google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם זוסמן

אברהם זוסמן (1861 אודסה - 9 במאי 1943 כפר סבא) היה אגרונום, אחד מחברי ביל"ו.

ביוגרפיה

הוא נולד בעיר הנמל אודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), קיבל חינוך יהודי מסורתי וחינוך כללי. לאחר סיום לימודיו היסודיים הוא החל לעבוד בבית מסחר בעיר, אך לבסוף החליט להמשיך בלימודיו והחל לפקוד בית ספר ממלכתי. לעומת יהודי רוסיה אחרים שבסיום בית ספר היו פונים ללימודי רפואה ומשפטים, פנה זוסמן ללימודי חקלאות והיה ככל הנראה יחד עם מנשה מאירוביץ ליהודים הראשונים ברוסיה שלמדו מקצוע זה. הם פנו להמשך הלימודים במכון לחקלאות וייעור בפילבה, הם סיימו את לימודיהם במכון זה ב-1882 והוכרו כאגרונומים מוסמכים.
הסמכתו הייתה מקבילה לאירועי סופות בנגב והוא יחד עם חברו לספסל הלימודים, מנשה מאירוביץ ואגרונום יהודי נוסף, יעקב רוסטובסקי הצטרפו אל הביל"וים. שני חבריו עלו לארץ, אך זוסמן בחר להישאר ברוסיה וללמד את מקצוע החקלאות ליהודים. ב-1882 הוא הוזמן על ידי יק"א למושבה יהודית חקלאית נובו-פולטבקה, במושבה תפקד זוסמן בתור מנהל בית הספר ופעל להטמיע את לימודי החקלאות בתור מקצוע לימודים. ב-1885 פתח זוסמן חווה חקלאית קרוב לאודסה כדי להכשיר יהודים אחרים במקצועות החקלאות (כוונתו הייתה שיהודים שעברו את ההכשרה יממשו אותה קודם כל בארץ-ישראל).
זוסמן כתב מספר ספרי לימוד בנושא חקלאות.
בשנת 1900 זוסמן יחד עם אחד העם ואישים אחרים נשלחו לארץ ישראל כדי לבחון את המצב של המושבות היהודיות.
בכינוס השני של צעירי ציון שהתקיים במאי 1917 ברוסיה הוחלט לעסוק בהכשרה חקלאית של החלוצים בטרם הגעתם לארץ ישראל. כך קמו מספר חוות חקלאיות לצורך הכשרת חלוצים, בין היתר חודשה חווה ליד אודסה בניהולו של זוסמן, בחווה זו היו כחמישים חלוצים.
בשנת 1924 עלה עם משפחתו לארץ. הוא לא הצליח למצוא משרת הוראה בארץ, אך קק"ל העמידה לו חלקת אדמה בת 8 דונמים בנחלת יהודה.
תעופה

תעופה הוא התחום העוסק בטיסה באמצעות כלי טיס, מכונות שתוכננו על ידי בני אדם לטיסה אטמוספירית. באופן כללי יותר, המונח מתאר גם את הפעילויות, התעשיות, וגופי הרגולציה הקשורים לכלי טיס.
עומר אל-רזאז

ביוגרפיה

אל-רזאז נולד ב-1 בינואר 1960 בעמאן שבירדן. רזאז בעל דוקטורט בתכנון וכלכלה מאוניברסיטת הרווארד. הוא עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בבית הספר למשפטים של הרווארד.
בין 14 בינואר 2017 עד ה-4 ביוני 2018, הוא כיהן כשר החינוך של ירדן.

ראש ממשלת ירדן (2018-מכהן)

ב-4 ביוני 2018, ראש הממשלה הירדני האני אל-מולקי התפטר מתפקידו בעקבות מחאות גדולות נגד המדיניות הכלכלית של ממשלתו. באותו היום, מלך ירדן עבדאללה השני מינה אותו לתפקיד ראש הממשלה. עם כניסתו לתפקיד עמד אל-רזאז בפני משימה קשה. קודמו בתפקיד הטיל עליו כלכלה במצב קשה, עם חוב ציבורי של כ-96% ושיעור אבטלה של כ-18.4%, הגבוה ביותר ב-25 השנים האחרונות בירדן. נוסף על כך, המשיכו להתקיים הפגנות גדולות ברחבי ירדן בעקבות המצב הכלכלי בהנהגת ארגוני העובדים. בישיבת הממשלה הראשונה שלו, הבטיח אל-רזאז לקיים דיונים עמוקים על הצעת חוק מס ההכנסה. הצעה זו הובילה למחאות הענק בירדן ולהתפטרותו של אל-מולקי. לאחר הקמת הממשלה, עומר אל-רזאז דחה כמה מהצעדים הכלכליים שהוחלטו על ידי הממשלה הקודמת. ביולי 2018 הוא ביצע שינויים רחבים בממשלה, תוך צמצום מספר השרים והכנסה לממשלה של מספר שרים ותיקים (למשל באסם תלהוני חזר למשרד המשפטים).
שמואל בן עדיה

בימי חייו

תפקידו של בן עדיה כמשורר סייע לו רבות בהידוק קשריו עם מנהיגי השבטים הערבים באזור ועם המושלים הערבים מטעם שלטונות פרס והאימפריה הביזנטית. השירה הייתה אמצעי חשוב לבניית סטטוס חברתי ופוליטי חשוב ולהתקדמותו הפוליטית והחברתית של המשורר כאשר הייתה ההשכלה מוגבלת לשכבות מצומצמות בחברה. לפעמים ייחסו התושבים למשוררים כוחות על טבעיים בשל שליטתם בשירה. בצורה זאת הפך שמואל בן עדיה לאחד האנשים העשירים ביותר בחצי האי ערב כאשר הצליח לבנות מבצר גדול שנקרא בשם אל-אבלק. המבצר נבנה כדי לספק מקום הגנה חשוב הן למשפחתו והן לתושבי העיר תימא, ולשמש כמקום שבו הופקדו כספים ונכסים רבים בידי התושבים על מנת לשמור אותם.

דמותו ומורשתו

בספרות הערבית של ימי הביניים חוברו אגדות חינוכיות רבות סביב דמותו של שמואל בן עדיה. מטרת האגדות האלה הייתה להדגיש את ערכי המוסר של החברה בזמנו של מחבר האגדה בימי הביניים. אבן עדיה הוצג כדמות שמשקפת את האידיאל של הנאמנות והיושר. אבן עדיה מוצג כאדם שהעדיף את הנאמנות ופעל נגד האינטרסים האישיים והמשפחתיים שלו כאשר סירב למסור את הפיקדונות של המשורר הערבי הידוע אמרוא אל-קייס שהיו ברשותו למושל עיראק מטעם הפרסים. אחרי שידע המושל העיראקי שאין בכוונתו של שמואל למסור את הפיקדונות הוא רצח את בנו של שמואל, שבו החזיק כבן ערובה. הנאמנות הזאת גרמה ליצירת הפתגם הערבי המפורסם "אין אדם יותר נאמן משמואל" (אופא מן אלסמואל). סיפור זה הונצח בשירו של המוזיקאי והזמר, שי נובלמן, "רץ ביפו", שהופיע באלבומו "יומי הוא חלום".
בעת החדשה היו זרמים הן בקרב היהודים והן בקרב הערבים שניצלו את דמותו ההיסטורית לצרכים אידאולוגים על מנת לגשר בין ערבים ויהודים. היו גם זרמים במיוחד מן הצד הערבי שניסו לטשטש את זהותו היהודית של שמואל בן עדיה ולהבליט אותו כדמות ערבית לאומית אשר חייתה לפני האסלאם. עם זאת שיריו והאגדות החינוכיות סביב דמותו נשארו כמקור השראה לסופרים ואנשי רוח ערבים רבים בעולם הערבי.
על שמו רחוב מרכזי בירושלים המחבר בין מוזיאון רוקפלר לאוכף שבין הר הזיתים להר הצופים בירושלים, וכן ביפו ובחיפה.
אוצר המונחים הפילוסופיים

חיבורו ומבנהו

המונחים העבריים שהובאו בלקסיקון, נלקחו מהיצירות שנתחברו בעברית או שנתחברו בשפות אחרות, בעיקר ערבית, ותורגמו לעברית על ידי מתרגמים, בדרך כלל, בני זמנם של המחברים. על כן, ה"אוצר" מהווה גם מחקר לשוני של השפה העברית, הן כפי שנעשה בה שימוש בחיבורים פילוסופיים, והן בעבודות התרגום שלהם, בדרך כלל מערבית. 
המונחים סודרו על פי סדר האלפבית. בכל מונח הובאו מילים נרדפות, תרגומי המונח בדרך כלל בגרמנית, וציטטות הכוללות אותו במספר חיבורים.
קלצקין החל את עבודת כתיבת ה"אוצר", לשם שימושו הפרטי כחוקר הספרות העברית לדורותיה, ובמשך הזמן כאשר הצטברו בארכיונו שמות רבים, החליט לבחור ולאסוף את המונחים באופן שיטתי, ולכונן לקסיקון מקיף. לעבודתו נעזר בין השאר באוסף הספרים שהיה בספריה העירונית בערים פרנקפורט וציריך, וכן באוספי "הספרייה הפרוסית" בברלין וספרית בית המדרש לרבנים בניו יורק. 
המהדורה הראשונה של הלקסיקון ראתה אור בארבעה כרכים בהוצאת אשכול בברלין בשנת תרפ"ח 1928; האנתולוגיה שנספחה אל הלקסיקון ראתה אור בשנת תרפ"ו 1926. מהדורה נוספת ראתה אור בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בשנים האחרונות פועל באוניברסיטת המבורג המיזם "PESHAT in Context" ליצירה של תזאורוס דיגיטלי מורחב על בסיס הלקסיקון. העורכים מציינים כי קלצקין התמקד במונחים ומשמעויות מתקופת הרמב"ם וקודמיו, השמיט מונחים מסוימים, ולא ציין את מקורם משפות זרות במקרים רבים, ועם זאת זהו כלי חשוב לחוקרים גם היום. הם מספקים לקורא סריקה של הלקסיקון במלואו (ללא האנתולוגיה).
הנסיך פיליפ, רוזן פריז

ביוגרפיה

פיליפ נולד ב-24 באוגוסט 1838 בפריז, לפרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן ולהלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וקרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בהיותו בן 4 מת אביו בתאונת כרכרה, ופיליפ מונה ליורש העצר הצרפתי. בשנת 1848 פרצו מהומות כנגד שלטונו של סבו - לואי פיליפ, מלך הצרפתים, והלה ניסה להעביר את השלטון לפיליפ, אולם הניסיון נכשל, ובני המשפחה ברחו לבריטניה, ובצרפת הוכרזה הרפובליקה הצרפתית השנייה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התנדב פיליפ יחד עם אחיו רובר, דוכס שארטר לשרת בצבא האיחוד. פיליפ שירת במטהו של ג'ורג' מקללן, ולאחר הכישלון במערכת חצי האי, התפטרו הוא ואחיו מצבא האיחוד.
בשנת 1864 התחתן פיליפ עם בת דודתו מארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, ממנה היו לו 8 ילדים.
לאחר מותו של סבו לואי פיליפ, מלך הצרפתים שהודח במהפכת אביב העמים בשנת 1848, נותרו שני טוענים לכתר "מלך צרפת". "אנרי החמישי", ופיליפ. לאחר נפילת הקיסרות השנייה בשנת 1870 הציעה האספה הלאומית את הכתר לאנרי, רוזן שאמבור, ומכיוון שזה היה חסר ילדים, סוכם בין המלוכנים כי כתרו יעבור לאחר מותו אל פיליפ, נציג בית אורליאן, וכך תיפתר המחלוקת בין שני בתי המלוכה המתחרים. אך להפתעת המלוכנים סירב אנרי לקבל את המלוכה אלא אם כן תזנח צרפת את דגל הטריקולור, ותחליפו בדגלה של צרפת שלפני המהפכה. תנאי זה לא התקבל על דעת האספה הלאומית, וסוכם על הקמת הרפובליקה השלישית כרפובליקה זמנית עד למותו של אנרי, שאז יוכל הרוזן מפריז לקבל את המלוכה, מבלי להעלות תנאים מסוג זה. אך לאחר מותו בשנת 1883, הייתה כבר הרפובליקה מבוססת, והעם סירב להחליפה במלוכה.
כיום רואים המלוכנים שנותרו בצרפת את צאצאיו של לואי פיליפ, השומרים על התואר "רוזן פריז" כטוענים הלגיטימיים לכתר. מיעוט מקרב המונרכיסטים סבור כי אחד מצאצאי בורבון שנותרו בחיים, אזרח ספרדי בשם דון לואיס אלפונסו דה בורבון, המכונה הדוכס מאנז'ו, הוא הראוי לשאת את התואר "הטוען לכתר". שני הצדדים אף נאבקו בבתי המשפט של הרפובליקה, כאשר לאחרונה טען הרוזן מפריז כי יריבו מבורבון אינו ראוי לשאת את התואר המלכותי "דוכס". בתי המשפט דחו את התביעה.
בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של בתו אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורש פיליפ שוב מצרפת. פיליפ התגורר בבית סטואו בבריטניה, לשם ברח סבו בעוזבו את צרפת, וב-8 בספטמבר 1894 מת פיליפ בביתו.
אחמד סנג'ר

מועיז אד-דין אחמד סנג'ר בן מלכשאה בן אלפ ארסלאן (ערבית: معز الدين أحمد سنجر بن ملكشاه بن ألب أرسلان), (1084/1086 - 8 במאי 1157) היה סולטאן סלג'וקי, שמשל בין השנים 1118 ל-1153. משוררו המלכותי היה אדיב סאביר. 
סנג'ר היה בנו של מלכשאה הראשון ואחרי מותו של אביו ב-1092 השתתף במלחמות הירושה נגד שלושת אחיו מחמוד הראשון, 
ברכיארוק ומוהמט הראשון ונגד אחיינו מחמוד השני. 
מ-1097, שלט סנג'ר במרבית שטחי איראן, ומיקם את בירתו בח'וראסאן. ב-1131 השתלט סנג'ר על בגדד ולזמן קצר הצליח להחזיק תחת שלטונו אימפריה גדולה כמעט כמו זו של אביו. מרידות של בני משפחתו, ושל מושלים אזוריים שפרקו עול, שמטו שטחים מתחום שליטתו של סנג'ר.
הסולטאן סנג'ר נתפס בידי נומידים טורקמנים ב-1153 והוחזק בשבי עד 1156. הוא נפטר ב-8 במאי 1157. אחרי מותו של סנג'ר שבה הסולטנות הסלג'וקית והתפצלה בין בני המשפחה הסלג'וקית ולעולם לא שבה עוד לגדולתה.
הפיגוע במעבורת סופרפרי 14

הפיגוע

המעבורת, בעלת תפוסה של 10,192 טון, הפליגה מנמל מנילה בדרכה ליעדים באיים נגרוס, פאנאי ומינדנאו, כשעליה 744 נוסעים ו-155 אנשי צוות.  בשעה 23:00 נמצאה המעבורת ביציאה ממפרץ מנילה. אז התפוצץ באחד מסיפוניה התחתונים מטען חבלה במשקל של 3.6 קילוגרמים, שהוסתר בתוך מקלט טלוויזיה. כתוצאה מכך פרצה דלקה, שהתפשטה ואחזה במעבורת. יושבי האונייה נטשו אותה לסירות הצלה או קפצו למים. המעבורת שקעה חלקית בים. 
בסך הכל ניספו בפיגוע 116 איש. גופות 63 בלבד מהם נמצאו, מתוכן 16 שחולצו מתוך המעבורת על ידי צוללנים. בין הנספים היו 15 ילדים עד גיל 16.

חקירת הפיגוע

למרות שמספר ארגוני טרור פרסמו הודעות נטילת אחריות לאסון, סברו בתחילה חוקרי האסון שהשרפה אירעה במעבורת כתוצאה מדליפת גז ולא מחבלה. בהדרגה, נוכח עדויות של ניצולים, התחזק החשד כי נעשתה חבלה במעבורת. חמישה חודשים לאחר האסון, לאחר שהמעבורת נגררה למים רדודים יותר ויושרה, מצאו צוללנים בתוכה ראיות להתפוצצות. בהמשך נעצר לטענת משטרת הפיליפינים חבר בתנועה האסלאמית המקומית רג'ה סולימאן והודה כי הטמין את מטען החבלה, הפעיל קוצב זמן שיפעיל אותו וירד מהמעבורת לפני הפלגתה. לדבריו נעשתה הפעולה עבור קבוצת הטרור האסלאמי הפיליפינית אבו סיאף, החשודה בקיום קשרים עם ארגון אל קאעידה.
ב-11 באוקטובר 2004 הודיעה נשיאת הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו כי חוקרי האסון במעבורת הגיעו למסקנה שהמדובר בפיגוע. לדבריה זוהו שישה חשודים הקשורים בפיגוע, ששניים מהם נעצרו. חוקרי המשטרה היו סבורים שהפיגוע נעשה לאחר שהחברה בעלת המעבורת לא נענתה ב-2003 לדרישה מאת קבוצת אבו סיאף לשלם לה דמי חסות של מיליון דולר.
ביולי 2008 נעצר בבחריין רובן עומר פסטנו לווילה (Ruben Omar Pestano Lavilla), מייסד קבוצת רג'ה סולימאן והחשוד כמארגן הפיגוע, והוסגר לפיליפינים בחודש שלאחר מכן.
אמפי אשדוד

אמפי אשדוד הוא תיאטרון פתוח אשר ממוקם בפארק אשדוד-ים בסמוך לחוף הקשתות בעיר אשדוד.
התיאטרון הוא בין הגדולים בישראל ומכיל 6,400 מקומות ישיבה. בהם 4,500 מקומות ישיבה על כיסאות ממוספרים, 1,700 מקומות ישיבה על הדשא בחלק האחורי של התיאטרון וכן 200 כיסאות במתחם האורכסטרה.
במקום מתקיימים פסטיבלים עירוניים, טקסים ממלכתיים והופעות רבות של אמנים מהארץ ומחו"ל. האמפי הוא חלק ממתחם פארק אשדוד-ים, אשר מכיל גם אגם מלאכותי, מדשאות ומתקני משחקים.

עיצוב הבמה

המתחם מעוצב כקונכייה הבנויה מאלמנטים של עלי כותרת הנפתחים כמפרשים אל השמים, על רקע נופי הים התיכון. בנוסף, הבמה כוללת מתקן קבע להחזקת תאורה ואמצעי סאונד.
דניס פרגר

קורות חיים

פרגר נולד ב-1948, בברוקלין, למשפחה יהודית המשתייכת לזרם האורתודוקסי מודרני, הוא בנם השני של מקס פרגר (1918 - 2014) והילדה (לבית פרידפלד) (1919 - 2009), זוג יהודים שנולדו שניהם בברוקלין אף הם. הורי הוריו היגרו לניו יורק בשעתם, מפולין. שם המשפחה פרגר מקורו לפי מסורת המשפחה, מהעיר פראג, משם גורשו אבות אבותיו של מקס פרגר, לפני מאות שנים יחד עם שאר יהודי העיר.
פרגר למד בישיבה דתית עד סיום בית הספר התיכון. אחר כך למד וסיים ב-1970 תואר ראשון כפול בברוקלין קולג', הן בלימודי המזרח התיכון והן בהיסטוריה. בתקופה זו ביקר גם לראשונה בישראל, התכוון לעלות אליה ואף התקבל ללימודי תואר שני במכון ללימודי היהדות בת זמננו של האוניברסיטה העברית בירושלים, אולם הוא שינה את תוכניותיו אלה בשל קבלתו ללימודי תואר שני במכון ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה. פרגר למד שם במשך שנתיים, אף כי לא השלים את התואר השני ובמקביל גם לימד היסטוריה יהודית בברוקלין קולג'.
בשנים 1976–1983 כיהן כמנהל מכון ברנדייס - ברדין שבקליפורניה, כיום חלק מהאוניברסיטה היהודית - האמריקאית.
פרגר החל את הקריירה הרדיופונית שלו ב-1982, בתוכנית רדיו שבועית ברדיו KABC הקליפורני, השייך לרשת קומולוס, השנייה בגודלה בארצות הברית. כעבור שנה הפכה התוכנית לתוכנית יומית, למעט שבתות וחגי ישראל והוא גם החל לכתוב במקביל טור קבוע בשורת עיתונים אמריקאיים. החל מ-1985 הוא גם עורך ומוציא לאור את הרבעון "Ultimate Issues", אשר ב-1996 שינה את שמו ל-"Prager Perspectives". ב-1999 הוא החל לשמש גם כמנחה של תוכנית אירוח יומית ברדיו KRLA השייך ל-"Salem Media Group".
אתר האינטרנט של פרגר נקרא "Prager University" ובין המשתתפים בו אישים שמרנים כמו ראש ממשלת ספרד לשעבר חוזה מריה אסנר, העיתונאי והסופר הבריטי פול ג'ונסון, העיתונאי ובעל הטור השמרן ג'ורג' ויל, נשיא AEI ארתור ברוקס ואחרים.
נישא לראשונה ב-1981 לג'אניס אדלסטין, ממנה התגרש ב-1986. כעבור שנתיים, ב-1988, נישא בשנית, לפראן סטון, אשר התגיירה למענו ואשר עמה חי כ-17 שנים עד שהשניים התגרשו בשנת 2005. יש לפרגר בן מכל אחד מהנישואין הללו והחל מ-2008 הוא נשוי בשלישית, הפעם לסוזן ריד.

דעותיו

לטענת פרגר, ארצות הברית נמצאת ב"מלחמת אזרחים שנייה ולא אלימה" ו"מלחמת תרבות" כנגד ערכי המוסר הבסיסיים עליהם מבוססת החברה האמריקאית. לטענתו, מוסדות אמריקאיים שונים כמו אוניברסיטאות, עורכי דין, איגודי עובדים, האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, קבוצות של תומכי זכויות אדם ורוב התקשורת, נשלטים על ידי "שמאלנים חילוניים", אשר תוקפים ומפרשים לא נכון את הערכים היהודיים-נוצריים ואת ההשפעה ההיסטורית החיובית שהייתה להם על ארצות הברית ועל העולם.
פרגר הוא תומך נחרץ בישראל וטוען כי ליבת הסכסוך עם הפלסטינים אינה נובעת מבניית ההתנחלויות, אלא מהסירוב הפלסטיני להכיר במדינת ישראל. בנוסף, פרגר מגנה האשמות כלפי ישראל הטוענות שהיא מדינת אפרטהייד.
פרגר מתנגד לנישואין חד-מיניים, וטוען כי ילדים צריכים אמא ואבא, וכן שאדם נהיה "אדם טוב יותר" כשהוא במערכת יחסים עם אישה.
טיש

טיש (ביידיש: שולחן) הוא אירוע הנערך בחצרות האדמו"רים החסידיים, ומשמעותו היא עריכת השולחן של האדמו"ר, אותו הוא עורך בפני קהל חסידיו. טקס הטיש נערך בעיקר בשבתות וחגים, אולם גם בנסיבות שונות, כגון: סעודת מלווה מלכה, וסעודות הילולה.
בטישים הנערכים בשבתות וחגים, נוהגים רבים מהאדמו"רים לאכול בפני חסידיהם את סעודותיהם או את חלקן. יש אדמו"רים שלא סועדים את סעודתם בטיש ומסתפקים בטעימת יין ומיני מאפה.
בטיש, מסתופפים החסידים סביב האדמו"ר, מביטים במעשיו ובאכילתו, שרים ניגוני שמחה ותפילה, ומקשיבים לדרשות מפי האדמו"ר, בדרך כלל על פרשת השבוע, מאמרי תורה וחסידות. ברוב החסידויות מתקינים טריבונה מדורגת (ביידיש: פארענצ'עס) כשעל מדרגותיה עומדים החסידים ומביטים על האדמו"ר. בחצרות חסידיים מקובל לייחס סגולה לשיירי מאכליו של האדמו"ר. אלו קרויים שִירַיִם ומחולקים לחסידים בעת הטיש. בדרך כלל נהוג לומר לחיים לאדמו"ר לעיתים בלחיצת יד.
מועדים וזמנים מפורסמים בהם עורכים טישים ידועים נערכים, בחג הסוכות בתוך הסוכה, בחג הפורים, ובסעודה המפסקת שלפני כניסת יום כיפור.
רבנו חיים יששכר אבולעפיה

ביוגרפיה

נולד בטבריה לרבי יוסף דוד אבולעפיה (השני), שהיה רבה של טבריה ודור שישי לרב חיים אבולעפיה השני, מחדש היישוב היהודי בגליל. בצעירותו למד בישיבה מקומית, ונישא לבתו של הרב אברהם עזריאל מירושלים. 
בשנת 1911 מונה על ידי הרב חיים נחום אפנדי למחליפו של הרב אהרון בכור אלחדיף בתפקיד ה"חכם באשי" של טבריה. בטקס המינוי נאם הרב יוסף חיים דוויק הכהן, שהשווה את יחסה החיובי של טורקיה ליהודים לעומת שלטונות ספרד בתקופת האינקוויזיציה. הנאום עורר את זעמו של ממלא מקום הקונסול הספרדי שנכח בטקס והוא דרש לאסור את הרב דוויק.
בשנת 1913 התפטר הרב אבולעפיה ממשרת החכם באשי, ובמקומו מונה לתפקיד הרב חיים אלחדיף. כאות מחאה, דרשו תושבי טבריה להחזיר את הרב אבולעפיה לתפקידו, והרב חיים יצחק שאקי נשלח מקושטא כנציגו של הרב חיים נחום אפנדי להסדיר את המצב. לבסוף, בהוראת הרב שאקי, חזר הרב אבולעפיה לתפקידו בסוף שנת 1913. 
הרב אבולעפיה היה חבר בבית הדין יחד עם רבי יעקב הכהן סקלי, רבי יעקב חי זריהן וגיסו רבי שמואל בן קיקי, שנשא את אחותו חנה. בתפקידו כ"חכם באשי" קשר קשרים הדוקים עם אנשי היישוב החדש. 
בשל החוק העות'מאני שאסר להכיר בבעלות פרטית של חברות או אגודות על קרקע, נרשמו על שמו של הרב אבולעפיה קרקעות שנרכשו באותה תקופה. בין השאר נרשם על שמו מגרש בן דונם בצמוד לקבר הרמב"ם שנרכש בכספי העדה הספרדית בעיר. בשנת 1914 רכשה אגודה מקומית שטח של שמונים דונם בצפון טבריה, ואף הוא נרשם על שמו של הרב אבולעפיה. כעבור כמה שנים נבנתה על שטח זה שכונת קריית שמואל.
כשנציגי הממשל העות'מאני מצאו בולים ציוניים בביתו, בשל הלשנות מצד מתנגדיו, נכלא הרב אבולעפיה בירושלים באשמת בגידה. הרב יוסף חי פאניז'יל, יחד עם הרב משה יהודה פרנקו נפגשו עם הפחה ופעלו לשחרורו ומנעו את העמדתו למשפט צבאי. עם זאת, הממשל אסר עליו לחזור לטבריה.
בשנת 1918 בוטלה משרתו כחכם באשי בשל הכיבוש הבריטי, ומאז המשיך לפעול בטבריה כאיש ציבור בעיקר בחיי הדת, וכראש העדה הספרדית, וכפעיל בהגנה.  
הלך לעולמו ב-25 בספטמבר 1970 (כ"ד באלול ה'תש"ל) ונקבר בבית הקברות העתיק בטבריה. על מצבתו נכתב: "כאן נח אדם שעבד את הציבור באמונה באונו והונו שלא על מנת לקבל פרס".
אקס-מן: התריסר

רקע

סיפור "התריסר" מתחיל עם מוטאנטית צעירה בשם טניה טראסק, בתו של שונא המוטאנטים בוליבר טראסק, שתהפוך ברבות הימים למאדאם סנקטיטי, חברת שבט אסקאני ובת בריתם של קייבל ושל רייצ'ל סאמרס בעתיד. היא הולכת לאיבוד בזרם הזמן וניצלת בידי רייצ'ל, המחופשת לאמא אסקאני. היא לוקחת אותה לעתיד ומרפאה את מוחה. עתיד זה, שנשלט בידי אפוקליפס, הוא קודר ועגמומי, וטניה בחרה לשנות זאת. היא נסעה בזמן שלוש שנים לפני הקמת האקס-מן, חרף אזהרותיה של אמא אסקאני, וניסתה ליצור קשר עם אביה. רייצ'ל עקבה אחריה ועצרה בעדה מלהתגלות בפניו, לא לפני שטניה שיחקה עם התכנות של מאסטר מולד, זקיף-העל אותו בנה טראסק. היא העלתה בו תוכנה הנקראת "התריסר".
שנים לאחר מכן, בעוד סייקלופס תוהה על מערכת יחסיו עם מדלין פריור באלסקה, הוא הותקף בידי מאסטר מולד, שטען כי סייקלופס הוא אחד מהתריסר והיה צורך להרוג אותו. מאסטר מולד נעצר, לא לפני שהסגיר זהויות אפשריות לחברי התריסר, ביניהם צ'ארלס אקסבייר, אפוקליפס, סטורם, ג'ין גריי ופרנקלין ריצ'רדס, בנם של מיסטר פנטסטיק והאשה הבלתי נראית מארבעת המופלאים.
מאסטר מולד שרד את המתקפה והתעמת לאחר מכן עם קבוצת פאוור פאק, בניסיון להרוג את ריצ'רדס הצעיר. כשקבוצת הצעירים לחמה ברובוט המעוות, הוא גילה להם את טבעם של חברי התריסר - "שנים עשר מוטאנטים אשר בבו הימים יעלו לכוח ויובילו את גזע המוטאנטים במלחמה על בני האדם בעלות השחר על כדור הארץ". הוא נעצר בשנית, לא לפני שהוסיף מועמדים אפשריים לרשימה - דניאל מונסטאר, קאנונבול ופסיילוק.
התיאור הבא של התריסר הגיע מפי אפוקליפס עצמו, שלא רק שהוא עצמו חבר בתריסר המכובדים אלא גם חמשת האקס-מן המקוריים, אקסבייר, סטורם, קאנונבול וקייבל.
עם הגעתו של המילניום החדש, סדרת אירועים הובילה לחזרתו של אפוקליפס. קייבל היה עד לאותם אירועים - החשכת העיר ניו יורק, הגעת מבשרו של אפוקליפס, וכן סימנים אחרים. צורתה האסטראלית של אמא אסקאני הופיעה בפני קייבל, וטמעה בו את הידע אודות זהותם האמיתית של חברי התריסר. למרבה הצער, לא הייתה לו כל הזדמנות לאתר אותם.
חיל האוויר המלכותי של בחריין

היסטוריה

הזרוע האווירית של צבא בחריין נוסדה בשנת 1977 ובתחילת דרכה הפעילה רק מסוקים. בשנת 1986 הוזמנו מטוסי קרב סילוניים מדגם F-5 מארצות הברית.
בשנת 1987 אורגן צבא בחריין מחדש ופוצל לשלושה חיילות עיקריים: חיל רגלים, חיל ים וחיל אוויר כאשר שמה של הזרוע האווירית לשעבר שונה ל"חיל האוויר של אמירות בחריין". בשנת 1990 חיל זה החל להצטייד במטוסי F-16 שתרמו רבות לכוחו וליכולתו המבצעית. ב-2 באוגוסט 1990 מספר מטוסי קרב של חיל האוויר הכוויתי נחתו בבסיסי חיל האוויר של בחריין, לאחר שעיראק פלשה לכווית. במלחמת המפרץ שבאה לאחר הפלישה, חיל האוויר של בחריין הטיס לראשונה את מטוסי ה-F-16 וה-F-5 שברשותו לצורך משימות הגנה והתקפה ב-25 בינואר 1991. מלחמת המפרץ הסתיימה כחודש לאחר מכן, ב-28 בפברואר 1991.
משלוח נוסף של מטוסי F-16 עבור החיל הגיע בשנת 2000. המטוסים החדשים צוידו בטילי AIM-120 אמראם, השימוש המבצעי הראשון בטילים אלה נעשה על ידי חיל האוויר האמריקאי בשנת 1992. לאחר הבחירות במדינה ב-14 בפברואר 2002, בחריין הפכה מאמירות לממלכה ועל כן שינתה את שמות הכוחות המזוינים שברשותה. שם הזרוע האווירית שונה מ"חיל האוויר של אמירות בחריין" ל"חיל האוויר המלכותי של בחריין". ביוני 2007, החיל רכש מספר מסוקי UH-60 בלק הוק לצורך משימות תקיפה וכן חילוץ והצלה. 
ממשלת בריטניה ניהלה מגעים עם בחריין כדי שזו האחרונה תרכוש ממנה מספר מטוסי יורופייטר טייפון. בפועל, בחריין שוקלת לרכוש עבור חיל האוויר את אחד ממטוסי הקרב הבאים: יורופייטר טייפון, JAS-39 גריפן (תוצרת שוודיה), דאסו ראפאל (מתוצרת צרפת) או את ה-F-35 לייטנינג II האמריקאי. 
בינואר 2014, חיל האוויר של בחריין החל לחפש תחליפים למסוקי ה-AH-1 קוברה שברשותה. בין המועמדים הפוטנציאליים נמנים: AH-64 אפאצ'י, מיל מי-28 ו-קמוב Ka-50.

תקריות ואסונות

מטוס F-16 אחד של החיל התרסק במפרץ הפרסי ב-27 בספטמבר 2003, 75 קילומטרים צפונית לבחריין.
זופר אבדיה

ביוגרפיה

אבדיה נולד בפרישטינה, בירת קוסובו (חלק מיוגוסלביה לשעבר) למשפחה גוראנית-מוסלמית. בשנים 1977 - 1980 הוא שיחק בקבוצת סיגל פרישטינה מעיר הולדתו. בשנים 1980 - 1990 שיחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מצמרת הליגה היוגוסלבית והיה לקפטן הקבוצה. ב-1984 הגיע איתה לגמר גביע קוראץ'.
אבדיה היה חבר בנבחרת יוגוסלביה ורשם 66 הופעות בינלאומיות. היה חלק מסגל נבחרת יוגוסלביה בכדורסל שהשתתפה באליפות העולם שנערכה בקולומביה בשנת 1982. הוא היה הקלע המוביל במשחק נגד אורוגוואי, וסיים את הטורניר עם ממוצע של 8.8 נקודות למשחק.
ב-1990 בגיל 31 יצא לראשונה לשחק מחוץ לגבולות יוגוסלביה, לאחר שהחוק במדינה בתקופה זו איפשר יציאת שחקנים מחוץ למדינה רק לאחר גיל 28. הוא הצטרף לא.ס. רמת השרון כשחקן חיזוק זר. לאחר ארבע שנים קיבל אזרחות ישראלית.
אבדיה היה מהזרים הראשונים מיוגוסלביה לשעבר ששיחקו בישראל.
בשנת 1992 קלע במשחק של רמת השרון נגד הפועל חולון 53 נקודות במהלך המשחק. בעונת 1995/96 שיחק במכבי ראשון לציון וקלע 95 נקודות במהלך העונה, ועונה אחר כך הצטרף להפועל תל אביב בה קלע 105 נקודות במהלך העונה.

לאחר שסיים לשחק בהפועל תל אביב, הוא שיחק גם בליגות נמוכות יותר. כששיחק באליצור בת ים, הוא שיתף פעולה עם בנו אנדריי שהצטרף לקבוצה. אבדיה מונה בהמשך למאמן הנוער של בני הרצליה, ובשנת 2011 מונה כעוזר מאמן בני השרון/הרצליה.

כיום אבדיה מאמן במחלקת הנוער של בני הרצליה .

חיים אישיים

מרעייתו הראשונה הוא אב לבן, אנדריי ששיחק בליגה הארצית בישראל בטרם עבר לבלגרד, ולבת. הוא נישא בשנית לשרון ארצי, ילידת-ישראל, ולהם בן משותף, דני אבדיה, כדורסלן המשחק בקבוצת מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
שם מחתרתי

שם מחתרתי או כינוי מחתרתי הוא שם שניתן לפעילי מחתרות כאמצעי מידור, מתוך מטרה להסתיר את הזיהוי האמיתי שלהם. חלק מהשמות המחתרתיים נותרים מוכרים יותר לציבור מאשר השמות האמיתיים - גם גם לאחר סיום פעילות המחתרת.
סגולן רויאל

חייה

רויאל היא חברה בולטת במפלגה הסוציאליסטית שהייתה מועמדת מובילה לנשיאות צרפת בבחירות 2007. בשנים 2004–2014 שימשה כנשיאת חבל פואטו-שראנט.
נולדה בבסיס הצבאי אואקם שבדקר שבמערב אפריקה הצרפתית (כיום סנגל), בתם של הלן דאה (Hélène Dehaye) וז'אק רויאל, רביעית מבין שמונה ילדים. עם אביה הייתה לה מערכת יחסים קשה וטעונה, ובבגרותה תבעה אותו למשפט על יחסו הקשה והמתנכר לאמה וסירובו לממן את הוצאות הקיום של המשפחה. היא זכתה בתביעה לאחר 9 שנים של התנהלות בבתי משפט, אך האב נפטר זמן קצר לאחר מכן.
רויאל נבחרה לראשונה לאספה הלאומית בשנת 1988 ושימשה כשרה לאיכות הסביבה וכן כסגנית שר החינוך. 
ב-16 בנובמבר 2006 זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הסוציאליסטית, ונבחרה למועמדת המפלגה לנשיאות. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות, שהתקיים ב-22 באפריל 2007, הגיעה רויאל למקום השני (מבין 12 מועמדים) כשהשיגה 25.6%, לאחר מועמד הימין ניקולא סרקוזי, שזכה ב-31.1%. על כן ולפי המקובל בשיטת הבחירות הצרפתית, התמודדה מולו ב-6 במאי בסיבוב בחירות שני להכרעה על הבחירה כנשיא. בסיבוב השני הפסידה לסרקוזי, אך רשמה הישג מרשים כשזכתה לתמיכתם של 47.3% מהבוחרים.
ב-2008 התמודדה רויאל על ראשות המפלגה הסוציאליסטית במקום בן זוגה לשעבר, פרנסואה הולנד, שסיים את תפקידו. היא ניצחה בסיבוב הראשון, אולם הפסידה בסיבוב השני ליריבתה, ראש עיריית ליל, מרטין אוברי (Martine Aubry) בהפרש מזערי של 42 קולות, ובספירה חוזרת – בהפרש של 102 קולות. 
באוקטובר 2011 השתתפה בסיבוב הראשון של הפריימריס, לקביעת מועמד המפלגה הסוציאליסטית בבחירות הקרובות לנשיאות צרפת, וסיימה במקום הרביעי עם 7% מקולות הבוחרים.
ביוני 2012 הפסידה את מקומה באספה הלאומית הצרפתית לאוליבייה פלורני בסיבוב שני בבחירות שהתקיימו לפרלמנט הצרפתי. רויאל זכתה לתמיכת בן זוגה לשעבר, הנשיא פרנסואה הולנד, וכך גם של חברי ממשלתו. מנגד פלורני זכה לתמיכה לא שגרתית מצד הגברת הראשונה באותה עת, ולרי טרירוויילר. 
בעקבות כישלונה של המפלגה הסוציאליסטית בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בתחילת 2014, ועקב אמון נמוך של הציבור בממשלתו של ראש ממשלת צרפת ז'אן-מארק ארו, התפטר האחרון מתפקידו, וממשלתו התפרקה. בממשלה החדשה שהוקמה על ידי הנשיא פרנסואה הולנד תחת ראש הממשלה מנואל ואלס מונתה רויאל לתפקיד שרת האקולוגיה בתוך משרד עם סמכויות נרחבות.
בשנת 2017 מונתה רויאל על ידי נשיא צרפת עמנואל מקרון לתפקיד שגרירת צרפת לקוטב הצפוני ולקוטב הדרומי.

משפחה

בן זוגה מסוף שנות ה-70 ועד שנת 2007 היה נשיא צרפת פרנסואה הולנד. רויאל והולנד לא היו נשואים, ויש להם ארבעה ילדים. ביוני 2007 נפרדו בני הזוג.