הצבא הסורי

היסטוריה

שורשי הצבא הסורי המודרני מגיעים מצבא הלבאנט שהוקם בשנת 1920 על ידי שלטון המנדט הצרפתי בשטחי סוריה ולבנון. כוח זה מנה כ-8,000 חיילים, לרוב לא סדירים, אשר שימשו בעיקר בתפקידי סיוע לכוחות הצרפתיים באזור, קצינים מדרגת סרן ומעלה היו לרוב צרפתים. בשנת 1946, כאשר סוריה קיבלה עצמאות, כוחות אלו הפכו הבסיס לצבא הסורי עם הקמת 'החטיבה הראשונה' אשר הורכבה משני גדודי חיל רגלים וגדוד משוריין אחד. בהמשך הקמו גם חטיבה 2 וחטיבה 3, החטיבות אורגנו לפי שלשת המחוזות שנקבעו בסוריה עם הקמתה; מחוז דרום שמרכזו דמשק, מחוז צפון שמרכזו חלב ומחוז המזרח שמרכזו דיר א-זור.
במאי 1948 הצטרפה סוריה ללחימה כנגד ישראל לצד מדינות ערב נוספות במלחמת העצמאות. מצב הצבא הסורי שנתיים לאחר הקמתו היה קשה, הצבא סבל מבעיות אספקה, אימון, חימוש ומשמעת. עם זאת, במהלך המלחמה הלך הצבא והתרחב לכדי כוח של כ-12,000 חיילים המאורגנים בשלוש חטיבות חיל רגלים וכוח שריון בסדר גודל של גדוד.
כוחות הצבא הסורי פלשו לישראל ב-15 במאי 1948, בעיקר באזור שמדרום לכנרת בעמק הירדן. ב-18 במאי הם כבשו את תחנת המשטרה בצמח ולאחר מספר ימי קרבות כנגד המגינים הישראלים, נפלו גם קיבוץ מסדה וקיבוץ שער הגולן. ב-20 במאי המשיכו הכוחות הסורים מערבה ותקפו את דגניה א' ודגניה ב'. הכוחות הסורים התקדמו בסיוע טנקים והפגזה ארטילרית כנגד המגינים הישראלים. הכוחות הישראלים הצליחו לבלום את ההתקפה ובסיוע אש ארטילרית מאזור פוריה, הביאו לאחר יממה של לחימה את הכוחות הסורים לידי נסיגה מרוב השטחים שנכבשו.
לאחר הכישלון בקרב עמק הירדן, עברו הסורים להתקפות נקודתיות, כאשר הותקפו עין גב בצד המזרחי של הכנרת והמושבה משמר הירדן. הכוחות המגינים בעין גב הצליחו לבלום את ההתקפה, אך משמר הירדן נפלה ב-10 ביוני, תושביה נשבו והיא הוחרבה. המשך הלחימה בין ישראל לסוריה התרכז באזור משמר הירדן שבצד המערבי של נהר הירדן.
סוריה סיימה את המלחמה ללא הישגים משמעותיים והצבא היה זקוק לארגון מחודש, אימונים ושרשרת פיקוד ומטה איכותיים כדי להביא אותו לרמה האזורית. עם זאת, לאחר המלחמה ובמהלך שנות ה-50 וה-60, עברה סוריה סדרה של הפיכות וניסיונות הפיכה שברובם שיחק הצבא תפקיד חשוב; כך היה בהפיכה הצבאית של 1949 ו-1951 כאשר עלה משטר צבאי בהנהגתו של הקולונל אדיב א-שישכלי, עד שנפל בהפיכה נוספת בשנת 1954. משום חוסר היציבות הפוליטית במדינה, בין 1958 ל-1961 למעשה אוחדה סוריה עם מצרים, איחוד שפסק עם הפיכה צבאית נוספת. במרץ 1963 לאחר מספר הפיכות נוספות, עלתה לשלטון מפלגת הבעת' הסורית בהנהגה של מספר קצינים ופקידים אזרחיים, לאחר תקופה של חוסר שקט פנים-מפלגתי, ב-1970 תפס את השלטון שר הביטחון דאז חאפז אל-אסד.
במהלך שנות ה-50 התקרבו סוריה וברית המועצות ונחתמו מספר הסכמי סיוע. בדומה למדינות רבות באזור, בהם מצרים, וכחלק ממדיניות של בניית מדינות "חסות" למען אינטרסים סובייטים באזור, ברית המועצות התקרבה מאוד לסוריה כשהיא מעניקה לה תמיכה דיפלומטית, סיוע צבאי נרחב ותמיכה בתחומים נוספים.

מלחמת ששת הימים

ב-19 השנים שבין מלחמת העצמאות ופרוץ מלחמת ששת הימים ביוני 1967, הצבא הסורי לא השכיל לבצע את השינויים ההכרחיים על מנת להיערך למלחמה הבאה. ערב המלחמה, אורגן הצבא לשלוש 'מג'מועות' (יחידה בעלת מספר חטיבות), יחידות אלו לא היו קבועות ולא תיפקדו עדיין כדיוויזיות. כלל כוחות הצבא מנו חמש חטיבות חיל רגלים, שתי חטיבות שריון, חטיבה ממוכנת, חטיבה להגנת החוף ושש חטיבות חיל רגלים מילואים. בנוסף היו 2–3 רגימנטים של כוחות מיוחדים ו-2 רגימנטים סיור. כלומר סך הכל תשע חטיבות סדירות, שש חטיבות מילואים ו-4–5 רגימנטים קלים.
למרות הגודל הקטן יחסית של הצבא הסורי ערב המלחמה, הושקע רבות בפיתוח של מערכי ביצורים במספר שכבות לאורך הגבול עם ישראל, מהחרמון ועד הירמוך. מבין ביצורים אלו ניתן למנות את המוצבים באזור צפון רמת הגולן והבניאס, בהם תל פאחר ותל עזזיאת; אזור הביצורים במרכז הרמה בית המכס ומצפה גדות; ומוצבי דרום הרמה לאורך מצוקי און והגדה המזרחית של הכנרת.

נפילת ברית המועצות עד שנות ה-2000 (1991-2011)

נפילת ברית המועצות, סיום המלחמה הקרה וכך דעיכה בפטרונותה הצבאית של ברית המועצות, הביאו את הצבא הסורי לבחינה מחודשת של הצבא ואופן הפעלתו. אחד השינויים הגדולים שהוכנסו הוא תורת הלחימה של "הקרב הקרוב", זאת במיוחד נוכח עליונות יכולות התמרון והאש של צה"ל.

שינוי מבנה הצבא במהלך מלחמת האזרחים

בחודשי הפתיחה של מלחמת האזרחים ב-2011-2012, אלפי חיילים סדירים ערקו משורות הצבא הסורי מה שפגע בכוח הלחימה של יחידות סוריות רבות. בנוסף לכל הלחימה הקשה לאורך מלחמת האזרחים הביאה יחידות רבות להתפרקות של ממש, כדוגמת החטיבה העצמאית ה-61 שהתפרקה למעשה תחת לחץ הלחימה כנגד מורדים באזור הגבול הדרומי של רמת הגולן. נכון לאוקטובר 2015 גודל הכוח הסדיר של הצבא הסורי הוערך בכשליש מגודלו לפני הלחימה - בין 80,000 ל-100,000 חיילים
בסוף שנת 2015 החלה רוסיה לשלוח כוחות צבא ואוויר לסיוע כוחות השלטון הסורי, כחלק משיתוף הפעולה בלחימה בסוריה ונוכח חוסר הסדר הפיקודי, לוגיסטי ומבני בכוחות השלטון - הוקמו שני קורפוסים חדשים; הקורפוס הרביעי שאיחד מספר יחידות פרא-צבאיות ושלוש דיוויזיות חדשות שהוקמו (ה-2, ה-6 וה-8); והקורפוס החמישי שאיגד את יחידות המתנדבים ויחידות סיוע ממדינות האזור.