google/wiki40b huggingface dataset:
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי

היסטוריה

פיקוד החופים הוקם ב-14 ביולי 1936 מתוך גזרת החופים של חיל האוויר המלכותי (שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה) במטרה לרכז ולנהל את יכולות התעופה הימית של חיל האוויר המלכותי. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה תחומי האחריות של הפיקוד היו מצומצים יחסית וכללו חילוץ ימי, תובלה ותצפית בהגנה על כלי שיט, הלחימה האווירית הימית נותרה ברובה המכריע בתחום האחריות של זרוע האוויר של הצי המלכותי. מסיבה זו, ערב מלחמת העולם הראשונה כלל הפיקוד סך הכל 183 מטוסים בלבד, מהם 135 היו מטוסי אברו אנסון, מטוס שהיה מוגבל מאוד בחימושו ובטווח הטיסה שלו.
בסוף 1940 קו החזית התקרב לאי הבריטי ופיקוד החופים התעצם בחשיבותו ובתחומי האחריות שלו נוכח הכיבוש הגרמני של צרפת וארצות השפלה והישגי הלופטוואפה והקריגסמרינה בתקיפת מטרות סחר ותובלה ימיות. כדי להגדיל את יכולת הפיקוד לסייע להגן על מטרות ימיות אסטרטגיות ולתקוף מטרות של האויב, הוא התרחב באופן משמעותי לכדי 554 מטוסים, בהם מטוסים מתקדמים בהרבה מאלו ששירתו בו מספר חודשים לפני כן כגון מטוסי ויקרס ולינגטון (עודפי פיקוד המפציצים), בריסטול בופייטר ואף מטוסי סופרמרין ספיטפייר שהותאמו לסיור וצילום. שנה מאוחר יותר מספר מטוסי הפיקוד גדל ל-633 ולקראת סוף 1941 קיבל הפיקוד טייסת ראשונה של מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור בעלי טווח מבצעי ארוך במיוחד ויכולת להגיע לרוב אזורי צפון האוקיינוס האטלנטי, בנוסף למטוסי PBY קטלינה הימיים.
לאורך המלחמה קיבלו אנשי צוות ומשרתים ביחידות הפיקוד יותר מ-2,000 עיטורים, כולל ארבעה עיטורי צלב ויקטוריה, 17 מדליית ג'ורג' ו-82 אות השירות המצוין. אף על פי שלאורך המלחמה ולאחריה פיקוד מטוסי הקרב ופיקוד המפציצים זכו להכרה רבה יותר, הפעילות המבצעית של יחידות פיקוד החופים הוכיחה את עצמה ובתנאים קשים במיוחד.
בסוף מלחמת העולם השנייה הצטמצמו באופן דרסטי מספר המטוסים והיחידות המשרתות תחת הפיקוד לכדי 116 מטוסים בלבד ב-1953 ב-16 טייסות. בתקופה זו המטוס העיקרי ששירת בפיקוד היה האברו שקלטון עם 64 מטוסים ששירתו במחצית מטייסות הפיקוד באמצע 1953, שני המטוסים הנוספים ששירתו בשאר טייסות הפיקוד היו הלוקהיד P-2 נפטון והשורט סנדרלנד. בשנים הראשונות שלאחר המלחמה רוב טייסות הפיקוד נסגרו ומטוסים רבים הועברו לפיקוד התובלה ואף לקחו חלק ברכבת האווירית לברלין. עם התעצמות האיום של ברית המועצות בשנים הראשונות של המלחמה הקרה, המשימה העיקרית של פיקוד החופים היה תצפית והגנה מפני כלי שיט ובעיקר צוללות של ברית ורשה סביב חופי אירופה והאוקיינוס האטלנטי. בשנת 1953 קיבל הפיקוד לראשונה מסוקים ימיים בצורת מסוק הבריסטול סיקמור.
במהלך שנות ה-50 וה-60 הפיקוד המשיך להצטמצם באופן משמעותי לאור צימצום בתקציב הביטחון, יחידות הפיקוד השתתפו במספר מבצעים נקודתיים ככוחות סיוע בהם מלחמת סיני (מבצע מוסקטר) וכוננות מוגברת במהלך משבר הטילים בקובה. כחלק מהתייעלות חיל האוויר המלכותי ולאור תקציבי הביטחון המצומצמים, ב-27 בנובמבר 1969 פורק הפיקוד וכוחותיו התמזגו לתוך פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי שאיגד לתוכו מספר פיקודי אוויר בהם פיקוד מטוסי הקרב, פיקוד המפציצים, פיקוד הקשר, פיקוד הסיוע האווירי ובהמשך גם פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה.
בשנת 2004 נחנכה אנדרטה לאומית רשמית ראשונה לפיקוד במנזר וסטמינסטר לציון 60 שנה לשיא הלחימה באוקיינוס האטלנטי.
בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש

היסטוריה

בית הקברות נפתח בשנת 1927 ושטחו נגזר מבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. הכניסה של בית הקברות הייתה מול מסוף הלולאה לשעבר של החשמלית מספר 28 ברחוב גראנאטוש. מאז שהטרמינל נסגר ב -1995, גדלה צמחייה צפופה מול הכניסה לבית הקברות שהטיפול בה הוזנח וחלקו התחיל לשמש כמזבלה. הכניסה לבית הקברות אם כן היא רק מסוף הרחוב הקצר היחיד שנפתח מרחוב גראנאטוש, מרחוב צ'וּצ'וֹר.
בית הקברות מוקף גדר ובכניסה אליו ממוקם בית לוויות בן שלוש קומות צבוע בצהוב. בבית הלוויות חדרים נפרדים לנפטרים גברים ונשים. בהשוואה לבית הלוויות של בית הקברות ברחוב קוזמה הצמוד, בניין זה הוא פוריטני ומינימליסטי. המבואה מסויידת בלבן ומוצב בה שלט בעברית. מנקודה זו ניתן להגיע לחדרי הטהרה של בית ההלוויות של הנשים ושל הגברים, שם מכינים את המתים לקבורה על פי מצוות הדת המחמירות (האורתודוקסים).
הדבר המעניין ביותר בבית הקברות הוא שעל פי מסורת הקבורה לא ניתן לכסות את הקברים. כיסוי יכול להיבנות רק במקרה של אנשים מפורסמים עם פתרון הדומה לגג אוהל. בבית קברות זה טמונים כמאה דרי בית האבות ברחוב אלמה שנטבחו שם במהלך מלחמת העולם השנייה, כמו גם רבים ובולטים מהיהדות האורתודוקסית (בעיקרו חרדית) ההונגרית: רבנים, מנהיגים דתיים, ראשי הקהילה היהודית, כגון: מרטין וייס, ינו שיק, מור קוהן, ארמין שכטר, מתיאש וייס.
עד 1995 שימש בית הקברות כתחנה הסופית של חשמלית מספר 28 ואחרי זה של 37. מאז סגירת קווים אלה ישנה תחנת אוטובוס בפינת רחוב קוזמה ורחוב גראנאטוש בה עוצרים אוטובוסים 68 ו -195. כעת בית הקברות נמצא ברשות ובהשגחה של הקהילה היהודית האוטונומית היהודית האורתודוקסית, שלקחה על עצמה את המשימה מהתאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה לאחר ההכרה בהם כזרם יהודי דתי עצמאי בשנת 2012.
מכון פרטנר לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב

מכון פרטנר לחקר האינטרנט הוא מכון בין-תחומי הפועל באוניברסיטת תל אביב. מוסד זה עוסק בחקר האינטרנט, מהפכת המידע והשלכותיה, הבנת תהליכיה וצפיית עתידה. המכון מהווה מוקד מידע ומחקר אינטרדיסציפלינרי. דגש מיוחד ניתן לחקר השפעת האינטרנט על החברה הישראלית ועל העולם היהודי.

עבר והווה

המכון הוקם בשנת 2003 בתמיכתה של חברת נטוויז'ן ונקרא אז "מכון נטוויז'ן לחקר האינטרנט". שיתוף הפעולה עם נטוויז'ן הסתיים בשנת 2010. החל משנת 2011, המכון פועל בתמיכת חברת פרטנר ושמו שונה ל"מכון Orange לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב" ובהמשך, ל"מכון פרטנר לחקר האינטרנט IIS".
המנהל האקדמי הראשון של המכון היה פרופ' ניב אחיטוב. כיום משמש בתפקיד זה פרופ' דב תאני. המנהל המקצועי של המכון, מיום היווסדו, הוא אלי הכהן.
המכון משלב מחקר אקדמי עם פעילות מעשית, מקיים כנסים, ימי עיון, ערבי עיון, סמינרים וסקרי דעת קהל בנושא בחינת השפעות חברתיות-תרבותיות של האינטרנט על הפרט והחברה. המכון תומך במחקר של דוקטורנטים בתחום חקר האינטרנט, ומעניק מדי שנה מלגות עידוד וסיוע. המכון מסייע גם בגיבושם והקמתם של פרויקטים אינטרנטיים הן בממשל והן באקדמיה. כמו כן נרקמים שיתופי פעולה עם גורמי מחקר וגורמי עשייה אינטרנטית בישראל ובעולם.
מיונג-וון צ'ונג

ביוגרפיה

מיונג וון צ'ונג, יליד סיאול, ניגן לפנים עם אחיותיו, הכנרת קיונג-וה צ'ונג והצ'לנית מיונג-וה צ'ונג, בשלישיית צ'ונג. הוא זכה בפרס בתחרות הפסנתר על שם צ'ייקובסקי בשנת 1974. ניצוח למד בבית ספר מאנס למוזיקה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק. צ'ונג כיהן כעוזר מנצח בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בתקופת כהונתו של קרלו מריה ג'וליני כמנהל מוזיקלי.
באירופה כיהן צ'ונג כמנצח ראשי של תזמורת הרדיו של חבל הסאר משנת 1984 עד 1990. כמו כן היה מנצח אורח ראשי של התיאטרו קומונאלה בפירנצה משנת 1987 עד 1992. הוא ניצח פחות או יותר על כל התזמורות האירופאיות והאמריקאיות החשובות והופיע לראשונה עם המטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1986 עם "סימון בוקאנגרה" של ורדי. בסוף עונת 1987-88 קיבל את פרס פרמיו אביאטי ממבקרי המוזיקה האיטלקים, וכעבור שנה זכה בפרס ארטורו טוסקניני. משנת 1989 עד 1994 כיהן מיונג-וון צ'ונג כמנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז. הוטוא פתח את העונה הראשונה של בית האופרה בסטיליה החדש ב"הטרויאנים" של הקטור ברליוז במלואה וחוגי המוזיקה זיכו אותו בשבחים בסקירותיהם. בשנת 1991 הכתירה אותו אגודת מבקרי התיאטרון והמוזיקה של צרפת בתואר "אמן השנה" וב-1992 קיבל את אות לגיון הכבוד על תרומתו לאופרה של פריז. רבות מהקלטותיו הבלעדיות לדויטשה גרמופון מאז 1990 זכו בפרסים ואותות כבוד בינלאומיים, ביניהן "סימפוניית טורנגלילה" ו-Éclairs sur l'au-delà של אוליביה מסייאן, אותלו של ורדי, הסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" של דמיטרי שוסטקוביץ' עם תזמורת האופרה בסטיליה; סדרה של בסימפוניות והסרנדות של דבוז'אק עם הפילהרמונית של וינה; סדרה שכולה יצירות קודש גדולות עם תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ובה ההקלטה זוכת הפרס של הרקוויאמים מאת דיריפלה ופורה, עם צ'צ'יליה ברטולי וברין טרפל.
מיונג-וון צ'ונג ניצח על ביצוע הבכורה העולמי של יצירתו האחרונה של מסייאן: "קונצרט לארבעה", לארבעה סולנים ותזמורת, שהמלחין הקדיש לו ולתזמורת הבסטיליה. במקביל הוא מכהן כמנהל מוזיקלי לשם כבוד בתזמורת הפילהרמונית של טוקיו.
מיונג וון צ'ונג זכה בפרסים ובתארי כבוד שונים בצרפת וביפן ואף הוכתר בתואר "איש השנה" מטעם אונסק"ו. הוא שימש שגריר לתוכנית לפיקוח על סמים של האו"ם והיה שגריר כבוד לתרבות של קוריאה, הראשון בתולדות ממשלת קוריאה. משנת 1997 הוא מכהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של אסיה, משנת 2000 הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת, משנת 2001 הוא משמש יועץ אמנותי מיוחד לתזמורת הפילהרמונית של טוקיו ומשנת 2006 הא מנהל אמנותי ומנצח ראשי של הפילהרמונית של סיאול.
Caress of Steel

רקע

זמן קצר לאחר יציאת האלבום Fly by Night, החלה הלהקה לעבוד על אלבום חדש. באלבום זה, ראש פיתחה את רעיון היצירות הארוכות והקונספטואליות שהופיע באלבום הקודם ביצירה "By-Tor & the Snow Dog". לאחר עבודה רבה, התוצאה הפכה לשתי היצירות האפיות הראשונות של הלהקה, "The Necromancer" ו-"The Fountain of Lamenth", שתי יצירות אלו, עברו את מחסום 10 הדקות והן מוצגות כסיבה לכישלון המסחרי של האלבום.
הרעיון המקורי לעטיפת האלבום הוא שהעטיפה תהיה בצבע כסוף כתוצאה מהשם. אך טעות הדפסה מנעה זאת, והעטיפה יצאה לאור בצבע זהוב. העטיפה לא תוקנה מאז יצא האלבום.
האלבום לווה בסיבוב ההופעות בשם "Down the Tubes Tour".
האלבום גרר אחריו ביקורות שליליות שגרמו לחברת התקליטים של ראש ללחוץ על חברי הלהקה להוציא אלבום מסחרי יותר, הלהקה התעלמה מדרישות אלו.

Bastille Day

למרות פנייתה של ראש לרוק מתקדם, השפעות ההארד רוק עדיין ניכרות באלבום זה. משם השיר, ניתן להבין כי המילים שמתופף הלהקה ניל פירט, עוסקות בנפילת הבסטיליה במהפכה הצרפתית. שיר זה הופיע שוב בהופעת ה-R30 של הלהקה. שיר זה השפיע על חברי להקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר, ליצירת שמה הראשון של הלהקה, "Majesty".

I Think I'm Going Bald

שיר זה נכתב עבור המוזיקאי הקנדי קים מיטשל שבאותו זמן, היה מנהיגה של להקת מקס וובסטר. נאמר גם בספר Contents Under Pressure, ששיר זה נכתב כמחווה לשירה של להקת קיס, "Goin' Blind".

Lakeside Park

בשיר מוזכר יום ויקטוריה חג קנדי שחל ב-24 במאי. לייקסייד פארק אשר עליו מדבר השיר נמצא באונטריו שם מתופף הלהקה ניל פירט גדל ועבד בקיץ כנער.

The Necromancer

יצירה זו אורכת 12 דקות והיא האחרונה בצד הראשון בתקליט הויניל של האלבום. יצירה זו כמו השיר "Rivendall" מהאלבום הקודם, מושפע מספרו של טולקין, שר הטבעות. אולם "בעל האוב" (necromancer) אשר עליו מדובר בשיר הוא לא הדמות מהספר (סאורון). ביצירה זו מסופר על דמות מרושעת אשר הופכת את המטיילים באזורה לרוחות וכולאת אותם בצינוק. פירט בחר להשתמש בדמות ביי-טור אשר הופיע ביצירה מהאלבום הקודם, "By-Tor and the Snow Dog". אך הפעם בניגוד ליצירה זו ב-"The Necromancer" מתואר ביי-טור כגיבור. הוא משמיד את בעל האוב, והיצירה מסתיימת בסולו גיטרה של אלכס לייפסן כדי להדגיש את הניצחון.

The Fountain of Lamenth

זוהי היצירה האחרונה באלבום. אורכה מגיע כמעט ל-20 דקות, והיא תופסת את כל הצד השני בתקליט הויניל של האלבום. היצירה מחולקת ל-6 חלקים. מסופר על אדם המנסה למצוא את "מזרקת למנת'".
השריפה הגדולה בבולטימור

השריפה הגדולה בבולטימור היא שריפה שפרצה בעיר בולטימור ב-7 בפברואר 1904 ונמשכה 30 שעות ברציפות. נדרשו 1,231 כבאים כדי להשתלט עליה. השריפה הרסה 1,545 בניינים (70 גושי מבנים) שהיוו את רוב שטח מרכז בולטימור.
אחת הסיבות לנזק הגדול שחוללה השריפה ולמשכה הרב הייתה חוסר התאימות בציוד הכיבוי בערים השונות שנבע מחוסר תקינה אחידה בנושא. צינורות המים של כבאיות מיישובים אחרים לא התאימו לברזי השריפה של בולטימור, כך שלמרות הגעתן של כבאיות מיישובי הסביבה וערים סמוכות, כמו גם מערים רחוקות יותר, לא הייתה בהן תועלת רבה.
בניסיון לעצור את התפשטות האש נעשו שתי פעולות במקביל - נערכו פיצוצים מבוקרים במבנים ויצרו "חומת אש", אולם שתי הפעולות לא עצרו את התפשטות השריפה.
בין הבניינים שלא נפגעו היה בניין ג'פרסון הניצב עד היום. מרכז העיר נבנה מחדש, תחת תקינת כיבוי אש מחמירה.
תוצאת לוואי של השריפה הייתה קביעת תקנים אחידים לציוד כיבוי אש.
דיסטוניה פוקאלית

דיסטוניה פוקאלית היא הפרעה בטונוס השרירים הממוקדת לשרירים של איבר או אזור מסוים בגוף. כתוצאה מההפרעה בטונוס, נוצרת תנועה בלתי רצויה כגון עיוות של כף היד וכיפוף או פישוט של האצבעות.
ההשערה המקובלת כיום היא כי דיסטוניה פוקאלית נגרמת עקב ירי לא נכון של תאי עצב היוצר את ההתכוצויות. למרות שהתסמין החיצוני הוא באחד האיברים, משוער כי שורש הבעיה הוא בקליפת המוח. בתנאים נורמליים, האיברים השונים בגוף מיוצגים בחלקים שונים של קליפת המוח כמפה הנקראת הומונקולוס. במצב הדיסטוניה הפוקאלית, נראה שקיימים חיבורים בין האזורים השונים, מה שגורם בהקשרים מסוימים לפעילות שרירים נוספים שאינה רצויה. זהו ההסבר לתופעה האופיינית לדיסטוניה הפוקאלית, שהעיוות אינו מתמיד ומתרחש בעיקר בשעת העיסוק של בעלי מקצוע הדורש פעילות מוטורית עדינה, כגון נגינה ציור וכירורגיה. מחקרים שונים הראו כי טיפול התנהגותי נכון יכול לשמש טיפול יעיל בדיסטוניה פוקאלית.
בין האנשים המפורסמים שסבלו מדיסטוניה פוקאלית נמנים המוזיקאי לאון פליישר ביד ימין, נגן האבוב אלכס קליין וצייר הקומיקס סקוט אדמס.
אמנון הורביץ

אמנון הורביץ (26 ביולי 1887 – 2 ביולי 1966) היה בכור בני הביל"ויים בגדרה; אגרונום, מומחה לחקלאות ועיתונאי, בעיקר בתחום החקלאות והאגרונומיה. חוקר דברי ימי ביל"ו וגדרה.

ביוגרפיה

נולד לצבי הורביץ, מראשוני הבילויים בגדרה, וללאה, בתו של יהושע דב בנינסון. מאחר שבגדרה עוד לא היו בתי מגורים, הוא נולד במושבה ראשון לציון הסמוכה. למד ב"חדר" של המושבה אצל ותיקי המחנכים, ובהם יוסף ויתקין ויוסף מנחם אשבל. למד בבית הספר למלאכה של חברת כי"ח בירושלים והיה מבאי ביתו של המורה מרדכי אזרחי-קרישבסקי, שלימים היה לחותנו. לאחר מכן למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל.
בשנת 1909 התנחל הורביץ על שטח בן מאה דונם מאדמת "גאולה", שהיה השטח הראשון שנוסף על אדמת גדרה. באותה תקופה התמחה בחקלאות ובאגרונומיה. השתתף במסעות במטעי השקדים בארץ לחקירת גורמי נגע הקפנודיס (Capnodis) שתקף את עצי השקדים, ויחד עם האגרונום עמרם חזנוב גילה את החיפושיות שהיו מקור הנגע.
בין השנים 1912–1927 התגורר במצרים, שם חכר אחוזה גדולה והתמחה בענפי החקלאות המצריים: כותנה, קני סוכר ועצי תמר. כמו כן עסק בניסיונות גידול בננות ובזיבולים שונים מטעם החברה הממלכתית לחקלאות במצרים.
ב-1927 עזב הורביץ את מצרים לצמיתות והתקבל לעבודה בשירות מחלקת ההדרכה שליד תחנת הניסיונות של ההנהלה הציונית כמדריך נודד בהתיישבות החדשה שבעמק יזרעאל. ב-1928 התקבל למנהל המשרד היפואי של חברת "ניטראם" מיסודו של סר אלפרד מונד (הלורד מלצ'ט). בתפקידו זה כתב את הספרות השימושית והמדעית על החומרים הכימיים החקלאיים, שפורסמה בחוברות שהוציאה החברה, וכן במאמרים בכתבי עת שונים, כמו "בוסתנאי" ו"הדר", ואף בעתונים ערביים. בשנת תר"ץ (1930) הופיע ספרו על "גידול הבננים בארץ ישראל".
פרסם בעיתונות העברית והישראלית ("הפועל הצעיר", "הבוקר", "דבר", "הארץ" ועוד) רשימות וסיפורים מחיי גדרה ומתקופת שהותו במצרים.
לאחר קום המדינה ועד מותו התמסר הורביץ לחקירת דברי ימי ביל"ו וגדרה, וכתב את "ספר גדרה" המכיל מספר כרכים.
אמנון הורביץ נפטר בקיץ 1966, בן 79 במותו. נטמן בבית העלמין בגדרה.

משפחתו

בתקופת מגוריו במצרים היה הורביץ שב מדי פעם לביקורים קצרים בארץ ישראל. באחד מביקוריו בארץ, בשנת 1921, נשא לאישה את רבקה, בתו של מרדכי אזרחי-קרישבסקי. הוא שב איתה למצרים, שם שהו כחמש שנים. למרות הסביבה הערבית חונכו ילדיו באווירה עברית.
ילדיו: יעקב-אורי הורביץ, והפסנתרנית תמירה אריה מתל אביב.
יוסי דסקל

ביוגרפיה

נולד בבוקובינה לננדור ולרחל, ניצולי השואה. בשנת 1957, בגיל 4, עלה לישראל מרומניה עם משפחתו. בוגר בית הספר הריאלי בחיפה, בעל תואר ראשון ללימודי המזרח התיכון וההיסטוריה של עם ישראל ובעל תואר שני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
פעיל בעמותות חברתיות, היה בין מקימי עמותת "בהשקט ובבטחה" (עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות) ושימש בה כיו"ר למשך עשור. מפרסם מאמרים בתחום ביטחון, מודיעין ותחבורה.

שירותו הצבאי

בגיל 14 הופנה על ידי מוריו ומנהליו אל הפנימייה הצבאית ליד בית הספר הריאלי בחיפה. סמוך לגיוסו לצה"ל בשנת 1971, נהרג אחיו הגדול נתן בעת שירותו הצבאי. לאור זאת מסלול גיוסו השתנה ממסלול טייס לחיל מודיעין.
כיהן כראש ענף לבנון בפיקוד צפון במלחמת שלום הגליל והיה ממניחי היסודות למחקר הטרור באמ"ן, עד הגיעו לתפקיד ראש זירת טרור באמ"ן בשנת 1987. בשנת 1990 מונה לסגן ראש חטיבת המחקר באמ"ן.
משנת 1993 עד שנת 1996 כיהן כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בשווייץ, באוסטריה, בסלובקיה ובסלובניה. בין 1996 ל-1999 כיהן כקמ"ן פיקוד מרכז. בשנת 2000 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממשיך לשרת במילואים כמפקד יחידה.

לאחר הפרישה מצה"ל

מתוך אידאולוגיה ואמונה כי התחבורה הציבורית בישראל זקוקה לשיפור משמעותי, העמיק את הידע בעולם הרכבתי, תחום שהיה בחיתוליו בישראל.
בשנת 2003 מונה מטעם בומברדייה העולמית לשמש כמנכ"ל בומברדייה ישראל. תחת ניהולו, הפכה בומברדייה ישראל לספקית ציוד מרכזית לרכבת ישראל וכן מקפידה לחלוק עם משרדי ממשלה וחברות ממשלתיות את הידע והניסיון הרב שהצטבר בבומברדייה העולמית.
כיום מעסיקה בומברדייה ישראל 100 עובדים ישראלים בתחומי הרכבת קרונות, הסבת קרונות לתפעול מדיזל לחשמל ומשלבת בעבודותיה בארץ ובחו"ל תעשיות ישראליות רבות. החברה ממשיכה להתמודד במכרזי מיזמים תחבורתיים בישראל. דסקל הוא מרצה מבוקש בתחומי תחבורה וניהול תחבורה בכנסים באוניברסיטאות ובמכללות ברחבי הארץ והוא נחשב לאחד המומחים לתחבורה מסילתית ולתחבורה ציבורית בישראל. 

חיים אישיים

נשוי למשוררת ריקי דסקל, אב לארבעה, מתגורר ברמת השרון.
ספר החוקים הפתוח

ספר החוקים הפתוח הוא מיזם אינטרנטי שהחל לפעול בשנת 2004 במסגרת אתר ויקיטקסט, לשם הנגשה לציבור של חוקי מדינת ישראל.

רקע

ישראל היא מדינת חוק, כלומר כל אחד מתושביה נדרש לציית ליותר מאלף החוקים שבספר החוקים הישראלי, והפרה של החוק עלולה לעלות למפר בעונש - קנס, מאסר ואף עונש מוות. כדי לציית לחוק על האדם לדעת את החוק, שהרי לא ניתן לציית לחוק מבלי להכירו. תנאי בסיסי לידיעת החוק הוא פרסום נוסח החוק, אך מדינת ישראל אינה מספקת לתושביה נוסח עדכני של חוקיה. המדינה מפרסמת, בדפוס ובמאה ה-21 גם באינטרנט, בפרסום הקרוי "ספר החוקים", כל חוק שאושר בכנסת, אך כיוון שחוק עובר בדרך כלל תיקונים רבים, ארוכה הדרך מפרסומים אלה לידיעת הנוסח המעודכן של החוק. 
במשך שנים רבות פורסם נוסח עדכני מודפס של חוקי מדינת ישראל על ידי מו"לים פרטיים. נוסח זה נרכש בעיקר על ידי משפטנים, שנזקקו לו בעבודתם, אך רק במקרים מעטים נמצא גם בספריות ציבוריות, כך שזמינותו לציבור הרחב הייתה נמוכה. עם ההתפתחות הטכנולוגית הופץ ספר החוקים בתשלום על גבי CD-ROM ובהמשך באתרי אינטרנט למנויים בתשלום. גם פתרונות אלה נועדו בעיקר למשפטנים ולא לציבור הרחב, מחמת מחירם הגבוה. 
באתרי אינטרנט של משרדי ממשלה מתפרסם נוסח עדכני של חוקים בעלי רלוונטיות גבוהה לעבודת המשרד (דוגמה: חוק הביטוח הלאומי באתר של המוסד לביטוח לאומי) אבל פרסומים אלה מציגים רק חלק קטן מכלל החוקים.
על חשיבותו לציבור של מאגר מקיף של חוקי מדינת ישראל ניתן ללמוד מתגובתו של משרד המשפטים לבג"ץ, לפיה "על הפרק עומדת עתה הרחבתו של 'מאגר החקיקה הלאומי' באופן שיכלול אף נוסח משולב ומלא של דברי החקיקה הראשית, לאחר שהוטמעו בו תיקוני חקיקה; וכן פרסום מקיף של חקיקת משנה." בהמשך לכך נוסף לכל דף במאגר החקיקה הלאומי, המציגים את ההיסטוריה החקיקתית של כל חוק, קישור לנוסח המלא של החוק בספר החוקים הפתוח.
קצרי קרניים

מאפיינים

המינים בשבט חיים בבדידות או בקבוצות ועדרים קטנים. זכרים מבוגרים בודדים בדרך כלל, ויש להם טריטוריה לאורך השנה או בעונת הרבייה - משתנה בין הסוגים. הם בעלי חיים יומיים הפעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ונחים בשעות הצהריים החמות. הם מצויים בסוואנות-חורשים הפזורות ברחבי הודו, עם טמפרטורה ממוצעת של 30-20 מעלות. ההריון של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם היא ממליטה 3-1 עגלים או עופרים, שזהו מספר גדול יחסית לרוב האנטילופות. הם תלויים מאוד במקורות מים זמינים. אויביהם העיקריים הם הטיגריס, הנמר והדהול. לסוגים אלו יש חושים חדים של ראייה ושמיעה, והם נוחים לאילוף בגיל צעיר.
עגוריים

העגור במקורות

העגור נקרא בארמית כרוכיה, והביטוי "מצווח ככרוכיה" פירושו קורא כעגור.
מודה אני

ביהדות, מודה אני היא תפילת הודיה קצרה הנאמרת מיד עם השכמת הבוקר: "מוֹדֶה (מוֹדָה) אֲנִי לְפָנֶֽיךָ מֶֽלֶךְ חַי וְקַיָּים. שֶׁהֶֽחֱזַֽרְתָּ בִּי נִשְׁמָתִי בְחֶמְלָה. רַבָּה אֱמֽוּנָתֶֽךָ׃"

נוסח ומשמעות

התפילה מקובלת ברוב תפוצות ישראל והיא אחת התפילות המוכרות ביותר, אף על פי שהיא אינה מופיעה בתלמוד ובשולחן ערוך. מקורה הראשון הוא בספר סדר היום שחיבר המקובל הצפתי רבי משה בן מכיר. בתלמוד הירושלמי ישנה תפילה אחרת שדומה מעט בנוסחה: "מודה אני לפניך ה' אלהי ואלהי אבותי שהוצאתני מאפילה לאורה", ואולם תפילה זו שבירושלמי היא חלק משלוש תפילות שנאמרות בשלושת חלקי היום.
התפילה מסתיימת בביטוי "רבה אמונתך", שמקורו בפסוק במגילת איכה: "חדשים לבקרים - רבה אמונתך". שיבוש רווח בפיסוק התפילה הוא חיבור המילה 'רבה' למילה 'בחמלה' הקודמת לה, במקום חיבורה למילה 'אמונתך' הבאה אחריה.
עניינה של התפילה קשור לאמונה הדתית, שבשעת השינה מתנתקת הנשמה מהגוף ומופקדת בידי האל, והוא מחזירה ברחמיו בבוקר מחודשת ורעננה. סימוכין לתפיסה זו יש בפסוק "בידך אפקיד רוחי", שעליו מסתמך הפיוט אדון עולם - "בידו אפקיד רוחי, בעת אישן ואעירה." ועל כן נחשבת אצל חז"ל שינה כמיתה קטנה, "שינה אחד מששים במיתה" (מסכת ברכות, דף נ"ז, עמוד ב'), והאדם המאמין שמוצא את עצמו בבוקר שב לחיים ולהכרה, מעלה על שפתיו תפילת הודיה על "תחיית מתים" קטנה זו. 
בביטוי המסיים 'רבה אמונתך' ישנם שני פרושים, האחד שה' אינו מעכב את הפיקדון, ומחזק את האמונה בו, בהחזרת הנשמות המופקדות אצלו (חת"ם סופר). פירוש אחר גורס שלאל יש אמונה רבה בבני אדם שיעשו מעשים טובים וישרים, ולכן הוא מחזיר להם את נשמותיהם. 
בסידורים מסורתיים התפילה מנוקדת בלשון זכר: "מודֶה אני", אך בחלק מהסידורים המודרניים מופיעה גם וריאציה לנשים בלשון נקבה: "מודָה אני". 
בשונה מתפילות וברכות אחרות שאינן נאמרות לפני נטילת ידיים, תפילה זו אינה מכילה את מילות שם ומלכות, ולפיכך אפשר לאומרה לפני הנטילה.
Buena Vida

רקע וכתיבה

השיר בדומה לשאר שיריה של נאטי נטשה, נכתב על ידה ועל ידי דדי יאנקי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ והפופ הלטיני, נטשה מדברת על החיים הטובים הכוללים בתוכם כסף רב, מטוסים פרטיים, מכוניות יוקרה וכדומה.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של דדי יאנקי ב-25 ביולי 2018. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את נטשה טסה במטוס, רוקדת במנחת מטוסים, מתלבשת בבגדים יוקרתיים וכולי.
נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-105 מיליון צפיות.
מוחמד א-שיבאני

מוחמד בן אלחסן א-שיבאני (בערבית: محمد بن الحسن الشيباني‎) נולד בשנת 749, ונפטר בשנת 805. נחשב על ידי רבים כאֲבִי החוק האסלאמי הבין לאומי. היה משפטן ופוסק הלכה מוסלמי, אשר למד אצל גדולי פוסקי ההלכה בעולם האסלאמי, כגון האימאם אבו חניפה, ולצד מלומדים נוספים כמו אבו יוסף, והאימאם מאליק אבן אנס.

חייו

מוחמד בן אלחסן א-שיבאני נולד בואסט שבעיראק, בשנת 749. כבר בצעירותו עבר לכופה, עיר הולדתו של אימאם אבו חניפה, ושם הוא למעשה גדל. למרות שאביו ניהל קריירה צבאית, א-שיבאני ביקש לעצמו קריירה אינטלקטואלית. א-שיבאני החל את לימודיו הרשמיים בכופה, כתלמיד של אימאם אבו חניפה. בהגיעו לגיל 18 (בשנת 767), נפטר אימאם אבו חניפה, לאחר שא-שיבאני הספיק ללמוד אצלו רק במשך שתיים. 
לאחר פטירתו של אימאם אבו חניפה, המשיך א-שיבאני ללמוד אצל אבו יוסף, אשר היה התלמיד הכי בולט של אימאם אבו חניפה, ממשיך דרכו, וזה אשר תרם הכי הרבה להפצת האסכולה החנפית, ולהפיכתה לאסכולת ההלכה הכי גדולה בעולם האסלאמי עד עצם היום הזה. בשלב מסוים במהלך מסעו הרוחני בעקבות הידע הדתי, עבר א-שיבאני לאלמדינה, שם זכה ללמוד במשך כ-3 שנים אצל האימאם מאליק אבן אנס (נכתב גם "מאלכ"), מייסד האסכולה המאלכית. כך, כתוצאה מחינוכו ולימודי אצל גדולי המשכילים, הפך א-שיבאני לפוסק הלכה ולמשפטן כבר בגיל צעיר. 
על פי אסמעאיל, הנכד של אימאם אבו חניפה, החל א-שיבאני ללמד בכופה כבר בהיותו בן 20 (בשנת 769).
א-שיבאני עבר לבגדד, שם הוא המשיך את לימודיו. הוא זכה לכל כך הרבה כבוד, עד כדי כך שהח'ליפה הארון א-רשיד מינה אותו לקאדי העליון של העיר א-רקה, בירת הח'ליפות ( בסביבות שנת 796), והוא החזיק בתפקיד הזה עד לשנת 803. לאחר עזיבתו את תפקידו בא-רקה, שב א-שיבאני לבגדד, וכך שב גם לפעילותו הלימודית והחינוכית. באותה תקופה, הגיע א-שיבאני לשיא השפעתו, כאשר בין השאר הוא לימד את מוחמד אבן אידריס א-שאפעי, הידוע גם כאימאם א-שאפעי, ואשר בתורו ייסד את האסכולה השאפעית
הארון א-רשיד כל כך העריך את א-שיבאני, עד כי הוא שוב הציע לו משרה של קאדי, הפעם בח'וראסאן. א-שיבאני קיבל את המשרה הזאת, והחזיק בה עד לפטירתו בשנת 805.
אסטריקס וקלאופטרה

תקציר העלילה

קלאופטרה, מלכת מצרים התלמיית, אינה מרוצה מזלזולו של יוליוס קיסר בעם המצרי. על-כן היא מבטיחה לו כי תקים עבורו ארמון מפואר כאשר משך-הבנייה יעמוד על שלושה חודשים בלבד. את המשימה היא מטילה על אדריכל בשם סרגליס והיא מודיעה לו כי אם יצליח יכוסה בזהב, אך אם יפסיד, יוגש כמאכל לתנינים. סרגליס, המכיר את אשפיקס ויודע על יכולותיו לחולל ניסים, נוסע לגאליה ומבקש את עזרתו. אשפיקס, שבכל-אופן התכוון לנסוע למצרים, הסכים ללוות את ידידו, וגם אסטריקס ואובליקס מצטרפים להרפתקה. 
הודות לשיקוי הפלא של אשפיקס, פועליו של סרגליס עובדים במהירות וביעילות פלאית, ונראה שבניית הארמון תושלם בזמן. אולם אויבו המושבע של סרגליס, אדריכל עשיר בשם ערמומיס, מנסה להכשילו בסדרה של ניסיונות כושלים. בסופו של דבר, ערמומיס נלכד ומצורף בעקבות אחת ממזימותיו לצוות פועלי הבנייה של הארמון. אחד הניסיונות להכשיל את מהלך הבנייה היה כליאת החבורה הגאלית בפירמידה. מזימיס, עוזרו של ערמומיס, מציע להם בחביבות סיור בתוך הפירמידה, וכאשר הם נכנסים לתוך חדר פנימי הוא לוכד אותם בו. אובליקס, באחת מן הפעמים הנדירות שהוא מורשה לשתות מעט משיקוי הפלא,  שובר אותה, אך הדבר לא עוזר להם, שכן הם לא יודעים להתמצא בתוך המבוך שבפירמידה. מי שמציל אותם הוא מבריקס, כלבו של אובליקס שמאתר אותם באמצעות חוש הריח שלו. 
נדמה היה כי קלאופטרה תזכה בהתערבות, אולם כאשר יוליוס קיסר מגלה על הימצאותם של שלושת הגאלים באתר הבנייה, הוא שולח לשם את לגיונותיו אשר מפגיזים את הארמון באמצעות בליסטראות. לפי עצתו של אשפיקס, הלבלר האלכסנדרוני תלתליס כותב איגרת לקלאופטרה במטרה שזו תפסיק את ההתקפה. מבריקס נשלח לקלאופטרה, וכאשר זו שומעת על כך היא מגיעה בהוד ובהדר לאתר הבנייה ובזעם רב מורה לקיסר להפסיק את המתקפה. בסופו של דבר בניית הארמון מושלמת בזמן, קלאופטרה זוכה בהתערבותה, וסרגליס מתפייס עם יריבו.

עיבודים קולנועיים

לקומיקס נעשו במהלך השנים שני עיבודים קולנועיים. הראשון הוא סרט האנימציה "אסטריקס וקלאופטרה" משנת 1968, והשני הוא סרט הלייב אקשן "אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה" (Astérix & Obélix: Mission Cléopâtre) משנת 2002, בו מגלם השחקן ז'ראר דפארדיה את דמותו של אובליקס.