google/wiki40b huggingface dataset:
דלטון (ג'ורג'יה)

היסטוריה

שבטי המוסקוגי ואחרים ישבו באזור עד לאמצע המאה ה-18, כאשר שבטי הצ'רוקי דחקו אותם מערבה ודרומה. הצ'רוקים כינו את ההרים שבצפון ג'ורג'יה "האדמה המכושפת" עד אשר הם אולצו לעקור משם ב-1838 במסע טרגי שידוע כיום בכינוי "נתיב הדמעות".
כאשר עזבו את האזור אחרוני הצ'רוקים, הייתה כבר מסילת הברזל בעבודות הקמה. הייתה זו מסילת המערב והאטלנטי (W&A) שחיברה את עמק נהר הטנסי עם מסילת ג'ורג'יה שהייתה אז גם בהקמה. ב-1847 הוגדר כל השטח ברדיוס של מייל אחד סביב לתחנת הרכבת ששכנה במרכז העיר כשטח העירוני. החלק האחרון של קטע מסילת הברזל העיקרי הושלם ב-1850 בטנל היל שבמחוז ויטפילד. מסילת ברזל שנייה, מסילת מזרח טנסי וג'ורג'יה, הושלמה ב-1852.
דלטון קרויה על שמו של הגנרל טריסטרם דלטון, שהיה חבר בסנאט ארצות הברית מטעם מדינת מסצ'וסטס.

מלחמת האזרחים

האירוע הראשון שהתרחש בדלטון במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית היה "מרדף הקטרים הגדול" (Great Locomotive Chase) ב-12 באפריל 1862. יותר משנה לאחר מכן, ב-19-20 בספטמבר 1863, התחולל קרב בין כוחות גדולים של האיחוד ושל הקונפדרציה כמה ק"מ מערבית לדלטון, בצ'יקמוגה ומאוחר יותר בצ'טנוגה. המלחמה הגיעה למחוז ויטפילד באביב 1864, בפרוץ מערכת אטלנטה. קרב דלטון הראשון התנהל ב-7 במאי אותה שנה והסתיים כאשר ב-12 במאי השלים הגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון את נסיגתו מהעיר. ב-14-15 באוגוסט אותה שנה התנהל קרב דלטון השני. במערכה של גנרל צבא הקונפדרציה, ג'ון בל הוד בטנסי, תקפו כוחות הפרשים של ג'וזף ווילר את מעוז האיחוד בטילטון לפני שעברו דרך דלטון ופניהם מערבה.

תעשיית השטיחים

דלטון קרויה לעיתים בשם "ברית שטיחים של העולם" והיא משכנת בתוכה יותר מ-150 מפעלים לייצור שטיחים. התעשייה מעסיקה יותר מ-30,000 עובדים במחוז ויטפילד. יותר מ-90% של השטיחים בעולם מיוצרים כיום בשטח של 100 ק"מ סביב לעיר.
לאו בלגיקוס

לֵאוֹ בֶּלְגִיקוּס, או האריה של ארצות השפלה (בלטינית Leo Belgicus, בהולנדית de Nederlandse Leeuw) הוא כינוי למפה של ארצות השפלה בדמות אריה. מפות בסגנון זה היו נפוצות בתקופת תור הזהב בהולנד, מסוף המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-18. התואר הלטיני Belgicus שימש ביחס לכל ארצות השפלה (פחות או יותר מלוא שטחן של בלגיה והולנד של ימינו, וכן חלקים מלוקסמבורג וצפון צרפת), ולא רק לאזור בלגיה המודרנית.
מפת לאו בלגיקוס המוקדמת ביותר היא זו שהכין הקרטוגרף האוסטרי מיכאל אַייצינגר (Aitzinger) בשנת 1583, בתקופה שבה לחמו ההולנדים על עצמאותם (מלחמת שמונים השנה). המפה הושפעה מדימוי האריה כסמל לגבורה ואצילות, וכן מכך שהוא מופיע על שלטי האצולה של כמה מן המחוזות החשובים שנלחמו על עצמאותם, ביניהם בראבנט, פלנדריה, זלנד ואחרים.
בעקבות המפה של אייצינגר הופיעו רבות נוספות, במדיומים שונים. בסוג הנפוץ ביותר מופיע ראשו של האריה בקצה הצפון-מזרחי של המדינה והזנב בחלק הדרום-מזרחי. הגרסה המפורסמת ביותר היא זו שיצר קלאס יאנסזון פיסר (Visscher), שצוירה ב-1609 לרגל הסכם הפסקת אש במלחמה, שציין מפנה חשוב לטובת הרפובליקה ההולנדית החדשה. עיצוב פחות נפוץ הפך את הכיוון והציג אריה רובץ, והמערב בראש המפה במקום הצפון כנהוג. גרסה שלישית הופיעה מאוחר יותר, לאחר שלום וסטפליה (1648). היא נקראת לאו הולנדיקוס, ונראה בה רק מחוז הולנד.
שבת כלה

שבת כלה היא השבת שלפני החתונה, שבה נהוג שחברותיה של הכלה חוגגות איתה לקראת נישואיה הקרובים.

רקע

בקרב האשכנזים, השבת שלפני החתונה היא שבת חתן, שבה החתן עולה לתורה למפטיר ולהפטרה, ולאחר מכן נערך בבית הכנסת קידוש לכבוד החתן. מאחר שהכלה אינה משתתפת באירוע זה, בשל המנהג בציבור הדתי והחרדי, שהחתן והכלה אינם נפגשים תקופה מסוימת לפני החתונה. אך לעומת זאת, משפחתה של הכלה משתתפת בדרך כלל בשבת החתן, ונוצר מצב שהכלה נותרת לבדה, בשבת חתן.
על מנת לפתור את בעיית בדידותה של הכלה, נהגו שהכלה נותרת בביתה עם חברותיה המשמחות אותה. מנהג זה הוא מנהג מחודש מעשרות השנים האחרונות. בשנים האחרונות, ישנן משפחות בהן לא כל משפחת הכלה משתתפת בשבת החתן. אף שבכך כבר אין סיבה לקיום מנהג זה, אך למעשה מנהג זה ממשיך להתקיים.
בקרב הספרדים שבת חתן היא לאחר החתונה, ולא קיימת אצלם הבעיה של בדידות הכלה בשבת קודם הנישואין, אך גם אצלם נהוגה שבת כלה בשבת שלפני החתונה.
לעיתים מאופיינת שבת כלה בחלק מסממני מסיבת רווקות שמשמעם מסיבת התפרקות קודם לחיי הנישואין, דבר שגורר ביקורת מצד גורמים שונים.
אחי גיבורי התהילה

אחי גיבורי התהילה (באנגלית: My Glorious Brothers) הוא ספר מאת הסופר היהודי-אמריקני הווארד פאסט, שפורסם בשנת 1948.

עלילת הספר

הספר מספר על מרד החשמונאים מנקודת מבטו של שמעון הנשיא. העלילה מתרחשת בימים שקדמו למרד ובמהלכו ועל רקע הקרבות. גיבורי העלילה הם החשמונאים ובפרט שמעון החשמונאי, אחיו של יהודה המכבי. מלבד הפרטים ההיסטוריים הוסיף הסופר לעלילה מתיחות אישית בין החשמונאים.
מתכונתו של הספר הוא כמגילה אוטוביוגרפית אותה רושם שמעון, על עצמו ועל אחיו גיבורי המרד, ומוסרה לציר הסנאט הרומי לנטולוס סילאנוס שמגיע לארמונו בירושלים על מנת ללמוד על ארץ ישראל ועל העם היהודי היושב בה עבור הסנאט. בסוף הספר מופיע המכתב שכותב לנטולוס סילאנוס לסנאט, המתאר את מפגשו עם "הטיפוס היהודי" ועם שמעון הנשיא ואשתו בפרט. חלק זה עוסק בהשוואות בין התרבות הרומית לבין התרבות היהודית, ובייחוד בתפיסה היהודית בדבר החופש, הנגזרת מזיכרון יציאת מצרים, זיכרון השיעבוד וחוקי העבדות המתקדמים שהנהיגה החברה היהודית, שייצרו חברה שכלתנית שלא התבססה על מעמד עבדים רחב כבשאר התרבויות הקדומות ותרבות רומי בפרט.
הספר העוסק בעצמאות היהודים פורסם בשנת 1948, בעיצומה של מלחמת השחרור. הוא מוקדש "לאשר הם שם, יהודים ולא יהודים, שחירפו נפשם באותו מאבק עתיק-יומין ובלתי-נשלם על חירות האדם וכבודו".
פרסום הספר יצר חילוקי דעות בין פאסט למפלגה הקומוניסטית בה היה חבר, שלא ראתה את השאיפות הלאומיות הציוניות בעין יפה.
הספר תורגם על ידי רות לבנית ויצא בהוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, ספרית פועלים וזכה לפופולריות רבה בארץ. ב-1953, בחגיגות יובל 25 שנה לגבעת ברנר, הספר הומחז והוצג בהצגת ענק. שנתיים קודם לכן הוא הוצג בקיבוץ שריד (אז תורגם על ידי שולמית בתדורי ומרדכי אמיתי).
שם הספר היווה השראה לשמואל גונן, שבתום הקרבות במלחמת ששת הימים, התפרסם בזכות נאומו שכונה "אחי גיבורי התהילה".
גיאורגי ברמידזה

חייו

ברמידזה נולד בטביליסי ב-5 בינואר 1968. את חוק לימודיו סיים בשנת 1992, בפקולטה לטכנולוגיות כימיות, באוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה. הוא למד לימודי כלכלה בגאורגיה במרכז האירופי גיאורגי מרשל. בשנת 1995 למד ביטחון והגנה בגרמניה, ובשנים 1998–1999 למד לימודי דיפלומטיה בבית הספר של משרד החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית.
בשנים 1991–1992 שימש כמזכיר מפלגת הירוקים של גאורגיה. בשנת 1992 כיהן כסגן המועצה לזכויות האדם ויחסים בינלאומיים בגאורגיה, ולאחר מכן כראש המחלקה להגנה על הזכויות הפוליטיות והאזרחיות של מיעוטים. הוא הצטרף לאיחוד האזרחים של גאורגיה שהוקם על ידי אדוארד שוורדנדזה, בשנת 1994, ומשנת 1992 ועד לשנת 2003 היה חבר הפרלמנט של גאורגיה. בשנת 2002 הוא הפך לאחד ממנהיגי מפלגת האופוזיציה "הדמוקרטים המאוחדים", ומילא תפקיד פעיל במהפכת הוורדים בנובמבר 2003. ברמידזה כיהן כשר הפנים של גאורגיה בממשלה החדשה שהוקמה עם נפילתו של שוורדנדזה, מנובמבר 2003 עד יוני 2004. הוא הוביל את פתרון הסכסוך בחבל האוטונומי אג'ריה והביא להחלפתו של אסלן אבשידזה.
ב-10 ביוני 2004 מונה ברמידזה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. ב-15 בדצמבר אותה שנה הוא הועבר מתפקידו לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ולשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. לאחר מותו של זוראב ז'ווניה הוא הפך לראש ממשלה זמני של גאורגיה למשך שלושה חודשים, מ-17 בפברואר 2005.
סיגלית בנאי

ביוגרפיה

בנאי היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, סטודנטית אורחת באוניברסיטת ניו יורק, לימדה קולנוע בניו יורק פילם אקדמי בניו יורק, וקורסי קיץ בקולנוע בקיימברידג' ובהרווארד.
את התואר השני שלה עשתה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, ובעבודת התזה שלה התמקדה בנושא: "סרט ערבי בעברית? חציית גבולות בין גלות ומולדת בקולנוע של יוצרי 'בורקס' מזרחיים".
סרטיה עוסקים בזהות מזרח תיכונית ונשית, והוצגו בפסטיבלים בישראל ובעולם, בקהיר, עמאן, לוס אנג'לס, וניו יורק.
שיריה עוסקים בזהות יהודית עברית ומזרח תיכונית, והם מבוצעים בקולה על במה כשירה מדוברת.
ספר שיריה "שכונת התקווה, קהיר", יצא ב-2013 בהוצאת ספרי עיתון 77 ועלה כמופע שירה מדוברת בתיאטרון יפו בבימוייה של חנה ואזנה גרינולד בביצועה של בנאי.
ספר שיריה "עברייה" (2016) יצא ב-2016 בהוצאת ספרי עיתון 77 ועלה כמופע בתיאטרון יפו, בשילוב וידאו ארט ופסקול מקורי בבימויה של חנה ואזנה גרינולד, בביצועה של בנאי.
סיפורים קצרים פרי עטה ומאמרים בנושא זהות ותרבות יהודית ומזרח תיכונית פורסמו בספר "תהודות זהות" ובאנתולוגיה לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", בכתבי העת "משיב הרוח", עתון 77, "הכיוון מזרח" ועוד.
הציגה עבודות אמנות פלסטית ווידאו ארט בתערוכות קבוצתיות.
מתגוררת בתל אביב, נשואה לצלם מיכה שמחון ולהם שני ילדים.
סרפרז פרדייז

העולמות

סרפרז פרדייז מפורסמת בשל ה"עולמות" שבה. "עולם" הוא למעשה סוג של לונה פארק, המתמחה בדבר מסוים. לדוגמה, Sea World, "עולם המים", הוא פארק מים. אפשר לראות שם מופעים של דולפינים, לשחות איתם, לגלוש במגלשות מים וכדומה. סרפרז פרדייז, כמשתמע משמה, ידועה בקרב גולשי-גלים. ענף הגלשנות על כל סוגיו מאוד מפותח באזור, עקב הגלים הגבוהים בו.

אקלים

האקלים בעיר הוא סובטרופי גשום, עם טמפרטורה נוחה כל השנה וגשמים רבים.

בילוי ונופש

כעיר נופש, בסרפרז פרדייז יש עשרות מועדוני לילה, מקומות בילוי שונים, קניונים לסוגיהם, וכל המותגים הנפוצים באוסטרליה ובעולם.
בנוסף, אזור קווינסלנד מפורסם בחופיו וביערות שלו. במרחק נסיעה קצרה ניתן להגיע לתוך יער גשם טרופי. היערות בקווינסלנד ובאזור סרפרז פרדייז קרובים מאוד לים, כפי שניתן לראות בזמן נחיתה בשדה התעופה של גולד קוסט.
פרנק-ריהל

פרנק-ריהל (בלועזית: Frank-Rühl) הוא הגופן העברי הנפוץ ביותר בדפוס. הגופן נוצר ב-1908 על ידי רפאל פרנק בשיתוף עם המדפיס אוטו ריהל במפעל היציקה C. F. Rühl. גרסה סופית פורסמה ב-1910. מרבית הספרים, העיתונים וכתבי העת בישראל משתמשים בפרנק-ריהל.

אופי האות

האות עוצבה מתוך מצוקה בסוגי אות בתקופה בה החלו להדפיס כתבים עבריים חילוניים רבים. הגופנים הקיימים (ובראשם גופן וילנא, ששימש להדפסת רוב הכתבים העבריים עד אז) שידרו אווירת בית מדרש, שממנה רצו הכותבים להימנע. האות עוצבה כך כדי שתתאים לדפוס מודרני ושהקורא יוכל "לרוץ" בקריאה בה בטקסטים ארוכים, מנוקדים ולא-מנוקדים. 
עיצוב האות שואב ממסורת יהדות ספרד, שנטתה לקשט את האותיות בתגים מתונים ולא מצועצעים יתר על המידה. האות מבוססת על אות דפוס איטלקית ששימשה את המדפיס מהמאה ה-17, דניאל בומברג ורוח תנועת האר נובו. מומחים טוענים שהאות טובה לקריאה משום שהיא קריאה מאד, יומיומית, "אינה מבליטה את עצמה" ו"שקופה" כביכול, ומאפשרת לקורא לרוץ בטקסט מבלי להתעכב על עיצוב האות. מצד אחד אין בה מוזרויות ומצד שני ההבדל בין אותיות דומות (ר' ו-ד' למשל) הוא ברור מספיק. לפיכך מודפסים באות מינים רבים של טקסטים מספרי שירה ועד עיתונים יומיים. שימוש באות שונה יוצר מיד מראה ייחודי, אף מבלי שהקורא מבין מדוע. למשל, ב-1987 שכר עיתון מעריב את המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז לעצב מחדש את העיתון. זנדהאוז ניסה להיות מהפכני והשתמש באותיות נרקיס במקום בפרנק-ריהל. לעיתון הגיעו תגובות קוראים נזעמות, ובעקבותיהן חזר לפרנק-ריהל בתוך זמן קצר. עוד יוצא מן הכלל המדגיש את הכלל הוא סדרת ספרי עם הספר, שאינם מודפסים בפרנק-ריהל ומראה הטקסט בהם מודרני מאד, דבר המרתיע חלק מהמבקרים.
זו אות ששינתה את הדפוס העברי. היא דומה לאות ספרדית, קצת מצועצעת ומקושטת. היא הייתה אות חדשה שאינה קשורה לשום מסורת - לא של בית מדרש ולא של כתבי ההשכלה - ולכן הציונות, שהחלה להתבסס באותה תקופה, אימצה אותה כאות בלי היסטוריה. לצעירים של אז היה חשוב לכתוב בעברית שלא תיראה כמו טקסט דתי, אבל באופן מפתיע גם דתיים השתמשו בה. היום כל אחד יכול להשתמש בה, כי כבר אין לאף אחד זכויות עליה.
— איתי תמרי (חוקר תולדות הטיפוגרפיה העברית). מובא על ידי שירי בן ארי בעיתון הארץ מ-8 באוקטובר 2000

ביקורת

המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז מונה בעיות בגופן: האות "שמנה" מדי ואינה קלילה, כפי שמתאפשר בטכנולוגיות מודרניות ויוצרת תחושה של עומס שחור על הדף. אין בגופן הבדל ברור מספיק בין טקסט רגיל למודגש. כמו כן, לטענתו היא מקובלת רק משום שהציבור רגיל בה ומתקשה לשנות הרגלים.
בואדייה דל מונטה

מיקום גאוגרפי

בואדייה דל מונטה שוכנת ממערב לעיר מדריד, וגובלת מצפון במחדהונדה, מדרום בוייאויסיוסה דה אודון ובעיר אלקורקון, ממזרח בפוסואלו דה אלרקון וממערב בברונטה וביישוב וייאנואבה דה לה קנייאדה. בנוסף על הרובע הוותיק, קיימים בבואדייה דל מונטה מרכזי אוכלוסייה דוגמת שכונות היוקרה מונטפרינסיפה (Montepríncipe), אוליבר דה מירבאל (Olivar de Mirabal), לאס לומס (Las Lomas) ובוננסה (Bonanza).

היסטוריה

בואדייה דל מונטה השתייכה בין היתר לרוזן מטורנו ולמרקיזים ממירבאל. חוספה ממירבאל השיגה אישור ממועצת קסטיליה למכור את האחוזה שבישוב לנסיך דון לואיס, אשר ציווה על האדריכל ונטורה רודריגז לשפץ את הארמון. באמצע המאה השמונה עשרה צורף ליישוב רומנייוס - כפר שמנה 30 תושבים.

אתרים בישוב

בואדייה דל מונטה נודעת בקרב חובבי האמנות, בזכות ארמון הנסיך דון לואיס אשר נבנה במאה השמונה-עשרה. לאחר ששיני הזמן נגסו בארמון, הוא נמכר בידי משפחת רוספולי לעיריית היישוב. הארמון שימש כאתר ההסרטה לסרטו של מילוש פורמן- רוחותיו של גויה. בקרבת הארמון נמצאת מזרקת ונטורה רודריגז, שעוצבה בידי האדריכל שאת שמו היא נושאת.
ביישוב נמצא גם מוזיאון בנק סנטנדר סנטרל-היספנו, השוכן בקומפלקס של הנהלת הבנק הראשית. במוזיאון מוצגות יצירות של אמנים חשובים דוגמת אל גרקו ואנתוני ואן דייק.
לוח גזר

לוח גזר הוא לוח אבן גיר (מידותיו 11.1X7.2 ס"מ) המתוארך למאה העשירית לפני הספירה שנמצא בשנת 1908 בתל גזר על ידי הבריטי רוברט מקאליסטר. לאחר גילויו נלקח על ידי הטורקים למוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול.

תיאור הכתובת

על הלוח חרוטה בניב כנעני כלשהו כתובת בת תשע שורות הנראית כלוח שנה חקלאי.
הכתובת מתוארכת למאה העשירית לפני הספירה, ועד לגילויה של הכתובת בתל זית, נחשבה לכתובת העברית העתיקה ביותר.
בטקסט אין הפרדה למילים אבל מצוין קו המפריד בין יחידות, כמו כן, כמנהג אותה תקופה הכתיב הוא עיצורי לגמרי, וכמעט שאין שימוש באמות קריאה לציון התנועות (אותיות אהו"י מופיעות רק כשהן מסמנות עיצורים).
21 לוטטיה

מקור השם

מקור השם "לוטטיה" נובע משם העיר הקדומה בצרפת (לוטטיה). הרומאים נתנו את שם זה לעיר הגאלית שכיום נקראת פריז.
פירוש המילה "לוטטיה" הוא עפר או בוץ.

גילוי וחקירה

האסטרואיד "לוטטיה" התגלה לראשונה ב-15 בנובמבר 1852, על ידי הרמן גולדשמידט.
ב-10 ביולי 2010 הגשושית רוזטה של סוכנות החלל האירופאית חלפה על פני מרחק מינימלי של 3170 ק"מ במהירות של 15 קמ"ש לשנייה וצילמה את האסטרואיד.

מאפיינים

האסטרואיד לוטטיה שייך לקבוצת אסטרואידים גדולים, ממדיהם מעל 100 ק"מ. אסטרואיד זהו שריד נדיר מהחומר המקורי שיצר את מערכת השמש. גילם של חלקים מפני השטח שלו הם 3.6 מיליארד שנה. נספרו על האסטרואיד יותר מ-356 מכתשים שקוטרם נע בין 600 מטר עד 55 ק"מ, ועומקם מגיע ל-10 ק"מ. המכתש הגדול ביותר שנמצא עליו הוא מכתש "מסיליה" שקוטרו 55 ק"מ. פנימו של האסטרואיד לוטטיה הוא נקבובי, וצפיפות הגובה מעידה שהוא עשיר ביסודות מתכתיים, כגון ברזל. האסטרואיד מכוסה בשכבת אבק שהגרגירים שלה הם בגודל של 50 עד 100 מיקרון. בנוסף, התגלו רשת של "Gooves" - סדקים וגרבנים הדומים לכאלה שמצויים על פובוס. לוטטיה הוא האסטרואיד הגדול ביותר שביקרה בו גשושית. אסטרואיד זה לא מסיבי מספיק כדי לאפשר לכוח הכבידה לעגל אותו. נראה שהגוף מצולק במכתשים רבים, שאריות מימיה הראשונים של מערכת השמש. אסטרואיד זה עובר של כוכב לכת, בימינו הוא עדיין קפוא, ונמדד בטמפרטורה של 28-K° ל-103-°K.
פוק חזי מאי עמא דבר

פוּק חָזִי מַאי עַמָא דָבַר (ארמית, בתרגום מילולי לעברית: צא וראה מה העם נוהג) הוא ביטוי תלמודי, ומשמעו שבשאלות שאין לגביהן פסק הלכה ברור - אפשר ללמוד כיצד לנהוג מתוך מנהג העם, וזאת תוך הנחה שלמנהג העם מסורת מבוססת שלא נודעה לנו, או שסיבה מטא-פיזית כלשהי, תגרום לציבור הרחב לעשות את המעשה הנכון (מעין "חוכמת ההמונים").

הלכה למעשה

הגמרא במסכת ברכות ועירובין מבררת את ההלכה לגבי הברכה שמברך השותה מים לרוות את צמאונו: "השותה מים לצמאו אומר שהכל נהיה בדברו, רבי טרפון אומר בורא נפשות רבות וחסרונן על כל מה שבראת, א"ל רב חנן לאביי הלכתא מאי? א"ל פוק חזי מאי עמא דבר". 
אנו רואים כאן הכרעה הלכתית ברורה, הנוהגת עד ימינו, שהתקבלה על פי מנהג הציבור.
שומרית

שׁוּמֵרִית (eme-ĝir) הייתה שפתם של השׁוּמֵרִים. היא דוּברה ונכתבה בין האלף ה-4 וה-2 לפנה"ס בדרום מסופוטמיה. השומרית נדחקה בהדרגה בידי השפה האכדית שדוברה בידי פולשים ממוצא שמי, עד שחדלה כליל מלשמש כשפת דיבור; עם זאת, עדיין נמשך השימוש בשומרית כשפה ליטורגית וכשפת המדע והשירה (כמו הלטינית באירופה של ימי הבינים), ואף נלמדה במקומות שיוחדו לכך (E-DUBA). בשומרית נכתבו החשובים באפוסים השומריים, כמו "עלילות גילגמש", "אנכי ונינמח", "אדפה", "אתרחסיס", ו"עלילות לוגלבנדה".

סיווג

שאלת סיווגה הגנטי של השומרית בתוך משפחת שפות כלשהי ידועה, נותרה פתוחה, והתאוריות בנושא רבות ומגוונות. מספר חוקרים מצאו קווי דמיון דקדוקיים מסוימים בין השומרית לבין קבוצת השפות האלטאיות. אחרים מצאו דמיון בין התחיליות הדקדוקיות שבשומרית לבין אלו של השפות הכרתווליות והגאורגית. מאידך, האשורולוג הפיני סימו פרפולה הציג בכנס האשורולוגים הבינלאומי בשנת 2007 מעל 500 נתונים המצביעים לדעתו על קשר הדוק של השומרית לשפות הפינו-אוגריות.
בשנת 1988 העלה השומרולוג הרוסי אנטולי קיפישין השערה לפיה, בהסתמך על כינויי הגוף השומריים, קיימת קרבה מסוימת בין השומרית לבין שפות המונדה המדוברות בצפון-מזרח הודו. אחרים אף נטו לקשר בין השומרית ליפנית או לשפות האוסטרונזיות.
הבלשן הפולני יאן בראון מצא קרבה מסוימת בין השומרית לבין השפה הטיבטית העתיקה (וממילא למשפחת השפות הסינו-טבטיות). תאוריה זו נתמכת ביותר מ-300 התאמות דקדוקיות, ובכללן כינויי הגוף, המספרים, שמות תואר, שמות חלקי הגוף, והתאמה פונטית, וכן אופן בניית המילים והמורפולוגיה. בהתחשב במעמדה הדומיננטי של השפה הטיבטית העתיקה בעולם העתיק ובתפקידה הליטורגי, הרי שזוהי התאוריה היחידה הנסמכת גם על נתונים היסטוריים תרבותיים.

היסטוריה

השומרית שימשה כשפת הדיבור והכתיבה בדרום מסופוטומיה מסוף האלף ה-4 ועד לאלף ה-2 לפנה"ס. חוץ מבערים השומריות עצמן, נלמדה השומרית גם בצפון מסופוטמיה (אזור הפרת והחידקל), בעילם ובממלכות החיתים והחורים באסיה הקטנה. כתובות מסחריות ויצירות ספרותיות שומריות המתוארכות לאלף ה-3 לפנה"ס נמצאו אף בעיר אבלה בצפון סוריה, ששפתה הייתה אבלאית. לדעת מספר חוקרים, אף לוחיות טרטריה שנמצאו ברומניה ותוארכו לאלף ה-4 לפנה"ס, נכתבו בשפה הקרובה לשומרית.

דקדוק

שומרית היא שפה אגלוטינטיבית. ככזו, שורשיה קבועים ואינם משתנים, אלא מתווספות אליהם תחיליות וסיומות דקדוקיות. יחידת היסוד התחבירית שלה היא מכלול של מילים ולא המילה היחידה; המיליות הדקדוקיות קיימות בנפרד ואינן נקשרות ללא היכר לשרשי המילים. סדר הוספת הצורניות קבוע: שורש המילה (שם עצם)-תואר-שייכות-כינוי הגוף-ריבוי-יחסה. כך למשל במילה diĝir-gal-gal-ĝu-ne-ra ("אל-גדול-גדול-שלי-רבים-יחסת מושא עקיף" – לכל האלים הגדולים שלי).
רבים מן השורשים השומריים הם חד- או דו-הברתיים (למשל IGI – עין, E2 – מקדש). הכפלת השורשים משמשת לציון ריבוי של עצמים או פעולות. שמות עצם רבים מורכבים מצירופי מילים, כגון LU-GAL (איש-גדול) – מלך, DUB-SAR (לוח-כותב) – סופר. E-DUB-AK (בית-לוחות) – בית ספר, E-GAL (בית גדול, מקביל ל'היכל' בעברית). שמות-עצם מופשטים נוצרים בעזרת התחילית NAM. למשל, NAM-LUGAL - מלכות. שמות העצם לא נחלקו למינים דקדוקיים, אלא לשתי קטגוריות, שכללו בני-אדם ואלים מחד, ובעלי חיים ודוממים מאידך. שם העצם קודם תמיד לשם התואר (LUGAL-GAL – מלך גדול).
שמות התואר בשומרית מעטים, ובמקומם נעשה שימוש רב ביחסת הקניין. כמו כן מועט השימוש במשפטי זיקה. את מקומם תופס לעיתים קרובות בינוני-פעול.
כלשון ארגטיבית, סדר המילים במשפט הפעלי השומרי הוא OSV (מושא-נושא-נשוא).
בי.סי. דניפרו

היסטוריה

בשנת 2003, כששיחקה בסופרליגה האוקראינית, שונה שם הקבוצה מדינמו לדניפרו. 
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה בגביע הסופרליגה האוקראינית, שהוא התואר הראשון בתולדותיה.
הקבוצה השתתפה ביורוצ'לנג' בעונת 2004/05. ובעונת 2006/07 השתתפה יורוקאפ צ'לנג', בו הגיעה עד לשלב חצי הגמר והפסידה לקראבנוס הקפריסאית בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2011/12 הקבוצה השתתפה בטורניר המזרח-ארופאי הליגה המאוחדת של VTB אך חדלה מלהשתתף בה מאז 2014. בעונת 2016 זכתה לראשונה באליפות ליגת העל האוקראינית בכדורסל.
בית הספר גובאט

בית הספר גובאט הוא בית ספר פרוטסטנטי בירושלים ששימש תחילה כבית ספר מקצועי לנערים ערבים. בין כתליו למדו יחדיו נוצרים, מוסלמים ואף מעט תלמידים יהודים.
מ-1967 שוכן בו מכון אמריקאי לחקר ארץ הצבי, מכללה אוניברסיטאית אמריקאית. בחצר המכון שוכן בית הקברות הפרוטסטנטי.
במפת אילש - ירושלים ממעוף הציפור בית הספר גובאט נמצא בין המבנים שניתן לראות מחוץ לחומות העיר.

מייסד בית הספר - סמואל גובאט

בית הספר נקרא על שם סמואל גובאט, הבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים שהקים אותו. סמואל גובאט נולד בעיר ברן שבשווייץ. בין השנים 1823–1826 שמש גובאט במסיון בעיר בזל. לאחר תקופה זאת נסע ללונדון ופריז ורכש ידע בשפה הערבית ובשפת הגעז. גובאט נקבר בבית הקברות הצמוד למוסד החינוכי שהקים בהר ציון ובית הספר פעל במשך שנים ארוכות לאחר מותו של סמואל גובאט.
הקולוניזציה היוונית

תהליך ההקמה של קולוניות

היוזמה להתיישבות יכולה להיות של פוליס מסוימת, או של קבוצות אנשים באופן "פרטי". כמו במקרים רבים בעת העתיקה, יסוד של קולוניה חדשה היה כרוך באלמנט טקסי. בדרך כלל כהקדמה לייסוד הקולוניה נערכה התייעצות עם האורקל, לרוב האורקל מדלפי. יסוד הקולוניה לווה גם הוא בטקסים דתיים, ביניהם הבאת אש מקודשת מהמקדש של הפוליס המייסדת.
לגיוס אזרחים לקולוניה חדשה היו מספר דרכים: לעיתים נקראו שכבות אוכלוסייה שלמות לקחת חלק ביסוד, לעיתים נבחרו המייסדים בגורל - למשל בחירה של בן אחד מכל משפחה בפוליס. גרים ועבדים שהיו מעוניינים להצטרף נתקבלו בדרך כלל אף הם בברכה, ובקולוניה החדשה נהנו ממעמד של אזרח.

למהגרים נבחר מנהיג מהאזרחים הבולטים בפוליס. המנהיג והאבות המייסדים של הקולוניות זכו לאחר מותם למעמד של הרוס - גיבור מיתולוגי.
במקום ההתיישבות ייסדו עיר. בתחילת דרכה של המושבה החדשה, היה קשר פוליטי ודתי חזק עם הפוליס שהקימה אותה: החוקה של הפוליס המייסדת אומצה על ידי הקולוניה, מדיניות החוץ של הקולוניה הייתה כפופה להחלטות הפוליס המייסדת, והקולוניה המשיכה להשתתף בפולחן האלים של הפוליס על ידי שליחים ומתנות. הקשרים הדתיים נמשכו לעיתים אף מאות שנים לאחר יסוד הקולוניה.
אולם בשלבים מאוחרים יותר התרחשו לעיתים עימותים ואף פרצו קרבות בין הקולוניה לבין הפוליס המייסדת, והתוצאות היו לפעמים שהקולוניה הפכה לפוליס בפני עצמה, ולפעמים שלטון מאולץ של הפוליס המייסדת על הקולוניה. ברב המקרים הקשרים הראשוניים של תלות נפסקו עם הזמן בעיקר בגלל קשיים לוגיסטיים והמושבות הפכו לפולייס (רבים של "פוליס") עצמאיות שלעיתים אף שלחו בעצמן מתיישבים וייסדו ערים חדשות.
מקאפי

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1987 על ידי ג'ון מקאפי בשם McAfee Associates. מקאפי, שהיה עובד לוקהיד באותה תקופה, התחיל לפתח תוכנת אנטי-וירוס אחרי שגילה שהמחשב שלו נגוע בוירוס המחשב Brain. את התוכנה שכתב הפיץ בהצלחה כתוכנה שיתופית, כאשר רק חברות וארגונים התבקשו לרכוש רישיון.
בשנת 1989 לנוכח ההצלחה של התוכנה, עזב מקאפי את לוקהיד ועבר לעבוד במשרה מלאה בחברה, אותה הפעיל בתחילה מביתו. הוא התפרסם כמומחה לוירוסי מחשב. בשנת 1993 הנפקה החברה בבורסה לאחר הצלחות מסחריות, אך שנה לאחר מכן עזב מקאפי את תפקידו ופרש מהחברה, ושנתיים לאחר מכן מכר את כל אחזקותיו בחברה.
בשנת 1997 התמזגה McAfee associates עם Network General לחברה חדשה בשם Network Associates. בשנת 2004 שונה המבנה האדמיניסטרטיבי של החברה. באביב של אותה שנה, בוצעו מספר שינויים באחזקות החברה והמבנה העסקי וכתוצאה מכך הוחלט על חזרה לשם מקאפי וזאת במטרה להתמקד בטכנולוגיות אבטחה.
בין החברות שנקנו ונמכרו על ידי מקאפי, נמנית חברת Trusted Information systems אשר פיתחה כלי חומת אש (Firewall toolkit) שהופץ בגרסה חינמית כבסיס פרסומי של Gauntlet Firewall. בשלב מאוחר יותר גם הוא נמכר.
כתוצאה משותפות קצרה בין מספר חברות, הייתה מקאפי מעורבת מאוד בעולם הקוד הפתוח, הרבה לפני חברות מסחריות אחרות.
לחברת מקאפי היו זכויות על שם החברה מול McAfee Coliseum – ביתם של קבוצת בייסבול אמריקנית מאוקלנד, קליפורניה בשם אוקלנד אתלטיקס (Oakland Athletics).
ב-19 באוגוסט 2010 נקנתה החברה על ידי חברת אינטל עבור סכום של 7.68 מיליארד דולר, והפכה לחטיבת אבטחת המידע של ענקית השבבים.
ב-7 בספטמבר 2016 הודיעה אינטל על מכירת 51% ממניות החטיבה ל-TPG, קרן השקעות מהגדולות בעולם, עבור סכום של 4.2 מיליארד דולר, ובכך חזרה מקאפי להיות חברה עצמאית.
ג'ון מקאפי, מייסד חברת האבטחה, הביע עניין ברכישת החטיבה אולם סורב בטענה להשבחת ערך הנכס בעקבות השם].

בישראל

בשנת 2006 רכשה מקאפי את אוניגמה, חברת סטארט-אפ מרמת החייל, תמורת 20-30 מיליון דולר. אוניגמה פיתחה מערכת DLP שהפכה לאחד המוצרים העיקריים של מקאפי. בשנת 2012 רכשה מקאפי את אינסייטיקס שעסקה במתן פתרונות אבטחת מידע לעסקים תמורת מיליון דולר . התמיכה במוצרי החברה הופסקו ב-2016 והסניפים בפתח תקווה ורעננה נסגרו.
אותות ועיטורים צבאיים

אותות ועיטורים מוענקים בצבאות בעולם לחיילים וקצינים שהצטיינו בקרבות, בפעילות מבצעית או שהפגינו יכולות מקצועיות ראויות לציון. עיטורים הוענקו לראשונה ברומא העתיקה. עיטורים צבאיים במדינות שונות מקנים לעיתים גם זכויות יתר למקבליהם, החל ממענקים כספיים וכלה בקדימות בקבלת דיור ציבורי וטיפולים רפואיים. במדינות רבות נהוגה מערכת דומה או מקבילה של עיטורים אזרחיים. עיטורים צבאיים הוענקו במדינות שונות לא רק ללוחמים, אלא גם ליחידות צבא, מפעלים ביטחוניים ואפילו לערים.

סמליות

אותות ועיטורים צבאיים מורכבים בדרך כלל מסרט בד צבעוני אליו מוצמד עיטור מתכת. לצבעי הסרט משמעות סמלית, ולעיטור, על פי המדינה בה הונפק, מאפיינים שונים הכוללים לעיתים דמות הריבון (במקרה של עיטורים המוענקים בממלכות או במשטרים טוטליטאריים מסוימים), אתרי קרבות, פסוקים בעלי משמעות מיוחדת וכדומה. לעיתים מוטבע העיטור תוך שימוש במתכת שהותכה משלל אויב, על מנת להעצים את המסר שהוא מעביר (למשל צלב ויקטוריה). ברוב המדינות, העיטורים הצבאיים אינם נטבעים ממתכות יקרות ואין להם ערך כספי ניכר כשלעצמם, זולת המעמד והיוקרה שנלווים להם. אחד המקרים החורגים מכלל זה הוא העיטורים של ברית המועצות, שהונפקו מפלטינה, זהב וכסף.

יצירת הזדהות ולכידות חברתית

במקרים מסוימים נוסדו עיטורים צבאיים על מנת להעצים את תחושת ההזדהות של הציבור עם צבא המדינה, כמו במקרה של ברית המועצות בעת מלחמת העולם השנייה. למרות אופיה החילוני של המדינה, ושלילת עברה הצארי, נוסדו עיטורים בעלי אופי דתי (למשל עיטור התהילה שעיצוב הסרט שלו זהה לעיטור על שם ג'ורג' הקדוש) או כאלה המעלים על נס מצביאי עבר מתקופת הצארים הרוסיים (לדוגמה עיטורי סובורוב, קוטוזוב, אושאקוב ונחימוב). דבר כינונם של עיטורים צבאיים מפורסם במדינות רבות בעיתונות או בשילוט חוצות, והציבור בהן נקרא לכבד את נושאי העיטורים השונים.