תחנת הרכבת חיפה – חוף הכרמל

היסטוריה

במקום שבו הוקמה התחנה, עמדה בעבר תחנת הרכבת כפר סמיר שנבנתה בימי המנדט ושירתה את מחנות הצבא הבריטי הסמוכים (כיום, בסיסי צה"ל). לאחר קום המדינה שימשה תחנת כפר סמיר כתחנה תפעולית. התחנה התפעולית הישנה שולבה בתכנון התחנה החדשה, והיא עדיין מתפקדת כתא איתות ובקרה (ניתן להבחין במבנה הקטן הנמצא כ-100 מטר מצפון לרציפי התחנה החדשה). 
התחנה נבנתה בסוף שנות ה-90 כחלק מפרויקט שדרוג של תשתית התחבורה הציבורית בחיפה. מטרת הפרויקט הייתה להפחית את גודש התנועה במרכז העיר. לשם כך תוכננו שתי תחנות אוטובוסים מרכזיות בפאתי העיר (מרכזית המפרץ בצפון-מזרח חיפה ומרכזית חוף הכרמל בדרום-מערבה) צמודות לתחנות רכבת (תחנת הרכבת מרכזית המפרץ ותחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל). מארבע התחנות הללו, תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל הייתה הראשונה להיפתח ב-10 ביולי 1999.
מיד עם פתיחת התחנה, היא תפסה את הבכורה מתחנת הרכבת חיפה בת גלים והפכה לתחנת הרכבת העיקרית של חיפה. מספר הנוסעים הגדול נבע מאפשרות החנייה חינם, ממיקומה בפאתי העיר ונגישותה הנוחה למרכזי תעסוקה ומסחר. בשנת 2003 נפתחה בסמוך לתחנת הרכבת תחנת האוטובוסים המרכזית, בה אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים, וכמות הנוסעים גדלה אף יותר.
באפריל 2005 החלה בנייתו של מרכז השליטה והבקרה הארצי של רכבת ישראל (משוא"ה), בקומה השנייה של מבנה תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל, ובדצמבר 2008 החל המרכז לפעול וכל פעילות השליטה והבקרה של רכבת ישראל עברה אליו.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל, טיל אחר פגע במבנה משרדים מאות מטרים מן התחנה. כעבור כמה ימים חודשה תנועת הרכבות לתחנה בעקבות לחץ ציבורי כבד.

מבנה התחנה

שתי מסילות כפולות עוברות בתחנה – הקו הראשי של הרכבת הוא המסילה הכפולה המערבית והשלוחה המשמשת את רכבת פרברית חיפה והקריות, היא המסילה הכפולה המזרחית. בקו הראשי, המסילה המערבית ביותר (הצמודה לרציף 1) מיועדת לרכבות צפונה והמסילה המקבילה (הצמודה לרציף 2) מיועדת לרכבות דרומה. בשלוחה המזרחית, המסילה הכפולה שמשמשת את קו חיפה והקריות, המסילה המזרחית ביותר (הצמודה לרציף 4) מסתעפת מהקו הראשי מעט צפונה מהתחנה ומסתיימת כ-100 מטר מדרום לה והמסילה המקבילה (הצמודה לרציף 3) מסתעפת גם כן מהקו הראשי מעט צפונה מהתחנה ומתכנסת אליו בחזרה כ-200 מטר מדרום לה. רוב הרכבות בקו הפרברי עוצרות ברציף 4 (בעבר, רכבות גרורות קטר שלא יכלו לנוע בשני הכיוונים, עצרו ברציף 3 על מנת לבצע חיוג של הקטר במסילה הצמודה לרציף 2).
רציפים 1 ו-4 הם רציפי צד – רציף 1 (המערבי ביותר) צמוד לאולם נוסעים קטן ורציף 4 (המזרחי ביותר) צמוד לאולם הנוסעים העיקרי. אורכו של רציף 4 הוא כ-70 מטר, שאר הרציפים הם באורך של כ-250 מטר. רציפים 2 ו-3 הם רציפי אי. ארבעת הרציפים ושני אולמות הנוסעים מקושרים באמצעות מעבר תת-קרקעי. במקביל למעבר התת-קרקעי שמשמש את התחנה, ישנו מעבר תת-קרקעי המשמש את המבקשים לעקוף את התחנה מבלי להיכנס אליה (מחיצות זכוכית בין המעברים מאפשרות הצצה ממעבר אחד למעבר המקביל). כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך אולמות הנוסעים (הגדול מביניהם פתוח בכל שעות היממה).
את מבנה התחנה תיכנן האדריכל עוזי גורדון. בעקבות חריגות התקציב הגדולות בבניית תחנת רכבת השלום, נעשה "חיסכון תקציבי" שיקול מרכזי בתכנון המבנה בחיפה. כפי שציין האדריכל עצמו, "ביום שקיבלתי את תכנון חוף הכרמל הבהירו לי ש-no more, שהתופת התקציבית של תחנת השלום לא תחזור. מעכשיו הכל בצנעה".
מרציף 1 יוצאות רכבות לכיוון קריות, עכו, נהריה, עפולה ובית שאן
מרציף 2 יוצאות רכבות לכיוון תל אביב, מודיעין ובאר שבע
מרציף 3+4 יוצאות רכבות לכיוון קריות וכרמיאל