google/wiki40b huggingface dataset:
אולנוב (פולין)

תולדות העיר

העיירה נוסדה בשנת 1616 על ידי סטניסלב אולין אולינסקייגו (Ulińskiego) במפגש הנהרות סן וטנב . במאה ה-17 פעלו במקום סנדלרים וחייטים, והעיירה הייתה מרכז לבתי מלאכה ומספנות.
במאה ה-17 סבלה העיירה מפלישות הטטרים, הקוזקים והשוודים. בסוף המאה ה-18, עם חלוקת פולין, נכללה אולנוב בשטח רוסיה. במלחמת העולם הראשונה נהרסה העיר, ורבים מתושביה היגרו לארצות הברית.

יהודי אולנוב

קיומו של בית כנסת בעיירה נזכר כבר בשנת 1672, ונראה שהיהודים היו בין מייסדי העיירה, אך נטבחו בגזרות ת"ח ות"ט. בתחילת המאה ה-18 כיהן כרב הקהילה רבי אליהו ב"ר ברוך, בעל "ברכת אליהו", אשר עסק בקבלה, ולאחריו, כיהן כרב הקהילה רבי יצחק ב"ר יוסף משה חריף (אייזנברג), בעל "פני יצחק". בשנת 1765 נמנו בעיירה קרוב ל-400 יהודים. יהודי העיירה התפרנסו ממסחר זעיר וממלאכה, בעיקר בענפי ההלבשה, המזון והעץ. במהלך המאה ה-19 נעשתה העיירה למרכז חסידי, ובין היתר, ישב בה האדמו"ר דב בער בן צבי בנו של הבעש"ט.
בשנת 1905 נערך פוגרום ביהודי העיירה, לאחר שהופצה שמועה לפיה יהודים פגעו בצלב שעמד בצד הדרך. במהלך מלחמת העולם הראשונה פגעו הרוסים ביהודי העיירה בעת נסיגתם ממנה בשנת 1915, תוך הצתת בתיהם וביזת רכוש. בנובמבר 1918 חזרו ונשנו הפרעות ביהודים, ורבים מהם הוכו ונשדדו. לאחר המלחמה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה, ולנותרים סייע ארגון הג'וינט.
בעיירה פעלו סניפים של ההסתדרות הציונית ושל תנועת הנוער "עקיבא". רבני העיר האחרונים היו רבי חנינא הורביץ (תרל"ב, 1872 - תרמ"ב, 1882), בנו רבי חיים יעקב (תרמ"ב, 1882 - תרע"ה, 1915), ובנו רבי מרדכי דוד, שנרצח בשואה (תרע"ה, 1915 - תש"ב, 1942). רבנים אלו כיהנו אף באדמו"רות משושלת מעליץ.

בשואה

לפני השואה חיו באולנוב כ-900 יהודים מתוך כ-2,000 תושבים. בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין שנמלטו מפני הצבא הגרמני, ובני הקהילה המקומית התגייסו לעזרתם. ביום 10 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את אולנוב והחלו להתעלל באוכלוסייה היהודית, אך נסוגו, והצבא האדום כבש את העיירה למשך כחודש. בתקופה זו ברחו יהודים רבים מזרחה.
באוקטובר 1939 שבו הגרמנים להחזיק בעיירה, תפסו את דירות היהודים שנמלטו לשטחי ברית המועצות, והחרימו את הרכוש שבהן. כמו כן, התעללו הגרמנים בפומבי ביהודים חרדים, תוך גזיזת זקנים ופיאות. בשלהי 1939 הובאו לעיירה יהודים שגורשו מעיירות וכפרים בסביבתה. בשנת 1940 הוקם בעיירה יודנרט, בראשות משה רייך, אשר עליו הוטל לספק יהודים לעבודות כפייה.
בסוף ינואר 1940 נצטוותה כל האוכלוסייה היהודית בעיירה להתרכז בכיכר השוק, ולאחר התעללות קשה נלקחו הגברים לעבודות כפייה בשיפוץ גשר שנהרס במהלך המלחמה, שבמהלכן נרצחו מספר מהעובדים היהודים.
בינואר 1942 הוקם בעיירה גטו, בו רוכזו כ-1,400 יהודים. באוקטובר 1942, בחג שמחת תורה, גורשו רוב יושבי הגטו לזקליקוב, ומשם גורשו ככל הנראה ביוני 1943 למחנה ההשמדה טרבלינקה. כמה עשרות יהודים ניסו להסתתר ביערות ובכפרי הסביבה, אך רובם המכריע נתפס, והוצא להורג.
הברירה הטבעית (להקה)

הברירה הטבעית היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1977 בבאר יעקב, בהנהגת שלמה בר.

סגנון מוזיקלי

בר וחברי הלהקה יצרו סגנון מוזיקלי ייחודי, אשר כיום ניתן אולי לאפיין אותו כ"רוק מוזיקת עולם" - המושפעת ממוזיקה ערבית וצפון אפריקאית מסורתית; מסגנונות הודיים ופרסיים; ממזמורי תפילה; אך גם מרוק מתקדם של שנות ה-70. גם תוכני השירים היו שונים משירי פופ שרווחו ברדיו הישראלי בשנות ה-70, או מהמוזיקה של "זמרי הקסטות" ושילבו מחאה ופוליטית נגד אפלייתם של בני עדות המזרח בישראל ונגד עוולות חברתיות אחרות. 
בנוסף, בר השתמש לעיתים קרובות בסגנון לירי או בשירי משוררים. אחד מן השירים הידועים ביותר של הלהקה, ילדים זה שמחה (למילים של המחזאי יהושע סובול, מתוך המחזה "קריזה"), הושמע ברדיו למרות מחאה חריפה נגד מדיניות הילודה והאפליה העדתית-כלכלית במדינת ישראל, בשל לחן קליט (יחסית לשירי הלהקה) וסגנון לירי. חוץ מסובול, הלחינה הלהקה שירים של משוררים נוספים: אברהם חלפי, ארז ביטון, לאה גולדברג, נתן זך.
בין שירי הלהקה הידועים: "ילדים זה שמחה", "אצלנו בכפר טודרא" ו"שיר השוק".
אפרים בלוך

ביוגרפיה

אפרים בלוך נולד בווינה שבאוסטריה, ועלה לארץ ישראל בשנת 1939.
אפרים היה מראשוני המתנדבים לפלמ"ח ביוני 1941 והתגייס לפלוגה ה' למחלקת הסיירים של הפלוגה בפיקודו של חיים רון (זינגר).
אפרים היה מבכירי הסיירים של הפלמ"ח וגם שימש כמרגל בכפרים הערביים והיה שותף להכנת תיקי הכפרים ותיקי המטרות בשנים שלפני מלחמת העצמאות. 
בזמן המאבק בבריטים, השתתף אפרים בפעולת ליל הרכבות בנובמבר 1945  וגם תכנן את מבצע פיצוץ תחנת משטרת החופים הבריטית בגבעת-אולגה. בינואר 1946 היה המתכנן והמוביל של פיצוץ גשר דמייה בליל הגשרים ביוני 1946. 
בלוך היה גם מדריך הטופוגרפיה הבכיר של הפלמ"ח וגם מדריך החבלה של הארגון.
לפני הקמת המדינה והגברת העלאת מעפילים מאירופה, נשלח אפרים לצ'כוסלובקיה להבאת נשק ולאחר מכן לצרפת לשמש כמדריך בשם ארגון "ההגנה" על מנת לאמן מגויסים לצבא הישראלי לקראת הקמת המדינה.
בצרפת הכיר את בתיה ועם שובו לארץ התחתן עמה ונולדו להם יחזקאל, ירון ויואב.
כשחזר ארצה הצטרף אפרים לצה"ל והיה מראשוני המודיעין הקרבי של צה"ל. 
ב-1962 נשלח לאתיופיה לאמן את צבאו של היילה סלאסי.
אפרים היה דובר שבע שפות: עברית, אנגלית, אוסטרית, צרפתית, גרמנית, יידיש וערבית.
אפרים בלוך נפטר בשנת 2005 ונקבר בבית הקברות בנתניה.
NTSB

היסטוריה

המועצה שואבת את מקורותיה מחוק המסחר האווירי של 1926 שהסמיך את מחלקת המסחר של הממשל הפדרלי לחקור תאונות אוויריות. בשנת 1940 סמכות זו הועברה לידי הלשכה לבטיחות בתעופה של מועצת האווירונאוטיקה האזרחית.
ב-1967 הקונגרס האמריקאי הקים את מחלקת התחבורה ותחתיה הוקם מינהל התעופה הפדרלי כסוכנות כפופה למחלקת התחבורה. באותו הזמן הוקמה NTSB כסוכנות עצמאית כשסמכויות החקירה של הלשכה לבטיחות בתעופה הועברו לידי הסוכנות. אך עד 1975 לא פעלה באופן עצמאי ועבדה בסמיכות למינהל התעופה הפדרלי.
על מנת להימנע מסכסוכים פנימיים, ב-1975 הקונגרס העביר את חוק מועצת הבטיחות העצמאית ובאותה שנה המועצה הפכה לסוכנות פדרלית עצמאית.
נכון לשנת 2015, המועצה חקרה למעלה מ-140,000 תאונות אוויריות ואלפי תאונות תחבורה יבשתית.
גביש

גביש (בלועזית: קריסטל) הוא תצורת חומר במצב צבירה מוצק.
המאפיין העיקרי של גביש הוא סדר פנימי ארוך טווח, כלומר, קיים מבנה בסיסי, הנקרא תא יחידה, החוזר על עצמו למלוא המרחב (תא היחידה דומה לאריח שבאמצעותו מרצפים חדר גדול, אך הוא תלת ממדי ולא דו ממדי). הגביש פותר את בעיית הריצוף הגאומטרית, בשלושה ממדים. ישנם חומרים רבים המופיעים בטבע בצורת גביש, למשל מלח, קוורץ, קלציט. פעמים רבות הסדר הקפדני של המבנה הפנימי בא לידי ביטוי בצורה החיצונית של החומר, כלומר לפעמים יש לגבישים צורה יפה בעלת סימטריה מובהקת.
הענף העוסק בחקר הגבישים נקרא קריסטלוגרפיה; במיוחד מתייחס מונח זה לחקר מבנה הגבישים באמצעות קרינה (קרני רנטגן, או קרינת אלקטרונים למשל). תהליך שבו חומר הופך עצמו לגביש נקרא התגבשות; תהליך שבו הופכים באופן פעיל חומר לגביש נקרא גיבוש. שני המושגים נקראים בלועזית קריסטליזציה.
תכונות רבות של החומר מוסברות על ידי הבנת המבנה הגבישי שלו, למשל הסדר הפנימי של הגביש יוצר "קווי שבירה" טבעיים, שלעיתים מאפשרים במאמץ קטן לשבור את המבנה. תכונה זו של גבישים נקראת פצילות.

דוגמאות

מרבית אבני החן, ובראשן היהלום, הן גבישים גדולים בהם הסדר ארוך הטווח משתרע על פני נפחים גדולים - כלומר חד־גביש. בטבע נדיר למצוא חד-גבישים גדולים, ומרבית החומרים מופיעים במבנה רב־גביש, שהוא מבנה של מספר רב של גבישונים צמודים זה לזה. 
היהלום הוא אחת מארבע תצורות המוצק של היסוד פחמן. גביש זה ממחיש הן את הצורה ה"מושלמת" של הגביש והן את הנדירות של ההיווצרות הספונטנית שלו (ולכן הערך הכספי הגבוה שלו). הפחמן ממחיש שלחומר יכולות להיות יותר מתצורת התגבשות אחת. במעבדות ובקווי יצור ניתן לשחזר את התנאים הנדירים הללו באופן מלאכותי. קיימות טכניקות של ייצור יהלום באופן מלאכותי, אך היישום הנפוץ ביותר של גביש תעשייתי הוא כנראה גביש הצורן (סיליקון) המשמש בתעשיית המיקרואלקטרוניקה. לקבלת תכונות של מוליך למחצה, נדרשת תצורת הגביש, היות שרק בגביש יש סדר ואחידות פנימיים היוצרים דיאגרמת פסים מובהקת של רמת־ערכיות ורמת־הולכה קבועות.

סיווג

ישנן דרכים אחדות לסווג ולמיין גבישים. הראשונה היא על פי הגאומטריה והסימטריה של תא היחידה. כאמור, הגביש "פותר" את בעיית הריצוף. לכן יש רק שבעה מבנים גאומטריים אפשריים עבור תא היחידה (מבנים אלו נחלקים לתת קבוצות נוספות), והם: קובייה, תיבה משוכללת, תיבה, מנסרה משולשת, מעוינון (רומבוהדרון), מונוקליני (מנסרה הבנויה משתי מקביליות וארבעה ריבועים) ומקבילון.
דרך נוספת היא על פי התכונות האופטיות של הגביש. בחלוקה זו קיימות שלוש משפחות: גבישים איזוטרופיים, גבישים חד-ציריים, וגבישים דו-ציריים. בגבישים לא איזוטרופיים מתקיימית התופעה הנקראת שבירה כפולה. 
קיימים סוגי גבישים נוספים ובהם גביש נוזלי וגביש קווזיפריודי.
אקסון מוביל

ארגון

מטה תאגיד אקסון מוביל נמצא בעיר אירווינג בטקסס. אקסון מוביל משווקת את מוצריה ברחבי העולם תחת שמות המותגים: אקסון (Exxon), מוביל (Mobil) ואסו (Esso). בבעלות התאגיד נמצאות גם מאות חברות בת קטנות יותר ברחבי העולם.
החטיבה העוסקת בחיפוש ובהפקת גז ונפט, בהזרמתו ושיווקו לסיטונאים אחראית לכ-70% מהכנסות התאגיד. בחברה מועסקים ברחבי העולם למעלה מ-106,000 עובדים במשרה מלאה. ביחידת "הקצה" העוסקת בשיווק, זיקוק ומכירה לצרכנים, הממוקמת בפיירפקס וירג'יניה, מועסקים כ-4,000 עובדים, ובמטה יחידת "המקור" העוסקת בהפקת הנפט ביוסטון טקסס מועסקים כ-27,000 עובדים.
אקסון מוביל היא אחת מ-17 חברות נפט הפועלות באזור אגן פרימאן שבמערב טקסס, אשר החליטו יחד להקים קבוצה שתפעל לפתרון בעיות שונות שנוצרו עקב פעילותן באזור. בין היתר תטפלנה אקסון מוביל ויתר החברות בבעיות מחסור בדיור, מחסור בתעסוקה, מיסים גבוהים על שירותי הבריאות ובעיות תנועה.
פקודות מטכ"ל

פקודות מטכ"ל (ובראשי תיבות: פ"מ) הן פקודות כלליות שמוציא הרמטכ"ל, והקובעות פרטים בנושאים האמורים בהוראות הפיקוד העליון. חייל הפועל בניגוד לפקודת מטכ"ל עובר עבירה ועלול לעמוד עליה לדין משמעתי או בפני בית דין צבאי.  
פקודות מטכ"ל הן כאמור פירוט של הוראות עקרוניות מדרג גבוה יותר, ועוסקות בנושאים שונים ומגונים, ביניהם ארגון הצבא, המינהל, המשטר והמשמעת והבטחת הפעילות התקינה של הצבא. פקודות מטכ"ל מהוות מקור חשוב ועיקרי, אם כי לא יחיד, הקובע זכויות וחובות של חיילים (ראו למשל: שינה בצה"ל).
פקודת מטכ"ל 33.0101 מחייבת לאפשר לכל חייל שיבקש, לעיין בפקודות והוראות הצבא. צה"ל מחויב להמציא הפקודות וההוראות לעיון החייל ולאפשר מקום וזמן לעיון בהן. חובתם של קציני השלישות ביחידה לסייע לדרישה לעיין בפקודות והוראות הצבא.
לכל אחת מהפקודות יש מספר ושם, המאפשרים התייחסות אליה.
מעמדן של פקודות המטכ"ל במדרג הנורמטיבי הוא מתחת להוראות הפיקוד העליון (הפ"ע), חוק השיפוט הצבאי (חש"צ), וחוקי היסוד, אך פקודות מטכ"ל עדיפות על הוראות כלליות אחרות.
אל-קאהר (טיל)

אל-קאהר הוא טיל קרקע קרקע בליסטי מתוצרת מצרים לטווח קצר שעצם פיתוחו שימש לתעמולה מצרית אך נתגלה כבעל ביצועים ירודים.
החל מראשית שנות השישים נודע על פיתוח של טיל קרקע קרקע מתוצרת מצרית בעזרת מדענים גרמנים. ב-23 ביולי 1962 פורסם במצרים כי שוגר בהצלחה טיל קרקע-קרקע ששמו אל-קאהר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות".
הידיעה עוררה בישראל כעס וחשש והמוסד נתבקש לבדוק את מצב הפרויקט המצרי. משנמצא כי יש בסיס להצהרות בדבר פיתוח הטיל בעזרת מדענים גרמניים הוחל במבצע דמוקלס של המוסד שנועד למנוע את הסיוע של המדענים למצרים ולסכל בכך את תוכנית הפיתוח של הטיל. בשנים שלאחר מכן טילי אל-קאהר גדולי הממדים הופיעו במצעדים הצבאיים כשהם מוצבים על משאיות. במלחמת ששת הימים על אף היותו של הטיל מבצעי לכאורה, לא שיגר צבא מצרים טילי קרקע קרקע כלל.
עם מינויו של סעד א-שאזלי לרמטכ"ל צבא מצרים בשנת 1971, ביקש לברר אודות הטיל הסודי ואת הסיבה לכך שלא נעשה בו שימוש במלחמה. בבירוריו מצא שהפרויקט נזנח ומספר טילים שיוצרו מאוחסנים ללא שימוש. בנוסף, גילה שפותח במצרים טיל נוסף, קטן יותר ששמו אל-זאפר. 
בניסוי שיגור שנערך בטיל אל-קאהר לבקשתו של שאזלי ב-23 בספטמבר 1971 הטיל התגלה כפרימיטיבי: טווח פעולתו המרבי 7.5 ק"מ בלבד, משקלו כ-2.5 טון וממדיו עצומים ואינם נוחים לתפעול בתנאי לחימה. רמת הדיוק של הטיל נמוכה אך עוצמת הפיצוץ שלו הייתה גבוהה (יצר מכתש בחול בקוטר של 30 מ' ובעומק 10 מ'). למרות יכולותיו הירודות של הטיל החליט שאזלי להכניסו לשימוש בצבא מצרים.
לקראת סוף מלחמת יום הכיפורים ביום ה-22 באוקטובר 1973, שעות אחדות לפני הפסקת האש הראשונה, הודיעה מצרים כי שוגרו טילי אל-קאהר לעבר ראש הגשר הישראלי בדוורסואר. בדיעבד, התברר כי היו אלה שלושה טילי סקאד, שהופעלו על ידי צוותים סובייטיים. עוד התברר, כי הם ירו ללא ידיעת צבא מצרים כלל, אלא מתוך רצון של המפעילים הסובייטים לעשות שימוש מבצעי בטיל, שהיה טיל קרקע קרקע חדש. הטילים פגעו בריכוז משאיות תחמושת ישראליות, וגרמו להריגתם של שבעה חיילי צה"ל.
ככל הנראה, מעולם לא נעשה שימוש מבצעי בטיל אל־קאהר.
הימין החדש

הבחירות לכנסת ה-21

לקראת סוף דצמבר 2018 הוכרז על פיזור הכנסת העשרים והקדמת הבחירות לכנסת העשרים ואחת ל-9 באפריל 2019. כמה ימים לאחר מכן הכריזו בנט ושקד על עזיבתם את מפלגת "הבית היהודי" ועל הקמת המפלגה החדשה, וציינו: "איבדנו את כוחנו להשפיע; ראש הממשלה נתניהו הבין שהציונות הדתית יושבת בכיס שלו ושתמיד הם ילכו אתו". הם הצהירו על חלק מעקרונות המפלגה: ציונות, ארץ ישראל לעם ישראל, היותה מפלגת ימין מובהקת, שותפות בין חילוניים לדתיים והתנגדותה להקמת מדינה פלסטינית. התפיסה הכלכלית של מפלגת הימין החדש: כלכלה חופשית עם ערבות הדדית. חברת הכנסת שולי מועלם הודיעה כי תעזוב את הבית היהודי ותחבור אליהם, וביחד התפלגו השלושה מסיעת "הבית היהודי" בכנסת.
שמה של הסיעה בכנסת הוא "הימין החדש", והיא התמודדה בבחירות על בסיס מפלגת המדף "צל"ש – ציונות ליברליות ושוויון", מפלגה שהקים יוסף פריצקי בכנסת ה-16 לאחר שהורחק ממפלגת "שינוי".
ב-2 בינואר 2019 הצטרפה העיתונאית קרולין גליק למפלגה. ב-8 בינואר הצטרפה הפעילה החברתית שירלי פינטו למפלגה. ב-10 בינואר הצטרף למפלגה אלוף-משנה (מיל') מתן כהנא.‏ ב-7 בפברואר הצטרפה אלונה ברקת למפלגה והיא שובצה במקום השלישי ברשימה. ב-18 בפברואר הצטרפו העיתונאי והסופר אלישיב רייכנר שהיה מועמד לכנסת ה-18 מטעם הבית היהודי, והפעיל החברתי אורי שכטר, מנהל אגף "שורשים" בארגון רבני צהר.
ב-19 בפברואר הצטרפו המשפטן רן בר-יושפט, סמנכ"ל פורום קהלת, איש החינוך עמיחי שיקלי, מייסד מכינת תבור וראש המדרשה למנהיגות ציונית בגליל ועורך הדין יום טוב כלפון, יושב ראש תנועת 'עלינו' לשילוב עולים מצרפת.
למפלגה הצטרפו פורשים אחרים מהבית היהודי ומהאיחוד הלאומי:
משה פלד - היה מועמד לכנסת ה-15 מטעם האיחוד הלאומי (לפני כן כיהן כח"כ מטעם צומת); יוחאי עזרא - חבר מרכז הבית היהודי; נחי אייל - מנכ"ל האיחוד הלאומי בשנים 1999–2016 והיה מועמד לכנסות ה-19 וה-20 מטעמה; ורוני ססובר וענת ציפקין-אביבי, שהיו פעילות במטה "בית משותף" בבית היהודי.
ב-20 בפברואר 2019 הציגה המפלגה את רשימתה לכנסת ה-21:
במקומות הראשונים היו מייסדי המפלגה בנט ושקד, אחריהם אלונה ברקת, מתן כהנא, שולי מועלם-רפאלי, קרולין גליק, אלישיב רייכנר, אורי שכטר, עמיחי שיקלי, שירלי פינטו, יום טוב כלפון, רן בר-יושפט, רוני ססובר, משה פלד, יוחאי עזרא, נחי אייל, ענת ציפיקין אביבי, שי מימון, דוריון כהן-נוב, יעל יהב, ניר הרמן, אוהד אוזן, ג'רמי סלטן ויוסי מנדלביץ .
ב-17 במרץ יצאה המפלגה בקמפיין שסיסמתו: "שקד תנצח על בג"ץ, בנט ינצח את חמאס".
בבחירות השיגה המפלגה 138,598 קולות, ולא עברה את אחוז החסימה העומד על 3.25 אחוזים (140,052 קולות בבחירות האלה).

הבחירות לכנסת ה-22

ב-2 ביוני 2019, לאחר פיטוריו מתפקיד שר החינוך, הכריז בנט כי הוא ומפלגתו ישתתפו בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
ב-21 ביולי 2019 הודיעו שקד ובנט שאיילת שקד תעמוד בראש מפלגת ורשימת הימין החדש לכנסת ה-22. הוסכם שנפתלי בנט יכהן כיושב ראש משותף ויהיה הראשון לבחור תפקיד במסגרת הסכם קואליציוני עתידי. לאור הכישלון בבחירות לכנסת ה-21 קראה שקד לריצה משותפת של הימין החדש, איחוד מפלגות הימין ומפלגות ימין נוספות. ב-29 ביולי חתמה הימין החדש על הסכם ריצה משותפת עם הבית היהודי והאיחוד הלאומי תחת רשימה בשם "ימינה". בראש הרשימה עמדה איילת שקד, ולאחריה הרב רפי פרץ, בצלאל סמוטריץ' ונפתלי בנט. כמו כן שוריינו לימין החדש מקומות 7 ו-9 ברשימה זו, כאשר בשאר המקומות בעשירייה הראשונה הוצבו נציגי הבית היהודי והאיחוד הלאומי לסירוגין.
באוקטובר 2019 הסיעה התפצלה מרשימת ימינה, ולה שלושה ח"כים.
שרה ראמוס

ביוגרפיה

ראמוס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה לאב פיליפיני ולאם יהודייה. החלה לפתח את כישורי משחק שלה כשהייתה בת 9, בסדנאות למשחק שבמרכז לוס אנג'לס והופיעה בפרסומות.
היא סיימה בהצטיינות את אוניברסיטת קולומביה במאי 2015.
ביולי 2016 הודיעה ראמוס באמצעות המדיה החברתית כי היא נמצאת במערכת יחסים עם הבמאי מאט ספייסר, אשר נמשכת מאז 2013.

קריירה

ראמוס החלה את הקריירה שלה בגיל צעיר מאוד וכיכבה בפרסומות טלוויזיה שונות, אך זכתה לתשומת לב רבה כאשר שיחקה בין התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "חלומות אמריקאים" ברשת NBC, בה גילמה את אחותה הקטנה של הגיבורה הראשית מג פריור (בריטני סנואו).
ב-2006 שיחקה בסדרת הדרמה "Runaway".
בשנת 2010 השתתפה ראמוס בסדרת המשפחה "הורים במשרה מלאה" בתור תלמידת התיכון האדי בראבמאן.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה המצליחה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון ורבל וילסון.
בלו מן גרופ

"בלו מן גרופ" (באנגלית: Blue Man Group) הוא מיצג תיאטרון מוזיקלי שנוסד בשנת 1991. ידוע בהופעותיו ברחבי העולם וצפו בו מעל 35 מיליון צופים(עדכני ל-2017). מופע התיאטרון משלב סגנונות מוזיקליים שונים פופולרים וקלאסים תוך שימוש באפקטי תאורה,
אולטרא סגול, קטעי וידאו וטכנולוגיה.
מופע התיאטרון מוצג בתיאטראות בלאס-וגאס, אורלנדו, בוסטון, ניו יורק, ברלין ושיקגו. בנוסף, בשנת 2016 ההרכב יצא למסע הופעות ברחבי העולם, במסגרתו גם התארחו בתוכניות טלוויזיה והשתתפו בפרסומות.

היסטוריה

ההרכב במקור נוסד בשנת 1987 על ידי שלושה חברים מהקולג': כריס ווינק, מאט גולדמן ופיל סטנטון. שלוש הדמויות שיצרו מתאפיינות בצבע כחול (בלו מן), קרחות, ללא אוזניים לבושות בחליפות שחורות, הן אינן מדברות ומתקשרות בעזרת מוזיקה ומימיקה.
מסיבה לרגל סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שסוקרה על ידי MTV, הביאה לחשיפה מוגברת של ההרכב. ממופעי רחוב ואירוח בפאבים, הגיעו בשנת 1991 למופע מלא, "צינורות", באולם האוף ברודוויי "Astor Place Theatre" ונחשב לאחד ממופעי האוף ברודוויי הניצפים ביותר.
ביולי 2017 נרכש ההרכב על ידי קרקס השמש.
נוויל מרינר

ביוגרפיה

מרינר נולד בלינקולן ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה ובקונסרבטואר של פריז. הוא ניגן בכינור בתזמורת פילהרמוניה ובתזמורת הסימפונית של לונדון לפני שיצא להנקוק, מיין בארצות הברית ללמוד ניצוח אצל פייר מונטה, בבית הספר שמונטה הקים שם. בשנת 1956 ייסד את האקדמיה של סנט מרטין בשדות והוציא הקלטות רבות עם התזמורת בניצוחו. הוא ניצח על תזמורת מינסוטה משנת 1979 עד 1986 ועל תזמורת רדיו שטוטגרט משנת 1986 עד 1989. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1985.
מרינר ניצח על מגוון רפרטוארי רחב, אבל נודע ביותר כפרשן של מוזיקת בארוק. הוא בחר ועיבד את המוזיקה, המופיעה בסרט "אמדאוס" ופיקח על הקלטת הפסקול מעמדת שליטה באקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס. 
בנו הוא הקלרניתן אנדרו מרינר.
אורקל

אוֹרקל (מלטינית: orare, "לדבר") הוא נביא או כת, פגניים בדרך כלל, המתנבאים על העתיד לבוא בהשראת האל.
בדומה לשאר העמים בעולם העתיק, היוונים והרומאים נמשכו לתחום ניבוי העתיד. שליטים ופשוטי העם ביקשו לעמוד על כוונות האלים ולנהוג בהתאם להן. במקדש זאוס באולימפיה ובמקדש אפולו האיסמני בתבאי, התקיימו ניחושים. אורקל קדום ומפורסם היה בדודונה, וניחשו שם לפי רשרוש העלים בחורשה הקדושה.
להשפעה יתרה זכה האורקל מדלפי שבו דיבר האל מפיה של פיתיה, כוהנת שהייתה ממלמלת דברי נבואה סתומים.
רוד רוזנשטיין

קורות חיים

רוזנשטיין נולד בפילדלפיה. למד כלכלה בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מכן למד משפטים בבית הספר הרווארד למשפטים וקיבל תואר J.D. בשנת 1989. בעת לימודיו היה עורך כתב העת המשפטי "Harvard Law Review".
רוזנשטיין הוצע כמינוי כשופט בבית המשפט הרביעי לערעורים של ארצות הברית בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, אולם עקב התנגדותם של סנטורים דמוקרטים המינוי לא עלה לדיון לאישור בסנאט.
בעת המינוי למשנה לתובע הכללי בחודש אפריל 2017, הוא היה הפרקליט הפדרלי הוותיק ביותר בארצות הברית.
הנשיא דונלד טראמפ מינה את רוזנשטיין ב-13 בינואר 2017 לשמש משנה לתובע הכללי של ארצות הברית. מינוי זה אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-25 באפריל 2017.
רוזנשטיין כתב דו"ח בו המליץ על הדחת ג'יימס קומי, ראש ה-FBI, בעקבות תפקודו בחקירת שרת הדואר האלקטרוני של הילרי קלינטון, בו האשים את קומי בהתנהגות החורגת מהנהלים כאשר דיבר על החקירה במסיבת עיתונאים ב-5 ביולי 2016 וכן על המכתב ששלח לקונגרס, 11 ימים לפני הבחירות לנשיאות, בו הודיע על פתיחת החקירה מחדש. לאחר פיטוריו של קומי על ידי הנשיא דונלד טראמפ, טען הבית הלבן כי הדו"ח שכתב רוזנשטיין היה המניע לפיטוריו של קומי, אך ב-11 במאי טען טראמפ בראיון לרשת NBC News כי התכוון לפטר את קומי ללא קשר לדוח, וכי חשב על הפולמוס "בנוגע לרוסיה" כששקל לפטרו.
לאחר פיטורי קומי, הודיע רוזנשטיין ב-17 במאי 2017 על מינויו של רוברט מולר לתובע מיוחד ועצמאי לחקירת המעורבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 וקשרים אפשריים בין מטה טראמפ למוסקבה.
בספטמבר 2018, פרסם הניו יורק טיימס, שבעקבות פיטורי קומי שעליהם התחרט רוזנשטיין, הוא הציע לגורמים בבולשת הפדרלית ובמשרדו - שבועיים לאחר היכנסו לתפקיד - להקליט בסתר את הנשיא טראמפ בשיחה על המצב בבית הלבן, במטרה לכנס את בכירי הממשל לדיון על הדחתו מהתפקיד. רוזנשטיין דחה את הדיווח, המלא לדבריו ב"אי-דיוקים", סירב להגיב על הטענות, ואמר ש"מדובר בסיפור המבוסס על מקורות אנונימיים שפועלים נגד משרד המשפטים ובעד האג'נדה הפרטית שלהם". דוברת משרד המשפטים מסרה שהצעת ההקלטה נאמרה בציניות.

חיים אישיים

רוזנשטיין נשוי לליסה ברסומיאן, עורכת דין ארמנית-אמריקאית שעובדת במכון הבריאות הלאומי. לזוג שתי בנות.
וירוס צהבון האמיר

חלבון מעטפת הווירוס

גנום הווירוס עטוף בחלקיק דמוי איקוזהדרה הנקרא geminate. חלקיק זה מורכב מ 110 תת-יחידות חלבוניות שגודלם 30kDa המקודדות על ידי הגן V1. חלבון מעטפת הווירוס מגן על הגנום, מוביל את הווירוס לתוך התא הצמחי ומחוצה לו, מסיע בתנועה הסיסטמית בצמח והוא חיוני להעברת הווירוס בגוף כנימת עש הטבק.

מסלול רכישת הווירוס על ידי כנימת עש הטבק

הווירוס נרכש על ידי הכנימה מפלואם הצמח בעת ההזנה, הוא עובר דרך תעלת המזון הממוקמת ב stylet, עד להגיעו לוושת עד אשר הוא חודר לתא הסינון אשר מהווה צומת דרכים מרכזית במערכת העיכול של כנימת עש הטבק המחברת בין המעי האמצעי והאחורי. רוב הווירוסים נספגים בתא הסינון ועוברים למערכת הדם של כנימת עש הטבק המכונה המולימפה ואילו חלק מהווירוסים נעים הלאה ל ascending midgut ול descending midgut, שם הם נספגים בתאי האפתל של המעי למערכת הדם. חלקיקי ווירוס נעים בהמולימפת הכנימה עד להגעה לבלוטות הרוק שם הם מתמקמים בבלוטות הרוק העיקריות ועוברים הלאה לתוך צינור הרוק ומשם מוזרקים יחד עם רוק חזרה לפלואם הצמח. ההעברה המעגלית המתמדת של הווירוס מתווכת על ידי חלבון המעטפת שלו

טווח פונדקאים

טווח פונדקאים של צהבון האמיר בגידולים חקלאיים בישראל כולל את העגבנייה תרבותית (Lycopersicon esculentum), שעועית מצויה (Phaseolus Vulgaris), פלפל (Capsicum annuum) ו (Capsicum chinense), ליזיאנטוס (Eustoma grandiflora), פטוניה (Petunia hybrida) וחלמית קטנת-פרחים (Malva parviflora). כמו כן רוב מיני עגבניות הבר מציגות את סימפטומים המחלה. המחלה נפוצה במזרח התיכון, והיא דווחה גם במזרח הרחוק, אפריקה, אירופה, האיים הקריביים ומרכז אמריקה. לאחרונה דווח על TYLCV ביפן, מקסיקו, פלורידה וגאורגיה בארהב.

נזקים

המחלה גורמת לעצירת הגידול הנורמאלי, העלים הם צהובים, קטנים ומעוותים. בהדבקת צמח צעיר נפסקת צמיחת הצמח ועל כן לא מתפתחים תפרחות ופירות ורמת היבול פוחתת. המחלה מהווה גורם המגביל העיקרי לגידולי עגבנייה תרבותית, כאשר המחלה התפרצה לראשונה בישראל דווח הפסד של 100% מהיבול.

תפוצה

המחלה דוחה לראשונה בישראל ב 1939-40, התפרצות המחלה התרחשה בסמיכות להתפרצות כנימת עש הטבק. בסוף 1970 חלה התפרצות המחלה בארץ וגרמה ל 100% איבוד יבולים בעגבנייה. זן הווירוס הישראלי נצפה גם במצרים, כנראה גם בלבנון, ירדן, קפריסין, ספרד, האיים הקאריבים, הרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה ופלורידה.
צרס

גאוגרפיה

האי שוכן במפרץ קוורנר בצפונו של הים האדריאטי, בין האי לושין מדרום, לאי קרק ולחצי האי איסטריה מצפון. שטחו של האי הוא 450.77 קמ"ר, אורכו 66 ק"מ ורוחבו בין 2 ל-12 ק"מ. צרס והאי השכן לו, לושין, היו בעבר אי אחד, אך כיום מפריד מצר ים שרוחבו 11 מטרים בלבד בין שני האיים, וגשר מקשר בין שתי גדותיו. אורך חופיו של האי כ-270 ק"מ והאקלים השורר בו הוא ים תיכוני. אגם ורנה (Vrana) ששטחו 5.75 קמ"ר הוא האגם היחיד על האי. עומקו המרבי של האגם הוא 76 מטר, דהיינו כ-50 מטרים מתחת לפני הים, והוא משמש כמקור מי השתייה לצרס ולאי השכן לושין. לפי אגדה מקומית שוכנת טירה על קרקעית האגם ובעת שרוח נושבת במקום, ניתן, לעיתים, לשמוע את פעמון הטירה מצלצל.

היסטוריה

קיימות עדויות לכך שהאי צרס היה מיושב כבר בתקופת האבן. היוונים העניקו לצרס וללושין את השם המשותף "אפסירטידס", ובמאה ה-1 לפנה"ס נכבשו שני האיים על ידי הרומאים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נותר האי צרס בשליטת האימפריה הביזנטית, ובמאה ה-6 הגיעו אליו ראשוני השבטים הסלאבים. בשנים 1000 עד 1358 נשלט האי על ידי ונציה, ולאחר מכן עבר לידיהם של המלכים הקרואטים-הונגרים. ב-1409 חזר האי לשליטת ונציה שהחזיקה בו עד סוף המאה ה-18. בעקבות הסכם רפאלו סופח האי לאיטליה ב-1920. ב-1945 היה האי לחלק מיוגוסלביה, ומאז שהתפרקה ב-1991, הוא שייך לקרואטיה.

אוכלוסייה וכלכלה

באי התגוררו בשנת 2001 3,184 תושבים, רובם המכריע בעיר צרס (2,959 תושבים). רוב התושבים מתרכזים לאורך חופו המערבי של האי. נתוניו של האי הביאו להתפתחות התיירות המהווה את ענף התעסוקה העיקרי, לצד דיג וחקלאות. בשל מבנהו הארוך וצר של האי, עובר כביש אחד לאורכו מנמל המעבורת שבצפונו ועד לגשר המחבר אותו עם האי לושין, סמוך לעיירה אוסור (Osor).
קשורות

תקציר העלילה

קורקי (ג'ינה גרשון) משתחררת לאחר חמש שנות מאסר בכלא ועובדת בשיפוצים אצל ויולט (ג'ניפר טילי) - אשתו של מאפיונר בשם סיזר (ג'ו פנטוליאנו). ויולט היא ביסקסואלית ואינה מחבבת את בעלה כלל, אולם חיה איתו בגלל כספו הרב. מהרגע הראשון נמשכת ויולט אל קורקי. בין השתיים מתפתחת מערכת יחסים לוהטת. השתיים מתכננות להתעשר בשני מיליון דולר על חשבון הפשע המאורגן ולברוח, כדי לגור יחד.