תעודת בגרות

תעודת בגרות היא תעודה מטעם משרד החינוך של ישראל המעידה על מילוי הדרישות הלימודיות להצלחה בבחינות הבגרות הנערכות בדרך כלל בבתי ספר תיכוניים בישראל. תעודת הבגרות היא מדד פורמלי נפוץ להשכלה ברמה תיכונית של אדם במדינת ישראל. שימושה העיקרי של תעודת הבגרות הוא כמדד להערכת התאמתו של אדם ללימודי תואר ראשון בישראל וכחלק מתנאי הקבלה. לעיתים קרובות משוקלל הציון הממוצע של תעודת הבגרות יחד עם ציון הבחינה הפסיכומטרית והציון המשוקלל של שניהם משמש לקביעת הקבלה. יצוין כי קיימות גם אפשרויות קבלה לתואר ראשון ללא תעודת בגרות.
נושאי הלימוד הנדרשים לתעודה מוגדרים ב"יחידות לימוד" המאפיינות הן את מידת ההעמקה במקצוע, רמת קושי הבחינה והן את מספר שעות הלימוד באותו המקצוע. טווח הרמות למקצועות השונים הוא בדרך כלל בין 1 יחידת לימוד ל־5 יחידות לימוד. במקרים רבים, היקף הלימודים ליחידת לימוד אחת מוערך בכ־90 שעות לימוד בכיתה. מי שלא ניגש לבחינות הבגרות (או ניגש רק לחלק מהבחינות הדרושות) וסיים 12 שנות לימוד, זכאי לתעודה ממשרד החינוך הנקראת "תעודת גמר תיכון".
מעסיקים בשוק העבודה דורשים לעיתים תעודת בגרות, כחלק מתנאי הקבלה למקום העבודה.

אחוזי הצלחה

בשנת הלימודים תשי"ז (1957-1956) הגיע אחוז ההצלחה בבחינות הבגרות ל־66%. בבתי ספר תיכון מוכרים הגיע אחוז ההצלחה ל־79%, כאשר בשנת הלימודים תשט"ז (1956-1955) הצליחו 77%. לעומת זאת בתיכוני ערב רוב הנבחנים נכשלו. משרד החינוך טען על כן שאין מקום להוריד את רמת הבחינות ובמקום זאת יש לכוון בוגרי בתי ספר יסודיים שאינם מתאימים ללימודים עיוניים למסלולי לימוד שאינם כוללים בחינות בגרות.
על פי דוח מרכז אדוה, בישראל ב־1980 רק 20% מקבוצת הגיל היו זכאים לתעודת בגרות, ב־1990 אחוז הזכאות קפץ ל־30%, ב־2000 ל־40%, בשנת 2013 נשבר לראשונה רף ה-50% ועמד על 53.4% מכלל בני/ות ה 17 . בתשס"ח על פי נתוני משרד החינוך שיעור הזכאים לבגרות מכלל הניגשים (83,866 תלמידים) עמד על 62%.
בשנת 2005 היישובים שהובילו בזכאות מכלל קבוצת הגיל היו שוהם (84.65%), משגב (84.19%), ומכבים־רעות (80.92%), והיישובים בתחתית טבלת הזכאות הם עראבה (18.95%), ביתר עילית (26.98%), ורהט (30%).
בשנת 2009, 44% מבין תלמידי י"ב היו זכאים לבגרות. בפילוח למגזרים – בזרם הממלכתי דתי היו 66% זכאות, בזרם הממלכתי 64.5%, בקרב העולים החדשים 53%, במגזר הדרוזי 48%, במגזר הערבי 35%, במגזר הבדואי בנגב 29%, ובמגזר החרדי 22%.
בשיעור תעודות הבגרות שאינן עומדות בדרישות הסף של המוסדות להשכלה גבוהה, במשך העשור הראשון של המאה ה־21 הייתה ירידה עקבית החל מ־15.6% בשנים 2000–2002 ועד ל־13.2% בשנת 2008 (מרכז אדווה, שם).

נבחן משנה אינטרני

נבחן משנה אינטרני הוא בוגר תיכון שסיים בהצלחה 12 שנות לימוד, ונבחן במסגרת לימודיו בבחינת בגרות אחת לפחות. נבחני משנה אינטרנים נבחנים בתנאים דומים לנבחנים אקסטרנים: ציונם הסופי אינו כולל ציון הגשה, והם אינם רשאים להיבחן בבחינות בעל־פה ובבחינות מעבדה. בניגוד לנבחנים אקסטרנים, הם נבחנים בבתי הספר בהם למדו בעבר.
נבחנים הזכאים לתעודת בגרות מקבלים את הציונים החדשים על ספחים לתעודת הבגרות, והם רשאים להשתמש בהם או בציונים הקודמים. עבור נבחנים שאינם זכאים לתעודת בגרות נחשב הציון האחרון שקיבלו בכל שאלון, עד שישלימו זכאות לתעודת הבגרות.

תעודת בגרות במדינות אחרות

במדינות אירופאיות רבות נערכת בחינת ה-Matura בעלת אופי דומה לבגרות. בארצות הברית נהוגה שיטת מיון נפוצה אחרת הנקראת "Matriculation Certificate"]. אדם שעלה למדינת ישראל בבגרותו, והשלים "תעודת בגרות" באופן הנחשב ל"מלא" במדינה בה נולד, יכול להיות זכאי להכרה בציוני המדד המקובל במדינתו כשווים ערך לאלו המקובלים במדינת ישראל, על ידי משרד החינוך.

תעודת בגרות והאקדמיה

רוב האוניברסיטאות בישראל (פרט לאוניברסיטה הפתוחה) דורשות תעודת בגרות עם 4 יחידות ומעלה באנגלית לצורך קבלה ללימודים הגבוהים, ופוסלות אוטומטית מועמד שנבחן ברמת הלימוד הבסיסית]. כמו כן, בכל הקשור ללמידת מקצועות מדעיים האוניברסיטאות מייחסות חשיבות רבה למתמטיקה, ועם ציון ברמת 3 יחידות קשה (ובדרך כלל לא ניתן) להתקבל למקצועות אלה.
המוסדות להשכלה גבוהה משקללים את ממוצע תעודת הבגרות עם ציון הפסיכומטרי לקבלת "ציון הסכם", שקובע אם המועמד מתקבל לפקולטה מסוימת. בעת חישוב הממוצע נותנים בונוס (מוסיפים נקודות לציון) על בחינה בהיקף של 4 או 5 יח"ל. בבחינת הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יח"ל הבונוס עומד על כ-35 נקודות. בשאר המקצועות, הבונוס הגבוה ביותר הוא 25 נקודות לציון הכולל של 5 יחידות לימוד, הניתן בדרך כלל למקצועות מדעיים. לא כל מקצוע של 4 – 5 יח"ל מזכה בבונוס. התוספת לציון ניתנת רק על ידי כל מוסד להשכלה גבוהה לפי מדיניות הקבלה שלו ואינה נכתבת בתעודת הבגרות.
יש מוסדות בהם התוספת למקצועות במתמטיקה ואנגלית היא של 12.5 נק' לציון עבור בחינה ברמת 4 יחידות. והבונוס ב-5 יח"ל אנגלית עומד על כ-25 נק' לציון עבור בחינה ברמת 5 יח"ל. ביתר המקצועות, שנקבעו על ידי המוסד יש תוספת של 10 נק' לציון עבור בחינה ברמה 4 יח"ל ושל 20 נק' עבור בחינה ברמת 5 יח"ל. בדרך כלל הבונוסים הללו ניתנים בתנאי שהנבחן השיג ציון 60 ומעלה. 
במדריך לנרשם ובאתרי האינטרנט של המוסדות השונים קיימות הוראות מפורטות כיצד לחשב את ממוצע הבגרות. כמו כן, בפקולטות ובחוגים מסוימים ישנן דרישות נוספות.
תעודת הבגרות איננה מדד לקבלה לתואר שני או שלישי, עבורם נדרש תואר ראשון.

רפורמה וביקורת על שיטת תעודת הבגרות

במהלך שנת הלימודים תשע"ב, התעוררה ביקורת שלילית כנגד מספר בחינות הבגרות במערכת החינוך הישראלית המכניס את תלמידי התיכון ללחץ גדול ומיותר. בעקבות הביקורת השלילית, מינה שר החינוך דאז גדעון סער ועדה לבחינת מערך בחינות הבגרות במערכת החינוך הישראלית. הוועדה נדרשה להגיש המלצותיה עד חודש דצמבר ולדון בחלופות לבחינות הבגרות ובהן עבודות גמר, בחינות פנימיות בית־ספריות וצמצום מספר שאלוני הבגרות. לאחר הבחירות לכנסת התשע עשרה, עם כניסת שי פירון לתפקיד שר החינוך, הגישה הוועדה את המלצותיה, והמליצה לצמצם את היקף תעודת הבגרות לארבעה עד שישה מקצועות חיצוניים בלבד והפיכת יתר המקצועות לפנימיים. שי פירון הודיע כי יפעל לצמצום היקף בחינות הבגרות בשנים הבאות.