהתאם לאזור הדלקת. רוב הדלקות שנגרמות מפטריות ה-Candida גורמות לסיבוכים מינימליים כגון אדמומיות, גירוד, אי נוחות. עם זאת, סיבוכים עשויים להיות חמורים, או אפילו קטלניים אצל אוכלוסיות מסוימות אם אינם מטופלים כראוי. אצל אנשים בריאים בריאים, קנדידיאזיס, הוא בדרך כלל זיהום מקומי של העור (למשל סביב הציפורן -פרוניכיה), הציפורניים (פטרת הציפורניים), או קרום הרירית, הכולל את חלל הפה ואת הלוע, הוושט, את איבר המין (הפות, הפין, וכו'.); אזורים פחות נפוצים אצל אנשים בריאים אך עדיין פגיעים, מערכת העיכול, דרכי השתן, ומערכת הנשימה יכולים גם לעבור זיהום על רקע Candida.
אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת, זיהומים על רקע פטריות ה-Candida באזור הוושט עלולים להתרחש בתדירות גבוהה יותר מאשר אצל אנשים בריאים, והם בדרך כלל בעלי נטייה להפוך לזיהומים מערכתיים, דבר אשר עלול לגרום למצב חמור יותר, הנקרא קנדידמיה. הסימפטומים של זיהומי Candida בוושט כוללים קושי או כאב בבליעה, כאבי בטן, בחילות, והקאות.
פטרת היא נפוצה בדרך כלל אצל תינוקות, ומצב זה לא נחשב חריג אצל תינוקות, אלא אם כן הפטרת נמשכת יותר מכמה שבועות.
זיהום של הנרתיק או הפות עלול לגרום לגירוד חמור, צריבה, כאב, גירוי, הפרשות לבנבנות או לבנבנות-אפורות אשר לעיתים מזכירות מרקם של גבינת קוטג'. תסמינים של קנדידיאזיס באברי מין זכריים כוללים אדמומיות של העור סביב ראש הפין, נפיחות, גירוי, גירוד וכאב בראש הפין, הפרשות לאמפיות מתחת העורלה, ריח לא נעים, כאב בעת מתן שתן או במהלך קיום יחסי מין.
תסמינים של קנדידיאזיס במערכת העיכול אצל אנשים בריאים כוללים גרד אנאלי, גיהוקים, נפיחות, צרבות, בחילות, שלשול, גזים, עוויתות מעיים, הקאות, כיבי קיבה. קנדידיאזיס באזור האנוס יכול לגרום לגירוד אנאלי; אך יש לשים לב כי היא אינה נחשבת למחלת מין.

גורמים

קנדידת שמרים נמצאת בדרך כלל בגופם של אנשים בריאים, בדרך כלל באזור הפה, בפלורה במעיים, ובמיוחד על העור; עם זאת, צמיחתה והתרבותה בדרך כלל מוגבלת על ידי גוף האדם, המערכת החיסונית ובאמצעות תחרות עם מיקרואורגניזמים אחרים כגון חיידקים כובש את אותם מקומות בגוף האדם.
פטריות בסוג Candida דורשות לחות להתרבות, מה שקיים בעור באופן מובהק. למשל, לבישת בגדי ים רטובים במשך פרקי זמן ארוכים הוא נחשב להיות גורם סיכון. במקרים קיצוניים, דלקות וזיהומים שטחיים של העור יכולים לחלחל למחזור הדם ולגרום לקנדידיאזיס מערכתי.
גורמים אשר ביכולתם להגביר את הסיכון לקנדידיאזיס כוללים HIV/איידס, מונונוקלאוזיס זיהומי, סרטן, טיפולי סטרואידים, לחץ, נטילת אנטיביוטיקה, סוכרת, מחסור תזונתי. כמו כן, גם טיפולי פוריות ותחליפים הורמונליים עשויים להגביר את הנטייה. טיפול באנטיביוטיקה יכול לפגוע במיקרואורגניזמים האחרים שמתחרים עם קנדידת השמרים על מצעי המזון ומקום ההתרבות בחלל הפה, ובפלורה במעיים; ובכך להגדיל את חומרת המצב. מערכת חיסונית מוחלשת מגדילה משמעותית את הסיכון לפתח זיהום או קנדידיאזיס. דיאטות הכוללות פחמימות פשוטות במידה רבה נמצאו משפיעות על הסיכויים של קנדידיאזיס אוראלי.
Candida albicans נמצאת בוואגינות של כ-19% מהנשים הבריאות, כלומר אלו אשר לא הראו סימפטומים של זיהום. שימוש חיצוני של חומרי ניקוי או שטיפות או הפרעות פנימיות (הורמונלית או פיזיולוגית) יכול לשנות את פלורת הנרתיק, ובכך לגרוע מן האיזון המיקרואורגניזמי ולגרום לצמיחת יתר של תאי ה-Candida, ובזאת לגרום לסימפטומים של זיהום, כגון דלקת מקומית. כמו כן, הריון, שימוש בגלולות למניעת הריון דווחו גם הם כגורמי סיכון. סוכרת, ושימוש באנטיביוטיקה מקושרים גם לשיעורי זיהומים פטרייתיים מוגברים.
במקרה של קנדידיאזיס בפין, הגורמים בדרך כלל הם קיום יחסי מין עם אדם נגוע, מערכת חיסונית מוחלשת, נטילת אנטיביוטיקה, סוכרת. קנדידיאזיס בגניטליה הזכרית הוא פחות נפוץ, מקרי קנדידיאזיס בפין מהווים רק שבר קטן ממקרי הקנדידיאזיס אצל נשים; עם זאת, קנדידיאזיס בפין הנובע ממגע ישיר בעת קיום יחסי מין עם שותף או שותפה נגועים אינו דבר נדיר.

אבחון

הסימפטומים של קנדידיאזיס בנרתיק מתבטאים גם בעת וגינוזיס חיידקי. ב-2002 הראה מחקר כי רק 33% מהנשים שטופלו עצמית עבור זיהום שמרים למעשה היו באמת בעלות זיהום שמרים, ואילו רובן סבלו מזיהום של חיידקים וגינליים מעורבים.
אבחון של פטריות ה-Candida מתבצע גם באמצעות בדיקה מיקרוסקופית או גידול תרבית. לצורך זיהוי על ידי מיקרוסקופ אור, ספוגית או גרד של האזור הפגוע מושם על שקופית המיקרוסקופ. טיפה אחת של תמיסת אשלגן הידרוקסיד 10% (KOH) מוספת לאחר מכן לדגימה. התמיסה ממוססת את תאי העור, אבל משאיר את תאי ה-Candida בצורת תאים שלמים, ובכך מאפשרת את זיהויים.
עבור שיטת גידול התרביות, ספוגית סטרילית משופשפת על פני שטח העור הנגועף לאחר מכן מניחים את הספוגית במדיום תרבית והיא נשארת שם תוך כדי שהיא מודגרות ב 37 °C (98.6 °F) למשך מספר ימים, וזאת כדי לאפשר התפתחות של מושבות שמרים או חיידקים. המאפיינים (כגון מורפולוגיה, צבע) של המושבות עשוי לאפשר אבחון ראשוני של האורגניזם גורם המחלה.
אבחון של קנדידת דרכי הנשימה, מערכת העיכול, והוושט מחייב אנדוסקופיה. אבחון קמדידיאזיס בדרכי העיכול מחייב קבלת דגימה של 3-5 מיליליטר של נוזל התריסריון לתרבית פטרייתית. אבחנה של קנדידיאזיס במערכת העיכול היא מבוססת על תרבית המכילה עודף של 1,000 יחידות היוצרות מושבה למיליליטר.

מניעה

דיאטה התומכת במערכת החיסונית, אשר אינה עתירה בפחמימות פשוטות תורמת לאיזון בריא של הפה, והפלורה במעיים. בעוד שזיהומי שמרים מיוחסים לסוכרת, שליטה ברמת סוכר בדם לא משפיעה על הסיכון לקנדידיאזיס. לבישת תחתוני כותנה עשויה לסייע בהפחתת הסיכון לפתח זיהום פטריית השמרים בעור ובנרתיק, יחד עם אי לבישת בגדים רטובים במשך פרקי זמן ארוכים.
היגיינת הפה יכולה למנוע פטריות בפה אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת. עבור אנשים שעברו טיפול לסרטן, מי פה המכילים כלורהקסידין עלולים למנוע או להפחית את הסיכוי לפטריות. אנשים המשתמשים במשאפי קורטיקוסטרואידים יכולים להפחית את הסיכון לפתח קנדידיאזיס אוראלי על ידי שטיפת הפה עם מים או נוזל שטיפת פה לאחר השימוש במשאף.
עבור נשים החוות זיהומים פטרייתיים חוזרים ונשנים, ישנן ראיות מוגבלות המעידות על כך שפרוביוטיקה אוראלית או תוך-וואגינאלית עלולה לעזור למנוע זיהומים עתידיים. זה כולל גם גלולות ויוגורט.

טיפול

קנדידאזיס מטופל בעזרת תרופות אנטי-פטרייתיות, הכוללות& קלוטרימאזול, ניסטטין, פלוקונאזול, ווריקונאזול, אמפוטריצין B, וקספופונגין. פלוקונאזול תוך ורידי או וקספופונגין תוך ורידי משמשים לטיפול באנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת או הסובלים מזיהום קשה.
המאמצים למניעת דלקות הפה כוללים שימוש בשטיפת פה של כלורהקסדין אצל אלו בעלי מערכת חיסונית ירודה ושטיפת פה לאחר שאיפת סטרואידים.ישנן מעט מאוד ראיות אשר תומכות בהיות הפרוביוטיקה יעילה במניעה או בטיפול זיהומים וואגינליים תכופים.

זיהום מקומי

קנדידיאזיס בפה ובגון מטופלים בעזרת תרופות אנטי-פטרתיות. קנדידיאזיס אוראלי בדרך כלל מגיב לטיפולים חיצוניים; אחרת, ישנו צורך בשימוש בתרופות נגד פטרת מערכתית. קנדידיאזיס בוושט ניתנת לטיפול בעזרת נטילת תרופות דרך הפה או דרך הווריד; בזמן דלקת חמורה העמידה לאזול יש צורך בשימוש באמפוטריצין B.
מנה חד פעמית של פלוקונאזול יעיל בכ-90% ממקרי זיהום בנרתיק.טיפול מקומי עשוי לכלול נרות נרתיק או תרופות מקומיות בצורת דוש. סוגים אחרים של זיהומים פטרייתיים דורשים מינון שונה של תרופות..
עבור זיהום שמרים בנרתיק בזמן הריון, שימוש באימידזול או בטריאזול נחשב לטיפול לפי שיקול הדעת בנוגע לבטיחות. ספיגתם של אלה נחשבת למינימלית, ובעלת סיכון קטן להעברה בין-שלייתית. בזיהום בנרתיק במהלך ההריון, טיפול באזול מומלץ למשך 7 ימים במקום משך קצר יותר.
לא נמצאה תועלת מוכחת לפרוביוטיקה עבור ריפוי זיהומים פעילים.

זיהום בדם

קנדידיאזיס מערכתי מתרחש כאשר שמרי ה-Candida חודרים אל תוך זרם הדם (מצב אשר נקרא פונגמיה) ועלולה להתפשט לאיברים אחרים, כולל מערכת העצבים המרכזית, הכליות, הכבד, העצמות, השרירים, המפרקים, הטחול, או העיניים. הטיפול מתבצע בדרך כלל בעזרת תרופות אנטי-פטרתיות הניתנות באופן אוראלי או תוך ורידי. כמו כן, בזיהום בדם אפשר להשתמש בקספופונגין או באמפוטרצין B יכול לעזות.

פרוגנוזה

בקרב המטופלים ביחידות לטיפול נמרץ, שיעור התמותה הוא כ 30-50% כאשר קנדידיאזיס מערכתית מתפתחת.

אפידמיולוגיה

קנדידיאזיס אוראלי הוא הזיהום הפטרייתי הנפוץ ביותר של הפה, והיא מייצגת גם את הזיהום האוראלי האופורטוניסטי ביותר בבני אדם. בחצי הכדור המערבי, כ-75% מהנשים חוות במהלך חייהן זיהום על רקע Candida בנרתיק.
קנדידיאזיס בוושט הוא הזיהום הנפוץ ביותר בוושט אצל אנשים הסובלים מאיידס, ומהווה כ-50% מכל דלקות הוושט, לעיתים קרובות מתקיימת עם מחלות וושט אחרות. כשני שלישים מהאנשים הסובלים מאיידס ומקנדידיאזיס ושטית, סובלים גם מקנדידיאזיס אוראלי.
דלקות של הפה נפוצה אצל כ-6% מכלל התינוקות בגיל של פחות מבן חודש. מתרחשת אצל בערך 20% מאלה שעברו כימותרפיה, ו-20% מאלה עם איידס. אצל שלוש מארבע נשים מופיע זיהום שמרים כלשהו במהלך חייהן. דלקת מפושטת היא נדירה באוכלוסייה ובדרך כלל מופיעה רק אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית ירודה.