google/wiki40b huggingface dataset:
אמנת ז'נבה השלישית

אמנת ז'נבה השלישית (1929) דנה בזכויותיהם של שבויי מלחמה. העיקרון המרכזי באמנה זו הוא שכל חייל הנופל בשבי, הוא שבוי מלחמה ואינו אסיר.
באמנה זו ישנה אנלוגיה בין שבויי מלחמה לבין לוחמים. שבוי מלחמה, בניגוד לאסיר, לא עבר על חוק פלילי של מדינתו אלא ביצע את המוטל עליו בהתאם לחוקי המלחמה ובהתאם להוראות של מפקדיו. אמנה זו מפרטת את חובותיו של הכוח השובה כלפי שבויי המלחמה שבתחומו ומדגישה את האחריות, המוטלת עליו, לגורלם של השבויים.
הכוח השובה רשאי ליטול משבוי מלחמה אך ורק את חופש התנועה, הוא רשאי למנוע ממנו לשוב ולהילחם נגד המדינה או הארגון ששבו אותו. אסור לכוח השובה לשפוט ולהעניש שבוי-מלחמה, שביצע מעשים דומים לאלה שלוחמי הכוח השובה מבצעים. עם זאת, מותר וראוי להעמיד לדין פלילי שבוי מלחמה שחשוד בביצוע פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות וג'נוסייד (רצח עם).

יחסים בין הכוח השובה והשבוי

אמנת ז'נבה השלישית מחייבת את הכוח השובה להתייחס אל שבוי המלחמה באופן אנושי, אוסרת לענותו נפשית או פיזית, מחייבת את שוביו לדאוג לצרכיו (מזון, ביטחון, טיפול רפואי, הליך הוגן, תכתובת עם משפחתו), להודיע לרשויות המתאמות (כגון לצד שלישי או נייטרלי בסכסוך) על דבר שבייתו ולאפשר לו ביקור של נציגי הצלב האדום הבינלאומי. עם תום המלחמה יש לאפשר לשבוי המלחמה לשוב למדינתו.
השבוי, מצדו, מחויב למסור לשוביו את פרטיו המזהים. לכוח השובה מותר לחקור את השבויים, אך, כאמור, ללא עינויים או הפעלת איומים. על הכוח השובה לייחס חשיבות רבה למיקום מחנה השבויים, באופן שלא ייווצר חשש לפגיעה במחנה בידי הכוחות הצבאיים של הצדדים השונים. אין להשתמש במחנה השבויים כ"מגן אנושי".
מדריך ללומד

מדריך ללומד (באנגלית: Tutorial) הוא עזר למידה המשמש להעברת מידע ללומד. עד להתפתחות המחשוב היה המדריך ללומד בצורת ספר, ועם התפתחות המחשוב נוספה גם הצורה האינטראקטיבי של לומדה ממוחשבת, הממוקדת יותר בהשוואה לספר או הרצאה. המדריך ללומד מלמד באמצעות דוגמאות ומספק את המידע הנחוץ להשלמת משימה כלשהי.
המדריך ללומד יכול ללבוש צורות רבות בהתאם להקשר, הנעות בין סדרת הוראות להשלמת משימה, עד למפגש אינטראקטיבי לפתרון בעיות. הוא יכול להיות בעל אופי ליניארי או מתפצל (כמו תרשים עץ).

אקדמיה

ההוראה השגרתית באוניברסיטאות ובמכללות היא הוראה פרונטלית, שבה המורה בקורס, בדרך כלל איש סגל אקדמי בכיר, מתמקד בידע התאורטי הנכלל בקורס. לעומתו, עוזר ההוראה עוסק במטלות נוספות הקשורות בקורס, כגון תרגול החומר הנלמד, בדיקת תרגילים שפתרו הסטודנטים במסגרת שעורי בית שניתנו להם והכנת מעבדות. 
בנוסף על השימוש במדריכים ללומד ככלי ללמידה מבוססת מחשב, במסגרת קורסים אקדמאיים במוסדות להשכלה גבוהה נהוג לכלול גם שיעורי תרגול (Tutorial class) בקבוצות קטנות המועברים על ידי המרצה או עוזר הוראה מטעמו. תרגולים אלו מאפשרים מתן תשומת לב אישית יותר לכל סטודנט. על פי רוב, שיעורי התרגול מתקיימים כמפגשי פנים מול פנים, אך הם יכולים גם להתקיים באופן מקוון.
קלמנטיין צ'רצ'יל

ילדות

צ'רצ'יל נולדה ב-1 באפריל 1885 בלונדון. שם ילדותה היה קלמנטיין הוזיר. היא נרשמה כבתם של הנרי מונטגיו הוזיר ובלאנש הוזיר. עם זאת, השאלה מי היה אביה האמיתי שנויה במחלוקת עזה, כיוון שליידי בלאנש הייתה ידועה בבגידותיה הרבות. בלאנש עצמה טענה שקלמנטיין היא בתו של הפרש הנודע ג'ורג' מידלטון (אשר נטען שקיים רומן גם עם הקיסרית סיסי מאוסטריה). בתה הצעירה של קלמנטיין, מרי סואמס, גם היא האמינה בתאוריה זו. לעומת זאת ג'ואן הרדוויק, הביוגרף של קלמנטיין, טוען כי אביה היה אלג'רנון פרמן-מיטפורד, הברון הראשון מרידסדייל, אשר היה נשוי לאחותה של בלאנש. כך או כך, קלמנטיין רשומה כבתו של הנרי הוזיר. ב-1891 התגרשו הוריה לאחר שאביה תפס את אמה עם מאהב. קלמנטיין ואחיותיה התגוררו עם אמן. קלמנטיין התחנכה בתחילה בבית, ולאחר מכן בבית ספר באדינבורו ובבית הספר ברקהמסטד לבנות. את השכלתה היא השלימה בסורבון בפריז.

חיי חברה

ב-1911 מונה בעלה ללורד הראשון של האדמירליות, והחזיק בתפקיד עד 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה סייעה קלמנטיין בחלוקת מימיות לעובדי תחמושת. ב-1918 הוענק לה תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית. בשנות השלושים היא נסעה למסע ללא בעלה על היאכטה של הלורד מוין, וביקר בבורנאו, סולאווסי, איי מאלוקו, קלדוניה החדשה וההיברידים החדשים. יש המאמינים שבאותה תקופה היא ניהלה רומן עם סוחר עתיקות עשיר בשם טרנס פיליפ, אם כי מעולם לא נמצאו ראיות חותכות לכך.
בשנות השלושים היה צ'רצ'יל ב"שנות המדבר" שלו. מכיוון שדעותיו היו שנויות במחלוקת, לא אחת סבלה קלמנטיין מהצקות מצד נשות החברה הגבוהה, אולם היא שמרה נאמנות לבעלה. פעם אחת כאשר התארחה במסיבה אצל הלורד מוין, עודדה אחת האורחות את המשתתפים להאזין לשידור בבי בי סי שדיבר בגנותו של צ'רצ'יל. קלמנטיין המתינה להתנצלות, ומשזו לא הגיעה עזבה את המקום מיד. אותה אורחת מיהרה להתנצל והתחננה שתחזור, אולם קלמנטיין סרבה לקבל אותה ועזבה. ב-1940 הפך צ'רצ'יל לראש ממשלת בריטניה. בשנות מלחמת העולם השנייה, שימשה קלמנטיין בתפקידים שונים במוסדות אזרחיים שסייעו למאמץ המלחמתי. לקראת סוף המלחמה היא ביקרה בברית המועצות וקיבלה את עיטור הדגל האדום של העמל.

אחריתה

ב-1946 הועלתה קלמנטיין לדרגת "גבירת הצלב הגדול" במסדר האימפריה הבריטית. ב-24 בינואר 1965 נפטר וינסטון לאחר 56 שנות נישואים. היא ירשה מבעלה את תואר האצולה "ספנסר-צ'רצ'יל". המשפחה נקלעה לקשיים כלכליים וב-1977 היא נאלצה להעמיד חמישה ציורים של בעלה המנוח למכירה פומבית המכירה הצליחה הרבה יותר מהצפוי, והצילה אותה מקשייה הכלכליים. באותה הזדמנות היא גילתה שהיא זו שהשחיתה את הדיוקן המפורסם של בעלה שצייר הצייר הנודע גראהם סאתרלנד, כיוון שצ'רצ'יל לא אהב אותו. היא נפטרה ב-12 בדצמבר 1977 בגיל 92, לאחר שראתה במותם של שלושה מתוך חמשת ילדיה.
לורי פטי

תחילת דרכה

פטי היא הבכורה מבין שלושה ילדים, נולדה בצ'טנוגה, טנסי, בתו של מנהיג דת פנטקוסטלי. היא סיימה תיכון בסו סיטי, איווה, ב-1981, ועבדה במשך מספר שנים באומהה, נברסקה בתור מעצבת גרפית לפני שהחלה את קריירת המשחק שלה.

קריירה

התפקיד המוכר הראשון של פטי היה בתור הגולשת שלימדה את דמותו של קיאנו ריבס כיצד לגלוש במותחן הפעולה "נקודת פריצה", ב-1991. סרט זה הגיע בעקבות פריצת דרכה לעולם המשחק בסדרה בוקר, ברשת פוקס, לצידו של ריצ'רד גריקו.
ב-1992, פט זכתה בתפקיד קיט קלר בסרט "ליגה משלהן", מול טום הנקס, ג'ינה דייוויס ומדונה. תפקיד זה הביא אותה לידיעת הציבור. לאחר מכן שיחקה את התפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי של קומיקס הקאלט הבריטי "נערת הטנק", ב-1995. סרטים אחרים שהשתתפה בהם כוללים את "לשחרר את וילי", "בית הפוקר", ו-"In the Army Now". היא גם כיכבה בסדרת הטלוויזיה "החיים הטובים" עם חברתה קרין פרסונס, אך הסדרה בוטלה אחרי חמישה פרקים בלבד. היא הצטרפה לקאסט של התוכנית Brimstone ב-1998 בתור בעלת המלון.
פטי ידועה גם בתור המדבבת את קולו של נבל-העל "לייבוואייר" בסדרות של האחים וורנר "סופרמן: סדרת האנימציה", ו"באטמן ההרפתקאות החדשות". היא הייתה אמורה במקור לגלם את תפקיד סגן לנינה האקסלי ב"איש ההרס", אך חילוקי דעות על התפתחות דמותה גרמו למפיק ג'ואל סילבר ללהק את סנדרה בולוק במקומה. ב-2009 פטי שיחקה את תפקיד "דדי", אסירת האלפא בסרט "נמלטים: הבריחה האחרונה", סרט טלוויזיה שהוא המשך לסדרת נמלטים.
החל ב-2014, פטי הצטרפה לקאסט של כתום זה השחור החדש, בדמות לולי וייטהיל, אסירה פרנואידית המאמינה בתאוריות קונספירציה.
בכורת הבימוי של פטי הייתה ב-2008 בסרט "בית הפוקר", דרמטיזציה של הילדות הקשה שלה—עבורו זכתה בפרסים בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס.
ז'ואנוט מרטורל

ז'ואנוט מרטורל (קטלאנית: Joanot Martorell‏; בין 1405 ו־1415 – 1465 או 1468), אביר וסופר ולנסי. ידוע בעיקר כמחבר היצירה "טירנט הלבן" (Tirant lo Blanc), אחד הרומנים האירופיים הראשונים ואחת היצירות החשובות בלשון הקטלאנית־ולנסית.
מרטורל נולד במשפחת אצולה מהעיר גנדיה (Gandia) בממלכת ולנסיה, לפי מקורות שונים בין 1405 ו־1410, ב־1413 או ב־1415. נזכר בספר דברי הימים של הכנסייה משנת 1433 – שפירושו כי כנראה מונה באותה שנה לאביר. נשמרה חליפת מכתבים בינו לבין בן דודו ז'ואן דה מונפאלאו, בהם התווכחו על ההבטחה שלא קיים להינשא לאחותו של ז'ואנוט; כבר במכתבים האלה הציג כישרון כתיבה. כעבור שמונה של חודשים של ויכוח מרטורל הזמין את מונפלאו לדו-קרב. בוויכוח התערבה המלכה מריה, אמו של אלפונסו הראשון, מלך אראגון והנרי השישי, מלך אנגליה והסכסוך יושב בכך שמונפלאו שילם לאישה פיצוי. במהלך הסכסוך מרוטרל שהה כשנה באנגליה וטייל ברחבי אירופה, פגש אבירים רבים מארצות שונות, ושמע מהם סיפורי הרפתקאות. בשנים שלאחר מכן שירת כאביר אצל מספר אצילים קטלאנים. ב־1444 מכר כמה קרקעות, אך העסקה הסתבכה ובעקבותיה נאסר אחיו של ז'ואנוט ואילו הוא עצמו יצא לגלות.
בשנת 1460 החל לערוך את יצירתו הגדולה "טירנט הלבן", שבהכנות לכתיבתה החל כנראה כבר כאשר חי באנגליה. הוא מת בגנדיה בשנת 1465 או 1468 לפני שהספיק להשלים אותה. את עריכת היצירה סיים ידידו האביר מרטי ז'ואן דה גלבה (Martí Joan de Galba), אבל גם הוא מת לפני שהיא יצאה לאור בעיר ולנסיה בשנת 1490. הרומן מספר על מסעותיו של אביר ברטוני באנגליה, צפון אפריקה, רודוס וקושטא. היא מתארת בצורה מפורטת ואמינה ורֵאָליסטית יחסית לסוגה את חיי ימי הביניים המאוחרים ודנה בנושאים של מלחמה, גבורה ואהבה. "טירנט הלבן" היא אחת היצירות הבולטות בסוגת עלילות האבירים שהיו נפוצות באותה תקופה במערב אירופה. בדון קיחוטה מאת מיגל דה סרוונטס "טירנט הלבן" מוזכר כאחד הספרים שידידיו של קיחוטה שורפים, כדי להציל אותו משיגעונו והכומר אומר עליו שהוא הטוב ביותר בסגנונו, כי גיבוריו מתוארים כאנשים אמתיים שלא כמו בעלילות האבירים האחרות. הספר תורגם לשפות רבות ועובד לקולנוע.
ניק פארק

ביוגרפיה

פארק נולד בפרסטון שבלנקשייר, אנגליה. הוא למד בתיכון קאת'ברט מיין (Cuthbert Mayne). כבר בצעירותו נמשך משיכה נלהבת לציור סרטים מצוירים. הוא למד את אמנויות התקשורת בפוליטכניון של שפילד (כיום אוניברסיטת האלאם של שפילד - Sheffield Hallam University) ולאחר מכן למד בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה (National Film and Television School), שם החל לעבוד על הסרט הראשון בסדרת וולאס וגרומיט, "טיול לא מהעולם הזה".
בשנת 1985 הצטרף לצוות העובדים של חברת ארדמן אנימציות בבריסטול, שם עבד כאנימטור של תכנים מסחריים (בין היתר היה אנימטור בקליפ של שירו של פיטר גבריאל - "Sledgehammer"). לאחר שסיים את העבודה על "טיול לא מהעולם הזה", החל לעבוד על "Creature Comforts", כחלק מסדרת סרטים קצרים בשם "Lip Synch". ב-"Creature Comforts" הופיעו בעלי חיים מעוצבים בפלסטלינה בדיבוב בני אדם, שחיים בגן חיות ומרואיינים על אודות ביתם. לאחר מכן "Creature Comforts" הפכה לתוכנית טלוויזיה מצליחה. "Creature Comforts" זיכה את פארק בפרס האוסקר הראשון שלו, ו"טיול לא מהעולם הזה" היה מועמד לאוסקר וזכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ולקולנוע (BAFTA) לסרט המונפש הטוב ביותר.
לאחר מכן יצר פארק שני סרטים קצרים נוספים בסדרת "וולאס וגרומיט": "המכנסיים הלא נכונים" (1993) ו"הרפתקה מצמררת" (1995). שני סרטים אלו זכו באוסקר. בשנת 2000 יצר את סרטו הראשון באורך מלא, "מרד התרנגולים". ב-2003 הוא פיקח על הפקת סדרת סרטים חדשה של "Creature Comforts" עבור הטלוויזיה הבריטית.
ב-5 באוקטובר 2005 יצא לאקרנים סרטו השני באורך מלא, והסרט הראשון בתחום זה בסדרת וולאס וגרומיט - "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". הסרט זכה לתשבחות המבקרים וזכה בפרס אוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר באורך מלא בטקס האוסקר ה-78.
ב-10 באוקטובר 2005 פרצה שריפה בארכיוני "ארדמן אנימציות". השריפה גרמה לאובדן של מרבית יצירותיו של פארק, אולם חלק מהדגמים והסטים המקוריים של וולאס וגרומיט היו במקום אחר באותו זמן וניצלו.
ב-2018, במסגרת החלטת בעלי הסטודיו להעבירו לבעלות עובדיו, מונה פארק לחלק מהנהלת הסטודיו.
יהודה גלר

ביוגרפיה

גלר נולד בקיבוץ גבעת חיים וגדל בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כלוחם וכמפקד טנק בגדוד 82. סיים בהצטיינות קורס קצינים ב-1959, שירת בגדוד טנקי AMX-13, ב-1960 השתחרר בדרגת סגן ושב לעבודה בקיבוצו. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ופיקד על פלס"ר חטיבה 37 בקרבות בשומרון, כיבוש העיר שכם וכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה התגייס מחדש לשירות הקבע, שימש ראש ענף הסיור בבסיס גייסות השריון בג'וליס ובמלחמת ההתשה פיקד על פלס"ר 7. לאחר מכן השתחרר פעם נוספת משירות הקבע. 
במלחמת יום הכיפורים הצטרף לחפ"ק של ג'קי אבן, סגן מפקד אוגדה 143. ב-10 באוקטובר, מונה למפקד גדוד 410 בחטיבה 600 לאחר ששני מפקדי הגדוד הקודמים נפצעו. גלר ארגן מחדש את הגדוד שסבל משחיקה גדולה והוביל אותו בהמשך הלחימה. על הגדוד הוטל לגרור את גשר הגלילים עד לגדות תעלת סואץ,  על אף שהגדוד וחייליו לא הוכשרו קודם לכן למשימה, הם התאמנו ופיתחו תרגולת באופן עצמאי. גלר הוביל את ניווט הכוחות בין מערכי הצבא המצרי בעוד סגנו, חיים אלקן, עמד בראש כוח טנקי הגרירה. לאחר הצבת הגשר נלחם הגדוד בקרבות במתחם "מיסורי". על פועלו במלחמה עוטר גלר בעיטור העוז. 
לאחר המלחמה חזר שוב לשירות הקבע, שימש מפקד גדוד, ומפקד עוצבת עשת. במלחמת לבנון הראשונה שימש סגן מפקד אוגדה 880.
לאחר שחרורו כיהן כמזכיר ומנהל הקהילה בקיבוץ גבעת חיים מאוחד והיה מנהל קהילה חיצוני בקיבוצים חמדיה ונווה איתן.
אנה הרמן

ביוגרפיה

הרמן גדלה בירושלים תחת שם אחר, אך במהלך הזמן שינתה את שמה ל"אנה הרמן".
יחד עם המשורר דורי מנור כתבה הרמן את הליברית לאופרה אלפא ואומגה, שהלחין גיל שוחט. האופרה הועלתה בעונת 1–2000 של האופרה הישראלית החדשה.
ספר שיריה הראשון "חד-קרן" יצא לאור בשנת 2002 בהוצאת הקיבוץ המאוחד וכלל שירה אישית ומלנכולית הכתובה בחרוז ובמשקל. ספר שיריה השני "ספר הרפואות הפשוטות" יצא לאור בשנת 2006 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ספר שיריה השלישי "התאומה הנראית" יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2007 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש לוי אשכול.
בשנת 2017 זכתה בפרס ברנשטיין לשירה על ספרה "התאומה הנראית".
משוואות קושי-רימן

באנליזה מרוכבת ואנליזה הרמונית, משוואות קושי-רימן הן צמד משוואות דיפרנציאליות חלקיות, שאותן מקיימים שני הרכיבים (הממשי והמרוכב) של כל פונקציה אנליטית מרוכבת. בכיוון ההפוך, אם הפונקציות הממשיות  הן דיפרנציאביליות ומקיימות את המשוואות, אז  היא פונקציה אנליטית. תנאי זה לאנליטיות של  נקרא תנאי קושי-רימן.

הוכחת הכרחיות

נוכיח כי אם פונקציה מרוכבת גזירה, אז היא מקיימת את משוואות קושי רימן.
תהא  גזירה בנקודה . אז מתקיים  לכל כיוון שבו נבחר להשאיף את  לנקודה .
בפרט יתקיים השוויון אם נבחר , כלומר אנו נעים כאשר קוארדינטת  שלנו קבועה. כלומר מתקיים:

כלומר, קיבלנו: 
.
כמו כן יתקיים השוויון אם נבחר , כלומר אנו נעים כאשר קוארדינטת  שלנו קבועה. כלומר מתקיים:

כלומר, קיבלנו: 
.
נשווה את שתי התוצאות שקיבלנו:
מהשוואת החלק הממשי נקבל את המשוואה .
מהשוואת החלק המדומה נקבל את המשוואה .
בכך הושלמה ההוכחה.
עלעל

עלעל (באנגלית: leaflet), אחד החלקים של עלה מורכב, הוא איבר דמוי עלה - אך בניגוד לעלה, אשר לו ניצן חיקי (הממוקם בין הפטוטרת לגבעול), לעלעל חסר ניצן כזה. הבדל נוסף בין עלה לעלעל הוא צורת סידור העַלְעַלִּים, בצמחים רבים העלים יוצאים מן הגבעול בכיוונים שונים, בעלה מורכב העלעלים מסודרים באותו מישור. לכל עלעל יש פטוטרת משלו בדרך כלל, המתחברת לציר הראשי של העלה המורכב.
דרך יצחק שמיר

היסטוריה

תוכנית הכביש אושרה כבר בשנת 1999, ובתחילה הוצע שיפעל ככביש אגרה אך הרעיון לא יצא לפועל וסלילת הכביש החלה בסוף שנת 2001 על ידי החברות שפיר הנדסה ורמט. עלות הקמתו הייתה מוערכת אז בכ-380 מיליון שקלים. אך התוכנית לסלילת הכביש נתקלה בהתנגדות של תושבי שכונת רמות והארגונים הסביבתיים, שהתנגדו למעבר הכביש בעמק הארזים, הנחשב לאחד האזורים הרגישים ביותר מבחינה נופית בירושלים, והדבר הביא לעיכוב בסלילת הכביש. הכביש היה אמור להיפתח בתחילת 2005 אך אילוצי תקציב הביאו להאטת הסלילה. יממה לפני טקס הפתיחה של הכביש, במאי 2007, במעמד ראש הממשלה אהוד אולמרט, נאלצה חברת מוריה להודיע על ביטולו, זאת לאחר שבית המשפט המחוזי בירושלים הוציא צו ארעי האוסר על פתיחת הכביש, בעקבות עתירת החברה להגנת הטבע, אשר טענה כי טרם הושלם השיקום הנופי וכי נתגלו חריגות שונות בביצוע הפרויקט. 
באוקטובר 2014 ניתן לקטע השם "דרך יצחק שמיר", על שם יצחק שמיר, ראש ממשלת ישראל השביעי.
בית קברות אדולוראטה

היסטוריה

המושל הבריטי של מלטה הורה על הקמת בית הקברות במטרה לבטל את מנהגי הקבורה בכנסיות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של האדריכל אמנואלה גליציה (Emanuele Luigi Galizia) אשר ערך מחקר בבתי קברות באיטליה, צרפת ובאנגליה. בית הקברות הוקם בסגנון נאו-גותי בין השנים 1862-1868 בגבעת "טל אור" (Tal Horr), אשר שימשה כאתר קבורה כבר בתקופה הפרהיסטורית. צורתו כשל מחומש, אורכו מדרום לצפון הוא 430 מטרים ורוחבו המרבי ממזרח למערב הוא 380 מטרים. במרכזו של בית הקברות ניצבת קפלה נאו-גותית בצורת צלב לטיני, המחולקת לשלוש סיטראות. בחזיתה של הקפלה ניצב צריח מחודד בן שלוש קומות, וגרם מדרגות מונומנטאלי מוביל אליו מכיוון רחבת הכניסה המרכזית אל האתר. ברחבת הכניסה השוכנת בצידו הצפוני של בית הקברות, ניצב שער עשוי קשתות מחודדות הנושאות צריחונים. 
בבית הקברות אלפי קברים מסוגים שונים, ובהם קריפטות ומאוזוליאה משפחתיים, חלקם מעוטרים בתבליטים ובפסלים. בית הקברות הוא בעיקרו אזרחי, אך במלחמת העולם הראשונה והשנייה נקברו בו גם חיילים, וגם בעיתות שלום נקברו במקום אנשי צבא ובני משפחותיהם אשר מצאו את מותם במלטה. בכל שנה, ב-21 בנובמבר, עורכים הנזירים הפרנציסקנים במלטה מיסה בקפלת בית הקברות, לזכר אחיהם הטמונים במקום.
ג'וזף קוני

ג'וזף קוני (נולד ב-1962, באנגלית: Joseph Kony) הוא המנהיג הראשי של "צבא ההתנגדות של האל" (Lord's Resistance Army, LRA), ארגון גרילה שבעזרת מסע אלים מנסה לכונן באוגנדה משטר תיאוקרטי המבוסס על עשרת הדברות. על פי מקורות שונים, קוני הורה על חטיפתם של עשרות אלפי ילדים וילדות מבתיהם, והפיכתם לחיילים או לשפחות מין בארגונו. בשנת 2005 קבע בית הדין הבינלאומי בהאג כי קוני אשם בביצוע פשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות, אך הוא עדיין לא נתפס. 
כנגד קוני קמה תנועה בשם "Stop Kony", אשר סרטון הרשת הויראלי שהפיקה, "קוני 2012", הפך להצלחת רשת אדירה עם שיא גינס של הסרטון עם הכי הרבה צפיות ב-24 שעות, והעלתה למודעות הציבורית במערב את פשעיו של קוני.

ביוגרפיה

קוני, בן לשבט האצ'ולי, נשר מבית הספר התיכון ופעל לצידו של אחיו המבוגר ממנו, ג'יימי ברואו, שהיה רופא אליל בכפרם. במות אחיו לקח ג'וזף את מקומו כרופא אליל. הוא הופיע לראשונה בפומבי כראש קבוצת מאמינים בינואר 1987, כאשר היה בן 26. קבוצתו של קוני הייתה חלק ממספר רב של קבוצות מילינריות שהתפתחו באצ'ולילנד עם פריחתה של תנועת הרוח הקדושה של אליס אומה. הדמות המרכזית באותה תקופה הייתה ג'ומה אוריס, שר לשעבר בממשלתו של אידי אמין, שהנהיג את קבוצת המורדים "החזית של גדת הנילוס המערבית" שפעלה בצפון-מערב אוגנדה.
למרות שקוני התפרסם בעקבות פעילותו בצבא ההתנגדות של האל, פעילותו החלה עוד בתקופת עלייתו של יוורי מוסאוני לשלטון (1986) והדחתו של המנהיג האצ'ולי, טיטו אוקלו. בתקופה זו, קבוצת המורדים המרכזית הייתה הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה, אך קבוצה זו התמוטטה ב-1988 וצבא ההתנגדות של האל הפכה לקבוצת המורדים הראשית.
על פי מקורות שונים, קוני הורה על חטיפתם של עשרות אלפי ילדים מבתיהם, במסגרת פשיטות מאורגנות על כפרים באוגנדה, והפיכת הילדים לחיילים בארגונו והילדות - לשפחות מין. ילדים שברחו מהארגון מעידים על מבנה דמוי כת, כאשר קוני מאמין שהוא מדיום, טוען שרוחות מנחות אותו ואת מעשיו, ומטיף לחזרה לערכי עשרת הדיברות. לדוגמה, הוא טוען שאחד ממחנכיו הוא הרוח של גנרל סיני. בנוסף, ילדים העידו כי אולצו להרוג את הוריהם ואת אחיהם, כדי שלא יוכלו לחזור לחייהם הקודמים, וחלקם חוו התעללויות גופניות קשות. 
ממשלת אוגנדה טוענת כי קוני ואנשיו ממוקמים באזור דרום סודאן. ב-2003 פלשו המורדים בראשות קוני לאזור מחוץ לאצ'ולילנד בשם טסו. יש האומרים שזוהי תחילתה של מלחמת-הכיבוש של המורדים, אך ממשלת אוגנדה טוענת כי צבא ההתנגדות של האל הובס (היא טענה זאת כבר שלוש פעמים מאז 1986). קוני מאמין בפוליגמיה ובשנת 2007 היו לו 88 נשים.  כיום, קוני חוטף ילדים קטנים בגילאים 8-16. בשלב מסוים הוא מכריח אותם להרוג את המשפחות שלהם. הילדות הופכות לשפחות מין שלו והבנים נהפכים לחיילים בצבא של קוני.
מאורו סראטה

קריירת מועדונים

סראטה נחשב לאחד החלוצים הצעירים המבטיחים בארגנטינה והיה אחד המצטיינים בשורות ולס סרספילד, אחד ממועדוני הצמרת של ארגנטינה, הוא היה הכובש המצטיין של הליגה הארגנטינאית יחד עם רודריגו פלאסיו במהלך האפרטורה 2006.
הוא עבר בקיץ 2007 לאל-סאד הקטארית תמורת סכום של 20 מיליון דולר וחתם איתה על חוזה לשנתיים למרות הצעות מקבוצות צמרת באירופה ביניהן סביליה. סראטה התקשה להשתלב בקבוצה וסבל בין היתר מפציעות קטנות חוזרות. בינואר 2008 השאילה הקבוצה את סראטה לברמינגהאם סיטי מהפרמייר ליג עם אופציה לרכישתו תמורת סכום של 16 מיליון דולר. הוא הצטיין וקיבל מחמאות רבות, יכולתו אף הביאה מספר מועדונים אנגלים לבחון את האפשרות לרכוש את כרטיסו.
ב-29 ביוני 2008 צוטט סראטה בכלי תקשורת איטלקים על כך שסיכם בלאציו מהסרייה א' במסגרת עסקה המתפרסת על 3 שנים במהלכן תשלם לאציו לקבוצת אל-סאד 25 מיליון אירו. ב-5 ביולי 2008 אושרה ההעברה גם על ידי המועדון הרומאי. סראטה השתלב היטב בהרכב הקבוצה וכבש בחמשת המחזורים הראשונים שישה שערים, נתון המציב אותו בראש טבלת כובשי השערים.
ב-31 באוגוסט 2011 עבר סראטה לאינטר בהשאלה לעונה עם אופציה לרכישה בסוף העונה תמורת 15 מיליון יורו. לאחר שהשאלה פגה ותקופה לא חיובית במועדון, סרטה חזר ללאציו. ב-2013 חזר למועדון נעוריו והראשון ולס סארספילד, איתו זכה בסופר קאפ הארגנטינאי (2013). 
ב-28 ביולי 2014 חתם בקבוצת וסטהאם יונייטד האנגלית מהפרמייר ליג. ב-30 בדצמבר 2014 הושאל לקווינס פארק ריינג'רס עד סוף העונה. ב-21 בינואר 2016 חתם בפיורנטינה האיטלקית לשנתיים וחצי. ב-25 בינואר 2017 חתם בווטפורד לשנתיים וחצי. באוקטובר 2017 הושאל לא-נסאר. ב-5 בינואר 2018 הושאל לקבוצת נעוריו ולס סארספילד. ב-6 ביולי 2018 חתם בבוקה ג'וניורס.

נבחרת ארגנטינה

סראטה היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער שנערך בקנדה במהלך חודש יולי 2007, הוא כבש את שער הניצחון בגמר בדקה ה-86. בניגוד לציפיות, סראטה לא זומן לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לקראת המשחקים האולימפיים שייערכו בקיץ 2008.
הוא ידוע בזכות שליטה מצוינת בכדורגל אם כי מרבה לשחק משחק סוליסטי. אחיו רולנדו משחק גם הוא כחלוץ.
ג'ואן ארמטריידינג

ביוגרפיה

ארמטריידינג נולדה בבאסטר, בירת סנט קיטס ונוויס והיגרה עם משפחתה לבירמינגהם באנגליה בשנת 1957. בגיל 14 החלה בכתיבת שירים ולחנים. בתחילת שנות ה-70 היא עברה להתגורר בלונדון כדי להשתתף במחזמר שיער. שם פגשה את כותבת השירים פאם נסטור ויחד הן יצרו את אלבומה הראשון Whatever's for Us, אשר יצירתו הושלמה בשנת 1972. לאחר פרסום האלבום ארמטריידינג הפסיקה את פעילותה המוזיקלית לשנים ספורות ושוחררה מן החוזה עם חברת התקליטים Cube Records שהפיקה את האלבום.
בשנת 1975 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת A&M Records והוציאה את האלבום Back to the Night שאת מכירותיו קידמה במסע הופעות, כשהיא מלווה בלהקה בת שישה נגנים בשם The Movies. בשנת 1976 הוציאה את אלבומה הבא, הנושא את שמה ואשר נכנס ל-20 המקומות הראשונים במצעד האלבומים הבריטי. שירה Love and Affection נכנס ל-10 המקומות הראשונים במצעד הלהיטים. בשנת 1977 הוציאה את האלבום Show Some Emotion ובשנת 1978 את האלבום To the Limit. ארמטריידינג ממשיכה עד היום לשיר בהופעותיה שירים מתוך אלבומים אלה. באותה תקופה כתבה אף את השיר The Flight of the Wild Geese המופיע בסרט אווזי הפרא בכיכובו של ריצ'רד ברטון. בשנת 1979 פירסמה אלבום הופעה Steppin' Out.
בשנת 1980 ארמטריידינג שינתה באופן קיצוני את סגנונה המוזיקלי, שהושפע עד אותה עת בעיקר מסגנון הפולק וכלל שירים ליריים ואישיים בליווי גיטרה אקוסטית, לסגנון קצבי יותר ומחושמל, בעל מאפיינים רוקיים וליווי של להקת אולפן. היא יצרה את האלבום Me Myself I בהפקת ריצ'רד גוטרר, אשר הפיק לפני כן את אלבומי להקת בלונדי. אלבום זה זכה להצלחה המסחרית הגדולה מבין כל אלבומיה, בבריטניה ובארצות הברית. בשנת 1981 המשיכה באלבום נוסף באותו סגנון, Walk Under Ladders. בשנת 1985 יצא אלבומה Secret Secrets אשר נכנס אף הוא ל-20 הראשונים במצעד האלבומים הבריטי. היא המשיכה והוציאה שלושה אלבומים נוספים בשנות ה-80, כולם נכנסו ל-40 הראשונים במצעד האלבומים.
בשנת 1991 הוציאה חברת A&M אלבום מיטב שיריה אשר נכנס ל-10 הראשונים במצעד האלבומים הבריטי ובשנת 1992 הוציאה את אלבומה האחרון בחברת תקליטים זו (Square The Circle) אשר לא זכה להצלחה. בשנת 1995 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת RCA ויצרה את האלבום What's Inside אשר לא זכה להצלחה מסחרית ומכירותיו היו נמוכות מכל אלבום אחר שהוציאה ב-20 השנים שקדמו לו. אלבום נוסף שהוציאה בשנת 2003, Lovers Speak, אף הוא לא זכה להצלחה.
סגנונה המוזיקלי של ארמטריידינג הוא בעיקרו פופ, עם שירים בסגנונות בלוז, רוק, פולק, ג'אז, ואף רגאיי. אלבומה משנת 2007, Into the Blues, הגיע למקום הראשון במצעד הבלוז האמריקאי, ובכך הייתה לזמרת הבריטית הראשונה עם הישג זה. בזכות אלבום זה אף הייתה מועמדת לפרס גראמי. בשנת 2008 השתתפה במסע ההופעות של סינדי לאופר.
בחודש מרץ 2010 הוציאה את האלבום This Charming Life, ובו היא חוזרת למקורותיה כגיטריסטית בסגנון פופ-רוק. לאחר הופעת האלבום יצאה למסע הופעות בינלאומי.
ארמטריידינג מתגוררת בחוותה בסארי באנגליה, היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מן האוניברסיטה הפתוחה הבריטית שבה היא משמשת אף חברה בחבר הנאמנים.
ארמטריידינג הופיעה בישראל 3 פעמים בשנים 1985, 1988 ושוב בשנת 2010.