google/wiki40b huggingface dataset:
רמוס קופלר

רמוס קופלר (Remus Koffler;‏ 1902 - 17 באפריל 1954) היה פעיל קומוניסטי מחתרתי ברומניה, שנחשד בבגידה על ידי חבריו, הועמד למשפט יחד עם יתר קבוצת פטרשקנו, נידון לעונש מוות והוצא להורג.
קופלר נולד בגאלאץ, רומניה, במשפחה של סוחר יהודי, אך הוטבל לנצרות קתולית ולמד בבית ספר לותרני. הוא עמד בבחינות הבגרות בציריך, שווייץ ונשלח ללמוד כימיה בברלין, גרמניה, אך שם התוודע לכתבי קרל מרקס והתקרב לקומוניזם. הוא חלה בעגבת ונזקק לטיפולים עד שנת 1948. ב-1920 נישא וב-1925 נולדה לו בת. הוא עבר קורס של הקומינטרן וביצע שליחויות עבור המפלגה. הוא התרועע עם לוקרציו פטרשקנו. ב-1927 עבר לגרמניה, שם, מ-1930, היה חבר במפלגה הקומוניסטית של גרמניה. ב-1932 חזר לרומניה.
מ-1937 עד 1944 עמד בראש הוועד המרכזי הפיננסי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, אחראי למימון המפלגה. בנוסף לדמי החבר של חברי המפלגה, קופלר השיג תרומות של אנשים מבוססים ואפילו עשירים, בעיקר יהודים, דוגמת אמיל קלמנוביץ' או יהודים שהתנצרו, דוגמת מקס אאושניט. ב-1941 הפך לידיד ותומך קרוב של שטפאן פוריש וב-1944 הודח בעקבות הדחתו של פוריש.
קופלר היה מיודד עם חוגו של הפסיכואנליסט אגון וייגל ורעיתו של וייגל, לילי, הייתה המאהבת שלו. מפגשים לא זהירים בין המאהבים הביאו לחשיפת בית בטוח של המפלגה הקומוניסטית, שהשתמשו בו ומעצרה של לילי. קופלר הפעיל קשרים, אחיו (יהודי מומר כמוהו) היה עורך דין מיודד עם הרופא הראשי של הסיגורנצה ובעזרתו הצליח להוציא את אהובתו למפגשים ולהעביר לה חבילות. לילי נידונה לעשר שנות מאסר וזה נחשב לעונש קל וקופלר לא נעצר.
בדצמבר 1949, כשהקומוניסטים שלטו ברומניה, קפלר נעצר, יחד עם קומוניסטים נוספים ונחקר ובהמשך נשפט במסגרת מה שכונה "פרשת פטרשקנו". קופלר עונה בחקירה והודה בכל מיני מעשים כולל היותו סוכן של סיגורנצה, גניבת כספי מפלגה ומעשים מיניים סוטים, אך במשפטו, ב-1954, חזר בו מההודאות. הוא נידון לעונש מוות יחד עם פטרשקנו באשמה שיחד עם פטרשקנו ופוריש ניסו להרוס את המפלגה הקומוניסטית הרומנית בתקופת המחתרת. הוא סירב להגיש בקשת חנינה והיא הוגשה מטעם המדינה ונדחתה - הוצא להורג כעבור עשרה ימים מיום מתן פסק הדין.
זבד מלגשי

תיאור

זהו מין גדול יחסית למשפחתו והוא המין השני בגודלו לאחר הפוסה. משקלו מגיע ל-1.5-2 ק"ג כשאורכו עד 50 ס"מ כשהזנב מגיע לאורך 20 ס"מ. הוא בעל פרווה גדולה חומה ועליה 2 פסים אופקיים מהראש עד הזנב. הרגליים והגחון לבנים והפנים והאוזניים אפורות וארוכות ומשוות לזבד פני שועל. גם צורת הגוף והרגליים הדקות מזכירה מעט שועל והוא חי בעיקר על הקרקע ניזון מיצורים קטנים שונים אותם הוא תוקף ממארב. הוא ניזון מכל חיה קטנה לרבות זיקיות, עכברים, עופות, עקרבים ונבלות.
הוא חי במזרח מדגסקר ביערות, שפלות ויערות טרופיים לחים והוא יכול להימצא מחופי הים להרים בגובה 1,500 מ', אך נמצא בעיקר ביערות באזור פארק הרי אמבר. בשל כריתת היערות בהם חי הוא קרוב לסיכון.
סטרייקר

שירות מבצעי

הסטרייקרים הראשונים נפרשו בעיראק בסוף 2003 ומהר מאוד התגלו כפגיעים מדי לרקטות נ"ט שירו החמושים העיראקים ובפרט ל-RPG-7 הוותיק, אשר בראשו מותקן רש"ק מטען חלול חודר שריון (HEAT). כתוצאה מכך, הוצאו רכבי סטרייקר רבים משירות עד שהותקן עליהם מיגון "כלוב" - מעטפת של סורגי פלדה המקיפה את הכלי במטרה להגן כנגד רש"ק מטען חלול (בעגה של החיילים האמריקנים נקרא המיגון "קרינולינה", Slat armor או Catcher's Mask על שום דמיונו למסכה של התופס בבייסבול). הכלוב גורם למטעני חלול להתפוצץ במגע איתו ובמרחק מה מדפנות הרכב ובכך מפחית את יעילותם (שכן דרך הפעולה של מטען חלול מחייבת פגיעה במיגון העיקרי). התקנת מיגון זה הפחיתה את האבדות של צוותי הסטרייקרים מרקטות נ"ט, אך הסטרייקר עדיין נחשב לרכב פגיע עם מיגון לא מספק, בפרט כנגד מטעני צד ומטעני גחון. למרות חסרונות אלה, הסטרייקר זכה לביקורות חיוביות מהחיילים ששירתו עליו, ונחשב לעמיד יותר מאשר מכלי רכב אחרים, כגון ה-HMMWV שמיגונם קל יותר.
אולריקה מייפארת

ביוגרפיה

מייפארת נולדה בפרנקפורט. כבר בשנת 1971 בהיותה בת 15 זכתה מייפארת במדליית כסף באליפות גרמניה המערבית בקפיצה לגובה. 
במבחנים לאולימפיאדת מינכן (1972) סיימה מייפארת במקום שלישי והצטרפה לניבחרת. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בהיותה רק בת ה-16 לאחר שהשוותה את השיא העולמי, 1.92 מטר, לפני יורדנקה בלגובה מבולגריה (1.88 מטר) ושיאנית העולם אילונה גוזנבאוואר מאוסטריה (1.85 מטר).
לאחר ניצחון זה מייפארת קפאה על שמריה ולא הצליחה להתקדם ולהגיע לשיאה האישי במשך שנים רבות, עד שנת 1978, ולא הצליחה לזכות בשום תואר כלשהו.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 סיימה מייפארת במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.83 מטר. המנצחת הייתה רוזמרי אקרמן ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 1.95 מטר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה מייפארת במקום 22 בלבד בתוצאה חלשה עבורה של 1.78 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה. המנצחת הייתה שיאנית העולם אקרמן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1.93 מטר. 
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 סיימה מייפארת במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר. המנצחת הייתה שרה סימיוני מאיטליה שקבעה שיא עולם חדש של 2.01 מטר.
בגלל החרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) היא לא השתתפה בה.

הקאמבק

הקאמבק של מייפארת החל בשנת 1982. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילנו, איטליה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.99 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון שנערכה בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 2.02 מטר, לפני טמרה ביקובה מברית המועצות (1.97 מטר) והאלופה האולימפית סימיוני (1.97 מטר). 
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה מייפארת במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.99 מטר, אחרי ביקובה (2.01 מטר) ולפני לואיז רייטר מארצות הברית (1.95 מטר)
בתחרות שנערכה בלונדון, בריטניה ב-21 באוגוסט אותה שנה קבעה מייפארת בצוותא עם ביקובה שיא עולם חדש של 2.02 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 ימים בלבד עד שביקובה שיפרה אותו והעמידה אותו על 2.04 מטר, בתחרות בפיזה, איטליה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה זכתה מייפארת במדליית זהב בתוצאה של 1.95 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה מייפארת במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 2.02 מטר, 12 שנים לאחר הזכייה הקודמת שלה במינכן 1972, לפני האלופה האולימפית היוצאת סימיוני (2.00 מטר) וג'וני הנטלי מארצות הברית (1.97 מטר) ובכך הייתה לאלופה האולימפית המבוגרת ביותר שניצחה מקצוע זה עד אז.
מוזיאון ידידי ישראל

פעילות

המוזיאון פתח את שעריו לציבור בספטמבר 2015 והוא מוזיאון אינטראקטיבי, ראשון מסוגו בארץ. המוזיאון מציג ב-16 שפות. מאחורי הקמת המוזיאון עומד ארגון נוצרי אמריקאי בהנהגתו של הסופר והפעיל האוונגליסט ד"ר מייק אוונס. מימון המוזיאון מגיע מכ-7,000 תורמים ברחבי העולם. 
המוזיאון מספר את סיפורי גבורת ידידי ישראל הלא יהודים לדורותיהם שסייעו ליהודים ותמכו בציונות ועמדו לצד היהודים לאורך ההיסטוריה עד הקמת מדינת ישראל למשל צ'רצ'יל, הארי טרומן, ג'ורג' בוש הכומר וחוקר התנך. 
המוזיאון משתרע על ארבע קומות, כאשר כל קומה מציגה תצוגה אחרת על ידידי ישראל לאורך ההיסטוריה, החל מהמאה ה-19, בימי המנדט הבריטי, השואה והקמת מדינת ישראל. 
היו"ר הבינלאומי של המוזיאון היה נשיאה לשעבר של מדינת ישראל שמעון פרס. כראש חבר הנאמנים מכהן יוסי פלד, והוא מורכב ממספר חברים, בהם דן חלוץ, קובי אשרת ועוד.

תערוכות

במוזיאון מיצגים המשלבים אלמנטים טכנולוגיים ייחודיים כגון תלת מימד, מסכי מגע, ומערכות אור קוליות. בעבודה על המיצגים השונים השתתפו למעלה מ-150 אמנים ישראלים. 
במוזיאון מספר תערוכות, המרכיבות את המיצג הכולל הקרוי "הנני". במוזיאון ישנם שבעה מיצגים הרצים על פני תקופות שונות בהיסטוריה, החל מתקופת התנ"ך ועד הקמת מדינת ישראל. כל מיצג מציג מספר דמויות שונות שתמכו ביהודים והיו שותפים לחזון של בנימין זאב הרצל למדינת היהודים ואשר הניח את היסודות להקמת מדינת ישראל. 
ככלל, מתארים מיצגי המוזיאון את תרומתם של ידידי ישראל דוגמת: נשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן, ראש ממשלת בריטניה לשעבר וינסטון צ'רצ'יל, אורד וינגייט, וכן חסידי אומות העולם  דוגמת אוסקר שינדלר, ראול ולנברג ומשפחת טן בום, אשר סיכנו את חייהם וחיי משפחותיהם, למען הצלת יהודים שנרדפו ברחבי העולם.
Dontnod Entertainment

היסטוריה

החברה נוסדה על ידי הרווה בונין, אלקסי בריקלוט, אלין דמסיאו, אוסקר גיולברט וג'אן-מקסים מוריס ביחד עם מספר עובדים לשעבר של Criterion Games, יוביסופט ו-Electronic Arts ביוני 2008.
המשחק הראשון שפותח על ידי החברה הוא Remember Me שזכה לביקורות ומכירות בינוניות. ב-31 בינואר 2014, כלי התקשורת ואתרי האינטרנט הצרפתיים דיווחו ש-Dontnod הגישה בקשה לפשיטת רגל עקב המכירות המעטות של Remember Me.‏ Dontnod הגיבה לדיווחים בכך שהיא הסבירה כי המפתח היה בתהליך של "התארגנות שיפוטית". החברה פנתה למימון ציבורי כדי לממן קניין רוחני חדש בשם "מה אם?" (What If?) כתוצאה מכך.
ב-5 ביוני 2014, החברה הכריזה כי היא עובדת על משחק חדש שיופץ דיגיטלית על ידי Square Enix. שמו של המשחק הוכרז לאחר מכן והוא נקרא Life Is Strange ותאריך יציאתו נקבע ל-2015. התברר לאחר מכן ש-What If היה שם הקוד למשחק שניתן לו בתחילת הפיתוח. נכון לנובמבר 2014, הסטודיו עובד על כותר שלישי, משחק תפקידים בשם Vampyr. כמו כן, קיים פרויקט נוסף בפיתוח שעדיין לא הוכרז. 
אחד ממייסדי החברה והמנכ"ל שלה, אוסקר גיולברט, אמר באפריל 2016 כי החברה השליכה את השאיפה לפתח משחקי טריפל A ובמקום זאת להתרכז הפיתוח משחקים עצמאיים.
ניקולא הראשון, דוכס לורן

ביוגרפיה

ניקולא נולד ב-יולי 1448 בננסי, לז'אן השני, דוכס לורן ולמארי דה בורבון, בתו של שארל הראשון, דוכס בורבון. בשנת 1470 מת אביו, וניקולא ירש את נחלתו ותאריו.
ניקולא היה מאורס לאן מצרפת, בתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, אולם הוא לא התחתן איתה לבסוף, והייתה לו רק בת לא חוקית אחת, מרגריט. ב-27 ביולי 1473 מת ניקולא בננסי, והועלו טענות שהורעל בידי סוכניו של לואי האחד עשר, ודודתו יולנדה, דוכסית לורן ובנה רנה השני, דוכס לורן ירשו את נחלתו ותאריו.
קטרינה סרבוטניק

קריירה

סרבוטניק זכתה עד היום ב-10 תוארי יחידות (4 WTA ו-6 ITF) וב-46 תוארי זוגות (27 WTA ו-19 ITF).
סרבוטניק זכתה ב-6 תוארי גראנד סלאם בזוגות (1 בזוגות נשים ו-5 בזוגות מעורבים). בשנת 2011 היא זכתה בטורניר וימבלדון בטורניר לזוגות נשים. 5 תארים בטורניר לזוגות מעורבים באליפות צרפת הפתוחה (1999, 2006 ו-2010), באליפות ארצות הברית הפתוחה (2003) ובאליפות אוסטרליה הפתוחה (2011). 
סרבוטניק שיחקה בנבחרת סלובניה בין השנים 1997 ו-2011. מאזנה עומד על 32 ניצחונות (19 במשחקי יחידות ו-13 במשחקי זוגות) ו-19 הפסדים (12 במשחקי יחידות ו-7 במשחקי זוגות).
מלייט

גאוגרפיה

מלייט הוא אי עשוי אבן גיר ודולומיט (מינרל), שטחו 98.01 קמ"ר, ואורך חופיו 135 ק"מ. האי ארוך וצר - אורכו 37 ק"מ ורוחבו כ-3 ק"מ בממוצע. האי שוכן מדרום לחצי האי פליישץ ומצר מלייט מפריד ביניהם. בחלקו הצפון-מערבי של האי, שוכן "האגם הגדול" (Veliko jezero) שהינו למעשה שלוחה של הים האדריאטי המחובר אליו בתעלת סולינה (Soline). התעלה נחפרה על ידי הנזירים הבנדיקטינים שהתגוררו באי. במרכזו של האגם הגדול אי קטן ועליו ניצב מנזר בנדיקטיני ובו כנסייה על שם מריה הקדושה. מערבית לאגם הגדול שוכן "האגם הקטן" (Malo jezero) המחובר אליו בתעלה שאורכה כ-30 מטר. בעקבות חיבורו של האגם הגדול אל הים, מושפעים שני האגמים ממשטר גאות ומימיהם מלוחים. מעשה נוסף של הנזירים אשר השפיע על המערכת האקולוגית של האי היה הבאת נמיות כדי לחסל את הנחשים ששרצו בו. הנמיות אכן חיסלו את הנחשים, ואחר כך השמידו מיני ציפורים רבים.

היסטוריה

תושביו הראשונים הידועים של האי היו האילירים, והוא "התגלה" על ידי היוונים אשר כינוהו מליטה (ביוונית Μέλι - "דבש") בשל הדבורים הרבות באי. בשנת 35 לפנה"ס נכבש האי על ידי הרומאים ועם חלוקתה של האימפריה הרומית, נותר בשליטת האימפריה הביזנטית. במאה ה-7 הושפע האי, כמו כל דאלמטיה, מהגעת השבטים הסלאבים. האי ניתן לנזירים בנדיקטינים מפוליה בשנת 1151, והנסיך הסרבי דסה (Desa) הקים עבורם את כנסיית מריה הקדושה על האי שבאגם הגדול בסוף המאה ה-12. האפיפיור אינוצנטוס ה-3 קידש את הכנסייה עם סיום הקמתה ב-1198. האי סופח באופן רשמי לרפובליקה של רגוזה (דוברובניק) ב-1410, ולמנזר באי נודעה חשיבות אזורית רבה, אך זו ירדה במאה ה-18 כאשר מרכז הקהילה הבנדיקטינית עבר לדוברובניק השכנה. ב-1809 נזנח המנזר והמבנה שימש כמשרד היערנות המקומי וכמלון החל מ-1960. בשנת 1998 הוא הוחזר לרשות הכנסייה. בשנת 1960 הוכרז חלקו המערבי של האי כפארק לאומי. הכרזה זו הביאה להגברת זרם המטיילים לאי, אך התשתית התיירותית לא התפתחה באופן מיוחד (באי רק מלון אחד), ותיירים רבים פוקדים את האי במסגרת טיולי יום מדוברובניק או מקורצ'ולה הסמוכות.

אגדה

בשמו של האי נקשרו שני יורדי ים מפורסמים - אודיסאוס והשליח פאולוס הקדוש. לפי האגדה מצא הראשון מפלט במערה באי הקרויה על שמו, לאחר שספינתו נטרפה. במערה פגש אודיסאוס את הנימפה קליפסו, בתו של אל הים פוסידון ונשאר בחברתה שבע שנים. המלון היחיד באי קרוי על שמו של אודיסאוס. 
לפי פרק כ"ח במעשי השליחים פקד פאולוס הקדוש את "מליטה" בשנת 60 לאחר שספינתו נטרפה עת היה בדרכו לרומא. עם זאת, גם האי מלטה טוען כי הוא "מליטה" הנזכרת בברית החדשה. בשני האיים גם יחד קיים מפרץ על שמו של פאולוס.
פרנק קסייה

קריירת מועדונים

קסייה גדל במחלקת הנוער של סטלה קלוב מחוף השנהב, ובעונת 2014/2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בחודש ינואר 2015 חתם קסייה באטלנטה מהסרייה א', ולקראת עונת 2015/2016 הושאל לצ'זנה מהסרייה ב' למשך עונה אחת. ב-19 בספטמבר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בניצחון 3-1 על אסקולי במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-31 באוקטובר הבקיע קסייה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-75 בניצחון 2-0 על וירטוס לנצ'יאנו במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בסך הכל ערך קסייה 37 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
לקראת עונת 2016/2017 חזר קסייה לשחק באטלנטה. ב-13 באוגוסט 2016 ערך קסייה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע את השער השלישי בניצחון 3-0 על קרמונסה במסגרת הקופה איטליה. ב-21 באוגוסט ערך קסייה את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כששיחק 90 דקות והבקיע צמד שערים בהפסד 4-3 ללאציו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-2 ביוני 2017, הצטרף קסייה למילאן בעסקת השאלה לשנתיים עם התחייבות לרכישה.

קריירה בינלאומית

ב-6 בספטמבר 2014 ערך קסייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 על נבחרת סיירה לאון במשחק ידידות.
רפי הר-לב

קורות חייו

הר-לב נולד בנתניה ועבר בילדותו לתל אביב שם גר עד גיוסו לצה"ל. 
ב-1952 התגייס לצה"ל והוא בוגר קורס טיס מס' 13 של חיל האוויר. במרץ 1959 מונה הר-לב לתפקיד מפקד טייסת 113, טייסת קא"ם (קורס אימון מבצעי), והיה הטייס הצעיר ביותר שנשא בתפקיד זה עד היום. במאי 1959 זכה לצל"ש מראש מחלקת אוויר על פעילויות שביצע כטייס קרב. פיקד על טיסת מיסטרים בתל נוף. בשנת 1961 יצא עם משלחת גדנ"ע אויר לארצות הברית. בשנים 1963 עד 1965 שירת כמפקד טייסת 119 שהפעילה מטוסי מיראז' 3. בשנת 1966 מונה לראש ענף מבצעים במטה חיל האוויר וכיהן בתפקיד עד 1969. הוא מילא תפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים וניהל מבור השליטה של החיל את מבצע מוקד להשמדת חיילות האוויר הערביים. לאחר המלחמה מונה כמינוי זמני, לעוזר ראש להק אוויר למבצעים בדרגת אלוף-משנה, יצא ללימודים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית. ביוני 1970 התמנה למפקד בסיס חצור ובאפריל 1973 מונה לראש להק המודיעין, תפקיד בו כיהן במלחמת יום הכיפורים. בקיץ 1975 מונה לראש להק אוויר.
ב-1977 השתחרר הר-לב והתמנה לתפקיד משנה למנכ"ל אל על ולאחר התפטרות מוטי הוד ביולי 1979, מנכ"ל בפועל. לאחר שנתיים וחצי עזב לאחר שלא קיבל מינוי של קבע כמנכ"ל החברה ופנה לעסקים פרטיים, כיועץ בתחום התעופה ושותף בסוכנות נסיעות. ב-1982, כשאל על החלה לעבוד תחת כונס נכסים, מונה הר-לב למנכ"ל החברה, תפקיד בו שימש עד 1996. בתקופתו החברה החלה להרוויח והתרחבה באופן משמעותי.
לאחר שעזב את אל על פנה שוב לעסקים פרטיים, בין השאר נכנס כשותף בחברת התעופה אירואל. באוקטובר 2005 מונה על ידי נאמן ארקיע ליו"ר ומנכ"ל החברה, וקידם את מכירתה לידי האחים נקש. בקיץ 2008 עזב את ארקיע והחל לעבוד כיועץ מיוחד לחברת אל על.
הר-לב היה המנכ"ל הראשון של מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל.
רפי הרלב נישא לשרה ב-1956 ולזוג נולדו שלושה ילדים. נפטר במאי 2010 לאחר שחלה במחלת הסרטן. בשנת 2014 חברת ארקיע כינתה מטוס (רישום 4X-EMB) על שמו.
WebM

WebM הוא פורמט מכל המשמש בעיקר להעברת וידאו באינטרנט. WebM הוא גרסה מנוונת של פורמט המכל מטרוסקה. הקול יכול להיות רק בקידוד וורביס והווידאו יכול להיות רק בקידוד VP8 או VP9. השם Webm משמש הן לפורמט והן למימוש הסטנדרטי שלו, שהוא תוכנה חופשית (המופצת ברישיון BSD).
הפורמט פותח על ידי חברת גוגל שנזקקה לחלופה חינמית לMPEG-4. מקודד הקול וורביס ופורמט המכל מטרוסקה היו כבר קיימים. גוגל קנתה את חברת ON2 אשר פיתחה מספר מקודדי וידאו (לדוגמה: VP2 שממנו התחיל פיתוח מקודד הווידאו תאורה) ושחררה את מקודד הווידאו VP8.
מבין הדפדפנים הנפוצים כרומיום/כרום, פיירפוקס ואופרה יודעים להציג סרטי WebM ואילו אינטרנט אקספלורר וספארי דורשים תוסף חיצוני להצגת הסרטים.

מפרט

לפי המפרט קובץ WebM הוא סוג של קובץ מטרוסקה. כמו קובץ מטרוסקה גם הוא מתחיל בכותרת EMBL עם ארבעה בתים שמכילים [1A][45][DF][A3]. להבדיל מקובץ מטרוסקה רגיל, ערכו של שדה ב־DocType בכותרת הוא "WebM" במקום "matroska".
מקודד הווידאו חייב להיות VP8 ומקודד הקול חייב להיות וורביס. תמיכה בכותרות לא הייתה במפרט המקורי, אולם בהמשך נוספה תמיכה בכותרות בפורמט WebVTT. יש לציין שהדרישה לשימוש במקודדים VP8 ווורביס מופיעה במפרט כ־"SHOULD" ולא כ־"MUST". בהמשך המסמך יש התייחסות מפורשת לכך שיש להתייחס ל־SHOULD בהמשך המסמך כאל MUST. יש גם דרישה לכך שכמה חלקים של המסמך שמוגדרים כאופציונליים במפרט של מטרוסקה יהיו תמיד בקובץ WebM. לדוגמה: האלמנט Cues, שמכיל מידע על נקודות שונות בסרט ומאפשר גישה ישירה מהירה יותר אליהם ללא הורדת כל הסרט עד לשם. השינויים הללו מבטיחים ניגון יעיל יותר של קובץ שמורד מהאינטרנט (לדוגמה: מיוטיוב).

היסטוריה

חברת On2 פיתחה מספר מקודדי וידאו. המקודד VP8 פורסם על ידה בספטמבר 2008. בפברואר 2010 רכשה גוגל את חברת On2.
ב־19 במאי 2010 (במהלך כנס Google I/O)הודיעה גוגל על תקן WebM ועל שחרור המקודד VP8. גוגל העניקה גם רישיון שימוש לא מוגבל למספר פטנטים שברשותה אשר נדרשים למימוש VP8. לאחר חודש היא תיקנה את הרישיון למימוש של libvpx, המימוש של VP8, כדי להסיר בעיה טכנית שגרמה למימוש לא להיות חופשי.
למרות הבטחתה של גוגל עלו טענות ש־WebM (בעיקר VP8. שני חלקיו האחרים היו כבר יותר ותיקים ומוכרים]) מפר פטנטים. MPEG LA (מלכ"ר המאגד חברות בעלות פטנטים בתחום המולטימדיה) הודיע שהוא מתכוון להקים מאגר פטנטים שיהיו נדרשים למימוש VP8. ב־7 במרץ 2012 הכריזו גוגל ו־MPEG LA על הסכם רישוי פטנטים שמעניק לגוגל את הזכות להרשות שימוש בפטנטים של מספר חברות MPEG LA הנדרשים לשימוש במקודד VP8. MPEG LA לא פרסמה עדיין אף מספר פטנט אשר דרוש למימוש VP8 ושאינו בבעלות גוגל].
סקווים

תפוצה

התפוצה הטבעית והעיקרית של עצי "סקוויה ענקית" היא במורדות רכס סיירה נבדה במדינת קליפורניה בארצות הברית וריכוזם העיקרי בפארקים לאומיים וביערות לאומיים המשמרים אותם שהחשובים בהם הם: הפארק הלאומי סקוויה שבחורשת "היער הענק" שבשטחו הריכוז הגבוה ביותר של הפרטים הגדולים ביותר, הפארק הלאומי קינגס קניון הצמוד לפארק הלאומי סקוויה שבו נמצאת "החורשה הגדולה ביותר של עצי סקוויה ענקית" המכונה "חורשת הר הרדווד" ובה 15,800 עצים, הפארק הלאומי יוסמיטי שבו שלוש חורשות של עצי "סקוויה ענקית", היער הלאומי סקוויה שבו כ-41 חורשות במלואן או בחלקן והן למעלה ממחצית חורשות הסקוויה הענקית, היער הלאומי אינְיוֹ, היער הלאומי סיירה והיער הלאומי סטניסלאוס.
התפוצה הטבעית והעיקרית של עצי "סקוויה נאה" היא בצפון אזור החוף שבמערב קליפורניה והריכוזים החשובים הם הפארק הלאומי והפארקים המדינתיים רדווד שבו ארבעה מחמשת עצי "סקוויה נאה" הגבוהים ביותר וכן מרבית עצי "הסקוויה הנאה" הגדולים ביותר כולל תשעה מהעשרה הגדולים ביותר, הפארק המדינתי רדווד המבולדט שבו לפחות למעלה מ-500 עצים מתוך לפחות מעל 600 הגבוהים מעל 100 מטרים ו-23 מתוך 38 העצים הגבוהים מ-110 מטרים, "השמורה המדינתית יער מונטגומרי" (Montgomery Woods State Reserve) שבה שלושה מהעצים הגבוהים מ-110 מטרים, ו"מצבת הזיכרון הלאומית יער מיור" (Muir Woods National Monument) הנמצאת 19 ק"מ מצפון לסן פרנסיסקו ונקראת על שמו של ג'ון מְיוּר, בוטנאי, אקולוג וממייסדי התנועות לשימור המגוון הביולוגי ולהגנה מהתערבות האדם בטבע הפראי, שהציל את העצים מהמשך כריתה מסיבית, לאחר שנכרתו רבים מעצי הסקוויה שהיו מצויים בקליפורניה. 
הסוג השלישי של עצי סקוויה, המטסקוויה, גדל בסין.
צוקר, אברהמס וצוקר

צוקר, אברהמס וצוקר (או: האחים צוקר; באנגלית: Zucker, Abrahams and Zucker או ZAZ) הם שלישיית יוצרי קומדיות קולנועיות אמריקאים-יהודיים, המתמחים בסרטי פרודיה. הרכב השלישייה: ג'ים אברהמס (נולד ב-10 במאי 1944), והאחים דייוויד צוקר (נולד ב-16 באוקטובר 1947) וג'רי צוקר (נולד ב-11 במרץ 1950).

ביוגרפיה

עבודתם המשותפת של השלושה החלה בזמן שגדלו יחד במילווקי, ויסקונסין. במקביל ללימודיהם באוניברסיטה, השלושה הקימו קבוצת תיאטרון בשם "קנטאקי פרייד ת'יאטר" (Kentucky Fried Theatre), בה רכשו את המיומנויות הקומיות שלהם, אשר הובילו אותם לכתיבת, הפקת ובימוי סרטם הראשון "סרט מטוגן" בשנת 1977. הפריצה הגדולה של השלושה הגיעה בשנת 1980, כאשר יצא לאקנים סרטם "טיסה נעימה", אשר זכה להצלחה כלכלית. השלושה המשיכו לשתף פעולה לאחר מכן, בסרטים "סודי ביותר!", "חטיפה נעימה" וסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק". כל הפרויקטים שלהם הסתמכו בכבדות על פרודיות, בדיחות חזותיות ושבירת הקיר הרביעי, כאשר רבים מהם הפכו לסרטי פולחן.
בין השחקנים השונים, אשר הצוות נהג לשתף איתם פעולה שוב ושוב, ניתן למנות את: לזלי נילסן, לויד ברידג'ס, רוברט סטאק, רואן אטקינסון, וופי גולדברג, צ'רלי שין, ואנה פאריס.
תרופות נוגדות יתר לחץ דם

טיפול תרופתי במצבי חירום

יתר לחץ דם מליגננטי (Malignant hypertension) מוגדר כתסמונת שבה יש עלייה פתאומית בלחץ דם אצל מטופל הסובל מיתר לחץ דם, או מטופל ללא רקע ידוע של יתר לחץ דם, המציגים עלייה גבוהה בלחץ הדם. הרמה האבסולוטית של לחץ הדם עצמו פחות משמעותית למול מידת העלייה בלחץ הדם. התסמונת מקושרת עם רטינותיה פרוגרסיבית (דימומים, פפילאדמה, ספאזם עורקי ואקסודטים בכלי הדם שברשתית), הידרדרות התפקוד הכלייתי עם פרוטאינוריה, אנמיה המוליטית מיקרואנגיופתית ואנצפלופתיה.
הטיפול במקרה כזה צריך לכלול הורדה של לחץ הדם, אולם לא בצורה אגרסיבית מדי, על מנת לשמר את זרימת הדם למוח ולמנוע איסכמיה או אף אירוע מוחי. על כן, המטרה הטיפולית אצל חולים המציגים תמונה של יתר לחץ דם מליגננטי עם אנצפלופתיה, היא הורדת לחץ הדם הממוצע בלא יותר מ-25% בתוך דקות ועד שעתיים, או הורדת לחץ הדם לרמות של 160/100-110. ניתן לעשות זאת באמצעות ניטרופרוסיד בעירוי תוך-ורידי, המשמש מרחיב קצר טווח, כאשר טיפול בלבטולול ובנירקדיפין מקובל גם הוא. אם אין אנצפלופתיה או אירוע חירום אחר, מקובל להוריד יתר לחץ דם על פני זמן ארוך יותר (שעות ולא דקות). לצורך זה ניתן לתת תרופות קצרות טווח כגון קפטופריל, קלונידין או לבטולול.
כתובות על גלוסקמאות

כתובות על גלוסקמאות הן כתובות שנחרתו או נצבעו בצבע על גלוסקמאות - תיבות אבן קטנות ששימשו לקבורה משנית. בחלקה השני של המאה ה-1 לפנה"ס ובמאה ה-1 הייתה נהוגה בירושלים וביהודה שיטת קבורה ייחודית שנקראה ליקוט עצמות. בשיטה זו, לאחר כשנה אחרי הקבורה הראשונית של הנפטר, שנעשתה בכוך החצוב במערת הקברים, הועברו עצמותיו לגלוסקמא, שגם היא נותרה בתוך מערת הקברים. על גבי תיבת האבן הוספה כתובת. מרבית הכתובות הן קצרות מאוד, בארמית (הרוב) או בעברית, שתיהן בכתב הרווח באותה תקופה (הכתב המרובע, המכונה בפי הפלאוגרפים בשם 'כתב יהודי'), ו/ או ביוונית.

כתובות עבריות וארמיות

כתובת קצרות המביאות את שם הנפטר, וזיקות משפחתיות שלו (בר, ברה, אנתת (=אשת), אב, אבינו, וכדומה). מאחר שהייחוסים המשפחתיים ניתנים בעיקר בארמית (בר לעומת בן, ברת לעומת בת, אתת או אנתת לעומת אשת) ניתן להסיק שהלשון היומיומית המדוברת בירושלים הייתה בעיקר ארמית. מרבית הכתובות לא נחקקו על ידי אומנים, אלא בידי בני משפחה יודעי קרוא וכתוב, ולפיכך צורת הכתב היא לעיתים בלתי מוקפדת, ושונה מאוד מכתב סופרים בן התקופה. מאחר שאת מרבית הכתובות שוב לא ניתן היה לקרוא לאחר שהגלוסקמה עם העצמות שבתוכה נתחבו בחזרה לכוך הצר, ולא נראו יותר, הרי ברור למדי שהכתובות לא נועדו לזיהוי על ידי בני המשפחה בזמן מאוחר יותר.

כתובות של שמות

להלן מבחר מייצג של כתובות על גלוסקמאות בצירוף מספר הגלוסקמה כפי שהיא מופיעה בקורפוס הגלוסקמאות של לוי יצחק רחמני:
9. ישוע בר יהוסף; 12. אבונה שמעון סבא, יהוסף ברה; 13. שלום אשת אלעזר; 15. יועזר (בר י)הוסף; 16. יהוסף, יהוסף בר שמעון; 17. הלעזר בן שת; 18. שמעון בר אלכסא; 20. אלעזר; 22. יהוסף; 23. שלום; 24. שלום אשת יהודה, שלום אתת יהודה; 26. שלמציון ברה שמעון; 27. שלון בת ליעזר; 31. מרים, יחנה; 35. יהודה שפירא; 38. הושע בר שמוען; 41. שמעון בוטון; 42. מתתיה; 44. גרידא; 57. יהודה בר יהוחנן בר יתרא; 61. שמעון בר יני שת; 63. יהושע; 66. שלם; 67. מרתא ברת חנניה; 68.יהונתן; 71. אמא שלמציון, שלמציון אמנה; 72. מתתיה;  73. שלם ומתתיה ברה, אתת מתיה וברה; 74. אנתת אלעזר; 75. בני אלעזר; 76. בן יחנן; 77. דוסתס; 82. מרים, עזריה; 83. יהוסף; 86. אפיחס בת אתנגרש; 87. חניה (א)בר אלכשה; 88. עזרא, ועוד.  
מאחר שמספר הגלוסקמאות נושאי השמות שהתגלו עד היום הוא ניכר, הרי שהן תורמות מידע חשוב על השמות הפרטיים שהיו בשימוש באותה תקופה. שמות הגברים השכיחים ביותר הם: שמעון, יהוסף, יהודה, יהוחנן ואלעזר; ואילו שמות הנשים הנפוצים ביותר הם: מרים או מריה, שלום ושלומציון.
יהודית בובר אגסי

יהודית בּוּבֶּר אגסי (17 ביוני 1924 – 15 ביולי 2018) הייתה פרופסור לסוציולוגיה ומומחית למעמד האישה.

ביוגרפיה

נולדה בגרמניה לרפאל בובר, בנו של מרטין בובר. בשנת 1938 עלתה ארצה עם משפחתה. בשנות הארבעים למדה היסטוריה, סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטה העברית. בעת לימודיה הכירה את הפילוסוף יוסף אגסי.
באותה תקופה הצטרפה לקבוצה פוליטית-מרקסיסטית, שעם חבריה נמנו יוסף אגסי, אליעזר פרמינגר ושמואל אטינגר (לימים פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית). כעבור זמן ההתלהבות מהרעיון המרקסיסטי הלכה והצטננה, וחברי הקבוצה החליטו לפרקה מרצון.
בשנת 1949 נישאה ליוסף אגסי, והשניים התגוררו בירושלים. היא המשיכה בלימודיה וקיבלה תואר מוסמך בהיסטוריה, סוציולוגיה וחינוך. בשנות החמישים נסעה עם בעלה ללונדון להמשך לימודיהם, שם השלימה עבודת דוקטורט בסוציולוגיה.
אגסי שימשה מרצה באוניברסיטאות בישראל ובשאר העולם. עיקר עיסוקה במעמד האישה ובסוציולוגיה של עבודת נשים. היא פרסמה עשרות מאמרים בנושא. בין השאר, היא מנתחת את אפליית הנשים בשוק העבודה ובפוליטיקה ומציעה דרכים לשינוי. בנוסף היא פרסמה ספר מקיף על נשים בתקופת השואה.
בשנת 2008 הצטרפה יחד עם בעלה לקבוצת אזרחים ישראלים בראשות פרופ' עוזי אורנן שהגישה עתירה לבית המשפט בדרישה לשנות את רישום הלאום בתעודת הזהות מ"יהודי" ל"ישראלי". בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את העתירה על הסף וטען כי הסוגיה "אינה שפיטה".
הוצבה במקומות סמליים, 99 ו-103, ברשימת מרצ בבחירות לכנסת התשע עשרה ובבחירות לכנסת העשרים, בהתאמה.
לבובר אגסי ולבעלה יוסף נולדו שני ילדים, תרצה, שמתה ב-2008 ממחלת הסרטן, ואהרון.
עד מותה התגוררה בהרצליה.