קללת טיפקאנו

המונח קללת טיפקאנו (גם: קללת טקומסה,"קללת עשרים השנה" או "הקללה הנשיאותית") מתייחס לעובדה שכל נשיאי ארצות הברית שנבחרו לתפקידם בשנים העגולות 1840, 1860, 1880, וכך הלאה עד 1960, מתו במהלך כהונתם. 
צירוף המקרים נזכר לראשונה בפינה היומית "תאמינו או לא!" של רוברט ריפלי משנת 1934, העוסקת במוזרויות וגילויים מפוקפקים שונים, כדוגמת בתולת הים מפיג'י. 
מותם של הנשיאים מוסבר בקללה מסתורית שהטיל, כביכול, בן שבט השוני, השמאן טנסקואטאוה, על הנשיא ויליאם הנרי הריסון, הידוע בכינויו "טיפקאנו".

קללתו של טנסקואטאוה

כ-27 שנים מאוחר יותר היה הריסון מועמד לבחירות לנשיאות, ורץ יחד עם ג'ון טיילר כסגנו, תחת הסיסמה "טיפקאנו וטיילר גם" (באנגלית: Tippecanoe and Tyler too ).
אגדה אורבנית מספרת ששנים לאחר תבוסת האינדיאנים ושריפת כפריהם ב-1811, הטיל טנסקואטאוה קללה על האריסון. לפי האגדה, טנסקואטאוה (שפירוש שמו: "הדלת הפתוחה"), שנודע גם בכינויו "הנביא של בני השוני" ושהיה השאמאן של בני השבט, אמר בשנת 1835 או בסמוך לה:
אם האריסון ייבחר להיות צ'יף לבן גדול, הוא וכל צ'יף לבן גדול שייבחר אחריו מדי 20 שנים ימותו במהלך כהונתם.
האריסון נבחר לנשיאות, ומת מדלקת ריאות חודש לאחר תחילת כהונתו ב-1841 - היה זה מקרה המוות הראשון של נשיא ארצות הברית בעת כהונתו.

"שבירת הקללה"

הסיפור על הקללה נזכר לראשונה בשנת 1934, לאחר שחמישה נשיאים הלכו לעולמם. מותו של רוזוולט ובעיקר רצח קנדי הטראומטי תרמו להתפשטות האמונה בקללה. השירות החשאי קיבל על עצמו את הגנת חיי הנשיא רק לאחר התנקשות בחייהם של שלושה מהנשיאים שברשימה. מאז הוקם השירות החשאי נרצח רק נשיא אחד - ג'ון קנדי - המופיע ברשימה, ופחתו מאוד הסיכויים לרצח נוסף.
למרות זאת, עם היבחרו של רונלד רייגן לנשיא בשנת 1980 גבר החשש כי לא ישלים את כהונתו בשלום. נסיון ההתנקשות בחיי רייגן ב-1981 חיזק את האמונה בקללה, אך רייגן בן ה-70, שנפצע בחזהו, החלים ואף נבחר לכהונה נוספת. רייגן הוא הנשיא הראשון ששבר את השרשרת, בכך שמת בשנת 2004, 15 שנה לאחר סיום כהונתו ב-1989. מספרים ששבירת הקללה נעשתה על ידי ננסי רייגן, הגברת הראשונה של ארצות הברית (אשתו של הנשיא), אשר ידעה על הקללה והחליטה לפנות לבעלות אוב, ואנשים העוסקים בתחום ובכך הצליחה לבטל את הקללה ולהציל את חיי בעלה, וכמו כן גם את חיי הנשיאים הבאים.
היסטוריונים רבים מאמינים כי הנשיא גרפילד לא היה מת, אילו טופל כהלכה. גרפילד מת כ-80 יום לאחר ההתנקשות בחייו, בשל זיהום. הרופאים לא הצליחו לאתר את הקליע שפגע בגופו. 
אף על פי שמדובר באגדה, בארצות הברית יש רבים המתייחסים לקללה ברצינות. כך למשל פנה ארגון דתי למאמיניו בבקשה להתפלל לשלומו של הנשיא ג'ורג' בוש, שנבחר בשנת 2000. בוש סיים בשלום את תקופת כהונתו כנשיא בשנת 2009.
הקללה אינה מסבירה כיצד סיימו שני נשיאים את כהונתם המקורית והלכו לעולמם רק באחת הכהונות הבאות. אברהם לינקולן סיים את כהונתו הראשונה ונרצח במהלך כהונתו השנייה בעקבות ניצחונו במלחמת האזרחים האמריקנית. פרנקלין דלאנו רוזוולט לא נפגע בניסיון התנקשות לאחר בחירתו בשנת 1933, השלים את כהונתו השלישית בשנת 1944 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה ומת מדימום תוך-גולגולתי במהלך כהונתו הרביעית. בשנת 1951 התקבל התיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית, המאפשר לנשיא להחזיק במשרתו במהלך שתי כהונות רצופות בלבד. כתוצאה מכך קטנה ההסתברות למותו של נשיא ארצות הברית במהלך כהונתו.

דיון פסיכולוגי ופילוסופי

שיוך מותם של הנשיאים לקללה שהוטלה עליהם הוא דוגמה לכשל לוגי מסוג קום הוק ארגו פרופטר הוק (cum hoc ergo propter hoc) (מתאם מצביע על סיבתיות). כשל כזה נובע מנטייה אנושית לחפש יחסי סיבה-מסובב באירועים סביבנו. במקרה הנוכחי, ההתאמה שקיימת בין מותם של מספר נשיאים לשנת הבחירה שלהם, גרמה לחיפוש אחר סיבה להתאמה זו. בפועל, קרוב לוודאי שאין סיבה להתאמה, והיא נובעת מצירוף מקרים בלבד.
גם עקרון תערו של אוקאם יכול לסייע בהתייחסות לעובדה שנשיאים אשר נבחרו בשנים מסוימות אלו מתו בעת כהונתם. לפי עקרון זה, כאשר קיימים מספר הסברים לתופעה מסוימת אז ההסבר הפשוט יותר הוא הנכון. במקרה הנוכחי, ההסבר הפשוט אומר שזהו צירוף מקרים בלבד, ואילו ההסבר המסובך מערב כוח על-טבעי בדמות קללה. כל עוד אין הסבר מניח את הדעת לתקפותה של הקללה ואין סיבה הגיונית אחרת, אין כלל צורך להניח שמות הנשיאים נובע מסיבה מסתורית זו או אחרת.