google/wiki40b huggingface dataset:
יפה לך

רקע על התוכנית

"יפה לך" היא תוכנית פאנל נשית, שבה שלוש המנחות חושפת את חייהן האישיים ודנות בנושאי מוזיקה, יחסים, נשיות, קריירה, אימהות ועוד. מדי יום הן מגישות ביצועים משותפים לשירים ומארחות אמנים וידוענים שונים. בנוסף, ישנן פינות אשר עוסקות בסגנון חיים, בידור, אופנה, טלוויזיה ועוד. 
התוכנית זוכה להצלחה בערוץ המוזיקה ומחזיקה בנתוני צפייה גבוהים, בין השאר בזכות הדינמיקה בין המנחות. המכנה המשותף שזוכה להתייחסותם של רבים הוא היותן גרושות.
"יפה לך" החלה את דרכה כאשר שידרה מ"האולפן החם" של ערוץ 24, המשיכה ל"אולפן השקוף" בכיכר ציון בירושלים ולאחר מכן לאולפן בכיכר העצמאות בנתניה. היא משודרת בשידור חי בין הימים ראשון עד רביעי בשעות 11:00-13:30. 
החל מחודש יולי מצלמות המנחות גם את "שישי חם" - תוכנית אשר משודרת בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת, בימי שישי בערב.
בעונה הרביעית מהאולפן השקוף באשקלון שרון חזיז עזבה את התוכנית ובמקומה נכנסה איגי וקסמן.
Can't Help Falling in Love

גרסאות כיסוי

לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר המבצעים הבולטים ביותר כוללים את אנדריאה בוצ'לי, בוב דילן, ברנדה לי, דייב מת'יוס בנד, דוריס דיי, חוליו איגלסיאס, קני רוג'רס, ניל דיאמונד, פרל ג'אם, פרי קומו, קורי הארט, שירלי בייסי, ברוס ספרינגסטין, סלין דיון, בון ג'ובי, הארי קוניק ג'וניור, בארי מנילו, אנדי ויליאמס, U2, ברי סחרוף וטוונטי וואן פיילוטס.
אחת מגרסת הכיסוי הנודעות והמצליחות ביותר הייתה זו של גרסת הרגאיי של הלהקה UB40 שהגיעה לצמרת המצעד הבריטי והמצעד האמריקני בשנת 1993.
מוסולה קתרין קסקטי

תחילת דרכה

קסקטי נולדה ב-1968 בסולווזי, אך גדלה בשנותיה הראשונות בקאבווה, בעקבות מדיניות ממשלתית של רילוקיישן. בתור ילדה קטנה, טעות רפואית של סטודנטית לסיעוד גרמה לה לשיתוק באחת מרגליה; יש לה כתוצאה קשיי התניידות. היא הוכשרה בתור חייטת מעצבת בגדים לפני שעברה לזימבבואה ללמוד תיאטרון. לאחר מכן היא סיימה בהצטיינות תואר מבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ניוטון בדרום אפריקה.
בהמשך חייה היא הרחיבה את השכלתה בארצות הברית ובאירופה, כולל קורסים בחוג ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה והכשרה בתור מנחה לשוויון לנכים בארגון העבודה הבינלאומי.

קריירה קולנועית

הסרט הראשון שלה, Suwi ("אמונה"), אותו כתבה, ביימה והפיקה, יצא ב-2009, והוקרן במספר מדינות באירופה, ובדרום אפריקה. היא ביימה פרקים של אופרת הסבון הזמבית Kabanana, כמו גם מספר רב של סרטים דוקומנטריים. היא המייסדת של העמותה Vilole Images, קרן ללא מטרות רווח אשר מספקת הדרכה ליוצרי סרטים צעירים בזמביה. עד כה, היא ביימה שלושה סרטים באורך מלא: Suwi, ‏Dreams of Forgotten Youth ‏(2012) ו-Broken Hill Man ‏(2013), כמו גם סרט סטודנטים, Making a Difference in Life ‏(1999). היא גם הקימה את פסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון של זמביה, Shungu Namutitima ("עשן מרעים").
קסקטי היא רכזת זמביה ודרום אפריקה של ArtWatch International, ויו"ר אגודת צלמי הסרטים של זמביה.

פעילות זכויות אדם

זמן קצר לאחר שיצא סרטה Suwi, פנתה אל קסקטי קבוצה של נשים נכות אשר שאבו השראה מהסרט. יחד איתן, היא הקימה את Pachibwanse Corner, או מקום מפגש נשים, פרויקט לפיתוח קהילה כפרית ולמען שיפור חייהן של נשים עם מוגבלויות. רבים מסרטיה התיעודיים עוסקים בנושאים חברתיים המשפיעים על נשים נכות.
הנק ארון

ילדות וצעירות

הנק ארון נולד בשנת 1936 בפנרמריבו במושבה גיאנה ההולנדית כאחד משבעת הילדים של סילבן לאונארד אנרי ארון ושל יוזפינה קונסטנציה האפהייד. משפחתו הייתה ממוצא קראולי, הווה אומר אפרו-סורינאמית.
אחרי שסיים עם תוצאות טובות את לימודי התיכון ב- Algemene Middelbare School בפנמריבו, נסע ארון ללמוד בנקאות בהולנד.
הוא עבד כמה שנים בבנק באמסטרדם ובשובו למולדתו עבד בבנק ורוורטס בפנמריבו. עד סוף שנת 1963 כיהן כסגן מנהל של הבנק העממי לקרדיט.

פעילותו הפוליטית

בשנת 1961 הצטרף ארון למפלגה הלאומית של סורינם NPS, המפלגה הפוליטית העיקרית של האוכלוסייה הקראולית (אפרו-סורינמית). בשנת 1970 נבחר ארון למנהיג המפלגה. ב-1973 הוא הקים ברית פוליטית בשם  Nationale Partij Kombinatie שכללה גם את המפלגה הלאומנית הרפובליקנית PNR, ואת המפלגות PSV ו-KTPI, וניצח בבחירות לפרלמנט. הקואליציה שבראשותו זכתה ב-22 מושבים בעוד כל 17 המושבים האחרים נתפסו על ידי המפלגה הפרוגרסיבית הרפורמיסטית  VHP  שבראשות ג'גרנאת' לצ'מון, שייצגה בעיקר את האוכלוסייה ממוצא הודי או הינדוסטני. מפלגתו של ראש הממשלה לשעבר, ז'ול סדניי, לא הצליחה להכנס לפרלמנט.

ראש ממשלה 1973-1980

בפברואר 1974 בישר ארון לעם שסורינאם עשויה להשיג את עצמאותה לפני סוף שנת 1975. 
ארון התעקש להשיג את היעד, אף על פי שבהתחלה לא היה לו רוב בעד העצמאות.  אחרי שביקשה להאריך את התהליך מתוך חשש מפני הגמוניה קראולית, המפלגה של ל'צמון הסירה ברגע האחרון את התנגדותה והולנד הכירה בעצמאות סורינאם ב-25 בנובמבר 1975. 
הפוליטיקה המקומית של המדינה הצעירה התאפיינה בקיטוב אתני ובשחיתות. מפלגת השלטון השתמשה בסיוע הכספי ההולנדית למטרות פוליטיות. אף על פי שהבטיח לקיים בחירות כלליות תוך 8 חדשים אחרי הכרזת העצמאות, עיכב ארון את קיומן עד 1977.   
בבחירות ב-1977, על אף הירידה בפופולריות של ממשלו, זכה ארון שוב בבחירות, בעוד שתוצאות ההצבעה הרשמיות היו שנויות במחלוקת ומפלגתו נחשדה בזיופים. במדינה הורגשה אכזבה גדולה, מספר המובטלים גדל, עלתה העוינות בין ההודים לקראולים ותושבים רבים היגרו להולנד.

הפיכת 1980

ב-1980 האשימו מפקדי הצבא את ארון בשחיתות. הפיכה שבוצע על ידי 16 קצינים זוטרים - סמלים ובראשם דסי באוטרסה, - הדיחה את הממשלה והטילה על ארון מעצר בית. השלטון עבר לכת צבאית בראשות דסי באוטרסה שהבטיחה "שיקומו של מורל המדינה". הממשלה ההולנדית הזהירה קודם לכן את ארון נגד הקמת צבא קבוע. נציגים של הממשל הראשון הוצאו להורג. 
בסופו של דבר לא נמצאו הוכחות להאשמות נגד ארון והוא שוחרר מהמעצר בשנת 1981. ב-1982 התמנה למנכ"ל הבנק העממי לקרדיט.

סגן נשיא, 1990-1988

ב-1987 נבחר ארון לתפקיד סגן נשיא הרפובליקה וראש מועצת השרים, לצד הנשיא רמסוואק שנקר. גם הפעם השלטון הודח על ידי הצבא בשנת 1990  
ההפיכה שהפעם הייתה ללא שפיכות דמים, שמה קץ לקריירה הפוליטית של ארון.

היציאה לגלות

ב-1990 היגר ארון להולנד.
בדצמבר 2000 ביקר במולדתו. באותה שנה בדצמבר הוזמן למפגש באלפן דן דר ריין בהולנד שהוקדש למלאת 25 שנה לעצמאות ארצו. בערב 4 בדצמבר 2000 לקה ארון בהתקף לב ומת בחדר במלון.
לסלי אן וורן

ביוגרפיה

נולדה כלסלי וורנוף בניו יורק סיטי למשפחה יהודית-רוסית, בתם של קרול וויליאם.
החלה את דרכה בתור רקדנית בלט והתאמנה ב"בית ספר לבלט אמריקאי", בגיל 17 הפכה לצעירה ביותר שהתקבלה לבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" שבמנהטן.
את הופעת הבכורה של על בימות ברודוויי עשתה ב-1963 במחזמר "110 מעלות בצל", זכתה בפרס התיאטרון העולמי ב-1965 על הופעתה במחזמר "עצבן! את החתול!" וגילמה באותה שנה את סינדרלה בהפקה טלוויזיונית מושקעת.
ב-1967 עשתה את הבכורה שלה בקולנוע בסרט "המיליונר המאושר".
הופיעה בעונה החמישית בסדרת הפעולה "משימה בלתי אפשרית" בדמותה הראשית של דנה לאמברט וקיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר בתפקיד משני. ב-1973 גילמה את סקרלט או'הרה במחזמר "סקרלט" המבוסס על דמותה מהסרט "חלף עם הרוח".
זכתה ב-1977 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הראשית בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "שדרת פארק 79".
ב-1982 שיחקה בקומדיה המוזיקלית של בלייק אדוארדס "ויקטור ויקטוריה" בתור נורמה קאסידי חברתו הטיפשה והבלתי נסבלת של קינג מרשנד (ג'יימס גארנר). הועמדה על הופעתה בסרט לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס זהב בתפקיד המשני.
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בשנת 1984 על תפקידה המשני בתור הזמרת גילדה בדרמה הקומית בהפקתו של סידני פולאק "שניים בראש אחד", קיבלה שבחים גם על הופעתה בסרטו הראשון של אלן רודולף, "בחר בי", בתור איב, פרוצה לשעבר הפותחת בר משקאות על שמה.
ב-1985 שיחקה את גברת סקרלט בעלת בית הבושת בקומדיית המסתורין "רמז מסתורי" המבוססת על משחק הלוח המפורסם "הרמז".
הועמדה ב-1990 לפרס גלובוס הזהב בפעם החמישית ובפעם הראשונה גם לפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "משפחה של מרגלים".
ב-1994 הופיעה במותחן האירוטי "צבע הלילה" והייתה מועמדת לפרס פטל הזהב להופעה המשנית הגרועה ביותר.
ב-1999 גילמה תפקיד הראשי במותחן הפשע של סטיבן סודרברג "הקשר האנגלי" בתור איליין תלמידה לשעבר בבית ספר למשחק שבלוס אנג'לס.
ב-2002 הופיעה בקומדייה "המזכירה" בדמותה של ג'ואן הולוויי.
בשנת 2008 החלה לשחק בסדרת הפשע "שומרת סוד" ברשת USA. בסדרה שיחקה בתפקיד ג'ינקס שאנון, למשך 5 עונות עד 2012.
בשנת 2017 שבה לתחום המשחק לאחר מספר שנים של היעדרות, כאשר השתתפה בדרמה הביוגרפית "אני מיכאל" לצד ג'יימס פרנקו וזאכרי קווינטו.

חיים אישיים

ב-1965 התחתנה עם המפיק ג'ון פיטרס והתגרשה ממנו ב-1977, לזוג נולד בן אחד כריסטופר פיטרס (כיום מפיק ובמאי).
התחתנה פעם נוספת בשנת 2000 עם רונלד טאפט.
משה כץ

ביוגרפיה

משה כץ נולד בחיפה בשנת 1978. בשנת 1989 עבר לברלין יחד עם משפחתו וחי בה כ-6 שנים לאחר נפילת החומה. בשנת 1994, כשהיה בן 16, חזר לארץ והחל ללמוד אדריכלות. במהלך לימודיו תכנן את פרויקט "האוכל כמופע תיאטרון" אשר קרם עור וגידים כאשר תוכן ובוצע בשכונת דניה שבחיפה. 
בשנת 2003 החל כץ את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה. בשנת 2004 הפרויקט "חלל אמנות על הנהר"- מרכז אמנות דינמי בתנועה, נבחר להשתתף בתערוכה הבינלאומית בביאנלה בוונציה, אשר היווה את תחילת דרכו במחקר האדריכלות הדינמית. 
בשנת 2005 הפסיק את לימודיו בפירנצה והחל ללמוד קורסים בתחומים נוספים באוניברסיטת תל אביב כגון פילוסופיה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, אנרופולוגיה, ספרות, ביולגיה ואמנות, וזאת מתוך אמונתו כי סטודנט לאדריכלות חייב להעשיר את יכולותיו ובניית קשרים רב תחומיים לשם יצירת אדריכלות מורכבת המקשרת את כל תחומי החיים. 
בשנת 2009 החל ללמוד בבצלאל לצורך השלמת לימודיו. במהלך לימודיו זכה לפרס יהודה תמיר שניתן פרויקטים מצטיינים על עבודתו "סכנין- דיקור עירוני" אשר גם הוצג בוועדה הארצית לתכנון ובניה. 
פרויקט הגמר שלו " מצפה רמון- הייפרפלאן" היווה ציון דרך במחקרו של האדריכליות הדינמית. הפרויקט הציע תכנון דינמי וגמיש ליישוב שמתפשט ומתכווץ לממדיו הראשוניים לאורך כל השנה על ידי מבנים גמישים ונידיים, ויצירת שימושים ופעילויות משתנים לאורך כל השנה.
שנת 2010 סיים את לימודיו האקדמיים והחל את דרכו המקצועית כאדריכל. 
בשנת 2014 עיצב ותכנן את הקונספט והעיצוב האדריכלי של מגדל בין ערים בתל אביב, במסגרת עבודתו במשרד מילוסלבסקי אדריכלים. בנוסף עיצב ותכנן את מגדל רובינשטיין בגבעתיים, מתחם יו2 בפתח תקווה ועוד כ 12 פרויקטים שונים במסגרת עבודתו כמנהל הפרויקטים. 
בשנת 2015 עזב לברלין שם ביצע כמה פרויקטים במסגרת עבודתו עם BA אדריכלים. בשנת 2017 חזר לחיפה והחל את דרכו העצמאית. בנוסף השתתף בתחרויות בינלאומיות בפורטוגל וספרד לתכנון תיאטרון דינמי בתנועה,

סגנון

בזמן לימודיו בתיכון הושפע כץ מביקור במסגרת מגמת האדריכלות בבית המשפט העליון שתוכן על ידי רם כרמי ואדה כרמי ושם הכיר לראשונה את האדריכלות כחוויה, כסיפור, כרצף משמעויות שמיצרות חלל שמפתיע ושאינו צפוי.
בעקבות זאת התמקד בלשפר את יכולותיו בנושא הפנומנולוגי של האדריכלות, ובנוסף  הכנסת הרובד הדינמי והמשתנה שבאדריכלות כמו בחיים, כגון אדריכלות בתנועה. 
בלימודיו באוניברסיטה הושפע רבות מרעיונותיהם וממהפכנותם של לואיס קאהן ופרנק לוייד רייט, של דנטה אליגיירי ומיכלאנג'לו בונרוטי. 
עבודתו של משה כץ ידועה במחקרו והבנת ה"DNA" של המקום, וחיפוש הפוטנציאלים והשפה הדינמית שמביעה את החלל.  
בניגוד למקובל בתחום, משה כץ מערבב בין תחומים שונים ומשלב גם תהליך רוחני, רגשי ומחקרי המאפשר פתרון שונה לכל סיטואציה ומקום.

פרויקטים

במהלך שנות פעילותו ביצע משה כץ פרויקטים רבים, הן כחלק מלימודיו והן במהלך הקריירה העצמאית:
בית הכנסת בית-אל (קראקס)

אגודת בית-אל (בספרדית: Asociación Bet-El) הוא בית כנסת ספרדי-אורתודוקסי בעיר קראקס שבוונצואלה, המשויך לאגודה היהודית של ונצואלה . בית הכנסת נבנה בין השנים 1969–1973, בעזרת תרומות מהבנקאי הברזילאי אדמונד ספרא, וממוקם בשכונת סן ברנרדינו (San Bernardino) בקראקס. הקהילה מורכבת ביקר מיהודים מחלב (סוריה), ממלייה (ספרד) ומצפון מרוקו, בעיקר מהערים טטואן ושפשאוון.
בית הכנסת נמצא בשדרת קחיגל (Cajigal), ויכול להכיל כ-300 איש בעזרת הגברים שמעוטרת בחלונות ויטראז' שעיצב האמן הישראלי יעקב אגם; בנוסף, את הקיר שבו ההיכל עיצב כפסל האמן הוונצואלני הארי אבנד . עזרת הנשים שבקומה השנייה יכולה להכיל כמאה אנשים, ובמרתף טרקלין שנחנך ב-1988 לשימוש מתפללי בית הכנסת; לרוב נערכות במקום מסיבות ואירועים, דוגמת בר מצווה ובת מצווה, קבלות פנים בחתונות, ארוחות חגיגיות ושבע ברכות. בקומה העליונה של בית הכנסת, סמוך לעזרת הנשים, ישנו חדר לימוד או בית מדרש. בבית כנסת סידורים עם תעתיק פונטי לספרדית עבור אלו שאינם שולטים בשפה העברית.
רב בית הכנסת הוא יצחק סאנאנס (Isaac Sananes).
קורדובה (קולומביה)

היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית התגוררו באזור מספר שבטי ילידים, ובעיקר בני הסֵנוּ  שחיו לאורכו של נהר סינו . האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה מגלה הארצות הספרדי רודריגו דה בסטידס ב-1501. הספרדים החילו להקים יישובים באזור כמה עשרות שנים לאחר מכן.
האזור היה שייך ליחידות מנהליות שונות, ועם הקמת רפובליקת קולומביה במתכונתה הנוכחית בסוף המאה ה-19 הוא היה שייך למחוז בוליבר. מחוז קורדובה פוצל מבוליבר ב-1952. המחוז נקרא על שמו של חוסה מריה קורדובה , שהיה איש צבא שפעל למען עצמאות קולומביה.

כלכלה

הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס, יאם, מניהוט, שומשום, בננה, קנה סוכר, כותנה, דורה וקקאו, כרייה ודיג.
הירונימוס מקארדיה

הִיֶרוֹנימוֹס מקארדיה (ביוונית: Ἱερώνυμος; המחצית השנייה של המאה הרביעית לפנה"ס והמחצית הראשונה של המאה השלישית לפנה"ס) היה מצביא והיסטוריון יווני מקארדיה  שבתראקיה, בן זמנו של אלכסנדר הגדול, ההיסטוריון החשוב ביותר של התקופה ההלניסטית המוקדמת והמקור הראשוני ביותר לכל הידוע על ההיסטוריה הפוליטית של השנים 272-323 לפנה"ס.

קורות חיים

לאחר מותו של אלכסנדר, הלך הירונימוס בעקבות בן-ארצו אאומנס. הוא נפצע ונשבה על ידי אנטיגונוס מונופתלמוס, שחנן אותו.
הירונימוס שהה תקופה מסוימת בארץ ישראל סביב שנת 312 לפנה"ס ולקח חלק פעיל באירועים הפוליטיים והצבאיים שאירעו בה. אנטיגונוס הטיל עליו את המשימה לפקח על ים המלח ולאסוף את האספלט.
בנו של אנטיגונוס, דמטריוס פוליורקטס, נהג בו באותה ידידות כמו אביו, כאשר מינה אותו למושל צבאי של העיר תסיפיי  שבבויאוטיה, וכך גם אנטיגונוס גונאטאס , שבחצרו הוא מת בגיל 104.
הירונימוס כתב חיבור היסטורי על הדיאדוכים ויורשיהם, הכולל את התקופה שממותו של אלכסנדר ועד למלחמה עם פירוס (272-323 לפנה"ס), שהוא אחד החיבורים ברי הסמכא העיקריים שהשתמש בהם דיודורוס סיקולוס (ספרים 20-18) וגם פלוטרכוס ב"חיי פירוס".
הוא עשה שימוש במסמכים רשמיים ונזהר בחקירתו את העובדות. פשטות סגנונו כנראה הפכה את עבודתו לא-פופולרית בקרב בני זמנו, אולם היסטוריונים מודרניים מאמינים כי היא הייתה טובה מאד. בחלקה האחרון של עבודתו הוא עשה ניסיון ראוי להערכה להכיר ליוונים את אופיים וההיסטוריה המוקדמת של הרומאים.
הגאוגרף פאוסניאס טען כי הירונימוס היה ידוע בהיותו מוטה כנגד כל השליטים מלבד אנטיגונוס גונאטאס, ובמיוחד כנגד ליסימכוס, ושיער שהסיבה לכך הייתה שליסימכוס הרס את קארדיה והקים את ליסימכיאה במקומה.
הירונימוס דיווח ש"בארץ הנבטים היה אגם מר שבו לא נולדים דגים ולא שום חיה אחרת החיה במים. לבנים של אספלט נמשות מתוכו על ידי תושבי הארץ". הירונימוס הוא המקור היחיד, מלבד דיודורוס שהסתמך עליו, שקבע שים המלח ממוקם בארץ הנבטים, והוא הסופר היווני הראשון הידוע לנו שהזכיר את הנבטים.
יוסף בן מתתיהו הביע את אכזבתו מכך שלמרות שהותו בארץ ישראל, לא הזכיר הירונימוס את היהודים, בניגוד לבן זמנו, הקטאיוס איש אבדרה וטען שהדבר נעשה בזדון: "ומעיני סופרים אחדים לא נעלם דבר עמנו, רק מקנאה (משנאת חנם) או מסבות אחרות אשר אינן טהורות, לא הזכירו אותו בספריהם, ואני חושב כי יש לי ראיה לדבר הזה: כי הנה הירונימוס אשר כתב ספר על היורשים (הדיאדוכים) בעצם זמן הקטיוס ... אולם בעוד אשר הקטיוס כתב עלינו ספר שלם, לא הביא הירונימוס את זכרנו אף במקום אחד מספריו, אף כי כמעט גדל בארץ נחלתנו! ... את עיני השני הכתה השנאה השפלה בסנורים וכסתה את אהבת-האמת".
שום כמות משמעותית מתוך עבודתו לא שרדה את סוף העת העתיקה. כמו החיבור האבוד, והמפורסם עוד יותר, של תלמי הראשון על תולדות אלכסנדר, גם מתוך חיבורו של הירונימוס אף פרק לא הגיע לידינו.
קורט פון גוטברג

תחילת דרכו

גוטברג נולד ב-11 בפברואר 1896 בעיר קניגסברג שבפרוסיה המזרחית, שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. כיום העיר נמצאת בתחומי מחוז קלינינגרד השייך לרוסיה. משפחתו הייתה משפחת אצולה אשר מוצאה מפומרניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית כצוער. הוא נפצע מספר פעמים, ועוטר בשתי דרגות של צלב הברזל. את המלחמה הוא סיים בדרגת אובר-לויטננט. הוא שרת ברייכסווהר והוצב בבריגדת ארהארדט. באפריל 1920 הוא עזב את הרייכסווהר עקב פירוק הבריגדה. ב-1923 הוא השתתף בפוטש במרתף הבירה שהוביל אדולף היטלר. ב-1924 חזר לעיר הולדתו וסיים בה את ההכשרה החקלית שהחל בנעוריו. ב-1931 הוא הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 948.753, ובפברואר 1932 הצטרף גם לאס אה בדרגת שטנדרטנפיהרר. בספטמבר של אותה שנה עבר לאס אס בדרגה נמוכה יותר של שארפיהרר, וקיבל את מספר החבר 45.923.
במהלך 1933 הוא התקדם במהירות בסולם הפיקוד: ב-25 במרץ קיבל קידום לדרגת אובר-שארפיהרר, ב-20 באוקטובר להאופט-שארפיהרר, ב-6 בנובמבר לשטורמשארפיהרר וב-15 בדצמבר לאונטר-שטורמפיהרר. הוא סייע בהקמת הפלוגות המערכתיות של האס אס (ארגון שקדם לוואפן אס אס). ב-30 בינואר 1934 הוא הועלה לדרגת שטוּרמבאנפיהרר, וב-20 במרץ לדרגת אוֹבר-שטורמבאנפיהרר. ב-1936 הוא קיבל פיקוד על רגימנט האס אס ה-46. עם זאת, עוד באותה שנה הוא נהג בשכרות, וכתוצאה מכך נפצע קשה בתאונת דרכים. היינריך הימלר בעצמו התערב לטובתו, ודאג לממן את עלויות הטיפול והשיקום, ואף שילם מכספו על המכונית שנהרסה (היא לא הייתה של גוטברג). רגלו השמאלית נקטעה עד הברך. ב-11 ביולי 1937 הוא כבר יכל לחזור לשירות פעיל, הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר. הימלר מינה אותה לראש מחלקת הגזע במשרד הגזע והיישוב של האס אס, אשר תפקידו היה לפקח על חייהם האישיים של אנשי האס אס, ובפרט על נישואיהם. התפקיד לא התאים לגוטברג, שהניסיון הניהולי שלו הוגבל למשק חקלאי, והוא הוחלף במהרה. ב-30 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברפיהרר.

אחריתו

עם סיום המלחמה נכנע גוטברג לבעלות הברית. הוא התאבד במחנה המעצר בפלנסבורג ב-31 במאי 1945 בגיל 49.
יאני לינונן

קורות חייו

לינונן נולד בעיר היווינקה , כ-30 ק"מ מצפון להלסינקי. בשנת 2002 סיים לימודי תואר ראשון באמנות באקדמיה לאמנויות של הלסינקי.
התפרסם לראשונה בשנת 2007 ביצירה בשם "Undress Me" ("הפשט אותי"), בה צייר בגדים על תמונות נשים שנלקחו מתוך מגזינים פורנוגרפיים.
בינואר 2011 התפרסם כמנהיג קבוצה בשם "צבא שחרור המזון". חברי הקבוצה גנבו פסל של הליצן רונלד מקדונלד ממסעדת מקדונלד'ס בהלסינקי, ופרסמו קטעי וידאו באינטרנט בהם הם מביעים ביקורת על חברת מקדונלד'ס ומאיימים "לערוף את ראשו" של הליצן אם החברה לא תשנה את אופי פעולותיה. החברה סירבה "לנהל משא ומתן עם פושעים", ומשטרת פינלנד עצרה את חברי הקבוצה. הם נשפטו וקיבלו קנס של כ-2,000 אירו.
ביוני 2014 פרסם לינונן יצירה בשם "Hunger King" בבודפשט, בה הוא מביע ביקורת על החוק בהונגריה האוסר על חסרי בית לישון במקומות ציבוריים. היצירה מציגה מסעדה עם כניסה אחת לעניים ואחרת לעשירים, ומאפשרת לשלוח מכתבי מחאה לממשלת הונגריה.
בדצמבר 2014 גלריה בטוקיו הסירה יצירות של לינונן בהן השתמש במותגים "הלו קיטי" ו"דורימון" ללא רשות.
בשנת 2015 השתתף בתערוכה בבריטניה בשם "ismaland" שאורגנה על ידי בנקסי.
בינואר 2019 פרצו מהומות ליד מוזיאון חיפה לאמנות, שם הוצגה יצירתו "מק ישו" בה נראית דמותו של רונלד מקדונלד כישו על צלב. מאות מפגינים נוצרים השליכו אבנים על המוזיאון ודרשו להסיר את הפסל. בהפגנה נפצעו שלושה שוטרים. לינונן הצהיר כי הוא תומך בחרם אמנותי על ישראל וביקש בעצמו מהמוזיאון להסיר את היצירה.
פובליוס סולפיקיוס רופוס

ראשיתו

פובליוס סולפיקיוס רופוס נולד בשנת 124 לפנה"ס לבית האב של הסולפיקיים - משפחה רומית מהמעמד הפטריקי (האציל). את עלייתו הפוליטית היה חייב יותר לכשרון הנאום המלהיב שלו מאשר לקשריו או לעושרו שקיבל בירושה.
קיקרו הצעיר נהג ללכת כמעט מדי יום לשמוע את רופוס בפורום והתרשם מכישורי הנאום שלו. לדעת קיקרו היה רופוס "בעל סגנון מכובד יותר משאר הנואמים להם הקשיב, והטראגי ביותר; קולו היה חזק אך באותה עת גם מתוק וצלול; מחוות גופו היו מלאות חן; שפתו מהירה ורהוטה, אך ללא יתירות או פיזור; הוא ניסה לחקות את קראסוס (הנואם) אך חסר את הקסם שלו." אחר כך שם קיקרו את רופוס כאחד הדוברים בדיאלוג על הנאום שלו.
לפי מעמדו ניתן היה לצפות שיקח את צד הסיעה האריסטוקרטית (האופטימאטים) במאבקם הפוליטי והאלים יותר ויותר מול הסיעה הפופולרית העממית, ונאומו הפוליטי הראשון (בשנת 95 לפנה"ס) אמנם היה כנגד נורבנוס אויבם של האופטימאטים. אך בשנת 89 לפנה"ס נבחר רופוס לטריבון העם, ולשם כך כנראה עבר רשמית למעמד הפלבס (העממי) והחל לתמוך בפופולרים ובמריוס מנהיגם. על "מהפך" זה בעמדתו של רופוס העיר קיקרו כי "רוח פופולרית נשאה את סולפיקיוס, שיצא ממקום טוב והרחיק ממנו יותר מאשר רצה".

כהונתו כטריבון

רופוס ביקש להציע כטריבון לפני אספת העם סדרה של תקנות מהפכניות שכללו איסור על חבר סנאט להיות בעל חוב של יותר מאלפיים דינאר, והרחבת זכות ההצבעה לאזרחים חדשים (גולים, עבדים לשעבר וזרים). זוג הקונסולים - סולה וקוינטוס פומפיוס רופוס הגיבו בהכרזה על חגים דתיים כדי להשבית את פעולת אספת העם. על כך הגיב רופוס במהומות אלימות. רופוס אסף סביבו עוד מקודם תומכים מזוינים (כ-3000 לפי אויביו) וחבורה של כ-600 בחורים מהמעמד העליון (שכונו ה"סנאט שכנגד") שפעלו בחופשיות ברחובות ובשוק. במהומות נהרג בנו של הקונסול קוינטוס פומפיוס הצעיר, וגם סולה נאלץ להסתתר (יש אומרים שזמנית קיבל מסתור בביתו של מריוס אויבו). סולה הסכים לביטול החג והתקנות של רופוס עברו באספת העם.

מלחמת האזרחים

סולה יצא את רומא אל צבאו שהיה עוד בנולה בשלבים אחרונים של ניצחון על מרידות של יושבי איטליה.
על פי הצעתו של רופוס לאספת העם, מונה מריוס לפיקוד יוצא מן הכלל, בעל סמכות שלטון פרוקונסולרי על הצבא בקמפניה ועל הפיקוד העליון במלחמה במיתרידטס באסיה הקטנה. תפקיד זה, שהיה עימו כח רב, היה משאת נפשם זה מכבר גם של מריוס וגם של סולה. נשלחו שני טריבונים צבאיים לבשר לסולה על ההחלטה ולבקשו למסור את הפיקוד על צבאו. אך סולה בינתיים שכנע את צבאו שמריוס עם תומכיו החדשים יהוו עבורם תחרות. שני השליחים הטריבונים חוסלו על ידי חיילי סולה וצבאו יצא לעבר רומא. סולה וצבאו הדפו את החילות הקלים של מריוס ורופוס, ולראשונה חצה הצבא את הגבולות המקודשים של רומא (הפומריום) אותם היה אסור לחצות חמושים. הצבא הותקף על ידי האזרחים באבנים וברעפים מהגגות אך הגיב בהצתות וכבש בקלות יחסית את העיר. מריוס עוד ניסה לגייס לעזרתו את העבדים אך לא הצליח בכך ונאלץ לברוח דרך אחד השערים שעוד לא נכבשו. התקנות של רופוס בוטלו. רופוס עצמו ברח עד לאורנטום (עיר רומית עתיקה על חוף הים דרום מערב לרומא) אך שם הוסגר על ידי אחד מעבדיו. סולה בתחילה שחרר עבד זה ואחר כך זרק אותו אל מותו מהסלע הטארפיאני - עונש שהיה שמור לבוגדים.
שנות ה-90 של המאה ה-7

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קולין פאוול

קריירה צבאית

פאוול נולד בעיר ניו יורק להורים שהיגרו מג'מייקה. בעודו סטודנט בסיטי קולג' של ניו יורק נרשם לקורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית. הוא הוסמך כקצין ח"יר בדרגת לוטננט ושובץ כמפקד מחלקה בחטיבת החי"ר ה-48. בשנת 1962 נשלח כיועץ צבאי לוייטנאם ושהה שם כשנה. הוא סופח ליחידה של צבא דרום וייטנאם ולחם במלחמת וייטנאם, ואף נפצע במהלכה.
בשנת 1968, והוא בדרגת רב-סרן, נשלח בשנית לוייטנאם ושימש כעוזר מפקד אוגדת החי"ר ה-23. פאוול עוטר על גבורתו במדליית החייל, העיטור הגבוה ביותר למעשה גבורה שנעשה שלא במהלך עימות ישיר עם האויב, כאשר חילץ שלושה אנשי צוות, ובהם מפקד האוגדה, מהריסות מסוק שהתרסק. בהמשך, בעת ששימש כסמג"ד מונה לנהל חקירה בהקשר לנסיבות שהובילו לטבח מי ליי. זאת בעקבות מכתב שכתב חייל בשם טום גלן מכתב ובו טענות על ברוטליות שגרתית של חיילי הדיוויזיה האמריקנית נגד אזרחים וייטנאמים חפים מפשע. תוצאות המכתב הדהדו ברחבי הדיוויזיה, וערמות של עדויות תומכות מפי חיילים הצטברו במערכת הצבאית. חקירתו העצמאית הפריכה את הטענות והעלתה "כי היחסים בין החיילים האמריקאים לאזרחים הווייטנאמים היו מצוינים". בשנים 1976–1977 פיקד על החטיבה ה-2 בדיוויזיה המוטסת ה-101.
כגנרל בצבא ארצות הברית הוא שירת כעוזר בכיר למזכיר ההגנה קספר ויינברגר ביוני 1986 מונה למפקד הקורפוס החמישי. בהמשך שימש בתפקיד היועץ לביטחון לאומי (נובמבר 1987 עד ינואר 1989) של הנשיא רונלד רייגן ולאחר מכן היה במשך מספר חודשים מפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית. באוקטובר 1989 מונה ליושב ראש המטות המשולבים, והיה לאפרו אמריקאי הראשון בתפקיד זה וגם לאדם הצעיר ביותר המכהן בו (1989-1993), כולל בעת הפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ ב-1991.

קריירה פוליטית

עם מינויו למזכיר המדינה ב-2001 היה פאוול הגבר האפרו אמריקאי בדרגה הבכירה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
פאוול ידוע בין השאר בגלל הטראומה שהשאירה עליו מלחמת וייטנאם, אשר גרמה לו לפתח את "דוקטרינת פאוול", מונח עיתונאי לשורה של שאלות שיש לשאול בטרם תקיפה אמריקנית במדינה זרה.
במהלך שירותו הצבאי והאזרחי זכה לעיטורים רבים, ביניהם, מדליית הזהב של הקונגרס, פעמיים במדליית החירות הנשיאותית, מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (ארבע פעמים), מדליית השירות המצוין (צבא ארצות הברית) (פעמיים), אות לגיון ההצטיינות (פעמיים), מדליית החייל, כוכב הארד, מדליית האוויר, אות לגיון הכבוד (צרפת), ואביר מסדר האמבט (בריטניה).
למרות היותו רפובליקני, תמך פאוול בבחירותו של המועמד הדמוקרטי ברק אובמה ב-2008 ושוב ב-2012.
במהלך הצבעת האלקטורים לאחר הבחירות לנשיאות ב-2016 שלושה אלקטורים ממדינת וושינגטון הצביעו עבור פאוול במקום להילרי קלינטון.