google/wiki40b huggingface dataset:
חיים גמליאל (חוקר במדעי הרפואה)

ביוגרפיה

חיים גמליאל נולד בשנת 1948 בתימן, לרבקה ולמשה. בשנת 1949 עלה לישראל במסגרת "מרבד הקסמים", והתגורר עם משפחתו תחילה במחנה עולים בראש העין ולאחר מכן עבר לשכונת רמת עמידר, רמת גן, בה התגורר למעלה מ-20 שנה. שנה לאחר עלייתו ארצה, בשנת 1950, בהיותו בן שנתיים, חלה בשיתוק ילדים (Polio) ונותר משותק בפלג גופו התחתון ונזקק לקביים להליכה. עבר עשרות ניתוחים אורתופדיים אשר לא שיפרו את מצבו. הוריו סירבו בתוקף להכניס אותו למוסד לילדים נכים וכך עשה את כל לימודיו במסגרות הוראה וחינוך רגילות. למד רק 3 מתוך 8 שנות הלימוד בבית הספר היסודי "תלמוד תורה" וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בשנים 1964 עד 1969 עשה את לימודי התיכון במסגרת פנימייתית בישיבת "הדרום", רחובות וגם שם סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. משנת 1970 ואילך למד מדעי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה, סיים לימודי מאסטר ב-1979 ודוקטורט ב-1983 בהצטיינות.
בין השנים 1976–1984 שימש כמנהל היחידה למיקרוסקופיה אלקטרונית סורקת (מא"ס), במכון שרת לאונקולוגיה, המרכז הרפואי הדסה, ירושלים. המציא ושכלל שיטות ייחודיות לאבחון מוקדם ביותר ונקודתי של תאים ממאירים ומחלות סרטן באמצעות המא"ס.
בשנים 1984–1985 השלים את לימודי הפוסט-דוקטורט במחלקה להמטולוגיה / אונקולוגיה, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת שיקגו שבאילינוי, ארצות הברית. בשנים 92–1988 שימש פרופסור חבר ומנהל המרכז לאימונולוגיה של תאים סרטניים, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת שיקגו. בשנים אלו רכש ניסיון רב בתזונה קלינית ואונקולוגית.
בשנת 1988, בהיותו בן 40 שנה, חלה בתסמונת "פוסט פוליו", שבעקבותיה נפגעו גם שרירים בריאים בגפיו והוא נאלץ להתנייד בכיסא גלגלים חשמלי המשמש אותו עד היום. 
בשנים 1992–1996 שימש פרופסור מן המניין ומנהל המרכז למחקר ומחשוב בביו-רפואה, באוניברסיטת שיקגו. במסגרת זו קיים גם את מחקריו העצמאיים על 'תזונה אונקולוגית אינטגרטיבית' ועל 'רפואת הרמב"ם'.
מאז חזרתו לישראל, הוא משמש מרצה בדרגת פרופסור ביחידה לפיתוח מקצועי, בית הספר לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן, ובמכללות ובארגונים שוניםופועל להנחלת שיטת הרמ"ת (רפואה מונעת תכליתית) שפיתח, זאת מתוך שאיפה להנחיל את הידע הזה לציבור כולו. ייסד את 'רות"ם - מכוני מחקר' לקידום שיטת הרמ"ת בישראל ועומד בראשם.
פרסם למעלה מ-100 מאמרים בספרות המדעית העולמית ושימש כמבקר מדעי של עיתונים מדעיים שונים. הוציא לאור את ספרו המקיף על 'רפואת הרמב"ם במבחן המדע בן זמננו'. פרסם אלפי מאמרים ותגובות מדעיות באתר רות"ם ובפורומים שונים.
כריסטופר באלרד

ביוגרפיה

באלרד התגייס לצבא ארצות הברית ב-1984. שירת כמפקד מחלקת מעקב באמצעות רדאר קרקעי ועוזר קצין מבצעים בגדוד המודיעין הצבאי 533 של הדיוויזיה המשוריינת השלישית שהוצבה בגרמניה המערבית. לאחר מכן שימש קצין מודיעין של הגדוד הרביעי ברגימנט השריון ה-67 של הדיוויזיה. ב-1990 שב לארצות הברית ושירת בפיקוד כוח האדם של הצבא. לאחר קורס קציני מודיעין מתקדם מונה לקצין המודיעין של הגדוד השלישי ברגימנט החי"ר ה-21, קצין מבצעים של גדוד המודיעין ה-125, וקצין המודיעין של החטיבה הראשונה בדיווזיית החי"ר ה-25 המוצבת בהוואי. 
ב-1998 מונה לראש ענף תוכניות במחלקת המודיעין של קורפוס III בפורט הוד. ב-1999 מונה לקצין מבצעים בגדוד המודיעין 312 של דיוויזיית הפרשים הראשונה, בתפקידו הבא שירת במכללה לפיקוד ומטה של הצבא וכחונך במרכז האימונים המשולב של פיקוד האימונים וההדרכה. 
ביולי 2003 מונה למפקד גדוד המודיעין 312 והשתתף עמו במלחמת עיראק. באוגוסט 2005 מונה לסגן קצין המודיעין של קורפוס III. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי, הוצב באפגניסטן ומונה לראש מחלקת מודיעין בפיקוד ההדרכה והעברת השליטה הביטחונית לכוחות הביטחון האפגניים. 
באוגוסט 2008 מונה למפקד חטיבת המודיעין 500 שתפקידה לספק מודיעין לכוחות הצבא בגזרת פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. באוגוסט 2010 מונה לעוזר קצין אג"ם בפיקוד המודיעין של הצבא. ביולי 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הסייבר של צבא. ביולי 2013 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן לענייני מודיעין של ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. במרץ 2014 מונה לקצין המודיעין של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. במהלך תפקיד זה קודם לדרגת מייג'ור גנרל. 
ביוני 2016 מונה למפקד פיקוד המודיעין והאבטחה של צבא ארצות הברית.  ביולי 2018 מונה לראש אגף מודיעין אותות וסגן מנהל הסוכנות לביטחון לאומי.
באלרד בעל תואר ראשון בגרמנית ובמדע המדינה מאוניברסיטת פורדהאם, בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
גאורגיוס יאקובידיס

שנותיו המוקדמות

נולד בכפר חידירה לסבו, המשתייך בימינו לעיר ארסוס-אנתיסה, באי לסבוס, אז "מידילי" באימפריה העות'מאנית. בגיל 13 עבר לגור אצל דודו שעבד בתחום האדריכלות בסמירנה. הוא למד ב"בית הספר האוואנגלי" היווני בסמירנה ובמקביל עבד כדי להתפרנס. בנעוריו התעניין באמנויות ובמיוחד בפיסול בעץ. בשנת 1868 
יחד חי עם דודו במשך שנתיים בעיר מנמן ובשנת 1870 בעזרת סבסוד מצידו של מיכאליס חאדזילוקאס, סוחר עצים ושותף של דודו, נסע ליוון, על מנת ללמוד בבית הספר לאמנויות באתונה
למד שם בשנים 1876-1870, בין היתר פיסול אצל לאונידס דרוסיס וציור אצל ניקיפורוס ליטרס. במרוצת הזמן בלט כשרונו כצייר וסיים את לימודיו בהצטיינות במרץ 1877.

במינכן

בנובמבר אותה שנה נסע עם מלגה מטעם הממלכה היוונית כדי להמשיך לימודיו באקדמיה לאמנויות במינכן. מוריו שם היו לודוויג פון לפץ, וילהלם פון לינדשמידט וגבריאל פון מאקס. 
סיים את לימודיו בשנת 1883, אך נשאר במינכן עוד 17 שנה בהן עבד בסטודיו משל עצמו ופתח בית ספר לציור לבנות שפעל עד שנת 1898. צייר במיוחד סצנות מיתולוגיות, ציורי ז'אנר, פנים של בתים, ציורי טבע דומם, פרחים, ודיוקנאות. יצירתו הושפעה על ידי הריאליזם האקדמי הגרמני. הפך לאחד האמנים המצליחים בבירת בוואריה ומכר את עבודותיו במחירים גבוהים. נודע במיוחד בציורי ילדים שמחים, אותם הפסיק לצייר אחרי מותה המוקדם של אשתו, אגלה, בשנת 1889.

בחזרה ליוון

בשנת 1900 הוזמן על ידי ממשלת יוון לשוב לאתונה כדי לארגן בה ולנהל את הגלריה (פינקותק) הלאומית היוונית. בשנת 1904 אחרי מותו של ניקיפורוס ליטרס, לימד ללא שכר במשך 25 שנה את מקצוע הציור בשמן הבית הספר לאמנויות של אתונה.
שמגישתו האמנותית נשאר שמרנית והתנגד למגמות חדשניות, לרבות האימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם, אך יחד עם זאת עודד את האמנים הצעירים לפתח את דרכם האמנותית האינדיבידואלית. מקורב לחברה הגבוהה המקומית ולמשפחה המלכותית ובמיוחד לנסיך ניקולאוס, שהיה חובב אומנויות, המשיך יאקובידיס לצייר שורה של דיוקנאות רשמיים של יוונים חשובים, כולל תמונתה של המלכה סופיה של יוון. 
בשנת 1910 כשהאקדמיה לאמנויות נפרדה ממסגרת המכון הפוליטכני הלאומי, נתבקש יאקובידיס לנהל אותו. בשנת 1918 העביר את ניהול הגלריה הלאומית לזכריאס פאפאנדוניו. בשנת 1926 הפך האמן לאחד מ שלושים ושמונת חברי האקדמיה היוונית של אתונה, שהוקמה זה עתה. כעבור 4 שנים, ב-1930 עזב את ניהול בית הספר לאמנויות ונשאר כ"רקטור לשם כבוד" של המוסד.
יאקובידיס נפטר באתונה בשנת 1932, לפני שלמלאו לו 80.

מקורות אחרים

Constantin Prut Dicţionar de artă modernă, Bucureşti, Albatros, 1982 (ברומנית)
הארכיון של יהודי עיראק

הארכיון של יהודי עיראק (באנגלית: Iraqi Jewish Archive) הוא אוסף גדול של 2,700 ספרים ועשרות אלפי מסמכים יהודיים היסטוריים שנמצאו על ידי צבא ארצות הברית במרתף אחד מבנייני סוכנות הביון הלאומית העיראקית במהלך הפלישה לעיראק בשנת 2003. האוסף כולל מגוון רב של ספרים ומסמכים נדירים, החל בספרי פרשנות לתלמוד בני 500 שנה וכלה במכתבים אישיים שנשלחו בשנות ה-50. סוכנות הביון של המשטר העיראקי אספה את הספרים והמסמכים מבתי כנסת ומוסדות קהילה יהודיים לאחר עלייתם של כמעט כל יהודי עיראק לישראל במבצע עזרא ונחמיה. יהודי עיראק אולצו על ידי ממשלת עיראק להותיר את מרבית רכושם מאחור, וכך גם נותרו הספרים והמסמכים שמרכיבים את הארכיון. 
הארכיון נמצא על ידי הצבא האמריקאי ב-2003 במצב קשה במרתף מוצף במים. הוא ניצל דרך הקפאה של הספרים במשאיות מיוחדות, ובהמשך על ידי הבאתו לארצות הברית בהסכמת ממשלת עיראק החדשה, תוך התחייבות אמריקאית להחזירו לעיראק בסוף תקופה של שימור והצגה של פריטים נבחרים. הארכיון הגיע לוושינגטון וטופל על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית. בעלות של 3 מיליון דולר, הארכיון אמור לעבור דיגיטציה ולהיות נגיש באופן מלא באינטרנט, ולבסוף הספרים והמסמכים הנדירים אמורים להיות מוחזרים לעיראק. מספר רב של ארגונים יהודיים התגייסו במאמץ למנוע את החזרת הארכיון לעיראק, בנימוק שהארכיון הוא רכוש יהודי גנוב. אולם, נוכח ההתחייבות החוזית האמריקאית להחזיר את הארכיון, משפטנים חלוקים בדעתם אם יש עילה משפטית להותיר את הארכיון בארצות הברית.
בפברואר 2014 הסנאט האמריקאי העביר החלטה בפה אחד הקוראת לנשיא ברק אובמה לפתוח משא ומתן חדש על הסכם ההחזרה של הארכיון לעיראק. במאי של אותה שונה פורסם כי ממשלות ארצות הברית ועיראק הגיעו להסכמה כי מרבית פריטי הארכיון יישארו בארצות הברית עד ספטמבר 2018.
מרמדיוק ויויל

חייו

בשנת 1845 נישא ויויל ללאורה, בתו של סר צ'ארלס איבטסון וכך הפך לבעלים של דנטון הול, אחוזה בת כ-10,000 דונם. בשנת 1847 נבחר ויויל כחבר פרלמנט ושמר על כסאו עד שנת 1866, בהפסקות קצרות.
ויויל העפיל לגמר התחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בלונדון, בשנת 1851 אך הפסיד בגמר לאדולף אנדרסן 4.5-2.5.
מבנה ויויל בשחמט מתייחס לתצורת רגלים שבה ללבן אין רגלי בטור ב', יש לו רגלים ב-ג3 וב-ג4 ורגלי ב-ד4 או ב-ד5 (יש הגורסים כי רגלי שחור צריך להיות ב-ג5). הרגלי ב-ג4 מהווה חולשה ללבן משום שאין רגלי אחר שיכול להגן עליו.
שמואל סמבורסקי

ביוגרפיה

סמבורסקי נולד בשנת 1900 בקניגסברג בירת פרובינציית פרוסיה המזרחית שבקיסרות הגרמנית, בנם הבכור של סֶלמה ומנחם סמבורסקי. הוריו היגרו מהאימפריה הרוסית, והוא גדל בבית ציוני דובר עברית, והתחנך בעברית ובגרמנית. אביו היה כתב העיתון העברי "הצפירה" בקניגסברג, וכיהן כיו"ר סניף ההסתדרות הציונית בעיר.
בשנת 1917, בגיל 17 בלבד, החל ללמוד מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות קניגסברג וברלין. בשנת 1923 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בקניגסברג בנושא "הוכחה על דרך השלילה בפיזיקה ומתמטיקה", בהנחייתו של תיאודור קלוצה (Kaluza). כעבור שנה עלה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו שימש סמבורסקי בין השנים 1924–1927 כמורה ומרצה בבתי ספר תיכוניים ובמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. לפרק זמן השתתף בפעילות להדברת המלריה, ובשנת 1928 התקבל לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים כעוזר מחקר בכיר למדעי הטבע ולפיזיקה. עבודתו באוניברסיטה נמשכה עד צאתו לגמלאות, בהיותו ממייסדי החוג לפיזיקה (1931) ולאחר מכן כפרופסור חבר (1949). בשנת 1960 מונה לפרופסור מן המניין להיסטוריה ופילוסופיה של המדע.
בשנת 1946 היה חבר המועצה למחקר מדעי ותעשייתי בארץ ישראל, ונסע מטעמה ללונדון לכנס מדעי של האימפריה הבריטית. בשנת 1949 נתמנה למנהל המועצה המדעית לישראל שעל יד משרד ראש הממשלה, תפקיד בו כיהן עד 1957. כיהן כחבר הוועדה לאנרגיה אטומית.
בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. באותה שנה גם חנך את האוניברסיטה המשודרת ברשת ב'. הוא זכה בפרס רוטשילד למדעי הרוח לשנת 1966, ובשנת תשכ"ח (1968) זכה בפרס ישראל למפעל חיים.
ב-1923 נשא לאסתר רבינוביץ, והיה אב לבת. ב-1938 נישא בשנית, למרים גרינשטיין, בתו של נתן גרינשטיין.
שמואל סמבורסקי נפטר בשנת 1990, ונקבר בהר המנוחות.
ארכיונו, שבו התכתבויות, יומנים וחומר ביוגרפי, מאמריו והרצאותיו, שמור בספרייה הלאומית.
אחיו הצעיר היה המלחין הישראלי דניאל סמבורסקי.
גראהם קוקסון

העבודה עם בלר

גראהם קוקסון למד אמנות בקולג' גולדסמית' שבלונדון במשך שנתיים עד שבחר להפסיק את לימודיו עקב הצלחתה הגוברת של להקתו, 'סימור', שמאוחר יותר שינתה את שמה ל'בלר'. את סגנונו הייחודי של קוקסון אפשר לשמוע בשירים כמו Beetlebum ו-You're So Great (שניהם מהאלבום Blur משנת 1997), כאשר האחרון הוא השיר הראשון שהקליט גראהם לבדו כאשר היה עדיין חבר בלהקה. שיר בולט נוסף מתקופתו בלהקה הוא Coffee & TV מהאלבום '13'.

עזיבת בלר

בשנת 2002 עזב קוקסון את הלהקה עקב מחלוקות עם שאר החברים. תרומתו האחרונה לבלר הייתה שיר בשם Battery In Your Leg הסוגר את אלבומה של הלהקה מ-2002, Think Tank.
בשנת 2004 נפוצה שמועה כי קוקסון חוזר ללהקה, אך שני הצדדים הכחישו את הידיעה. קוקסון הדגיש ואמר כי אמנם הייתה להם פגישה נעימה (לאחר שנתיים שלא נפגשו), אך החלטתו לא לחזור ללהקה היא סופית ויציבה.

קריירת הסולו

קוקסון הספיק להוציא שלושה אלבומי סולו כשהיה חבר בבלר. אלבומו הראשון של קוקסון יצא בלייבל הפרטי שלו, Transcopic בשנת 1998 בשם The Sky Is Too High. הסגנון המוזיקלי של האלבום היה ערבוב של מוזיקת פולק בריטית וגאראג' רוק בסגנון שנות ה-60. שנה לאחר מכן, ב־1999, יצא האלבום The Golden D בעל הסאונד הקיצוני יותר, ולאחריו Crow Sit On Blood Tree בשנת 2001 בעל הצליל המהורהר יותר המושפע מאמנים כבוב דילן וניק דרייק.
לאחר שעזב את הלהקה ועבר לעבודת סולו בלבד, הוציא קוקסון את The Kiss of Morning ב-2002. אלבום זה נחשב לנגיש ביותר מבין אלבומיו של קוקסון עם הסינגל Escape Song שהציג שילוב מעניין בין אוקטופוס של סיד ברט ולהקת הרוק המתקדם The Nice.
ב־2004 הוציא קוקסון את Happiness In Magazines שהופק על ידי המפיק-לשעבר של בלר, סטיבן סטריט. אלבום זה זכה להצלחה הגדולה ביותר מבין אלבומיו של קוקסון עד היום, והוא אף קיבל עליו את פרס ה־NME לאמן הסולו הטוב ביותר לשנת 2005.
ב-2006 הוציא גראהם את "Love Travels at Illegal Speeds". אלבום הממשיך את סגנון אלבומו הקודם, והופק שוב עם שותפו מימי בלר סטיבן סטריט.
ב-2009 הוציא קוקסון את "The Spinning Top", אלבומו השביעי שהופק שוב על ידי סטיבן סטריט. האלבום עוסק בסיפורו של אדם מלידתו ועד מותו. קוקסון חוזר באלבום הזה אל הסגנון המוזיקלי שאיפיין את אלבומיו הראשונים, מוזיקת פולק בריטית וגאראג' רוק בסגנון שנות ה-60.
מי אוהב אותך יותר ממני

רקע

השיר נכלל לראשונה באלבום האוסף של דוכין, שנקרא "יותר ממני", ועבורו הוקלט שיר אחד חדש זה. שירו של דוכין קיבל את התואר "שיר השנה" בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24. השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשס"ה (2005), ולמקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ד (2004) של גלגלצ.
השיר שימש לפרסומת של חברת סלקום לשירות "סלקום ווליום". הוא זכה לכ- 100,000 הורדות רינגטונים בביצוע של שלומי שבת לקמפיין הפרסומי.
באפריל 2018, הזמרת עדן אלנה שרה שיר זה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה למדינת ישראל.

מבנה השיר

השיר כולל שלושה בתים ופזמון חוזר, כאשר הבית האחרון קצר מקודמיו. השיר בנוי מרצף שאלות ששואל הדובר, שנותרות ללא מענה.
פוסה כספיאנית

תיאור

כלבי ים בוגרים ממין זה שוקלים כ-86 ק"ג ואורכם 126-129 מ'. הנקבות קטנות יותר אם כי הם מתבגרות בקצב מהיר יותר - עד גיל 10 כשהזכרים גדלים עד לגיל 30 או 40. מבנה גולגלתם מעידה כי הם קרובי משפחה של הפוסה הבייקלית, החיה בסיביר.
הם מתקבצים בחבורות גדולות בחופים בצפון הים הכספי למטרות רבייה. הם יכולים לצלול עד עומק 50 מ' למשך דקה, אך נצפו במים עמוקים יותר. הם ניזונים מדגים שונים החיים בימה כמו דגי מליח, קברנוניים, קרפיונים, דג סמלט, דגים מהסוג Sander והדג Atherina boyeri וכן מסרטנים. הם ניזונים מ2-3 ק"ג דגים ביום.
הפוסות הם הטורפים הראשיים של הימה, למרות שהם מאויימים מעיטמים ומזאבים בעת שהם עולים לחוף. אך האיום העיקרי שלהם הוא מאנשים הבונים אתרי נופש ליד המושבות שלהם, מזהמים את הימה ואת דגיה וצדים את כלבי הים. בעיה נוספת היא מחלת הכלבלבת הממיתה הרבה כלבי ים ומדלדלת את מספרם.
דני סירקין

ביוגרפיה

סירקין נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, וכשהיה בין פחות משנתיים עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים. בנעוריו למד בבית הספר רנה קסין בעיר מגוריו, שם השתתף גם בחוג התיאטרון "קטרון". בצה"ל שירת כקצין בחיל המודיעין (1990-1996) ושוחרר בדרגת סרן. לאחר שירותו הצבאי למד סירקין קולנוע בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב וביים את הסרט הקצר "עכשיו רחמנינוב" (1998), שזכה במספר פרסים בפסטיבל טורינו, הפסטיבל היוקרתי של איטליה.
בשנים 1998–2000 שימש סירקין ככתב בתוכנית הבידור של גיא פינס "ערב טוב עם גיא פינס" שבמהלכה ראיין עשרות כוכבים הוליוודים כגון : אנג'לינה ג'ולי, ניקולס קייג', ריצ'רד גיר ועוד. 
בשנת 2000 ביים את הסרט התיעודי "המאמן הלאומי" (50 דקות) בערוץ הראשון בכיכובו של שלמה שרף.
בשנת 2002 ביים את הסדרה המוקומנטרית "שוטטות" בערוץ 2 בכיכובם של אורי גוטליב, ארז בן הרוש ואסף הראל שגם יצרו את הסדרה. ואת דרמת הטלוויזיה "שתי דקות מפאראדיס", בכיכובם של שמואל וילוז'ני ואפרת בוימולד, שזכתה בפרס הראשון בפסטיבל הטלוויזיה היוקרתי בבאנף, קנדה. 
בשנת 2003 ביים סירקין עבור רצועת "ראשון בדרמה" ב-HOT את הקומדיה "הללויה". הסרט, על פי תסריט של עודד רוזן, הוכתר כדרמת הטלוויזיה המצטיינת של פסטיבל חיפה באותה שנה, וזכה גם בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2004 בקטגוריה זו. באותה שנה ריסקין ביים ל ערוץ 2 את הסדרה הקומית "אחד העם 1" שהפכה במהרה לסדרת קאלט.
בשנת 2005 ביים את הסרט "למראית עין", בכיכובם של אסי דיין, טלי שרון וסנדרה שדה אשר היה מועמד ל-11 פרסי אופיר, אך לבסוף זכה בשניים - על הבימוי ועל הצילום.
ב-2007 ביים והפיק את הסרט התיעודי "חלום של אידיוט" על אביו האמן לב סירקין, והעבודות שהוא הקים במרחב הציבורי בישראל (בהן פסיפס הקשת בענן בדרך חברון בירושלים), ולפני כן בברית המועצות, תוך שהוא מנסה לעזור לו להגשים את חלומו לבנות פסיפס ענק של יונת שלום בלב ירושלים, ומתעד את הניסיון.
כמו כן ביים פרקים ותוכניות עבור ערוצים ישראליים שונים. ב-13 ביולי 2010 זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על בימוי העונה השנייה של הסדרה "הכל דבש".
בינואר 2012 עלתה לשידור ב-yes הסדרה "תא גורדין" בבימויו. הסדרה זכתה לעונה שנייה, שעלתה בדצמבר 2014.
ביוני 2015 עלתה לשידור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 הסדרה "שחקן זר" בבימויו, העוסקת בסיפורו של שחקן כדורגל ישראלי שעובר עם משפחתו ללונדון. בתאריך ה-8 בספטמבר שודר לראשונה בערוץ 2 הסרט התיעודי "סבנה" בבימוי לצד רני סער, שמגולל את סיפור חטיפת מטוס סבנה לפני 43 שנה. 
באוקטובר 2015 עלתה לשידור ברשת, ערוץ 2, סדרת המתח "המדרשה" בבימויו, העוסקת בקורס סודי להכשרת סוכני מוסד.
ביולי 2018 עלתה לשידור בערוץ כאן 11 הסדרה "סטוקהולם" בבימויו.
אודטה (זמרת)

ביוגרפיה וקריירה

אודטה נולדה בברמינגהאם שבמדינת אלבמה. בגיל 6 עברה עם משפחתה ללוס-אנג'לס. מגיל צעיר הופיעה במקהלת הכנסייה ובלטה בקולה הצלול והחזק. 
בגיל 13 החלה ללמוד פיתוח קול ולמדה עד שאימה לא יכלה לעמוד במחיר השיעורים. אמן הבובות הארי ברנט נחלץ לעזרתה ומימן את המשך שעורי פיתוח הקול. מאוחר יותר המשיכה בלימודי מוזיקה ושירה קלאסית ואופראית בקולג' של לוס אנג'לס.
האלבום הראשון של אודטה יצא לאור ב-1945 ונקרא The Tin Angel.
בגיל 19 השתתפה בהצגה Finian's Rainbow שהגיעה לסן פרנסיסקו, שם נחשפה לראשונה למוזיקת בלוז. בשנה שלאחר מכן הופיעה בחופשת הקיץ בהצגה "ברנשים וחתיכות". בשנת הלימודים הבאה בקולג' עבדה כעוזרת בית והופיע עם זמר הבס האגדי פול רובסון.
ב-1953 עזבה אודטה את לוס אנג'לס ונסעה לניו יורק והחלה להופיע במועדון למוזיקת פולקלור הנודע בשם Blue Angel. פיט סיגר והארי בלפונטה, שעקבו אחרי הקריירה של אודטה, הזמינו אותה להופיע איתם: 
הרי בלפונטה בקרנגי הול ופיט סיגר בבנין העירייה של ניו יורק.
בתחילת דרכה ליוותה אודטה את עצמה בגיטרה ונחשבה לזמרת סופרן. כשהתבגרה הפכה למצו סופרן, ומאוחר יותר, הודות לאימון ולהבשלת קולה, הגיע טווח הקול שלה מסופרן ועד בריטון וקונטרה אלט.
בשנים 1954-1970 הקליטה אודטה 19 אלבומים. לאחר מכן מיעטה להקליט אלבומי סולו, ובמשך שלושים השנים הבאות הקליטה 4 אלבומים בלבד.
בשנות השישים הצטרפה לתנועת המחאה לשוויון זכויות לשחורים, וב-1963 צעדה עם מרטין לותר קינג ג'וניור בסלמה ובוושינגטון.
בשירתה השפיעה אודטה על זמרי עם רבים וידועים, ביניהם: בוב דילן, ג'ואן באז וג'ניס ג'ופלין.
לותר קינג כינה את אודטה מלכת מוזיקת העם האמריקאית.
בשנת 1999 העניק לה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, את מדליית האמנות National Medal of the Arts & Humanities על תרומתה למוזיקת העם האמריקאית.
ב-2007 הייתה מועמדת לפרס גראמי לאלבום הפולקלור הקלאסי הטוב ביותר, עבור האלבום "Gonna let it Shine".
בסך הכול הקליטה אודטה 27 תקליטי סולו, האחרון ב-2007, השתתפה כזמרת בעשרות אלבומים נוספים, לצד זמרים כגון מרים מקבה, אריק ביב וג'יימס קוטון.
ב-2008 נפטרה אודטה בניו יורק ממחלת לב, בגיל 77.
עמנואל נחשון

ביוגרפיה

למד משפטים באוניברסיטה העברית. ב-1992, בתום לימודיו, הצטרף למשרד החוץ הישראלי. בין השנים 1994 ועד 1996 כיהן כמזכיר שני בשגרירות ישראל בקראקס, ונצואלה. בהמשך היה נחשון אחראי ליחסי ישראל עם הפרלמנט האירופי כחלק מהמשלחת הישראלית למוסדות האיחוד האירופי בבריסל.
ב-1999 מונה ליועץ במחלקת מערב אירופה במשרד החוץ. בין השנים 2000 - 2002 שימש כסגן דובר משרד החוץ. בין השנים 2002 - 2006 שימש כציר של שגרירות ישראל באנקרה, טורקיה. ב-2006 מונה לראש מחלקת דיפלומטיה ומשפט אזרחי במשרד החוץ.
החל מאוגוסט 2009 שימש כציר המדיני בשגרירות ישראל בברלין וכסגן השגריר. עמד בראש השגרירות בין נובמבר 2011 למרץ 2012, בהיעדרו של שגריר קבוע, עד למינויו של יעקב הדס לתפקיד, אז חזר לשמש כסגן השגריר.
מונה לתפקיד דובר משרד החוץ באוגוסט 2014. החליף בתפקיד את יגאל פלמור , ובספטמבר 2019 מונה רשמית לתפקיד שגריר ישראל בבלגיה. 
דובר חמש שפות - עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית וספרדית. נשוי למיכל פילוסוף, דיפלומטית ישראלית ועובדת משרד החוץ.
קדרות יוון העתיקה

שימושי הקדרות ביוון העתיקה

היוונים הקדומים יצרו כלי־חרס לשימוש יומיומי, ולא למטרות תצוגה. פרסי תחרויות כאמפורה פאן אתנאית הם יוצאי הכלל. מרבית הקדרות השורדת מורכבת מכלי שתייה דוגמת האמפורה, הקרטר (קערות לערבוב יין ומים), ההידריה (קנקני מים), קערות נסך, קנקנים, גביעים וצנצנות אפר צבועות. מיניאטורות נוצרו בקנה מידה רחב, ולרוב שימשו כמנחות לאלים במקדשים. בתקופה ההלניסטית יוצר מגוון רב יותר של סוגי קדרות, אולם חשיבותם האמנותית היא מזערית. 
בתקופה העתיקה, ערים יווניות קטנות יחסית ייצרו זני קדרות מקומית. סוגי הקדרות האלו היו שונים אחד מהשני באופן משמעותי בסגנון ובסטנדרטים. קדרות מיוחדת שמעמדה הוא זה של אמנות יוצרה בחלק מאיי הים האגאי, כרתים ומושבות יוון במגנה גרקה. לקראת תום התקופה הארכאית ותחילת התקופה הקלאסית הסתמנו שתי ערי־מסחר חשובות, אתונה וקורינתוס. תוצר הקדרות של השתיים הופץ ברחבי העולם היווני, והוציא את התוצרת המקומית משימוש. כדים מקורינתוס ואתונה נמצאו במקומות רחוקים כספרד ואוקראינה, והם כה שכיחים באיטליה, שבמאה ה-18 נאספו ככדים אטרוסקיים. רבים מהכדים הללו נוצרו ביצור המוני ובאיכות ירודה. למעשה, לקראת המאה ה-5 לפנה"ס, הקדרות הפכה לתעשייה ואיור הכדים איבד מחשיבותו כיסוד אמנותי.
ארמון פרימוורי

תיאור הבית

במפלס הקרקע של הבית שכנו חלל הכניסה, משרדו של ניקולאה צ'אושסקו, יחידת מגורים ומשרד של בנו הבכור, ולנטין, הסלון וחדר האוכל, ובצמוד להם נבנתה גם בריכת שחייה. הריהוט בכל הקומה היה בסגנון הרנסאנס.
בקומה הראשונה של הבית שכנו יחידת המגורים של צ'אושסקו ורעייתו אלנה (בסגנון בארוק), יחידת מגורים נוספת של אלנה צ'אושסקו (בסגנון לואי ה-15), יחידות המגורים של ילדיהם זויה (בסגנון לואי ה-16) וניקו (בסגנון אנגלי), חממה (בסגנון נאו-רנסאנס) ושני חדרי הסבה, האחד כונה "חדר לואי ה-14", משום שכלל רהיטים אופייניים לתקופת לואי ה-14, והשני, בסגנון רוקוקו כונה "חדר הקוקייה", בשל איורי הקוקיות על הטפטים שעיטרו אותו.
בקומת המרתף הוקמו מרתף יינות עם ריהוט אקלקטי ואולם קולנוע בסגנון אר-דקו.
הבית כלל גם שתי חצרות, קדמית ופנימית. בחצרות הסתובבו טווסים, עופות שהיו חביבים על צ'אושסקו, ואיורי טווסים אף מעטרים אלמנטים שונים בבית. גם כיום שוהים בחצר הבית טווסים.
מיג 105 ספיראל

מיג 105 ספיראל היה מדגים טכנולוגי של מטוס חלל סובייטי מתוצרת משרד התכנון מיג. הצורך של ברית המועצות במטוס חלל ליישומים צבאיים הועלה כתגובה לתוכנית האמריקנית לבניית מטוס החלל בואינג X-20 דיינה-סור. מטוס החלל ספיראל אמור היה להיות משוגר לחלל מגבו של מטוס נושא מיוחד, שכונה 50/50. מטוס זה היה אמור להיות מעבורת החלל הסובייטית/רוסית הראשונה - אך מטוס זה לא נבנה מעולם.

פיתוח המטוס

רעיונות ראשוניים לבניית מטוס חלל הועלו על ידי משרדי תכנון סובייטים אחדים עוד קודם לתחילת מיזם מיג 105 ספיראל. התוכנית הותנעה רשמית במשרד התכנון מיג בשנת 1965, שנתיים לאחר ביטול מטוס החלל X-20 על ידי ארצות הברית, אשר מיג 105 אמור היה להיות תגובה לו. פיתוח המטוס הופסק בשנת 1969, בעיקר עקב בעיות תכנון של המטוס המשגר, 50/50. כתגובה לתוכנית מעבורת החלל של ארצות הברית, חודשה העבודה על מטוס החלל בשנת 1974, ובשנת 1976 נערכה טיסת הניסוי הראשונה של מטוס חלל זה, בתוך האטמוספירה ובמהירות תת-קולית. בניגוד למטוסי ניסוי של ארצות הברית, דוגמת מרטין-מרייטה X-24 ודומיו, המריא המיג 105 בכוחות עצמו ממסלול על הקרקע, ולא נישא לאוויר על ידי מטוס אחר. עד 1978, עת בוטל הפרויקט באופן סופי, בוצעו 8 טיסות ניסוי. הביטול של טיסות הניסוי והמשך העבודה נבע בין השאר מן ההחלטה לפתח את מעבורת החלל בוראן.
Emacs

גרסאות

הפרויקט המקורי, בעזרתם של רבבות מתכנתים ברחבי העולם, במרוץ השנים, פוצל למספר גרסאות לא קטן של וריאציות שונות המיועדות לשרת קהלי יעד מסוימים. בפרט התבלטה הגרסה שנקראה במקור Lucid Emacs ולאחר מכן XEmacs. (מכיוון שהיא הייתה הראשונה לקבל ממשק גרפי למערכת X11. 
(ריצ'רד סטולמן נוהג להבחין בין האימאקס המקורי ל"חיקוייו" באמצעות המילה "Emacs" - לתוכנה המקורית, ו־"emacs" (בעלת E קטנה) לתוכנות המאוחרות יותר).
קיצורי המקשים של אימקס הפכו למקובלים בקרב משתמשי יוניקס. מהסיבה הזו מספר רב של עורכי טקסט מנסים לחקות אותם. ישנם כמה שגם שמם כולל את המילה Emacs, לדוגמה QEmacs ו־Zile (ר"ת של Zile Is Lossy Emacs).
מוסא ברלין

ביוגרפיה

ברלין, אשר החל ללמוד לנגן בכינור בגיל 6, למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. במסגרת זו נשלח מדי ז' באדר ול"ג בעומר על ידי ראש הישיבה הרב משה צבי נריה לקבר הרשב"י בהר מירון, שם הכיר לראשונה את הכליזמר אברהם סגל (1908-1993) ואת ניגוני מירון.
ניגן בתזמורת כלי נשיפה של אגודת אליצור בתל אביב, שם מצא קלרינט שלא היה בשימוש והחל ללמוד לנגן עליו. לאחר שירות בצה"ל, למד באוניברסיטת בר-אילן ועבד בתעשייה האווירית.
מנגן באירועי ל"ג בעומר בקבר הרשב"י מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. למד גם מהרב שלמה קרליבך וגיורא פיידמן.
היה מעורב בייסוד פסטיבלי הכליזמרים באלקנה ורעננה. נחשב כ"בכיר הכליזמרים בישראל".
נשוי לדינה ואב לשישה, ובהם: בתו הזמרת אודהליה ברלין, בנו, הרב גַלְעֵד שמשמש כר"מ בישיבת קדומים, ובנו הרב אלישיב, שמשמש כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים. בנוסף הזוג אימץ שני ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ולכן עברה המשפחה מאלקנה לאלון שבות, שם לומדים הילדים במסגרת המתאימה לצרכיהם.

ניגוני מירון

לאחר שהכיר את אברהם סגל ואת ניגוני מירון, החל לעלות בכל שנה לקבר הרשב"י בל"ג בעומר ובז' באדר. בל"ג בעומר, מנגן ברלין במהלך היום בבימה הנמצאת בתוך ציון ר' שמעון בר יוחאי. בלילה, הוא מנגן יחד עם נגני כלייזמר נוספים בציון ר' יוחנן הסנדלר, בהדלקה המסורתית בשעה שתיים בלילה. ברלין וחבריו מנגנים בשעה זו את ניגוני מירון העתיקים, בניסיון לשמר אותם, מכיוון שבשאר הבמות באזור הציון מנגנים הכלייזמרים האחרים את אותם הניגונים הקבועים, ואילו ניגוני מירון העתיקים משתכחים. צעירים רבים באים להדלקה בציון ר' יוחנן הסנדלר, כדי לשמוע ולהקליט את זקני מירון ונגני הכלייזמר בניגוני מירון העתיקים.