google/wiki40b huggingface dataset:
אריה דוד אריאלי

אריה דוד אריאלי  (לעיתים א. ד. אריאלי, ולרוב רק אריאלי, 1910–1978) היה צלם ישראלי שפעל בצרפת.

ביוגרפיה

אריאלי נולד בשנת 1910 בעיר סופיה שבבולגריה. בנעוריו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". סיים לימודי תיאטרון וספרות בבית ספר לאמנות התיאטרון בסופיה. ב-1932 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם חברי התנועה ובהשפעת מדריכו בתנועה, יעקב חזן, הצטרף לקיבוץ מעברות. ב-1934, כעבור כשנתיים, עזב את הקיבוץ על רקע רצונו לעסוק באמנות. הוא הגיע עם אשתו ובנו לתל אביב, עבד בעבודות שונות: בניין, מסגרות ונגרות, ולבסוף היה למורה לציור, ועבד במקצוע זה במשך יותר מעשר שנים. בנוסף היה עיתונאי ב"דבר לילדים" וב"במעלה", ובקומדיה הארץ ישראלית של מרים ברנשטיין-כהן ומיכאל גור. כשלוש שנים לפני מלחמת העצמאות הצטרף לתיאטרון "הקאמרי", ובו גילם מספר תפקידי משנה. עם פרוץ המלחמה עזב את הקאמרי וייסד להקה צבאית בת שלושה חברים, שנקראה על שמו, והופיע איתה במשלטים וביחידות "ההגנה". עם תום המלחמה ירד הביקוש לבידור, ואריאלי הקדיש מספר חודשים לכתיבת ספר על תולדות התיאטרון ביוון העתיקה ("התיאטרון היוני העתיק", ירושלים תש"ז). הואיל וביקש לעסוק באמנות בפועל, נסע ללונדון ללמוד צילום צבע וקולנוע (הסרטה). פרנס בדוחק את גרושתו ובנו ממכירת תצלומים לעיתונות. ב-1952 התקבל לגלריה בפריז, ולאחר ששהה בישראל לשם הכנת תצלומים להצגה באירופה, השתקע בפריז ב-1954. תערוכתו הראשונה, שהוצגה בגלריה "רפלה די מונד" בפריז ב-1955, נקראה "דמותה של ישראל", והוצגה לאחר מכן בערים נוספות, בהן ברלין וז'נבה. תערוכה זו הייתה לאלבום תצלומים, שראה אור עם מבוא שכתב הסופר הצרפתי פרנסואה מוריאק, והופיע בתרגומים לשש שפות. בהמשך פרסם אריאלי שלושה ספרים נוספים בנושא ישראל. כיהן כמנהל ההוצאה לספרי אמנות "אדיסיון די קולומביה" (Éditions du Colombier) בפריז, שהוציאה אלבומים אמנותיים, מהם אלבומים של תצלומיו שלו.
אריאלי פרסם יותר מ-20 אלבומי תצלומים על ארצות שונות ונושאים שונים בארצות רבות באירופה, מהם הוקדשו 6 לספרד, והציג יותר מ-100 תערוכות ברחבי העולם, בהן כ-15 תערוכות במוזיאונים ידועים. בין תצלומיו המפורסמיו: תצלום הפסל גברתנו של התקווה מאקארנה (Esperanza Macarena; דמותה של מרים, אם ישו) בסוויליה שבאנדלוסיה (ספרד); גני אלהמברה שבעיר גרנדה (באנדלוסיה).
ב-1968 נערכה תערוכה של תצלומיו, ובה תצלומים מרחבי העולם של נוף, חי, צומח ודומם, בספרייה הלאומית של צרפת – כבוד יוצא דופן, שכן ממנהגה של הספרייה היה להציג תערוכות של אמנים ידועים שנפטרו, ורק אמן חי אחד זכה בכבוד לפניו: מארק שאגאל. עם תום התערוכה החליט משרד התרבות של צרפת להפיצה בבירות העולם. התערוכה הוצגה בין השאר במוסקבה ובבייג'ינג, ובחודש אוגוסט 1969 הוצגה במוזיאון ישראל. בישראל הציג עוד תערוכה על אלהמברה במוזיאון רוקפלר שבירושלים ובבית לייוויק שבתל אביב.
ב-1968 ייסד אריאלי מחלקה לצילום אמנותי-דוקומנטרי ליד הספרייה הלאומית בפריז.
החל באותה שנה חילק את חייו בין צרפת, שבה קיבל מהממשלה בית קטן בכפר האמנים לנוויל, לישראל, שבה התגורר בשכירות בדירה בבת ים שקיבל ממשרד הקליטה, והתקשה למצוא את מקומו, חרף (או בגלל) מעמדו הבינלאומי.
אריאלי זכה ב-6 פרסים בינלאומיים, בהם מדליית הזהב לתיירות ספרד ופרס דקארט ההולנדי ופרס לדיוקן. כן זכה באזרחות כבוד של קורדובה ושל מאיורקה.
מנהל חשבונות

איגוד מקצועי

מנהלי החשבונות בישראל מאוגדים בלשכת מנהלי החשבונות, שהיא גוף וולונטרי-מקצועי, וחייבים בתשלום דמי-חבר שנתיים.
אורנה אנג'ל

ביוגרפיה

אנג'ל נולדה בירושלים, בתם של דוד ורוזה גרינשטיין. את שירותה הצבאי עשתה כשרטטת בסיירת מטכ"ל, ולאחר מכן סיימה לימודי תואר ראשון בעיצוב סביבתי בבצלאל ולימודי תואר שני באדריכלות בטכניון. שימשה כסגנית מתכנן מחוז ירושלים במשרד הפנים ועמדה בראש משרד פרטי עד כניסתה לפוליטיקה.
בשנת 1999 הוזמנה על ידי אהוד ברק לעמוד בראש עמותת "ברק לראשות הממשלה". לאחר בחירתו מונתה ליועצת בכירה במשרד ראש הממשלה. במסגרת התפקיד הייתה אחראית בפועל על הרשות למלחמה בסמים, הרשות למעמד האשה והלשכות האזוריות של משרד ראש הממשלה. היא התפטרה מלשכת ראש הממשלה לקראת הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001.
היא התמודדה ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-16 ומוקמה במקום ה-29. לאחר התפטרותה של ח"כ סופה לנדבר, אנג'ל נכנסה במקומה לכנסת ב-8 בפברואר 2006. כעבור שבוע בחרה להתפטר בשל ניגוד עניינים בהיותה מנכ"ל חברה ממשלתית. אנג'ל היא הח"כ שכיהן בכנסת בתקופה הקצרה ביותר. בבחירות לכנסת ה-17 מוקמה במקום בלתי ריאלי ברשימת העבודה.
בשנים 2001–2007 שימשה אנג'ל מנכ"לית החברה הממשלתית-עירונית "אוצר מפעלי ים", המנהלת את נמל תל אביב. ב-15 בספטמבר 2007 מונתה לסמנכ"לית בחברת "שיכון ובינוי", שבשליטת שרי אריסון. ב-2011 מונתה לדירקטורית בתעשייה האווירית. כמו כן משמשת כדירקטורית בחברת שפע ימים. בשנתם 2015 השתתפה חברת פאנל בתוכנית האקטואליה "הפטריוטים" בערוץ 20. נכון ל-2018 משמשת גם כיו"ר ועדת ביקורת של המוסד לביטוח לאומי במסגרת מועצת הביטוח הלאומי ה-15.

חיים אישיים

אורנה הכירה את בעלה הראשון ירון אנג'ל, מנכ"ל מאפיות אנג'ל, במהלך שירותם הצבאי, ולזוג שלושה ילדים. לאנג'ל שני ילדים נוספים מנישואיה השניים לשרון בר. אנג'ל חלתה בסרטן השד והבריאה. בעבר התגוררה בשכונת אבו טור בירושלים וכיום מתגוררת בכרם בן שמן.
ביל ג'וי

ויליאם "ביל" נלסון ג'וֹי (William Nelson Joy; נולד ב-8 בפברואר 1954), הוא מדען מחשב אמריקאי. ג'וי ייסד את סאן מיקרוסיסטמס בשנת 1982, יחד עם וינוד חולסה, סקוט מקנילי, אנדי בקטולשיים ווהן פראט, ושימש מדען ראשי בחברה עד 2003.

תחילת הקריירה

ג'וי גדל בפרברי דטרויט שבמישיגן. כאשר החל בגיל 16 את לימודיו לתואר ראשון במדעים בהנדסת חשמל באוניברסיטת מישיגן ב-1971 היה זה אחרי שהאוניברסיטה פתחה מרכז מחשבים חדש, בו התאפשר לו להריץ תוכניות כאוות נפשו.
הוא נכבש בתחום התכנות ובילה כל שעה פנויה, כולל בלילות, במרכז המחשבים שהיה פתוח 24 שעות ביממה, וכך רכש ניסיון מעשי נדיר לתקופתו.
את התואר השני בתחום הנדסת חשמל ומדעי המחשב קיבל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1979.
הוא היה אחראי במידה רבה על כתיבת מערכת ההפעלה BSD שעליה התבססו צורות מודרניות רבות של Unix, בהן FreeBSD, ‏NetBSD ו-OpenBSD. חברת המחשבים אפל ביססה חלק גדול ממערכת ההפעלה שלה, Mac OS X, על טכנולוגיית BSD. חלק מתרומותיו הראויות לציון כוללות את עורך הטקסט vi, הפרוטוקול Network File System ‏(NFS) ו-C Shell.

סאן

ב-1982 ייסד יחד עם אחרים את סאן מיקרוסיסטמס ושימש מדען ראשי עד התפטרותו ב-2003.
הוא קיבל את פרס גרייס הופר ב-1986 על ידי התאחדות המחשוב הממוכן (ACM) בגין עבודתו על BSD.
ג'וי היה איש מפתח בפיתוח מעבדי SPARC, שפת המחשב Java, ארכיטקטורת הרשת Jini, שירות JavaSpaces ו-JXTA.
סאן מיקרוסיסטמס הודיעה ב-9 בספטמבר 2003 כי ג'וי עוזב את החברה וכי "הוא לקח זמן כדי להחליט על הצעד הבא שלו ואין לו תוכניות ספציפיות כרגע".

ביקורת

ג'וי ספג ביקורת קשה ב-2000 עם פרסום מאמרו במגזין Wired ‏"Why the future doesn't need us" (בתרגום חופשי מאנגלית: "מדוע העתיד אינו זקוק לנו"). במאמר זה הצהיר, במה שנחשב על ידי מספר אנשים כעמדה נאו-לודיטית, כי הוא משוכנע כי ההתקדמות בהנדסה גנטית וננוטכנולוגיה תביא סיכונים קיומיים לאנושות. הוא טען כי רובוטים אינטליגנטיים יחליפו את האנושות, לפחות מבחינה אינטלקטואלית וחברתית, כבר בעתיד הקרוב. הוא תומך בנטישת טכנולוגיות "GNR" (גנטיקה, ננוטכנולוגיה ורובוטיקה), במקום להיכנס ל"מלחמת חימוש" בין המשתמשים ה"טובים" למשתמשים ה"רעים". הוא החל לחשוב בכיוון זה לאחר דיון על טכנולוגיות אלו עם הממציא והעתידן ריי קורצוויל. ג'וי מציין במאמרו כי במהלך השיחה הופתע לגלות כי מדענים רציניים אחרים חושבים כי אפשרויות אלו סבירות, ונדהם אף יותר מההתעלמות מסבירות האפשרות. לאחר שהעלה את הנושא עם מכרים נוספים, הוא מציין כי נחרד מההתעלמות מהנושא ומהסיכונים על אף שיש מי שהחשיב את האפשרויות הללו לאפשריות ואף סבירות. דאגה זו הביאה אותו לבחון את הנושא בצורה מעמיקה יותר ואת דעתם של אחרים, ולבסוף, לפעילויות שלו בעניין.
למרות זאת, הוא הפך למשקיע בהון סיכון, והשקיע בין השאר בחברות שעוסקות בטכנולוגיות GNR. הוא השקיע בקרנות הון סיכון העוסקות במיגור מגפות כגון שפעת העופות ואיומי הטרור הביולוגי. ב-2006 הוענק לו פרס "Lifeboat Foundation Guardian Award" בגין פיתוח הקרן לשמירת בטיחות ביולוגית ופעולות אחרות.

פעילויות נוספות

ב-1999 ייסד ג'וי, יחד עם אחרים, פירמת הון סיכון בשם HighBAR Ventures. בינואר 2005 היה לשותף בפירמת הון הסיכון Kleiner Perkins Caufield & Byers.
האצטדיון האולימפי (הלסינקי)

היסטוריה

האצטדיון נבנה כאצטדיון אולימפי עבור אולימפיאדת הקיץ של 1940 שתוכננה להתקיים בטוקיו שביפן, הועברה להלסינקי ולבסוף בוטלה בשל מלחמת העולם השנייה. האצטדיון שימש כאצטדיון המרכזי של אולימפיאדת הלסינקי בשנת 1952.
בשנת 1983 נערכה באצטדיון אליפות העולם הראשונה באתלטיקה. אליפות עולם נוספת נערכה בו בשנת 2005.
האצטדיון אירח גם את אליפות אירופה באתלטיקה ב-1971, ב-1994 וב-2012.
האצטדיון משמש כאצטדיון הבית של נבחרת פינלנד בכדורגל.
הקמת האצטדיון החלה בשנת 1934 והעבודות הושלמו בשנת 1938. האצטדיון עבר שיפוץ נרחב בשנים 1990–1994 ושיפוץ נוסף בשנת 2005 לפני אליפות העולם באתלטיקה.
במהלך האולימפיאדה היו באצטדיון 70,000 מקומות. בשל השיפוצים שנערכו בו מספר המקומות עומד כיום על כ-40,000. בשנת 2016 נסגר האצטדיון לשיפוצים, שבמסגרתם יעבור האצטדיון מתיחת פנים ותכולתו תקטן לכ-36,000 מקומות ישיבה. האצטדיון צפוי להיפתח בשנת 2018.
בראש מגדל האצטדיון שגובהו 72 מטרים, מצויה מרפסת תצפית. 
באצטדיון נערכו קונצרטים רבים, והופיעו בו, בין היתר, ברוס ספרינגסטין, מטאליקה, מייקל ג'קסון, הרולינג סטונז ולהקת U2.
ראטקו מלאדיץ'

ראטקו מלאדיץ' (בסרבית: Ратко Младић; נולד ב-12 במרץ 1942) הוא סרבי מבוסניה , שהיה הרמטכ"ל לשעבר של צבא רפובליקה סרפסקה בזמן מלחמת בוסניה (1992–1995).
מלאדיץ' היה מבוקש בעיקר בגלל השתתפותו ברצח העם הבוסני בעיירה סרברניצה , הנקרא "טבח סרברניצה", שהתנהל בזמן מלחמת בוסניה, ובמצור על סרייבו  והואשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. סרביה הציעה 10 מיליון אירו על ראשו וארצות הברית הציעה 5 מיליון אירו עליו.
מלאדיץ' נעצר בסרביה בשיתוף אינטרפול וסוכנות הביון הסרבית ב-26 במאי 2011,
והורשע בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג. בעקבות מעצרו של מלאדיץ', הודיע נשיא סרביה בוריס טאדיץ', כי זהו "סיום פרק אפל בהיסטוריה של סרביה". כמו כן, המעצר נחשב לצעד משמעותי בהתקדמות סרביה להצטרף אל האיחוד האירופי.

משפטו בבית הדין הבינלאומי בהאג

ב-3 ביוני 2011 החל משפטו של מלאדיץ' בבית הדין הבין-לאומי בהאג. מלאדיץ' סירב להגיב לאישומים נגדו, וטען שהוא חולה מאוד. הוא נשאר במעצר עד הדיון הבא בענינו בארבעה ביולי 2011.
ב-4 ביולי השופט בבית הדין הבין-לאומי בהאג השמיע למלאדיץ' את האישומים נגדו, שכללו בין היתר אישומי רצח עם, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. בעת ההשמעה, סירב מלאדיץ' להקשיב לאישומים ללא עורך דינו והורחק מבית הדין בליווי אבטחה. ב-16 במאי 2012 החל שלב הצגת הראיות במשפטו. ב-22 בנובמבר 2017 הוא הורשע ונידון למאסר עולם.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית

היסטוריה

הרפובליקה הוקמה ב-28 באפריל 1920 לאחר שיחידות הצבא האדום כבשו את השטח ונפילת הרפובליקה הדמוקרטית האזרית. בין השנים 1922–1936 היא הייתה חלק של הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז.
במהלך סוף 1920 - תחילת 1921 היה לא ברור האם שטח נגורנו קרבאך יכלל בתוך הרפובליקה. בסופו של דבר, ב-5 ביולי 1921 הגוף העליון של המפלגה הקומוניסטית באזור בקווקז "קווביורו" החליט על כך ששטח נגורנו קרבאך יכלל בתוך אזרבייג'ן הסובייטית. בשנת 1923 בחלק מהאזורים בהם קיים רוב לאוכלוסייה הארמנית הוקם אזור אוטונומי. יחד עם זאת היו כמה אזורים סמוכים בהם היה רוב ארמני אך הם לא נכללו בשטח האזור האוטונומי. החלטות אלו בסופו של דבר הביאו להתלקחות האזור במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20.
ביולי 1920 הצבא האדום כבש אזור נחיצ'יבאן שמאוכלס בעיקר על ידי האזרים. בשנת 1924 בשטח האזור הוקמה רפובליקה אוטונומית שהייתה חלק של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
בשנת 1929 הוחלט על מעבר הכתב האזרי לשימוש באלפבית לטיני, רק לאחר עשור - בשנת 1939 בוצע מעבר לשימוש באלפבית קירילי.
במהלך מלחמת העולם השנייה גרמניה הנאצית תכננה להיכנס לשטח הרפובליקה ואף היה מועד יעד לכיבוש בקו ב-25 בספטמבר 1942. יעד זה לא הושג וכוחות וורמאכט נעצרו בצפון קווקז. תשתיות תחבורתיות של הרפובליקה היו נתיב חשוב בהעברת סחורות במסגרת השאל-החכר מארצות הברית דרך איראן. במהלך המלחמה נהרגו כ-290,000 אזרים.
סוף שנות ה-80, תקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב אופיינו בתסיסה בקווקז, במיוחד בסוגיית נגורנו קרבאך. בשנים אלו הוקמו ארגונים פוליטיים ולאומיים רבים. בשנים אלו חלו מהומות רבות, אשר הפכו בסופו של דבר למלחמת נגורנו-קרבאך..
אניטה זרנוביצקי

מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכתה זרנוביצקי במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא שוודיה חדש של 4:07.4 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 4:00.8 דקות והונגריה (4:02.7 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 10 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא שוודיה חדש של 2:36.0 דקות ובמקום 12 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא שוודיה חדש נוסף של 5:28.4 דקות.

מקום שישי באולימפיאדה

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה זרנוביצקי במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.69 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה את המשחה בתוצאה של 1:01.16 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:32.59 דקות, כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.85 שניות, בשלב המוקדמות היא שחתה בתוצאה של 59.70 שניות והובילה את נבחרתה לתוצאה של 4:31.88 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 13 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.08 דקות ובמקום 12 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:15.05 דקות.

כוכבת המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכתה זרנוביצקי ב-8 מדליות, מהן 7 זהב ו-1 כסף, מספר מדליות הזהב הרב ביותר שזכה בו ספורטאי כלשהו במכביה אחת. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 1:02.9 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.1 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:39.3 דקות, במשחה ל-100 מטר גב בשיא מכביה חדש של 1:12.6 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא מכביה חדש של 2:35.8 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 2:32.6 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 5:19.3 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:50.7 דקות

מקום 12 באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד יוגוסלביה בספטמבר אותה שנה סיימה זרנוביצקי פעמיים במקום 12, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:30.48 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:15.18 דקות.
יהודי מצרים (סרט)

הסרט

הסרט מכסה את חלקם של יהודי מצרים בחיי העסקים והאמנויות במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-20. לאחר מכן הוא מעלה את נושא הקמתה של מדינת ישראל ב-1948, מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 ומלחמת סיני ב-1956. בשל מלחמת סיני, יהודי מצרים נאלצו לצאת לגלות.
הראיונות עם אנשים בסרט כוללים יהודים שגלו ממצרים, שרובם חיו בפריז; מוחמד אבו אל-ראר, המחבר של הספר "יהודי מצרים: משגשוג לגלות"; חבר באחים המוסלמים שהשתתף בהתקפה על חנויות של יהודים במצרים ב-1947; ועיסאם פאוזי, סוציולוג.

ההכנות לסרט

במאי הסרט, אמיר רמסיס, ציין כי שקל לעשות את הסרט במשך מספר שנים. רמסיס והמפיק היית'ם אל-חמיסי מימנו את הסרט בכוחות עצמם, מתוך אמונה כי הסתמכות על חסות, בין אם תהיה חסות ממקור ערבי או לא, יגזול מהנייטרליות של הסרט.
רמסיס יצא למסע של שישה חודשים כדי להתכונן לעשיית הסרט, והחל לערוך מחקר בסוף 2008. מחקר זה כלל איתור וראיונות עם יהודים בתוך מצרים, בניית "שלד היסטורי," ולאחר מכן נבירה בעיתונות כתובה, קטעי וידאו, וחומרים ארכיונים אחרים. צילומי הסרט החלו בשנת 2009. המהפכה במצרים (2011) גרמה להשהיית העבודות על הסרט. בינתיים הבמאי והאנשים סביבו יצאו למסע למרוקו. בסופו של דבר, העבודות על הסרט נמשכו שנה אחת נוספת עד להשלמתו בספטמבר 2012.

יציאה לאקרנים

הצגת הבכורה של הסרט התרחשה באוקטובר 2012 במהלך האירוע השנתי של "Panorama of the European Film". אמיר רמסיס צוטט כאומר כי הבכורה התקיימה "בהקשר לגמרי אינטלקטואלי [ולא פוליטי]." כמו כן, בחורף 2012 הסרט הוקרן גם ב"פסטיבל המצלמה הערבית" ברוטרדם, ובינואר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בפאלם ספרינגס.
בשבוע הראשון של מרץ 2013 הסרט היה אמור להתחיל להיות מוקרן בבתי קולנוע בקהיר. ביום רביעי ה-13 במרץ 2013, המפיק היית'ם אל-חמיסי חשף כי פקידי לשכת הצנזורה המצרית לא נתנו היתר להקרנת הסרט שלו בבתי קולנוע מצריים וכי הם ביקשו לראות את הסרט לפני שיוכלו לאפשר את הקרנתו. ברויטרס דווח כי מקור ביטחוני מצרי אמר להם כי ההיתר ניתן ושהם לא מנעו את הקרנתו של הסרט. בסופו של דבר, הקרנת הקולנוע המצרית של הסרט נקבעה ל-27 במרץ 2013.

ביקורות

בשנת 2013 שרה אל-קאמל מהעיתון המצרי אל-אהראם כתבה כי "עד כה, הסרט הותקף באופן ספורדי בעיתונות, בעיקר בהאשמות של [עשיית הסרט היא] "נורמליזציה עם ישראל", אך הבמאי לא קיבל איומים על חייו או התקפות ישירות [עליו]."
לאחר שהממשלה המצרית ביטלה את הקרנת הסרט, חאלד דיאב, בלוגר, סופר ועיתונאי מצרי-בלגי, כתב מאמר דעה ב"הארץ" בו טען כי "זה [הסרט] יוצא נגד רגשות אנטי-יהודיים חזקים שמושרשים במדינה [מצרים], אך כשל מלהזכיר למצרים את עידן העבר של סובלנות וגיוון [לפני שהיהודים גורשו]."
עדה אהרוני, חוקרת בתחום תולדות יהודי מצרים וילידת מצרים בעצמה, אמרה כי "הסרט הזה טוען שליהודים היה טוב במצרים ושהם עזבו [את מצרים] רק לאמריקה וצרפת, לא לישראל - ועדיין הוא מוחרם"
אדריכלות סקוטית ברוניאלית

אדריכלות סקוטית ברוניאלית (באנגלית: Scottish Baronial architecture) או בקצרה הסגנון הברוניאלי הוא סגנון בנייה שהיה נפוץ במאה ה-19 כחלק מהתחייה הגותית בעיקר בסקוטלנד.
למעשה היווה הסגנון אינטרפרטציה מקומית לרוח התחייה הגותית שהייתה נפוצה באירופה. מקורות הסגנון היו באדריכלות הרנסאנס של המאה ה-16 בסקוטלנד, בשילוב עם אופן בניית האחוזות שהיו נפוצות בתקופה ואף הושפע מסגנון הבנייה שהיה נפוץ בצרפת. הסגנון היה קשור מאוד ברוח הלאומיות הרומנטית שהתעוררה בסקוטלנד במהלך התקופה, שבין מוביליה ניתן למנות את סר ולטר סקוט, מכאן ניתן להבין את חשיבות הסגנון שכן היה ייחודי לסקוטלנד ונשען על המורשת הסקוטית.

מאפיינים

סגנון הבנייה הברוניאלי היה שונה מסגנון התחייה הגותית בעיקר בדגש על מאפייני טירה עם אלמנטים רבים הלקוחים מעולם הביצורים, בהם צריחים וצריחונים (לרוב מעוגלים), בנייה לגובה (בדומה למגדל עוז בטירה) ושימוש בגימור שינות חומה דקורטיבי.
מאפיינים נוספים כוללים שימוש נרחב בצריחים מחודדים, אך בשונה מאלו הנהוגים בסגנון התחייה הגותית בסגנון הברוניאלי אלו בדרך כלל מעוגלים ומסתיימים בחרוט, מאפיין נוסף שייחד את הסגנון הברוניאלי הוא שימוש נרחב בקרניזים דקורטיבים לאורך הקירות החיצוניים. במפגש הקיר החציוני עם הגג המשופע היה נהוג לבנות המשך לקיר ולסיים אותו באלמנט מדורג לאורך זווית השיפוע של הגג, מאפיין זה נהוג גם לדוגמה בבתים טוריים ההולנדים.
בהתאם להשפעת ביצורי ימי הביינים ואחוזות הרנסאנס הסקוטי, ניתן לראות מאפיינים דקורטיבים רבים כגון שימוש בתבליטים הרלדיים ולעיתים ישנה העדפה לבניית חלונות קטנים (בעיקר לאורך הצריחים) המזכירים את תצורת חרכי הירי הנהוגים בטירות.
כיום ניתן לראות מבניים ברוניאלים בעיקר בקרב אחוזות וטירות שנבנו או שוקמו במהלך המאה ה-19, כמו גם רחובות ומבני ציבור בערים הגדולות של סקוטלנד שנבנו גם הם בתקופה. כך לדוגמה מספר מבנים בעיר העתיקה של אדינבורו לאורך המייל המלכותי ושכונות נוספות מהתקופה. מעבר לגבולות סקוטלנד ניתן למצוא דוגמאות נוספות לסגנון זה בעיקר באירלנד וקנדה בנוסף למבנים בודדים ברחבי האימפריה הבריטית לשעבר שהושפעו אף הם מהסגנון.
בוירכאוס

בוירכאוס (? - 101 לפנה"ס) היה מלכם של הקימברים בתקופת מלחמת הקימברים והטוטונים.
בשנת 105 לפנה"ס הוביל בוירכאוס את בני עמו לניצחון הגדול ביותר שלהם במלחמתם נגד הרפובליקה הרומית. תחת פיקודו, הביסו הקימברים ובני בריתם את צבאותיהם של הקונסול גנאיוס מאליוס מאקסימוס והפרוקונסול קווינטוס סרוויליוס קאיפיו, ליד אוראסיו (אוראנג' המודרנית) על גדות נהר הרון. המקורות מציינים שכ-120 אלף חיילים רומיים נפלו חלל בקרב זה.
אף על פי שהיסטוריונים כגון ישראל שצמן ומ. קארי משערים שמספר האבדות מוגזם, הם מודים שזו הייתה אחת התבוסות הצבאיות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הרפובליקה הרומית. הדים לתחושת האיום שרחשה ברומא בעקבות תבוסה זו ניתן למצוא במילותיו של ההיסטוריון בן התקופה, סאלוסטיוס: "באותו הזמן היה יד הגאלים על העליונה במלחמה עם מצביאינו קווינטוס קפיו וגניאוס מאנליוס וכל איטליה התחלחלה מפחד זה".
לאחר ניצחון זה לא המשיך בויראכוס להתקדם מזרחה ודרומה כלפי איטליה, אלא פנה מערבה לכיוון גאליה ואיבריה. בשנת 102 לפנה"ס החלו בויראכוס והקימברים, יחד עם בני בריתם הטווטונים ושבטים אחרים, לחזור על עקבותיהם לכיוון איטליה. הם פלשו לצפון איטליה, לאחר שחצו את האלפים דרך מעבר סן ברנאר הגדול. בויראכוס נחל ניצחון נוסף מול קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, הקונסול הרומי שהיה מופקד על גזרה זו, והרומאים נסוגו אל מעבר נהר הפו והשאירו את כל השטח שבין הפו לאלפים לשליטת הקימברים.
ניצחונו של בויראכוס לא החזיק מעמד ימים רבים. באביב של שנת 101 לפנה"ס חצה צבא רומי בראשותם של גאיוס מריוס וקאטולוס את נהר הפו, וב-30 ביולי (לפי המסורת הרומית), נפגשו צבאות הקימברים והרומים ליד ורקלה (Vercellae) בשדות הרודים. בויראכוס נחל מפלה מוחצת, רוב הצבא הקימברי, כ-65,000 איש, הושמד, עשרות אלפים נפלו בשבי והוא עצמו נהרג במהלך הקרב.
אורי שרגא קלרמן

הרב אורי שרגא הלוי קלרמן (י"ג בניסן ה'תרפ"ה, 7 באפריל 1925 – ה' בסיוון ה'תשנ"ג, 25 במאי 1993) היה ר"מ בישיבת כנסת חזקיהו שבכפר חסידים דברי תורתו כונסו בסדרת ספרים בשם "אור לישרים".

ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט דמיין לשמואל חיים קלרמן. לאחר ליל הבדולח, בהיותו כבן 13, נלקח אביו למחנה ריכוז, ושוחרר רק לאחר שהצליח להשיג אשרת כניסה להולנד והתחייב לעזוב את גרמניה בתוך שבועיים. המשפחה עלתה לארץ ישראל ובחודש שבט תרצ"ט הגיעה לרעננה. בהמלצת רבם מגרמניה שלימים היה לחמיו, הרב חיים יוסף יעקובוביץ שכבר שהה בירושלים נשלח אורי ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בלומז'ה התקרב לרב שמואל רוזובסקי שלמד בחברותא בתשלום עם הבחור חיים פרידלנדר, כדי להצטרף ללימוד הציע שיגיש להם את הספרים הדרושים מן הארון.
עם הקמת ישיבת פוניבז' על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, בשנת ה'תש"ד, עבר הרב שמואל רוזובסקי לבני ברק, ולקח עמו כמה מתלמידיו וקלרמן ביניהם. אורי קלרמן היה אחד משבעה הבחורים הראשונים של הישיבה במשכנה הזמני בבית הכנסת הליגמן. בתקופת לימודיו בבני ברק התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ (ה"חזון איש"). נישא בשנת תשי"ב. 
בראשית אייר ה'תשט"ו החל לכהן כר"מ בישיבת כנסת חזקיהו ברכסים. משרה שבה נשא עד לפטירתו בה' בסיוון ה'תשנ"ג, 25 במאי 1993 ונקבר בבית העלמין בכפר חסידים.
זוראב מנטשאשווילי

קריירה

מנטשאשווילי נולד ברוסתווי שבגאורגיה הסובייטית (אז חלק מברית המועצות וכיום בגאורגיה), והחל את הקריירה שלו במועדון הגאורגי אולימפי רוסתווי, משם עבר לקבוצת ויט ג'ורג'יה טביליסי. כשהיה בן 19 עבר לשחק בלטביה, בשורות הקבוצה הבכירה בליגת העל הלטבית, סקונטו ריגה, עמה זכה בשש אליפויות. מנטשאשווילי שיחק בריגה שבע שנים רצופות, מלבד גיחה לא מוצלחת למועדון הרוסי אלניה ולדיקווקז בשנת 2003. בשנת 2007 עבר לשחק בקבוצת ונטספילס וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות.
לקראת עונת 2009/2010 הגיע מנטשאשווילי לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. מנטשאשווילי הובא לקבוצה על ידי המאמן אלי גוטמן במטרה שיהיה הקשר האחורי המוביל בקבוצה, במקומו של שי אבוטבול שנפצע לקראת תום העונה הקודמת, אך מנטשאשווילי לא הצליח להרשים, והיה זה אביחי ידין הצעיר שתפס את מקומו בהרכב. בסך הכל שותף מנטשאשווילי ב-25 משחקי ליגה במדי הפועל תל אביב, ובתום העונה זכה עמה בדאבל. מנטשאשווילי הבקיע שער אחד במדי הקבוצה, בניצחון 5–1 על ראפיד וינה באצטדיון בלומפילד, במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, אותו סיימה הקבוצה במקום הראשון.
לקראת עונת 2010/2011 עבר מנטשאשווילי להפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. ב-8 בינואר 2011 ערך את משחקו האחרון בישראל, בהפסד הקבוצה 0–2 להפועל תל אביב. מנטשאשווילי סיכם על מעבר להפועל רמת גן, אך לבסוף לא שיחק בקבוצה וחזר לגאורגיה, שם חתם בקבוצת פ.צ. זסטפוני.
בינואר 2013 חזר לקבוצת נעוריו, אולימפי רוסתווי, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בגאורגיה עד שבשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.
מנטשאשווילי הוא שחקנה לשעבר של נבחרת גאורגיה, במדיה ערך 39 הופעות וכבש שער אחד.
יהלום צבעוני

יהלומים צבעוניים (מוכרים גם בשמם הלועזי "פנסי קולר" - Fancy color diamonds), הם יהלומים הנחשבים נדירים ויקרים ביותר. הם מופיעים בטבע בצבעים מגוונים כגון צהוב (שהוא המצוי ביותר), כחול, ורוד ואדום, שנחשב היקר והנדיר מכולם. כמו כן ניתן למצוא שילובי צבעים מאותן משפחות צבע (כמו צהוב וכתום, כחול ואפור, ורוד וסגול, ירוק וצהוב ועוד).
היהלומים הצבעוניים מהווים חלק זעיר ביותר מסך הכל היהלומים בעולם (היחס המדויק אינו ידוע) והם נכרים במכרות של יהלומים רגילים. תהליך היווצרות הגביש של יהלומים אלו זהה לתהליך אותו עובר היהלום הלבן (חסר הצבע); היהלום הצבעוני מקבל את צבעו הייחודי בשל אלמנטים זרים החודרים ומתחברים לאטומים של הפחמן במהלך היווצרותו, כגון חנקן (שאחראי לצבע הצהוב), או בורון (שגורם לצבע הכחול). מידת הלחץ המופעל על מבנה היהלום בעת התגבשותו יוצרת את צבע הוורוד. קרינה רדיואקטיבית טבעית מתחת לאדמה במשך מיליוני שנים, יוצרת את הגוונים הירוקים.

ליטוש יהלום צבעוני

קביעת זווית פאות היהלום בזמן הליטוש יכולה לקבוע את עוצמת הצבע הנראה לעין ביהלום הצבעוני. למלטשים נדרשת מיומנות גבוהה כדי לדעת איך למקסם את פיזור הצבע ועוצמתו. למרות שהמודל המוכר ביותר ביהלומים הוא צורה של אבן עגולה, ביהלומים צבעוניים ליטוש עגול מונע את מקסום צבע היהלום, ולכן רובם מלוטשים רובם בצורות שונות המכונות "פנטזי" (Fantasy), כגון צורת טיפה, לב, אמרלד, מרקיזה ועוד. תהליך ליטוש זה מחייב את המלטשים להעדיף את עוצמת הצבע של היהלום על פני פרמטרים אחרים כגון ניקיון, רמת גימור ועוד, שנחשבים לפרמטרים חשובים ביהלומים לבנים (חסרי צבע). ככל שהדרך בה קרן האור עוברת דרך היהלום ארוכה יותר, כך צבע היהלום רווי יותר, משום שקרן האור עוברת דרך יותר אלמנטים. לכן הנטייה היא ללטש יהלומים צבעוניים לצורת "Modified/Fantasy".

מחיר

ה"תורה שבעל פה" על שיטת התמחור של היהלומים הצבעוניים שמורה רק בידי סוחרי יהלומים המתמחים בנישה צרה זו. מכיוון ששיטת התמחור אינטואיטיבית בעיקרה ומבוססת רק על תנודות במחירי השוק הסיטונאי, ניתן למצוא פערים משמעותיים במחירן של שתי אבנים דומות. זאת בשונה מאבנים לבנות, שכבר בשנות ה-90 הומצא להן מחירון מפורט שהביא לאחידות סבירה במחיר הסיטונאי.
במקומות שונים בעולם נהוגים פרמטרים מגוונים ומשתנים הקובעים את מחירו של היהלום הצבעוני, כך שעד היום (2014) לא התגבש מחירון מהימן, אמין ושמיש עבור קניינים של חברות התכשיטים.
יחד עם זאת, מכיוון שהביקוש ליהלומים אלו עלה באופן משמעותי החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 (עלייה בביקוש שעומדת ביחס הפוך להיצע הטבעי שלהם), נחשב המוצר במעגלים מסוימים כהשקעה בטוחה יחסית. כפועל יוצא מהביקוש, קמו בשנים האחרונות מספר גופים פיננסים שהחלו להשקיע ביהלומים אלו. רוב המסחר ביהלומים צבעוניים לא מתבצע בפלטפורמה שקופה ומוכרת בבורסות היהלומים בעולם, ולכן רמת המידע עליהם נמוכה כל כך, שעד היום לא תועד מדד מחירים היסטורי המשקף את עליות המחירים המדוברות באופן שכיח.