google/wiki40b huggingface dataset:
ארנסט קונוואלד

ביוגרפיה

ארנסט קונוואלד נולד ומת בווינה. הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור למשפטים בשנת 1891. כמו כן למד פסנתר אצל תאודור לשטיצקי והלחנה אצל הרמן גרדנר. בקונסרבטוריון של לייפציג שבגרמניה למד אצל המלחין סלומון יאדאסזון.
קונוואלד ניצח על אופרה ברוסטוק (1895-97), בזונדרסהאוזן (1897-98), באסן (1898-1900), בהאלה (1900-01), במדריד (1901-02), בפרנקפורט (1902-05) ובקרולאופר בברלין 1905-06).
קונוואלד כיהן כעוזר מנצח של הפילהרמונית של ברלין בשנים 1907 עד 1912. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של סינסינטי בשנים 1912 עד 1917 ועל פסטיבל מאי של סינסינטי בין 1914 ל-1917. גישתו לניצוח הייתה שונה מאוד מזו של קודמו בסינסינטי, לאופולד סטוקובסקי התוסס. הרמן תומאן, ממשמיציו של סטוקובסקי, כתב בביקורת ב"סינסינטי אנקוויירר" שקונוואלד "...איננו רואה צורך לנקוט בתכסיסי וודוויל כדי לרצות את הקהל". ביצועי בכורה בסינסינטי תחת שרביטו של קונוואלד כללו את הסימפוניה השלישית של מאהלר ואת סימפוניית האלפים של ריכרד שטראוס. כמו כן ניצח על ההקלטה הראשונה של התזמורת, לחברת קולומביה, ב-13 בינואר 1917: הברקרולה מתוך סיפורי הופמן של ז'אק אופנבאך.
כניסת אמריקה למלחמת העולם הראשונה הנחיתה מהלומה על הקריירה של המנצח האוסטרי בסינסינטי. ב-17 בנובמבר 1917 תבעו "בנות המהפכה האמריקאית" מן הממונה על ביטחון הציבור בפיטסבורג לאסור על קונוואלד לנצח על תזמורתו בעירן. שירות המרשלים של ארצות הברית עצר אותו ב-8 בדצמבר 1917 ושיחרר אותו מן המעצר למחרת היום. הוועד המנהל של התזמורת קיבל באותו זמן את התפטרותו ממשרת המנצח. ב-12 בינואר 1918 הושם בהסגר בהתאם ל"חוק זרים עוינים" ונכלא בפורט אוגלתורפ בג'ורג'יה. במחנה ההסגר הצטרף אליו מנצח אחר, קרל מוק, שנאסר ב-25 במרץ 1918. הראיה שעל פיה נשלח קונוואלד למעצר לא הובהרה מעולם במלואה, אבל ייתכן שניצוח על מוזיקה גרמנית וגאווה במולדתו נחשבו לגילויי תעמולה שלא בשעתם. הוא ניצח על ההמנון האמריקאי לפני קונצרט אחרי שאמר לתזמורת ולקהל (שהיו בו גרמנים רבים), שאהדתו נתונה לארצו הוא. המידע הזה צויין במזכר מיום 19 בדצמבר 1917 ששלח ג'. אדגר הובר לתובע הכללי של ארצות הברית. 
אחרי גירושו ניצח קונוואלד בקניגסברג (1920-27) ואחר על תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין (1928-31).
רשימת ביקורת על קונצרט בניצוחו עם הפילהרמונית של ניו יורק בפברואר 1906 תיארה אותו כ"לא מנצח דגול; לא כזה המצטיין ברגשות נעלים או בחוש דק לרבדים העמוקים במוזיקה; אבל הוא מנצח מוכשר, מבחינות רבות מנצח אינטליגנטי, מנצח עז ונמרץ".
מלאני צ'יזהולם

חיים אישיים

בשנת 2009 ילדה את ביתה סקרלט בלונדון.
נתן שחם

ביוגרפיה

שחם נולד בשם נתן שטיינמן בתל אביב הקטנה בשנת 1925, בנם של ורדה לבית בריסמן, גננת, ושל הסופר אליעזר שטיינמן, שעלו לארץ ישראל שנה קודם לכן עם אחיו הגדול דוד שחם (לימים סופר אף הוא). סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה, ובנעוריו היה חבר ב"מחנות העולים" ואחר-כך ב"שומר הצעיר". ביוני 1942 התגייס יחד עם חבריו מהכשרת התנועה לפלמ"ח לפלוגה ה', ועד מהרה מונה לקצין ההסברה של הפלוגה. השתחרר בשנת 1945, והצטרף לקיבוץ בית אלפא. ערב מלחמת העצמאות התגייס מחדש ומונה כקצין ההסברה של חטיבת יפתח. לחם במלחמה, בין היתר בפשיטה על סעסע, והיה מאנשי הפלמ"ח שכבשו את אילת (אז אום רשרש) והניפו את דגל הדיו במבצע עובדה (1949). לאחר המלחמה השתחרר ושב לקיבוץ. בשנת 1952 נישא לקטינה, אלמנתו של חנוך רוזנברג, חבר בית אלפא שנפל במלחמת העצמאות. בני הזוג גידלו יחד את בנה מנישואיה הראשונים, בועז, וכן בת ובן, אורית שחם-גובר (סופרת ואוצרת מוזיאונים) ויבין. השניים היו נשואים עד מותו.
בשנים 1977–1980 שימש נספח תרבות בקונסוליה הישראלית ניו יורק. כן היה משנה ליושב-ראש רשות השידור ועורך בכיר בהוצאת ספריית פועלים.
שחם זכה במספר פרסים ספרותיים, בהם פרס ביאליק לספרות יפה (1988), פרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש לוי אשכול (2007) ופרס ישראל לספרות (2012).
במקביל לעבודתו כסופר היה גם כנר וויולן חובב וניגן יחד עם קבוצת נגנים חובבים נוספים.
שחם נפטר בשנת 2018 בביתו שבקיבוץ בית אלפא, בגיל 93. הותיר את אשתו וילדיו.

יצירתו

ב-1943 החל לפרסם משיריו ב"על המשמר" ומסיפוריו ב"ילקוט הרעים".
יצירתו כוללת רומנים, מחזות, קובצי סיפורים, ספרי מסע, ספרי ילדים, וגם ספר מוזיקה.
נהוג לזהות את נתן שחם כחלק מקבוצת סופרי דור תש"ח - קבוצה של סופרים ילידי שנות העשרים והשלושים שפעלה בישראל בשנות החמישים ועסקה על פי רוב בהיסטוריה קרובה (מלחמת השחרור, המאבק בבריטים) ובמציאות יומיומית במדינה המתהווה. 
מחזהו "הם יגיעו מחר" (או "המוקש השביעי"), שהועלה בשנת 1950 בתיאטרון הקאמרי, נחשב, ביחד עם "הוא הלך בשדות" של משה שמיר, כאחת מאבני הפינה הבולטות של התיאטרון הישראלי המתחדש. על אף הצלחתו הרבה של המחזה, כתב שחם עוד שלושה מחזות בלבד ובאמצע שנות החמישים פרש מכתיבה לתיאטרון והוא בן 30 בלבד.
בספרו האחרון, "סיפור הכיסוי של אמא שלי", תיאר את חייו וחיי אחיו בבית האב, הסופר שטיינמן, ואת מסכת ההסתרות וההונאות שחווה שם (בעיקר עקב חייו הכפולים של האב).
שני לוחות הברית (ספר)

שני לוחות הברית הוא ספר של הרב ישעיהו הלוי הורביץ שנכתב כצוואה לבני משפחתו, ונתפרסם לאחר מותו על ידי בנו הרב שבתאי שפטיל הורוויץ. הספר נכתב כשנתיים לאחר עלייתו של הרב הורוויץ לארץ ישראל.
הספר שני לוחות הברית נחשב ליצירה חשובה בתחום המוסר היהודי]. הספר כולל חידושי תורה, ודברי מוסר, ומדבר אף בשבח הישיבה בארץ ישראל, עקרון שהגשים השל"ה בגופו, על אף קשיים רבים וייסורים. עד היום משמש הספר כספר יסוד ביהדות, ורבה השפעתו על החסידות, ובמיוחד על הבעל שם טוב. על שם הספר נקרא המחבר "השל"ה הקדוש" (של"ה - ראשי תיבות של "שני לוחות הברית").
בשער ההוצאה הראשונה של הספר, מהשנים ה'ת"ח ה'ת"ט (1648-1649) מתואר הספר וכותבו באלה המילים:
אמרות טהורות, מפנינים יקרות, חבור על שתי תורות, בכתב ובפה מסיני מסורות, ערוכות וסדורות מהגיבור בגבורות, איש אלוקי בוצינא קדישא, מרא דארעא דישראל, החכם השלם בכל מידות וחוכמות, גלויות וסתומות, הגאון אשר שפעת יפעת אור תורתו זרח בכל התפוצות, מקצה אל קצה - כב' הרב מהר"ר ישעיה במהר"ר אברהם הלוי זצ"ל ממשפחת הורוויץ, הספון וטמון במנוחתו בארעא קדישא.
Bel Air

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם הית' שהפיק אותו. הווידאו קליפ שיצא עבור השיר, מכיל בתוכו קטעים מתוך הקליפ של "Summertime Sadness". נכון ל-27 באוגוסט 2019, הצליח הקליפ לצבור קרוב ל-10 מיליון צפיות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
The Man and The Journey Tour

רשימת השירים

שני חלקי ההופעה הורכבו מרשימות השירים הבאות:
קבוצת אלון (תברואה)

פיתוח וטכנולוגיה

החברה מפתחת ומייצרת מתקני תברואה מסוגים שונים, בהם: משאיות אשפה מסוגים שונים כמו משאיות שמרוקנות את האשפה מהפח/המכולה לתוכן בשכונות מגורים, משאיות שמשנעות מכולות אשפה גדולות ופורקות את האשפה מהן באתר הפריקה על ידי זרוע, משאיות עם מנוף לאיסוף גזמי עצים, משאיות למיחזור בקבוקים, דחסני אשפה נייחים, הקמת תחנות מעבר והפרדה לפסולת וכלי אצירה כגון פחים טמוני קרקע.

פעילויות

לקבוצה חטיבה העוסקת בתחום תחנות המעבר והפרדה לפסולת. חטיבה נוספת עוסקת באיסוף אשפה והפקת חומרים למיחזור, הפרדתם לחומרי גלם ושינועם למפעלי המיחזור. החטיבה עובדת מול מפעלים והרשויות המקומיות ומסוגלת לבצע איסוף מכל אתר בארץ. חטיבה אחרת עוסקת בהשכרת שטחי תעשייה ומבנים אשר בבעלות הקבוצה.
חקירה פלילית

חקירה פלילית היא תהליך של בירור עובדות בדבר נסיבות התרחשותו של מעשה או מחדל החשוד כעבירה פלילית (לרבות תאונות והתרשלויות). חקירות פליליות מנוהלות על ידי רשויות אכיפת החוק במדינה המוסמכות לכך, במטרה לאתר את העבריינים, ולגבש נגדם מספיק ראיות שיאפשרו את העמדתם לדין במסגרת משפט פלילי.
פעולות חקירה שכיחות הן גביית עדויות, חיפוש ותפיסה, תשאול ומעצר חשודים.

פתיחת חקירה פלילית

פתיחתה של חקירה פלילית יכולה לנבוע מהגשת תלונה של אדם, המדווח לרשויות החקירה על התרחשותה של עבירה פלילית (או חשד לעבירה פלילית), בין אם הוא הצד הנפגע ובין אם רק היה עד ראייה להתרחשות העבירה. במקרים מסוימים של תלונות על עבירות קלות יחסית, רשויות החקירה רשאיות להפעיל שיקול דעת ולהחליט בעצמן באם לפתוח בחקירה או לסרב לכך. כמו כן, רשויות החקירה השונות רשאיות לפתוח בחקירה ביוזמתן, כאשר יש חשד שבוצע או שעומד להתבצע מעשה פלילי.

תחומי שיפוט

חקירה יכולה להתנהל על ידי רשות חקירה אחת בלבד ו/או בשיתוף פעולה בין רשויות החקירה שונות ו/או בשיתוף פעולה עם גורמים מקצועיים, על פי הצורך. תחומי השיפוט של רשויות החקירה השונות קבועים בחוק. בישראל, חקירות פליליות מתנהלות בעיקר על ידי משטרת ישראל, אך הן יכולות להתנהל גם על ידי גופים אחרים, כגון רשות המכס, שירות הביטחון הכללי, מחלקת החקירות של מס הכנסה, המשטרה הצבאית, מח"ש, מכבי האש ועוד.

ניהול חקירה פלילית

חקירה פלילית מתנהלת במגבלות שנקבעו בחוקי המדינה ובתקנות שונות, וחריגה מהמגבלות האלה עלולה להביא להענשת החוקרים החורגים ולאי השגת מטרת החקירה.
כדי להצליח בחקירותיה, כל אחת מרשויות החקירה מכשירה את אנשיה העוסקים בחקירות הכשרה מיוחדת שכוללת ידיעות נרחבות בתחומים שונים, כמו דיני ראיות, הפעלת מכשור מדעי לאיתור ואיסוף ראיות, גישות פסיכולוגיות ועוד. לצורכי החקירה החוקרים משתמשים בעזרים דוגמת הפוליגרף ובמערכות זיהוי פלילי כגון: מערכות לאיסוף טביעת אצבעות, אלבום העבריינים, קלסתרון, בדיקות ביולוגיות (למשל בדיקת דם ובדיקת סמני DNA) ופיזיקליות (למשל בדיקות בליסטיות), השוואות גרפולוגיות ועוד.
ישנן רשויות חקירה גדולות, המאפשרות התמחות של החוקרים בתחומים ייחודיים, כמו עבירות צווארון לבן, פשיעה בינלאומית, סחר בסמים, עבירות רכוש, עבירות מין, זיוף כספים ופשע מאורגן, פריקינג ועבירות מחשב. לעומתן, ברשויות חקירה קטנות יחסית, נהוג שהחוקרים עוסקים בקשת רחבה יותר של תחומים, ויש להם פחות הזדמנויות להתמחות.
לעיתים משתתפים מספר חוקרים בחקירה אחת, אך תמיד יהיה ממונה אחד על תיק החקירה, אחראי לריכוז ולניהול. כשהנסיבות דורשות זאת, פונים החוקרים למומחים חיצוניים, כדי שיסייעו בחקירות השונות באמצעות הידע שלהם. חקירה פלילית חותרת, בנוסף לפענוח הפרשה, גם לאיסוף ראיות קבילות על פי דיני הראיות, כדי שניתן יהיה להרשיע את מבצעי העבירה.
במקרים בהם הפשיעה נוגעת ליותר ממדינה אחת או שפושע עובר למדינה אחרת ייתכן שיתוף פעולה בין רשויות חקירה במדינות השונות ואף מעורבות של האינטרפול.
שלמה זלמן אריאל

שלמה זלמן אריאל (ליבוביץ) (1895 – 19 באוגוסט 1970) היה מחנך וסופר ישראלי, מחבר ספרי אגדות וסיפורים ועורך אנציקלופדיות.

ביוגרפיה

אריאל נולד בשנת 1895 בשם שלמה זלמן ליבוביץ בעיירה ז'לובין שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לסטרנה ולרב נתן שניאור. למד בחדר ובישיבת "תומכי תמימים" של חסידות חב"ד. הוסמך לרבנות, ובמקביל רכש בכוחות עצמו השכלה כללית. כמו כן למד מזרחנות באוניברסיטת מוסקבה. בעיר קובל שבמזרח פולין (כיום בשטח אוקראינה), הורה עברית, תנ"ך וטבע בבית הספר העברי "הרצליה" ושימש מנהל בית הספר בין השנים 1924–1925. בין השנים 1921 עד 1926, לסירוגין, לימד גם בגימנסיה העברית "תרבות" את מקצועות היהדות לפי שיטות ההוראה המודרניות. הנחיל בקרב תלמידיו אהבה לשפה העברית ולציונות. ב-1926 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. שם היה מורה בבית הספר ע"ש ח"נ ביאליק, ואחר כך מנהל, עד פרישתו לגמלאות בשנת 1962.
היה מפעילי הסתדרות המורים ויו"ר ועד סניף המורים בתל אביב.
היה נשוי להניה (1899–1972), ולהם שתי בנות: חנה ואורה.
בתו אורה נישאה לעיתונאי, הסופר והביוגרף שבתי טבת (בתם, נכדתו של אריאל, היא הסופרת, העיתונאית והפזמונאית יעל טבת קלגסבלד).

אחותו בלה נישאה למחנך יצחק אלטרמן, בנם הוא המשורר נתן אלתרמן.
אריאל נפטר ב-1970. נקבר בחלקת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.

יצירתו

בארבעים שנות יצירתו פרסם אריאל מאות חוברות, קבצים וספרי אגדות וסיפורים, רובם מתורגמים ומעובדים, שעליהם חתם בשמות עט שונים (ז. בהרב, ז. אריאל). 
"נודע במאות המעשיות המעובדות שלו". את מעשייתו הראשונה, "לא לחינם נבח הכלב", פרסם ב"קופת הספר".
ערך את האנציקלופדיות "דעת", אנציקלופדיה מאיר נתיב ואנציקלופדיה מעין. חיבר עם אחרים את ספר הלימוד לבתי הספר היסודיים "מקראות ישראל". היה שותף בעדכון פירוש מקרא מפורש. כמו כן כתב פירוש קצר לתנ"ך, שנדפס בתנ"ך לחיילי צה"ל; פירוש זה נדפס במשך שנים רבות על ידי הרבנות הצבאית (יצא לאור לראשונה בשנת 1965), עד שהוחלף בתנ"ך חדש לחיילים עם פירוש דומה על ידי אברהם אהוביה. הפירוש הוא פשטני ביותר, וברובו עוסק בביאורי מילים בלבד.
צ'אנגווי

הצ'אנגווי (בכתיב לועזי: Changüí) הוא סגנון מוזיקה קובנית מסורתי המנוגן על כלים אקוסטיים.

היסטוריה

מקורו של הצ'אנגווי בחבל גואנטנמו שבמזרח קובה. חבל זה התמחה בייצור סוכר ורום, ולמטרה זו יובאו עבדים מאפריקה למטעי קנה-הסוכר. עבדים אלו הגיעו מאזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו וחוף השנהב, שם היה דומיננטי מקצב ה-Bantu. במאה ה-19 שולב מקצב זה עם סגנון הנגינה הספרדי (ה-Cancion) ונוצר הסגנון הידוע בשם צ'אנגווי.
במאה ה-20, הפך הצ'אנגווי למוזיקה פופולרית בקובה, בעיקר הודות לפועלו של Elio Reve ולהקתו, Orquestra Reve. ב-1950, Elio Reve הגיע להוואנה, וכדי לעניין את הקהל העירוני המתוחכם יותר, הכניס מספר שינויים לג'אנגווי, כמו החלפת תפקיד תופי בונגו ב-טימבלס, כמו גם הוספת כינור וטרומבון.
בימינו, משפחת Reve היא עדיין הקבוצה הדומיננטית ביותר המנגנת צ'אנגויי. Elio Reve Jr, בנו של הזמר המפורסם, שינה מהותית את הסגנון, עד שכיום שירי צ'אנגווי מודרניים דומים מאוד לטימבה, אך עדיין שומרים על מספר מאפיינים ייחודיים.

מאפיינים מוזיקליים

הכלים הדומיננטיים בצ'אנגווי המסורתי הם הטרס, תופי בונגו, הגווירו וה-מאראקס, הקונטרבס והצ'קרה - דלעת חלולה שעליה רשת שזורת חרוזים, המשמיעה קול רשרוש כשהנגן מנענע את הכלי. בנוסף לעיתים משתמשים בקאמפאנה בקטעי האלתור.
הטרס מנגן בצ'אנגווי באופן פחות מלודי מבסגנונות אחרים, יותר כמו כלי הקשה מאשר כלי מיתר. הקצב שהטרס מחזיק תואם לשאר כלי ההקשה (בונגוס וצ'קרה). 
המקצב של הצ'אנגווי הוא מקצב אפריקאי לא סימטרי הנקרא קלאווה. בצ'אנגווי אין הקפדה על נגינה של הקלאווה, שלא כמו בסון, ונוטים לשנות את הקלאווה כדי להתאים למלודיה.

מבנה

שירי צ'אנגווי מתחילים בקטע כתוב של טרס. בהמשך, השיר מתפתח בצורה הדומה למבנה הקלאסי בסון- הזמר שר בתים, וזמרי הליווי שרים פזמון חוזר. אחרי גוף השיר, מגיע קטע של אלתור (Descarga), בו כל הכלים שומרים על מקצב בסיס למעט אחד המאלתר בכל רגע נתון.
השיא של שירי צ'אנגווי מגיע ממש לפני סיום השיר.
בצ'אנגווי מודרני, הפתיחה מבוצעת על ידי כלים אחרים (חליל, כינור), והמבנה הקשיח שתואר נעשה גמיש יותר. מתווספים קטעי אלתור באמצע השיר, וקטעי סולו של כלים מלודיים.
מפלגת העם הרפובליקאית

תקופת המפלגה הבודדת

התנועה הלאומית הטורקית, אשר התגבשה בטורקיה לאחר מלחמת העולם הראשונה התכנסה בוועידת סיווס בחודש ספטמבר 1919, ובמהלכה שינתה את שמה ל"האגודה להגנה על זכויות אנטוליה ותראקיה" (Anadolu ve Rumeli Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti). חברי אגודה זו, ובראשם מוסטפא כמאל, הכריזו על הקמתה של מפלגת העם הרפובליקאית ב-9 בספטמבר 1923, שנקראה עד ה-10 בנובמבר 1924 בשם "Cumhuriyet Halk Fırkası". בשל כך גורסת המפלגה כי ועידת סיווס הייתה גם ועידתה הראשונה כמפלגה ודברי ימיה חופפים לדברי ימיה של מלחמת העצמאות של טורקיה. עד שנת 1950 שלטה המפלגה בטורקיה. 
אף על פי שחוקת טורקיה לא הגבילה את קיומן של מפלגות אחרות, למעשה לא קמו מפלגות בעלות משקל ממשי עד 1946. המפלגה תפקדה ככלי פוליטי מעין-ממלכתי והשיגה הסכמה בקרב העם על כך שעדיף לרכז את התמיכה בה, מפני שהאינטרסים של העם מוטמעים בה. המפלגה שלטה באספה הלאומית ואפשרה ליישם את עקרונות הכמאליזם ואת רפורמות אטאטורק במידה שעלתה כדי דיקטטורה נאורה. נשיא הרפובליקה היה גם מנהיג המפלגה עד 1950 - תחילה מוסטפא כמאל אטאטורק עד מותו ב-1938, ולאחריו איסמט אינני.

המפלגה בהווה

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
בבחירות ב-1999 לא עברה המפלגה את אחוז החסימה, והיא שבה אל הפרלמנט בבחירות 2002 עם 177 נציגים בהנהגתו של דניז בייקל. המפלגה הייתה למפלגת האופוזיציה למפלגת הצדק והפיתוח בראשותו של ראש הממשלה הנוכחי רג'פ טאיפ ארדואן, ואלה היו שתי המפלגות היחידות באספה הלאומית באותה כהונה. 
בעקבות המשבר הפוליטי שנגרם כאשר ראש הממשלה ארדואן ביקש למנות את בן מפלגתו ושר החוץ של טורקיה עבדוללה גול (Abdullah Gül) לנשיא המדינה, איים הצבא להתערב בשלטון, ודי היה בכך כדי להביא לעריכת בחירות. בבחירות אלה שנערכו ב-2007 נחלשה מפלגת העם הרפובליקאית וייצוגה באספה הלאומית ירד ל-112 מושבים. מפלגה שלישית, מפלגת התנועה הלאומית (Milliyetçi Hareket Partisi, MHP) הימנית, הצליחה גם היא לעבור את אחוז החסימה, אך מפלגת הצדק והפיתוח הנהנית גם לאחר בחירות אלה מרוב מוחלט בפרלמנט הקימה ממשלת רוב ב-29 באוגוסט 2007.
ב-10 במאי 2010 התפטר דניז בייקל מראשות המפלגה בעקבות שערוריית מין. ב-22 במאי נבחר כמאל קיליצ'דראולו על ידי ועידת המפלגה לעמוד בראשותה.
אלמדודלר

אלמדודלר (גרמנית: Almdudler) הוא משקה מוגז מאוסטריה, שם הוא נחשב ל"משקה הלאומי" ושני בפופולריות שלו במדינה רק לקוקה קולה.
האלמדודלר פותח בשנת 1957 על ידי ארווין קליין. מקור השם מהביטוי הנפוץ auf der Alm dudeln, שפירושו "לשיר בשדות האלפים".
המשקה נפוץ גם בצ'כיה, שווייץ, גרמניה, הונגריה, בלגיה, הולנד, אוסטרליה ובארצות הברית.
גורדי בהרפתקה מהסרטים

גורדי בהרפתקה מהסרטים הוא משחק מחשב לילדים מאת קומפדיה והד ארצי משנת 1998, אשר במהלכו עושים סרט מצויר תוך כדי לחיצה על חפצים והפיכתם לחלקי הסרט.

עלילה

המשחק מתרחש באולפן אנימציה בו מר דונקי מתרגז על מייקי הצייר ומאיץ בו לגמור את הסרט המצויר או שיפוטר מעבודתו, לרוע המזל מייקי נרדם בגלל שלא ישן כמה לילות.
לפתע היצור הירוק גורדי והכפפה הצהובה קמים לתחיה ולוקחים על עצמם את עשיית הסרט וסיומו לפני שהצייר יפוטר.

מהלך המשחק

את מרבית הדברים הנחוצים להשלים את קטעי הסרט מקבלים על ידי הקלקה על דברים שונים בסביבת המשחק, ואת חלקן מקבלים לאחר שפותרים חידות שונות. המשחק מתרחש במקומות שונים באולפן האנימציה כגון: סטודיו, חדר האביזרים, חדר התלבושות, חדר המוזיקה וחדר המנהל. הסרט מלווה בשבעה קטעי אנימציה של "החתול במגפיים" המלווה בקולותיו של איתי שגב בתור איתייקו החתול, בקטעים ניתן לשנות מוזיקה, לשנות משפטים של דמויות ואף להקליט את הקול באמצעות מיקרופון. אחרי ששבעת קטעי האנימציה הושלמו גורדי מספר על קטע שמיני ואחרון המסיים את הסרטון המצויר. ולאחר שהמשימה הושלמה מר דונקי מברך את מייקי על סיום הסרט והקרנת הסרט מתחילה.
לוך נס (סדרת טלוויזיה)

שידור

הסדרה "The Loch" שודרה לראשונה ב-11 ביוני 2017 ברשת ITV. ברחבי העולם הופצה הסדרה בשם "Loch Ness". באוסטרליה שודרה לראשונה ב-20 באפריל 2017 בערוץ "BBC First", ובארצות הברית ב-19 ביוני 2017 בשירות הזרמת המדיה Acorn TV. באוקטובר ובנובמבר 2017 שודרה הסדרה בערוץ CBC בקנדה, ובערוץ 13 ulica בפולין. שידור הסדרה בהולנד החל ב-5 בנובמבר 2017 בערוץ RTL 4.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ yesAction של הטלוויזיה בלוויין החל מ-16 במאי 2018, והיא זמינה לצפייה ב-yesVOD.
הארי הפל

ביוגרפיה

הפל נולד בסנדרלנד שבאנגליה בשם דייוויד הפל. ב-2006 סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. באותה שנה הופיע בהופעת בכורה במחזה "אלסקה" בתיאטרון רויאל קורט לצדם של רייף ספול וכריסטין בוטומלי.
בהמשך הופיע במחזה "שמש בוגדנית" לצדם של קירן היינדס, רורי קיניר ומישל דוקרי שהועלה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ביוני 2009 שיחק הפל במחזמר "Been So Long" מאת צ'ה ווקר עם מוזיקה מאת ארתור דארוויל בתיאטרון יאנג ויק.
הפל הופיע על בימות התיאטרון ברחבי הממלכה המאוחדת בהם תיאטרון יאנג ויק, תיאטרון לייב, ניוקאסל, תיאטרון טראוורס, תיאטרון בוש, תיאטרון רויאל קורט, Menier Chocolate Factory, שייקספיר גלוב והתיאטרון המלכותי הלאומי.
בטלוויזיה שיחק הפל בסדרות של ה-BBC "המפקח ג'ורג' ג'נטלי", "הנוכלים", "הולבי סיטי" ובתפקיד ראשי בסדרה הקומית "בן לוקח בת". עוד הופיע בסדרה "עברייני על" של ערוץ E4.
לארי כהן

קריירה

כהן התחיל את הקריירה שלו בג'ומו קוסמוס עימה עלה לליגת העל בתום עונת 2008/2009 אך עונה לאחר מכן ירד עימה בחזרה לליגה השנייה. בקיץ 2010 חתם בבידווסט וויטס במדיה לא רשם ולו דקת משחק אחת ובתום העונה שוחרר מהמועדון. בינואר 2012 חזר לליגה השנייה כאשר חתם בוויטבנק ספרס. בקיץ 2012 חתם במפוטלנגה בלק אקס אך שוחרר כעבור זמן קצר וחתם בצ'יפה יונייטד. לאחר שהציג יכולת טובה במדי צ'יפה, ב-13 בפברואר 2013 עבר למורוקה סוואלוס בה בפך לשחקן חשוב בהרכב המועדון. בפברואר 2016 פרש מכדורגל.
לאחר שלא קיבל זימון לנבחרת דרום אפריקה החליט לייצג את נבחרת ליטא מאחר שמשפחתו של כהן היא בעלת שורשים ליטאים והוא זכאי לאזרחות ליטאית. במרץ 2015 הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד אנגליה במסגרת מוקדמות יורו 2016 אך השחקן טרם רשם הופעה רשמית בנבחרת.
אלכסנדרו דרגיץ'

אלכסנדרו דרגיץ' (ברומנית: Alexandru Drăghici;‏ 26 בספטמבר 1913 - 12 בספטמבר 1993) היה פוליטיקאי קומוניסטי רומני בכיר, שכיהן כתובע ציבורי בבית הדין העממי של רומניה, יושב ראש לתקופה קצרה של האספה הלאומית הגדולה של רומניה, ולמשך שנים רבות (1965-1952) שר הפנים של רומניה, וכן סגן ראש ממשלת רומניה.

חייו

דרגיץ' נולד ביישוב טיסאו ועבד כפועל במסילות הברזל של רומניה. ב-1930 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית והחל מ-1931 השתתף בפעילות של פועלי מסילות הברזל, בהפגנות ובשביתות והיה ממנהיגי הצעירים. ב-1935 נעצר ונשפט במקצה של אנה פאוקר ונידון ל-9 שנים ושלושה חודשי כליאה, ממנה השתחרר רק לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944.
דרגיץ' היה מקורב ונאמן לגאורגה גאורגיו-דז' וקודם על ידו בהתמדה. לאחר שחרורו מהכלא ב-1944 התמנה למזכיר המפלגה הקומוניסטית בבוקרשט. ב-27 באפריל 1945 התמנה לתפקיד תובע ציבורי בבית הדין העממי. באביב 1948 היה חלק מהוועדה שחקרה את לוקרציו פטרשקנו ואת יתר החשודים שנעצרו איתו. הוא קיבל דרגת גנרל-מיור בסקוריטטה בדצמבר 1950, קודם לגנרל-לוקוטננט באוקטובר 1952 ולגנרל-קולונל באוגוסט 1955. בו זמנית הוא ממלא תפקידים במישור הפוליטי, מינואר 1951 עד מאי 1952 הוא סגן שר הפנים, ממאי עד ספטמבר 1952 הוא שר הפנים ומספטמבר 1952 היה לשר לביטחון המדינה. ממרץ 1957 ועד יולי 1965 כיהן כשר הפנים של רומניה ובמקביל, ממרץ 1961 ועד יולי 1965 היה סגן ראש ממשלת רומניה. הוא היה נציג באספה הלאומית הגדולה של רומניה..
דרגיץ' מילא תפקיד חשוב בביום משפטי הראווה שנערכו למואשמים בסבוטז' מבין עובדי תעלת דנובה-הים השחור וגם בחקירות, משפטים והוצאות להורג של פטרשקנו ואחרים וגם ציווה על הריגתו של קומוניסט ותיק, הריגה שבוצעה ללא משפט. לאחר מות גאורגיו-דז' הודח מתפקידיו, הורד מכל דרגותיו וקיבל משרה זניחה.
דרגיץ' וניקולאה צ'אושסקו היו מקורבים במשך זמן רב, אך לאחר שהאחרון ירש את גאורגיו-דז' התחיל לראות בדרגיץ' מתחרה אפשרי, לכן הצטננו היחסים וצ'אושסקו פעל להדחתו של דרגיץ'.
לאחר המהפכה הרומנית (1989) עזב את רומניה ועבר להונגריה, שם חיה בתו, עם רעייתו, מריה, שהייתה יהודיה הונגריה. רומניה תבעה מהונגריה את הסגרתו, כדי להעמידו לדין על פשעיו, אך זו דחתה את הבקשה.
תאוריית הדומינו

תאוריית הדומינו היא תאוריה מדינית שהתגבשה בארצות הברית בתחילת המלחמה הקרה, ולפיה יש להיזהר, במדיניות החוץ של ארצות הברית, מכך שנפילת מדינה אחת בידי הקומוניזם תפיל, באפקט דומינו, גם מדינות שכנות לידי משטר כזה, ותביא להתפשטות הקומוניזם בעולם (בדומה לנפילתו של טור אבני דומינו, אבן אחר אבן).
כבר בסוף שנות הארבעים נקטה ארצות הברית במדיניות בלימה נגד הקומוניזם, שכונתה דוקטרינת טרומן. אולם תאוריית הדומינו עצמה הוצגה לראשונה על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר במסיבת עיתונאים שקיים ב-7 באפריל 1954, ובה התייחס למצב בהודו-סין (כולל וייטנאם).

תאוריית הדומינו בווייטנאם

תאוריית הדומינו היוותה צידוק למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם, כאשר האחראים על מדיניות החוץ של ארצות הברית טענו שלאחר נפילת וייטנאם תיפול גם קמבודיה ואחריה לאוס, וכתוצאה תהיה כל מזרח אסיה תחת השפעת הקומוניזם. רבים מהמתנגדים למעורבותה של ארצות הברית בווייטנאם ראו בתאוריית הדומינו הגזמה והקצנה, וטענו כי על ארצות הברית לדבוק במדיניות הגנה רק בשטחים בהם יש לה אינטרס כלכלי או ביטחוני חשוב (כגון יבשות אמריקה ואירופה).
לאחר נפילתה של וייטנאם בידי וייטנאם הצפונית ב-1975 אכן הפכו גם לאוס וקמבודיה לקומוניסטיות, ובכך נתנו אישוש לתאוריית הדומינו. אחרים טענו ששתי מדינות אלה היו נתונות להשפעתה של וייטנאם הצפונית כבר שנים אחדות קודם לכן, והצביעו על כך שבין שלטון הקמר רוז' בקמבודיה לבין וייטנאם הצפונית התקיימו דווקא יחסים עוינים.
הנשיא ניקסון אמר שהנימוק החזק ביותר להצדקתה של תאוריית הדומינו הוא העובדה ש"אבני הדומינו מאמינות בה", כלומר שהמדינות הנמצאות בסמוך למדינה קומוניסטית חוששות שהקומוניזם יגיע גם אליהן. פחד זה הביא להקמתה של ברית נאט"ו, ולנקיטת אמצעים נוספים מפני "סכנת הקומוניזם".
עיקרון זה גם שימש את הנשיא לינדון ג'ונסון להצדקת הסיוע לנשיא האינדונזי אחמד סוקרנו ב-1965.

תאוריית הדומינו במזרח התיכון

תאוריית הדומינו ממשיכה לשמש את מדיניות החוץ של ארצות הברית, כהצדקה לפעולתה נגד האסלאם הפונדמנטליסטי וכדרך להשלטת ערכי הדמוקרטיה במזרח התיכון]. 
 בהתאם לתאוריה זו ארצות הברית, ומדינות מערביות נוספות, תמכו בעיראק במהלך מלחמת איראן-עיראק, מחשש שניצחון איראני יביא להתפשטות האסלאם הפונדמנטליסטי למדינות נוספות.
כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית ב-2003 והפלת שלטונו של סדאם חוסיין הוצדק, בין השאר, בטענה שהקמת משטר דמוקרטי בעיראק יביא להפצת ערכי הדמוקרטיה בכל רחבי המזרח התיכון.
ראו גם: גל המחאות בארצות ערב (2011-2010)

ביקורתו של חומסקי

נועם חומסקי, ממבקריה הבולטים של תאוריית הדומינו, הציע לה שם נרדף, "איום הדוגמה הטובה", המציג דווקא באור חיובי את הסכנה שממנה מזהירה תאוריית הדומינו. חומסקי טען שחלק ניכר ממדיניות החוץ של ארצות הברית מבוסס על איום זה. "איום הדוגמה הטובה" פירושו שמדינה יכולה לפתח בהצלחה עצמאות מכלכלה קפיטליסטית ומהשפעת ארצות הברית, ובכך להוות דוגמה למדינות אחרות, כולל מדינות שבהן יש לארצות הברית אינטרסים כלכליים חזקים. 

איום זה, טוען חומסקי, גרם לארצות הברית להתערב ולדכא שוב ושוב תנועות סוציאליסטיות ואחרות באזורים בעולם, שבהם אין לארצות הברית אף אינטרס כלכלי או ביטחוני חשוב. באחת מעבודותיו המפורסמות, What Uncle Sam Really Wants, חומסקי משתמש בתאוריה זו כדי להסביר את התערבות ארצות הברית בגואטמלה, לאוס, ניקרגואה וגרנדה.