MIM-23 הוק

היסטוריה

פיתוח ה'הוק' החל בצבא ארצות הברית בשנת 1952, הניסוי הראשון בטיל נערך ביוני 1956, פיתוח המערכת הושלם בשנת 1957 והיא הופעלה לראשונה בצבא ארצות הברית באוגוסט 1959. המערכת נפרשה בתנאי שדה על ידי חיל הנחתים האמריקאי בשנת 1960.
המערכת נרכשה על ידי רוב מדינות נאט"ו, יפן, איראן (טרם המהפכה האסלאמית) ומדינות נוספות ובהן ישראל החל משנת 1965.
במרוצת שנות פעילותו הארוכות, החל משנות השבעים עברה מערכת ה'הוק' שדרוגים ושיפורים רבים.
המערכת הראשונה שנכנסה לשימוש מבצעי בארץ הייתה PIP1 ונקראה בארץ "בסיסי". מערכת זו כללה בין היתר מכ"ם OMNI (רב כיווני) שהתממשק עם מכ"ם הפולסים PAR. המערכת השנייה היוותה שיפור מזערי של ה-PIP1 ונקראה בארץ "משופר", כאשר בה שופרו מחשב הסוללה (ICC) ומכ"ם ה-OMNI הותקן על אנטנת המכ"ם של ה-PAR (ולא בנפרד ממנו). מערכת ה PIP2 היוותה שיפור משמעותי, כאשר מכ"ם ה-(ROR (Range Only Radar ירד מסד"כ הסוללות לאור השיפור במכ"ם ה-PAR ובמכ"מ הנעילה והעקיבה, ה-HPIR (שעד אז לא הייתה לו מערכת אמידת מרחק עצמאית והוא הסתמך על נתוני ה-ROR). בסוף שנות ה-90 הוכנסה מערכת ה-PIP3, שכללה הכנסת מרכז בקרה אחיד, ה-BCP, שהחליף את מחשב הסוללה (ה-ICC) ואת מרכז הבקרה ה-BCC. בנוסף, מכ"ם ה-PAR נגרע לאור התממשקות הסוללה עם מערכת היהלום ומערכת ה-HPIR שופרה לכדי יכולת להעסיק מספר מטרות בעת ובעונה אחת, כאשר כל פלגה יכולה להעסיק עד שלוש מטרות במקביל (סוללה בעלת שתי פלגות יכולה להעסיק שש מטרות, במקום שתי מטרות ב-PIP2).

הרקע המדיני לאספקת טילי ההוק לישראל

בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל מרוץ חימוש בין ישראל ומצרים. ישראל הצטיידה בנשק צרפתי ומצרים ביצעה בשנת 1955 את עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. מלחמת סיני בשנת 1956 אף האיצה את תהליך המרוץ.
ב־5 ביולי 1961 שיגרה ישראל את הרקטה "שביט 2", רקטה ראשונה מסוג זה מתוצרתה. שיגור הרקטה גרם לסערה במדינות ערב, ולהאצתו של מרוץ חימוש אזורי.
כשנה לאחר מכן, ב-23 ביולי 1962 טענה מצרים כי שיגרה בהצלחה טילי קרקע-קרקע בשם אל-קאהר מתוצרתה ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות" (רק לאחר מספר שנים נודע כי הטיל פרימיטיבי ואינו יעיל).
באוגוסט 1962 הודיע נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי באיגרת לראש ממשלת ישראל על ההחלטה לספק לישראל סוללות טילים להגנה אווירית מסוג 'הוק'.
ב־2 בספטמבר 1962 הודיעה ארצות הברית רשמית ופומבית על החלטתה לספק טילי 'הוק' לישראל והדגש היה לאספקת טילים לצורך הגנה. בקריקטורה של דוש בעיתון מעריב נראה ה"דוד" קנדי מעשן סיגר בדמות טיל המכבד את הילד שרוליק (ישראל) בשלגון "הוק", ברקע נראה נאצר המעשן טיל התקפה משלו. אספקת טילי ה'הוק' לישראל סימנה את תחילתו של עידן הצטיידות צה"ל בנשק אמריקאי.

הפעלת ה'הוק' בחיל האוויר הישראלי

מערכת ההוק נקלטה בחיל האוויר בשנת 1965 וקיבלה את הכינוי "שנהב". לשם קליטתם הוקמה בחיל "יחידת טילי קרקע אוויר" בקיצור יטק"א. עם הקמתו של מערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי בשנת 1970 שולבו יחידות ההוק במערך זה ושמן שונה ל"יחידת טילי נ"מ" ובקיצור יטנ"מ.
הירי הקרבי הראשון של טיל הוק בעולם, והפלה ראשונה שלו, התרחשו ביום הראשון של מלחמת ששת הימים ב-5 ביוני 1967 כאשר מטוס אוראגן ישראלי פגוע טס לכוון הקריה למחקר גרעיני בדימונה. הטייס הפגוע יורם הרפז לא הזדהה והופל על ידי סוללת טילי הוק שהגנה על הקריה למחקר גרעיני.
במהלך השנים הפילו סוללות ההוק 36 מטוסים ומסוקים במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל. מערך ה"הוק" הישראלי מחזיק בשני תארים; בינואר 1967 בוצע בישראל הירי המבצעי הראשון של טיל הוק בעולם, כאשר טיל הוק שוגר טיל לעבר מטוס מיג-21 סורי. הטיל לא פגע במטרתו. במאי 1969 הושגה ההפלה העולמית הראשונה של טיל ההוק, עם הפלתו של מטוס מיג-21 מצרי.
תקדים עולמי נוסף היה ב-6 באוקטובר 1973: סוללת הוק שהוצבה בראס סודר שבסיני (מיחידה 139) הפילה שני מסוקי מי-8. הפלת המסוקים הראשונה בעולם של טילי הוק הפתיעה את מהנדסי ריית'און (יצרנית ההוק) שכן על פי תכנונו, לא נועד לכך. מהירותו הנמוכה של המסוק מנעה את נעילת מכ"ם ההארה עליו ומפעיל המכ"ם, תוך גילוי כושר המצאה, העביר את המכ"ם למצב ידני וננעל על להבי המסוק ובכך כיוון את הטיל למטרתו והשיג את ההפלה. הנוהל הוכנס לספר הנהלים של מערכי הנ"מ בארץ ובעולם.
כחודש וחצי לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים הציתה סוללת טילי הוק אש בבאר שבשדה הנפט הימי באבו רודס שבסיני. הרקע לכך הייתה כוננות גבוהה לקראת תקיפה של מסוקים מצריים עם לוחמי קומנדו. מכ"ם המעקב של הסוללה ננעל בטעות על מניפה של גנרטור בשדה הנפט שהיה בים, מאחר שמכשירי הסוללה הראו נתונים הדומים למסוק, נורה טיל על באר הנפט, הירי גרם לשריפה בבאר הנפט שבערה חודשים אחדים לאחר הירי.

הפלת מיג 25 סורי במבצע שלום הגליל

בעיצומו של מבצע שלום הגליל ביצעו הסורים גיחות צילום באמצעות מטוס מיג-25 שטס מעל דרום לבנון בגובה רב של 70 אלף רגל במהירות של 2.5 מאך. עקב הגובה הרב והמהירות הגבוהה, ניסיונות ליירוטו באמצעות מטוסי קרב לא צלחו. במטה חיל האוויר החליטו לנסות להפיל את המטוס באמצעות מערכת ההוק, חרף העובדה שהמיג-25 טס בגובה הרב ב-15 אלף רגל מטווח הירי המרבי של ההוק, שהוא 55 אלף רגל. בחודש אוגוסט 1982 יצא לדרך המבצע להפלת המיג-25 שקיבל את שם הקוד "גוזל". סוללות ההוק נפרסו בג'בל ברוך והמתינו לו. ב-12 באוגוסט הוא הופיע שוב אך מכ"ם ההוק לא הצליח לנעול עליו. סמ"ר פיני שפטר, טכנאי במילואים באחת הסוללות, יזם שינוי במערכת שנועד להגדיל את טווח הירי שלה. שפטר בנה התקן שאִפשר נעילה על מטוס, בגובה רב ובמהירות גבוהה. ההתקן שולב במערכת הבקרה של הסוללה, שתפקידה לנעול על המטרה. נתון הגובה הוזן למערכת באמצעות ידית מכנית. שבוע לאחר ההתקנה, נוסתה המערכת עם הרכיב החדש, התקבלה נעילה אך לא התקיימו תנאים שאִפשרו ביצוע של ירי. ב-31 באוגוסט, סמוך לשעה 7:25 בבוקר, שוב נצפה המיג-25 בשמי הצפון. עם קבלת הידיעה נכנסו בסוללת ההוק לכוננות. הבקרים של הסוללה קיבלו את נתוני הטיסה של המיג, הצליחו לנעול על המטוס בעזרת ההתקן של שפטר ושיגרו שני טילי הוק לעבר המיג. המיג נפגע והחל לאבד גובה, זוג מטוסי F-15 מטייסת 106 שהמתינו לפגיעה, שיגרו לעברו טילים נוספים. המטוס נפל ליד ג'וניה מצפון לביירות. לאחר ההפלה נמנעו הסורים מביצוע גיחות צילום נוספות באמצעות המיג-25 באזור זה עד סוף המלחמה. השינוי המוצלח הוכנס לבסוף לכל סוללות ההוק. ראש להק ציוד, תא"ל יצחק גבע, ציין את תפקודו של שפטר כ"ביצוע למופת". מאוחר יותר קיבל על כך גם את פרס חיל האוויר.
במערך ההגנה האווירית הישראלי השלימה מערכת ההוק במשימותיה את מערכת טילי הפטריוט.
במרוצת השנים הוכנסו שיפורים אמריקאים בטילים ובמכשירי הבקרה, ועקב כך שודרגו גם כל מערכות ההוק גם בישראל, עם זאת, עקב חוסר תקציב, נסגר מערך ההוק בשנת 2014.