google/wiki40b huggingface dataset:
מבצע מהדק נייר

מבצע מהדק נייר (פייפרקליפ; באנגלית: Operation Paperclip) הוא שמו של מבצע שביצעו אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים של ממשלת ארצות הברית מיד לאחר מלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה לאתר ולגייס מדענים בכירים נאצים בגרמניה, בברית המועצות ובמדינות נוספות, כדי לשלב אותם במחקרים בארצות הברית, בתקופת המלחמה הקרה.
מדענים אלה תרמו לתוכנית החלל האמריקאית, אך גם למחקרים פסיכיאטריים כדוגמת פרויקט MKULTRA.
המדענים, שחלקם השתתפו בפשעי המלחמה של הנאצים, הביאו איתם בדרך כלל גם חברים ובני משפחה.

רשימת אוסנברג

באביב 1943 החלה גרמניה במאמצים להחזיר מיחידות השדה מדענים וטכנאים כדי להשתמש בכישוריהם לצורך מחקר ופיתוח. גיוסם של מדענים וטכנאים דרש תחילה איתור של אנשים בעלי כישורים מתאימים, ובהמשך מעקב אחריהם (בעיקר כדי ללמוד על נאמנותם), התוצאה של דרישות אלו הייתה יצירתה של רשימה על ידי ורנר אוסנברג מאוניברסיטת הנובר, שעמד בראש ההתאחדות למחקר צבאי (Wehr Forschungsgemeinschaft). במרץ 1945 מצא טכנאי פולני שאריות מהרשימה שנגרסה ונזרקה לשירותים, והודות לשאריות אלו הרכיבו האמריקאים "רשימה שחורה" - שם קוד לרשימת מדענים שיועדו לחקירה, ובראשם ורנר פון בראון.

מבצע Overcast

תוכניתם המקורית של האמריקאים הייתה לראיין רק חוקרי טילים, אולם בעקבות מברק שנשלח לפנטגון ב-22 במאי 1945 על ידי מייג'ור סטיוור הוחלט לשנות את התוכנית ולפנות טכנאים גרמנים ואת משפחותיהם כדי להשתמש בידע שרכשו לצורך המלחמה באוקיינוס השקט, וכן כדי למנוע את העברת הידע לידי ברית המועצות. 
נוסף על מדענים המומחים בטילים ובפיזיקה גרעינית, חיפשו בעלות הברית גם מומחים בתחומי הכימיה, הרפואה ונשק ימי.
מרבית המדענים היו מדענים שהועסקו במסגרת פיתוח V-2, ואלו שוכנו עם משפחותיהם בבוואריה. שם המבצע שהתקבל במטות המשולבים האמריקאים ב-19 ביולי 1945 היה Overcast, אך מאחר שנעשה שימוש פומבי ב"מחנה Overcast" למחנה בו שוכנו המדענים, ניתן למבצע שם הקוד "פייפרקליפ" (Paperclip).

מבצעים מקבילים

מבצע מקביל בשם "קופסת גפרורים" ניהלו גם הקנדים.
גם ברית המועצות עשתה מאמץ להשיג את הידע הגרמני בנושא טילים. סטלין שרגז על נפילתם של בכירי המהנדסים לידי האמריקאים אמר: "זה בלתי נסבל בהחלט. אנו הבסנו את צבאות גרמניה הנאצית; אנו כבשנו את ברלין ופנמינדה; אך האמריקאים השיגו את מהנדסי הטילים". עם זאת, עלה בידי הסובייטים לתפוס מאות טכנאים ומהנדסים, את המעבדות בפנמינדה וכן רשימות של ספקי רכיבים לטילים. הטכנאים והמהנדסים הועברו לברית המועצות בשנת 1946. שם הם נחקרו ומסרו פרטים שאיפשרו לסובייטים לבנות את הטילים הגרמניים. עד נובמבר 1953 הוחזרו הטכנאים לגרמניה.
מנורה מבטחים החזקות

בעלי עניין

השליטה בחברה (62% מהמניות) נמצאת בבעלות החברות Palamas Establishment & Najaden Establishment מליכטנשטיין. שאר מניות החברה מוחזקות בידי הציבור.
יושב ראש הדירקטוריון היה מנחם גורביץ', עד לפטירתו בנובמבר 2013. גדליה דורון מונה ליו"ר זמני במקומו של מנחם גורביץ' ושימש בתפקיד זה במשך כשנתיים. ב-2015 היה יושב ראש הדירקטוריון ערן גריפל והמנכ"ל ארי קלמן.
ציפורה (מדור רכילות)

ציפורה היה מדור רכילות שפורסם בעיתון "חדשות" החל משנת 1984 ועד לסגירתו של העיתון בשנת 1993. בשנים שלאחר מכן פורסם המדור במקומון "העיר", ובתחילת שנת 2007 נסגר.
ציפורה נחשב עד היום כאחד ממדורי הרכילות המשפיעים ביותר בתרבות הישראלית, וכאחד שפיתח את תחום הרכילאות בארץ. המדור נחשב כמדור הרכילות הראשון אשר התמקד בהצגת צדדים מביכים ושליליים של הידוענים בישראל, והתאפיין בסגנון צבעוני, משוחרר ובלתי-רשמי - סגנון אשר הלם את אופיו של עיתון "חדשות" בימים ההם. המדור אף הכניס לשפה העברית ביטויים חדשים, כגון "ציפורה הרוסה", "לא חשוב מאיזו עדה", ו"היונגיאני של...". בסיומו של כל מדור התפרסמה בדיחה, לעיתים בעלת אופי מיני, תחת הכותרת "ונסיים בבדיחה".
עורכי המדור מעולם לא חתמו בשמם על פרסומי הרכילות, ולכן במשך שנים התרוצצו בציבור שמועות רבות בנוגע לזהותה של אותה רכילאית הקרויה "ציפורה", אשר מיררה את חייהם של הידוענים הישראלים. "ציפורה" הוצגה ואופיינה במשך השנים כאישה רווקה ומרירה, מלאת תלונות כלפי הנעשה בתרבות הישראלית ובעלת נקודת השקפה צינית. כיום כבר ידוע כי מייסדו של המדור היה רינו צרור, וכי העורכת הראשונה שלו הייתה ציפה קמפינסקי, ממקימי עיתון "חדשות" - שעל שמה קרוי המדור. עם עורכיו במרוצת השנים נמנים אביב הברון, אהוד אשרי, דנה מודן, רענן שקד, גל אוחובסקי ועירית לינור.
בחודש ינואר 2007 הוחלט במקומון "העיר" לפצל את מדור "ציפורה" למספר מדורים נפרדים שפוזרו בחלקיו השונים של העיתון, ובכך למעשה נסגר המדור.
דורון רפאלי

קורות חייו

רפאלי נולד וגדל בירושלים. את דרכו המוזיקלית החל בגיל צעיר כמתופף באירועים משפחתיים ובגן הילדים של אימו הגננת. דורון הוא בוגר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בשנים 1983 עד 1986 שירת בלהקת הנח"ל כמתופף וכשחקן, ולאחר שירותו הצבאי שהה מספר שנים בארצות הברית, שם למד ב-Drummers Collective בניו יורק וניגן עם הרכבים מקומיים בתחום המוזיקה הלטינית, הג'אז והפיוז'ן.
ב-1988 הצטרף להרכב הג'אז "מינואט", שבו היה חבר עד שנת 2000. ההרכב הקליט מספר אלבומים והשתתף בעשרות פסטיבלים ומופעים בארץ ובעולם. במקביל היה חבר בלהקת "אטרף" שקצרה הצלחה רבה בשנות ה-90 ולאחרונה חזרה להופיע בהרכב המקורי בתוספת חברים חדשים.
רפאלי השתתף כמתופף וכמפיק בעשרות אלבומים של אמנים ישראלים מקשת רחבה של תחומים. במשך שנים הופיע על במות ברחבי הארץ והעולם עם אמנים שונים והיה שותף כמפיק בעשרות אלבומים, בין היתר של יהודה פוליקר, דני רובס, דוד ד'אור, אתי אנקרי, שם טוב לוי, שלמה גרוניך, מיקי גבריאלוב, סי היימן, דנה אינטרנשיונל, אילנית, שרית חדד ואחינועם ניני.
בשנת 1997 הקים רפאלי את להקת המתופפים "טררם" ובהמשך את גרסת הילדים "טררם קידס", שמאז ועד היום פעילה בארץ וברחבי העולם ובאמתחתה מופעים שונים המבוססים על סגנון התיפוף והמוזיקה של רפאלי.
לאורך שנות הקריירה שלו, הוא מלמד ומלווה תלמידי תיפוף וכלי הקשה. כמו כן מלמד בבית הספר רימון משנת 1994.
בפברואר 2011 רפאלי יצר אלבום סולו ראשון בשם "Horse Of Passion", יחד עם ההרכב "Doron Raphaeli trio", המורכב מהוד מושונוב על פסנתר וקלידים ורן לוי על בס ושירה. האלבום מורכב מחומרים מקוריים בסגנון ג'אז לטיני, אפריקאי וישראלי.
ב-2016 יצר רפאלי את המופע והאלבום "בית אבא", בהם שילב השפעות מהמוזיקה של משפחתו הירושלמית- מהשורשים הכורדיים והבוכריים. דורון קיבץ סביבו אנסמבל של נגנים מסגנונות שונים וכך יצרו יחד את אופיו הייחודי של הפרויקט, בו ניתן לשמוע גם השפעות מעולם הג'אז, הרוק וכן מקצבים מודרניים.
ב- 2019 השיק רפאלי את פרויקט "המפתח", שהוא אוסף שירים שכתב. השירים בפרויקט נכתבו במהלך משבר שפקד אותו בעקבות מחלת הסרטן. ב"מפתח", רפאלי שר את השירים לראשונה וחושף את סיפור ההחלמה השזור במילות השירים והתובנות שלצידן. 
רפאלי נשוי לשריל הכטר ואב למור ולעדן. גר בהוד השרון.
לוצ'יאן בראטו

שנותיו המוקדמות

לוצ'יאן בראטו נולד במשפחה יהודית בבוקרשט תחת השם לוצ'יאן פרד ברגמן. בשנת 1948 הוא סיים את המכון לאמנויות (אקדמיה לאמנות) בבוקרשט. בהמשך למד קולנוע במכון הכלל-סובייטי לאמנות הקולנוע במוסקבה, בו סיים עם תואר בשנת 1955.

פעילותו בקולנוע

בראטו פעל רוב השנים בתנאי הגבלת חופש הדיבור והיצירה שאיפיינו את המשטר הקומוניסטי ששלט ברומניה בשנים 1947–1989.
סרט הבכורה העלילתי שלו שהופק בשנת 1959, Secretul cifrului (סוד הצופן), היה עיבוד לקולנוע לפי רומן המרגלים "La miezul nopții va cădea o stea" (בחצות יפול כוכב) מאת תאודור קונסטנטין.
-1962 ביים את הסרט "טודור" שהוקדש לדמותו של טודור ולדימירסקו, לפי תסריט של מיכניה גאורגיו.
סרט זה פתח את סדרה של סרטים היסטוריים שהופקו באותן השנים ברומניה.
בסרטיו שיחקו שחקנים כמו אילריון צ'ובאנו, אמזה פליה, טומא קרג'יו, גאורגה דיניקה, אולגה טודוראקה, אמנואיל פטרוץ, מיכאי מראוצה, קוליה ראוטו, שטפאן מיכאילסקו-בראילה, שטפאן יורדאקה, איליאנה סטנה יונסקו, יון בסויו, מירצ'ה אלבולסקו, ג'ורג'ה קונסטנטין, מרגה בארבו, מרגרטה פוגונט, ואחרים.
אחרי שנת 1970 עסק רבות בהדרכת אמני קולנוע חובבים.
בשנת 1978 הצליח להתיישב בארצות הברית ושיתף פעולה עם התסריטאי פטרו פופסקו בתסריט הסרט "The Last Wave" (הגל האחרון) של הבמאי פיטר ויר וכן וכתיבת התסריט לסרט Death of an Angel (מותו של מלאך). בראטו הכיר את פופסקו עוד ברומניה, כששניהם שיתפו פעולה ביצירת הסרט
Drum în penumbră (דרך בפלג צל) (1972)
בשובו לרומניה אחרי מהפכת 1989 החל משנת 1990 לימד בראטו בימוי באקדמיה לתיאטרון ולקולנוע בבוקרשט.
בראטו נפטר בבוקרשט בשנת 1998. הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות.

לקריאה נוספת

(coord) N.Cajal H.Kuller Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație Hasefer, București 2004
הארי קריראר

ביוגרפיה

קריראר נולד בפרובינציית אונטריו למשפחה אנגליקנית ממוצא סקוטי. למד במכללה הצבאית המלכותית של קנדה בקינגסטון שבאונטריו. עבד כמהנדס ברשות החשמל ההידרו-אלקטרי של אונטריו. במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת סגן-אלוף בחיל התותחנים ושירת בגיס הקנדי באירופה. לאחר המלחמה המשיך בשירות צבאי ומילא שורה של תפקידי מטה. ב-1934 למד במכללת ההגנה האימפריאלית בבריטניה. ב-1935 מונה לראש המבצעים והמודיעין של הצבא וב-1939 היה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית.

מלחמת העולם השנייה

לאחר פרוץ המלחמה הוצב קריראר במטה הצבאי הקנדי בבריטניה, בדרגת בריגדיר. ב-1940 מונה לסגן ראש המטה הכללי של קנדה ובהמשך השנה היה לראש המטה הכללי. בתפקיד זה היה מהאחראים למשלוח הכוח הקנדי להונג קונג, אשר נכנע ליפנים ביחד עם כוחות בריטים בעקבות קרב הונג קונג.
בשנים הבאות מונה קריראר לפיקוד על מספר עוצבות שדה: ב-1941 היה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-2 בבריטניה, ב-1942 מונה למפקד הקורפוס הקנדי ה-1 בבריטניה ובאיטליה בדרגת לוטננט גנרל. בתפקיד זה היה עליו להתמודד עם תוצאותיה ההרסניות של הפשיטה על דייפ.
במרס 1944 מונה קריראר למפקד הארמייה הקנדית הראשונה בזירת צפון-מערב אירופה - העוצבה הקנדית הגדולה ביותר שהופעלה אי פעם. הוא פיקד על הארמייה עד לתום המלחמה באירופה, למעט באוקטובר 1944, עת נאלץ לצאת לחופשת מחלה בשל התקף דיזנטריה (עקב כך נעדר מהפיקוד עליה במהלך קרב שפך הסכלדה). תחת פיקודו לחמה הארמייה בצרפת, בלגיה, הולנד וצפון גרמניה ושיחררה את צפון הולנד באביב 1945. בנובמבר 1944 קודם לדרגת גנרל מלא.
קריראר הוערך כקצין מטה מצטיין, אך כמפקד שדה בינוני. לפילדמרשל מונטגומרי, שתחתיו שירת באירופה, לא היה אמון רב בו.

לאחר המלחמה

באוגוסט 1945 שב קריראר לקנדה. בשנה שלאחר מכן פרש מהשירות הצבאי. בהמשך מילא שליחויות דיפלומטיות מטעם ארצו בצ'כוסלובקיה, הולנד ויפן.
בשנים 1948-‏1952 שימש כגנרל שליש לכתר (Aide-de-camp general). ב-1964 מונה לכהן במועצת המלוכה של קנדה.
קריראר נפטר באוטווה ב-1 באפריל 1965. נקבר בבית הקברות הממלכתי ביצ'ווד.

הנצחה

על שמו של קריראר נקראו רחובות בערים שונות בקנדה, לרבות שדרה בבירה אוטווה ובעיר הולדתו המילטון באונטריו. על שמו נקרא גם בית ספר יסודי באונטריו.
תזמורת הנוער הלאומית לכלי נשיפה

ייסוד ופעילות התזמורת

התזמורת נוסדה באוגוסט 2012 כמסגרת חינוך מוזיקלי, ביוזמת הפיקוח על החינוך המוזיקלי שבמשרד החינוך, בראשות ד"ר יעל שי, בעת כהונתו של גדעון סער כשר החינוך. כנס הייסוד נערך בבית הארחה בנורדיה. מאז הקמתה הופיעה התזמורת ברחבי ישראל במספר אולמות, בהם אולם רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות, אולם הנרי קראון בירושלים והיכל התרבות - יד לבנים כפר סבא. בקיץ 2015 הופיעה התזמורת בסן חוזה שבקליפורניה, במסגרת ועידת WASBE (World Association for Symphonic Bands and Ensembles) העולמית, ובקיץ 2017 השתתפה התזמורת בפסטיבל בינלאומי בצ'ינגדאו שבסין.
התזמורת מונה כ-70 נגני כלי נשיפה (מעץ וממתכת) וכלי הקשה צעירים, תלמידי קונסרבטוריונים ומוסדות לחינוך מוזיקלי מרחבי ישראל, שנבחרו לנגן בתזמורת.
לצד התזמורת הייצוגית פועלת תזמורת עתודה המונה כ-50 נגנים צעירים המופיעים אף הם במסגרת ההופעות של התזמורת הבוגרת.
התזמורת מנגנת יצירות מהרפרטואר הסטנדרטי העולמי לתזמורות כלי נשיפה, עם דגש על יצירות מהמאה ה-20 והמאה ה-21. בנוסף מזמינה התזמורת יצירות מקוריות ממלחינים ישראלים.
התזמורת פועלת מטעם הפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך ותחת פיקוחו של מר בצלאל קופרווסר. מנהל התזמורת הוא רן נחום אשר מנהל את קונסרבטוריון קריית ים.
על התזמורת הייצוגית ניצח מוטי מירון מיום היווסדה עד לשנת 2018, והחל מ-2018 מנצח עליה גל אלתרוביץ'. על תזמורת העתודה מנצח יאיר משיח, מנצח תזמורת הנוער העירונית בכפר סבא ומנהל האגף לתרבות בעיר.
ורטיגו (להקה)

וֶרְטִיגוֹ היא להקת מחול מודרני ישראלית. הלהקה נוסדה על ידי נעה ורטהים ועדי שעל בירושלים ב-1992. בעקבות ייצוגה בפסטיבלים בארץ ובעולם זכתה הלהקה להכרה ולביקורות טובות ואף בפרסים מאנשי מקצוע והקהל הרחב בארץ ובחו"ל. היצירה הראשונה של הלהקה הייתה דואט בין שני מקימי הלהקה שנקרא "ורטיגו". הלהקה מציגה בעיקר עבודות של נועה ורטהיים, המנהלת האמנותית של הלהקה, אך גם עם עבודות של כוריאוגרפים חיצוניים. כיום הלהקה עובדת בשני בסיסים: האחד בירושלים, והשני בקיבוץ נתיב הל"ה, בכפר אומנות אקולוגי שהקימה הלהקה ב-2007. להקת ורטיגו מאופיינת במחול עכשווי המהווה מקום מפגש פיזי אנושי לאמנים ולקהל ומתבססת בעיקר על טכניקת ריליס, על קונטקט אימפרוביזציה ועל טכניקת בלט קלאסי.
להקת ורטיגו היא עמותה עצמאית "עמותת ורטיגו למחול" הנתמכת ומתוקצבת על ידי המחלקה למחול במנהל התרבות ועיריית ירושלים.
נועה ורטהיים ועדי שעל הם מייסדי הלהקה. נועה ורטהיים, המנהלת הכללית ומנהלת אמנותית של הלהקה, נולדה בשנת 1965 בארצות הברית. בשנת 1990 סיימה נועה את לימודיה באקדמיה למוסיקה ומחול ע"ש רובין בירושלים, שם הופיעה בלהקת המחול הירושלמית תמר שם פגשה בעדי שעל, לימים בן זוגה. ורטהיים ושעל נישאו וכיום יש להם שלושה ילדים וביחד הקימו את להקת ורטיגו. עדי שעל, מנהל כללי ומנהל אמנותי גם כן. צעדיו הראשונים של עדי במחול היו בעמק הירדן, הוא רקד עם אנסמבל בת שבע והופיע עם להקת המחול תמר.
רקדנים ויוצרים בלהקה
ענבל אלוני,
רינה ורטהיים- קורן,
אלון קרניאל,
רות ולנסי,
זאק ולדימיר,
דורי אבן,
תומר נבות,
גיל קרר,
אייל ויזנר,
יובל לב,
יעל ציבולסקי,
ריקי ורון,
ענת יפה,
אלכס שמורק,
רון כהן,
סנדרה בראון,
מריה סלאבק,
שון אולס,
אמי וילונסקי,
מיכה עמוס,
איתי פרי,
איביצה באגו,
דורית טלפז,
ניצן משה,
רעות שייבה.
יאנג ז'י

קריירה

יאנג ז'י החל את הקריירה שלו בקבוצת "צעירי גואנדונג". בעונת 2002 הצטרף לגואנדונג צ'יונגינג ולמרות גילו הצעיר רשם 26 הופעות בליגה.
בעונת 2005 חתם בבייג'ינג גואואן מליגת העל גם בה הפך לשוער ראשון כבר בעונתו הראשונה. בין השנים 2007-2009 נכלל ב"נבחרת העונה בליגה" ובעונת 2009 אף זכה עם הקבוצה באליפות. ב-28 בדצמבר 2011 נפצע במהלך משחק עבור נבחרת גואנדונג במסגרת גביע גואנגדונג-הונג קונג ונעדר כשנה מהמגרשים. ב-27 בפברואר 2013 חזר מהפציעה ורשם את הופעת הבכורה שלו מאז ההחלמה בתיקו 0-0 נגד פוהאנג סטילרס במסגרת ליגת האלופות האסיאתית.
ב-10 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין בניצחון 0-4 נגד תאילנד כאשר עלה כמחליף במקומו של לי לייליי. עם כניסתו של גאו הונגבו לתפקיד המאמן הלאומי של סין, הפך יאנג ז'י לשוער הראשון של הנבחרת. בשנת 2010 זכה עימה באליפות מזרח אסיה בכדורגל.
יצחק בחמן

יצחק בחמן (נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי אשר כיהן כשגריר ישראל בשוודיה, בבוליביה, גואטמלה ושגריר לא תושב בהונדורס.

ביוגרפיה

בחמן נולד בחדרה. סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ב-1985, עבד כעורך דין המתמחה במסחר ומקרקעין.
ב-1988 הצטרף למשרד החוץ ועבד בלשכת שר החוץ. ב-1989 מונה לסגן השגריר בבורמה וב-1992 לסגן השגריר באורוגוואי. עבד במחלקה לארגונים בינלאומיים במשרד ובשנים 1995 עד 1998 שימש סגן השגריר בברזיל. ב-1998 מונה לשגריר ישראל בבוליביה וכיהן בתפקיד עד 2001. בשובו שימש ראש המחלקה לביקורים רשמיים במשרד החוץ וב-2004 מונה לראש מחלקת דרום אמריקה. ביולי 2006 מונה לשגריר ישראל בגואטמלה ושגריר לא תושב בהונדורס, הוא כיהן בתפקיד בזמן ההפיכה בהונדורס ביוני 2009. לאחר מכן שימש כיהן כראש המטה המדיני של שר החוץ אביגדור ליברמן. ב-2012 מונה לשגריר ישראל בשוודיה. בתקופת כהונתו התמודד עם המשבר ביחסי ישראל-שוודיה על רקע הסנקציות על איראן והכרת ממשלת שוודיה במדינה פלסטינית, בעקבותיה הוחזר להתייעצות בישראל.
בחמן נשוי לאסנת ואב לשלושה.
איקרוס (גשושית)

מאפיינים

בעת המראתה, שקלה הגשושית 315 קילוגרמים והייתה מורכבת ממפרשית סולארית בגודל של 14 מטר על 14 מטר רבוע. שטחה הכולל של מפרשית החלל הסולרית הוא 196 מטר רבוע.
על מפרשית החלל פרוש משטח העשוי פוליאמיד, ומעליו שכבת משטח סולארי, העוזר בקליטת והמרת אנרגיית השמש, לאנרגיה חשמלית, ומשם לאנרגיית תנועה.
המפרש עצמו נועד לבחון את השימוש באפקט לחץ הקרינה שנובע מהתנע שמוסרים הפוטונים במפגשם עם המפרש, ובכך הגשושית מאיצה.

ביצוע המשימה

איקרוס נשלחה בהצלחה עם הקאטסוקי (מקפת של כוכב לכת נוגה אשר מתארת את האקלים שלו) על הרקטה H-IIA מטאנגאשימה ב-21 במאי בשנת 2010.
מטרת הגשושית הייתה תחילה להגיע לנוגה על ידי שימוש בטכנולוגיית ההנעה הסולארית שהוזכרה קודם לכן, וב-9 ביולי 2010, הודיעה JAXA כי הגשושית אכן נעה לכיוון נוגה תוך שימוש במפרשית השמש שלה, ובדצמבר של אותה שנה, הודיעה JAXA כי הגשושית עמדה בכל המשימות שבהן נתבקשה להדגים את יכולותיה.
ויסקול

ויסקול (ברומנית: Viscol) הוא השם ברומנית לרוח חורף חזקה מאוד המגיעה למהירות של 30 עד 35 מטר לשנייה, היכולה להרים את השלג ולשאת אותו למרחקים; מקבילה לבליזארד, מאנגלית: blizzard.
לעיתים קרובות הוויסקול מלווה בירידת שלג כבדה והצירוף של הספקת שלג עם רוח חזקה גורם להיווצרותן של ערימות שלג גדולות הגורמות לנזקים ואף מסכנות חיים. הוויסקול גורם להפרעות קשות בתחבורה, תולש עצים משורשיהם, מנתק את רשת החשמל ומנתק יישובים מההספקה הדרושה להם.
רוח ויסקול קרויה ברפובליקת מולדובה, בחבל מולדובה, בדוברוג'ה ובדרום מזרח מונטניה קרוי בשם קריבץ (ברומנית: crivăţ) ומכונה גם בשם "תרמיל ריק". בקיץ הרוח הזו נושבת רק לעיתים רחוקות ואז היא מביאה אוויר חם ויבש מהמזרח.
אפרים יצחקיאן

ביוגרפיה

יצחקיאן נולד לשושנה ואברהם במאליר אשר בפרס, עלה לישראל בשנת 1952, למד בבית הספר היסודי "אריאל"  ולאחר מכן בבית הספר המקצועי "אורט" בירושלים. לאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל  וכעבור שנה ושמונה חודשים מרגע התגייסותו פרצה מלחמת ששת הימים. 
יצחקיאן נפל ביום החמישי למלחמה ב-9 ביוני 1967 ונטמן בבית הקברות בהר הרצל.

תיאור מעשה הגבורה

בשעת אחר הצהריים ביום ה-9 ביוני 1967, בקרב על תל-אל-פאחר, נכנס טוראי אפרים יצחקיאן  עם החולייה הראשונה ליעד הקרב, תחת אש כבדה מצד הצבא הסורי שממנה נפצעו ונהרגו חיילים רבים, אף על פי כן אפרים המשיך בטיהור התעלות. לאחר מכן יצא לשטח הפתוח והמסוכן תחת אש כבדה על מנת להציל את חבריו הפצועים. טוראי אפרים יצחקיאן נהרג בשעה שחילץ את חבריו הפצועים ובשל מעשה זה הוענק לו עיטור העוז באפריל 1973, מהרמטכ"ל דוד אלעזר.
משה ינוביץ'

ביוגרפיה

משה ינוביץ' נולד בטקוץ, רומניה. הוא בוגר בית-ספר למנהל וכלכלה. פעל במסגרת תנועת "החלוץ". בשנת 1947 עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך קפריסין.
הצטרף לגרעין הכשרה בדגניה א', ואחר כך התגייס לצה"ל. עם שחרורו עבר לרמתיים. בשנים 1963-69 שימש מנהל סניף בנק הפועלים המקומי, ובמקביל כיהן כחבר המועצה המקומית.
בשנת 1969 עמד בראש רשימת "המערך" למועצה המקומית, ונבחר לראשות המועצה. בשנת 1974 נבחר לקדנציה נוספת, וכיהן בתפקיד זה עד 1978. בעת כהונתו פונו המעברות האחרונות בעיר, נבנו שכונות מגורים, נבנתה חטיבת הביניים הראשונה בעיר, שנקראה "הראשונים", ונבנה מרכז נוער יישובי.
אברהם שלום הלברשטאם

רבי אברהם שלום הלברשטאם (תשרי תרי"ז, ספטמבר 1857 - ו' בסיוון ת"ש, 1940) היה אבי שושלת סטרופקוב ונכדו של רבי חיים מצאנז.

ביוגרפיה

נולד לרבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, האדמו"ר משינאווא ולרבנית חנה רחל הירש. נקרא שלום על שם דודו זקנו, מרן השר שלום מבעלזא.
מסופר כי אביו אמר עליו ש"נשמתו גבוה מעל גבוה ועל ידו יהיו ישועות לבני ישראל"ואכן נודע כבעל מופת שרבים באו לקבל את ברכתו ועצתו.
למד אצל הדיין בצאנז רבי ישראל מאיר פרידמן. בשנת תרנ"ח (1898) התמנה לרבה של סטרופקוב. הוא לקח עמו את רבו האמור. בזמן מלחמת העולם הראשונה היגר לבודפשט, ולאחר המלחמה בשנת תרע"ט (1919) התיישב באונגוואר ומינה את בנו רבי מנחם מנדל לרב הצעיר של סטרופקוב, בהמשך עבר לקאשוי שבה נפטר. דברי תורתו יצאו בספר "דברי שלום".
היה נשוי לחיה יהודית בתו של רבי אברהם חיים הורוביץ מלינסק ולהם נולדו שלושה ילדים, רבי מנחם מנדל, ביילא אשת רבי ישכר דוב ליפשיץ האדמו"ר מאונגוואר והענא אשת הרב חיים פרנס. לאחר פטירתה בשנת תרמ"ו (1886) נישא לגיטל בת הרב שמואל הכהן וויצמן להם נולדה חיה אשת רבי מנחם מנדל הורוביץ מלינסק (אחיינה של אשתו הראשונה). בשלישית נישא לחיה בת הרב דוד שליכטר דיין בקומרנה להם נולד בן בשם הרב יוסף יום טוב שכיהן כאדמו"ר בקאשוי בעודו בחור. מרבית משפחתו נרצחה בשואה. בנו רבי מנחם מנדל ניצל בגפו וכיהן באדמו"רות בארצות הברית.
לעת זקנותו הוסיף לעצמו את השם אברהם, כסגולה לאריכות ימים.
קרחון קיילי

גילוי הקרחון

הקרחון צולם לראשונה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, אשר צילמה מהאוויר את האזור בשנים 1957–1956.
הקרחון מופה בהתבסס על תצלומים אלה, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של סר ג'ורג' קיילי, מהנדס אנגלי, המכונה "אבי אווירונאוטיקה"; וזאת בדומה לאתרים רבים אחרים באזור שנקראו על שמם של חלוצי תעופה.
קוצו של יוד

הביטוי קוצו של יו"ד משמש לתיאור עיסוק בפרטי פרטים או הקפדה על פרטים קלי ערך לכאורה.
התגים הם סימני ההיכר הבולטים ביותר של כתב סת"ם שבו נכתבים ספרי התורה ספרי הנביאים והמגילות. לפי ההלכה היהודית יש שני סוגי אותיות מתוייגות, יש אותיות שמתוייגות בשלושה תגין ויש אותיות המתוייגות בתג אחד בלבד. בהלכה מובא הכלל הבא: האותיות שעטנ"ז ג"ץ מתוייגות בשלושה תגין, בעוד שהאותיות חי"ה בד"ק מתויגות בתג אחד בלבד.
קוצו של יוד, במשמעות שבה מופיע הביטוי בתלמוד, פירושו שסופר סת"ם נדרש לדקדק בכתיבת התגין באופן שלא יגעו אחד בשני, ובכלל זה גם בתג (קוץ) של האות יו"ד, הקטנה שבאותיות. ביטוי מפורסם המבוסס על מטלה זו הוא הביטוי "מדקדק על קוצו של יוד", שפירושו שסופר הסת"ם נדרש לדקדק עד לפרט הקטן ביותר, שהוא התג היחיד של האות יו"ד (אחת מאותיות חי"ה בד"ק).
ארבע פרשיות שבתפילין מעכבות זו את זו ואפילו כתב אחד מעכבן. פשיטא?! אמר רב יהודה אמר רב לא נצרכא אלא לקוצו של יו"ד.
פירוש: אפילו החסרת אות אחת באחת מהפרשיות בקלף התפילין פוסל את כל התפילין. זה הרי מובן מאליו?! אמר רב יהודה אמר רב, כוונת המשנה היא שאפילו החסרת קוצו של יו"ד פוסל.
בספרות ההשכלה החל הביטוי לשמש בהשאלה לתיאור של דקדוק יתר על עניין שולי. שימוש בולט לכך נעשה בשירו של י"ל גורדון, "קוצו של יוד" ("אִשָּׁה עִבְרִיָּה מִי יֵדַע חַיָּיִךְ?") משנת תרל"ח, שבשורות הסיום שלו מובעת מחאה על רבני היהדות האורתודוקסית שפוסלים את הגט בגלל אי הקפדה על שלמות היוד בשם שמופיע בגט:
כִּמְעַט הָיִיתִי בְּכָל טוֹב אֲנִי וִילָדַי
 וְכִנְשֵׁי הַתַּעֲנֻגוֹת חָיִיתִי גַּם אָנִי –
 אַךְ קוֹצוֹ שֶׁל יוּד הוּא הֲרָגָנִי.
בתורת הסוד קוץ של אות הוא משנה רחבה והוא פרט במשפחת הטנת"א (טעמים, נקודות, תגין, אותיות).
בדרשה על ההר מובא בשם ישו כי אין בכוונתו לפגוע בקיום חוקי התורה, ולו ביו"ד אחת:
אַל תַּחְשְׁבוּ שֶׁבָּאתִי לְבַטֵּל אֶת הַתּוֹרָה אוֹ אֶת הַנְּבִיאִים; לֹא בָּאתִי לְבַטֵּל כִּי אִם לְקַיֵּם. אָמֵן. אוֹמֵר אֲנִי לָכֶם, עַד אֲשֶׁר יַעַבְרוּ הַשָּׁמַיִם וְהָאָרֶץ אַף יוֹד אַחַת אוֹ תָּג אֶחָד לֹא יַעַבְרוּ מִן הַתּוֹרָה בְּטֶרֶם יִתְקַיֵּם הַכֹּל.
— הבשורה על פי מתי ,ה',17-18
במקור היווני הופיעה האות יוטא. המילה תג, במקור היווני κεραία, מתורגמת לעברית לעיתים כתג או גרש ולעיתים גם כקוץ. בהקשר הזה נוצר גם הביטוי האנגלי: "not one iota of difference", המקביל ל"קוצו של יוד" העברי.
טור ד'אאי

גאוגרפיה

ההר הוא המערבי ביותר ברכס טרום האלפים הברניים המתחיל בהר גרוס ואן מעל העיירה מוזס ומעבר לה מוזס וממשיך בהרים מון ד'אור, טור דה מאיה ומסתיים מעל עמק הרון בהרים ברנז וטור ד'אאי עצמו.
ממזרח להר ממוקם ההר טור דה מאיה וממערב לו עמק הרון, מדרום לו הר ברנז והעיירה לזאן, ומצפון לו עמק אורמו-דסו וההר פונטה ד'אבנרה.
למרגלותיו מדרום נמצא אגם ד'אאי (Lac d'Aï) ולמרגלותיו מצפון האגמים נרוו (Lac de Nervaux), רונד (Lac Rond) ופורי (Lac Pourri).

תיירות

ההר הוא חלק מאתר הסקי של העיירה לזאן ובחורף ניתן להגיע ברכבל עד ממש סמוך לפסגתו.
בקיץ ישנם מסלולי הליכה רבים בהם ניתן להגיע עד סמוך לפסגת ההר ולאגמים הרבים הפזורים סביב. ניתן להגיע לפסגה ממש דרך הצד הצפוני בשביל היוצא ליד אגם ד'אאי.