אנה נייטו-גומז

תחילת דרכה

נייטו-גומז נולדה בסן ברנרדינו, קליפורניה ב-30 במרץ 1946, הבכורה מבין שלושה ילדים. היא צ'יקנה דור שלישי מצד אמה ויש לה שורשים בניו מקסיקו החל משנות ה-1600 מצד אביה. אמה, בוגרת תיכון, החלה לעבוד עבור רכבת סנטה פה בגיל 18, ב-1944. מאביה למדה נייטו-גומז עצמאות, נושא שהיה חשוב לו לאחר שראה את מאבקיה של אמו, שגדלה אותו לבדה. אבא שלה, שהיה יוצא מלחמת העולם השנייה, גם לימד את נייטו-גומז איך לבשל ולתפור כדי שתמיד יהיו לה כישורים שיסייעו לה לשרוד בכוחות עצמה.
מגיל צעיר, נייטו-גומז הייתה מאוד מודעת לאפליה, הן של גזענות והן של סקסיזם, שהייתה שורה בקהילתה המופרדת גזעית. הרבה מהמודעות המוקדמת שלה נבעה מחוויותיה במשפחתה. לדוגמה, בתור ילדה, נייטו-גומז לא אהבה כיצד התייחס סבה לסבתה, והיא הודיעה על שביתה, שלא תשתתף בארוחות, כדי לגרום לסבה לנהל משא ומתן על שינוי התנהגותו. לדברי נייטו-גומז, "סבתא שלי לא אכלה ליד השולחן עד שכולם סיימו - כמו משרתת, כאילו היא לא חלק מהמשפחה ... אז זה לא נראה לי בסדר, בייחוד מאחר שאבא שלי וסבי השני לא התייחסו כך לנשותיהם."
ב-1967, החלה נייטו-גומז ללמוד באוניברסיטת המדינת של קליפורניה בלונג ביץ והתחילה להיות מעורבת בתנועה לזכויות סטודנטים מקסיקנים-אמריקאים, וייסדה את הארגון Hijas de Cuauhtémoc ב-1971, עיתון צ'יקנה פמיניסטי. נייטו-גומז וקבוצת הנשים שגם לה קראו Hijas de Cuauhtémoc, "לקחו את השם מארגון פמיניסטי מקסיקני שפעל נגד הדיקטטורה של פורפיריו דיאז במקסיקו," ועסקו בסוגיות אשר הקהילה הצ'יקנה התעלמה מהן, כולל סוגיות של מגדר ומיניות. בין הנשים בקבוצה היו אדליידה דל קסטיו, סילביה קסטיו, לטיסיה הרננדז, וקורין סאנצ'ז.
בתקופה זו נייטו-גומז גם הייתה מעורבת ב-el Movimiento Estudiantil Chicano de Aztlán, ‏(MEChA). על אף שהיא נבחרה כנשיאת ארגון הסטודנטים, הסטודנטים הגברים ערכו תלייה מדומה של דמותה מכיוון שלא האמינו שאישה צריכה לייצג את הארגון שלהם.

קריירה

מאוחר יותר נייטו-גומז הייתה בסגל של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, נורתרידג', במחלקה ללימודי צ'יקנו, שם היא קראה תיגר על סקסיזם באופן ישיר בקורסים שלימדה. בזמנה במחלקה זו היא בנתה תוכנית לימודי צ'יקנו ביקורתיים - הראשונה מסוגה - בנושאים של משפחה, זהויות גלובליות, היסטוריה ונושאים עכשוויים. באביב של 1973, Hijas de Cuauhtémoc התפתחה ל-Encuentro Femenil, כתב העת הצ'יקנה האקדמי הראשון. Encuentro Femenil פרסם שירים ומאמרים על נושאים המשפיעים על קהילת הצ'יקנה, למשך שנתיים. היא פרסמה גם 16 מאמרים אקדמיים, רבים מהם נחשבים לקלאסיקה של פמיניזם צ'יקנה, ביניהם La Femenista ו-Encuentro Feminil.
על פי נייטו-גומז, היא הבינה שהתנועה שנקראה "צ'יקנו", אשר פירושו "העם" התייחס רק לגברים ומטרות של גברים. יתרה מכן, הגברים בתנועה טענו שאין הנשים הצ'יקנה רוצות או צריכות שחרור משלהן. "היה כל כך הרבה שנאה, זה פשוט הכריח את הנשים הצ'יקנה לצאת מהתנועה. התנועה הכזיבה אותנו". היא מציינת גם שכמו שלא היה להן מקום בתנועת הצ'יקנו כנשים, גם לא היה להן מקום בתנועה הפמיניסטית כנשים של צבע. לכן, היא הקימה בתחילת דרכה את הארגון וכתב העת Hijas de Cuauhtémoc, ומאוחר יותר את La Colectiva Femenil, קולקטיב הנשים, כדי לספק מקום לנשים צ'יקנה לנהל שיח משלהן, ולקדם את מטרותיהן.
ב-1976, נייטו-גומז לא קיבלה קביעות באוניברסיטה, לטענתה, בשל עמדותיה הפוליטיות. אחרי מאבק אדמיניסטרטיבי ארוך של ערעורים, נייטו-גומז התפטרה ב-3 בספטמבר 1976. הקרב על הקביעות של נייטו-גומז נחשב לדוגמה קלאסית של דינמיקת יחסי הכוחות במוסדות שנשלטים על ידי גברים לבנים, וכן לתהפוכות שהיו המחיר של השתתפות בתנועת הצ'יקנה באותה העת. המאבק שלה הפך לקריאה לפעולה ברחבי ארצות הברית אצל סגל צ'יקנו, שהביעו סולידריות עמה, ללא הצלחה.
מאז, פיתחה נייטו-גומז קריירה כעורכת, כתבת, וכחוקרת מיניות, זכויות רבייה, זכויות עובדים, רווחה, השכלה ומדיניות, וכן כפעילה העובדת עם ובתוך הקהילה שלה לקידום מטרות אלה.