תהילים ל'

תוכן המזמור


המזמור מתחיל ב-"כתובת" -"שיר חנוכת הבית". נחלקו המפרשים על איזו חנוכת בית מדבר המזמור, האם מדובר בבית המקדש, או בביתו של דוד המלך. יש שפרשו שזהו משל לגופו או לנפשו, ויש אף שפירשו שדוד כתבו עבור כל אדם אשר יחנוך את ביתו, מפני שמנהג עתיק הוא לעשות שמחה בחנוכת בית חדש.

חנוכת הבית לדוד

בספרות חז"ל, ניתנו פירושים שונים לייחוס חנוכת הבית לדוד, שכן שלמה בנו חנך את בית המקדש לאחר מותו. לפי כיוון אחד בפרשנים, הכתוב מייחס את חנוכת הבית לדוד בגלל הקשר שלו לבית המקדש. הקשר בא לידי ביטוי בהעלאת ארון הברית לירושלים, בהכנות רבות נוספות לבניית המקדש. בהסכמה למות מוקדם על מנת לזרז את בניית הבית, לאחר שהנביאים מסרו לו שתחל רק לאחר מותו. או אפילו על עצם המחשבה והרצון לבנות את הבית, נקראת המצווה על שמו.

למעשה המקרה של דוד ותיאורו במזמור זה, משמש כבנין אב למקרים דומים אודות ערכם של אלו שניסו אך לא הצליחו לקיים מצווה מסוימת במיוחד, כפי שמצוין במדרש תהילים: 
" אמר רב הונא: ...חשב לעשות מצווה, אף על פי שלא עשאה, מעלה עליו הכתוב כאילו עשאה. תדע לך שהוא כן, שכן דוד חשב לעשות בניין בית המקדש ואף על פי שלא בנאה, נכתב על שמו, שנאמר "מזמור שיר חנכת הבית לדוד"... מכאן, שכל המצטער על הדבר נקרא על שמו... שנאמר "אם אבא באהל ביתי וגו' אם אתן שנת לעיני וגו"' (תהלים קלב ג-ד), נקרא על שמו, שנאמר "מזמור שיר חנכת הבית לדוד".
— מדרש תהילים על מזמור ל'
לפי פירוש אחר "שלמה אמרו, ותלאו בדוד".
יש מפרשים שדוד כתב המזמור וציווה את שלמה בנו שיאמרו אותו לכשיחנכו את בית המקדש.
יש שפירשו שדוד כתבו על חנוכת בית המקדש השני או בית המקדש השלישי כך שהמזמור מתייחס לגלות ולגאולה העתידה.
המלבי"ם בפירושו לספר תהילים, עומד על העובדה התמוהה ממבט ראשון שהמזמור כולו לא עוסק כלל בעניינים הקשורים לחנוכת הבית. מסקנתו היא שהמזמור שימש כאלגוריה המתארת את יחסו של המשורר דוד אל נפשו ואל גופו הבא לידי ביטוי במשל כבית.
פרשנות פשטנית הציג האבן עזרא, לפיה הבית כלל אינו בית המקדש, אלא ביתו של דוד שאכן נחנך על ידו.

פרשנויות שונות של המזמור


בדרשות למועדים שבמדרש פסיקתא רבתי מיוסדת כל דרשת החנוכה על מזמור זה.
במדרש פרק שירה מיוחס הפסוק "למען יזמרך כבוד ולא ידום" כשבח לבורא שהסנונית אומרת.

על פורים

במדרש האגדה ילקוט שמעוני, נדרש מזמור זה בתוך סיפורו של נס הפורים, כאשר פסוקים מהמזמור מוטמעים בתוך השיח. וכך מסופר על מרדכי היהודי עם תחילת המהפך בעלילת מגילת אסתר כאשר אחשוורוש מאלץ את המן האגגי להרכיב את מרדכי על סוסו האישי, ולצעוד לפניו:
כיון שרכב על הסוס התחיל לקלס להקב"ה ארוממך ה', כי דליתני ולא שמחת אויבי לי. תלמידיו מה היו אומרים? זמרו לה' חסידיו וגו'. אותו רשע (המן) מה היה אומר? ואני אמרתי בשלוי וגו'. אסתר מה היתה אומרת? אליך ה' אקרא ואל אדני אתחנן, מה בצע בדמי ברדתי אל שחת וגו'. ישראל מה היו אומרים? שמע ה' וחנני ה' היה עוזר לי.

אמר רבי פנחס: בקריאת שמע היה (מרדכי) עסוק ולא הפסיק, שנאמר למען יזמרך כבוד ולא ידום ה' אלוהי לעולם אודך.

בפסוקי דזמרא

המזמור נאמר מדי יום בתחילת פסוקי דזמרא של תפילת שחרית ברוב הנוסחאות, במיקום שונה במקצת בנוסחי התפילה השונים, ובקצת קהילות הוא לא נאמר.
בין הסיבות לאזכורו בפסוקי דזמרא הוא מפני שנאמר בו "ולבוקר רינה".
מקור אמירתו כנראה בנוסח הספרדים, שאמרוהו תוך השמטת הפסוק הראשון של המזמור ("מזמור שיר חנוכת הבית לדוד") והתחלה מן הפסוק השני - "ארוממך ה' כי דיליתני". עם הזמן חדרה אמירת המזמור גם לנוסח ספרד, אלא שנתווספה אמירת הפסוק הראשון (שהושמט בנוסח עדות המזרח). בסידורי האשכנזים לא נמצא המזמור לפני תקמ"א, ולא ברור לחלוטין מתי מנהג זה חדר לנוסח אשכנז המזרחי; הוא לא נתקבל עד היום ברוב קהילות אשכנז המערבי. בנוסח איטליה ובתכלאל עד היום מזמור זה אינו נמצא, וגם לפי הגר"א אין אומרים אותו. יש הסבורים כי אמירת "מזמור שיר חנוכת הבית" לפני תפילת השחר בכל ימות החול, הוא מנהג טעות שהשתרבב ממנהג אמירת המזמור בימי החנוכה (ראה להלן).
בתפילת שחרית שבימי החנוכה, חלק מהספרדים, וכל קהילות גאורגיה נוהגים בקריאת פסוקי דזמרא, להוסיף את הפסוק הראשון, המושמט בשאר השנה, אך בקהילות אחרות לא נהוג כך.

טקס הדלקת הנרות

את המזמור שרים או אומרים בקרב קהילות רבות כחלק מטקס הדלקת נרות חנוכה. ולכן הוא מופיע בלוחות של סדר הדלקת הנרות.
"מזמור זה נוהגים לאומרו בימי החנוכה, כי הוא כולו נבואה לימי מלחמות החשמונאים..."
— שלמה אפרים מלונטשיץ, עוללות אפרים
עוד על התאמת מזמור זה לימי החנוכה כתב הרב החיד"א על דרך הרמז:
"מזמור שיר חנוכת — ראשי תיבות משח, שהוא גם ראשי תיבות מילה, שבת, חודש, שעליהם גזרו היוונים והיה נס חנוכה. ולכן תקנו משח שהוא שמן לנרות שרומז מילה, שבת, חודש."
— מובא בספר המועדים, על פי הרב החיד"א
חסידים דרשו בפתיחת המזמור מדרש ראשי תיבות, המבאר את זיקתו של המזמור לימי שמחה: "מזמור שיר חנוכת הבית - תחיליות בחילוף אותיות שמחה.

חנוכות המזבח

מקורות שונים מקשרים בין חנוכת בני חשמונאי לבין חנוכת המזבח בימי ראשית הבית השני ואף לחנוכת המשכן. הביטוי הבולט לכך ביותר הוא שקטעי קריאת התורה בימי חנוכה הם מפרשיות חנוכת המשכן. לאור זאת מובן מדוע נקשר מזמור שיר חנוכת הבית לסדר הדלקת נרות חנוכה.

המשכן שעשה משה בימי נדודי בני ישראל במדבר הסתיים להיבנות בחודש כסלו. אולם דחו את חנוכתו לראש חודש ניסן. חנוכת המשכן נחגגה בשנים עשר יום של קורבנות הנשיאים אשר הביאו שנים עשר ראשי השבטים, כל אחד בתורו, מלבד שבט לוי. לכך נדרשים הפרשנים בפרשת בהעלותך. כבר בפסוק - ""דַּבֵּר אֶל אַהֲרֹן וְאָמַרְתָּ אֵלָיו בְּהַעֲלֹתְךָ אֶת הַנֵּרֹת אֶל מוּל פְּנֵי הַמְּנוֹרָה יָאִירוּ שִׁבְעַת הַנֵּרוֹת"". ומביא שם הרמב"ן מדרשים המייחסים כבר שם, את חנוכת בני חשמונאי להדלקת המנורה על ידי אהרן הכהן: 
בהעלותך - "למה נסמכה פרשת מנורה לחנכת הנשיאים? לפי שכשראה אהרן חנוכת הנשיאים, חלשה דעתו שלא היה עמהם בחנוכה, לא הוא ולא שבטו; אמר לו הקב"ה: חייך, שלך גדולה משלהם, שאתה מדליק ומטיב את הנרות בקר וערב", לשון רש"י ממדרש אגדה." ..."אבל ענין ההגדה הזו, לדרוש רמז מן הפרשה על חנוכה של נרות שהיתה בבית שני על ידי אהרן ובניו, רצוני לומר חשמונאי כהן גדול ובניו. ובלשון הזה מצאתיה במגלת סתרים לרבינו נסים... "ראיתי במדרש, כיון שהקריבו שנים עשר שבטים ולא הקריב שבט לוי וכו', אמר לו הקב"ה למשה דבר אל אהרן ואמרת אליו, יש חנוכה אחרת שיש בה הדלקת הנרות ואני עושה בה לישראל על ידי בניך נסים ותשועה וחנכה שקרויה על שמם, והיא חנכת בני חשמונאי, ולפיכך הסמיך פרשה זו לפרשת חנכת המזבח"...
— פירוש הרמב"ן לספר במדבר פרק ח' פס' ב'

גם בפסיקתא רבתי נקשרה חנוכת בני חשמונאי לחנוכת המשכן וחנוכת המשכן מיוחסת בו לתאריך כ"ה בכסלו.
"אמר רבי חנינא בעשרים וחמשה בכסליו נגמרה מלאכת המשכן ועשה מקופל עד אחד בניסן, שהקימו משה באחד בניסן.. ומעתה הפסיד כסליו שנגמרה מלאכה בו?- לאו, מהו "ותשלם" אמר הקב"ה עלי לשלם לו, מה שילם לו הקב"ה?- חנוכת בית חשמונאי".
— פסיקתא רבתי פרק ו'
כבר בימי שיבת ציון צוין יום כ"ד בכסלו, כיום בו יוסד הבית השני. לאחר שלמדו מהנביאים האחרונים שנותרו, היכן מקום המזבח, וכן שניתן להקריב בו אף שאין הציבור יכול להיטהר עדיין מטומאת מת, על פי הכלל של טומאה הותרה בציבור. לכן את חנוכת הבית, ציינו באמצעות חנוכת המזבח שהיה מרכזה של עבודת המקדש בבית השני, שהרי בתקופתם לא היה את ארון הברית אשר נגנז בשלהי הבית הראשון. את ייסוד הבית חגגו בקורבנות תודה, בהלל והודיה על ידי שירה והלל (המופיעים במזמורי תהילים), יש הסוברים ששרו אז גם את מזמור זה. כמאתיים שנה לאחר מכן, באותו תאריך, בעיצומה של תקופת המרד, חנכו החשמונאים את עבודת המקדש בהדלקת נרות המנורה, טיהרו את המזבח והמקדש. בבית הראשון הפותח את פיוט מעוז צור, משמש אירוע חנוכת המזבח כמוטיב המרכזי לציון יום חנוכת המקדש.

בתפילות ערבית ושחרית

מתוך הקבלה בין חג החנוכה לחנוכת בית המקדש, נאמר במסכת סופרים כי בחנוכה אומרים מזמור זה בתפילת שחרית כשיר של יום שאותו היו אומרים הלויים בבית המקדש.
ישנן קהילות המוסיפות בתפילת ערבית לפני אמירת עלינו לשבח את אמירת המזמור, במקום אמירת מזמור -"שיר למעלות אשא עיני אל ההרים" הקבוע.

"הפכת מספדי למחול לי" כביטוי


הביטוי "הפכת מספדי למחול לי" משמש לעיתים רבות כהיגד המבטא בקצרה גישת הסתכלות על החיים. הוא מוזכר בצורה שונות כגון ככותרת לעיסוק בנושאים הקשורים להתמודדות עם אובדן ומצבים קשים אחרים.