google/wiki40b huggingface dataset:
פני

פני (Penny) הוא מטבע קטן בערכו הקיים (או שהיה קיים בעבר) במספר מדינות דוברות אנגלית. לפני שתי צורות ריבוי הנבדלות במשמעותן. "פנס" (Pence) היא צורת הריבוי הכללית, בעוד ש"פניז" (Pennies) הוא צורת הרבים של מטבע הפני עצמו. לדוגמה, חמישה פניז הם בהכרח חמישה מטבעות בני פני אחד, בעוד שחמישה פנס מבטאים אותו שווי כספי, אך ללא תלות בסוג המטבע או באופן התשלום (למשל מטבע בודד של חמישה פנס, או המחאה בשווי זהה). על הפני הבריטי בן זמננו מופיעה דיוקן המלכה אליזבת השנייה ומצדו האחורי שער מתרומם - סמל ארמון וסטמינסטר והפרלמנט הבריטי. 
בממלכה המאוחדת פני הוא כיום החלק המאה של ליש"ט, או חמישית של שילינג, אך לפני המעבר לשיטה העשרונית ב-1971 פני היה החלק ה-12 של שילינג והחלק ה-240 של ליש"ט. עד סוף המאה ה-18 הפני היה עשוי מסגסוגת של כסף. מ-1797 ואילך הפני עשוי ארד, אך במהלך השנים הונפקו סטים במהדורות מיוחדות (Maundy Sets) אשר כללו פני מכסף סטרלינג. המהדורות הללו שימשו בטקס דתי שנערך מדי שנה.
 
 
מ-1993 הפני הבריטי עשוי פלדה מצופה ארד. השינוי בסוג הסגסוגת נועד להבטיח שאוטומטים מופעלי מטבעות יוכלו לזהות את המגנטיות של המטבע.
פני הוא כיום ההילך החוקי בעל הערך הנמוך ביותר, אך בעבר היו מטבעות של חצי פני (חצי הפני העשרוני בוטל כהילך חוקי ב-1984. חצי הפני הקדם-עשרוני בוטל עוד ב-1969) ושל פרד'ינג שערכו היה רבע פני (הנפקתו הופסקה ב-1956, הוא בוטל כהילך חוקי ב- 1960). בימי ויקטוריה הוכנסו למחזור מטבעות בעריכים נמוכים אף יותר: חצי פרד'ינג, שליש פרד'ינג, ובמלטה, שהייתה מושבת חסות בריטית באותה תקופה, הונהג אף מטבע בשווי רבע פרד'ינג, כלומר החלק ה-3840 של ליש"ט.

פני במדינות שונות

בארצות הברית ובקנדה פני הוא כינוי נפוץ (אבל בלתי רשמי) למטבע של סנט אחד. המטבע האמריקני הוא המטבע הראשון שהוטבע בארצות הברית והמטבע שמוטבע בכמות הרבה ביותר במדינה, בעוד שבקנדה הוצא הפני במאי 2012 מהמחזור.
באירלנד פני היה החלק ה-100 של הלירה האירית (פונט), והיה בשימוש עד המעבר לאירו ב-2002. כמו בממלכה המאוחדת, פני היה החלק ה-240 של הפונט לפני המעבר לשיטה העשרונית.
גם באוסטרליה, ניו זילנד ודרום-אפריקה היו מטבעות של פני לפני החלפת הליש"ט במטבעות לאומיים עצמאיים שהותאמו לשיטה העשרונית, תהליך שראשיתו בדרום אפריקה ב-1960.
באטמן: להתמודד עם הפרצוף

עלילה

באטמן ורובין חוזרים לגות'אם אחר מאורעות "המשבר האינסופי". מתברר שבאטמן בהיעדרותו הותיר את בטיחות העיר בידי התובע העירוני לשעבר הארווי דנט, הידוע יותר בכינוי דו-פרצוף, שעבר ניתוח פלסטי כדי לתקן את פיצול האישיות שלו.
עם שובו, שרשרת רציחות מסתוריות מערבת מספר מנבליו הקבועים, כמו חיית ה-KGB, מגפיי, והפיתום, כולם נהרגו באמצעות אקדח כפול, שבעבר שימש את דנט. האקדח עצמו נמצא לאחר מכן כשעליו תביעות האצבע של דנט. קטעים מוסרטים אף הראו את דנט משוחח עם הנבלים ועם נבל נוסף בשם אורקה.
בינתיים, באטמן, שמבין שפעילותו במהלך הלילה מונעת ממנו לבצע חקירות במהלך היום, ממנה את החוקר הפרטי ג'ייסון בארד לסייע לו. הוא בודק את עברה של אורקה ומוצא שקודם נפילתה לפשע הייתה נשואה לטרי קפשו, טרי מאשר שאורקה הייתה קשורה לחיית ה-KGB, מגפיי, והפיתום, וכולם עובדים עבור הפינגווין, אך דנט שכנעם לעבור לצידו ולעבוד כמרגליו, טרי נרצח קודם שהוא מספיק לספר דבר נוסף.
באטמן מתעמת עם דנט בנוגע לרציחות של מרגליו, והראיות על הנשק בציפייה שיבהיר את אי-ההבנה. הוא מסרב ומפוצץ את הדירה במקום. הוא נאבק באישיות הדו-פרצוף שבו ומטיל לבסוף מטבע, ומחליט לחזור להיות דו-פרצוף.
דו-פרצוף משתלט על גן החיות של גות'אם, ומשחרר את כל החיות למעט זכר ונקבה מכל סוג. הוא מתעמת עם באטמן ורובין ומובס. רובין מנטרל פצצה שהניח דנט בגן החיות.
באטמן מבין שוורן וייט, הידוע גם בשם קינג שארק, הוא זה שהניע את דנט למעשי הרצח והוא למעשה בוס הפשע הסודי של גות'אם.
בסיפור זה באטמן והארווי בולוק מסכימים ביניהם על יחסי עבודה חדשים, מה שמרמז על דף חדש ביניהם. ברוס ויין מחליט לאמץ את טים דרייק כבנו.

מהדורה כוללת

הסדרה כולה יצאה יחד באוגדן בכריכה רכה ב-6 בספטמבר 2006.

ביקורות

המבקרת הילארי גולדסטיין, העניקה לסדרה ביקורת חיובית, וקראה לה קפיצה אידיאלית לנקודה שקוראי באטמן לא קראו זמן רב, ועבור אוהדים לטווח ארוך, ההשפעה של "שנה מאוחר יותר" אינה מטרידה מדי.
החטיבה האסטרטגית

החטיבה האסטרטגית היא גוף בצה"ל העוסק בתכנון אסטרטגי לטווח קצר וארוך וכפוף לאגף התכנון.

היסטוריה

ביוני 1992 הוספו למחלקת התכנון האסטרטגי באגף התכנון שישה תקנים, ובשנת 1994 הוקמה "חטיבה לתכנון אסטרטגי" שבראשה תת-אלוף, על בסיס המחלקה לתכנון אסטרטגי שפעלה עד אז. עם הקמת החטיבה נוספה לה עוד תקן אל"ם לעוזר ראש החטיבה לענייני משא ומתן. 
בסוף שנות ה-90 צורף לחטיבת התכנון האסטרטגי ענף תשתית ופריסה, שהיה כפוף עד אז לסגן ראש אג"ת. כן הוקם בחטיבה ענף חדש לטיפול בגיבוש מדיניות קשרי החוץ עם ארצות הברית והטיפול ביישום קשרי החוץ הצבאיים עם ארצות הברית הועבר מהחטיבה לחטיבת קשרי החוץ של אגף המיבצעים 
במהלך שנות ה-90 התרכז עיקר המאמץ של החטיבה לתכנון אסטרטגי במשא ומתן עם הפלסטינים, הסורים והירדנים והטיפול בהכנת המסד התאורטי של האסטרטגיה הצבאית הוזנח. 
החטיבה האסטרטגית הוקמה ביולי 2006 על פי החלטת הרמטכ"ל, דן חלוץ, מאיחודן של החטיבה לקשרי חוץ באמ"ץ והחטיבה לתכנון אסטרטגי (תא"ס) באג"ת.
במרץ 2015 פוצלה שוב החטיבה כך שנותרה אחראית על תחום התכנון האסטרטגי בלבד. האחריות על תחום קשרי החוץ בצה"ל הועבר לחטיבה לקשרי חוץ, שהוקמה למעשה מחדש.
פיירלואיג'י קולינה

חייו

קולינה נולד בבולוניה, ובשנות העשרה לחייו שיחק כמגן בקבוצת כדורגל מקומית אך משנת 1977, בהיותו בן 17 ובעצת חברו, פנה לשיפוט משחקי כדורגל והפגין כשרון ויכולת רבה בתפקיד. 
בד בבד עם תחילת קריירת השיפוט שלו סיים קולינה תואר בכלכלה באוניברסיטת בולוניה ואף שירת בצבא. עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1988 החל קולינה לשפוט בליגה האיטלקית השלישית ולאחר 3 עונות קודם למשחקי הליגה השנייה והראשונה (סריה A).
בשנת 1995 נכנס קולינה לרשימת השופטים של פיפ"א ובשנת 1996 שפט ב-5 משחקים באולימפיאדת אטלנטה, בהם הגמר בין ניגריה לארגנטינה.
קולינה שפט בשני משחקי בית מוקדם במונדיאל 1998, במשחק גמר ליגת האלופות בין באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד וב-3 משחקים ביורו 2000. 
בשנת 2002 נבחר קולינה לשפוט בגמר המונדיאל, משחק המהווה את שיא הקריירה שלו.
הוא שפט גם במשחק גמר גביע אופ"א 2004 בין אולימפיק מארסיי לוולנסיה ובטורניר יורו 2004 שהיה הטורניר האחרון הרשמי שלו לפני שפרש בשנת 2005 בהגיעו לגיל 45 - גיל הפרישה המתחייב לשופטי כדורגל. למעשה פיפ"א העלתה את גיל הפרישה ל-46, על מנת לאפשר לו לשפוט עוד עונה, אך חוזה פרסום, שחתם באוגוסט 2005 עם חברת אופל, גרם לסכסוך בינו לבין פיפ"א, שראתה בכך ניגוד אינטרסים (אופל היא הספונסרית של מילאן).
לאחר הפרישה פנה קולינה לשמש כיועץ פיננסי ועובד גם כמשבץ שופטים באופ"א.
קולינה נשוי ואב לשתי בנות. הוא מתגורר בויארג'ו, עיירת חוף בטוסקנה. הוא נחשב לאוהד מסור של קבוצת הכדורסל פורטיטודו בולוניה.
מבצע מוראל

מבצע מוראל  היה מבצע להעלאת יהודי מרוקו, שנערך מ-16 במרץ 1961 עד ב-24 ביולי 1961 ובמסגרתו עלו לישראל  כ-530 ילדים יהודים. 
לפני סגירת השערים לעלייה ממרוקו לישראל, הצליח "המוסד" לארגן יציאה חשאית של משפחות עד שקרה אסון - ספינת המעפילים "אגוז" טבעה וכל 44 נוסעיה, מחציתם ילדים, נספו. נוצר צורך דחוף בנתיב חדש, רעיון חדש.
כך נולד הרעיון: שליח ארגון יתחזה לנציג של ארגון שווייצרי הומניטרי שיוצב בקזבלנקה יפנה לשלטונות מרוקו ביוזמה להוציא מאות ילדים יהודים ומוסלמים לחופשה בשווייץ. אחרי שהות קצרה בשווייץ ימשיכו הילדים היהודים לישראל. מבצע זה היה תוכנית סודית של "המוסד" להברחת מאות נערים ונערות יהודים ממרוקו לישראל לפני סגירת השערים לעלייה.
באותו הזמן בשווייץ:
דייוויד ליטמן בן למשפחה יהודית בריטית עשירה היה בראשית 1961 בן 28, נוצרי-אנגליקני, ומנהיג קבוצות ההוקי, הקריקט, הטניס והאגרוף היה בעל ביטחון עצמי גבוה. בית הספר הבריטי הכין אותו לכל משימה, הוא ידע מה המצב במרוקו, היהודים אומנם נעשו אזרחים בעלי זכויות שוות אחרי מתן העצמאות, אך השלטונות המרוקאים על מנת לשמור על תושביהם שהיו זקוקים להם יותר מאי פעם, למלא את החלל שנוצר אחרי עזיבת כרבע מליון הצרפתים את מרוקו, אסרו את יציאתם החופשית את המדינה. ליטמן שמע גם על טביעתה של הספינה "אגוז" עם 44 המעפילים. הוא חש עצבות גדולה וחיפש מה לעשות למען עמו. 
ליטמן התדפק על דלתותיהם של הארגונים היהודיים בז'נבה וביקש שיטילו עליו משימה אולם לא היה להם מה להציע לו. הוא הגיע לבסוף לארגון OSE (ראשי תיבות בצרפתית של עבודה וביטחון ליתומים), שעסק בהצלת ילדים בתקופת השואה ואחריה. בשביל מנהל הארגון ליטמן היה מתנה משמים כי יומיים קודם לכן פנו אליו מהסוכנות היהודית בשווייץ בבקשה לסייע במציאת מתנדב לשליחות חשאית במרוקו. ליטמן בחזותו ובביוגרפיה שלו התאים כמו כפפה ליד לתפקיד וכך נולד מבצע מוראל. ליטמן סיכן במבצע לא רק את עצמו אלא גם את משפחתו. כדי לשמור על חשאיות, מפעיליו לא סיפרו לו שהוא עובד עבור "המוסד" והוא היה בטוח  שהוא עובד למען הסוכנות היהודית. דויד ליטמן יצא מיד לקזבלנקה מצויד במכתב מארגון שווייצרי הומניטרי, שם פתח משרד והתחיל לעבוד.
אנשי המוסד גד שחר ופנחס קציר עברו מבית לבית בקזבלנקה ושכנעו את הורי הילדים לתת לילדיהם לעלות לישראל. כל זה נעשה תוך סיכון וללא ידיעת שלטונות מרוקו. אלה היו אחרוני העולים ממרוקו לפני ששערי הארץ הזו נסגרו ליציאת יהודים. הצעירים אולצו להיפרד ממשפחותיהם ולצאת "אל הבלתי נודע". 
במלאת 25 שנה למבצע מוראל, בשנת 1986 התקיים באשקלון כנס של הילדים שעלו. הכנס הפגיש את בני הזוג ליטמן עם הילדים שבגרו וליטמן זכה לתעודת הוקרה על פועלו.
Wired Equivalent Privacy

WEP (באנגלית: Wired Equivalent Privacy), הוא אלגוריתם אבטחה לרשתות נתונים אלחוטיות העומדות בתקן IEEE 802.11. מטרת פיתוחו של האלגוריתם הייתה, לספק פרוטוקול אבטחה לרשתות אלחוטיות באותה רמת אבטחה שסופקה לרשתות נתונים קוויות. תפישת הפעולה מתבססת על הצפנת הנתונים לצורך העברתם בצורה מאובטחת. כשלי אבטחה שנתגלו בפרוטוקול הקריפטוגרפי הובילו בהמשך לפיתוח ה-WPA. השמועה גורסת שארגון ה-NSA הוא זה שהתערב במטרה להחליש את WEP במכוון למרות שאין עדויות לכך. ממסמכים שנחשפו בעקבות פרשת סנודן עולה שבמקרה הטוב הם ידעו על החולשות הקיימות בפרוטוקול והסתירו זאת מנימוקים השמורים עמם.
אוקספורד

היסטוריה

אוקספורד אוכלסה לראשונה בזמנים אנגלו-סקסונים, אז בשם "אוֹקְסֵנָפוֹרְדָה" (Oxenaforda). בניית העיר החלה עם ייסוד מנזר פְריידְסְוויד הקדושה (St Frideswide's nunnery) במאה ה-8. פריידסוויד היא הקדושה הפטרונה של אוקספורד (לא רק של העיר אלא גם של האוניברסיטה), ויום חגה הוא 19 באוקטובר.
שמה של אוקספורד תועד לראשונה בשנת 912 באוסף ספרי השנים הקרוי "הכרוניקה האנגלו-סקסונית" (Anglo-Saxon Chronicle). במאה ה-10 נהייתה עיירת אוקספורד ספר צבאי חשוב אשר חצץ בין ממלכת מרסיה לממלכת וסקס. בתקופה זו נבזזה אוקספורד פעמים מספר על ידי פולשים דנים מהצפון.
את יוקרתה הראשונית של אוקספורד העניק לה הנרי השני, מלך אנגליה, כאשר פרסם מגילה שהעניקה לתושבי העיר אותן הזכויות מהן נהנו תושבי לונדון הבירה, ויחד עם זאת פטרה את התושבים ממילוי חובות שונים מהם היו פטורים תושבי לונדון. בנוסף, תחת שלטונו של הנרי השני מבנים דתיים רבים נבנו בתחום אוקספורד או בקרבתה. אחד מנכדיו של ג'ון מלך אנגליה הקים באוקספורד את מנזר ריילי (Rewley Abbey) למען מסדר הנזירים הציסטרסיאניים; נזירים ממסדרים שונים (דומיניקנים, פרנציסקנים, אוגוסטינים, ואף חברי המסדר הכרמליתי) הקימו באוקספורד בתים ומבנים שונים.
אוניברסיטת אוקספורד מוזכרת בפעם הראשונה במסמכים מהמאה ה-13. ראשוני הקולג'ים של האוניברסיטה הם יוניברסיטי קולג' (נוסד 1249), בלייל (1263) ומטרון (1264).
לאורך ההיסטוריה, היחסים בין קהילת האוניברסיטה לבין שאר אוכלוסיית אוקספורד הלא-אקדמית היו בעייתיים ומלאי מתיחות. דפוס זה של יחסי איבה בין עיירה לבין אוניברסיטה גדולה היה שכיח בערים אקדמיות. מהומות שנמשכו יומיים פרצו ב-10 בפברואר 1355 עקב סכסוך בין תושבים מקומיים לבין שני סטודנטים, וגבו את חייהם של 93 אנשים. אלו היו מהומות סקולסטיקה הקדושה (St Scholastica Day riot), על שום יום חגה של הקדושה שחל בתאריך זה.
בזמן מלחמת האזרחים האנגלית סיפקה אוקספורד מחסה לחצר המלך צ'ארלס; בשנת 1642, עוד לפני שהחלה המלחמה, מיהר המלך לצאת מלונדון ולחמש את צבאו לקראת הקרב. זמן מועט לאחר שעזב את לונדון, כינס המלך את פמלייתו באוקספורד שנהפכה לבסיס הצבאי של המלוכנים, על-אף שבאוקספורד עצמה היה כוח לא קטן שתמך בפרלמנטרים. לאחר מצור, בשנת 1646, נכנעה אוקספורד לכוחות הפרלמנטרים בהנהגת תומאס פיירפקס.
מאוחר יותר אירחה אוקספורד את חצר המלך צ'ארלס השני בזמן מגפת לונדון הגדולה (1665–1666). כשקרב לעיר תחום פגיעת המגפה, נאלץ המלך באי-רצון להתפנות מאוקספורד. 
 
בשנת 1790 הסתיימה חפירת תעלת אוקספורד הצרה, בת 130 ק"מ. התעלה יוצאת מאוקספורד, שם היא מתחברת לנהר התמזה, וממשיכה עד לקובנטרי. לאחר השלמתה היוותה התעלה נתיב מעבר חשוב לסחורות ממרכז אנגליה ללונדון. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הונחו מסילות רכבת בין אוקספורד ללונדון.
במהלך המאה ה-20 התפתחה באוקספורד תעשייה ענפה, ובראשה תעשיית המכוניות של ויליאם מוריס - Moris Motor Company.
בשנת 1991 הוקמה באוקספורד אוניברסיטה שנייה, Oxford Brookes University, במקור בית-הספר לאמניות. לאחרונה נבחרה אוניברסיטה זו מספר פעמים ברציפות כאוניברסיטה החדשה הטובה ביותר בבריטניה.

תחבורה

אוקספורד ממוקמת כ-80 קילומטר צפון-מערבית ללונדון, וכ-110 ק"מ דרום-מזרחית לברמינגהם. ישנם מספר כבישים מהירים העוברים בקרבת אוקספורד ומחברים אותה לערים מרכזיות.
ואגיו

ואגיו (ביפנית: 和牛 Wagyū, ‏"פרה יפנית") הוא כל נתח בשר בקר שמקורו מאחד מארבעת זני פרות הנפוצים ביפן.
באזורים מסוימים ביפן, כל נתח ואגיו מכונה לפי שטח הגידול של הפרה כגון בקר מטסוסאקה, בקר קובה (המוכר ביותר), בקר מישימה, בקר אומי ובקר סאנדה. בשנים האחרונות בשר הואגיו הלך ונהיה שמן יותר, שכן הפרות כבר לא מגודלות במרעה פתוח ועוברות תהליך של פיטום לכן בשרן נהיה עבה ושמנוני יותר.

יפן

ישנם ארבעה גזעים של פרות שמקורם ביפן: "יפנית שחורה" (黒毛和種 Kuroge Washu), "מוקאקו וואשו" (和種 Mukaku Washu), "פרה יפנית חומה" (赤毛和種 Akage Washu), ו"פרה יפנית קצרת קרניים" (日本短角和種 Nihon Tankaku Washu).
הפרה היפנית השחורה מהווה 90% מן הבשר הבקר המפוטם במדינה. לגזע זה של פרות יש תת-מינים: טוטורי, טאג'ימה, שימאנה ואוקויאמה. הפרה היפנית החומה (לעיתים מכונה גם כפרה אדומה) מהווה אף היא נתח נכבד משוק הבקר ביפן. הפרה היפנית קצרת הקרניים מהווה רק אחוז אחד מכל נתח שוק בשר הבקר ביפן.
בעבר רווחו דעות שעיסוי הפרות או האבסתן בבירה תגרום להם לגדל בשר רך וטעים יותר. הדעות הללו הוכחו כמיתוסים שקריים לחלוטין.

אוסטרליה

אגודת הואגיו האוסטרלית היא אגודת גידול פרות הואגיו הגדולה ביותר מחוץ ליפן. פרות ואגיו יפניות גזעיות, וכן הכלאות למיניהן, מגודלות באוסטרליה לצריכה בתוך המדינה ולייצוא למספר שווקים מעבר לים כגון טיוואן, סין, הונג קונג, סינגפור, מלזיה, אינדונזיה, בריטניה, צרפת, גרמניה, דנמרק וארצות הברית. פרות הואגיו האוסטרלית מפוטמות בזרעים במשך 300 עד 500 הימים האחרונים עד שחיטתן. לפרות המגודלות בחלקה המערבי של אוסטרליה ניתן יין אדום בתפריט באופן קבוע.

ארצות הברית

בארצות הברית, גזעי הואגיו היפני מוכלא עם גזע האנגוס האמריקאי. לפרות המוכלאות קוראים "בקר קובה בנוסח אמריקאי". ישנן פרות ואגיו גזעיות לחלוטין בארצות הברית והן רשומות וגידולן מפוקח על ידי איגוד הואגיו האמריקאי.

קנדה

גידול פרות ואגיו החל בקנדה בשנת 1991 עת הוקם איגוד הואגיו הקנדי. פרות מגזע זה נמצאות ברפתות באלברטה, אונטריו ובאי הנסיך אדוארד. בשר הפרות מיוצא לארצות הברית, אוסטרליה, ניו זילנד, הוואי ואירופה.

בריטניה

בשנת 2008, פרות ואגיו גזעיות הובאו לצפון יורקשייר ושחיטתן החלה בשנת 2011. מאז שנת 2011 גזע הפרה מגודל גם בסקוטלנד.
איגוד מגדלי גזע הואגיו האנגליה הוקם ביולי 2014.
תל שבע

היסטוריה

היישוב תל שבע הוקם בשנת 1968, כראשון היישובים הבדואים באזור הנגב. 
הקמת היישוב הייתה חלק מתוכנית להקמת שבעה יישובים באזור הנגב למען הבדואים בנגב והם: רהט, תל שבע, כסייפה, לקייה, חורה, שגב שלום וערערה בנגב.

נתונים סטטיסטיים

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בתל שבע 19,748 תושבים (מקום 104 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.1%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לתל שבע דירוג של 1 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 37.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 5,083 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

תל שבע כיום

כיום היישוב מונה 18,076 תושבים כאשר כולם בני דת האסלאם. קרבת באר שבע משפיעה על היישוב בצורה חיובית כי תושביו יכולים להשתמש בתשתית והשירותים של העיר הגדולה - לצורכי לימודים, עבודה, רפואה וכו'.
ניתן להגיע לתל שבע בשני קווי האוטובוס של חברת מטרופולין (תחבורה ציבורית)
בקווים (10 ו-15) מהתחנה המרכזית בבאר שבע בתדירות של אחת לשעה.

תעסוקה

בתל שבע לא קיים אזור תעשייתי, ורמת האבטלה בו גבוהה, ומגיעה לכ-40%. רוב העובדים הם שכירים (3117 שכירים) שרבים מהם עובדים בבאר שבע הסמוכה בתחומים שונים. כמו כן מציעים אזורי התעשייה בנאות חובב, חורה ורהט גם הם אופציות תעסוקתיות לתושבי תל שבע.
משנת 2013 פועל בתל שבע מרכז הכוון תעסוקתי, שנקרא מרכז "ריאן", ומשימתו מתן סל שירותי תעסוקה ואיגום תוכניות מיוחדות, ביסוס תשתית יישובית ואזורית המפתחת את תחום התעסוקה זאת באמצעות מרכזי התעסוקה הפרוסים ביישובי הבדואים בנגב ועוסקים בהכנה לעבודה ופיתוח קריירה בכלל זה רכישת מקצוע (כולל קורסי הכשרה מקצועית פרטני/קבוצתי ושוברים) וקידום להשמה איכותית, קידום יזמות עסקית, פיתוח כלכלי וליווי עסקים קטנים ובינוניים, מתן הכוון לתעסוקה, קריירה השכלה לצעירים ולחיילים משוחררים, הכוונה תעסוקתית ממוקדת לאקדמאים (דגש על השמה בהיי-טק ופיננסים). בניית תוכנית כלכלית משפחתית, סדנאות הכנה לעבודה וכישורים רכים, קורסי אוריינות מחשב, קורסי אנגלית, ExcelHT - שוברים להכשרות ולהסבת אקדמאים, אפיקים- תעסוקת צעירים מודרים בסיכון. עידית- השלמת השכלה ותעסוקה לאימהות צעירות בעלות השכלה נמוכה, אשת חיל - שילוב אימהות בעלות השכלה נמוכה בתעסוקה. נסיעות- השתתפות בנסיעות למקום העבודה ולהכשרות (בהמשך יפורסמו נהלים). סיוע בקשרי מעסיקים ובניית מאגר מעסיקים יישובי, התאמה בין משתתף למקום עבודה מתאים ועוד. שותפים-משרד ראש הממשלה וג'וינט-ישראל.

השכלה ותנאים ביישוב

ישנם מספר בתי ספר ביישוב, שלושה בתי-ספר תיכון-מקיף, שישה בתי ספר יסודיים וכארבעים וחמישה גנים (כולל טרום חובה). ביישוב ישנם סניפים של קופות החולים כללית ומאוחדת, ומתנ"סים עם חוגים רבים ופעילויות. בין תושבי הכפר יש אחוז גדול של בוגרי אוניברסיטאות בארץ ובחול, רופאים, עורכי דין, מהנדסים ומורים .
דוד צבאח

ביוגרפיה

הרב דוד צבאח נולד בשנת 1869 ברבאט שבמרוקו למשפחה רבנית ממוצא ספרדי. אביו היה ר' מסעוד צבאח, שכיהן כדיין ברבאט. 
בצעירותו למד תורה ממספר רבנים ובהם אביו ר' מסעוד ור' יוסף ברדוגו. בשנת 1929 מונה לדיין בעיר אל-ג'דידה ושירת את הקהילה בתפקיד זה במשך עשר שנים. בשנת 1929 היה לדיין בעיר פורט ליוטה (לימים "אל-קניטרה"). לאחר שנתיים חזר לעיר הולדתו רבאט ומונה לדיין ומו"צ על ידי הרב רפאל אנקווה. 
עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 עלה ארצה והתיישב בירושלים. בישראל היה מקורב לרב עוזיאל. 
הרב צבאח כתב מספר חיבורים, מהם הובא לדפוס בקזבלנקה ספרו "שושנים לדוד" (1935) בן שני הכרכים, שו"ת על כל חלקי השולחן ערוך. בין חיבוריו שנשארו בכתב יד ספר שו"ת "מגן דוד" (1949), ספר על הלכות שחיטה וטרפות וספר "שגיון לדוד" העוסק בחידושים בדיני הגיטין. בנוסף חיבר שירה ומספר פיוטים וקינות.
בשנת 2010, קובצו פסיקותיו וחידושיו לספר בשם "שו"ת וחידושי רבי דוד צבאח ובית דינו".
מבצע בורמה

תקציר העלילה

הסרט מתחיל ביומן קולנוע על נסיגת כוחות הברית מבורמה, על פגישת רוזוולט וצ'רצ'יל בקוויבק בה הוחלט על פתיחת המערכה בבורמה וכן נראה גנרל ג'וזף סטילוול עם נאומו המפורסם על התבוסה והבטחתו לחזור ולכבוש את בורמה.
בין הכוחות הפולשים לבורמה נמצאת יחידת הפשיטה 5307 המונה 3,000 לוחמי קומנדו בפיקודו של מייג'ור גנרל פרנק מריל (ג'ף צ'נדלר). הם מתחילים את הפעולה ב-4 בינואר 1944 ומתקדמים כ-200 מילים בתוך ג'ונגל לעיירה וואלאבום אותה הם כובשים לאחר קרב קשה. בראש הכוח נמצאת מחלקתו של סרג'נט סטוקסטון ("סטוק") שמחזיק את אנשיו למרות התנאים הקשים והמחלות שמפילות בהן חללים.
גנרל מריל הולך בראש הלוחמים והדוקטור (אנדרו דוגאן) מעדכן אותו על המצב הקשה של החיילים וגם בודק אותו ומזהירו כי הוא סבל בעבר מהתקף לב שיכול לחזור בגלל המתח אבל מריל מתעלם מאזהרותיו.
הלוחמים העייפים מבקשים לחזור אך למקום מגיע גנרל ג'וזף סטילוול (ג'ון הויוט) ומטיל על היחידה להמשיך לתוך בורמה ולכבוש את צומת הרכבות החשוב שאזוזופ.
הלוחמים העייפים עוברים דרך קשה בתוך ביצות ולמרות עייפותם הם מצליחים לכבוש את צומת הרכבות ומקווים שיינתן להם לנוח.
גנרל סטילוול מבקש ממריל להתקדם לעבר העיר החשובה מיצ'ינה. סטוק מתנגד לרגל מצבם של האנשים ומריל מצליח לשכנע אותם למרות מצבם להמשיך לעבר מיצ'ינה. הם מתחפרים ליד מיצ'ינה ונחשפים להרעשת ארטיליריריה קשה ולמתקפת בנזאי של מאות יפנים אותם הם מצליחים להדוף.
לאחר מכן שרועים כולם מעייפות ומריל לוקה  בהתקף לב ומפונה משם. לנוכח המפקד המפונה, קמים האנשים ובמאמץ אחרון הם כובשים את מיצ'ינה ואז מתפרקת היחידה. מתוך 3,000 לוחמים נשארים רק 100 כשירים.
פובידל

פובידל (בצ'כית: povidla, בפולנית: powidła או 'powidło, בגרמנית: Pflaumenmus) היא מרקחת או ריבה סמיכה העשוייה שזיפים. המרקחת הסמיכה (המכונה בגרמנית "פירה שזיפים") עשויה משזיפים בלבד, בלא תוספת סוכר.
המרקחת נעשית על ידי בישול ארוך (מספר שעות) בטמפרטורה נמוכה של שזיפים בשלים. המרקחת מוכנה לרוב משזיפים הנקטפים בשלהי הסתיו או ראשית החורף, לאחר מספר קרות בהן הטמפרטורות הנמוכות מגבירות את מתיקות הפירות (בדומה ליין קרח).
באוסטריה ובבוהמיה משמשת המרקחת לייצור "עוגת פובידל", למילוי כופתאות מאודות המכונות גרמקנודל, ולמריחה על "בוכטלן" (לחם אופייני למטבח האוסטרי).
יסניץ

היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה ב-1259 ככפר דייגים, אך ייתכן שהתקיימה עוד לפני כן. בשנת 1401 היא כבר מוזכרת כעיר. החל ב-1408 הייתה חלק מנסיכות אנהלט-דסאו.

הקהילה היהודית

הרישום הראשון לקהילה יהודית בעיר הוא מ-1680. מספר יהודי העיר הגיע לשיא בין 1835 ל-1840, אז נמנו בה 165 יהודים. ערב עליית הנאצים לשלטון נמנו בה 29 יהודים בלבד. ב-1744 ו-1796 נוסדו בעיר בית כנסת ותלמוד תורה, וב-1865 הוקם בית כנסת חדש, שהועלה באש בליל הבדולח. בין נובמבר 1942 לאפריל 1943 נשלחו כל חברי הקהילה לטרזיינשטט.

בית הדפוס

בין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור. הספר החשוב והמפורסם ביותר שהודפס שם היה מהדורת מורה נבוכים לרמב"ם עם פירוש האפודי, אשר קרשקש ושם טוב, וכן שני ספרים בעלי חשיבות לתנועת ההשכלה המוקדמת – "נחמד ונעים" לדוד גנז ו"מעשה טוביה" לטוביה הכהן.
בשנת 1717 פתח ישראל בר אברהם, כומר שהתגייר, בית דפוס בעיר קֶטֶן, תחת חסותו של הדוכס ליאופולד  הדפוס הדפיס בשתי שנות קיומו ארבעה ספרים עבריים בלבד. אולם, הרשויות בעיר לא אִפשרו לבית הדפוס לפעול ולכן עקר ישראל ליֶסניץ, שהייתה גם היא תחת חסות הדוכס ליטופולד והציעה תנאים טובים יותר ליהודים. בית הדפוס כלל מחלקה להדפסת ספרים עבריים ומחלקה להדפסת ספרים בלשונות אחרות. בית הדפוס היה פעיל וזכה להצלחה עד שבשנת 1726 עקר ישראל לוואנדסבק (ואנזבעק, Wandsbek, אחת מקהילות אה"ו, כיום שכונה בהמבורג). ב-1738 הקים שלמה פרנקל (אחיו של רב קהילת דסאו, דוד פרנקל) את בית הדפוס מחדש על מנת להדפיס מהדורה מהודרת של משנה תורה לרמב"ם עם פירושים. המשימה מומנה על ידי קהילת דסאו והרבנים דוד פרנקל ואביו, נפתלי הירש. החלק הראשון ראה אור שנה מאוחר יותר, והוקדש ל"שר ליאופולד". שני החלקים הבאים ראו אור במהלך השנתיים שלאחר מכן. ב-1742 הושלם החלק הרביעי, ובאותה שנה נפתח בית דפוס מתחרה בדסאו, שמשך אליו רבים מפועלי הדפוס. עם זאת הצליחו להדפיס בבית הדפוס את מהדורת מורה נבוכים (שהוקדשה ל"אדוננו הדוכס האדיר החסיד המיוחס לעאָפלדוס") ואת ספרו של דוד גנז "נחמד ונעים", מאה שנה לאחר כתיבתו. לאחר מכן נסגר בית הדפוס.
תרפיה בלייזר רך

תֵּרַפְּיָה בלייזר רך (הידועה גם בשם "תרפיה בלייזר קר" או "ביוסטימולציה באמצעות לייזר") היא שיטת טיפול ברפואה אלטרנטיבית (גם ברפואה וטרינרית), בה חושפים את המטופל לאור לייזר בעוצמה נמוכה. השיטה שנויה במחלוקת, ומבוצעים מחקרים בתחום במטרה להבין אם ומתי היא מועילה. מחקרים מסוימים הראו שיש לשיטה השפעה לטווח קצר בהקלה על כאבים שנגרמים מדלקת מפרקים שיגרונית וכדומה. למרות זאת, גורמים רבים מבצעים טיפולים בלייזר למגוון מטרות רפואיות.

היסטוריה

בשנת 1967 ערך הרופא ההונגרי אנדרה מסטר מאוניברסיטת זמלווייס סדרה של ניסויים כדי לבחון את השפעת הלייזר על סרטן העור. הוא מצא שקבוצה של עכברים שגבם גולח וטופלו בלייזר, צימחו שיער מהר יותר מקבוצה מקבילה שלא עברה טיפול.

שימושים

אנשי מקצוע מתחום הרפואה כדוגמת רופאי כאב, מטפלים ורופאי שיניים משתמשים בתרפיית לייזר קר במגוון של דרכים. טיפול בלייזר קר יכול לגרות את כל סוגי התאים כולל שרירים, רצועות, סחוס, עצבים וכדומה. חלק מהמצבים שעשויים להיות מטופלים על ידי לייזר קר כוללים:כאבי מפרקים,כאב גב, תסמונת מנהרת שורש כף היד, כאבי פיברומיאלגיה, כאבי ברכיים, כאבי צוואר ודלקות גידים.
אלפרד ג'ולס אייר

קורות חיים

אייר למד באיטון ושירת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. במובנים רבים אייר היה ממשיכו של ברטראנד ראסל, הגם שאת פרסומו רכש בעיקר עקב פיתוח רעיונותיהם של אחרים ולא בזכות יצירה מקורית. ייתכן שהוא מוכר ביותר בזכות עקרון האימות, ניסיון ליצירת תהליך שיקבע האם למשפט ערך לוגי כלשהו. בתקופות מסוימות לימד והרצה בארצות הברית, בפרט, כיהן כפרופסור אורח בקולג' בארד בסתיו 1987, שם לימד את הקורסים "מור וראסל" ו"רייל ואוסטין". מעט לפני מותו ב-1989 התפרסם עקב חוויית "כמעט מוות" חריגה, שנדמה כי הסיטה אותו מהספקנות הדתית שאפיינה אותו כל חייו. מאידך, ייתכן שרק ניסה לדווח על חווייתו באופן כן, אובייקטיבי ואמפירי.
באלאסט קי

באלאסט קי (באנגלית: Ballast Key) הוא אי באיי הקיז במדינת פלורידה שבארצות הברית. האי הוא הדרומי ביותר באיי הקיז, ומשכך גם הדרומי ביותר בארצות הברית גופא (למעט מדינת הוואי). האי נמצא בתוך שטח שמורת הטבע הלאומית קי וסט אולם מדובר באי פרטי.
האי מרוחק כ-14.5 ק"מ מקי וסט ושטחו כ-105,218 מ"ר.
האי מוזכר בספר "רישיון להרוג" מאת ג'ון גארדנר מסדרת ספרי ג'יימס בונד, ואף צולמה בו סצנה מהסרט שנעשה על בסיס הספר.