google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר חזנוביץ

מאיר "מאירק'ה" חזנוביץ' (1890 - 20 במאי 1913) - מאנשי העלייה השנייה וממייסדי הארגונים בר גיורא והשומר.

ביוגרפיה

חזנוביץ' נולד ב-1890 במינסק שברוסיה למשפחה עניה. אם המשפחה עסקה בהכנת סיגריות. למד בתלמוד תורה ובהתבגרותו עבר לבאקו שבקווקז שם עבד כשוליה בבתי מלאכה לסנדלרות ולחייטות. בעיר פגש את יחזקאל ניסנוב וצבי בקר שגם הם באו ללמוד מלאכה בעיר. בבאקו החל להיות פעיל בתנועת נוער ציונית ובמקביל הצטרף לקבוצת הגנה יהודית. בפרעות שפרצו לאחר מהפכת 1905 הגן עם הקבוצה על יהודי העיר. ב-1906 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה והחל לעבוד בחקלאות במושבות במרכז והצפון. 
בספטמבר 1907 נערכה פגישה חשאית בביתו של יצחק בן-צבי שביפו והוחלט בה על יסוד ארגון בר גיורא וחזנוביץ' נכלל בין החברים בו. לראש הארגון נבחר ישראל שוחט והוא וחבריו עברו ל"קולקטיב" שבחוות סג'רה שם פעלו על מנת להחליף את השמירה. חזנוביץ עצתו נשלח משם לשמור בחוות כנרת. ב-1908 נשלח לשמור במצפה.
ב-12 באפריל 1909 נוסד ארגון השומר וחזנוביץ' היה בין מייסדיו. לאחר הקמת הארגון עבר לשמור על סג'רה. באותן שנים למד את השפה הערבית ואת מנהגי ערביי הגליל ואף התלבש כמותם וזכה על כך להערכה רבה מהם. 
בתחילת 1910 מונה לנהל את השמירה בסג'רה ובית-גן ולקראת סופה עבר לשמור בחדרה. ב-1911, לאחר כשנה בחדרה, עבר לשמור ברחובות. ב-14 בספטמבר 1912 נערכה ברחובות האספה הרביעית של ארגון השומר ואחריה נערכה חתונה למספר חברי השומר ובניהם גם לחזנוביץ ובחירת ליבו סוניה גורדין. 
לאחר החתונה עבר הזוג לשמור במרחביה. ב-18 במאי 1913, במהלך אחת מהפעולות נגד ערביי הסביבה נפגע מירי של שומר אחר (משה שר) נפצע קשה, הובא לבית חולים בנצרת שם נפטר. הובא לקבורה במרחביה ולאחר שנים הועבר ארונו לבית הקברות בכפר גלעדי.
כשנפטר הייתה אשתו בחודש השמיני וכששמעה על מותו הפילה את הוולד.

מורשתו

בתקופת פעילותו בארגון השומר הוכיח חזנוביץ אומץ לב רב, מצד אחד, ורצון עז לשמור של רוחם של אנשי הארגון, מצד שני. תכונותיו אלו הקנו לו מקום מרכזי בארגון והשאירו רושם רב על אלו שהכירוהו.
מאיר לא ידע פחד, לא נסוג מסכנה, ולא ירא את המוות. ברגעים של סכנה היה מאיר מתעלה ומתמלא רוח-גבורה, רובהו פולט כדורי מוות אל אויביו ופיו מלא הלצות
— בן ציון מיכאלי
את המוות לא פחד גם כשראה אותו עין בעין, מה שקרה לא פעם במשך היותו שומר
— גרשון גרא
די היה שמאיר יקום וישיר - והצלחות מוסטות הצידה, הכל קמים ממקומותיהם ומצטרפים לקול השירה הספוגה ייסורי געגועים של לוחמים וחולמים עריריים...
— דוד בן-גוריון
בליל שבת פתח מאירק'ה בשירה וכולנו מצטרפים ושרים אתו. מאירק'ה מתופף על פח ריק והפח נהפך בידו לפסנתר. איזו שירה!   האנשים הופכים למלאכי-שרת והעולם נעשה טוב. ריקוד 'הורה' עד כלות הכוחות ושוב שירה בליווי הרמוניקה, ושוב ריקודים חסידיים…
— יצחק בן-צבי
אין אני יכול לשכוח את האהוב שלנו מאיר. יש לי אליך בקשה, וחפץ אנוכי, כי את היולד לנו תקראי "מאיר" או "מאירה". בזה ישאר לנו זכרון ממאיר החביב והיקר לנו כל כך
— מנדל פורטוגלי במכתב לאשתו
יהורם בן-מאיר

יהורם בן-מאיר (פיצ'י) (ה' באייר תש"א, 2 במאי 1941 - כ"ה בסיון תש"ע, 7 ביוני 2010) היה משורר ישראלי.

ביוגרפיה

בן-מאיר נולד בשכונת מחלול בתל אביב בשם יורם למברג. הוא למד והתחנך בבתי ספר בתל אביב ואת שירותו הצבאי עשה בנח"ל.
למד, בלי לקבל תואר, קבלה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבד כרועה צאן וכפועל בניין בקיבוץ צרעה. הקים וניהל את בית ספר שדה הרי יהודה בבר גיורא ואת בית ספר שדה הר גילה. לאחר מכן הקים וניהל את היישוב הר גילה.
החל לפרסם את שיריו בגיל 15, בעתון הארץ. זכה בפרס קרן לספרות יפה של עיריית ירושלים על ספרו "בית ג'אלה" וכן פרס קרן לספרות יפה מטעם עיריית תל אביב.
יורם בן-מאיר נפטר בביתו שבהר גילה, לאחר מחלה קשה, בכ"ה בסיון תש"ע, 7 ביוני 2010. הותיר אחריו אשה, שתי בנות ונכדים.
צפית (מוסד חינוכי)

היסטוריה

צפית הוקם על ידי תנועת השומר הצעיר בשנת 1955 בקיבוץ כפר מנחם בשם "מוסד כפר מנחם". אז למדו רק ילדים מהקיבוץ ובית הספר תפקד כבית ילדים: החניכים ישנו במוסד כל השבוע ולמשך כל השנה.
לאחר מכן הצטרפו הקיבוצים: רבדים, נגבה, נחשון, חצור (1971), גת (1972), גלאון (1972) ,בית ניר (1972), הראל (1977), שדה יואב.
בתחילה הוקמו בתי פנימיה ומבנה חדר האוכל.
בית הספר נפתח בשנת 1992 למושבים והמועצות האזוריות לכיש ומטה יהודה (היה קודם ניסיון חד פעמי של שילוב תלמידי מושבים ממטה יהודה בשנתון שסיים ב-1982), הורחב והוקמו בו עוד 3 בתי כיתות, מבנה מעבדה, אודיטוריום ובניין ספרייה.
כיום יש במוסד פנימיה פעילה בה תלמידים מכיתות י'-י"ב יכולים להישאר לישון שלוש פעמים בשבוע. זוהי אחת מ-3 הפנימיות הפעילות של השומר הצעיר כיום.
בשנת 2004 נכלל צפית ברשימת 10 בתי הספר הכי טובים במוסף "הכי טובים" של מעריב.
המוסד החינוכי שייך למועצה האזורית יואב.

הכיתות והשכבות בצפית

בצפית נהוג לתת לכל כיתה כינוי ביום הראשון של הלימודים בתחילת כיתה ז' ובתחילת כיתה י' (כאשר נבנות הכיתות מחדש). בכל שנה נבחר נושא אחר לשכבה, ועל הכיתות לבחור שמות לכיתה לפי נושא.
בשל כמות התלמידים שגדלה באופן קבוע משנה לשנה ישנה צפיפות רבה בצפית, ולכן נהרסו שלושה מבתי הפנימייה ונבנו בתי כיתות חדשים במקומם. כמו כן נבנה מבנה מדעים חדש ובניין מנהלה.
STS-45

המשימה

STS-45 הייתה משימה מדעית, שנשאה 12 ניסויים שונים מטעם מספר מדינות: ארצות הברית, צרפת, גרמניה, בלגיה, שווייץ, הולנד ויפן. זו הייתה המשימה הראשונה שנשאה את המעבדה האטמוספירית ליישומים ומדע (ר"ת באנגלית: ATLAS-1), שהורכבה בתא המטען של המעבורת, ובה 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינה סולרית, פיזיקה של פלזמה בחלל, ואסטרונומיה בתחום העל-סגול.
השיגור תוכנן במקור ל־23 במרץ, אך נדחה ביום עקב דליפת מימן נוזלי וחמצן נוזלי בחלקה האחורי של המעבורת בזמן התדלוק. לאחר בחינה הנדסית, השיגור אושר ביום שלמחרת.
המשימה הוארכה ביום אחד לעומת התכנון המקורי, כדי להשלים ניסויים מדעיים.
במשימה זו טס האסטרונאוט הבלגי הראשון.
המעבורת נחתה בשלום במרכז החלל קנדי בפלורידה, ב-2 באפריל.
לאחר הנחיתה, התגלה נזק בפנל מספר 10 במגן החום של שפת הכנף הימנית, ככל הנראה כתוצאה מפגיעת אשפת חלל.
ארמית גלילית

ארמית גלילית הוא השם הרווח במחקר לניב של הלשון הארמית שדובר בארץ ישראל, בעיקר על ידי יהודים ובעיקר בגליל, בתקופה שבין דעיכת הדיבור העברי (במאה השנייה לספירה) ועד הכיבוש הערבי (במאה השביעית). שם נוסף, מדויק יותר, הוא "ארמית יהודית ארץ ישראלית של תקופת האמוראים".
הארמית הגלילית, לצד הארמית הנוצרית והארמית השומרונית, שייכת לענף המערבי של הארמית המאוחרת, אשר דובר באזור ארץ ישראל. בזמנים שלפני הארמית המאוחרת דיברו בארץ ישראל בעיקר עברית (וארמית בינונית), ולאחריה - בעיקר ערבית.

תורת ההגה

מערכת העיצורים כללה 20 עיצורים: בּ [b], גּ [g], דּ [d], ו [w], ז [z], ח [ħ], ט [tˤ], י [j], כּ [k], ל [l], מ [m], נ [n], ס [s], ע [ʕ], פּ [p], צ [sˤ], ק [q], ר [r], שׁ [ʃ], תּ [t], וכן את מקביליהם הלא דגושים של עיצורי בג"ד כפ"ת, אשר לא היה להם מעמד פונמטי (כלומר, לא היו בעלי מעמד עצמאי).
שׂ נהגתה כסמ"ך; הגיית העיצורים א ו-ה נתערערה מאוד, וייתכן שהם נעלמו כליל.
ממעט המקורות המנוקדים (בעיקר קטעי גניזה של תלמוד ומדרש) עולה כי הארמית הגלילית כללה חמש תנועות (a e i o u) וכן שווא נע, שלגבי אופן הגייתו יש עדויות סותרות.
קרובקה

קרוּבְקה (בפולנית: Krówka להאזנה (מידע · עזרה), "פרה קטנה". ידועה במדינות חבר המדינות גם בהגייה הרוסית "קוֹרוֹבקה") היא סוכרייה חלבית פולנית, בעלת מרקם של טופי רך, הנחשבת לאחד הממתקים הפופולריים ביותר בפולין ובחבר המדינות, והיא מוכרת גם במדינות אחרות.
ייצור תעשייתי של קרובקה החל בידי פליקס פומורסקי (Feliks Pomorski) בפוזנן בשנות ה-20 של המאה ה-20. הסוכריות הבודדות נארזו בנייר שעליו התנוססה דמות פרה מזן הולשטיין, דבר שתרם לעלייה המהירה של הפופולריות שלה. במהלך מלחמת העולם השנייה גורש פומורסקי מפוזנן, ומיקם את חברת הייצור, שנקראה "קרובקי פומורסקי" (Krówki Pomorski), בעיר מילנובק (Milanówek) שממערב לוורשה. החברה המשיכה בייצור קרובקה גם בשנות המלחמה, שכן המצרכים הפשוטים היו זמינים למרות המחסור. כיום מיוצרת הקרובקה על ידי מספר חברות. באופן מסורתי העטיפה נצבעת בצבעי צהוב או חום, וכן שחור ולבן, ולשם פתיחתה משמשות שתי לשוניות משולשות.
הקרובקה מזכירה בטעמה ריבת חלב, ובדומה לה מייצרים אותה על ידי הרתחת עיסה העשויה מחלב, סוכר וחמאה. לעיתים מוסיפים לעיסה גם שמנת ווניל, או אף קקאו. לאחר שהעיסה מתקררת ומתמצקת במשך מספר ימים, ניתן לחתוך אותה לחתיכות קטנות, הנארזות בעטיפת נייר.
בישראל משווקת קרובקה תוצרת החברה האוקראינית רושן (Roshen).
יעקב כ"ץ (חבר הכנסת)

חייו

נולד בזלוטשוב שבגליציה (בפולין דאז) לחיים כ"ץ, מעסקני בית יעקב ואגודת ישראל. כ"ץ, שהשתייך לזרם החסידי רוז'ין ולמד בישיבת חכמי לובלין, הצטרף לצעירי אגודת ישראל בעיר מגוריו ונבחר למוסדות ”צעירי אגודת ישראל” ואגודת ישראל בגליציה. התארס עם רעייתו בלומה בשנת 1932, אולם לגודל אהבתם לארץ ישראל לא רצו להתחתן בחו"ל מחשש שישתקעו שם, ולכן המתינו זמן רב עד שיקבלו אישורי עליה לארץ. בשנת 1934 כשנתקבלו האישורים המיוחלים החליטו בני הזוג להינשא. ואכן החתונה התקיימה ביום שישי, כאשר ביום ראשון שלאחר מכן כבר היו על האונייה לארץ ישראל.
מיד לאחר עלייתו לארץ החל לעסוק בפעילות ציבורית. הוא התיישב בחיפה, היה פעיל בתנועת העפלה לא"י לפני קום המדינה ולאחר קום המדינה המשיך בפעילות קליטת העולים. היה יורד לנמל חיפה על מנת לקבל את העולים הרבים שהגיעו באניות. לבד מקבלת הפנים הוא דאג לכל מחסורם. פליטים רבים השתכנו בביתו שברחוב הרצל בחיפה עד שנמצאה להם קורת גג. גם לאחר קום המדינה ואף לאחר שמונה לחבר הכנסת נהג בעממיות, ונהגו להתארח אצלו אנשים רבים שהזדמנו לעיר.
היה מזכיר סניף פא"י בחיפה, מנהל מחלקת הקליטה של פא"י בצפון הארץ, פעיל ב”מגבית ההצלה” של היישוב וחבר ועדת המצב וועדת הגיוס בימי מלחמת העצמאות.
בין השנים 1950–1967 כיהן כחבר מועצת העיר חיפה וכחבר הנהלתה (משנת 1951). בשנים 1951–1959 כסגן ראש העיר חיפה, תחת ראש העיר אבא חושי. למרות חילוקי הדעות הקשים שהיו לו עם חושי, בעיקר בנושאי דת, העריך אותו מאוד אבא חושי. בזכות מאבקיו בהיותו חבר בעירייה הוקמו מבני-ציבור רבים בעיר לציבור החרדי שהלך וגדל. ביניהם ניתן למצוא את בית הספר "שערי תורה" (כיום משמש בי"ס דתי לעולים מחבר המדינות), ותיכון "בית יעקב" (כיום משמש כמתנ"ס חרדי). כמו כן, בזכות מאבקיו הרבים נשמר הסטטוס קוו בחיפה: תחבורה ציבורית פועלת בשבת במינון נמוך והכרמלית והתיאטרון העירוני סגורים בשבת לגמרי.
שימש כחבר כנסת בשנים 1955–1967, בכנסות השלישית והרביעית מטעם חזית דתית תורתית ובכנסות החמישית והשישית מטעם פועלי אגודת ישראל. היה חבר בוועדת הפנים בכנסת הרביעית ובוועדת העבודה והרווחה בכנסת החמישית.
כ"ץ נפצע בתאונת דרכים בשד' הרצל בירושלים בדרכו מהכנסת לבית וגן, ומת מפצעיו לאחר יומיים של אשפוז, ביום חמישי בלילה, אור לכ' בכסלו ה'תשכ"ח, 21 בדצמבר 1967, מספר ימים לפני יום הולדתו ה-61. החליף אותו אברהם ורדיגר.
ראש העיר, אבא חושי, הגיע לנחם והבטיח שתוקם ישיבה לזכרו. הישיבה לצעירים של חתנו הרב דוד כ"ץ שכבר הייתה קיימת, קיבלה מהעירייה מבנה בסמיכות לשכונת דניה והיא נקראת על שמו: "משכן יעקב".
בנו הוא העסקן החיפאי הידוע הרב מאיר כ"ץ שעסק רבות בפעילות ציבורית כמנהל סניף לב לאחים בצפון, עד לפטירתו בחג השבועות תשע"ג.
יעקב כ"ץ, הוא אביה של נעמי איגוס (לשעבר מזכירתה של שרה נתניהו), אשת הפרופסור אהרון אליהו איגוס (באנגלית: Aharon Alic Agus) או בשמו האמריקאי Aharon Ronald Alic Agus. אהרון היה בנו של אברהם יצחק איגוס, אחיו של יעקב אגוס.
אשתו של כ"ץ(בלומה) הייתה ביתה של רייזל דרוק שנרצחה בשואה בשנת- 1943 ואחותה של בלצ'ה דרוק לוקר שנרצחה בשואה בשנת- 1941.
רייזל דרוק לפי המסופר, הייתה כנראה או נכדתו או קרובת משפחה של הרב שמואל לנדא, בנו של הרב יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה").
יוסוף קונה

קריירת מועדונים

קונה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ליל. ב-2 במרץ 2014 ערך קונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2-3 נגד אז'אקסיו. בהמשך, קונה שיחק לרוב בקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 באוקטובר 2016 הבקיע קונה את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 נגד וירי שאטיון.
ב-5 ביולי 2017 הושאל לסטאד ריימס מהליגה השנייה עד לסיום העונה. בסיום העונה, קונה חזר לליל.
ב-3 ביולי 2019 קונה חתם באולימפיק ליון תמורת 9 מיליון אירו.

קריירה בינלאומית

ב-6 בספטמבר 2015 ערך קונה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי בתיקו 1-1 נגד בנין במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. קונה אף השתתף עם הנבחרת בטורניר הגמר של המפעל.
Echo (פקודה)

echo במחשוב, היא פקודה במערכות ההפעלה DOS,‏ OS/2,‏ Microsoft Windows, ‏Singularity, יוניקס, דמויות יוניקס, ולינוקס, המציגה מחרוזת טקסט במסוף המחשב. לרוב מדובר בפקודה מובנית במערכת, המשתמשת בתסריטי מעטפת וקובצי אצווה כדי לנתב פלט אל המסך או אל קובץ.
מעטפות פקודה רבות ובהם באש, ו-zsh, מיישמות את Echo כפקודת מעטפת מובנית.

היסטוריה

echo התחילה בתוך Multics, והפכה להיות חלק מיוניקס גרסה 2. echo -n, ביוניקס גרסה 7 החליפה את prompt, שהתנהגה באופן דומה, אך ללא גלישה לשורה הבאה.

דוגמאות שימוש

בדומה הבאה השורה הראשונה היא הקלט, והשנייה היא הפלט.

> echo Hello world
 Hello world
דוגמה מורכבת יותר היא:

FGRED=`echo "\033[31m"`
FGCYAN=`echo "\033[36m"`
BGRED=`echo "\033[41m"`
FGBLUE=`echo "\033[35m"`
BGGREEN=`echo "\033[42m"`
 
NORMAL=`echo "\033[m"`
בית הקיסרית טאיתו

בית הקיסרית טאיתו הוא מבנה ברחוב שאול אדלר בירושלים בצמוד לחצר הכנסייה האתיופית בירושלים. המבנה תוכנן כאכסניה לצלינים מאתיופיה אך הושכר מעת הקמתו ובין היתר היווה את משכנו הראשון של בית הספר לאמנות בצלאל.

הבניין

בראשית המאה ה-20, בעקבות מצבה הקשה של העדה האתיופית בירושלים, בנו קיסרי אתיופיה מנליק השני וטאיתו בטול בתי דירות באזור הכנסייה האתיופית (היום ברחוב אתיופיה) הדירות היו אמורות לשמש הן לצלינים אתיופים והן להשכרה לטובת קופת הקהילה. כך נבנו בשנים 1904-1906 בית הקיסרית טאיתו יחד עם בית מנליק השני (שגם דומה לו בעיצובו ובגודלו) משני צידיה של חצר הכנסייה. המבנה כולל שלוש קומות ובראש חזיתו הראשית (מצד מערב) קבוע סמלה של הקיסרית, פנים בתוך שמש זורחת וסביבם כתובת באמהרית: "מנליק השני, מלך המלכים, בנה את הבית הזה לכבודה של אשתו, הקיסרית טאיתו.".
עם השנים, בעקבות השכרתו של הבניין לגורמים שונים שהעדיפו לא להיכנס אליו דרך חצר הכנסייה אלא ישירות מצדו השני, הוסבה הכניסה אליו לכיוון ממערב למזרח (רחוב שאול אדלר).

שימושי הבניין

כשהושלם הבניין בשנת 1906, לאור המיעוט בצלינים, הושכר הבניין לבוריס שץ לצורך הקמת בית המדרש לאמנות ולמלאכות אמנות בצלאל. בית הספר שכן במבנה עד שלאור הגידול במספר התלמידים ועליות שכר הדירה עבר ב-1908 לבית הקבע שרכש (היום ברחוב שמואל הנגיד). לאחר שפינה המוסד את הבניין, ולפני תום מועד השכירות שלו, התגוררו בבית רחל ינאית ויצחק בן-צבי.
בתחילת 1910 עבר לבניין בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגע הבניין מהפגזות וכמה מהבנות בו נפצעו. המוסד שכן במבנה עד שנת 1929 וממנו עבר למבנה בית הספר כי"ח ברחוב יפו. 
לימים, ובמשך עשרות שנים, הושכר המבנה לשירותי בריאות הציבור של עיריית ירושלים, ושכנה בו המחלקה לטיפול האם והילד. 
בשנת 1998 שופץ הבניין באופן יסודי ומאז הוא משמש כמרכזו של ארגון הנוצרי "גשרים של שלום"
פאנדורו

היסטוריה

הפאנדורו הופיע לראשונה בימי רומא העתיקה, והוזכר בכתביו של פליניוס הזקן, לאחר שזה הזמין אופה שהכין לו פרחים של קמח עם חמאה ושמן. 
הלחם מוזכר גם בימי הביניים, כאשר לחם לבן היה נצרך על ידי המעמד העליון בלבד ולחם שחור אפיין את אנשי המעמד התחתון, אך לחמים מתוקים היו נצרכים רק על ידי בני האצולה, והוגשו לאורחים שהגיעו אל הארמון. לכן לחמים אלה נודעו גם בשם לחם מלכותי או לחם זהוב.
הלחם היה נדבך חשוב במטבח של האצולה הוונציאנית בתקופת המאה ה-18.
ההיסטוריה המודרנית של הפאנדורו החלה בעיר ורונה, איטליה, בתאריך 30 באוקטובר 1894 לאחר שהקונדיטור האיטלקי דומניקו מגלאטי (Domenico Melegatti) אפה עוגת ספוג בצורת כוכב בעל שמונה צלעות המוגשת בתוספת אבקת סוכר ורשם אותה כפטנט.
טעמו המסורתי של הפאנדורו הוא וניל, אך כיום מוגש במגוון גרסאות עם ציפויים שונים.
הבל

בתורה, הֶבֶל היה בנם של אדם וחוה, אשר נרצח על ידי אחיו קין. סיפור הרצח מופיע בתנ"ך, בספר בראשית, פרק ד'.
כאשר גירש אלוהים את אדם מגן-עדן, הוא שלח אותו לעבוד את האדמה אשר ממנה לוקח: "וַיְשַׁלְּחֵהוּ ה' אֱלֹהִים מִגַּן-עֵדֶן, לַעֲבֹד אֶת-הָאֲדָמָה אֲשֶׁר לֻקַּח" (ספר בראשית, פרק ג', פסוק כ"ג).
על רקע זה מסופר שהבל היה רועה צאן ואילו קין היה עובד אדמה.
כאשר הביאו הבל וקין קורבנות לאלוהים, הביא הבל ממבחר צאנו, בעוד שקין הביא מהפרי הממוצע שהצליח להוציא מהאדמה שהייתה מקוללת. אלוהים שעה אל קורבנו של הבל ולא אל קורבנו של קין, דבר שעורר את קנאתו של קין וחשף את העימות שהוביל לרצח הבל – הרצח והמוות הראשונים המופיעים בתנ"ך.
שמו של הבל מוזכר במדרש כשם שיש בו צניעות אך גם ריקנות שהובילה אותו לבחירת עבודת הצאן על פני עבודת האדמה.
הקרבת הקרבנות בידי הבל אשר הביא מבכורות צאנו לאל, נתפרשה במסורת הנוצרית כמתן האוכריסטיה. מהות החיים היא סמל לקורבן הדם של הנרצח הבל.
יחד (אלי ישי)

רקע

תנועת ש"ס התמודדה לכנסת לראשונה בבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984. משנת 1990 עמד בראשות התנועה אריה דרעי, עד לפרישתו ב-1999, עקב הפרשות הפליליות שבהן הואשם. במקומו מונה לתפקיד אלי ישי. בשנת 2013 חזר דרעי לזירה הפוליטית והחל להקים מפלגה חדשה בראשותו. עקב כך, החליטו מנהיגה הרוחני של התנועה, הרב עובדיה יוסף, ומועצת חכמי התורה, על "הנהגה משולשת" לתנועה שתורכב מדרעי, ישי ואריאל אטיאס. המקום הראשון ברשימת ש"ס בבחירות לכנסת התשע עשרה ניתן לאלי ישי.
במאי 2013 מינתה מועצת חכמי התורה את דרעי ליו"ר תנועת ש"ס במקומו של ישי, מינוי שהוביל למשבר בינו לבין ישי, שהתעצם עוד יותר לאחר פטירתו של הרב עובדיה יוסף. לקראת הבחירות לכנסת העשרים נכשלו ניסיונות ההידברות בין ראשי ורבני התנועה והוצבו אולטימטומים הדדיים.

הקמה

ב-15 בדצמבר 2014 הודיע ישי במסיבת עיתונאים על התמודדות בבחירות במסגרת מפלגה חדשה. בסיומה של ההכרזה פרצה במקום תגרה אלימה בין תומכי דרעי לתומכי ישי שהצריכה את התערבות המשטרה. בלילה שלפני ההכרזה על הקמת המפלגה הודיע חבר הכנסת ממפלגת הבית היהודי, יוני שטבון (המקורב לזרם ישיבת הר המור) על הצטרפותו למפלגה.
בימים שלפני ואחרי ההכרזה על הקמת המפלגה, נערך משא ומתן עם רבני מפלגת תקומה ויו"ר תקומה אורי אריאל במטרה שיתפלגו מסיעת הבית היהודי ויצטרפו למפלגה החדשה. המגעים נכשלו לאחר שמרכז תקומה הכריע, בניגוד לעמדת אריאל, בעד המשך האחדות עם הבית היהודי. כמה מחברי המרכז עברו למפלגת יחד, בהם חבר הכנסת זבולון כלפה.
ב-29 בינואר, היום האחרון להגשת רשימות המועמדים לבחירות, הוחלט על ריצה משותפת יחד עם מפלגת "עוצמה יהודית" (בעבר: חזית יהודית לאומית). נציג המפלגה ברוך מרזל, הוצב במקום הרביעי ברשימה.
בבחירות קיבלה הרשימה 125,158 קולות, שהיו 2.97%. כמות זו יכולה הייתה להספיק ל-3.5 מנדטים, אילו אחוז החסימה היה נמוך יותר מ-3.25%. בעקבות הכישלון בבחירות שקעה המפלגה בחובות כבדים (משום שאינה זכאית למימון מפלגות), שלחלק מהם ישי ושטבון ערבים אישית.
באפריל 2017 הודיע הרב מאזוז על פתיחת התפקדות למפלגה, לקראת פריימריז.
המפלגה הודיעה כי תתמודד בבחירות לכנסת ה-21. מגעים בדבר ריצה משותפת עם מפלגת ש"ס ועם איחוד מפלגות הימין נכשלו והמפלגה הגישה רשימה עצמאית בשם "יחד בראשות אלי ישי". ב-27 במרץ 2019 הודיעה המפלגה על פרישה מהתמודדות בבחירות ותמיכה ברשימת יהדות התורה.

מנהיגות רוחנית ותומכים

מנהיגה הרוחני של התנועה הוא הרב מאיר מאזוז, ראש ישיבת כיסא רחמים. אלי ישי הצהיר כי הוא פועל לפי הוראותיו.
עם תומכי המפלגה בבחירות לכנסת ה20 נמנו גם הרבנים הדתיים לאומיים דב ליאור, צבי טאו, עמיאל שטרנברג, ישראל אריאל, שלמה אבינר וצבי קוסטינר והרבנים החרדים שלמה משה עמאר, יצחק ברדא ויורם אברג'ל. כמו כן תמכו בה מזכיר מועצת חכמי התורה לשעבר רפאל פנחסי והרב שמואל טל.

שם המפלגה

בטופס הבקשה להקמת המפלגה נרשמה המפלגה בשם יחד - בראשות אלי ישי. לאחר מכן הודיעה המפלגה שתרוץ תחת השם העם איתנו, בשל חשש שהשם "יחד" ייפסל משום שהוא בשימוש מפלגת מרצ-יחד. לבסוף קבעה ועדת הבחירות המרכזית שהרשימה מטעם המפלגה תרוץ בבחירות לכנסת העשרים תחת הכינוי יחד - העם איתנו בראשות אלי ישי.

בחירות מוניציפליות

בבחירות המוניציפליות שנערכו ב-30 באוקטובר 2018 רצה המפלגה בכמה ערים, חלקן באופן עצמאי וחלקן עם מפלגות ישנות או חדשות. 26 מנציגיה נבחרו למועצות מקומיות, בין היתר בירושלים ובני ברק.
אולימפו

היסטוריה

מקור השם של המועדון בהר האולימפוס היווני, ומקור צבעיו (פסים שחורים-צהובים) בצבעיה של קבוצת פניארול האורוגוואית שנשיאו הראשון של אולימפו אהד.
עד לשנות השמונים השתתפה קבוצת הכדורגל של אולימפו בטורניר המקומי של באיה בלנקה, ה"ליגה דל סור" (ליגת הדרום, כשהכוונה היא לדרום פרובינציית בואנוס איירס), טורניר בו מחזיקה אולימפו בשיא אליפויות - 28 במספר. בשנות השבעים והשמונים העניקה ליגה זו כרטיס כניסה לטורניר האזורי (Torneo Regional) המיועד לקבוצות מחוץ לבואנוס איירס רבתי, שבתורו העניק כרטיסי השתתפות בטורניר הנסיונל, טורניר בו שיחקו קבוצות מפנים הארץ וקבוצות ליגת העל. בדרך זו זכתה אולימפו להשתתף בטורניר הנסיונל של שנת 1984. בשנת 1985 ההצלחה של אולימפו בטורניר האזורי העניקה לה את הזכות להשתתף ב"ליגיז'ה פרה ליברטדורס" (טורניר כניסה לגביע ליברטדורס), שם הפסידה אולימפו לבוקה ג'וניורס ברבע הגמר. בעונת 1988/89 העפילה אולימפו לליגת המשנה הארגנטינאית (פרימרה B נסיונל), אך היא ירדה חזרה לליגה המקומית בתום העונה. 
בעונת 1996 העפילה אולימפו שוב לליגת המשנה, ומאז ועד היום היא שיחקה באחת משתי הליגות העליונות. בשנת 2002 היא העפילה לראשונה לליגת העל, שם שהתה עד שנת 2006. עוד שיחקה אולימפו בליגת העל בעונות 2007/08, 2010/11 ו-2011/12, ובין עונות 2013/14 ו-2017/2018.
הישג השיא של קבוצת הכדורגל היה המקום הרביעי בטורניר קלאוסורה 2011.

כדורסל

קבוצת הכדורסל של המועדון זכתה בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל בשנים 1974 ו-1978. הקבוצה הגיעה למקום השני בליגה בשנים 1980 ו-1986. באליפות המקומית של באיה בלנקה זכתה הקבוצה 19 פעמים. כיום משחקת הקבוצה בליגה השלישית.
הסטר ת'רייל

קורות חיים

ת'רייל נולדה בקרנארבונשייר, ויילס, למשפחת סולסברי (Salusbury), אחת ממשפחות האצולה הכפרית הבולטות בוויילס באותה תקופה. היא צאצאית ישירה של קתרין מבריין (אצילה ולשית בת המאה ה-16). אביה היה ג'ון סולסברי (נוסע, מחבר יומנים, ממיישבי קנדה).
לאחר שאביה ירד מנכסיו בשל ההשקעה בעיר הליפקס בחבל נובה סקוטיה בקנדה, שהיה בין מייסדיה, נישאה הסטר לבעל מבשלת שיכר עשיר בשם הנרי ת'רייל, ב-11 באוקטובר 1763, בלונדון. הזוג הביא לעולם 12 ילדים, והתגורר באחוזה בשם סטרת'ם פארק, בפרברי לונדון. נישואיהם לא היו מאושרים. בתם הבכורה, הסטר מריה אלפינסטון הועלתה לימים לדרגת ויקונטית.
לאחר נישואיה, הייתה ת'רייל חופשיה לעשות ולהתרועע ככל שעלה על רוחה. הודות לעושרו של בעלה, הצליחה להתערות בחברה הגבוהה בלונדון, והכירה בין היתר את סמואל ג'ונסון, ג'יימס בוזוול, אוליבר גולדסמית'. ג'ונסון ביקר בוויילס כמה פעמים בחברת ת'רייל. בשנת 1775 חיבר שני שירים לכבודה, האחד לציון יום הולדתה ה-35, והשני שיר ידידות בלטינית.
לאחר מות בעלה, באפריל 1781, התאהבה ת'רייל באיטלקי בשם גבריאל מאריו פיוצי, מורה למוזיקה, ונישאה לו ביולי 1784. זה גרם לקרע ביחסיה עם ג'ונסון, אשר אוחה באופן שטחי בלבד זמן קצר לפני מותו. עם בעלה השני, עקרה ת'רייל לכפר בצפון וויילס, ולמשך זמן מה עסקה בקדחתנות באילן היוחסין שלה, ובחנה אפשרות לתבוע בעלות על אדמות בקנדה שהיו בחזקת אביה בשעתו.
לאחר מות ג'ונסון, פרסמה קובץ בשם Anecdotes of the Late Samuel Johnson ‏(1786), וכן אוסף מכתבים שהחליפה עמו. שני החיבורים הללו, יחד עם יומניה שנקראו "ת'ראליאנה" ושפורסמו רק בשנת 1949, משלימים את התמונה החסרה שמצטיירת מן הביוגרפיה המפורסמת של בוזוול על ג'ונסון. ג'ונסון הרבה לדור אצל משפחת ת'רייל, וזכה לחדר משלו, מעל הספרייה הביתית, שם עבד על חיבוריו השונים.
בשנת 1801, פרסמה חיבור היסטוריה פופולרית בשם Retrospection, אשר ביקש לכסות "את אלף ושמונה מאות השנים האחרונות". החיבור לא זכה לחסדי הביקורת בת הזמן, וחלק מהמבקרים ביטאו במפורש את סלידתם מעיסוק של נשים בתחום ההיסטוריה. לימים, זכה החיבור לקבלה אוהדת יותר: לפי המילון הביוגרפי הלאומי של אוקספורד, היו שקראו אותו כהיסטוריה פמיניסטית, והדגישו את עיסוקה של ת'רייל בתיאור שינויים במנהגים ובהליכות, ככל שהשפיעו על נשים; היו שראו בחיבור מבשר של הגישה המרקסיסטית להיסטוריה, ומצאו אצל ת'רייל דיון מוקדם בחיפצון: "מכונות חיקו בני תמותה עד לשלמות מעבר למקווה, ובני אדם גילו שהם עצמם מכונות".
הסטר פיוצי נפטרה ב-16 במאי 1821 בקליפטון, פרוור בבריסטול, עקב סיבוכים לאחר שמעדה, והיא קבורה לצד בעלה בכפר בצפון וויילס. ידידתה, הסופרת והמחזאית פאני ברני, ספדה לה והשוותה את ת'רייל למאדאם דה סטאל.
המחזאי והסופר האירי סמואל בקט שאב מיומניה של ת'רייל ומן ה"אנקדוטות" כדי להציג את יחסיה עם ג'ונסון באחד ממחזותיו המוקדמים, Human Wishes, שאותו זנח לאחר שהשלים רק מערכה אחת (יצא באוסף Disjecta).
קבוצת גולף א.ק.

היסטוריה

החברה החלה לפעול ב-1987 כחברה פרטית בבעלות מלאה של תשלובת כיתן והפעילה את רשת חנויות גולף. החברה רשמה הכנסות של כ-720 מיליון ש"ח ב-2014, רווח תפעולי של כ-44 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-36 מיליון ש"ח. בחברה מועסקים כ-1,760 עובדים. לחברה מועדון לקוחות, בו רשומים כ-200,000 משלמי דמי מנוי, המכירות לחברי המועדון מהוות למעלה מ-40% מכלל מכירות הקבוצה. במאי 2019 דווח כי דוחות גולף שפורסמו, חושפים הפסד של כ-15 מיליון שקל ברבעון הראשון והפסד תפעולי בכל המגזרים מלבד פעילות עדיקה.

בעלי עניין

החברה נשלטת על ידי כלל תעשיות המחזיקה כ-62% ממניותיה, הנשלטת על ידי לאונרד בלווטניק, החל מיולי 2012. יו"ר החברה הוא אהרון מידן ומנכ"ל החברה הוא רביב ברוקמאייר.