google/wiki40b huggingface dataset:
אייר פורס 1

פעילות

לרוב משמש בתפקיד מטוס מדגם 747-200B מתוצרת בואינג (למעשה ישנם שני מטוסי אייר פורס 1 זהים: SAM 28000 והמטוס התאום SAM 29000). המטוס שוכן בבסיס חיל האוויר "אנדרוז", כ-16 ק"מ מן הבית הלבן, תחת אחריות כנף התובלה 89 של חיל האוויר ה-18 של ארצות הברית. 
אייר פורס 1 מצויד ביכולות הגנתיות סודיות ביותר, בהן טכנולוגיה נגד טילים. באייר פורס 1 מותקנים 87 קווי טלפון נפרדים, בהם 28 קווים מאובטחים ומקודדים בעלי טווח בלתי מוגבל – הנשיא יכול לטלפן לכל אדם בעולם בעודו טס.
אייר פורס 1 בנוי משלוש קומות – הקומה התחתונה מיועדת למטען, רוב חלל הנוסעים ממוקם בקומה האמצעית ואילו הקומה האחרונה מכילה את ציוד התקשורת ואת תא הטייס. השטח הכולל של חלל הנוסעים הוא 371.6 מטרים רבועים. מתחם המחיה של הנשיא כולל חדר שינה, חדר אמבטיה, חדר כושר ומרחב משרדי. פמליית הנשיא מתכנסת בחדר כנסים גדול המשמש גם כחדר האוכל של הנשיא. לאנשיו הבכירים של הנשיא יש חדרים משלהם. הנוסעים יכולים לעלות למטוס דרך שלוש דלתות: שתיים מהן (אחת בקדמת המטוס ואחת בחלקו האחורי) מובילות לסיפון התחתון ואילו הדלת השלישית מובילה לסיפון האמצעי.
את הארוחות מכינים בשני מטבחים. הצוות ערוך להאכיל כ-100 איש בו זמנית, וכ-2,000 ארוחות מאוחסנות במטוס. החדר הרפואי מכיל מאגרי תרופות, ציוד של חדר מיון, ושולחן ניתוחים מתקפל. ישנו רופא קבוע בצוות המטוס. אייר פורס 1 מצויד במכשיר להעמסת מטען משלו, כך שאינו תלוי לעולם בשירותיהם של נמלי תעופה העלולים להוות סכנה ביטחונית. כמו כן ישנם במטוס מכשירי רדיו, פקסימיליה, חיבורים למחשב ו-19 מכשירי טלוויזיה. מיגון כבד אמור להגן על הציוד האלקטרוני וחוטי החשמל מפני פעימה אלקטרומגנטית (EMP) המאפיינת פיצוץ גרעיני. חיבור מיוחד לתדלוק אווירי מאפשר לאייר פורס 1 לשהות באוויר ככל שיידרש. המטוס יכול לשגר נורים להטיית טילים מונחי-חום ממסלולם.
הנשיא תמיד מגיע לבסיס חיל האוויר "אנדרוז" מצויד ב"פוטבול הגרעיני" – מזוודה המכילה את הצפנים לשיגור טילים גרעיניים.
לפני האייר פורס 1 הנוכחיים, שימשו בתפקיד זוג מטוסי בואינג 707. האחד סומן SAM 26000, והיה בשירות בין השנים 1962 ו-1998, ותאומו סומן 27000 SAM, היה בשירות בין 1972–2001 ושימש כגיבוי. הנשיא רונלד רייגן הרבה להשתמש דווקא במטוס החלופי, והוא זכה לכינוי "מטוסו של רייגן". ה-27000 SAM מוצג כיום בספרייה הנשיאותית על שם רייגן.
מטוס של חיל האוויר האמריקאי אשר נושא את סגן נשיא ארצות הברית מקבל את הכינוי: "אייר פורס 2"
חיל האוויר האמריקני יחליף עד 2024 את מטוסי הבואינג 747-200 המיושנים בבואינג 747-8.
בעתות משבר, כמו למשל בזמן התרחשות פיגועי 11 בספטמבר, אייר פורס 1 מלווה במטוסי קרב.
מרכז תפוצה

מרכז תפוצה הוא אזור גאוגרפי אשר בו קבוצה של יצורים חיים עברו ביות, או שגדלים באופן טבעי בבר. לדעת חוקרים רבים, מרכז התפוצה בדרך כלל זהה למרכז השונות הגנטית.
מקורות גנטיים של צמחים מאזורים אלו משמשים במטרה לאתר קרובי בר של גידולי תרבות, וכן לטיפוח ולזיהוי גנים בעלי חשיבות חקלאית (לדוגמה כמקור לגנים דומיננטיים לעמידויות למחלות). מידע על מרכזי התפוצה של מיני צמחים חשוב גם במטרה למנוע אובדן גנטי כתוצאה מהכחדתם של אקוטיפים וקווים מסורתיים וכתוצאה מהרס בתי גידול. שימור מאגרים גנטיים אפשרי בעזרת שימורם של זרעים בבנקי גנים, או שמירה של המינים בבית גידולם הטבעי.
מרכזי ואווילוב הוגדרו על ידי ניקולאי ואווילוב כאזורים גאוגרפיים בהם החל ביות צמחים. ואווילוב קבע שצמחים לא בויתו באופן מקרי אלא באופן מכוון באזורי מרכזי התפוצה.
פרבומייסק (מחוז מיקולאייב)

היסטוריה

היישוב הוקם בסוף המאה ה-17 על ידי הקוזאקים, הם חיפשו מקום ליד הגבול עם הפולנים והטורקים, כדי להקים מבצר לצורכי הגנת גבולות. שמו הראשון של היישוב היה אורליק. לאחר זמן קצר החלו להתיישב במקום איכרים שנמלטו מפולין.
במאה ה-19 החלה התפתחות כלכלית מואצת של העיר, בעקבות סלילת כבישים ומסילת רכבת. במחצית השנייה של המאה ה-19 נפתחו בעיר מספר בתי ספר וגימנסיות.
שמה הנוכחי של העיר ניתן לה ב-1919, היא איחדה לתוכה העיר אולביאופול, העיירה בוגופול (או בוהופול) והכפר גולטה (או הולטה). העיירה בוגופול, ששאבה את שמה משם הנהר בוג, התקיימה קהילה יהודית חשובה (בכתיב יידי: באהפאל) והיא הבסיס לקהילת יהודי העיר המאוחדת שהתקיימה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ב-1939 התגוררו בעיר 33,000 תושבים. ב-9 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, והיא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-22 במרץ 1944.

יהודי פרבומייסק

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיר קרוב ל-9,000 יהודים. בדצמבר 1919 נרצחו עשרות יהודים בעיר במספר פוגרומים שערכו בה חיילי הצבא הלבן. ערב מלחמת העולם השנייה נותרו בעיר כ-6,000 יהודים.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת סרט זרוע. עד אמצע ספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, בו רצחו ביום 17 בספטמבר 1941 מאות יהודים. כ-120 יהודים נוספים מהגטו נרצחו בבית חרושת מקומי באוקטובר שלאחר מכן. ב-15 בדצמבר 1941 בוצעה בגטו שבעיר אקציה נוספת, וב-9 בינואר 1942 נרצחו כל יתר יושבי הגטו.
בפברואר ובמרץ 1942 נרצחו בסמוך לעיר כ-1,600 יהודים שגורשו אליה מאזור הכיבוש הרומני הסמוך. בפרבר גולטה, שסופח לטרנסניסטריה הרומנית, הוקם גטו מוקף גדר תיל, אליו הובאו מאות יהודים שגורשו מבוקובינה, מבסרביה ומבוקרשט. יושבי גטו זה הועסקו בעבודות כפייה, ומי שנמצאו לא כשירים לעבודה נרצחו.
כל הפוסל במומו פוסל

כל הפוסל במומו פוסל הוא ביטוי עברי מתקופת האמוראים, שמשמעותו ההלכתית היא שאדם שאומר על חברו שיש לו פסול חיתון, יש לחשוש ולבדוק שאותו פסול יוחסין ישנו בו.
ביטוי זה משמש באופן רווח במשמעות שמי שמותח ביקורת על חברו, לעיתים קרובות, נגוע בעצמו באותו פגם. תופעה זו מכונה בפסיכולוגיה השלכה.

מקור הביטוי ופירושו

מקור הביטוי בתלמוד, מסכת קידושין, במהלך דיון על כשירותן או פסילתן של משפחות למטרות חיתון.  נאמר בתלמוד שיש להתרשם, שאדם שפוסל משפחות באופן שיטתי - כנראה יש פסול דווקא בייחוס המשפחתי שלו.  כפי שמתבטא שמואל: "כל הפוסל פסול ואינו מדבר בשבחא לעולם ואמר שמואל דבמומו פוסל."
הכלל נפסק להלכה בדברי הרמב"ם: " וכן הפוסל את אחרים תמיד כגון שנותן שמץ במשפחות או ביחידים ואומר עליהן שהן ממזרים חוששין לו שמא ממזר הוא ואם אמר להן שהם עבדים חוששין לו שמא עבד הוא שכל הפוסל במומו פוסל."
בדברי הרמב"ם מודגש שכלל זה נוהג במי שרגיל בכך ולא במי שפסל את חברו באופן חד פעמי.
גליה אבן-חן

ביוגרפיה

גליה אבן-חן נולדה באשדוד, כצעירה מבין שני אחים, לחיים, נהג; ולדבורה אבן-חן, מפקחת על הוראת המתמטיקה במשרד החינוך. למדה בתיכון מקיף א' אשדוד ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר הישראלי. 
בוגרת תואר ראשון מדעי הרוח והחברה באוניברסיטה הפתוחה. בעלת תעודת ספרנית מורשה ממכללת בית-ברל. עבדה כספרנית בספריה הראשית בהרצליה.
הייתה חברה בקבוצת היוצרים שתמכה במאבקים חברתיים גרילה תרבות.
הייתה חברה בקבוצת היוצרים "הם", שתמכה במאבקים חברתיים.
מתגוררת בתל אביב. נשואה ואם.

יצירתה הספרותית

שיריה של אבן-חן פורסמו בעיתונים הארץ, מעריב, ידיעות אחרונות וכן באתרים ynet, האייל הקורא והחוטם. עם כתבי העת בהם פורסמו שיריה נמנים: מטעם, שבו,  מאזניים, גג, ננופואטיקה, עמדה, הכיוון מזרח, אימגו וכן במסגרת פרסום של קבוצת המשוררים כתובת.
שיריה נכללו באנתולוגיות הבאות:

"השירים הכי יפים בעברית" (בעריכת מנחם בן ודורון קורן, הוצאת ידיעות אחרונות), "מלכה עירומה" (בעריכת דורית ויסמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד) ו"עורו הישראלים" (בעריכת אמיר אור, בהוצאת חדרים). 

את שיריה הלחינו יוצרים רבים, בהם אריאל הורוביץ, טובה גרטנר ואביגייל רוז.
ינקו טיפסרביץ'

קריירת טניס

טיפסרביץ' החל לשחק בגיל 6. ב-2001 זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער, והיה מספר 2 בדירוג העולמי לצעירים. ב-2002 החל לשחק בסבב המקצועני.
בשנת 2005 נכנס לרשימת המאה מדורגים ראשונים. ב-2008 הפסיד לרוג'ר פדרר בסיבוב השלישי של אליפות אוסטרליה הפתוחה בחמש מערכות, כאשר תוצאת המערכה החמישית הייתה 10-8. באוקטובר 2009 הגיע לראשונה לגמר טורניר ATP, טורניר מוסקבה, והפסיד בגמר למיכאל יוז'ני בשלוש מערכות. באוקטובר 2011 הוא העפיל לגמר אליפות מלזיה הפתוחה בקואלה לומפור, ניצח את מרקוס בגדאטיס בשתי מערכות וזכה בתואר הראשון שלו. בהמשך החודש הוא זכה גם בקרמלין קאפ במוסקבה, לאחר שניצח בגמר את ויקטור טרוצקי בשתי מערכות. באוקטובר 2011 טיפסרביץ' העפיל לגמר אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה והפסיד למרין צ'יליץ' בשלוש מערכות.

2012

בינואר העפיל לגמר טורניר צ'נאי והפסיד למילוש ראוניץ' בשלוש מערכות. באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בסיבוב השלישי לרישאר גאסקה מצרפת בשלוש מערכות. באליפות צרפת הפתוחה הפסיד בשמינית הגמר לניקולס אלמגרו בשלוש מערכות. בטורניר שטוטגרט העפיל לגמר, ניצח את חואן מונקו הארגנטינאי בשלוש מערכות וזכה בתוארו השלישי. בטורניר גסטאד בשווייץ העפיל לגמר, והפסיד לתומאס באלוצ'י הברזילאי בשלוש מערכות.
בווימבלדון הפסיד בסיבוב השלישי למיכאל יוז'ני מרוסיה בארבע מערכות. בטורניר הטניס באולימפיאדת לונדון הפסיד בשמינית הגמר לג'ון איסנר בשתי מערכות. בטורניר טורונטו, העפיל לחצי הגמר, והפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשתי מערכות. באליפות ארצות הברית הפתוחה העפיל לרבע הגמר, והפסיד לדויד פרר בחמש מערכות, לאחר שנוצח בשובר שוויון של המערכה החמישית. בטורניר בנגקוק העפיל לחצי הגמר, והפסיד לז'יל סימון מצרפת בשתי מערכות. בטורניר טוקיו הפסיד ברבע הגמר למילוש ראוניץ' בשלוש מערכות. בטורניר שנחאי הפסיד בשמינית הגמר לטומי האס מגרמניה בשתי מערכות.

2013

בינואר זכה בטורניר צ'נאי בהודו לאחר שניצח את רוברטו באוטיסטה מספרד בשלוש מערכות. באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בשמינית הגמר לניקולאס אלמגרו, לאחר שפרש במהלך המערכה השנייה עקב פציעה. באליפות צרפת הפתוחה הפסיד בסיבוב השלישי למיכאל יוז'ני בשלוש מערכות. בווימבלדון הפסיד בסיבוב הראשון לויקטור טרויצקי אף הוא מסרביה. באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד לדוויד פרר בסיבוב הרביעי.

2014 ואילך

טיפסרביץ' לא השתתף בטורנירים ב-2014 עקב פציעה, ובמאי אותה שנה עבר ניתוח ברגלו. בשנת 2015 הוא חזר לשחק אך מיעט להשתתף בטורנירים. גם במחצית הראשונה של 2016 לא הרבה להשתתף בטורנירים ולא זכה להישגים משמעותיים.

גביע דייוויס

טיפסרביץ' מייצג את נבחרתו בגביע דייוויס החל משנת 2000. תחילה ייצג את נבחרת יוגוסלביה ואחר כך את סרביה ומונטנגרו ומ-2007 את נבחרת סרביה. ב-2010 סייע לנבחרתו להעפיל לגמר ראשון, בדרך לזכייה היסטורית, לאחר שניצח בחצי הגמר את תומאש ברדיך וראדק סטפנק מצ'כיה. המאזן שלו בגביע ביחידים, 32 ניצחונות ו-13 הפסדים, ובזוגות, 7 ניצחונות מול 3 הפסדים.
בשנת 2013 סייע לנבחרתו להעפיל לגמר גביע דייוויס, לאחר שניצח במשחק המכריע בשלב חצי הגמר את ואסק פוספיסיל מנבחרת קנדה, אך עקב פציעה נבצר ממנו להשתתף בגמר הגביע.

חיים אישיים

ב-4 ביולי 2010 נישא לביליאנה סאסויק.
פורדנונה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1920 כמועדון כדורגל פורדנונה.
בעונת 08–2007, המועדון עלה ליגה לסרייה ד', וכעבור שש עונות העפיל לסרייה ג'. המועדון הורד בחזרה לסרייה ד', אך חזר בחזרה לסרייה ג' עקב מחסור קבוצות בליגה.
המועדון הגיע פעמיים ברציפות לשלב פלייאוף העלייה של סרייה ג', אך הפסידה בחצאי הגמר לפיזה ולפארמה אשר בסופו של דבר השיגו את כרטיס העפלה לסרייה ב'.
ב-12 בדצמבר 2017, פורדנונה שיחקה נגד אינטר בסן סירו בשלב שמינית הגמר של הגביע האיטלקי. משחק זה הסתיים בתום הזמן החוקי בתיקו מאופס, אך פורדנונה הפסידה בתוצאה 5–4 בפנדלים. זה היה הישג השיא של המועדון במסגרת הגביע האיטלקי.
בעונת 19–2018, פורדנונה סיימה ראשונה בבית ב' של הסרייה א' וכתוצאה מכך העפילה לסרייה ב' בפעם הראשונה בתולדותיה.
קלייב ראסל

ביוגרפיה

ראסל נולד בווינצ'סטר שבאנגליה וגדל בפייף (Fife) שבסקוטלנד.
הופעתו הראשונה לפני קהל הייתה בשנת 1960 בתוכנית הטלוויזיה "המופע של שארי לואיס", אבל רק ב-1980 התחיל לשחק באופן מקצועי. תפקידו הראשון על הבמה בלונדון היה במחזה "מותו המקרי של אנרכיסט" מאת המחזאי האיטלקי חתן פרס נובל דאריו פו, העוסק בשחיתות של המשטרה באיטליה. הוא זכה לביקורות חיוביות וגילם את אותה דמות בגרסה הטלוויזיונית ב-1983. ראסל שיחק במבחר הפקות טלוויזיה ובסרטי קולנוע בהם: "Jute City",‏ "The Power of One", "הוק" ו-"Seconds Out". הוא זכה להכרה בקרב הקהל הבינלאומי כשהופיע בתפקיד קיילב גארת' במיני-סדרה "מידלמארץ'" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט. באותה שנה שיחק ראסל בסרט "המוזיאון של מרגרט", בו הוא מתאהב בדמות שמגלמת הלנה בונהם קרטר. על תפקיד זה היה ראסל מועמד לפרס ג'יני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי בטקס שנערך ב-1996. בסרט עטור השבחים "אוסקר ולוסינדה" גילם ראסל את אביו של רייף פיינס. עם הזמן וההכרה בכשרון המשחק שלו קיבל תפקידים גדולים יותר בסדרות טלוויזיה שונות כמו "תקוות גדולות", "אוליבר טוויסט", "ילדי המסילה" וב"ערפילי אבלון".
פניו של ראסל מוכרות לקהל מהופעותיו הרבות בטלוויזיה הבריטית. בין הסדרות בהן השתתף היו "Boys from the Blackstuff", "תקווה ותהילה", "לעולם-לא-עולם", "תקוות גדולות", "ערפילי אבלון", "Heartburn Hotel",‏ "Roughnecks", "בחזרה לאחוזת העמק", "להעיר את המתים", "עדות אילמת", "Rockface" והסיטקום "Spaced". בנוסף שיחק ראסל בסדרה הסקוטית "Still Game", בסיטקום "אושר", בדרמה הקומית "Auf Wiedersehen, Pet", ובסדרה "המפצח". בשנים 2005 ו-2006 שיחק בתפקיד פיל נאיל באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" של רשת ITV. הוא הופיע בפרק אחד בסדרה "דרך ווטרלו" בתפקיד הסבא של ליזה ולני בראון.
ראסל השתתף בתפקיד ג'וק בעונה השלישית של הסדרה הקומית "ג'אם וג'רוזלם" של ה-BBC. בסדרה "מרלין" גילם את בייארד מלך מרסיה, ובסדרה "מלון בבילון" הופיע בתפקיד אמן המזייף את מותו מפני שהוא שקוע בחובות. ב-2012 לוהק ראסל לתפקיד ברינדן "בלקפיש" טאלי בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO.
בסרט "המוזיאון של מרגרט" כיכב ראסל לצדה של הלנה בונהם קרטר בתפקיד ניל קארי דובר השפה הגאלית. סרטים נוספים בהם השתתף היו "פסטיבל", "גברות בלוונדר", "המלך ארתור", "ארוס עליה", "Lecture 21", "הלוחם ה-13" והסרט "איש הזאב".
ב-2009 השתתף ראסל בסרט "שרלוק הולמס" בתפקיד קפטן טאנר. הוא גילם שוב את אותה דמות בסרט ההמשך משנת 2011 "שרלוק הולמס: משחק הצללים". ב-2010 הופיע בסרט "איש הזאב" בתפקיד מקווין. עוד הופיע ראסל בסרט "The Wicker Tree" של הבמאי רובין הרדי שיצא לאקרנים ברבע הראשון של 2012, ובו גילם את תפקיד ביאם לצדו של גרהם מק'טאוויש.
החל מ-2012 הוא משחק בסדרה "Ripper Street" של BBC One בתפקיד המפקח פרדריק אברליין. ב-2013 גילם את טיר בסרט "תור: העולם האפל".
ב-2010 הופיע ראסל באדינבורו בהופעת בכורה בהצגת היחיד שלו "Touching the Blue".
בריאן בורו

חייו

בריאן נולד בסביבות שנת 941 ליד קילאלו (במחוז קלייר כיום), והיה הצעיר משני בניו של מלך מנסטר. אירלנד הייתה מפוצלת אז לממלכות רבות, ללא שלטון מרכזי, ונתונה להתקפותיהם של הוויקינגים אשר פשטו לאורך הנהרות, כשהם שודדים ומחריבים את כל העומד בדרכם, ומייסדים ממלכות עצמאיות משלהם.
אחיו של בריאן היה למלך מנסטר עם מות האב, ובריאן התנגד לו תקופה קצרה, אך לאחר מכן הצליחו השניים לשתף פעולה כנגד מלכה הוויקינגי של לימריק, וזכו להישגים צבאיים. לאחר הישגים ראשוניים אלו נרצח האח, מאהון, על ידי בוגדים, ובריאן ירש את מקומו. לאחר שהרג את המלך הוויקינגי איוור מלימריק בדו-קרב, הצליח בריאן לייצב את ממלכתו ולשלוט באזורים נרחבים בדרום אירלנד. בה בעת עלה מלך גדול באזור הצפון, מלאכי השני, ממשפחת או'ניל. בשנת 1002, לאחר שמלאכי ראה כי אינו יכול להתמודד עם כוחו של בריאן, הכריז בגבעה הקדושה טארה, בה הוכרזו מלכי או'ניל מאז ומעולם, על בריאן כ"מלך עליון של אירלנד". פירוש הדבר היה כי שאר מלכי אירלנד היו חייבים לתת לו את בניהם כבני ערובה, ולהעלות לו מנחות ומיסים. המילה "בורו" שהיא שמו של בריאן, פירושה מנחה.
בריאן עמל קשה כדי לרפא את פצעי המלחמות הוויקינגיות, הוא בנה מחדש את המנזרים, שהיו המרכז התרבותי והחברתי בתקופה זו, וניסה לפעול ליצירת שלטון מרכזי.
בשנת 1013 הרימו מלכי לנסטר, בשיתוף מלכים ויקינגים, את נס המרד במלכותו של בריאן. בקרב קלונטרף, ב-23 באפריל 1014 הובסו המלכים הוויקינגים, אך בריאן מת בקרב.
צאצאיו של בריאן נקראים "או'בריאן", והם שכתבו במאה ה-12 את ספר "מלחמות האירים בזרים" המהלל את בריאן כמלך הגדול ביותר שקם באירלנד אי פעם. הדעה המקובלת, אשר הופצה על ידי הספר, היא כי אמנם בריאן הוא ששחרר את אירלנד מן הכיבוש הוויקינגי, אך עם מותו אבד לאירלנד הסיכוי להיות תחת שלטון מרכזי, והיא נותרה בבחינת קובץ של מלכויות מפוצלות המתחרות זו בזו.
האמר

האמר (באנגלית: Hummer) הוא מותג של רכבי שטח מתוצרת חברת ג'נרל מוטורס המבוססים על הרכב הצבאי HMMWV.
בשנת 2010, בעקבות המשבר הכלכלי אליו נקלעה תעשיית הרכב בארצות הברית, הודיעה ג'נרל מוטורס על הפסקת הייצור.

היסטוריה

ההאמרים נבנו במקור על ידי חברת AM General, מייצרת ה-HMMWV הצבאי. החברה תיכננה כבר בשנות ה-80 המאוחרות לבנות גרסה אזרחית ל-HMMWV. ה-HMMWV זכה למידה רבה של פרסום ציבורי במלחמת המפרץ הראשונה. ב-1992 החלה AM General למכור גרסה אזרחית של ה-HMMWV תחת השם "האמר". ב-1998 מכרה החברה את המותג לג'נרל מוטורס שהפיצה ושיווקה אותם, בעוד הייצור בוצע עדיין בידי Am General. בשנים הבאות הציגה ג'נרל מוטורס שני דגמים חדשים של ההאמר בשם H2 ו-H3, ושינתה את שמו של ההאמר המקורי ל-H1. הדגמים H1 ו-H2 יוצרו על ידי AM General, בעוד שה-H3 יוצר על ידי ג'נרל מוטורס. 
בשנת 2006 הועבר ייצור הדגם H3 מארצות הברית לדרום אפריקה, וג'נרל מוטורס הכריזה על הפסקת ייצור הדגם המקורי, ה-H1. מנהל ג'נרל מוטורס ריק ווגונר אמר בתערוכת המכוניות בלוס אנג'לס כי הדגם החדש ישתמש בדלק ידידותי לסביבה. ארנולד שוורצנגר התאים את אחד מההאמרים שלו כך שיצרוך דלק ידידותי לסביבה.
בתחילת 2009 הופסק ייצור ה-H2 עקב המשבר הכלכלי העולמי שהתחיל ב-2008 ופגע במכירות ג'נרל מוטורס. במאי 2010 הופסק לגמרי יצור כל הדגמים.
אופנה במדינות המערב בעשור השני של המאה ה-21

האופנה במדינות המערב בעשור השני של המאה ה-21 אופיינה עד כה בקאמבק של מגמות אופנה משנות ה-30 וה-40, בעלייה בפופולריות של אופנת היפסטרים ואופנה חלופית, בשימוש בצבעי הניאון שהיו פופולרים בשנות ה-80 של המאה ה-20, ובשילוב אלמנטים מאופנת הגראנג' של שנות ה-90.
רבים ממגמות האופנה של אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נותרו פופולריים במשך העשור בעולם המערבי, ובמיוחד אופנת האינדי פופ, שמשלבת במידה רבה אלמנטים של גראנג' רוק משנות ה-70, תרבות הנגד של שנות ה-60, ואופנה אלטרנטיבית עכשווית.
כמה מדוגמניות האופנה המובילות בעשור השני של המאה ה-21 כללו בין היתר את ג'יזל בונדשן, לארה סטון, אדריאנה לימה, נטשה פולי, אניה רוביק, סוקי ווטרהאוס, ג'יג'י חדיד, קנדל ג'נר, קנדיס סוואנפול, ונואה מילס.

מגמות אופנה נוספות

במהלך העשור גברים רבים בעולם המערבי, בהשפעת אופנת ההיפסטרים, גידלו זקנים ארוכים במיוחד - טרנד אשר היה פופולרי לאורך כל העשור.

תסרוקות בעשור השני של המאה ה-21

תספורת ה-Undercut הפכה פופולרית בשנת 2013 בהשראת הראפר מאקלמור ונשארה פופולרית במשך יתר העשור.
מוריץ בנדיקט

מוריץ בנדיקט (בגרמנית: Moritz Benedikt ; ‏27 במאי 1849 - 18 במרץ 1920) היה עיתונאי יהודי וינאי, העורך הראשי והבעלים של העיתון החשוב באימפריה האוסטרו-הונגרית, נויה פרייה פרסה מ-1880 ועד מותו.

תולדות חייו

נולד בהולשוב שבמוראביה. ב-1872 החל לעבוד כעורך ב"נויה פרייה פרסה", שתאם את נטייתו הפוליטית הליברלית. הוא התבלט בדיווחיו על המשבר הפיננסי של 1873 והפך לדמות מוכרת. ב-1880 הפך לעורך הראשי של העיתון ולבעל המניות העיקרי בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), בעליו של העיתון. עד 1908 ערך את העיתון יחד עם אדוארד באכר (Eduard Bacher) ולאחר מכן היה העורך הראשי לבדו. באותה תקופה היה אחד האנשים העשירים ביותר באוסטריה והותקף על ידי קרל קראוס שהאשימו בשחיתות ובכוחניות.
על אף היותו יהודי, והיותם של רבים מאד מחברי המערכת יהודים, ביקש בנדיקט לשקף בעיתונו סדר יום ליברלי ונייטרלי מיחס אוהד ליהודים. כך, בעת משפט דרייפוס (אותו סיקר תיאודור הרצל עבור העיתון) פרסם בנדיקט במקביל לדיווחיו של הרצל גם סדרת ראיונות שערך הסופר והמחזאי הווינאי הרמן באהר עם אישים בינלאומיים כמחזאי הנריק איבסן והסוציאליסט אוגוסט בבל שהשמיעו דעות אנטישמיות. כך גם הסתייג בנדיקט מהציונות של הרצל ומנע פרסומים ציוניים בעיתונו.
עם מותו נקבר בחלק היהודי של בית הקברות המרכזי בווינה, שנהרס בעת מלחמת העולם השנייה.
ג'נט נפוליטנו

ביוגרפיה

נפולטינו נולדה בניו יורק, וגדלה בפיטסבורג ובאלבקרקי, בת אמצעית לאב ששימש כדיקן בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו מקסיקו. נפוליטנו סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת סנטה קלרה בקליפורניה ותואר שני במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה. לאחר סיום לימודיה עבדה כעוזרת לשופטת בבית המשפט הפדרלי לערעורים והצטרפה לחברת עורכי הדין לואיס אנד רוקה בפיניקס, בה עבדה במשך 10 שנים. במסגרת עבודתה בחברה ייצגה נפוליטנו בין השאר את אניטה הול, המשפטנית שהעידה כי קלארנס תומאס, המועמד לתפקיד שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית הטריד אותה מינית. ב-1993 מונתה נפוליטנו על ידי הנשיא ביל קלינטון לתפקיד פרקליטת המדינה (United States Attorney) של מחוז אריזונה. ב-1998 נבחרה לתפקיד התובעת הכללית של מדינת אריזונה.
נפוליטנו התמודדה בשנת 2002 על תפקיד מושלת מדינת אריזונה וניצחה את יריבה הרפובליקני ברוב דחוק, כשקיבלה 46.2% מהקולות לעומת 45.3% ליריבה. במהלך תקופתה כמושלת התרכזה ברפורמות בחינוך, במסגרתן יישמה תוכנית ליום לימודי גן ארוך, קידום האוריינות במדינה והבטחת תקציב להגדלת משכורות למורים. בשנת 2005 נבחרה על ידי מגזין טיים לאחת מחמשת המושלים הטובים ביותר בארצות הברית. בשנת 2006 ניצחה נפוליטנו שוב בבחירות וזכתה לכהונה נוספת, כשהפעם משיגה רוב של 62.6% מקולות הבוחרים. בשנים 2006 ו-2007 שימשה כיו"ר איגוד המושלים של ארצות הברית (NGA), והייתה בכך לאישה הראשונה והמושלת הראשונה ממדינת אריזונה שכיהנה בתפקיד זה. נפוליטנו היא מהקולות הבולטים הקוראים לטיפול בבעיית ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית על ידי הצבת כוחות המשמר הלאומי בגבולות המדינה בתיקצוב פדרלי. במהלך כהונתה כמושלת קידמה רפורמות סוציאליות כגון יום מלא לילדי הגנים, הנחות לקשישים ברכישת תרופות ותוכניות חדשות במערכת החינוך.
נפוליטנו, חברת המפלגה הדמוקרטית נאמה בשנת 2000 בפני הוועידה הדמוקרטית שבחרה באל גור למועמדה לתפקיד נשיא ארצות הברית, באותה עת עדיין הייתה נפוליטנו בהליכי התאוששות מכריתת שד, שעברה שלושה שבועות קודם לכן. גם בשנת 2004 נאמה בפני הוועידה שבחרה בג'ון קרי למועמדה לנשיאות.
במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-2008, הביעה נפוליטנו תמיכה בסנאטור ברק אובמה למועמדות לנשיאות, לאחר בחירתו מונתה כחברת המועצה המייעצת לצוות המעבר של ממשל אובמה לבית הלבן, והוכרזה כמועמדת שלו למשרת מזכירת המחלקה לביטחון המולדת. מינויה אושר בקונגרס והיא נכנסה לתפקידה שעות ספורות לאחר השבעתו של אובמה, בכך הייתה נפוליטנו לאישה הראשונה בתפקיד זה. לאחר בחירתו של אובמה לכהונה שנייה נשארה נפוליטנו חברה בכירה בקבינט שלו; אך ב-12 ביולי 2013 הודיעה על התפטרותה, שנכנסה לתוקף ב-6 בספטמבר 2013, ועל מינויה לנשיאת אוניברסיטת קליפורניה. נפוליטנו הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש המוסד האקדמי מאז הקמתו.
נפוליטנו היא רווקה, חובבת כדורסל, טניס וספורט אתגרי, בין השאר טיפסה על הר קילימנג'רו ובהרי ההימלאיה.
רוברט שטריקר

פעילותו הפוליטית

שטריקר נולד בברנו שבמוראביה, אוסטריה (כיום בצ'כיה), בשנת 1879.
היה מראשי הפלג הרדיקלי בתנועה הציונית כבר מנעוריו, חבר הוועד הפועל הציוני, ונשיא המפלגה היהודית הלאומית האוסטרית (Jüdische Nationale Partei), במסגרתה נבחר בשנת 1919 לחבר הציוני הראשון בפרלמנט האוסטרי, עם התחזקות התנועה הציונית בווינה אחרי מלחמת העולם הראשונה. היה חבר בכיר בברית הציונים הרוויזיוניסטים. מייסדו ועורכו של העיתון היהודי היומי היחיד באוסטריה "וינר מורגנצייטונג" (Wiener Morgen-Zeitung). פעל להקמת הקונגרס היהודי העולמי ועמד בראש המאבק היהודי נגד הנאצים באוסטריה.

מלחמת העולם השנייה

שטריקר נעצר עם סגירת קהילת וינה ב-18 במרץ 1938, ימים מספר לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית. בקיץ 1939 שוחרר שטריקר בתנאי שלא יעזוב את וינה, והוא הצטרף כחבר ב"מועצת הזקנים" שניהלה את הקהילה, וערַב להגירת היהודים לאזורים שהוגדרו להם. ב- 23 בספטמבר 1942 יצא מווינה לגטו טרזיינשטט משלוח 'המיוחדים' ובהם שטריקר. בגטו הטיל על ליאו דרוקר, מראשי "מכבי" ברנו, את האחריות להקים ארגון מחתרת במידה וסכנת חיסול הגטו תתממש. שטריקר עצמו נמנע כל העת מפעילות אקטיבית, כדי שלא לסכן את היודנראט כולו. ואולם ארגון המחתרת מעולם לא מימש את ייעודו, ובאוקטובר 1944 יצא יחד עם כל שאר יושבי הגטו לאושוויץ, שם נרצח.
בלאנקה, נסיכת ספרד

ביוגרפיה

בלאנקה נולדה ב-7 בספטמבר 1868 בגראץ, לקרלוס, דוכס מדריד ולמרגריטה, נסיכת פארמה, בתם של קרלו השלישי, דוכס פארמה ולואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה. בילדותה הפך אביה לטוען לכתר ספרד מטעם הקרליסטים, ואף ניהל את המלחמה הקרליסטית השלישית נגד כוחות הממשלה הספרדית, אך ללא הצלחה. בשנת 1881 נפרדו הוריה, ובלאנקה חילקה את זמנה בין שניהם. ב-24 באוקטובר 1889 התחתנה בלאנקה עם לאופולד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 10 ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בעלה לאופולד סלבטור סיפק לצבא 11.3 מיליון ק"ג ירקות מיובשים לצורכי הצבא, והרוויח מכך כ-20 מיליון קרונה. בניה הגדולים לחמו בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי בחזית האיטלקית, בעוד בנותיה שירתו בצלב האדום האוסטרי. לאחר תום המלחמה בשנת 1918, עזבה המשפחה שאיבדה את רוב נכסיה את אוסטריה והתגוררה בספרד, שם חיו בברצלונה. בשנת 1930 הם חזרו לאוסטריה, ובשנת 1931 מת בעלה לאופולד סלבטור בביתו בווינה. במרץ 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית בראשות היטלר, ובעקבות כך עזבה בלאנקה את אוסטריה יחד עם ילדיה דולורס וקרל פיוס, ועברה להתגורר בוויארג'ו. בשנים לאחר מכן תמכה בלאנקה בתביעות בניה פרנץ יוזף וקרל פיוס לראשות הענף הקרליסטי, וב-25 באוקטובר 1949 היא מתה בביתה בוויארג'ו.
אות השירות המצוין

היסטוריה

העיטור נוסד בשנת 1886 ושימש עד שנת 1993 לציון גבורה יוצאת דופן במהלך שירות פעיל ובדרך כלל גם תוך לחימה, הוא יועד תחילה לציון קצינים מדרגת מייג'ור (מקביל לרב-סרן) כאשר העיטור המקביל לו הניתן לדרגות הנמוכות היה צלב הגבורה הניכרת. לאורך השנים היו מספר שינויים בתנאים ובדרגות שיכלו לקבל עיטור זה אך הוא נשאר עיטור הניתן לקצינים גבוהים בלבד. משנת 1993, עם השינוי בתפיסת מערכת ציון הכבוד בצבא הבריטי, הזכאות לעיטור השתנתה והופסקה ההפרדה בעיטורי הדרגות השונים. משנה זו העיטור מדרגה שנייה (שני לצלב ויקטוריה) הניתן על גבורה וניתן לכל הדרגות הוא צלב הגבורה הניכרת, כאשר אות השירות המצוין מציין שירות ופיקוד יוצאי דופן לכל דרגות הקצונה אך בעיקר לדרגות הגבוהות יותר.

תיאור העיטור

העיטור הוא צלב מסוג צלב פאטה עשוי אמייל לבן מעוטר במסגרת זהב. במרכז העיטור מתואר כתר האימפריה הממלכתי בתוך טבעת זרי דפנה על רקע אמייל אדום. מצדו השני של העיטור מוצג סמל וראשי תיבות המונרך בתוך טבעת זרי דפנה על רקע אדום, בדומה לחלק הקדמי. העיטור תלוי על סרט אדום בעל שני פסים אדומים בפאותיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמלים).

לעיטור ניתן להוסיף אבזם זהב בעל כתר במרכזו המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות.