google/wiki40b huggingface dataset:
בימיש

בימיש אנד קרופורד (באנגלית: Beamish and Crawford) היא מבשלת בירה שנוסדה בקורק (Cork) אשר באירלנד בשנת 1792 על ידי ויליאם בימיש וויליאם קרופורד. הם רכשו מבשלה שהייתה קיימת במקום ופעלה מ-1650. המבשלה ממוקמת בליבה של העיר העתיקה של קורק.
ב-1962 נרכשה המבשלה על ידי חברת המשקאות הקנדית "קארלינג-אוקיפ' בע"מ, שהחליטה על תוכנית מודרניזציה שתעבור על המבשלה. ב-1995 נמכרה המבשלה לחברת המשקאות "סקוטיש אנד ניוקאסל" (Scottish and Newcastle).

בימיש סטאוט

בימיש סטאוט (Beamish Stout) הוא המותג המוכר ביותר של מבשלת בימיש אנד קרופורד. היא דומה מאוד לשני סטאוטים איריים נוספים: גינס (Guinness) ומרפי'ס (Murphy's).

בימיש רד

בימיש רד (Beamish Red) הוא שיכר (Ale) אדמדם מתקתק בעל דמיון לסמית'וויק'ס (Smithwick's) ולמרפי'ס איריש רד (Murphy's Irish red), אך באופן אירוני מיוצר רק לצורכי יצוא.
דייוויד ארנולד

קריירת הקולנוע והטלוויזיה

ארנולד נולד בלוטון, בדס, בריטניה. הוא למד במרכז לאמנויות בהיטצ'ין, הרטפורדשייר, שם התיידד עם הבמאי דני קאנון.
השניים עשו את סרטם הרציני הראשון ביחד The Young Americans. בשנה שלאחר מכן הוא הלחין את הפסקול לסרטים סטארגייט ו-Last of the Dogmen, כשהפסקול לסטארגייט מדורג שלישי בקטעי המוזיקה בהם משתמשים הכי הרבה בקדימונים לסרטים.
ארנולד המשיך לעבוד עם במאי סטארגייט רולנד אמריך והלחין את הפסקולים לשני סרטיו הבאים: היום השלישי וגודזילה, ועבד בארבעת סרטיו של הבמאי ג'ון סינגלטון. בנוסף לכך, הוא גם הלחין פסקולים לקומדיות, דרמות וסדרות טלוויזיה בריטיות בכללן העשייה המחודשת של Randall and Hopkirk ‏ (Deceased) בשנת 2000 ו-Little Britain. במהלך הפקת הסרטים, מבצע את המוזיקה שלו ניקולאס דוד.

ג'יימס בונד

ארנולד היה מעריץ של בונד מגיל צעיר וגם מעריץ של מלחין סרטי ג'יימס בונד, ג'ון בארי. ב-1997 הפיק ארנולד את Shaken and Stirred: The David Arnold James Bond Project, אלבום שמציג גרסאות חדשות של נושאים מסרטי ג'יימס בונד השונים. האלבום מציג מגוון של אמנים עכשוויים בכללם ג'ארוויס קוקר, כריסי היינד, Propellerheads ואיגי פופ; הוא גם הקליט גרסה של אתה חי רק פעמיים, אבל לא כלל אותה באלבום. ג'ון בארי, המלחין המקורי של רבים משירי הנושא באלבום, שיבח את פרשנותו של בארי.
בארי התקשר לברברה ברוקולי, מפיקת סרט ג'יימס בונד הבא (באותה עת) מחר לנצח, כדאי להמליץ שארנולד יהיה מלחין הסרט.
ארנולד נשכר כדי להלחין את הפסקול והוא גם הלחין פסקולים לארבעת הסרטים הבאים: העולם אינו מספיק, למות ביום אחר, קזינו רויאל וקוונטום של נחמה.
ארנולד היה כותב שותף של שירי הנושא לסרטים: העולם אינו מספיק ("The World Is Not Enough" של Garbage) וקזינו רויאל ("You Know My Name" של כריס קורנל) כמו גם "Surrender" של קיי די לאנג שמופיע בסיום הקרדיטים של מחר לנצח.

עבודות נוספות

ארנולד שיתף פעולה ביחד עם הלהקות Cast, The Cardigans, קייזר צ'יפס, מאסיב אטאק, ופאלפ כמו גם עם הזמרים נטאשה בדינגפילד, מלאני סי., ביורק, כריס קורנל, שירלי מאנסון, מארק מוריס וב-2009 הוא הפיק ביחד עם מייק דיקסון את אלבומה של שירלי באסי 'The Performancew'
ב-2001 הוא סיפק גרסה חדשה של מוזיקת הנושא של סדרת הטלוויזיה דוקטור הו (שהולחנה על ידי רון גריינר) עבור תסכיתי האודיו עם הדוקטור השמיני (פול מקגאן) בהפקת Big Finish Productions. השתמשו בגרסה שלו של מוזיקת הנושא החל מ-2001 עם התסכית "Storm Warning" ועד 2008, אז החליפה אותה גרסה חדשה שאותה עשה ניקולאס בריגס, שהחלה שימוש ב-"Dead London". הגרסה של ארנולד חזרה לשימוש ב-2012 עם המארז "Dark Eyes", כשהיא החליפה גרסה שעשה ג'יימי רוברטסון, שהייתה בשימוש מאז התסכית "The Silver Turk" בשנת 2011 ועד "Dark Eyes".
ארנולד גם מלחין את המוזיקה לסדרת הטלוויזיה שרלוק ושימש המנהל המוזיקלי של טקס סיום אולימפיאדת לונדון (2012).
ארנולד הוא דודן מדרגה שנייה של הזמר ומחבר השירים האירי דמיאן רייס והוא שגריר של סוכנות הסיוע CARE International בבריטניה. הוא הופיע בתפקידי אורח קטנים בשני פרקים של הסדרה הממלכה הקטנה, שם גילם כל פעם דמות שונה.
לוצ'נץ

תולדות העיר

לושנץ וסביבותיה היו מיושבות עוד בתקופת האבן. יש עדויות להתיישבות קבע ראשונה של סלאבים באזור זה במאות השישית והשביעית. במאה העשירית הצטרפו להתיישבות זו גם הונגרים.
האזכור הראשון של יישוב במקום הוא במסמך משנת 1128, בו מתוארת הקמתה של כנסייה המוקדשת למרים, אם ישו. היישוב מוזכר במסמך משנת 1247, בשם "לוצ'ונץ' (Luchunch). עד המאה ה-15 היה זה כפר שהיה מרוחק מנתיבי מסחר. ב-1442 נכבש היישוב על ידי כוחות הוסיטים ובשנת 1451 התחולל לידו-קרב בו ניצחו תומכי ההוסיטים את מתנגדיהם.
בין השנים 1554-1593 היה היישוב בשליטת האימפריה העות'מאנית וגם לאחר נסיגת העות'מאנים הם איימו על היישוב, עד סוף המאה ה-17. 
במהפכות אביב העמים כבשו כוחות האימפריה הרוסית את לושנץ. 
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 עברה לושנץ מודרניזציה והוקמו בה תעשיות לבנים ועיבוד עור. בשנת 1865 הונחו ביישוב קווי טלגרף ובשנת 1871 חובר היישוב לרשת מסילות הברזל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה לושנץ בשטח צ'כוסלובקיה. בשנת 1938 סופחה לושנץ להונגריה כחלק מבוררות וינה הראשונה ובשנת 1945 הוחזרה לושנץ לצ'כוסלובקיה. כיום חיים בעיר כ-8% הונגרים.

יהודים

לפני מלחמת העולם השנייה היו בלושנץ כ-1,700 יהודים, שהיוו כשמינית מכלל תושבי העיר. כ-80% מהם השתייכו לקהילה הנאולוגית והיתר לקהילה האורתודוקסית. ב-1941 גויסו יהודים רבים לשירות העבודה ורבים מהם נספו. 
מספר שבועות לאחר כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים במרס 1944, הוקם גטו בעיר ובו רוכזו יהודים מהעיר ומהסביבה. ביוני 1944 גורשו תושבי הגטו למרכז שילוח בניירישטניה (Nyirjestanya), ומשם לאושוויץ.
בית הכנסת הניאולוגי המפואר עומד במרכז העיר. בימים אלו (2015) הוא עובר שיפוץ מקיף בתקציב של שני מיליון אירו.
נחל גדור

נַחַל גְּדוֹר הוא נחל אכזב בהרי יהודה, שראשיתו בסמוך לגוש עציון, ברום של כ-900 מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל האלה שבעמק האלה, בסמוך לעדולם.
שמו המקורי של הנחל, ואדי ג'דור, נגזר משם החורבה שלמרגלותיה מתחיל הנחל, ח'רבת ג'דור, אשר משמרת את שמה של העיר המקראית גְדוֹר.
הנחל עובר בראשיתו בסמוך לכפר צוריף, באזור של חורש ים תיכוני, ודרכו ניסתה בראשית מלחמת העצמאות מחלקת הל"ה להעפיל לגוש עציון הנצור, ובו נלכדה.
בערוץ הנחל אותרו מגוון ממצאים ארכאולוגיים, החל מהתקופה הכלקוליתית.
קאי האברץ

קריירת מועדונים

האברץ נולד באאכן שבגרמניה, ושיחק כילד בקבוצות המקומיות אלמניה מאריהדורף ואלמניה אאכן. בגיל 11 החל לשחק בקבוצות הילדים והנוער של באייר לברקוזן. בשנת 2016 זכה במדליית פריץ ואלטר לכדורגלנים צעירים עד גיל 17. באוקטובר 2016 ערך האברץ את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן, כאשר החליף את צ'ארלס ארנגיס בהפסד 2-1 לורדר ברמן. האברץ היה בן 17 שנים ו-126 ימים בהופעה זו, דבר שהפך אותו לכדורגלן הצעיר ביותר בתולדות באייר לברקוזן בבונדסליגה. בפברואר 2017 בישל האברץ שער לקרים בלערבי, שהיה השער ה-50 אלף בתולדות הבונדסליגה. כעבור מספר ימים ערך האברץ את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד לאתלטיקו מדריד בשמינית הגמר, במקום הקאן צ'להאנולו שהיה מושעה. את משחק הגומלין החמיץ האברץ עקב מבחני בגרות בבית ספרו. ב-2 באפריל 2017 הבקיע האברץ בדקה ה-90 בתיקו 3-3 מול וולפסבורג, והפך למבקיע הצעיר ביותר של באייר לברקוזן בתולדות הבונדסליגה. במחזור הסיום של עונת 2016/17 הבקיע האברץ צמד מול הרטה ברלין, ובסך הכל הבקיע ארבעה שערים ב-24 הופעות בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה. עם זאת, הייתה זו עונה חלשה עבור קבוצתו באייר לברקוזן, שסיימה רק במקום ה-12 בבונדסליגה. בעונת 2017/18 האברץ המשיך לתקוע יתד בקישור הקבוצה, יחד עם יוליאן בראנדט ולאון ביילי. ב-14 באפריל 2018, שבר האברץ את שיאו של טימו ורנר ככדורגלן הצעיר ביותר שערך 50 הופעות בבונדסליגה, כשעשה זאת בגיל 18 שנים ו-307 ימים.

קריירה בינלאומית

האברץ שיחק נכון לשנת 2018 בנבחרת גרמניה עד גיל 19, ולפני כן שיחק בנבחרות הצעירות יותר. ב-9 בספטמבר 2018 ערך האברץ את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, כשהחליף את טימו ורנר בדקה ה-88 של משחק הידידות מול פרו, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 2-1.
לוי גינצבורג

הרב פרופ' לואיס לוי בן יצחק גינצבורג (Louis Ginzberg;‏ 28 בנובמבר 1873, קובנא, האימפריה הרוסית – 11 בנובמבר 1953, ניו יורק) היה חוקר תלמוד אמריקאי נודע, ממנהיגיה של היהדות הקונסרבטיבית.

חייו

גינצבורג נולד בט"ו בכסלו ה'תרל"ג (1873) בקובנה שבליטא, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשפחה מיוחסת.
בגיל תשע, שוחרר על ידי ה"מלמד" שלו, שהגיע למסקנה שטוב יותר יעשה אם ילמד באופן עצמאי; וכך החל ללמוד לבדו, כאשר הוא מעדיף את הלימוד הפשטני על פני הפלפול. בהמשך למד בישיבת טלז, ונודע כ"עילוי מניישטאט".
לאחר תקופה קצרה של לימודים בישיבה עזב את עולם הישיבות, למד באוניברסיטאות ברלין ושטרסבורג, וב-1898 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג, כשהיה בן 25 בלבד.
מהיידלברג עבר לאמסטרדם, וב-1899 היגר לארצות הברית כדי להשתתף בעבודת העריכה של האנציקלופדיה היהודית. לאחר מכן היה מראשי בית המדרש לרבנים באמריקה, היה חבר ועד הנאמנים של האוניברסיטה העברית. נפטר בניו יורק ב-1953.

השקפתו

מראשית ימיו חיפש גינצבורג את החיבור שבין תורה ומדע, ישיבה ואוניברסיטה. עם זאת חיפש בכל נושא את הפשט הפשוט, והתרחק מן הפלפול.
הוא מספר על עצמו, שבגיל תשע, כשלמד לבדו אגדה תלמודית ממסכת בבא בתרא, "התחילה הספקנות לנקר את מוחי ובייחוד הטרידו אותי אלו האווזות השמנות שנחלי שמן נוזלים מהן והצפור הגדולה שמי הים מגיעים עד קרסוליה וראשה בוקע שמים".
התפרסם כאחד מגדולי החוקרים בדורו של הטקסטים התלמודיים, מתוך גישתה של האסכולה ההיסטורית, שגרסה שעם ישראל אינו עם ייחודי בעל יעוד מטפיזי, אלא עם חי, שהמלחמה הבלתי פוסקת על קיומו, הן מבחינה ציבורית והן מבחינה רוחנית, היא מפתח להבנת המקורות העתיקים. מתוך כך הוא הרבה לחקור אחרי סגנון החיים שהיה נהוג בתקופה התלמודית, והרבה לחקור את יחסי הגומלין שבין ההלכה לסגנון החיים.
בשנת 1917 נערך כנס שנתי של בתי הכנסת המאוחדים של התנועה הקונסרבטיבית, ובה הציע גינצבורג להקים "ועד לפירוש ההלכה", שמטרתו לייעץ לקהילות הקונסרבטיביות בשאלות הלכה, וגינצבורג הציע להרכיבו מחמשה חברים מלומדים. בסופו של דבר גינצבורג היה הפעיל המרכזי בוועדה שהוקמה וכתב את כל התשובות בעצמו, וחלקן נדפס אחר כך כ"שאלות ותשובות מענה לוי". באחת מפסיקותיו המפורסמות, בעת תקופת היובש, התיר להשתמש במיץ ענבים במקום ביין לצורכי קידוש.
רייקה (כדורגל)

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1926 כחלק מ"האיחוד הספורטיבי פיומנה" (Unione Sportiva Fiumana) והשתתפה בליגה האיטלקית ואף הגיעה לליגה הבכירה למשך עונה אחת (1928). בשנת 1945 לאחר מלחמת העולם השנייה, נקראה בשם "מועדון הכדורגל קוורנר"  והחלה להשתתף בליגה היוגוסלבית (29 עונות), במסגרתה זכתה פעמיים ברציפות בגביע היוגוסלבי לאחר ניצחונות מול קבוצות טרפצ'ה מיטרוביצה ופרטיזן בלגרד בהתאמה. 
לאחר התפרקות יוגוסלביה והקמת הליגה הקרואטית מחדש בשנת 1991, החלה להשתתף בליגה הבכירה והגיעה לגמר הגביע הקרואטי בעונת 1993/94, בו הפסידה לקבוצת קרואטיה זאגרב 3-0 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2004/05 זכתה לראשונה בגביע לאחר ניצחון מול קבוצת היידוק ספליט 0-3 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2016/17 זכתה לראשונה באליפות.
במקביל קיימת בעיר מאז 1919 קבוצת אוריינט רייקה המשתייכת לשכונת סושאק (בצד המזרחי של העיר) ומארחת ב"אצטדיון קרימיה". שתי הקבוצות נפגשו בעבר למשחקי דרבי בליגה הראשונה.

במסגרת אירופאית

הקבוצה השתתפה לראשונה בעונת 1962/63 בגביע האינטרטוטו. בהמשך השתתפה בגביע מיטרופה, בגביע הבלקן, בגביע אירופה למחזיקות גביע (רבע גמר), בגביע אופ"א, במוקדמות ליגת האלופות ובשלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 1977/78 זכתה בגביע הבלקן לאחר ניצחון 2-4 בסיכום שני מפגשים מול קבוצת ג'יול פטרושאני מהליגה הרומנית.
מאז הקמתה, מארחת הקבוצה באצטדיון קנטרידה שנבנה בשנת 1913 ומכיל 12,600 מקומות. החל משנת 2010 עומד לרשות הקבוצה אצטדיון רוייביצה החדש המכיל 34,000 מקומות ישיבה.
בעונת 2013/14 הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ושיחקה מול ליון, ריאל בטיס וויטוריה.את הבית סיימה במקום ה-4
בעונת 2014/15 הגיעה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות שלב הבתים של הליגה האירופית ושיחקה מול ליאז', סביליה ופיינורד. את הבית סיימה במקום ה-3
בעונת 2017/18 השתתפה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, דבר שלא קרה מאז עונת 99/00. בסיבוב הראשון עברה את דה ניו סיינטס הוולשית.
הכוכב של אנדרה וטאטי

תקציר העלילה

הסרט מבוסס על סיפורן האמיתי של האחיות היהודיות אנדרה וטטיאנה בוצ'י, שגורשו לאושוויץ כילדות במהלך מלחמת העולם השנייה. בסרט ניתן לראות איך האחיות שרדו בזכות אהדת המשגיחה הגרמנייה שמונתה לפקח על הילדים האסירים. לאחר שהועברו אל פראג, ומשם לאנגליה, האחיות התאחדו עם הוריהן באיטליה שגם שרדו את המלחמה בדרך נס. בסיום הסרט, אנדרה וטטיאנה בוצ'י השתתפו בסיפור המסגרת של הסרט שאינו היה באנימציה.

הפקה

הסרט הוא סרט ההנפשה האירופאי הראשון על השואה, והוא נוצר לציון יום השנה ה-80 לחוקי הגזע באיטליה. הסרט הופק בשיתוף פעולה עם "Ministero dell'istruzione, dell'università e della ricerca" . 
מטרת הסרט היא להציג לילדים את השואה בצורה שנותנת תקווה מבלי למחוק את האסונות. כשהיוצרות פנו אל האחיות עם ההצעה להכין את הסרט, נדרש להן זמן להשתכנע אבל לבסוף הן הסכימו. הסרט ריגש את האחיות מאוד וקיבל מהן הערכה.
תורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי

פעילות

בית הספר מפעיל תוכניות לימודים בהפרדה לגברים ולנשים ביישוב יד בנימין.
התחומים הנלמדים בבית הספר הם בימוי, צילום, תסריטאות, הפקה ועריכה, במסלול קולנוע, וכן כתיבה ומשחק במסלולים ייעודיים.
הלימודים בבית הספר (כמו גם פעילות בית ההפקות) מתקיימים תוך הקפדה על גדרי הצניעות וערכי התורה, בליווי רוחני והלכתי של ראש המוסדות הרב שמואל טל.
בבית הספר מלמדים, בין השאר, גם אנשים שהתפרסמו בתחום הקולנוע: אריאל כהן, אורי גרודר (הממונה על מחלקת מורשת ישראל ויהדות בתאגיד השידור הישראלי) וכן השחקנים מיכאל וייגל, שלמה צים, יהודה ברקן ודני שטג. בעבר לימדו בבית הספר השחקנים שרון רג'יניאנו, שולי רנד ואביתר לזר.
לבית הספר כ-300 בוגרים. בוגרי בית הספר השתלבו בתעשיית הקולנוע היהודי, ובין השאר עובדים בערוץ מאיר, ערוץ אורות וערוץ הידברות (- נוהל בעבר על ידי בוגר בית הספר, זאביק הראל).
כמה מסרטי הגמר של הסטודנטים זכו בפרסים, ביניהם הסרט "בחמימותה של אש קודש" על האדמו"ר מפיאסצ'נה, מאת הרב זאביק הראל, זכה בתחרות הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2008; והסרט "בין כתום לשחור" מאת יעקב גרינשטיין, זכה בפרס פיתוח לסרט התיעודי בפסטיבל קולנוע דרום לשנת 2016.

מבנה

בשנת תשע"ה עבר בית הספר לקמפוס חדש ומאובזר ביד בנימין, הקרוי על שמו של הפילנתרופ צבי מיתר.

בית ההפקות

בשנת תש"ע הקים בית הספר בית הפקות. בית ההפקות הפיק עד כה עשרות סרטים וסרטונים, ועובד בשיתוף פעולה עם גופים וארגונים שונים, כמו הרמב"ם היומי, מדרשות ועוד.
בית ההפקות התפרסם בזכות שני סרטים באורך מלא שהפיק, וזכו לפרסום רב בכל הארץ: זוהר הרקיע, שנכתב ובוים על ידי בוגר בית הספר, אליהו בנימין; וקשר חופשי, שנכתב ובוים על ידי כמה מבוגרי בית הספר.
הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של הרפובליקה הסינית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 24 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשלושה מדליות כסף. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בקשתות עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות, טניס שולחן עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים ודורגו במקום החמישי בטורניר הזוגות המעורב, והרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 53 ק"ג לנערות, ודירוג במקום הרביעי בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג לנערות ומקום חמישי בקטגוריית משקל עד 77 ק"ג לנערים. ספורטאי המשלחת קצרו הישגים גם בענפים אתלטיקה עם סיום במקום השישי בגמר קפיצה לגובה לנערים, ובדמינטון עם העפלה לרבע גמר בטורניר הנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו, טאקוונדו, טניס, קליעה ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שהרפובליקה הסינית שלחה עד כה. המשלחת מנתה 47 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפים. המשלחת זכתה בשמונה מדליות, מתוכן שלושה מדליות זהב. המשלחת שיפרה את הישגיה באופן משמעותי בענף הטאקוונדו עם זכייה בשתי מדליות זהב בקטגוריות משקל 55 ק"ג לנערים ו-49 ק"ג לנערות, מדליית כסף בקטגוריית משקל עד 48 ק"ג לנערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג לנערות. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הרמת משקולות עם זכייה מדליית זהב בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג לנערות וסיום במקום השישי בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג לנערים, איגרוף עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל בינוני לנערות, וגולף עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות ודירוג במקום החמישי בטורניר הזוגות המעורב.
בענף האתלטיקה המשלחת זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר לנערים, והעפילו לארבעה גמרים בהם דורגו במקום השביעי בקפיצה לרוחק לנערים והליכה תחרותית למרחק 10 ק"מ לנערים, מקום שמיני בקפיצה לגובה לנערות, ומקום 12 בהליכה תחרותית למרחק של 5 ק"מ לנערות. ספורטאי המשלחת קצרו הישגים בענפים בדמינטון עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערות, טניס שולחן עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערים ומקום חמישי בטורניר הנערות וטורניר הזוגות המעורב. המשלחת דורגה במקום השביעי בענפים קליעה בטורניר הנערים בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטרים, ושחייה במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחיית חזה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו, טריאתלון, כדורסל, כדורעף חופים, קשתות ושיט.

משחקי החורף

הרפובליקה הסינית השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים החלקה מהירה במסלול קצר, לוז' וסקי אלפיני וסיימה בין המקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. בדומה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת לא רשמה הישגים משמעותיים בענפים לוז', סקי אלפיני וסקלטון וסיימה בין המקומות האחרונים. בענף ההוקי קרח השתתפה בתחרות הכישורים ולא העפילה לגמר.
תאגיד

שותפות

לרוב שותפות היא תאגיד המשמש לתכלית עסקית של השאת רווחים והיא מנהלת על פי הוראת פקודת השותפויות. ההבדלים העיקריים בין חברה לשותפות מצויים בקשר האישי בין השותפים המקימים את השותפות לבין השותפות עצמה. כך למשל, מוות או פשיטת רגל של אחד שותפים מפרק את השותפות. בנוסף, כל אחד מן השותפים יכול לפרק את השותפות בכל עת. מכאן ששותפויות מתאימות לניהול עסקים ארעי ביחס לחברות, כיוון שהן תלויות בשותפים עצמם. מאפיין ייחודי נוסף המשקף את הקשר ההדוק בין השותפים לשותפות מצוי ביכולת של השותפות להשתמש בתכונת האחריות המוגבלת. ניתן להגדיר את חלק מהשותפים כ"שותפים מוגבלים" (יהנו מתכונת האחריות המוגבלת), אך לפחות אחד מן השותפים חייב להיות "שותף כללי" ובכך להיות חשוף לתביעות נושיה של החברה. שותפות נחשבת ל"תאגיד השיורי", קרי אם תאגיד אינו מתאים להגדרה של אף תאגיד אחר (חברה, עמותה, אגודה שיתופית) - נראה בו שותפות. הגוף המפקח על שותפויות בישראל, הוא רשם השותפויות, הכפוף לרשות התאגידים במשרד המשפטים.

עמותה

עמותות מוקמות לרוב לשם קידום מטרה לא עסקית, למשל קידום מטרות חברתיות או פעילות ציבורית. עמותות מתנהלות בפיקוחו של רשם העמותות במשרד המשפטים. בכל עמותה קיימים שלושה אורגנים (מוסדות) לפחות על פי הנחיות חוק העמותות: ועד מנהל, שהוא אורגן מקביל לדירקטוריון; ועדת ביקורת וכן אספה כללית (כלל חברי העמותה) המשמשת כמוסד העליון של העמותה הבוחר את הוועד המנהל, את ועדת הביקורת ומאשרת את הדו"חות הכספיים והמילוליים של העמותה מדי שנה, וכן רשאית לשנות את תקנון העמותה ואת מטרות העמותה.

אגודה שיתופית

על פי הגדרתה בפקודת האגודות השיתופיות, אגודה שיתופית הוא תאגיד שמטרתו טיפוח החסכון, עזרה עצמית ועזרת גומלין בין אנשים בעלי אינטרסים כלכליים משותפים. לכן באופן מסורתי אגודות שיתופיות התנהלו כקואופרטיבים דמוקרטיים. למרות זאת, ישנן אגודות שיתופיות המתנהלות כחברה לכל דבר, דוגמת אגד שחבריה הם העובדים בה ותנובה שחבריה הם הספקים אשר מספקים לה תוצרת וחומרי גלם. הפיקוח על אגודות שיתופיות נתון לרשם האגודות השיתופיות, במשרד התעשייה המסחר והתעסוקה. חברי אגודה שיתופית יכולים להיות יחידים בני 18 ומעלה או אגודות שיתופיות אחרות.

מספר רישום התאגיד

החוקיות שחלה על מספר רישום התאגיד (חברה, עמותה, אגודה, שותפות וכו') זהה ללוגיקת הבדיקה של מספרי תעודת זהות.
על פי רוב 2 הספרות הראשונת במספר רישום התאגיד קשורות לסוג התאגיד, להלן:
50 = חברה ממשלתית, קופת גמל, קרן פנסיה
51 = חברה פרטית
52 = חברה ציבורית
53 = שותפות מנדטורית
54 = שותפות כללית
55 = שותפות
56 = חברה זרה
57 = אגודה שיתופית, קיבוץ
58 = עמותה, מלכ"ר, חברה למען הציבור
59 = הקדש
9 = תיק ניכויים במע"מ, מס הכנסה, ביטוח לאומי וכו' ואינו מספר תאגיד
ג'ון צ'יבר

פועלו הספרותי

צ'יבר נולד למשפחה מיוחסת וכבר מילדותו בלט ביכולת שפתית עשירה ודמיון פרוע. ב-1929 במשבר הגדול בארצות הברית קרסו עסקי האב, המשפחה התדרדרה לעוני ואימו של צ'יבר פתחה חנות קטנה למימכר מתנות וסידקית. לאחר שחרורו מהצבא החל צ'יבר מפרסם סיפורים קצרים, בעיקר במגזין היוקרתי "הניו יורקר".
הוא פרסם ארבעה רומנים בלבד, אבל כל אחד ואחד (לרבות האחרון) הוכרו כיצירות-מופת, עזות מבע, נועזות ומיוחדות. "מגילות וופשוט", "שערוריה בוופשוט", "בולט פארק" ו-"פאלקונר", שהוגדר כגדולי הרומנים האמריקאים. סיפורו "השחיין", הוסרט בבימויו של פרנק פרי ובכיכובו של ברט לנקסטר. זכה בפרס ספרותיים רבים במהלך חייו.
"בולט פארק" ו"פלקונר" הופיעו בתרגום עברי (מאת גדעון טורי) בהוצאת "ספריית פועלים".

חיים אישיים

צ'יבר היה ביסקסואל, נאבק בחייו בנטייתו לאלכוהול. בסוף שנות ה-60 היה לו רומן עם השחקנית קולנוע וטלוויזיה הופ לאנג. גם בתו, סוזן צ'יבר, היא סופרת ידועה  והיא פירסמה אודותיו את הספר "הביתה בטרם החשיכה". נפטר ממחלת הסרטן.
מישל ויליאמס (זמרת)

ביוגרפיה

ויליאמס נולדה ברוקפורד, אילינוי. היא החלה לשיר במקהלת הכנסייה, ולאחר מכן היא הייתה חברה ברביעייה מוזיקלית, יחד עם אחותה, שנקראה "United Harmony". היא נרשמה ללימודי צדק קרימינולוגי באוניברסיטת אילינוי, אך עזבה לאחר שנתיים כדי לקדם קריירה מוזיקלית, והיא שימשה כזמרת רקע של הזמרת מוניקה. 
בפברואר 2000, היא הצטרפה לדסטיניז צ'יילד. 
ויליאמס הוציאה ארבעה אלבומי אולפן יחד עם דסטניז צ'יילד והן זכו בפרס גראמי בקטגוריית "להקת ה-R&B של השנה". במהלך התקופה שבה הופיעה הלהקה, הוציאה ויליאמס שני אלבומי סולו. בעקבות יציאת אחד מאלבומיה וכדי לקדמו הופיעה ויליאמס במחזמר "אידה", בו היא החליפה את הזמרת טוני ברקסטון.
בתחילת 2006 התפרקה להקת דסטניז צ'יילד וויליאמס הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרת הקומדיה של UPN "חצי וחצי", בו היא שיחקה נשאית איידס. בשנת 2007 הופיעה במחזמר "הצבע ארגמן".
ב-7 באוקטובר 2008, יצא אלבומה השלישי, "Unexpected". ביולי 2009 הופיעה ויליאמס במחזמר "שיקגו". באותה שנה היא החלה לעבוד על אלבומה הרביעי אשר עתיד לצאת בסוף 2010.
יפה מגנס

הרבנית יפה מגנס (נולדה בקדימה בשנת תשט"ו) היא דיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות, מקימת וראש מדרשת בת-ציון. מקימת וראש אולפנית בני עקיבא תל אביב משנת 1978 ועד שנת 2015.

ביוגרפיה

נולדה לרב שלום צוקרמן, רבה של המושבה קדימה ולימים רב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר בני ברק. דודה הוא הרב אברהם צוקרמן מכפר הרא"ה שעמד בראש 'מרכז ישיבות בני עקיבא'. כילדה דתית במושב שאינו דתי, נאלצה לעבור ממקום למקום. תחילה בממ"ד בקדימה, משם המשיכה ב'בית יעקב' בנתניה, ולאחר מכן בתיכון שהיה סניף של 'לוסטיג' החרדי-פא"יניקי. בצעירותה הייתה חברה גם בתנועת הנוער העובד והלומד.
למדה באוניברסיטת בר-אילן לשון וחינוך מיוחד. בגיל 20 נישאה ליהושע מגנס, לימים ר"מ בישיבת מרכז הרב.
נסיבות משפחתיות הובילו אותם להשתקע בבני ברק, שם כיהן הרב מגנס כרב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר, כשהוא ממלא בתפקיד זה את מקום אביה של הרבנית יפה מגנס.
שנתיים מאוחר יותר בשנת תשל"ח, בגיל 23 ייסדה את אולפנית בני עקיבא תל אביב. במשך קרוב לארבעים שנה הובילה את האולפנית יחד עם בעלה ששימש כרב האולפנית וכמחנך כיתה י"א, מוסד זה לווה בהדרכת הרבנים אברהם צוקרמן ומשה צבי נריה. בשנותיה באולפנה למדו אלפי תלמידות והרבנית הפכה אותו למוסד הדגל לבנות הציבור הדתי-לאומי בתל אביב. בשנת תשע"ג קיבלה האולפנית בראשותה את פרס החינוך הדתי.
בשנת תשע"ה, לאחר פרישתה, החליפה אותה הרבנית מיכל פלג, מחנכת מאולפנת כפר פינס. החמ"ד ערך ערב הצדעה לרב ולרבנית מגנס לרגל פרישתם. תקופה קצרה לאחר מכן התמנתה לדיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות.
לאחר קרוב לעשור בבני ברק, עברו להתגורר בבניין הר"מים שבנה סמוך לישיבה ברחוב סירקיס בשכונת קריית משה בירושלים (שם הם מתגוררים עד היום).
בשנת תשס"ט ייסדה את מדרשת בת-ציון בקריית משה ועומדת בראשה מראשיתה ועד היום.
דגל מדינת אורנג' החופשית

עיצוב

עיצוב דגלה הלאומי של מדינת אורנג' החופשית מייצג את הקשר הלאומי, התרבותי וההיסטורי בין המדינה לבין מדינת האם שלה בעיני מייסדיה - ממלכת הולנד. הדגל כולל שישה פסים אופקיים הצבועים לסירוגין בלבן ובכתום (שלושה פסים כתומים וארבעה לבנים) כאשר בקנטון הדגל משובץ הדגל ההולנדי. הפס הלבן הנמתח במרכז הדגל ההולנדי מקבל את ביטויו בארבעת הפסים הלבנים שבדגל מדינת אורנג' החופשית, ושלושת הפסים הכתומים מייצגים את הצבע הלאומי של הולנד (הצבע הרשמי של בית אוראניה-נאסאו).

היסטוריה

בתחילה, מיד עם הקמת המדינה בפברואר 1854, קבעה הממשלה של המדינה הצעירה דגל "אדום, לבן וכחול". פרטים על העיצוב המדויק היו מעורפלים, אך סביר להניח שכוונת המנסחים הייתה לדגל דומה או זהה לדגל הולנד. הדגל נועד להיות זמני, ככל הנראה עד לעיצוב דגל מקורי. לבסוף, לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי (1849-1890), הדגל עוצב לבסוף על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד. בינואר 1856 הוא הובא לאישור מועצת העם, הפרלמנט של מדינת אורנג' החופשית, ואושר כחודש לאחר מכן. ב-23 בפברואר 1857, הדגל הנוף לראשונה במעמד רשמי, במסגרת חגיגות יום העצמאות השלישי של המדינה. הדגל היה בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז מדינת אורנג' החופשית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.
לאחר ניצחון הבריטים על מדינת אורנג' החופשית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת נהר האורנג', אשר התקיימה עד שנת 1910. למושבה זו בחרו הבריטים נס אדום כללי, האופייני לדגלי מושבותיהם, כאשר אין בדגל שום ייצוג לדגל ההיסטורי של המקום - דגל מדינת אורנג' החופשית. בשנת 1910 אוחדו שטחי מדינת מדינת אורנג' החופשית עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה. בשנת 1928 אימצה המדינה החדשה דגל חדש, אשר כלל ייצוג בולט לדגל מדינת אורנג' החופשית. במרכז הדגל החדש עמד על צידו דגם מוקטן של דגל מדינת אורנג' החופשית, כאשר ברקע הדגל נמתחים שלושה פסים אופקיים, כתום, כחול ולבן, אשר ניתן לזהותם עם הפסים המופיעים בדגל מדינת אורנג' החופשית. לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, יש אשר זיהו את ייצוג האדום, הלבן והכחול בדגלה החדש כנקודות השראה מדגל מדינת אורנג' החופשית, וכניסיון לתת בדגל ביטוי לנוכחות ההולנדית בתולדותיה של דרום אפריקה. באופן דומה יש גם המתארים את בולטות הצבע הלבן (שמהווה את הצבע העיקרי בדגל מדינת אורנג' החופשית) בדגל פרובינציית המדינה החופשית אשר משתרעת כיום בשטח עליו פעם התקיימה מדינת אורנג' החופשית.