ריקודי עם בישראל

ריקודי עם בישראל הם נוהג חברתי שרווח עוד מימי העליות הראשונות, וקיבל תנופה עם קום המדינה כשהשיא היה בחג המחולות המסורתי בקיבוץ דליה. מכיוון שכמעט כל ריקודי העם בישראל, נכתבו מראש על ידי כוריאוגרפים, והכוריאוגרפים שכתבו אותם מוכרים וידועים, ההתייחסות לריקודים אלו כאל "ריקודי עם" בקרב הקהילה הבינלאומית לריקודי עם, היא לעיתים שנויה במחלוקת.
יש להבחין בין הריקודים הנרקדים על ידי להקות מחול (בדרך כלל עם תלבושות על במה בפסטיבלים ובאירועים) לבין ריקודים הנרקדים על ידי הקהל הרחב בהרקדות במאות חוגים ברחבי הארץ.

היסטוריה

ריקודי העם התחילו בארץ ישראל עם הגעת החלוצים הראשונים של העלייה הראשונה ב-1882, החלוצים הביאו איתם את הריקודים מהארצות מוצאם כמו :- הורה, פולקה, קרקוביאק, צ'רקסיה ורונדו.
ריקודי העם הישראלים נוצרו כדרך לעזור ליצור תרבות חדשה בארץ ישראל, המשלבת אלמנטים מתרבויות ריקוד אחרות עם המוזיקה והתרבות של ישראל המודרנית.
ב-1924 יצר ברוך אגדתי את הגרסה הישראלית של ההורה הרומנית, שנקראה על שמו "הורה אגדתי" והייתה הריקוד העממי הישראלי הראשון, החלוצים רקדו את הריקוד במעגל בקצב מסחרר כשזרועותיהן של הרקדניות היו כרוכות סביב כתפיהם של הרקדנים והמהירות הצנטריפוגלית גרמה לכך שרגליהן ריחפו מעל הקרקע.
ב-1937 יצרה הכוראוגרפית אלזה דובלין את ריקוד העם שמפורסם עד היום "מים מים".
הכוראוגרפית המשמעותי הראשונה הייתה רבקה שטורמן שעלתה לארץ בשנת 1929, היא הצטרפה לארגון שהוקם ומומן על ידי ההסתדרות, ארגון שהקדיש עצמו ליצירה של ריקודי עם. לשטורמן היה רקע לריקוד המודרני. בין 1942 ו-1983 היא יצרה כ-90 ריקודי עם שרבים מהם נחשבים לקלסיקה ישראלית כמו "הגורן", "אני רועה צאני" ו"דבקה גלבוע".
בשנים 1929–1931 ארגנה גורית קדמן שני פסטיבלי מחול בכפר הנוער בן שמן, המקום בו לימדה, לקראת הפסטיבל היא יצרה את הריקוד "ימינה ימינה", ב-1944 ארגנה גורית קדמן תחרות ריקודים בקיבוץ דליה במסגרת חגיגת הביכורים בשבועות ובאותה השנה היא ארגנה את כנס המחולות בקיבוץ.
בכנס מחולות העם בדליה בשנים 1944–1968, השתתפו מאות רקדנים שיצרו את ריקודי העם הישראליים. ביניהם ניתן למנות את גורית קדמן ויונתן כרמון.
עד שנת 1945 לא רקדו בארץ ריקודי-עם ישראליים אלא רק ריקודי טקס לחגים, הורה ופולקה, בערים רקדו גם ריקודים סלונים. בשנת 1945 התקיים בארץ הקורס הראשון למדריכים לריקודי-עם, 5 תלמידים סיימו את הקורס והפכו למדריכי ריקודי-עם הראשונים בארץ והדריכו  רקדנים בערים ובקיבוצים.
אט אט הפכו ריקודי העם להיות נוהג חברתי רווח לצד השירה בציבור, המקיף ציבור גדול של האוכלוסייה, מגדול ועד קטן, ומשמש מפלט מהמציאות האישית והלאומית. בארץ פועלים מרקידים מקצועיים שלימוד ריקודי-העם הוא עיסוקם, והם מפעילים חוגים במסגרות של בתי-ספר ומתנ"סים. מרקידים ישראלים פועלים גם בחו"ל ומדריכים בהרקדות של ריקודים ישראלים, המתקיימות בעיקר בערים בהן יש קהילות גדולות של יורדים. רובם של המרקידים חברים ב"ארגון המרקידים והכוריאוגרפים לריקודי עם בישראל ובתפוצות", המשמש כאיגוד המקצועי שלהם.
בסוף שנות השמונים חודשה מסורת מפגש המחולות, כאשר הכוריאוגרף יונתן כרמון והמרקידה תרצה הודס ייסדו את פסטיבל מחול כרמיאל. במהלך הפסטיבל מתקיימות הרקדות לקהל הרחב, לצד הופעות של להקות מחול בסגנונות שונים, מהארץ ומחו"ל, ותחרויות כוריאוגרפיה.
בשנת 1976 הוקם ארגון המרקידים והיוצרים של ריקודי עם.
בשנת 2007 הוקם "ארגון הרוקדים" הפועל בהתנדבות במטרה להביא לשיפור בתחומים כגון שימור מורשת ריקודי העם והתנאים הסביבתיים בהרקדות ובפסטיבלים.
ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל בשנת 2008, ארגנו אדי חסיד וגדי ביטון את אירוע הרקדת הזוגות הגדול ביותר בעולם במסגרתו נישבר שיא גינס.
בשנת 2012 הושק האלבום הראשון של הפרויקט "צעד קדימה" שהוא פרויקט חידוש שירי ריקודי העם הקלאסיים בו לקחו חלק אמנים רבים ביניהם יואב יצחק, שלומי שבת, אביהו מדינה, סגיב כהן, גלעד שגב ועוד, את הפרויקט יזם הכוראוגרף גדי ביטון.
ביום העצמאות של שנת 2015, הופיעו מאות רקדנים לא מקצועיים של ריקודי עם במופע המרכזי של  הר הרצל,  בניצוחם של המרקיד והכוראוגרף גדי ביטון והבמאי רן צחור.
בינואר 2017 הוקם מדור חדש לריקודי עם ופולקלור ישראלי במשרד התרבות, לראש המדור התמנה גדי ביטון.
ביום העצמאות ה-70 למדינת ישראל בתאריך 20/4/2018  ה' באייר בדיוק בשעה 16:00 שהיא השעה שבו הושמעה הכרזת העצמאות על ידי בן-גוריון, הושמעה ההכרזה המקורית בכל הכיכרות במדינת ישראל וכן במועדוני ריקודי עם ישראלים בכל רחבי העולם ומיד לאחריה פצחו עשרות אלפי הרקדנים בריקוד "הורה 70" שחובר על ידי הכוריאוגרף גדי ביטון לשיר "ישראל שלי" בביצוע ירדנה ארזי וליאור נרקיס, השיר והריקוד חוברו והולחנו במיוחד ליום העצמאות ה-70 של מדינת ישראל.

חוג ריקודי עם

מאות חוגי ריקודי עם פרושים בכל רחבי הארץ בהם רוקדים אלפי רקדנים מכל הגילאים.
חוג ריקודי עם מאורגן על ידי מרקיד בעל הכשרה וניסיון מתאים, המרקיד קובע את סגנון הריקודים המתאים לקהל הרוקדים בחוג.
כל חוג מאופיין במספר פרמטרים:
•סוג הרקדנים – נשים בלבד, עיוורים בלבד, נכים על כיסאות גלגלים, גיל הזהב, תלמידים או פתוח לכלל ציבור הרקדנים.
•סוג ההרקדה – ריקודי זוגות, ריקודי מעגלים, ריקודי שורות או מעורב.
•רמת הריקודים – מתחילים מהצעד הראשון, רמה בינונית, ריקודים למתקדמים או רמות מעורבות כשבמקרה האחרון בדרך כלל מתחילים בריקודים ברמה הנמוכה וממשיכים לרמות מתקדמות יותר במהלך ההרקדה.
•סוג הריקודים – נוסטלגיה, ריקודי אמצע הדרך ריקודים חדשים או תערובת של כל הסוגים.
המרקיד נוהג ללמד מדי פעם ריקוד חדש, שחובר על ידי כוריאוגרף.
בחגים המרקידים נוהגים לקיים הרקדות מרתוניות שמתקיימות במהלך הלילה, למרתונים מגיעים לפעמים זמרים שהרפרטואר שלהם כולל שירי ריקודי עם.
בטיילות לאורך חופי הים מתקיימות הרקדות בשבתות, ההרקדות ממומנות בדרך כלל על ידי העיריות, לפעמים מתקיימות בחופי הים הרקדות שנקראות "לילה לבן" שהם הרקדות מרתון שמתקיימות לאורך הלילה.

להקות ריקודי עם

להקות ריקודי העם הישראלים החלו בפעילותן בתקופת פסטיבל המחול בקיבוץ דליה, הלהקה הראשונה שהוקמה הייתה להקת הרעי"ם בחיפה ב-1950 ומיד לאחריה הוקמה להקת כרמון, מאז הוקמו עשרות להקות, רובן להקות של רקדנים חובבים שממומנות על ידי רשויות מקומיות ומופיעות בעיקר במועדונים של אותה הרשות, וחלקן להקות הכוללות רקדנים מקצוענים ושחלק מהרפרטואר שלהם הוא ריקודי עם.
ללהקות ריקודי עם של תלמידים קוראים לפעמים בשמות כמו פצפונים, אפרוחים, ניצנים, צברים, עלומים, נעורים ועוד.
בראש הלהקה עומד כוראוגרף מקצועי ומספר הרקדנים בלהקה משתנה ויכול להגיע עד למאות רקדנים.

ריקודי עם ישראלים העולם

ריקודי עם ישראלים נפוצים ברחבי העולם, היכן שישנן קהילות של ישראלים, ריכוזי יהודים או בקרב אוהבי-ישראל, כמו קהילות של נוצרים אוונגליסטים או חברי תנועת המקויה ביפן.
קיימים מאות חוגי ריקודי עם ברוב היבשות בעולם ובהם רוקדים אלפי רקדנים. בחלק מהמדינות ישנם פסטיבלים של ריקודי עם ישראלים אחת לשנה, בדומה לאלה שקיימים בישראל.
המרקידים בחוגי ריקודי העם הם בחלקם ישראלים-לשעבר וחלקם מקומיים. בחוגים מבקרים מדי פעם מרקידים מישראל, המלמדים את המקומיים ריקודים חדשים. מרקידים מקומיים בחו"ל מגיעים להשתלמויות בישראל במקומות כמו פסטיבל הקמפ בתנועה באילת. כך, הפסטיבלים בישראל מהווים גם מקום מפגש למרקידים מרחבי העולם.