google/wiki40b huggingface dataset:
Far Cry 2

עלילה

לשחקן יש אפשרות לשחק בתור אחת מ-12 (אחת מהן היא שב"כניק לשעבר בעל אזרחות ישראלית) דמויות שונות, כל אחת בעלת מראה וסיפור רקע שונים. הדמויות אשר לא נבחרו על ידי השחקן יתפקדו כדמויות בלתי ניתנות לתפעול במשחק.
מטרתו של השחקן היא לחסל את "התן", סוחר נשק שמוכר את מרכולתו לשני צדדים לוחמים במדינה קטנה וכושלת במרכז אפריקה אשר נוצרו בעקבות התמוטטות הממשלה של אותה מדינה, ובכך מתסיס את האזור וגורם להרג של המונים כדי להרוויח מן הביקוש לנשק. המשחק מתחיל בסצנה שבה שוכב גיבור המשחק (הפרוטגוניסט) על מיטה בבית מלון נטוש באפריקה כשהוא גוסס ממלריה, ואותו "תן" - מטרתו של הדמות, יושב על ידו ולועג לו על כך שהוא כל כך עלוב שחלה במלריה. הוא מניח את אותו אקדח לצידו של השחקן ("במידה ותרצה לסיים מהר עם הסבל") ועוזב. המשחק מתחיל מהרגע שבו הדמות עוזבת את חדר המלון, ומטרתו הסופית היא, כאמור, להרוג את "תן" שהשאיר "אותך" לגסוס.
מחלת המלריה ממשיכה לשמש כמרכיב מפתח גם בהמשך המשחק; כל 30 עד 40 דקות נזקק השחקן לקחת גלולה מיוחדת כדי להילחם בהשפעות המחלה.

פרטים טכניים

המשחק, בשונה מ-Far Cry הראשון אשר התרחש ביערות גשם טרופיים, מתרחש באזור יבש ומדברי באפריקה. המשחק מתאפיין במשחקיות פתוחה: השחקן יכול להסתובב במרחביה העצומים של מרכז אפריקה, לבצע משימות כרצונו ולעבוד עבור הדמויות שהוא רוצה.
כמו כן מזג האוויר מאוד מציאותי ומשפיע על שריפות למשל, ובנשקים יכולים להיות מעצורים, כלומר תקלה בנשק הגורמת לו להפסיק לירות ומצריכה תפעול.
נגישות לקשישים

נגישות קשישים היא האפשרות של זקנים לבצע פעולות ולקבל מידע בצורה המותאמת ליכולתם ולהבנתם. שיפור הנגישות לקשישים, כהכללה, נותן מענה על מוגבלויות שונות מגוונות, כשם שתהליך ההזדקנות שונה מאדם לאדם.

נגישות למידע

הפעילות למען נגישותם של הקשישים למידע לוקה בחסר. כמו כן, קשישים לעיתים מתקשים להבחין בין אדם אמין לרמאי בגלל המידע הרב שמבלבל אותם. בעלי מקצוע לעיתים מנסים לנצל כספית קשישים בשל ההנחה כי לקשישים חסר מידע באשר לאופייה של המלאכה הנדרשת, או שהם אינם ששים להתעמת.
בשל הקשיים בתפיסה ובזיכרון נרתעים קשישים מטכנולוגיה חדישה, ומתקשים להתמודד עם כמות מידע גדולה.

חוק נגישות לקשישים

בניגוד למוגבלויות או לקויות או מחלות, הזקנה נתפסת כתהליך טבעי ולא כמכת גורל. לכן, בעולם ובישראל בפרט, החקיקה בתחום נגישות לזקנים מפגרת בהרבה אחרי חקיקה דומה, עבור אנשים צעירים עם מוגבלויות. זאת למרות שהמגבלות המאפיינות קשישים, די ברורות. בשל עצם היותו של אדם, לדוגמה, בן שמונים, הוא אינו יכול, למשל, לחנות בחניית נכים או לדרוש שמסמכים ששולחות אליו הרשויות יודפסו באותיות דפוס גדולות. אדם בן שמונים נדרש להוכיח את מוגבלותו, בלא קשר לגילו, כדי לזכות בזכויות אלו.

ארגוני סיוע ומכוני מחקר

כיום ישנם ארגונים שונים שדואגים לרווחת הקשישים ומוסדות עירוניים המנסים לסייע. אחד המוסדות הבולטים בישראל הוא "יד שרה", שמשאיל ציוד טכנולוגיה מסייעת לפעולות שונות בחיי היום יום של אנשים מוגבלים.
מחקר בתחום הנגישות לקשישים נעשה בעיקר במכונים לחקר נגישות, שנמצאים במקומות שבהם הזדקנות האוכלוסייה היא משמעותית ביותר. מדינה אחת שבה המחקר הזה בולט היא פלורידה - מדינה שמהגרת אליה אוכלוסייה זקנה רבה מרחבי החוף המזרחי של ארצות הברית.
אנה מורנדי מנזוליני

קורות חיים

בשנת 1745 החלו בני הזוג לעבוד יחד, הן בחקר האנטומיה והן בייצוגה בשעווה. שני בני הזוג היו אמנים הם ניתחו גוויות בביתם כדי לבחון את האיברים ואת החלקים הפנימיים ביותר, בו השניים בדקו שרירים, עצבים, כלי דם ועוד. מורנדי הציגה חידושים וטכניקות לנתיחה על מנת לתפוס בצורה מדויקת יותר ולאחר מכן לתאר רכיבים נפרדים של הגוף. מוראנדי עבדה הן בטקסט כתוב והן במודלים תלת-ממדיים. בסופו של דבר היא נתנה שיעורים בניתוחים ואנטומיה לסטודנטים לרפואה בביתה (מעבדות בית וכיתות היו שכיחות בתקופה זו).
ביתם של בני הזוג שימש כמעבדה לנתיחה וכיתה ציבורית. מורנדי לימדה מאות תלמידים אנטומיה עם דגמי השעווה שלה ומהמחברת האנטומית שלה, שהכילה 250 דפי כתב יד, הערות ותיאורים של דגמי שעווה מקבילים. בזכות האוסף הנרחב של דגמי השעווה, היא יכלה ללמד שיעורי אנטומיה במשך כל השנה מבלי לדאוג לריקבון הגוויות המנותחות בחום הקיץ.
שני בני הזוג הפיקו דגמים רבים, אשר כללו מודלים של האיברים התחושתיים והקוליים ותשעה דגמים שנאספו על ידי מלך סרדיניה, רבים מהמודלים שנעשו נרכשו על ידי ג 'ובאני אנטוניו גאלי (1708-1782) לשימוש בבית ספר המיילדות שלו, ולאחר מכן קנה האפיפיור בנדיקטוס ה-14 והוקצובולוניה Istituto delle Scienze  ושם הם נראים עד היום Pazzgi פאלאצו.
בשנת 1755, כשהייתה בת 39, מת בעלה של מורנדי והשאיר אותה עם שני ילדים. לאחר מות בעלה מורנדי נתקלה בקשיים כלכליים כך שהיא נאלצה למסור את בנה הבכור ג'וזפה לארגון יתומים. באותה שנה הוענקה לה מלגה שנתית מטעם האפיפיור בנדיקטוס ה-14, כהכרה במיומנותה. היא הייתה חברה באקדמיה לאמנויות, שהייתה חלק ממכון המדע. בשנת 1760 היא קיבלה את התואר של יו"ר של אנטומי דוגמנות באוניברסיטת בולוניה. באופן בלתי רגיל, האוניברסיטה עודדה נשים אקדמיות, והיא הייתה אחת ממספר הפרופסוריות הנשיות בבולוניה.
בשנת 1756 מורנדי עסקה כראש חוג לאנטומיה באוניברסיטה וקיבלה תשלום שנתי על מודלי השעווה, אך הקשיים הכלכליים המשיכו להיות קבועים בחייה.
מוראנדי רכשה מוניטין רב דבר שאיפשר לה לזכות בהכרה ניכרת: בשנת 1756 היא הצליחה להיכנס ולעסוק במכון המדעים של בולוניה הנחשב מהמבוקשים ביותר באותה תקופה, ומשנת 1760 הייתה מזוהה מהחברה הספרותית של פוליניו, ובשנת 1761 האקדמיה לאמנות של פירנצה. יתר על כן, היא לא רק הייתה ידועה במדינה שלה, אלא גם בכל רחבי אירופה: מוראנדי קיבלה הזמנות מרובות לעבודה במוסדות ובאקדמיות של ערים שונות, כגון החברה המלכותית של לונדון וקתרינה השנייה של רוסיה בסנט פטרבורג. עם זאת, היא העדיפה להישאר בעיר הולדתה, וסירבה להצעות עבודה אטרקטיביות בחו"ל. ובגלל פרסומה ביקר אותה הקיסר הרומי יוזף השני ב 14 במאי 1769 בסטודיו שלה.
אנה מורנדי מתה בבולוניה ב -9 ביולי 1774 ונקברה שם, בהלוויות חגיגיות, בכנסיית סן פרוקולו בבולוניה. ובגלל מצבה היא נקראה אישה אוהבת ואמא, חוקרת מבריקה ואמנית משכילה.
אפשר למצוא פסל שעווה לאנה מורנדי בזמן עבודה ולבעלה ג'ובני מנזוליני  במוזיאון פאלאצו פאגי .
ספריית ח'אלדיה

ספריית ח'אלדיה (בערבית :المكتبة الخالدية, אל-מכּתבּה אל-ח'אלדיה ) היא ספרייה חשובה של כתבי יד וספרים בתולדות האסלאם השוכנת ברובע המוסלמי בירושלים. הספרייה מכילה כתבי יד חשובים ונדירים ושוכנת במבנה ייחודי ברחוב השלשלת 116.

המבנה

המבנה הוא מעין "אנציקלופדיה אדריכלית" של ירושלים בימי הביניים. ראשיתו בתקופה הצלבנית, במאה ה-13. ייעודו בתקופה זו אינו ידוע. בהמשך, נקברו באתר שלושה לוחמים ח'ואריזמים (כת לוחמים שהביסה באמצע המאה ה-13 את הצלבנים בארץ ישראל), אב ושני בניו. האב הוא בִּרכּת ח'אן (ולכן נקרא המבנה בתקופה הממלוכית "תורבּת ברכּת ח'אן" לאמור מבנה הקבר של ברכת ח'אן). יש סברה לפיה ברכת ח'אן הוא בנו של הסולטאן הממלוכי בייברס, שנשא לאשה את ביתו של אחד המפקדים הח'ואריזמים.
הכתובת מעל החלון המרכזי: 
בשם אללה הרחום והחנון... אלוהינו, תן לנו את אשר הובטחנו על ידי שלוחיך, ואל תקל בנו ביום התקומה כי אתה לא תפר הבטחתך... זוהי אחוזת הקבר של העבד הנזקק לרחמי אללה וסליחתו ברכה חאן, יאיר אללה את קברו, מת ביום שישי בראשית חדש מוחרם שנת ארבע וארבעים ושש מאות (להג'רה, כלומר 1246), יסלח לו אללה לו ולהוריו... טהורים יצאנו מהתוהו וטמאים נהיינו. שקטים נכנסנו לעולם וחרדים נהיינו. נעשינו מהאדמה השחורה מאש ומים, ואחר כך חזרנו אל האדמה.
 
השורה האחרונה היא בפרסית ומצביעה על הפילוסופיה הצופית בה אחזו הקבורים כאן.
מבחינה אדריכלית יש במבנה עירוב סגנונות של קשת-כריות וקשת-זיגזג המאפיינות בנייה צלבנית או איובית ארצישראלית עם מאפיינים ממלוכיים, כגון אבלק, שילוב אבנים אדומות ולבנות במשקופי הדלת וחלונות עגולים מוקפים במסגרת זיג-זג.

הספרייה והאוסף

את הספרייה פתח לציבור בשנת 1900 השופט חאג' ראג'יב אל-ח'אלידי (1866–1952), ממשפחת ח'אלידי הידועה כאחת מהמשפחות המיוחסות בירושלים עוד מהמאה ה-13 (כמה מבני המשפחה שירתו כראשי העיר ירושלים בתקופת השלטון העות'מאני והבריטי, למשל חוסיין אל-ח'אלידי ויוסף אל-ח'אלידי). בני משפחה זו עסקו באיסוף ספרים וכתבי יד לאורך דורות וכך נצבר אוסף ייחודי ויקר-ערך. ב-1952, לאחר מות הספרן הראשון של הספרייה, היא שקעה בהתדרדרות ונסגרה. לאחר 1967 היו מספר ניסיונות של הרב שלמה גורן לרכוש את המתחם, אולם בשנת 1992, כתוצאה מהשתדלות של המזרחן פרופ' אמנון כהן והארכאולוג פרופ' דן בהט, שופץ המבנה והוא נפתח מחדש כספרייה בשנת 1995. מנהלת הספרייה היא הגב' הייפאא אל-ח'אלידי (למרות שהאוסף הוקדש על ידי אבותיה "לגברים בלבד").
בספרייה 1,278 כתבי-יד מהתקופה הממלוכית והעות'מאנית וכן 5,000 ספרים מודפסים, בנושאי היסטוריה, גאוגרפיה, אסטרונומיה, קוראן, פילוסופיה ושירה. רובם הגדול בערבית, 18 מתוכם בפרסית ו-46 מתוכם בטורקית.
כתב היד העתיק ביותר באוסף עוסק במשפט שארעי של האסכולה המאלכית מן המאה ה-11. בספרייה כמות רבה יחסית של כתבי-יד מקוריים (אוטוגרפים), שנכתבו ביד היוצרים ולא בידי מעתיקים, וכן, ספרים מעוטרים הקרויים מָכּרוּמָה. ספרים אלה הוענקו כמתנות, ובהם מכּרומה שנמסר לצלאח א-דין, המוצג בספרייה. כמו כן נמצאים בספרייה ספרי רפואה הודים מעוטרים מהמאה ה-13, קוראן ענק מעוטר מהמאה ה-16.
קטלוג מדעי מפורט של הספרייה נערך על ידי Lawrence I. Conrad. נכון לשנת 2007 פורסם רק החלק העוסק בתקופה העות'מאנית.
במקביל, קוטלגו כתבי היד, נסרקו למיקרופיש ופורמט PDF על ידי עמותת ידידי הספרייה ומוסד אל-פורקן. דוגמאות לכתבי -יד סרוקים ניתן למצוא ברשת האינטרנט. בכוונת עמותת ידידי הספרייה להעלות לרשת קטלוג כולל עד סוף שנת 2008.
ראובן אליעז

ביוגרפיה

אליעז נולד ברומניה בשנת 1941, ובשנת 1951 עלתה משפחתו לישראל. הוא גדל בתל אביב ובקיבוץ מעין צבי. עם גיוסו לצה"ל, ב-1959, שובץ בחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שימש מפקד מחלקה בגדוד 17 (אריות הגולן). בהמשך שימש מפקד פלוגה. בשנת 1965 שימש סגן מפקד קורס מ"כים של גולני, ומדריך בבית הספר לקצינים. בשנת 1966 מונה למפקד סיירת גולני ופיקד עליה במלחמת ששת הימים, בין היתר בקרב תל פאחר. על פועלו בקרב הוענק לו עיטור המופת. 
יצא לסינגפור בשליחות צה"ל ושהה שם עם משפחתו כשנתיים. עם שובו השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ולאחר מכן שימש כסמג"ד בגולני. בשנת 1971 מונה למפקד גדוד 51 של חטיבת גולני. לאחר מכן נתמנה לסגנו של מפקד חטיבת גולני, אמיר דרורי. כסגן מפקד החטיבה פיקד, במסגרת מבצע קלחת 4, על כוח "גדעון", שכלל שתי פלוגות חי"ר ושתי מחלקות טנקים, אשר יצא מאזור מנרה ונע צפון-מערב לכיוון ואדי-א-סלוקי. הכוח לחם בכפרים אל-עדיסה, קנטרה, ע'נדוריה ובוואדי-א-סלוקי. בלחימתו השמיד הכוח בפיקוד אליעז מספר כלי רכב ושיריוניות של צבא לבנון וכן הרג כעשרים מחבלים. אליעז שימש כסגן מפקד החטיבה גם בפרוץ מלחמת יום הכיפורים ולקח חלק בקרבות ההגנה והבלימה נגד צבא סוריה ובהבקעה לשטח סוריה. שבוע לאחר פרוץ הקרבות נהרג בעלות רכבו על מוקש בצפון המובלעת ממזרח לכפר חדר, לאחר שפיקד על פעולת חילוץ של כוחות מגדוד 51 שלחמו בקומנדו הסורי בכפר בית ג'ן. 
אליעז נטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות בכפר ויתקין. הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
מרדכי איפרגן

הרב מרדכי איפרגן (נולד בשנת 1931 במרוקו) הוא דרשן ישראלי, שעמד בראש עמותת "שובה ישראל עם כל הנשמה". 
במרוקו עבד ככתב בעיתון "לריזין מרוקן". הוא עבר ממרוקו לאוסטרליה ושם הוא התחיל לחזור בתשובה. בגיל 33 עלה לישראל ופתח חנות סיטונאית לממכר מצרכי מזון. בתקופה זו עבר מהפך והתחיל בלימוד התורה. תחילה למד בישיבת דיסקין של הרב רוטשטיין. הרב רוטשטיין התרשם מהכושר הרטורי של תלמידו ושלח אותו להעביר דרשות. 
לרב איפרגן קהל וחסידים המתייחסים אליו כ"בעל ישועות".
הרב איפרגן פועל עם צוות פעילים לסיוע לנערות ולנערים במצוקה. עיקר פעילותו היא בעיר לוד, שאליה הגיע לדבריו כי חש ששם "האדמה בוערת: עוני, סמים, זנות והתבוללות".
רבי לויטס איש יבנה

רבי לויטס איש יבנה היה תנא בדור השלישי. התגורר ביבנה. מוזכר פעם אחת במשנה, ופעמים נוספות בפרקי דרבי אליעזר.

שמו

לפי חלק מהדעות, שמו היה "לוי", והכינוי "לויטס" הוא הטיה יוונית של השם. רבי דוד הנגיד כתב, שהסיומת "טס" מרמזת על היותו חבר בסנהדרין, ומתרגם ספרו לעברית, ר' בן ציון קרינפיס, הסביר את כוונתו, ש"טס" בגימטריה 69, שהם החברים הנוספים בסנהדרין מלבדו.

זמנו

בעל ספר יוחסין כתב כי לא ניתן לזהות את זמנו של רבי לויטס איש יבנה, וכן כתב הרב רפאל הלפרין, ואף הרב אהרן הימן לא הכריע בשאלה זו. 
לעומתם, רבי דוד לוריא, במבואו לפרקי דרבי אליעזר, מסיק מכך שר' לויטס הובא במשנה בין מאמרו של בן עזאי לבין מאמרו של רבי יוחנן בן ברוקה, שר' לוי חי בימיהם, כלומר בדור השלישי לתנאים, וכך הסיקו חוקרים ופרשנים נוספים, בהם מרדכי מרגליות.

קברו

מסורות קדומות ממקמות את קברו ביבנה, סמוך לקבר המיוחס לרבן גמליאל דיבנה. מסורות אחרות, ובהן של רבי חיים ויטאל בשם האר"י, מציינות את מקום קבורתו בהר חוקאב, סמוך לצפת
ארנסטו מומבלי

תחילת הקריירה

מומבלי הצטרף כצוער לחיל הרגלים האיטלקי, גילה הצטיינות והוסמך לקצונה. ב-1913 הועלה לדרגת קולונל, מונה לתפקיד הנספח הצבאי האיטלקי לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול.

מלחמת העולם הראשונה

מומבלי צורף לגיס האיטלקי שלחם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה תחת פיקודו של קרלו פטיטי די רורטו. במהלך הלחימה החליף מומבלי את די רורטו כמפקד האוגדה ה-35 האיטלקית. במאי 1917 מונה די רורטו למפקד ארמייה בחזית האוסטרו-הונגרית שבצפון איטליה, וב-2 ביולי מונה מומבלי למפקד הגיס האיטלקי בחזית. מומבלי הוביל את כוחותיו במתקפה לאורך עמק הוארדאר בפיקודו הכולל של הגנרל הצרפתי לואי פראנשה ד'אספרה. מתקפת מדינות ההסכמה הסתיימה בניצחון על כוחות מעצמות המרכז ובראשן ממלכת בולגריה, והיא הובילה לתגובת שרשרת ולהכרעת כל המערכה בבלקן. לאחר סיום המלחמה הועלה מומבלי לדרגת לוטננט גנרל.

שלהי הקריירה ואחריתו

מיד לאחר המלחמה כיהן מומבלי כמפקד יחידות הקרבינרים בשטחים שנכבשו מידי האימפריה העות'מאנית, אשר פעלו למעשה ככוחות שיטור מקומיים מטעם מדינות ההסכמה ופעל להקמת יחידות ז'נדרמריה מקומיות. ב-5 באוגוסט 1919 הקימו כוחות מדינות ההסכמה בהונגריה מנגנון ממשל צבאי שנוהל בידי 4 גנרלים מטעמן, אחד מהם היה הגנרל מומבלי. הממשל הצבאי החדש נאלץ להתמודד עם אי השקט הפוליטי שיצרה התפרקותה של האימפריה מחד והפלישה של צבא ממלכת רומניה למדינה, מאידך. ארבעת הגנרלים פעלו מתוך חילוקי דעות פנימיים כאשר איטליה וצרפת מצדדות בתביעות הרומנים ובריטניה וארצות הברית מתנגדות.
מומבלי אשר זכה לשבחים רבים על אומץ ליבו ותפקודו במהלך המלחמה, מונה ב-1920 לפקד על המסדר הצבאי סבוי. ב-1922 עוטר הגנרל מומבלי בעיטור המופת של צבא ארצות הברית של חלקו בניצחון מדינות ההסכמה בבלקן ועל היותו חלק מהממשל הצבאי בהונגריה לאחר המלחמה. בין 1922–1924 כיהן כשלישו של המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי. משלהי 1924 כיהן כמושל קירנאיקה ונודע בקשיחותו הרבה והפעלת הכוח הרב בדיכוי ניסיונות מרידה מצג גורמים מקומיים בחבל, שהובילו למספר רב של נפגעים ופגיעה ממשית ביבולי האיכרים המקומיים. פעולות אילו הובילו להדחתו מתפקידו ב-2 בדצמבר 1926. מומבלי פרש מהחיים הציבוריים והלך לעולמו 6 שנים מאוחר יותר והוא בן 65 שנים.
אשלי גרין

ביוגרפיה

גרין נולדה בג'קסונוויל, פלורידה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם מישל (לבית טייטום) וג'ו גרין. יש לה אח בוגר בשם ג'ו. בגיל 17 עזבה את בית הספר ועברה לגור לבדה בלוס אנג'לס במטרה לפתח קריירת משחק.
תחילה, רצתה להיות דוגמנית אך נאמר לה שאינה גבוהה מספיק, לאחר שלקחה שיעורי משחק הבינה כי זה התחום בו היא מעוניינת להתמקד.

קריירה

ב-2006 החלה להופיע במספר סדרות טלוויזיה ביניהם: "ג'ורדן", "מד טי.וי" ו"תשוקה", שם גילמה את דמותה של רינטה למשך 7 פרקים. 
פריצת הדרך הראשונה של גרין הייתה בשנת 2008 כאשר גילמה את אליס קאלן בת למשפחת הערפדים ואחותו של אדוארד קאלן בסרט "דמדומים", שמבוסס על ספרה של סטפני מאייר. היא המשיכה לגלם את אליס קאלן גם בסרטי ההמשך, "דמדומים 2: ירח חדש", "דמדומים 3: ליקוי חמה", "ודמדומים 4: שחר מפציע - חלק ראשון" והמשיכה לסרט החמישי והאחרון בסדרה "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק שני".
אשלי גילמה את מישל בקהם בסרט הדרמה "סקייטלנד" שיצא בשנת 2010. כמו כן, שיחקה בסרטים: "שרינק", "ליבו של קונור", "חמאה", "קיץ של דם". ב-2012 הופיעה בסרט הנעורים "LOL" לצידה של מיילי סיירוס.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה "קריסטי", שמספר על תלמידת קולג' (גרין) שבחג ההודיה נשארת בקמפוס ומוצאת את עצמה מאוימת ומותקפת על ידי כת. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-14 באוקטובר 2014.
בשנת 2016 הצטרפה לקאסט העונה השלישית של סדרת הדרמה המשטרתית "חוצה את הקווים" בדמותה של מיה רוצ'לנד, צעירה המחפשת נקמה באיתן ולא תפסיק עד שתשיג. ב-2017 שבה לשחק בעונה הרביעית של הסדרה. בשנת 2018 שיחקה במותחן האקשן "איש התאונות" בכיכובו של סקוט אדקינס.

אחר

מגזין "פיפל" הכריז על אשלי גרין כאחת הנשים היפות בעולם לשנת 2010. הצטלמה לשערים של המגזינים "Nylon" ו-"Seventeen". ב-2005 השתתפה בקליפ לשיר "Lyudi Invalidy" סינגל מתוך אלבומם השני בשפה הרוסית של ההרכב "ט.א.ט.ו.".
ב-2015 תרמה את קולה למשחק הווידאו "באטמן ארקהם נייט", שם דיבבה את באטגירל.

חיים אישיים

בשנת 2009, תמונות עירום של גרין התפרסמו ברחבי האינטרנט. עורכי הדין שלה איימו לתבוע אתרים שונים שיפרסמו את התמונות. 
בשנת 2010, קיבלה גרין את "פרס אייקון האופנה" ב-Life's Young Hollywood Awards, וכן פרס מטעם קרן "PETA" לייצוג של חברת Avon ובדיקתם על מדיניות בעלי חיים. 
החל משנת 2013, גרין מנהלת מערכת יחסים עם מנחה הטלוויזיה האוסטרלי-לבנוני פול ח'ורי ובדצמבר 2016 הם התארסו. הם התחתנו ב-6 ביולי 2018 בסן חוזה שבקליפורניה.
בית הדר דפנה

המבנה

המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר.
המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין.

שימושים

משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים.

השריפה

ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שריפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם יחידת החילוץ והפינוי בהיטס שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים.
טקססוויל

תקציר העלילה

דווין ג'קסון (ג'ף ברידג'ס) הוא כעת טייקון המתפרנס מהפקת נפט. הוא בוגד באשתו קלרה (אנני פוטס) עם נשות חבריו כזה גם בנו "דיקי" (ויליאם מקנמרה). הוא מעסיק במשרד את רות פופר (קלוריס ליצ'מן), אשתו לשעבר של מאמן הספורט בתיכון. כעת מצבו הכלכלי קשה בגלל ירידת מחירי הנפט והוא עומד לפני פשיטת רגל.
גם חברו לסטר מרלו (רנדי קוויד) עומד לפני פשיטת רגל ומאסר בגלל עבירות מס. שניהם התעשרו מאז 1951 רק סאני קרופורד (טימותי בוטומס) לא התאושש מאז. הוא נמצא בדיכאון ונוהג ללכת לבית הקולנוע ההרוס, לעלות על הגג, להסתכל על השמיים ולחזות בסרטים בדמיונו.
ג'ייסי פארו (סיביל שפרד) עזבה את העיירה לאחר שהוריה נהרגו בתאונת מטוס. היא התיישבה באיטליה והופיעה במספר סרטים. שם נולד לה בן שנהרג בתאונה ואז החליטה לחזור לעיירה.
ג'ייסי ודווין נפגשים ומעלים זכרונות אך הרומן ביניהם לא מתפתח. ג'ייסי מתחברת למשפחתו של דווין כתחליף למשפחה שאין לה. הם משתתפים בחגיגות 100 שנה לטקססוויל כשג'ייסי נוסעת בתהלוכה בראש המכונית של בית הספר התיכון. בהופעה לפני כולם הם משחקים בתפקיד אדם וחווה.
סאני השקוע בעברו נעלם וכולם מחפשים אותו עד שמוצאים אותו באצטדיון בו היה מופיע בקבוצת הפוטבול של בית הספר. הוא שקוט בעצמו ועומד לקפוץ מלמעלה עד שכולם עולים על הטריבונה ומחלצים אותו.
לבסוף דווין מתעודד קצת שנודע לו כי מצאו עוד נפט בשטח שלו.
באד אזז

חייו

באז נולד בשם ג'מאר אנטוניו סטאמפס, וגדל עם אמו ואביו המאמץ ב-Hawaiian Gardens (לונג ביץ'). הוא סולק מבית הספר בגלל בעיות התנהגות, והחל לסחור בסמים. באותה התקופה הוא הכיר את סנופ דוג בחנות תקליטים בלונג ביץ'. היכרות זו גרמה לבאד להתעניין בראפ ולחשוב על קריירה בתחום. כמו ראפרים אחרים, הוא התחיל להופיע בערבי 'מיקרופון פתוח' אשר נהוגים במועדוני מוזיקה שחורה. בהמשך הוא חבר לסנופ דוג וללייבל שלו Doggystyle/Death Row. בהמשך הדרך הצטרף באד ל-LBC Crew (הרכב לונג ביץ'), יחד עם הראפרים טכניק וליל' סי סטייל. בשנת 1998 יצא אלבום הבכורה שלו Word on tha Street under בחברת התקליטים Priority Records.
פדרו חואן קבאיירו

תחבורה

נמל התעופה הבילאומי דוקטור אוגוסטו רוברטו פוסטר משרת את העיר.
כריסטיאן אלדיארן

ביוגרפיה

נולד לפורארין אלדיארן וסיגרון סיגורירטרדוטיר, למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן  ולימד באוניברסיטת איסלנד. התזה שלו עסקה בקבורה הפגאנית באיסלנד. מלבד תפקידי ההוראה שלו שימש גם כאוצר במוזיאון הלאומי של איסלנד , אותו ניהל בהמשך עד להיבחרו לנשיאות איסלנד ב-1968. בשנתיים האחרונות לפני בחירתו, הגיש אלדיארן שורה של תוכניות טלוויזיה חינוכיות על ההיסטוריה האיסלנדית דרך הצגת מוצגים מאוסף המוזיאון הלאומי. תוכניות אלו ששודרו בערוץ הטלוויזיה הלאומית האיסלנדית זכו להצלחה והפכו אותו לדמות מוכרת לקראת ההתמודדות בבחירות לנשיאות.
בתחילת המירוץ לנשיאות הוביל המתמודד מולו בסקרי דעת הקהל, גונאר תורודסן, בהפרש ניכר, אך למעשה זכה אלדיארן ב-65.6% מקולות הבוחרים, כשאחוז ההצבעה עומד על 92.2%. הוא נבחר מחדש ב-1927 וב-1976, ללא מתמודדים מולו, ולקראת הבחירות של 1980 החליט שלא לרוץ לכהונה נוספת ולהקדיש את שארית חייו לעבודתו האקדמית.
הוא מת במהלך ניתוח לב, בקליבלנד, אוהיו, ב-14 בספטמבר 1982.
בנו פורארין אלדיארן , הוא משורר וסופר פופולרי באיסלנד, המתמחה בסוגת הסיפור הקצר. בתו סיגרון גם היא סופרת ומאיירת של ספרי ילדים.
חביב בורגיבה

ראשית חייו

בורגיבה למד משפטים ומדע המדינה באוניברסיטת סורבון שבפריז, ובשובו לתוניסיה עבד כמשפטן ולאחר זמן ייסד עיתון לאומני. בתחילת דרכו הפוליטית היה חבר במפלגת החוקה אך התאכזב מעמדותיה המתונות ומחוסר הישגיה והקים עם שותפיו לדעה מפלגה חדשה, נאו-דסתור.

המאבק לעצמאות

חביב בורגיבה היה ממנהיגי המאבק הלאומי התוניסאי. הוא תמך במאבק לא-אלים נגד הצרפתים ששלטו בתוניסיה מ- 1881.
עוד לפני מלחמת העולם השנייה, הוגלה בורגיבה מתוניסיה כחלק מצעדי המנע הצרפתיים כלפי התנועה הלאומית. בורגיבה הורשה לחזור לתוניסיה ב –1949 וכחלק ממדיניותו הלא אלימה ניהל מגעים עם הצרפתים למען הענקת עצמאות לתוניסיה. הצרפתים מצידם הסתפקו ברפורמות מזעריות. ב- 1952 בעקבות כישלון המגעים בורגיבה שינה את מדיניותו והונהג מאבק אלים נגד הצרפתים.
בעקבות המאבק האלים ובעקבות עלייתו לשלטון בצרפת של פייר מנדס-פרנס, התרככה העמדה הצרפתית, ובשנת 1955 הוכרזה עצמאות תוניסיה.

בשלטון

בורגיבה הנהיג רפורמות רבות והעניק זכויות שונות לנשים. הוא נחשב כמנהיג פרו-המערבי בתקופת המלחמה הקרה והיה מקורב לארצות הברית.
על אף עמדותיו המערביות, האנטי איסלמיות והרפורמות שהנהיג ב-1964 בורגיבה העביר חוק, שלפיו מפלגתו היא המפלגה החוקית היחידה בתוניסיה. בורגיבה המשיך בצעדיו הטוטליטריים וב-1974 נהפך לרודן בהכריזו על עצמו כעל נשיא המדינה למשך כל ימי חייו. מאות בני אדם, שהואשמו בחברות במפלגות ובארגונים בלתי חוקיים נאסרו.
ב-1982 בורגיבה העניק מקלט להנהגת אש"ף בתוניס, לאחר שזו עזבה את ביירות בזמן מלחמת לבנון הראשונה. את המקלט לראשי אש"ף הסדירה ארצות הברית עוד טרם פינויים, בעזרת רעייתו של בורגיבה, ואסילה.

היחס ליהודים וישראל

אחרי עצמאות תוניסיה ב-1956 חלה הרעה משמעותית במצב יהודיה. בורגיבה נהג להתבטא בחריפות כנגד ישראל, והיהודים נחשפו לרדיפות על רקע לאומני.
על אף שהתבטא כנגד ישראל בחריפות, היה בורגיבה הראשון מבין מנהיגי ערב שקרא להכרה בישראל, עוד ב-1965, בנאום ביריחו שהייתה אז בשליטת ממלכת ירדן, וזאת בתמורה לחזרתה לגבולות החלוקה, והשבת הפליטים על פי החלטות האו"ם 181 ו-194. יזמת בורגיבה לא הובילה לצעדים ממשיים, ומלחמת ששת הימים וועידת חרטום שבאו בעקבותיה מנעו את מימושה.
בעקבות מלחמת ששת הימים חלה החמרה נוספת במצבם של היהודים, ובתקופה זו עזבו רבים מהם את המדינה, והיגרו בעיקר לישראל ולצרפת.
חיים יוסף פולק

רבי חיים יוסף פולק (בכתיב מיושן: פאללאק; בלועזית: Joachim Pollak; ח' בטבת ה'תקנ"ט, 16 בדצמבר 1798 - ליל ב' בטבת ה'תר"ם, 16 בדצמבר 1879) היה רב במורביה, מתלמידי החת"ם סופר ומהבולטים שבאנשי תנועת ההשכלה. כיהן כרב אב"ד וראש ישיבת טרייביטש, ומחבר ביאור "מקור חיים" על ספר העקידה.

ביוגרפיה

נולד בטרייביטש, בנו היחיד של הדיין המקומי הרב שבתי פולק. למד אצל רבי אלעזר רוקח מחבר "שמן רוקח" ובהמשך בישיבת פרשבורג אצל החת"ם סופר. בחנוכה ה'תקפ"ה (דצמבר 1824) נשא לאשה את פראדל בת ר' נתן נטע אסטרייכר.
בשנת ה'תקפ"ט התמנה לכהן כרבה של עיר הולדתו טרייביטש. משרה בה החזיק עד פטירתו. הוא החזיק בעיר ישיבה גדולה שלמדו בה תלמידים רבים.
הרב פולק נודע כמלומד גדול ופרסם חידושים רבים בכתבי העת בני התקופה (חבצלת, שומר ציון הנאמן, היהודי ואחרים). חיבורו "מקור חיים" נדפס בשולי ספר "עקידת יצחק" אותו ביאר. היה אחד מהפוריים במשכילי מורביה: רבים ממאמריו פורסמו בכתב-העת "כוכבי יצחק", שהוא תרם לו יותר מכל כותב יחיד אחר, וכמו כן חיבר הסכמה לפירושו של גדעון ברכר ל"ספר הכוזרי" והרבה לעסוק בפילוסופיה היהודית של ימי הביניים.  
בנו הרב שמואל פולק כיהן אחריו כרבה של טרייביטש.