google/wiki40b huggingface dataset:
אנדי רובין

אנדרו (אנדי) אי. רוּבין (באנגלית: Andrew E. "Andy" Rubin, נולד ב-1962) הוא מהנדס אמריקאי יהודי, מייסד ומנכ"ל החברות  Danger ו Android (שנקנתה על ידי גוגל ומוכרת כמערכת ההפעלה אנדרואיד). כיהן כסגן נשיא מערכת הנייד הדיגיטלית של חברת "גוגל" ובמהלך 2013 מונה על ידי פייג' לנהל את מחלקת הרובוטיקה בגוגל הכוללת חברות שנרכשו לשם כך כגון בוסטון דיינמיקס. רובין פיקח על פיתוח מערכת אנדרואיד, מערכת הפעלה של קוד פתוח למכשירי טלפון מתקדמים, עד שהוחלף על ידי סונדאר פיצ'אי. על שמו רשומים שבעה עשר פטנטים, והוא בעל הון מוערך בכ-100 מיליון דולר.

קורות חיים

רובין גדל במדינת ניו יורק שבארצות הברית. אביו הוא פסיכולוג שהקים חברה לשיווק ישיר משלו. רובין הפעיל מערכת מחשב מסוג BBS בילדותו. בבגרותו סיים תואר במדעי המחשב בקולג' יוטיקה במרכז מדינת ניו יורק, ב-1986. מסיום לימודיו ועד 1989 עבד כמהנדס רובוטיקה, ובין השנים 1989 ל-1992 עבד כמהנדס ייצור לחברת אפל. אחר כך עזב לטובת ספין-אוף שהתמקד במערכות הפעלה וממשק של אפל, עד עזיבתו ב-1995. הוא עבר לעבוד כמהנדס עבור חברה שנרכשה על ידי מיקרוסופט. ב-1999 הקים את חברת Danger יחד עם שותף נוסף, פרויקט עליו עבדו במשך 3 שנים. 
בשנת 2003 ייסד רובין את חברת "אנדרואיד", שפיתחה תוכנה לטלפונים ניידים. ב-2005 נמכרה החברה ל"גוגל", ורובין התמנה לסגן נשיא בכיר, האחראי על פיתוח מערכת אנדרואיד בגוגל.
ב-2013 נבחר לנהל את חטיבת הרובוטיקה בגוגל, תחום אליו נכנסה גוגל כשחקן חדש ואותתה נכונות להעמיד חטיבה יוקרתית עם רכישות מאסיביות בענף, כגון חברת בוסטון דיינמיקס.
באוקטובר 2014, לאחר 9 שנים, עזב את גוגל כדי להקים "חממה" לקידום חברות הזנק בתחום החומרה. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, הרקע לעזיבתו את החברה היה תלונה של עובדת בגוגל על הטרדה מינית כלפיה מצידו של רובין.
מבצע גראפל

מבצע גראפל (Operation Grapple) היה הכינוי לסדרה של תשעה ניסויים אטמוספיריים שערכה בריטניה בפצצות מימן. הניסויים נערכו ממאי 1957 ועד ספטמבר 1958 באיי מולדן וקירימטי שבמרכז האוקיינוס השקט (כיום חלק ממדינת קיריבטי). באחד מהניסויים הושגה עוצמת התפוצצות השקולה ל-3 מגאטון TNT - הגבוהה ביותר בתולדות תוכנית הגרעין הבריטית. 
הניסויים ביססו את מעמדה של בריטניה כמעצמה התרמו-גרעינית השלישית בעולם ותרמו לחתימת הסכם ההגנה המשותף בינה לבין ארצות הברית בשנת 1958.

ההכנות לניסויים

הניסויים בפצצות מימן נערכו לאחר 9 ניסויים גרעיניים בריטיים קודמים בפצצות גרעיניות, אשר נערכו באוסטרליה בשנים 1952–1956.
ניהול ניסויי פצצות המימן הצריך פעולה משולבת של מדענים אזרחיים ואנשי צבא מכל זרועות הכוחות המזוינים הבריטיים. ההיערכות לניסויים החלה במאי 1956. האזרחים והחיילים הראשונים הגיעו לאי קירימטי בדרך הים והשמישו את מסלול הטיסה הישן שהיה באי. דרכו הגיעו לאי משם ואילך יתר אנשי סגל הניסוי. הם הוטסו לשם דרך קנדה והוואי (בחלק מהדרך באמצעות טיסות אזרחיות). הצי המלכותי בנה בקירימטי מתקן להתפלת מי ים, שסיפק לשוהים באי מים לשתייה ולרחצה. מטען ואספקה עבור הניסויים ואנשי הסגל שלהם הגיעו אל האיים בדרך הים ובטיסות של חיל האוויר המלכותי דרך בסיס חיל האוויר של ארצות הברית היקאם שבהוואי. 
אנשי סגל לניסוי הוצבו גם באי מולדן, 330 קילומטרים מדרום לקירימטי, שבשמיו נועדו המתקנים התרמו-גרעיניים להתפוצץ. אנשי סגל נוספים הוצבו באי פנרין (Penrhyn), ‏320 קילומטרים מדרום לאי מולדן. אי זה נועד להשתתף במעקב הטכני אחר הניסויים וכן הופעלה בו תחנה מטאורולוגית.

השלכות סביבתיות ובריאותיות

במסקנות מחקר של משרד ההגנה הבריטי שנערך ב-2010 נטען כי הנשורת מן הניסויים הגרעיניים במבצע גראפל לא תגיע לריכוז אשר ישפיע בצורה משמעותית על הטבע באתר הניסוי ובקרבתו.
במחקר של אוניברסיטת מאסי (Massey) מניו זילנד נטען ב-2005 שימאים של הצי המלכותי, הצי המלכותי של ניו זילנד וצי פיג'י שצפו בניסויים מאוניותיהם נחשפו לנשורת ממנו וסבלו עקב כך ממחלות ממאירות ומשינויים גנטיים אצל ילדיהם שנולדו לאחר מכן. תובענה ייצוגית של ותיקי הניסויים שטענו כי נפגעו הוגשה בעקבות המחקר נגד משרד ההגנה הבריטי. המחקר הסטטיסטי על מחלות בקרב ותיקי הניסויים לא העמיד תשובה ברורה וחד משמעית בנושא.
טורניר אמסטרדם

היסטוריה ומבנה התחרות

הטורניר במתכונתו הנוכחית הוא ממשיכו של טורניר אמסטרדם 700 ששוחק לראשונה בשנת 1975 במסגרת חגיגות 700 שנה להיווסדה של העיר אמסטרדם. הטורניר התקיים מאז אחת לשנה עד ל-1992, אז שוחק לאחרונה במתכונתו ה"ישנה". הטורניר במתכונתו החדשה החל את דרכו ב-1999.
במסגרת הטורניר נפגשות 4 קבוצות כדורגל, כאשר באופן קבוע אחת מהן היא תמיד המארחת, אייאקס אמסטרדם. בין הקבוצות שהשתתפו בטורניר במתכונתו הנוכחית מאז 1999 נמצאות ברצלונה, ארסנל, גלאטסראיי, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, אינטר, לאציו, פורטו, ולנסיה וסנטוס.
הטורניר כולל 4 משחקים המתקיימים באמסטרדם ארנה. הטורניר מתקיים בחודשים יולי או אוגוסט ונמשך 3 ימים בדרך כלל, כאשר היום השני משמש למנוחה בין משחקי היום הראשון והשלישי. השנים 1999 ו-2006 היו יוצאות דופן, כאשר הטורניר נפרש על פני יומיים בלבד, ללא יום מנוחה.
שיטת הניקוד בטורניר זה שונה מהניקוד הנהוג בטורנירים רשמיים. בדומה למרבית תחרויות הכדורגל, ניצחון מזכה ב-3 נקודות, תיקו בנקודה אחת והפסד לא מזכה את הקבוצה בנקודות. עם זאת, הקבוצות מזוכות בנקודה נוספת עבור כל שער שהן מבקיעות. כך למשל, שוויון 3-3 וניצחון 0-1 יזכו כל אחת מהקבוצות (פרט למפסידה) ב-4 נקודות - שיטה שמטרתה לעודד משחק התקפי ופתוח יותר. שיטת ניקוד זו נמצאת בשימוש גם בגביע האמירויות.
WD-40

WD-40 הוא השם המסחרי של תרסיס רב שימושי לצורכי שימון, סיכה ואחזקה, המיוצר על ידי החברה בעלת השם הזהה. תרסיס השמן הוא למעשה המוצר העיקרי של החברה (המייצרת בנוסף גם מספר זניח של חומרי ניקוי), ואחראי למרבית מכירותיה. מוצרי החברה משווקים ב-160 מדינות בעולם, מהם כ-50% באמריקה, כ-30% באירופה, וכ-10% באסיה.
לאונרד האסי

לאונרד דאנקן אלברט האסי (באנגלית: Leonard Duncan Albert Hussey ‏ 6 ביוני 1891 - 25 בפברואר 1964) היה מטאורולוג, ארכאולוג, רופא וחוקר ארצות אנגלי, חבר במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית ובמשלחת שקלטון-רווט, שתיהן בפיקודו של ארנסט שקלטון. לאחר מותו של שקלטון על סיפון ה"קווסט" במעגן בג'ורג'יה הדרומית, המשיכו שאר אנשי הסגל במשלחת שקלטון-רווט בהפלגה דרומה, ואילו האסי ליווה את שקלטון אל מונטווידאו ומשם, לפי הוראת ליידי אמילי שקלטון, החזיר את גופתו לקבורה בג'ורג'יה הדרומית.
האסי שירת בצבא בריטניה במלחמת העולם הראשונה והיה עם שקלטון ברוסיה. אחרי המלחמה למד רפואה ובמשלחת שקלטון-רווט שירת כעוזר רופא. אחרי שובו מן המשלחת עבד האסי בשוק הפרטי ובשנת 1940 התגייס שוב ושירת כקצין רפואה מצטיין בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה.

ילדות ונעורים

האסי נולד בלונדון, הילד השישי במשפחה. אביו עבד כמכונאי במפעל הדפסה מקומי. בשנת 1909 החל את לימודיו באוניברסיטת לונדון, בתחום הפסיכולוגיה וקיבל תואר ראשון בקינג'ס קולג' לונדון, לצד תארים במטאורולוגיה ואנתרופולוגיה.

סודאן ושקלטון

בשנת 1913 התקבל האסי לעבודה כאנתרופולוג וארכאולוג בחפירות בג'בל מויה, סודאן, כחבר במשלחת של הנרי ולקאם. בעת שהותו בסודאן, קרא בעיתון ישן על כוונתו של שקלטון לארגן משלחת לאנטארקטיקה וכתב לו כי הוא מעוניין להצטרף למיזם. שקלטון פגש את האסי ולאחר עיון בדמותו, הודיע לו שהוא מוצא חן בעיניו והוא מסכים לצרפו למשלחת. לאחר זמן אמר לו, שבחר בו משום ש"נראה מצחיק".

מלחמת העולם הראשונה

האסי הצטרף תחילה לקבוצה מאנשי הסגל של אוניברסיטת לונדון להכשרה לקצונה, וגויס כצוער בדרגת סגן לייטננט ב-13 בנובמבר 1912. בשנות המלחמה שירת בצרפת וכן השתתף עם שקלטון במבצעים במורמנסק שבצפון רוסיה כחלק ממשלחת דוב הקוטב. בסוף הסכסוך, הגיע האסי לדרגת סרן.

קריירה רפואית בלונדון

לאחר שובו לאנגליה, עסק האסי ברפואה בלונדון עד 1940. הוא התקבל כחבר בקולג' המלכותי למנתחים והיה בעל רישיון לעסוק ברפואה מטעם הקולג' המלכותי לרופאים.

מלחמת העולם השנייה

האסי התגייס לחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה. הוא שירת באיסלנד כקצין רפואה ראשון בכיר בדרגת מפקד טייסת (מקבילה לרב-סרן) ואחר בבסיס בנסון של חיל האוויר המלכותי בלונדון. למשך תקופת מה לאחר המלחמה נשאר בקשר עם חיל האוויר המלכותי, כמפקד טייסת מתנדב במילואים.

קריירה לאחר המלחמה

האסי חזר לעיסוקו כרופא כללי בהרטפורדשייר, שם נשאר עד 1957. עם פרוש שנת 1946 קיבל תואר אבירות (OBE) על שירותו במלחמהוב-1949 שירת על אוניית הקיטור "שבט מקואולי" כרופא האונייה, בהפלגה מאנגליה לדרום אפריקה ואוסטרליה. הוא פרסם דין וחשבון על המשלחת הטראנס-אנטארקטית, תחת הכותרת "דרומה עם אנדיורנס". בשנת 1957, לאחר שפרש מעבודתו, היה האסי לנשיא המועדון האנטארקטי. כחלק ממעורבותו הגדלה והולכת בתנועת הצופים לאחר פרישתו, העניק לכמה תנועות צופים את מדליית שקלטון-האסי.

מותו

בשנת 1960 פרש האסי לוורת'ינג ונאלץ לקצץ בקריירת ההרצאות שלו עקב בריאותו הירודה. הוא תרם את רשימותיו ואת שקופיות פנס הקסם שלו לראלף גולט, ידידו ומנהיג צופים מקומי, שקיבל עליו את תוכנית הרצאותיו. הבנג'ו שלו, שלקח עמו למשלחות ואחר כך הציב בתצוגה במרפאה שלו, נתרם, עם חתימותיהם של כל חברי ה"אנדיורנס", למוזיאון הימי הלאומי. בשנת 2004 נאמד ערכו ביותר מ-150,000 לירות שטרלינג. האסי מת בלונדון בשנת 1964, בן 72. הוא הותיר אחריו את אשתו, שמתה ב-1980. ילדים לא היו להם ונכסיו עברו לסוכנת הבית שלו, מרגרט מוק, עד מותה היא בשנת 1999.
קדימה, תריץ אחורה

עלילה

מייק (מוס דף) עובד בחנות להשכרת קלטות וידאו מידרדרת בשם "Be Kind Rewind", בעיירה פסאייק שבניו ג'רזי. חברו הטוב ביותר של מייק, ג'רי (ג'ק בלאק), נוהג להתלוות אליו בעבודה בחנות. מייק מוקסם מהסיפור שנודע לו בילדותו מבעל החנות, מר פלטשר (דני גלובר), כי פסנתרן הג'אז האגדי פאטס וולר נולד בחנות זו ממש. מר פלטשר מתבשר על ידי הנהלת העיירה כי עומדים להרוס את החנות ובמקומה ייבנה קומפלקס מגורים, אלא אם כן יגייס מספיק כסף לשפץ את הבניין. פלטשר מחליט לנסות לשפר את העסק בעזרת ריגול אצל חנות הווידאו המתחרה המשכירה בפורמט DVD. הוא משאיר את מייק כאחראי על החנות בהיעדרו. בעוד הרכבת עוזבת הוא כותב למייק אזהרה על חלון הרכבת שלא להכניס את ג'רי לחנות, אך מייק מתקשה להבין את הכתב ההפוך.
ג'רי גר בטריילר סמוך לתחנת כח חשמלית ומודאג שהיא ממיסה לו את המוח. הוא מבקש ממייק לעזור לו לחבל בתחנה אך זה מסרב. ג'רי מנסה לחבל בתחנה לבד, מחשמל את עצמו והופך ממוגנט. למחרת, ג'רי הממוגנט גורם לכל הקלטות בחנות להימחק. לקוחה נאמנה של החנות וידידתו של מר פלטשר, גברת פאלאפיץ (מיה פארו), מגיעה לשכור את הסרט מכסחי השדים. הסרט נמחק יחד עם שאר הקלטות ומייק פוחד שאם גברת פאלאפיץ תגלה זאת הוא יאבד את אמונו של מר פלטשר. ג'רי מציע למייק להסריט את הסרט בעצמם, כשהם מככבים בתור השחקנים הראשיים. החברים יוצרים גרסה בת 20 דקות בעזרת מצלמת VHS ישנה ואפקטים זולים. מאוחר יותר לקוח מבקש את הסרט שעת שיא 2 והם מסריטים גם אותו, הפעם בעזרת אלמה (מלאני דיאז) מהמכבסה הסמוכה. אלמה עוזרת לג'רי להשתין החוצה את המגנטיות על ידי שתיית דלי מלא מי מלח. בהמשך השלישייה יוצרים שיטה בה לקוחות יכולים להזמין הסרטה מחדש של סרט מסוים (sweded) והיא צוברת פופולריות.
העסק מתחיל להתרומם ורבים מתושבי העיירה לוקחים חלק בתהליך ההסרטה מחדש של הסרטים. מייק וג'רי מציעים למר פלטשר להשתמש ברווחים החדשים כדי לשפץ את החנות. אולם, נציגים של חברות הסרטים מגיעים לחנות מחרימים את הסרטים בתואנה של הפרת זכויות יוצרים ומשמידים אותם. בנוסף, מייק מגלה שפאטס ווילר לא באמת נולד בחנות ומר פלטשר רק סיפר לו זאת כדי לשמח אותו בתור ילד.
ג'רי מציע שתושבי העיירה ימשיכו להפיק סרטים מקוריים ומבקש ממייק רעיון לתסריט. מייק מציע לביים סרט תיעודי פיקטיבי על חיי פאטס ווילר בעיירה. כל תושבי העיירה לוקחים חלק בהפקה. מייק וג'רי מנסים לפרוץ לחנות הווידאו המתחרה כדי לגנוב את המקרן שלהם עבור הקרנת הבכורה. הם מגלים שבעל החנות ישן בה בלילה, נתפסים על ידו ונאלצים להקרין את הסרט על מסך טלוויזיה ישנה וקטנה. ביום הבכורה צוות ההריסה עומד בחוץ ומחכה להרוס את הבניין ומכשיר הטלוויזיה הקטן שנועד להקרנה נופל ונשבר. בעל החנות המתחרה מביא את המקרן והסרט מוקרן בענק על חלון החנות. בסוף ההקרנה, מתגלה כי קהל רב שהתאסף בחוץ לצפות בסרט מריע ומוחא כפיים. הסרט מסתיים כשהאחראי על צוות ההריסה מחייך וטופח למר פלטשר על השכם.
ז'רום לאלנד

קורות חייו

לאלנד נולד בשנת 1732 בבורק-אן-ברס, לאב שניהל מחסן טבק. הוא למד בבית ספר ישועי בבורק-אן-ברס ולאחר מכן בעיר ליון, ועם סיום בית הספר נשלח לפריז כדי ללמוד משפטים. 
בעקבות היכרות עם ז'וזף דליל, הוא החל להתעניין באסטרונומיה והלך להרצאות של דליל ושל פייר שארל לה-מונייה בקולז' רויאל (כיום קולז' דה פראנס). עם סיום לימודיו התכוון לחזור לעירו כדי לעבוד כעורך דין, אך התבקש על ידי לה-מונייה לנסוע לברלין על מנת לערוך תצפיות בירח, במקביל לתצפיות שערך באותו הזמן ניקולא לואי דה לאקאי מכף התקווה הטובה, ועל ידי מדידת ההיסט לחשב במדויק את מרחקו של הירח מכדור הארץ. בזמן ביצוע התצפיות בשנים 1751 ו-1752 הוא למד מתמטיקה אצל לאונרד אוילר והתקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברלין. הוא חזר לפריז ב-1753 וצפה בשנה זו במעבר כוכב חמה על פני השמש והחל משנת 1954 ערך תצפיות מהכיפה של ארמון לוקסמבורג. 
הוא התקבל כאסטרונום חבר באקדמיה הצרפתית למדעים, והחל משנת 1762 החליף את דליל כמרצה הראשי לאסטרונומיה בקולז' רויאל. עם תלמידיו נמנו פייר מאשן וג'וזפה פיאצי. לאחר איסוף הנתונים מהתצפיות במעברי נוגה על פני השמש בשנים 1761 ו-1769, פרסם לאלנד את סיכומי התצפיות ואת מסקנתו לפיה גודלה של יחידה אסטרונומית הוא כ-153 מיליון קילומטרים, התוצאה המדויקת ביותר לאותו זמן. 
בשנת 1770 הצטרף לבונים החופשיים וייסד בפריז לשכה של המסדר שנקראה "תשע האחיות" (Les Neuf Sœurs) ובה היו חברים מאוחר יותר וולטר ובנג'מין פרנקלין. בשנת 1801 ייסד את פרס לאלנד עבור תגליות אסטרונומיות, שבו זכו לאורך השנים אסטרונומים מפורסמים רבים. 
לאלנד לא התחתן מעולם, אולם הוא אימץ את אחיינו, מישל לפרנסואה לאלנד, שהיה בבגרותו עוזרו ולאחר מכן האסטרונום הראשי של האקול מיליטר, וכן הייתה לו בת מחוץ לנישואין.

עבודתו

לאלנד נודע הן בזכות התצפיות שביצע בעצמו בירח, בכוכבי הלכת ובכוכבים והן בזכות הניתוחים שביצע בנתונים מתצפיות של בני דורו. תרומותיו הבולטות היו סיועו בחישוב המרחקים בין הגופים השונים במערכת השמש ובפרט המרחקים אל הירח ואל השמש. הוא חישב במדויק את מסלולו של שביט האלי ושיפר את הדיוק של מסלולי כוכבי הלכת. הוא יצר קטלוג של 50,000 כוכבים עם בהירות גדולה מדרגה 9 והמציא את שיטת סימון הכוכבים שנקראת ציון פלמסטיד. אחד הכוכבים שלאלנד כלל בקטלוג אחרי שצפה בו פעמים ב-8 וב-10 במאי 1795, היה למעשה נפטון, אך לאלנד לא זיהה שמדובר בכוכב לכת וייחס את השינוי הקטן במיקום הכוכב לשגיאת מדידה.
מספר סודר

הסודרים הסופיים

סודר נקרא סודר סופי אם הוא  או שהוא עוקב של סודר סופי.
בניית המספרים הטבעיים של ג'ון פון נוימן מתלכדת עם המספרים הסודרים הסופיים:
הסודרים הסופיים הם סודרים עוקבים וסודרים מונים.

הקשר בין סודרים לעוצמות

אחת המטרות של הגדרת הסודרים היא לתת ביסוס פורמלי למושג העוצמה, ואכן ניתן להשיג מטרה זו בהנחת אקסיומת הבחירה.
במערכת האקסיומות של צרמלו-פרנקל, אקסיומת הבחירה שקולה למשפט הסדר הטוב, ולכן כל קבוצה ניתנת לסידור טוב, ומכאן הגדרת העוצמה שהוצגה קודם מוגדרת היטב עבור כל קבוצה.
נוכל להגדיר את המספרים המונים בתור הסודרים המונים.

באופן זה נזהה כל מונה כסודר המונה שעוצמתו היא המונה הנ"ל, למשל את  (אָלֶף אֶפֶס) נזהה עם .
תחת הגדרה זו ישנה טריכוטומיה בין עוצמות של קבוצות; כלומר, עבור שתי קבוצות  מתקיים בדיוק אחד מהבאים:  או  או  (איננו יודעים עובדה זו ללא אקסיומת הבחירה).

פעולות בין סודרים

כפי שניתן להגדיר פעולות על מספרים מונים, ניתן גם להגדיר פעולות על מספרים סודרים.
פעולות על סודרים אינן בהכרח מתלכדות עם פעולות על מונים . למשל,  מזוהה עם , אולם לפי ההגדרה מטה , בעוד שלפי משפט קנטור .

חיבור

ניתן להגדיר חיבור סודרים במספר דרכים; נציג שתיים מתוכן:

הגדרה 2

נגדיר את  באופן הבא: נסתכל על  יחד עם יחס הסדר בו איברי  שומרים על סדרם הפנימי, איברי  שומרים על סדרם הפנימי ואיברי  קטנים מאיברי . ניתן להראות, כי יחס סדר זה הוא יחס סדר טוב. כעת ניתן להגדיר את החיבור כטיפוס הסדר (ראה הגדרה מעלה) של האיחוד הנ"ל, תחת יחס הסדר המדובר: .
ניתן להראות, כי שתי ההגדרות שהוצגו שקולות זו לזו.

כפל

באופן דומה, ניתן להגדיר כפל סודרים במספר דרכים; נציג שתיים מתוכן:

הגדרה 2

באופן דומה להגדרת החיבור השנייה, נגדיר  כאשר יחס הסדר הוא יחס הסדר הלקסיקוגרפי.
כנסיית אורנס

היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגים, נצבו במקום כנסייה או שתי כנסיות מוקדמות יותר, שהוקמו לכל המוקדם במאה ה-11. מאחת הכנסיות המוקדמות האלה שרד הקיר הצפוני, והוא משמש כאחד הקירות החיצוניים גם של הכנסייה הנוכחית. הכנסייה הנוכחית הוקמה בשנת 1132 לערך והיא נחשבת לכנסיית קורות העץ העתיקה בעולם. עוד נחשבת הכנסייה לגשר בין הסגנון הוויקינגי המסורתי שהתאפיין בעיטורים מעולם החי לבין הסגנון הנוצרי המאוחר יותר. במשך השנים נערכו מספר שינויים במבנה הכנסייה. בית המקהלה שהיה צר מהספינה הורחב במאה ה-17 באופן זמני, והספינה הוארכה לכיוון דרום. במאה ה-18 נוספו מספר חלונות בקירותיה של הכנסייה, אך היא שקעה בהזנחה. במאה ה-20 שופצה הכנסייה באופן מקיף, אך חלקים ניכרים מהמבנה, ובכלל זה הגג, חלק מקורות העץ של הקונסטרוקציה וכיסויי העץ, הם מקוריים.

המבנה

ספינת הכנסייה היא בצורת מלבן ובמרכזה כמו גם במרכזו של בית המקהלה ניצב שטח מורם. כיסויי העץ של הגמלונים ודלת הכניסה בקיר הצפוני שרדו מכנסייה מוקדמת יותר, אם כי יש שטוענים כי הדלת הייתה קבועה במקור בקיר המערבי של הכנסייה ושימשה ככניסה הראשית אל המבנה. 
הדלת מעוטרת בעיטורים עשירים שזכו לשם "סגנון אורנס" (Urnes Style). מקובל שהדוגמה על הדלת מייצגת נחשים המתפלים בדרכם מעלה. מתחת לנחשים ניצב בעל חיים שלו ארבע רגליים - ככל הנראה אריה - הנושך את הנחש, ופירוש רווח למראה הוא שהוא מתאר את המאבק הנצחי בין הטוב בדמות האריה המייצג את ישו, לבין הרוע, השטן המיוצג על ידי הנחש. מאידך ייתכן כי הסצנה לקוחה מהמיתולוגיה הנורדית ומתארת את הראגנארוק, אחרית הימים במיתולוגיה זו. לפי פירוש זה הנחש הוא בעצם ייגדראסיל (Yggdrasil) או עץ העולם) הנאכל על ידי הדרקון נידהוג (Níðhöggr). 
גם כותרות העמודים בכנסייה עשירים בעיטורים שונים.
משה לוין (היסטוריון)

משה (מישקה) לוין (7 בנובמבר 1921 - 14 באוגוסט 2010) היה היסטוריון של ברית המועצות ושל רוסיה.

אודות

משה לוין נולד בווילנה להורים ממוצא רוסי יהודי. בשנת 1941, כשהיה בן עשרים, נמלט לברית המועצות ברגע האחרון לפני כיבוש העיר על ידי הוורמאכט, ושני הוריו שנשארו שם נרצחו בשואה. ברוסיה עבד כחקלאי בקולחוז, ולאחר מכן כמפעיל כבשן במפעל מתכות. בקיץ 1943 התגייס לצבא האדום, הוא נשלח לקורס קצינים אולם סיים אותו רק כשהסתיימה המלחמה, כך שהוא לא השתתף בה. בשנת 1946 שב לפולין, ולאחר זמן קצר עבר לפריז, שם פעל במסגרת מנגנוני ההעפלה לארץ-ישראל. בשנת 1951 עלה לישראל, ומתוך אמונה בציונות הסוציאליסטית, הצטרף לקיבוץ. כעבור זמן קצר עבר לתל אביב, שם שימש ככתב בעיתונה של מפ"ם, על המשמר. בהמשך היה עורך בעיתונים "שמאל" - עיתון "מפלגת השמאל הסוציאליסטי הישראלי", וב"קול העם". 
בשנת 1956 גויס לצבא לקראת מלחמת סיני. כשהביע את מחאתו על הרג שבויים מצריים, נכלא עד תום המבצע. 
הוא למד באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון בהיסטוריה, ובשנת 1961 עזב לפריז כדי ללמוד בסורבון. הוא סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, שאחר כך גם פרסם כספר, "האיכרים הרוסים והכוח הסובייטי 1930-1928". במחקר טען כי הקולקטיביזציה שנעשתה בברית המועצות הייתה בסך הכל אחת מן האפשרויות, שבעזרתן יכלו ראשי המשטר להתמודד עם המשבר שהתחולל בגידול החקלאי; ושהאפשרות הזאת נכפתה על ידי הממשל כפתרון מעשי, ולא כפי שרבים חושבים - כמימוש אידאולוגי של התורה הקומוניסטית.
בין השנים 1967 ל-1968 היה לוין עמית מחקר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בין השנים 1968 ל-1978 שימש פרופסור באוניברסיטת ברמינגהאם באנגליה. כשסיים את התקופה שם, עבר לאוניברסיטת פנסילבניה, שם לימד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1995.
בספרו "מאבקו האחרון של לנין" (1968), הוא עסק בהשגותיו של לנין על ההתפתחות של השלטון הביורוקרטי בברית המועצות. הוא הציג את האופציות שלנין כתב עליהן על ערש דווי, והציגן כ"אופציות אבודות", שהיו יכולות להתגשם אילו לנין היה ממשיך לחיות עוד מספר שנים.
בשנות השבעים התפרסם ספרו "זרמי העומק הפוליטיים בפולמוסים הכלכליים הסובייטיים: מבוכארין לרפורמיסטים המודרניים", ובו הוא חקר את פועלו של ניקולאי בוכארין, ממתנגדי סטלין בשנות העשרים, וטען כי רעיונותיו של בוכארין דומים לאלה של הרפורמיסטים המאוחרים יותר של שנות השבעים.
ספרו האחרון, "המאה הסובייטית", התפרסם בשנת 2005, ובו הוא מסביר מדוע קרסה ברית המועצות, לשיטתו. 
בשנת 1992 יצא לכבודו ספר יובל שכותרתו: "Stalinism: Its Nature and Aftermath: Essays in Honour of Moshe Lewin" בעריכת ניק למפרט וגאבור ריטרספורן.
לוין שימש במשך שנים כיועץ לזרועות שונות של הממשל האמריקאי בענייני ברית המועצות. כתב קבוע בעבור העיתון "Le Monde Diplomatique".
עדי קוזלובסקי

ביוגרפיה

קוזלובסקי גדלה בקריית חיים. את שירותה בצה"ל, בשנים 2000-1998, עשתה בלהקת חיל האוויר. זוכת "מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת למשחק" לשנת 2001 ובוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" משנת 2004.
השתתפה במחזות זמר כגון "אוליבר!", "קאטס", "היפה והחיה", "נרניה- האריה, המכשפה וארון הבגדים", "האסופית", "שיער" ו"יוסף וכתונת הפסים". משתתפת בהפקה המוזיקלית "ווקה פיפל". כמו כן, שיחקה בהצגות ילדים שונות.
קוזלובסקי דיבבה בסרטים רבים, כגון "מרי פופינס" (מרי פופינס), "כוורת בסרט" (וונסה), "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים- הסרט" (אסוקה טאנו), "ג'ונגל סיטי" (בריג'יט), "קים פוסיבל" (קים פוסיבל), "בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ'" (קארן, קוקו, ניקולה), "הארי פוטר ומסדר עוף החול", "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" (בלטריקס לסטריינג') ב"מגלים עם דורה" ו"רוץ, דייגו, רוץ!" (בוטס), "עידן הקרח 3", "חיים בזרם", "צ'יקן ליטל", "פיניאס ופרב" (קנדיס), "בי הגדולה מכולם!" ו"משפחת דובינשטיין".
בדצמבר 2016 נישאה לדניאל ריס.
אחיה הוא השחקן והמדבב אריאל קוזלובסקי.
אריק וולף

אֶריק רוברט וולף (אנגלית: Eric Robert Wolf;‏ 1 בפברואר 1923 - 6 במרץ 1999) היה אנתרופולוג יהודי אמריקאי. מחקריו עוסקים באמריקה הדרומית ובתרבות וחיי איכרים.
וולף נולד בווינה. משפחתו ברחה לבריטניה בעקבות גל האנטישמיות שקדם למלחמת העולם השנייה ובשנת 1940 עברה המשפחה לניו יורק. הוא נלחם במלחמת העולם השנייה, ונשלח לאיטליה. כששב לארצות הברית החל ללמוד סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, וסיים תואר ראשון בשנת 1946. אחר כך המשיך למסלול לדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, וסיים אותו בשנת 1951. כשסיים את לימודיו נסע למקסיקו לבצע מחקר שטח. בתחילת שנות השישים ערך מחקרים באיטליה.
נשים בשחור

נשים בשחור היא תנועת שמאל בינלאומית שמקורה בישראל, הפועלת להגדרתה כנגד אלימות באמצעים בלתי אלימים. על פי נתוני הארגון, רשומים בו כ-10,000 חברים וחברות, אשר טוענים כי בעיות האלימות נגד נשים והמלחמות קשורות זו לזו]. התנועה מורכבת בעיקר מנשים, ומשתפת פעולה גם עם גברים המזדהים עם עקרונותיה. 
הקבוצה הראשונה הוקמה בירושלים בשנת 1988 בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, וכמחאה על צעדים צבאיים שנעשו על ידי מדינת ישראל ביהודה ושומרון.
מקימות הארגון הכריזו על הקמת משמרת מחאה קבועה בימי שישי בכיכר צרפת שבירושלים, בה ילבשו בגדים שחורים לזכר האנשים שנהרגו במהלך המאבקים בין ישראל לפלסטינים משני צדי המתרס; הפגנה זו כוללת בעיקר שלטים שעליהם הכיתוב "די לכיבוש". בשנים הראשונות, צורת מחאה זו התפשטה לערים נוספות, ולקראת סוף האינתיפאדה הראשונה היו כשלושים משמרות מחאה במקומות שונים בארץ. עם חתימת הסכם אוסלו תפוצת הארגון בארץ החלה במגמת ירידה. בהפגנה לציון 20 שנה להקמת הארגון השתתפו מאות ספורות של משתתפים.
לתנועה אין מצע רשמי פרט להתנגדות לשליטה הישראלית בשטחים, כאשר כל קבוצה רשאית לבחור לעצמה אידאולוגיה נוספת בתחומים שונים; כך לדוגמה נחלקות ההתארגנויות השונות בשאלה האם לאפשר הצטרפות גברים לקבוצה. 
הארגון זכה לתמיכה גם בקרב נשים יהודיות בחוץ לארץ, שהחלו בתמיכה בפעילות בישראל, ובהמשך החלו לפעול גם בעניינים מקומיים. מלחמת עיראק הובילה לעלייה בהצטרפות נשים לקבוצות הארגון שבארצות הברית, כשפעילותן מתמקדת בהתנגדות למלחמה זו.
בעקבות מבצע עופרת יצוקה ארגן "נשים בשחור" הפגנות כנגד המבצע. פעילות הארגון כתבו מאמרים כנגד המבצע. 
תנועת נשים-בשחור בישראל זכתה בפרס אאכן לשלום (1991), בפרס השלום של העיר סאן-ג'ובאהי ד'אסו באיטליה (1994) ובפרס Peacemaker מטעם אגודת השלום היהודית (2001). בשנת 2001 הוענק לתנועת-נשים בשחור העולמית פרס המיליניום לשלום על ידי קרן הפיתוח לנשים של ארגון האומות המאוחדות (UNIFEM).
אבנר רז

ביוגרפיה

רז בוגר תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון (1967) ובעל תואר שני בהנדסת מערכות וכלכלה מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית (1982). 
הוא שירת שנים רבות בחיל האוויר והתקדם לדרגת תת-אלוף. בין השנים 1985 ל-1989 עמד בראש להק הציוד. לאחר שחרורו שימש סמנכ"ל בתעשייה האווירית וניהל את חטיבת בדק מטוסים. בשנים 1994 עד 2003 כיהן כמנכ"ל ונשיא אלישרא.‬ ביוני 2003 מונה למנכ"ל חברת לומניס וכיהן בתפקיד עד 2007. ביוני 2007 מונה ליו"ר התעשייה הצבאית וכיהן בתפקיד עד יוני 2010. בספטמבר 2010 מונה למנכ"ל חברת אלול תמארינד.
הלמר האנסן

הלמר יוליוס האנסן (בנורווגית: Helmer Julius Hanssen ‏ 24 בספטמבר 1870 - 2 באוגוסט 1956) היה חוקר קטבים נורווגי ואחד מחמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.

חייו

הלמר האנסן נולד בביירנסקין, על האי אנדויה בחלקה הצפוני של נורווגיה. הוא היה נווט קרח מנוסה, מיומנות שלמד כצייד כלבי-ים בסביבות שפיצברגן.
מ-1903 עד 1905 השתתף הלמר האנסן כקצין שני באונייה Gjøa במסע המוצלח של רואלד אמונדסן לגילוי המעבר הצפון-מערבי. במשלחת למד מן האינואיטים איך לנהוג כלבי מזחלת. ב-1910 נלווה אל אמונדסן במשלחתו לכיבוש הקוטב הדרומי, הפעם כנוהג כלבים מומחה. כמו כן היה ממונה על הניווט ונשא את המצפן הראשי על מזחלתו.
הלמר האנסן היה בין חמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי ב-14 בדצמבר 1911, יחד עם רואלד אמונדסן, אולאף ביאלאנד, אוסקר ויסטינג וסוורה האסל, קבוצת הקוטב של משלחת הקוטב הדרומי. במהלך שהותם בקוטב הדרומי, היה זה ככל הנראה האנסן שעבר כמטחווי 180 מטרים מנקודת הקוטב הדרומי המתמטי, זאת בעת אחת מתרוצות הסקי, שאמונדסן הורה לבצע לשם הקפת הקוטב במסגרת שלמה, כאמצעי לשלול כל ספק בכך, שהמשלחת אכן הגיעה אל הקוטב הדרומי. על השתתפותו במשלחת, הוענקה להלמר האנסן מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה של בית המלוכה הנורווגי, שהמלך הוקון השביעי קבע בשנת 1912 לכבוד משתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
בשנת 1912 יצא שוב צפונה, הפעם כרב החובל של האונייה "מוד" במשלחת המעבר הצפון-מזרחי של רואלד אמונדסן. 
בשנת 1936 פרסם האנסן את האוטוביוגרפיה שלו, "מסעותיו של ויקינג בן-ימינו" (The Voyages of a Modern Viking, London: Rutledge, 1936)
הלמר יוליוס האנסן התמנה לאביר מסדר אולאף הקדוש של הכתר הנורווגי על הצטיינות ימית במשלחות של רואלד אמונדסן אל קצות העולם, הצפוני והדרומי.