המשבר החוקתי ברוסיה

המשבר החוקתי ברוסיה היה משבר חוקתי ופוליטי שהתרחש ברוסיה במהלך שנת 1993 והסתיים בפיזור הפרלמנט הרוסי. המשבר היווה עימות בין הנשיא בוריס ילצין ותומכיו לבין יושב ראש הפרלמנט רוסלן חסבולטוב. הוא הסתיים בעימות מזוין במהלכו נהרגו 187 בני אדם, רובם אזרחים, ונפצעו 437. לאחר מעצר ראשי הפרלמנט הכריז ילצין על ביצוע שינויים משמעותיים בסדרי השלטון ובסוף 1993 נערכה הצבעה לאישור החוקה החדשה ובחירות לדומה.

רקע

הסיבות לעימות היו בהשקפות עולם שונות לגבי השינויים הנדרשים בחוקה וקצב הרפורמות. הנשיא ותומכיו דגלו בחיזוק השלטון הנשיאותי וקצב מואץ של הרפורמות בתחום הכלכלה. ראשי הפרלמנט ותומכיו היו בעד השארת "ועידת נציגי העם" כגוף שלטוני עליון וקצב איטי של הרפורמות הכלכליות. עימות זה התרחש על רקע משבר כלכלי עמוק ברוסיה כאשר תוך מספר שנים היקף התוצר הלאומי הגולמי ירד בעשרות אחוזים ורמת החיים של אזרחי המדינה ירדה בהתאם.
שלושת אנשי המפתח בעימות (בוריס ילצין, אלכסנדר רוצקוי ורוסלן חסבולטוב) היו רק שנתיים לפני כן בין ראשי המתנגדים לניסיון הפיכה שלטונית במהלך הפוטש של אוגוסט.
במהלך העימות הנשיא בוריס ילצין ביצע פעולות שלא בהתאם לחוקה שהייתה בתוקף. אלכסנדר קורז'קוב שהיה בין עוזריו הקרובים של ילצין, ציין בזיכרונותיו שהפרלמנט עצמו ביצע מספר פעולות בניגוד לחוקה ולא היה אפשר להמשיך ולקיים איתו דיאלוג סביר.

תיאור אירועי סוף ספטמבר/תחילת אוקטובר

בעקבות פרסום צו של בוריס ילצין על פיזור הפרלמנט ב-21 בספטמבר ופרסום החלטת הפרלמנט על מינוי אלכסנדר רוצקוי לנשיא ב-22 בספטמבר המשבר שהחל לפני כשנה קיבל תאוצה והחלה הסלמה.
בבוקר 22 בספטמבר אלכסנדר רוצקוי מינה שר פנים ושר ביטחון חדשים. לקראת השעה 10 בבוקר ליד בניין הפרלמנט התאספו כ-1500 אנשים ומספר המפגינים גדל במהלך היום. יורי לוז'קוב קיים ישיבת חירום של העירייה והביע תמיכה בלתי מסויגת בנשיא ילצין. ויקטור צ'רנומירדין (שכיהן כראש הממשלה) קיים ישיבה עם ראשי יחידות מנהליות ודרש מהם לתמוך בפעולות של ילצין. כמו כן, הוא פעל לניתוק בניין הפרלמנט מקשר טלפוני.
ב-23 בספטמבר הפרקליטות הודיע שרואה באירועים משבר פוליטי ואינה מתכוונת לקיים החלטת הפרלמנט על תחילת חקירה פלילית נגד ילצין. בהמשך צומצמה אספקת חשמל לבניין הפרלמנט. תומכי רוצקוי ניסו לכבוש את בניין המטה הצבאי, אך לאחר עימות מזוין עם שומרי הבניין נסוגו.
בבוקר 24 בספטמבר סגן שר ההגנה הודיע לתומכי הפרלמנט שהם צריכים לפנות את הבניין תוך 24 שעות. במידה וזה לא יתרחש, כוחות צבא יחלו בכיבוש בניין הפרלמנט. הגישה לבניין נחסמה והוא הוקף במכוניות תחזוקה ומחסומי צבא. בערב הופסקה כליל אספקת חשמל וחום לבניין. כוחות צבא קיבלו הוראה לתת אפשרות לצאת לכול האנשים שהיו בבניין אך לא לתת לאנשים מבחוץ להיכנס לבניין. בשלב זה ראש המפלגה הקומוניסטית גנאדי זיוגאנוב עזב את הבניין בטענה שהוא "הולך לאסוף את הכוחות הפועלים להגנה על הפרלמנט". לאחר סיום האירועים הוא ציין שבכוונתו היה להגן על המפלגה ולאפשר לה להמשיך להתקיים גם לאחר סוף האירוע.
ב-28 בספטמבר קבוצת תומכי הפרלמנט ניסתה לפרוץ את המצור על הבניין אך ללא הצלחה.
ב-1 באוקטובר החלו שיחות בין הצדדים. בעקבות השיחות חודשה אספקת חשמל וחום לבניין הנצור. לבניין נכנסו כ-200 עיתונאים. למרות זאת, לקראת הערב ביטלו ראשי הפרלמנט את כל ההסכמות שהושגו.
ב-2 באוקטובר אלכסנדר רוצקוי פרסם צו לפיו פיטר את כול ראשי הממשל שתמכו בילצין. במקביל, במהלך היום נמשכו עימותים בין תומכיו לבין כוחות הביטחון שתמכו בנשיא ילצין.
ב-3 באוקטובר אלכסנדר רוצקוי נתן פקודה לתומכיו לכבוש את בניין עיריית מוסקבה ומרכז הטלוויזיה. תוך זמן קצר, בניין העירייה נכבש. חיילים וקצינים שהיו בבניין מסרו את נשקם ללא התנגדות. לקראת הערב, תומכי רוצקוי הגיעו לבניין הטלוויזיה. שומרי הבניין סירבו לתת להם להיכנס ולאחר עימות מילולי החל הירי מנשק קל. בעימותים במרכז הטלוויזיה נהרגו 62 בני אדם, רובם עיתונאים ואנשי טלוויזיה, ובהם גם עיתונאים זרים שהגיעו למקום כדי לסקר את האירועים. במהלך העימות המזוין השידורים נמשכו וקרייני הטלוויזיה העבירו ידיעות על המהלך. בסופו של דבר תומכי רוצקוי לא הצליחו לכבוש את הבניין ונסוגו. לקראת הערב הם נאלצו לעזוב גם בניין העירייה. לאחר סיום האירועים רוצקוי ציין שפקודתו לכבוש את הבניינים הייתה שגויה וגרמה לאיבוד התמיכה של תושבי העיר בפרלמנט.
בבוקר 4 באוקטובר בוריס ילצין החליט על תחילת כיבוש בניין הפרלמנט. שר הביטחון פאבל גרצ'וב דרש לקבל פקודה כתובה. לאחר קבלת פקודה, לעיר החלו להגיע טנקים וציוד כבד נוסף. הם התארגנו סביב הבניין והחלו בירי על הבניין. תוך זמן קצר החלה שריפה. במבצע הכיבוש הועסקו כ-1,700 אנשים, כולל 10 טנקים ו-20 נגמ"שים.
במהלך שעות הבוקר נגמ"שים פרצו מחסומים סביב הבניין והתמקמו ברחבה שלפניו. הם התחילו ירי לכיוון חלונות בניין הפרלמנט. בעקבות כך בקומות ה-12 וה-13 החלה שריפה. לאחר שעה 9:00 החל ירי טנקים שירו 12 פעמים. לאחר הפסקה של כשעה, לקראת 11:25 הירי לכיוון הבניין התחדש. בהתאם לנתוני של מינהל הבריאות לקראת הצהריים בתי חולים של העיר טיפלו ב-192 נפגעים, מהם 18 נפטרו. בשעה 13:00 נשיא קלמיקיה קירסן אילומג'ינוב ונשיא אינגושטיה רוסלן אאושב נכנסו לבניין במטרה להגיע להסכמה על הפסקת אש עם אלכסנדר רוצקוי ורוסלן חסבולטוב. לקראת שעה 14:30 חלק ממגני הבניין החלו לצאת ממנו.
במהלך היום היה ירי צלפים שפגעו במגני בניין הפרלמנט וגם בכוחות הביטחון שתמכו בנשיא ילצין. עד היום לא ברור מי שלח את הצלפים ובאיזה צד הם תמכו. 
בשעה 15:00 לאור אי-התקדמות של משא ומתן יחידות מיוחדות קיבלו פקודה לכבוש את הבניין. נציג יחידות המיוחדות נכנס לבניין ולאחר שיחות איתו יצאו ממנו כ-100 אנשים. בשעה 17:00 החלה יציאה מהבניין של המגנים האחרונים. במעמד זה יצאו מהבניין כ-700 אנשים. בשעה 17:30 ראשי המורדים אלכסנדר רוצקוי, רוסלן חסבולטוב ואלברט מקשוב נעצרו. למרות שבניין הפרלמנט נכבש, ברחובות העיר נשמעו קולות ירי גם למחרת, 5 באוקטובר.
לאחר סיום האירועים המזוינים, ב-7 באוקטובר נערכו לוויות של הנופלים משני הצדדים והוכרז על יום אבל.

השלכות פוליטיות

בעקבות האירועים בוטל כל המערך השלטוני שהיה קיים מאז מהפכת אוקטובר בשנת 1917. כמו כן הסתיים מצב של "שלטון דו-ראשי" כאשר נשיא היה בצד אחד, ובצד השני היה סגן הנשיא והמחוקק. לתקופת ביניים הוקם שלטון יחיד של בוריס ילצין. פעילותו של בית המשפט לחוקה הופסקה ותפקיד סגן הנשיא בוטל. בוריס ילצין פרסם מספר צווים שביטלו סעיפים מסוימים בחקיקה. 
ב-12 בדצמבר 1993 נערכו הצבעות בהקשר לאישור החוקה החדשה ובחירות לפרלמנט החדש. תוצאות הבחירות הפתיעו את בוריס ילצין. מפלגת "ויבור רוסיי" שתמכה בו קיבלה 15.5% מהקולות בלבד. במקום הראשון לאחר ספירת הקולות זכתה המפלגה הליברל-דמוקרטית של ולדימיר ז'ירינובסקי. למרות זאת, עקב שיטת חלוקת מקומות בדומה, סיעתו של "ויבור רוסיי" הייתה הגדולה בפרלמנט.
יושב ראש בית המשפט לחוקה ואלרי זורקין הוצא מהרכב בית המשפט ואף מינויו לשופט בוטל. בשנת 2003 בתקופתו של ולדימיר פוטין הוא מונה מחדש לתפקיד יושב ראש בית המשפט לחוקה ומכהן בתפקיד זה עד היום (2014).

נפגעים

רוב הנפגעים היו אזרחים ולא מכוחות הצבא. ב-7 באוקטובר הוכרז שמבניין הפרלמנט הוצאו 49 גופות. בהתאם לנתוני הפרקליטות במהלך 3 - 4 באוקטובר נהרגו 124 אנשים ו-348 נפצעו. לפי נתוני ועדת הדומה נהרגו 158 אנשים ו-423 נפצעו. לדעת נציגי האופוזיציה מספר ההרוגים עבר את ה-1,000. כיוון שהאירועים לא נחקרו, לא ניתן להגיע למספר שמוסכם על כל הצדדים.

תגובות בציבור

ב-5 באוקטובר 1993 בעיתון איזבסטיה פורסם מכתב גלוי שנחתם על ידי 42 פעילי תרבות מובילים. הם הביאו תמיכה בפעילות של בוריס ילצין. חותמי המכתב דרשו מילצין לאסור פעילות כל הארגונים שתמכו במורדים. בין חותמי המכתב היו דמיטרי ליכצ'וב, בולט אוקודז'בה, דנייל גרנין, ואסיל ביקוב וסופרים נוספים. בתגובה בעיתון פרבדה פורסמה תגובה של אנדריי סיניאבסקי וולדימיר מקסימוב שקראו לילצין להתפטר.

חקירה פלילית

בעקבות האירועים הפרקליטות החלה בחקירה פלילית. צוות החקירה כלל 200 חוקרים. במרכז החקירות היו 6 ראשי המורדים: רוסלן חסבולטיוב, אלכסנדר רוצקוי, ולדיסלב אצ'לוב, ויקטור ברניקוב, אלברט מקשוב.
בפברואר 1994 הוכרז על חנינה וחקירה פלילית הופסקה. ב-26 בפברואר 1994 כל העצורים בפרשה שוחררו.
בנוסף לכך וועדת חקירה הוקמה על ידי הדומה, בראש הוועדה עמדה חברת הדומה שדעותיה היו קרובות לדעות של המורדים. וועדה זו לא פרסמה דו"ח רשמי על עבודתה.