סיריל ניוול, ברון ניוול הראשון

ראשית חייו

סיריל ניוול היה בנם של לוטננט קולונל ויליאם פוטר ניוול ואדית גוונדולין קרוליין ניוול לבית נורטון. לאחר שהתחנך בבית הספר שבבדפורד שבמחוז בדפורדשייר, הוא התקבל למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. עם סיום הכשרתו בסנדהרסט, הוא הוצב ב-16 באוגוסט 1905 ברגימנט המלכותי של ווריקשייר. ב-18 בנובמבר 1908 הוא קודם לדרגת לוטננט, וב-16 בספטמבר 1909 הוא הועבר לרגימנט רובאי גורקה השני של צבא הודו הבריטית. הוא שירת בחזית הצפון-מזרחית, שם, במהלך תרגיל צבאי שהתקיים ב-1909, הוא התוודע לראשונה לעמיתו לעתיד, יו דאודינג. יחידת הארטילריה של דאודינג ארבה לכוח של ניוול בשעה שהם עדיין סעדו את ארוחת הבוקר שלהם.
ב-1911 החל ניוול לפנות לקריירה אווירית, כאשר הוא למד לטוס על מטוס דו-כנפי מתוצרת בריסטול אירופליין בלרקהיל, בהיותו בחופשה באנגליה. הוא הוציא רישיון טיס מס' 144 מטעם המועדון האווירי המלכותי. מאוחר יותר, ב-1913 הוא עבר קורס רשמי בבית הספר המרכזי לטיסה בבסיס אפאוון (Upavon) וב-17 בנובמבר 1913 הוא החל לשרת כמדריך טיס. הכוונה הייתה שהוא יקים שלוחה של בית הספר לטיסה בהודו, אך עוד בטרם היה סיפק בידו לצאת מאנגליה להודו, פרצה מלחמת העולם הראשונה.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה היה ניוול באנגליה. ב-12 בספטמבר 1914 הוענקה לו דרגה זמנית של קפטן והוא סופח לגיס התעופה המלכותי כמפקד גף במסגרת טייסת 1 בחזית המערבית. ב-22 בספטמבר הוענקה לו דרגה קבועה של קפטן, בדיעבד מה-16 באוגוסט. ב-24 במרץ 1915 הוא קודם לדרגת מייג'ור ומונה לפקד על טייסת 12 שהטיסה מטוסי B.E.2 בצרפת החל מספטמבר. הטייסת לקחה חלק בקרב לוס, הפציצה מסילות ברזל וביצעה משימות סיור באוקטובר 1915.
עם קבלת תפקיד מפקד הטייסת בחר ניוול להפסיק לטוס בעצמו כדי להתרכז בניהולה, החלטה שאנשיו התייחסו אליה בזלזול. עד ינואר 1916 היחסים בינו לבין אנשיו היו מתוחים, כאשר אז הוא הפגין אומץ לב ונכנס לתוך מחסן פצצות בוער כדי לנסות להשתלט על האש שפרצה בו. על מעשהו זה הוענקה לו בפברואר 1916 מדליית אלברט בהמלצתו האישית של גנרל יו טרנצ'רד, הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל והוטל עליו לפקד על כנף אימונים 6 באנגליה. 
"ב-3 בינואר 1916, בשעה 3 אחר הצהרים לערך, פרצה שריפה בתוך מחסן פצצות גדול של גיס התעופה המלכותי, שבתוכו אוחסנו כמעט 2,000 פצצות, שבחלק מהן היו מטעני חומר נפץ גדולים ומספר פצצות תבערה שבערו ללא הפרעה. מייג'ור ניוול אחז מיד בכל האמצעים הדרושים ואז, בסיועו של מכונאי אוויר סימס, שפך מים אל תוך המחסן דרך חור שנוצר במבנה על ידי האש. הוא שלח אנשים להביא את המפתח למחסן ויחד עם קורפורלים היריין, הרווד וסימס הוא נכנס לבניין והצליח לכבות את הלהבות. תיבות העץ שבהן אוכסנו הפצצות נשרפו וכמה מהן הפכו לאפר". (מתוך דברי ההסבר להענקת מדליית אלברט)
בדצמבר 1916 קיבל ניוול את הפיקוד על כנף 9 בצרפת, שהפעילה מטוסי הפצצה לטווח ארוך ומטוסי סיור ובאוקטובר 1917 הוא קיבל את הפיקוד על כנף 41 שהוקמה אז. בדצמבר הועלה הדרג של כנף 41 לבריגדה השמינית ובהתאמה קודם ניוול ב-28 בדצמבר לדרגה זמנית של בריגדיר גנרל. במהלך שנת 1918 הצטרף ניוול לכוח ההפצצה העצמאי, שהיה זרוע ההפצצה האסטרטגית של חיל האוויר המלכותי שהוקם אז. ביוני 1918 מונה ניוול להיות סגן מפקד כוח ההפצצה העצמאי תחת פיקודו של טרנצ'רד.
ב-10 באוקטובר 1918 הוענק לניוול תואר קצין בלגיון הכבוד, ב-1 בינואר 1919 הוענק לו תואר עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ב-3 ביוני תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית וב-18 באפריל 1921 הוענק לו תואר קצין במסדר לאופולד הבלגי.

בין מלחמות העולם

ב-1 באוגוסט 1919 קיבל ניוול מינוי קבוע בחיל האוויר המלכותי בדרגת לוטננט קולונל. ב-8 באוגוסט הוא הועלה לדרגת מפקד להק (Group captain). באותו חודש הוא היה לסגן מנהל הסגל של משרד האוויריה ובאוגוסט 1922 הוא מונה להיות סגן מפקד בית הספר לאימון טכני של החיל. באותה שנה הוא נשא לאישה את מאי וודל, אך היא מתה בספטמבר 1924 ובשנה שלאחר מכן הוא נישא בשנית לאוליב פוסטר, אישה אמריקאית. לזוג נולדו בן ושתי בנות.
ב-1 בינואר 1925 קודם ניוול לדרגת קומודור אוויר. במאי אותה שנה הוא קיבל את הפיקוד על כוח העתודה של חיל האוויר המלכותי (Royal Auxiliary Air Force). בדצמבר 1925 הוא מונה להיות חבר בוועדת פירוק הנשק של חבר הלאומים. ב-12 באפריל 1926 הוא מונה להיות סגן ראש המטה של חייל האוויר המלכותי ומנהל המבצעים והמודיעין של החיל. ביום ההולדת של המלך ג'ורג' החמישי ב-1929 הוענק לו התואר עמית מסדר האמבט. ב-1 בינואר 1930 הוא הועלה לדרגת מרשל אוויר משנה (Air vice-marshal). ב-6 בפברואר 1931 הוא סיים את תפקידו כסגן ראש המטה של החיל. בפברואר אותה שנה הוא מונה להיות מפקד אזור ההפצצה של וסקס ובספטמבר אותה שנה הוא מונה להיות מפקד פיקוד המזרח התיכון של החיל. ב-14 בינואר 1935 הוא חזר למשרד האוויריה והיה לאחראי על האספקה והארגון, זאת בראשית תהליך ההתרחבות וההתחמשות של החיל לקראת המלחמה הבאה. במסגרת הענקת התארים לרגל יום הולדת המלך של 1935 הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר האמבט. ב-1 ביולי אותה שנה הוא הועלה לדרגת מרשל אוויר. ניוול נכח בהלווייתו של המלך ג'ורג' החמישי בינואר 1936.
מבחינת השקפת עולמו, המשיך ניוול להיות בתקופה שבין שתי מלחמות העולם חסידו הקרוב של טרנצ'רד. התקופה בה שירת בכוח ההפצצה העצמאי גרמה לו להשתכנע שההפצצות האסטרטגיות הן נשק רב עוצמה במיוחד, כזה שלא ניתן להתגונן בפניו באופן יעיל. במסגרת זו הוא היה תומך של הדוקטרינה שהייתה מקובלת אז, שעל פיה כוח ההרס של המפציצים יספיק בהוראה קצרת טווח לחבל בתשתית התעשייתית של האויב ורק עצם ההפעלה שלהם תוכל להיות גורם הרתעה יעיל. ב-1 באפריל 1937 הועלה ניוול לדרגת מרשל אוויר ראשי.

ראש מטה חיל האוויר

ב-1 בספטמבר 1937 מונה ניוול להיות ראש מטה חיל האוויר המלכותי (Chief of the Air Staff) שהוא מפקדו הצבאי של החיל, במקומו של סר אדוארד אלינגטון. מינוי זה היה בלתי צפוי. מבין כל המועמדים לתפקיד נראה היה ניוול, מנקודת מבטם של ההיסטוריונים, כבעל הכישורים הפחותים יותר. המועמד הבולט ביותר לתפקיד היה יו דאודינג, מפקד פיקוד המפציצים והוא הועלה לדרגתו של ניוול שלושה חודשים לפניו. ב-1936 אמר אלינגטון לדאודינג באופן בלתי רשמי שהוא המיועד לתפקיד. ההחלטה על המינוי התקבלה על ידי שר האוויריה, ויקונט סווינטון, מבלי להיוועץ באלינגטון. בשנים 1936 ו-1937 התחולל מאבק בין פיקוד החיל לבין הקבינט בנוגע לתוכניות ההתחמשות. פיקוד החיל שאף שעמוד השדרה של יושתת על מפציצים ושמספרם של מטוסי הקרב יוגדל רק במעט, בעוד שהשר לתאום ההגנה, סר תומאס אינסקיפ, דחף בהצלחה להגדלת משקלם של מטוסי הקרב בסדר הכוחות של החיל. מינויו של ניוול התרחש בעיצומו של וויכוח זה והוא התגלה כגמיש יותר ממה שציפו שהוא יהיה. ב-1938 הוא תמך בהגברה משמעותית של קצב ייצור המטוסים, כולל הכפלת בתי החרושת לייצורם והכפלת משמרות הייצור. הוא גם דחף להקמתו של גוף שיהיה מוקדש לתיקון ושיפוץ של מטוסים שניזוקו. הוא תמך בהוצאת תקציבים על מטוסי קרב חמושים בכבדות מדגמי ההוריקן והספיטפייר, שהיו חיוניים לתהליך ההצטיידות מחדש של פיקוד מטוסי הקרב. הוא גם החל לשנות את דעתו, אם כי לא באופן החלטי, בנוגע לגישה האורתודוקסית שתמכה במרכזיותם של מטוסי ההפצצה, בציינו בפני שר האוויריה ש"אף אחד לא יכול לומר בוודאות מוחלטת שניתן למוטט אומה כל שהיא בתקיפות מהאוויר, שכן מהלך כזה לא נוסה עדיין". בדיון שהתקיים בראשית 1939 על אפשרויות תגובה על מלחמה עם איטליה, הביע ניוול את התנגדותו להצעה הצרפתית לאלץ את איטליה להיכנע באמצעות הפצצות כבדות מן האוויר בצפון, בטענה שזה לא יהיה סביר להצליח להוציא מדינה מהמלחמה מבלי לעשות שימוש בכוח קרקעי.
במסגרת הענקת התארים לרגל יום ההולדת המלכותי של שנת 1938 הוענק לניוול תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939 הוא היה עדיין ראש מטה חיל האוויר. תרומתו העיקרית למאמץ המלחמתי הייתה התנגדותו המוצלחת להעברתן של טייסות קרב לסיוע לצרפת הקורסת, וכך הוא שמר על החלק העיקרי של פיקוד מטוסי הקרב שעתיד להיות חיוני מאוד במסגרת הקרב על בריטניה. בעוד שניוול נשאר מחויב לרעיון של מתקפת "מכת מחץ" (Knock-out blow) שתבוצע על ידי פיקוד ההפצצה, הוא גם הכיר בעובדה שהפיקוד היה חלש מדי מכדי לבצע משימה כזאת בהצלחה, אך עדיין התנגד בתקיפות לשימוש שיעשה בחיל האוויר לסיוע אווירי קרוב.
מיד לאחר סיום הקרב על בריטניה אולץ ניוול לפרוש מתפקידו כראש המטה והוחלף בסר צ'ארלס פורטל. בני התקופה ייחסו את הצעד הזה להשפעות של עבודת היתר שלו, שבלי ספק נלקחו בחשבון, אך גם היו להחלטה זו היבטים נוספים. ניוול איבד את הגיבוי הפוליטי שנהנה ממנו, במיוחד בעקבות הוויכוח שהיה לו עם הלורד ביוורברוק, השר הממונה על התעשיות האוויריות בנוגע לשליטה על ייצור המטוסים ותחזוקתם. העניינים הגיעו לשיאם עם הפצתו של מזכר אנונימי שתקף את ניוול, יחד עם קצינים בכירים אחרים, בתור "החולשה האמיתית של חיל האוויר המלכותי והגנת האומה". מי שכתב את המזכר הזה היה אדגר מק'לאורי, קצין שראה עצמו כמי שפסחו עליו בדרך לקידום ושהיה במעגל המקורבים ללורד ביוורברוק. ביוורברוק הפעיל לחץ על ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, להדיח את ניוול, ולצורך כך הוא השיג את תמיכתם של דמויות משפיעות מהעבר של חיל האוויר המלכותי כמו הלורד טרנצ'רד וג'ון סלמונד. טרנצ'רד יצא כנגד ניוול על כישלונו בשיגור מתקפת הפצצה אסטרטגית החלטית, בעוד שסלמונד ראה בהדחתו של ניוול כדרך פשוטה להעביר את דאודינג מתפקידו כמפקד פיקוד מטוסי הקרב, למרות שניוול עצמו שאף גם הוא להדיח את דאודינג מתפקידו.
ב-4 באוקטובר 1940 הועלה ניוול לדרגת מרשל של חיל האוויר המלכותי וחודש לאחר מכן הוא פרש מחיל האוויר המלכותי. ב-29 באוקטובר הוענק לו עיטור מסדר ההצטיינות. ב-21 בנובמבר הוענק לו התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.

המושל הכללי של ניו זילנד

בפברואר 1941 מונה ניוול להיות המושל הכללי של ניו זילנד, תפקיד אותו מילא עד לתום המלחמה. תקופת כהונתו שם הייתה רגועה ברובה ותוארה על ידי אחד הביוגרפים של ו כ"מנוחה חביבה וארוכה". הוא ערך סיורים רבים בניו זילנד והתייחס למלחמה בכל נאומיו הציבוריים. ניוול ורעייתו, שגם סדר היום שלה היה עמוס באירועים, זכו לאהדה ציבורית רחבה, אך גם לעיתים היו מתחים בינם לבין הציבור. זמן קצר לאחר הגעתו לניו זילנד, נפוצה שמועה (שהתבררה כלא נכונה) שהוא עלב באנשי חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד כאשר בנאום שנשא על החיל הוא כינה אותם "גברים" (men) ולא "ג'נטלמנים" (gentlemen). כחבר בבונים החופשיים הוא שימש כנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של ניו זילנד במקביל לתפקידו כמושל הכללי.
מבחינה פוליטית היו לניוול יחסים פושרים עם ראש ממשלת ניו זילנד, פיטר פרייזר. "איני יכול לשכנע את עצמי שהוא אותו אדם כפי שהוא נראה", כתב ניוול במזכר פרטי, אך השניים עבדו יחדיו באופן יעיל. בעיות קטנות צצו מדי פעם, כמו באוקטובר 1942, כאשר פרייזר ננזף על כך שלא יידע את ניוול על התפטרותם של ארבעה שרים. אף על פי כן, רק מקרה אחד הוביל לעימות ישיר בין השניים, כאשר ניוול היה למושל הכללי האחרון של ניו זילנד שסירב לשמוע לעצת הקבינט שלו. במקרה זה הוגשה לניוול המלצה להעניק חנינה לארבעה אסירים שנדונו לעונש מלקות, אך הוא סירב לעשות כן. הוא טען שאם הממשלה מתנגדת לעונש מסוג זה, עליה לפנות לרשות המחוקקת כדי לבטלו ולא לבטל את פסקי הדין ושאין זה ראוי מבחינה חוקתית שהממשלה תשאיר את החוק על כנו בעוד שהיא מתעלמת מקיומו. פרייזר, וסגנו, וולטר נאש, סירבו לקבל את התשובה הזאת והמבוי הסתום הזה נמשך כמה ימים. בסופו של דבר, הושגה פשרה לפיה ניוול ביטל את גזרי הדין והממשלה העבירה חוק לביטול העונש.
עימות נוסף בין ניוול לממשלה צץ לקראת סיום כהונתו. ב-1945 שאפה ממשלת הלייבור לבטל את "המכסה הכפרית",שיטה שעל פיה ניתנו מושבים נוספים בפרלמנט לאזורים כפריים. קבוצות לחץ של חקלאים, בעיקר תומכי המפלגה הלאומית של ניו זילנד, התנגדו נחרצות למהלך זה וטענו ששינוי מהותי כזה צריך להתבצע רק לאחר שיאושר בבחירות כלליות. ניוול חש אהדה לעמדתם זו ויעץ לפרייזר להמתין עם השינוי לאחר הבחירות, אך הוא לא חש שזה ראוי שהוא יתערב והעניק לחוק את ההסכמה המלכותית.

שנותיו האחרונות

לאחר שובו של ניוול מניו זילנד ב-1946 הוענק לו התואר ברון ניוול. הוא נשא נאומים לעיתים רחוקות בבית הלורדים, כשבין השנים 1946 – 1948 הוא נשא חמישה נאומים ובשנת 1959 נאום אחד, רובם בנושאי ביטחון. הלורד ניוול מת בביתו שברחוב וולבק שבלונדון ב-30 בנובמבר 1963. את תואר הברון שלו ירש בנו פרנסיס.