google/wiki40b huggingface dataset:
בעירה ספונטנית

בעירה ספונטנית היא תהליך ספונטני של בעירה המתרחשת כתוצאה מתהליך התחממות פנימית המוביל לבסוף להצתה.

תהליך הבעירה

לתהליך הבעירה הספונטנית מספר שלבים עיקריים:
1. חומר בעל סף הצתה נמוך יחסית (כגון חציר, קש, כבול) מתחיל לשחרר חום. מספר גורמים יכולים להניע לכך, הנפוץ שבהם הוא התגובה הכימית חמצון-חיזור. לרוב מעט לחות וחום משתנים את דרגת החמצון של החומרים, וגורמים לתסיסה חיידקית הפולטת חום.
2. חומר בעל בידוד תרמי (כגון ערימות הנ"ל) לוכד בתוכו חום, וכתוצאה מכך הטמפרטורה עולה.
3. הטמפרטורה עוברת את סף ההצתה של החומר (וזאת למרות שרוב החיידק הפולט חום התכלה בשלב זה).
4. בעירה מתחילה אם מספיק סוכני חמצון, חמצן למשל, ודלק נוכחים כדי לשמר את התגובה לכדי התלהטות.

חומרים בעלי נטייה לבעירה והגורמים לבעירתם

ערימות חציר ודשונת (קומפוסט) הם חומרים בעלי סבירות לעבור הליך בעירה ספונטנית, שכן הם בעלי הצתה נמוכה וכולאים בתוכם חום. חציר הוא מהחומרים המועדים ביותר להצתה עצמית ונחקר לעומק בהקשר זה. עקב ריבוי סוגי החציר ושוני בתנאי השטח, ישנו קושי מחקרי להעריך במדויק מה מתרחש בעת התהליך. ההנחה הרווחת היא כי כאשר חציר לח מ-25% ומאוחסן כחודש, פוטנציאל הבערה הספונטנית מגיע למקסימום. התהליך אז מתחיל בפעולה מיקרוביולוגית (על ידי חיידקים) אך במהרה הופך לתגובה כימית. הועלתה גם השערה שהפחמימות המורכבות בחציר מתפרקות לסוכרים פשוטים אשר סבירים יותר לעבור חמצון-חיזור.
בעירה ספונטנית בפחם אף היא נחקרה ביסודיות. פחם עלול להגיע עד לכדי הצתה כתוצאה מחשיפה לחמצן. "טריות" הפחם משפיע על סבירות התופעה, פחם שנחצב זה עתה קולט חמצן ביתר קלות מפחם שנחשף לתרכובת האוויר. בנוסף ככול שדרגת הפחמן בפחם גבוהה, כך סבירות התופעה קטנה. לכן "פחם ליגניט" הוא המועד ביותר לבעור ספונטנית. גם נוכחות אדי מים באוויר יכולה להשפיע על התקיימות התהליך, שכן נוסף היבט של לחות.
זרעים המשמשים ליצירת שמן (לבישול, ציור, שמן תעשיות תעשייה וכדומה) מייצרים שמנים היכולים לבעור ספונטנית, ואף הם נחקרו בהקשר זה. גם כאן לחות היא גורם מרכזי, ומביאה להתחלת התהליך המיקרוביולוגי (הופעת הבקטריה הפולט חום). התופעה מבוססת בשמני חמנייה, סויה ופשתן.
חומרים נוספים המועדים לבעירה ספונטנית הם פיסטוק, כאשר מאוחסן בכמויות גדולות. פיריט המבעיר בדרך כלל פסולת מכרות. זבל פרות, כאשר נחשף לחום גבוה. כמו כן בדים שונים כאשר באו במגע עם שמן המסוגל לבעירה ספונטנית.

בעירה אנושית ספונטנית בתרבות הפופולרית

צ'ארלס דיקנס עורר עניין בתופעה כאשר בספרו "בית קדרות", דמותו של האלכוהוליסט "Krook" (באנגלית: נוכל) מתה מבעירה ספונטנית. הספר נשען על העמדה שרווחה באותה תקופה, כי התופעה מתרחשת בעקבות כמות גבוהה של אלכוהול בגוף.
הפרק השני בעונה השלישית של הסדרה הקומית סאות' פארק נקרא על שם התופעה. מוטיב מרכזי בפרק הוא ניסיון היוצרים להעלות השערות שיסבירו כיצד היא תיתכן. בעקיפין ובאופן קומי, הועלתה ההשערה כי הצטברות הגז הדליק מתאן במערכת העיכול עלולה לגרום לאדם לבעור ספונטנית, אם לא ישתחרר הגז בנפיחה.
בשנת 1990 יצא סרט בו מככב בראד דוריף הנושא אף הוא את שם התופעה.
לויד אוסטין

ביוגרפיה

אוסטין נולד וגדל במובייל, אלבאמה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הירשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1975 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא. אוסטין עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית החי"ר ה-3 וכמפקד פלוגה ברגימנט החי"ר ה-7. לאחר מכן שימש במספר תפקידי פיקוד ומטה בדיוויזיה המוטסת ה-82 ובכלל זה כמפקד פלוגה, קצין אג"ם חטיבתי וכמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המוצנח ה-505 וכמפקד חטיבה בדיוויזיה. לאחר מכן שימש כעוזר מפקד דיוויזיית החי"ר ה-3 ולחם במלחמת עיראק. על האופן שבו פיקד מלפנים על כוחות החוד של הדיוויזיה, במהלך נתיב הקרבות לבגדד, עוטר בכוכב הכסף. לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-10. בשנת 2006 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. לאחר מכן שימש כמפקד הכוחות בעיראק. בתפקידו הבא שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית בשנת 2013 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
תאודאטו איפאטו

תאודאטו איפאטו (באיטלקית: Teodato Ipato, בלטינית: תאודאטוס אורסוס - Theodatus Ursus) היה הדוג'ה של ונציה שבצפון איטליה בין השנים 742–755.
תאודאטו עלה לשלטון בשנת 742 לאחר אינטרגנום קצר בעקבות מותו של אביו, אורסו איפאטו, הדוג'ה הקודם.
בתקופת שלטונו תאודאטו העביר את הבירה של אזור לגונת ונציה מאראקלאה למאלאמוקו. 
בשנת 751 נכבשה ראוונה על ידי הלומברדים, וונציה נותרה אזור השליטה האחרון של האימפריה הביזנטית בצפונה של איטליה, אולם למעשה הייתה ונציה בתקופה זו מדינה עצמאית.
תאודוטו הודח בשנת 755 על ידי גאלה גאולו, והוא עוור במצוות גאולו.
סוני בונו

קריירת בידור

בונו נולד בדטרויט למשפחת מהגרים איטלקית. את דרכו בעולם הבידור החל כמקדם מכירות למפיק העל פיל ספקטור בראשית שנות ה-60. באותה העת החל גם לשלוח ידו בכתיבת פזמונים, הבולט בהם היה "Needles and Pins". בהמשך אותו עשור נישא לשר עימה הקים את הצמד "סוני ושר" שזכה להצלחה רבה. בונו כתב, עיבד והפיק כמה מלהיטי התקופה שהושרו על ידי הצמד, ובהם: "I Got You Babe" ו-"The Beat Goes On". בעקבות ההצלחה הגדולה של הצמד, הגישו השניים תוכנית טלוויזיה מצליחה ברשת הטלוויזיה CBS בין השנים 1971–1977. 
לאחר פירוק הצמד, המשיך בונו להופיע בתוכניות טלוויזיה כדוגמת "Fantasy Island", וספינת האהבה. בונו הופיע גם בסרטי קולנוע מצליחים כדוגמת סרטו של ג'ון ווטרס "Hairspray" ובסרטו של בארי זוננפלד גברים בשחור.
סוני היה הסנדק של  אנתוני קידיס, סולן הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז.

חיים פוליטיים

בין אפריל 1988 לאפריל 1992 היה ראש עיריית פאלם ספרינגס. החל מינואר 1995 ועד למותו כתוצאה מתאונת סקי בינואר 1998 היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז 44 של מדינת קליפורניה.
השעות העשירות מאוד של דוכס ברי

ספר השעות העשירות מאוד של דוכס ברי (בצרפתית: Très Riches Heures du Duc de Berry) הוא ספר שעות שהוכן עבור ז'אן, דוכס ברי בשנת 1410.
ספר מאויר זה, המשמש כלוח שנה, נחשב לאחד הספרים המאוירים החשובים ביותר שנכתבו במהלך המאה ה-15, אם לא החשוב שבהם. הספר כולל 416 עמודים, כאשר ב-131 מהם מיניאטורות (איורים צבעוניים) במלוא העמוד, ובעמודים רבים אחרים מופיעים איורים קטנים. בספר 300 אותיות ראשיות מעוטרות בסגנון הגותי.
העבודה על הספר נמשכה כשנה. בראשיתו אויר הספר על ידי האחים לימבור, ובהמשך אויר בהנחיית ברתלמי ואן אייק וז'אן קולומב.
כיום מוצג הספר במוזיאון קונדה בטירת שנטילי שבצרפת.

לוח השנה

לוח השנה הוא לוח גנרי (לוח שאינו מיוחד לשנה מסוימת), אלא מציין את יום החודש בהם מתרחשים חגים דתיים נוצריים וימי קדושים. האיורים מתארים את העבודות החקלאיות הנעשות באותן חודשים, כאשר ברקע מתוארת אחת מטירותיו של הדוכס. מעל איורי החודשים מתואר גלגל המזלות.
דן הרינגטון

קריירת פוקר

הרינגטון החל את דרכו כשחקן מקצועי במשחק השחמט, בו במהרה הפך לאמן ולאחד השחקנים המובילים באזור ניו-אינגלנד. ב-1972 הוא זכה באליפות השחמט במסצ'וסטס, בפער גדול מול רוב השחקנים המובילים באזור. ב-1976 הוא התחיל לשחק שש-בש, והיה למאסטר גם במשחק זה, ולאחד משחקני הכסף הטובים ביותר באזור בוסטון. ב-1981 זכה בגביע העולם בשש-בש בוושינגטון, כשהביס את השחקנים הטובים בעולם. הרינגטון החל לשחק פוקר באופן מקצועי בשנת 1982.

ספרות פוקר

בדצמבר 2004 פרסם הרינגטון, בשיתוף עם ביל רוברטי, מדריך פוקר (Harrington on Hold'em), המתרכז באסטרטגיה לשלבים הראשונים של טורנירי נו-לימיט טקסס הולדם. המדריך, הפך ברבות השנים לאבן יסוד בספרות הפוקר העולמית. הספר מתפרש על פני שני כרכים, ובעקבותיהם פרסם הרינגטון ספר שלישי באותה הסדרה, ושני ספרים נוספים שעניינם הוא אסטרטגיה למשחקי כסף (Cash games). ספריו נחשבים כיום לספרי אסטרטגיית הפוקר הטובים ביותר שנכתבו.
ספריו תורגמו ללמעלה מ-30 שפות, בהן עברית.
דרבי (סוסים)

דרבי הוא סוג מרוץ סוסים, הקרוי על שם הדרבי של אפסום (שעדיין מתקיים במסלול אפסום באנגליה). האפסום של דרבי נקרא בתורו על שם אדוארד סמית'-סטנלי, הרוזן ה-12 מדרבי, שהחל את מסורת המרוץ ב-1780. הסוסים המתחרים הם בני שלוש שנים ומשקל דומה. המרוץ נחשב למרוץ הקלאסי לסוסים בגודל זה, אם כי מספר מרוצי דרבי (בקנדה, בסינגפור והונג קונג) מיועדים למעשה לסוסים בני ארבע שנים. הצפייה במרוצי דרבי באנגליה הפכה לאירוע חברתי של החברה הגבוהה, המסוקר בכלי התקשורת ברחבי העולם. אחד ממרוצי הדרבי הידועים בעולם הוא הדרבי של קנטקי בארצות הברית.
עבדו דיאלו

מונקו והשאלה לזולטה ורכם

דיאלו נולד בטור שבצרפת, למשפחה ממוצא סנגלי. אחיו הצעיר של דיאלו הוא הכדורגלן איברהים דיאלו. ושיחק במחלקות הנוער של הקבוצות האזוריות, עד בשבגיל 15 הצטרף לאקדמיית הנוער של מונקו. ב-28 במרץ 2014 חתם דיאלו על חוזהו המקצועני הראשון, כאשר במעמד החתימה אמר עליו ואדים וסיליב, ש"הוא מתאים באופן מושלם לפרויקט שלנו. יש לו כשרון רב, ואנחנו מקווים שהוא ימשיך להתפתח יחד עם השחקנים הנהדרים שיש לנו במונקו". ב-14 בדצמבר באותה שנה ערך דיאלו את הופעת הבכורה שלו במועדון, שהחליף את ברנרדו סילבה בתוספת הזמן של הניצחון של קבוצתו על אולימפיק מארסיי. ביוני 2015 הושאל דיאלו לזולטה ורכם למשך עונת 2015-2016, שם גם נוסה בעמדות ההתקפה - בהן כבש שלושה שערים ב-33 הופעות ליגה באותה עונה. בסיום אותה עונה חזר למונקו, ובעונה העוקבת הופיע בחמישה משחקים וזכה באליפות הליגה.

מיינץ

ב-14 ביולי 2017, חתם דיאלו במיינץ מהבונדסליגה לחוזה של חמש שנים. ב-9 בספטמבר כבש דיאלו את שערו הראשון במדי המועדון במסגרת הליגה, בניצחון 3-1 על באייר לברקוזן. גם בעונה זו, נוסה דיאלו במגוון עמדות - בקישור ובהגנה, ופתח ב-27 משחקי ליגה.

בורוסיה דורטמונד

ב-26 ביוני 2018, חתם דיאלו על חוזה בדורטמונד לחמש שנים, כאשר למיינץ שולמו 28 מילוני אירו תמורתו. בראיון לאחר החתמתו אמר שעוסמאן דמבלה שכנע אותו לחתום בקבוצה. ב-15 בספטמבר אותה שנה, כבש דיאלו את שערו הראשוו במדי השוורצגלבן בניצחון 3-1 על איינטרכט פרנקפורט.

פריז סן-ז'רמן

ב-16 ביולי 2019 חתם דיאלו בפריז סן-ז'רמן לחמש שנים, ותמורתו קיבלה דורטמונד 32 מיליון אירו.

סגנון משחק

דיאלו משחק בדרך כלל במרכז ההגנה. המנהל המקצועי של מיינץ, רוון שרודר, אמר עליו כי "הוא חזק בהגנה וחכם באתגר". מיכאל זורק, שמשמש באותו תפקיד בבורוסיה דורטמונד, אמר כי הוא "בלם מודרני, חזק ואינטליגנטי" וכי הוא יכול לשחק "עמוק יותר בהגנה ואף בקישור ההגנתי".
מעיין הגבורה

שיפוץ המעיין

בספטמבר 2004 שופץ המעיין על ידי תלמידים מבית-ספר "תלמוד תורה", תלמידי המכינה "בני דוד" וסטודנטים ממכללת אריאל  לזכר אבי ואביטל וולנסקי (תושבי עלי שנרצחו בדרכם לביתם בכ"ז באב ה'תשס"ב). נבנו בו שתי בריכות, בריכת מבוגרים ואחת לילדים, הוקמו לצדו שולחנות פיקניק וערסלים, נבנה צריף עץ ובו מלתחה והוצבו שלטי הדרכה.
השיפוץ בוצע בהנחיית סטודנט לאדריכלות מאוניברסיטת אריאל, אשר מתאר את הקונספט שהוביל לעיצוב הנוכחי: "מבטן ההר מגיחה נביעה קטנה ובה נובע מעיין מים חיים העוברים בתעלה אל בריכה בצורת טבעת נישואין עגולה, כשהמים נשפכים מטבעת אל טבעת כשם שהמילה אבי נשפכת למילה אביטל. 
בנביעה היוצאת מבטן ההר ישנם דגי-זהב חיים המסמלים את התינוק שלא זכה להיוולד והתעלה המחברת את הנביעה הקטנה לטבעות מסמלת את חבל הטבור של התינוק להוריו.
כל טבעת בקוטר של חמש מטר - 5 ועוד 5 שווה 10, בגימטרייה קטנה 10 מסמל 1 שלם. כאשר מים נשפכים מטבעת אל טבעת האפקט הנוצר הוא זוג טבעות נישואין מחוברות היוצרות את הספרה 8 שמסמלות את האין-סוף"
אמא מביכה

תקציר העלילה

בשמת, אמא במשרה מלאה המשמשת ככתבת בעיתון, מגלה שהבנות שלה, אבישג, יהלי ונמי צילמו אותה ללא ידיעתה מדבבת את הכלבה המשפחתית והעלו את הסרטונים לערוץ ביוטיוב. הסרטונים צברו עשרות אלפי צפיות מבלי שבשמת מודעת לעובדה שהיא כוכבת רשת בהתהוות. הצלחתו של הערוץ מכתיבה מחדש את ההיררכיה המשפחתית, ובוחנת מציאות אבסורדית בה הילדים מלהקים את הוריהם.
נעם נדב

ביוגרפיה

נדב, יליד ירושלים, התקבל בתום שרותו הצבאי לבית הספר "בצלאל", וסיים בו 4 שנות לימוד במגמת הגרפיקה. 
משנת 1982 עד 1985 עבד כאנימטור בסטודיו של רוני אורן, ואחר כך החל לעבוד כעצמאי בתחום האיור והאנימציה. 
לאורך השנים אייר ספרי ילדים, ספרים למבוגרים, ספרי לימוד רבים, עיתונים וסרטי פרסומת. בין השאר נדב כתב וצייר סיפורי קומיקס בעיתון "חדשות", סדרת קומיקס בשיתוף עם קובי ניב בעיתון הילדים "כולנו", שתי סדרות קומיקס: "קשרי משפחה" ו"סיפורי ראשונים" במוסף "יעקב" של העיתון "מעריב" והסדרה "איש הפנדה" בשיתוף עם המחבר תמיר ראונר במגזין לילדים "עיניים". כמו כן נדב הוא המאייר של הדמויות בפרסומות הישנות של "זמן התפוח" מטעם מועצת הפירות והוא גם היוצר של המותג של מוסף "קפטן אינטרנט", מדור המחשבים והאינטרנט בגרסה המקוונת של עיתון הארץ. סיפורי הקומיקס "איש הפנדה" שראונר כתב ונדב צייר ושהתפרסמו במשך 12 שנה ב"עיניים" הופיעו בשנת 2006 כספר "פנד, סיפורו של פנד האדום" בהוצאת כנרת זמורה ביתן. בשנת 2011 אייר נדב את 'שירי המגילה' של איציק מאנגר, שנדפסו במהדורה דו-לשונית שתרגם וערך ההיסטוריון דוד אסף (הוצאת חרגול ועם עובד).
בשנת 1992 זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק עבור איוריו לספר "ארנבת ארנבת מה את חושבת" מאת חיה שנהב (הוצאת שוקן 1990).
בשנת 2012 זכה נדב בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן מטעם המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. 
כיום משמש נדב כמרצה בכיר במסלול לאנימציה במחלקה לאומנויות המסך ב"בצלאל".
דניאל סימן

דניאל (דני) סימן (נולד ב-29 בינואר 1961) היה ראש לשכת העיתונות הממשלתית במשרד ראש הממשלה.

ביוגרפיה

נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני בפרנקפורט, גרמניה. בשנת 1971 עלה עם הוריו לישראל והם התיישבו באשקלון. אחרי שרותו הצבאי בצנחנים נסע ללמוד ב-מכללת האנטר בניו יורק ועבד בתחום ההסברה בקונסוליה הישראלית בניו יורק. בשנת 1990 נקרא לעבוד בתחום ההסברה בלשכת העיתונות הממשלתית (לע"מ). לאחר שרות קצר ביחידת דובר צה"ל שב ללשכת העיתונות הממשלתית, מונה למנהלה בתקופת ממשלתו של אהוד ברק בדצמבר 2000.
סימן הוביל מהלך לשלילת תעודות עיתונאי מזרים ובמיוחד פלסטינים המועסקים ברשתות התקשורת הזרות בישראל. סימן נימק את ההחלטה בכך ש"מעבר לטעמים הבטחוניים המובנים, ובשל כך שהעימות בין ישראל לפלסטינים מתקיים גם בשדה הקרב של דעת הקהל העולמית, אין מקום ליתן לתושבי האזור תעודת עיתונאי של לשכת העיתונות הממשלתית  שינוצלו על-ידי הצד השני במסגרת הקרב על דעת הקהל העולמית". בדיון בעניין בבג"ץ קבעה השופטת דליה דורנר כי "הסירוב הטוטלי להעניק תעודות עיתונאי לפלסטינים תושבי האזור – לרבות כאלה המחזיקים בהיתרי כניסה לישראל ועבודה בה – מלמד כי מלאכת האיזון בין שיקולי הביטוי והמידע ושיקולי הביטחון לא נעשתה כלל, ועל-כל-פנים האיזון שנעשה אינו כדין" בשנת 2003 הוא פעל להחמיר את הקריטריונים להענקת תעודת עיתונאי ולגביית תשלום עבורה, כדי למנוע זילות בתעודה. בשנת 2006 עיכב את הארכת אשרת העבודה של יורג ברמר, כתב "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג", מהלך שעורר מחאה מצד ממשלת גרמניה. סימן הגיב על התערבות זו באמרו "בא לי לדפוק אותו רק בגלל זה. איזו מין חוצפה זו שממשלת גרמניה מתערבת בעניינים פנימיים של ישראל? במה שונים העיתונאים מכל עובד זר אחר?"
ב-11 בנובמבר 2008 הודיע סימן על הצטרפותו למפלגת "הליכוד" ועל התמודדותו בפריימריס של התנועה, אך בחר לבסוף שלא להתמודד בשל מגבלות שהוטלו על התמודדותו על ידי נציבות שירות המדינה ושב למלא את תפקיד מנהל לע"מ. בשנת 2010 הוא סיים את תפקידו כמנהל לע"מ ובתחילת 2011 מונה לסמנכ"ל הסברה במשרד ראש הממשלה.
באוגוסט 2013 פורסמו ב"הארץ" סטטוסים פוגעניים שנכתבו על ידי סימן בפייסבוק. אחת ההתבטאויות שנגעה ליפן, ובה מתח סימן ביקורת על טקסי הזיכרון לקורבנות פצצות האטום שהוטלו על יפן במלחמת העולם השנייה, זכתה לסיקור נרחב בתקשורת היפנית ולהפצה ברשתות החברתיות במדינה, וממשלת יפן ביקשה מישראל הבהרה בעקבותיה. היועץ לביטחון לאומי יעקב עמידרור התקשר לשגריר יפן בישראל, הידאו סאטו, והתנצל באופן רשמי על הדברים.
על רקע הפרשה הוקפאה פעילותו כראש יחידת המדיה האינטראקטיבית במערך ההסברה הלאומי.
לאחר מכן שימש סימן כאחד ממנהלי תחנת הרדיו האינטרנטית "Voice of Israel" שפשטה רגל לאחר שנת פעילות אחת.
סימן הוא עורך המהדורה האנגלית של אתר מידה.
מתגורר בירושלים. נשוי ואב לארבעה.
אליהו האניג

תולדותיו

נולד בסלוצק, לרייצא בת שמעון האניג ולעקיבה ליפשיץ. אביו למד בישיבת וולוז'ין, ואליהו גדל בבית סבו ונקרא בשם משפחתו. סבו עלה לארץ ישראל, וכעבור זמן, בשנת 1874, עלה האניג יחד עם אמו, אחיו ושתי אחיותיו. למד בישיבת עץ חיים בירושלים. למד כתיבה עברית ולועזית אצל אברהם משה לונץ.
בשנת 1979 עלה גם אביו לירושלים. באותה שנה נישא אליהו לקריינא שוורץ.
האניג היה יד ימינו של ישראל דוב פרומקין בעיתון "החבצלת" ובשאר מפעליו. בשנת 1884 התמנה למזכיר וסופר "עזרת נדחים" ו"מושב זקנים" שבראשם עמד פרומקין, ובמשרה זו כיהן האניג עשרות שנים.
בשנת 1890 התמנה כסופר העיר יפו. בשנת 1891 נסע פרומקין לחו"ל והאניג שימש ממלא מקומו של פרומקין בעריכת "החבצלת" ובניהול "מושב זקנים".
במשך שנים פרסם מאמרים ב"החבצלת" וב"הצפירה" תחת פסבדונים שונים בנושאים ציבוריים ובענייני יישוב הארץ וירושלים. היה כותב ומעתיק ללונץ את כתביו. פרסם ב"הארץ" של זאב יעבץ את תולדות "מושב זקנים". שימש כסופר וכתב את הפרוטוקולים והחשבונות של שלל אגודות וחברות בירושלים.
בשנת 1897 התמנה על ידי השלטון העות'מאני למנהל סניף הדואר היהודי ברחוב היהודים בעיר העתיקה, וכונה על ידי הטורקים "אליאס אפנדי". בשנת 1903 נפתח הסניף במאה שערים, תחת ניהולו של האניג.
היה מחברי לשכת בני ברית הירושלמית, יחד עם יחיאל מיכל פינס, דוד ילין ואחרים. היה מהלוחמים נגד המיסיון בירושלים. היה ממייסדי ומהנהלת בית הספרים "מדרש אברבנאל". היה פעיל למען השפה והתרבות העברית.
היה מחברי ועד המושבה מוצא. פעל להקמת יישוב יהודי ליד קבר רחל.
בשנת 1914 שהה בברלין ועמד בראש המועדון הארץ ישראלי ("הקלוב הארצי ישראלי").
התגורר בשכונת ימין משה והיה חבר ועד השכונה.
בשנת 1934, עשר שנים לאחר מותו, הוציא פנחס גרייבסקי את חוברת הזיכרון להאניג: "חטיבה להעסקן הירושלמי - חכם וסופר עסקן ציבורי וחבר פעיל ליישוב החדש, אליהו האניג".
צדוק סביר

צדוק סביר (נולד ב-1935)  הוא זמר שנחשב לחקיין בדרן הראשון בישראל, בעיקר נהג לחקות זמרים אחרים.
צדוק, במקור סאלח סווירי, עלה לתל אביב מעיראק עם משפחתו בגיל 7, התגייס ללהקת פיקוד צפון והשתתף בהופעות כגון "מוישה ונטילטור" ושירים כגון "שיר הצנחנים". לאחר שהשתחרר הוזמן להופיע כבדרן בפני חיילים. באחת ההופעות בפני חיל הים בחיפה פגש את אנשי קול ישראל יצחק שמעוני ואלון שמוקלר שהתלהבו מהמופע והזמינו אותו להופיע בתוכנית שלושה בסירה אחת ועד מהרה הוא הפך לאחד מהזמרים הפופולריים של סוף שנות ה-50 וקיבל חוזה הקלטות בהד ארצי. הוא הרבה להופיע במועדונים כבדרן חקיין וזמר עד שהחליט לנסות קריירה בינלאומית ועזב את הארץ. לאחר חוזה של ארבע שנים באירופה חזר ארצה לצורך הקמת משפחה. אמו ויקטוריה הכירה לו את אשתו שעבדה באותו הזמן במספרה החביבה עליה. לאחר שהביאו את בנם הבכור חתם על חוזה הופעות בן שלוש שנים בארצות הברית ונסע לשם עם משפחתו. לאחר כשלוש וחצי שנים שב ארצה והתקשה להשתלב בתרבות הבידור הארץ, בין השאר מכיוון שנתפס כמי שניסה לעזוב את הארץ, מעשה שלא היה מקובל באותו הזמן. ב-1977 נסע שוב לסיבוב הופעות בארצות הברית וחזר לארץ ב-1979. אשתו, ריימונד, פתחה מספרה בשכונת בבלי בתל אביב אך לאחר שנישואיו עלו על שרטון כתוצאה מבעיות כלכליות, התגרשה ממנו ועברה לארצות הברית עם ילדיו.
בשנת 1990 שיחק בתפקיד אורח בסרט "נשיקה במצ"ח", סרטו של סם פירסטנברג, ובכיכובו של יהודה ברקן.
לסביר כ-100 שירים, מהמפורסמים: "סימונה מדימונה", "רומיה ויואל", "מלח בודד", "שיר היורד דרומה", "שיר התוכי", שירי יודל, צרור שירי פרנק סינטרה ואפילו מהאופרה הספר מסביליה. חיקויו הפורסם ביותר היה של לואי ארמסטרונג.
ב-2003 השתתף בסרט מוקומנטרי זהירות מצלמה, תוכנית מציאות בדיונית על תרבות המתיחות בארץ והופיע ב"רק בישראל". ב-2007 השתתף כמתחרה בתוכנית הטלוויזיה "הדבר הגדול הבא".
אחיינו של סביר הוא שלמה הלל, יו”ר הכנסת לשעבר.
לסביר שני בנים ובת. כיום מתגורר ביד אליהו בדיור מוגן.
בנובמבר 2012 העניק לו איגוד אמני ישראל אות הוקרה על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
פנחס נוי (פסיכואנליטיקאי)

תולדות חיים

פנחס נוי נולד בעיר ברסלאו (כיום וורצלב) אשר בפולין בשנת 1930, והיה בן יחיד להוריו. לאחר מכן משפחתו עברה לגרמניה. האב היה סוחר יינות והאם הייתה אחות. מגיל 7 עד גיל 9 חי בפנימייה יהודית בעיירה קאפוט, בעוד אימו לומדת בבית הספר לאחיות בבית החולים היהודי בברלין. בליל הבדולח גורש ביחד עם כל ילדי הפנימיה, ועבר לחיות עם אימו בברלין. ביולי 1939 עלה ארצה במסגרת עליית הנוער, והתקבל בבית קרובי משפחתו (דודים ודודות) בתל אביב. חודשיים לאחר עלייתו פרצה מלחמת העולם השנייה; האב נספה בשואה באושוויץ והאם, אשר ניסתה להשלים הסמכתה כאחות בברלין, נשארה שם ונספתה מאוחר יותר. לנוי עצמו נודע על גורל הוריו רק שנים מאוחר יותר.
נוי למד בבית ספר היסודי "בית חינוך" בתל אביב, ובגיל 13 עבר לפנימיה בבית ספר חקלאי בקיבוץ גבעת השלושה. לימודיו התיכוניים נקטעו ב-1948 בשל פרוץ מלחמת העצמאות. הוא היה חבר בפלמ"ח ושירת בזמן המלחמה. עם סיום המלחמה הצטרף למייסדי קיבוץ ארז, הסמוך לרצועת עזה.
בשנים 1950–1956 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים במחזור הראשון, 1958, תואר M.D. לאחר מכן התמחה בתחום הפסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה, ובמקביל החל להשתלם במכון הישראלי לפסיכואנליזה בירושלים. ב-1962 מונה למנהל המרפאה הפסיכיאטרית בהדסה, והמשיך בתפקיד זה עד 1968.
בשנים 1967–1968 נסע ללימודי המשך פוסט-דוקטורט בניו יורק, במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים איינשטיין, ובמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק. בתקופה זו החל לפרסם עבודות בחקר הפסיכואנליזה של התהליכים הראשוניים, שהיו פורצות דרך בתחום. כן החל לפתח תאוריה על הפסיכודינמיקה של המוזיקה ועל הכישרון האמנותי.
עם חזרתו ארצה החל להרצות במחלקות שונות של האוניברסיטה העברית - חינוך, רפואה, עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה, כמרצה מן החוץ בפסיכיאטריה ובפסיכואנליזה. כמו כן פתח קליניקה פרטית, בה עסק בפסיכואנליזה ובפסיכותרפיה. ב-1972 הוסמך כמנחה במכון לפסיכואנליזה. בנוסף להדרכה אישית של משתלמים במכון לפסיכואנליזה, המשיך לפרסם עבודות בעיתונות המקצועית בארץ ובעולם. ב-1976 מונה כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית. בשנים 1976 - 1997 המשיך להרצות באוניברסיטה העברית וכן במחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע והמשיך בפרסומים מדעיים (מעל 60 מאמרים).
נוי כתב את הערך "פסיכואנליזה" באנציקלופדיה העברית. ב-1989–1991 כיהן כיו"ר ועדת ההוראה במכון הפסיכואנליטי. ב-1997 פרש מן ההוראה בשל בעיות בריאות, אך המשיך בעבודתו הטיפולית בקליניקה הפרטית ובכתיבת עבודות מדעיות.
ב-1999 יצא לאור ספרו "הפסיכואנליזה של האמנות והיצירתיות"; הספר תורגם גם לאנגלית, אך הוא לא טיפל בפרסומו. ב-2006 יצא ספרו "הפסיכואנליזה אחרי פרויד", וב-2009 יצא ספרו "פרויד והפסיכואנליזה".
באוקטובר 2009 נפגע באירוע מוחי, הפסיק את עבודתו הטיפולית, ועבודתו המדעית הצטמצמה. ב-2010 פורסמה עבודתו החשובה "Where do Melodies Come From". ב-2013 פורסמה עבודתו האחרונה, "Art and Emotion".
נוי נפטר בספטמבר 2014.

משפחתו

ב-1956 נשא לאישה את חנה ליכטנר, תלמידת בית הספר לאחיות בתל השומר. נולדו להם שתי בנות. המשפחה חיה בירושלים בשכונת בית הכרם. ב-1988 נפטרה חנה ממחלת הסרטן.
ב-1990 נישא שנית, לדורית שרב, פסיכולוגית קלינית ואם לבת ובן. בני הזוג היו סבים לאחד עשר נכדים.
קלייר וואזן

קורות חייה

וואזן נולדה בשנת 1962 בקומונה סן-לה-לה-פורה (Saint-Leu-la-Forêt) השוכנת בקרבת פריז. כבר מגיל צעיר התעניינה במתמטיקה, וגילתה עניין מיוחד בשאלות "פתוחות"; אולם התעניינותה גברה עם תחילת עבודתה על תזת הדוקטורט שלה, כשהתחילה לקרוא מחקרים בנושא גאומטריה אלגברית. 
קלייר וואזן נשואה למתמטיקאי ז'אן-מישל קורון, ולהם חמישה ילדים.

מחקרה

פרופסור קלייר וואזן היא מומחית בגאומטריה אלגברית העוסקת במספרים מרוכבים. לאחר שהגישה את התזה שלה בשנת 1986 בהנחייתו של פרופסור ארנו בוביל, החלה וואזן לעבוד במכון הלאומי הצרפתי למחקר מדעי כאחראית על מחקר וכמרצה, אך בעיקר ייעצה לסטודנטים.
היא ידועה בעיקר על עבודתה בגאומטריה אלגברית תוך התייחסות מרכזית למבני הודג' ולסימטריה מראתית. וואזן כתבה מספר ספרים על תאוריית הודג', וידועה במיוחד על הקמתה של יריעת אהלר הקומפקטית. בנוסף קיבלה קלייר וואזן הכרה על כך שהוכיחה שההכללה של השערת הודג' על ידי יריעת אהלר שגויה. השערת הודג' היא אחת משבע בעיות המילניום של מכון קליי למתמטיקה משנת 2000, שהפרס על פתירת כל אחת מהן עומד על מיליון דולרים. 
בנוסף לעבודתה על השערת קודאירה, עבדה על מציאת פתרון למקרה הכללי של השערת גרין על הסיזיגיה של הטבעה הקנונית בעקום אלגברי. המקרה הגנרי של השערת גרין העסיק את עולם הגאומטריה האלגברית מעל שני עשורים עד שוואזן פתרה אותו.
משנת 2016 היא המתמטיקאית האישה הראשונה החברה בקולז' דה פראנס.
טקשי אוקדה

קריירה כשחקן

אוקדה שיחק ביפן בתקופה בה הכדורגל היה ספורט חובבני. הוא שיחק בקבוצה אחת, פורוקאווה אלקטריק, בין 1980 ו-1990, בעמדת מגן. ב-1986 קבוצתו זכתה כן בליגה היפנית וכן באליפות אסיה לקבוצות. הוא פרש ב-1990 אחרי 189 הופעות ותשעה שערים.
בין 1980 ו-1985 שיחק בנבחרת יפן, ורשם לזכותו 24 הופעות ושער בודד, ללא הישגים מיוחדים.

קריירה כמאמן

לאחר שפרש ממשחק פעיל, התרחק אוקדה מהכדורגל. במקביל, עלתה רמת ההתעניינות ביפן סביב הענף, הודות לייסוד ליגת הכדורגל המקצוענית ב-1993. כמו כן, הנבחרת היפנית הייתה קרובה להעפיל למונדיאל 1994 אשר נערך בארצות הברית, אך לא הצליחה לגבור על נבחרת עיראק במשחק האחרון במוקדמות. 
ב-1996 מונה אוקדה למאמן נבחרת יפן לקראת מונדיאל 1998. תחת הדרכתו הצליחה הנבחרת להעפיל לטורניר הגמר, אך בעקבות הופעה מאכזבת (הפסד בשלושת המשחקים בשלב הבתים, עם שער זכות בלבד) פוטר בתום התחרות.
מאז מונדיאל 1998 אימן אוקדה שתי קבוצות יפניות. את קונסדולה ספורו (1999‏-‏2001) הצליח להעפיל מליגת המשנה היפנית לליגה הבכירה. את יוקוהמה אף. מרינוס (2003‏-‏2006) הוביל לזכייה בליגה היפנית שנתיים ברציפות ב-2003 ו-2004, הישג שזיכה אותו בפרס מאמן השנה בשנתיים הללו.
ב-2007 מונה פעם נוספת למאמן נבחרת יפן, הפעם לקראת מונדיאל 2010, לאחר פרישת המאמן הקודם, איביקה אוסים, עקב שבץ מוחי. תחת שרביטו הצליחה נבחרת יפן להגיע לשלב שמינית הגמר במונדיאל 2010. לאחר הדחתה של יפן מהתחרות, הודיע אוקדה על פרישה מהנבחרת.
ניק קיינר-מדלי

קריירת תיכונים ומקצועית

ניק סיים תיכון פורטלנד, שבמיין בשנת 2002. בין הישגיו היו מר כדורסל של מדינת מיין ושחקן השנה של מיין. השיא שלו היה כאשר קלע 51 נקודות נגד דרום פורטלנד, קלע 47 נקודות בכמה משחקים רצופים, היה משחק אחד עם 46, ועוד משחק עם 44 במהלך השנה האחרונה שלו בתיכון.
ניק קלע בממוצע 36.5 נקודות בשנת 2002 ו-26.8 נקודות בשנת 2001. הוא עדיין מחזיק בתואר של אלוף הנקודות של דירינג עם 1,641 נקודות והוא גם הוביל את אגודת דרום מערב מיין (SMAA) עם 15.7 ריבאונדים, יחד עם 4.2 חטיפות למשחק ו-4.6 אסיסטים.
בקיץ 2012 חתם קיינר מדלי לשתי עונות בקבוצת מכבי תל אביב, אך שוחרר לאחר עונה אחת.
בקיץ 2013 שיחק קיינר מדלי עונה אחת באוניקאחה מאלגה.
ביוני 2014 חתם בקבוצת אסטנה הקזחית, ב-2016 שיחק במשך עונה אחת במונקו מהליגה הצרפתית וביוני 2017 חתם על חוזה לשתי עונות באסטודיאנטס מדריד מליגת העל הספרדית.