google/wiki40b huggingface dataset:
המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון

היסטוריה

SCE המכללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון החלה את פעילותה בבאר-שבע, כחלק מהתוכנית הלאומית להרחבת הנגישות להשכלה גבוהה בקרב צעירי הפריפריה. החל משנת 2012 אושר למכללה להעניק גם תואר שני במחלקות להנדסת תוכנה והנדסת תעשייה וניהול, והחל משנת 2018 גם במחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה. כמו כן, הענקת תואר שני בהנדסה ירוקה מותנית כעת באישור מל"ג.  
המכללה נוסדה על ידי קבוצת חברי סגל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב והמכללה הטכנולוגית באר שבע בשם "המכללה האקדמית להנדסה בנגב". מסמכי תוכניות הלימודים הראשונים הוגשו למועצה להשכלה גבוהה בשנת 1994, כאשר הלימודים החלו בפועל בשנת 1995. הנחת אבן הפינה לקמפוס המכללה בבאר-שבע נערכה בשנת 1998. הקמפוס של המכללה להנדסה תוכנן כהמשך למכללה הטכנולוגית אותה תכנן האדריכל גרשון שבח, על כן גם נבחר להמשיך את התכנון האדריכלי של המכללה. האדריכל גרשון שבח צירף את האדריכל חיים דותן כשותף מלא לתכנון. הקמפוס תוכנן בעיצוב חדשני השואב השראה מסגנון הארכיטקטורה ברוטליזם, הנפוץ במבני ציבור בעיר באר-שבע. חנוכת הקמפוס נערכה שלוש שנים לאחר מכן (2001) במעמד אריאל שרון. 
בשנת 2002 אישרה המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג), פתיחת קמפוס נוסף בעיר אשדוד, וכך הפכה המכללה למכללה הראשונה בארץ המפעילה שני קמפוסים. 
בשנת 2004 שינתה המכללה את שמה ל-"SCE המכללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון", כאות תודה למחויבותו ארוכת הטווח של סמי שמעון, איש עסקים ונדבן יהודי, לפיתוחה ולקידומה.
בשנת 2007 קיבלה המכללה הסמכה לקמפוס ירוק על ידי המשרד להגנת הסביבה. 
בשנת 2013 נחנך הקמפוס החרדי הפועל בקמפוס אשדוד של המכללה. 50 הסטודנטים מהמחזור הראשון הגיעו ממגוון זרמים במגזר החרדי. מסלול הלימודים הנמשך כחמש שנים כולל שנת מכינה ללימוד מקצועות הליב"ה, ולאחר מכן השתלבות במחלקות האקדמיות במכללה.
גנרל חיל ההנדסה

גנרל חיל ההנדסה (בגרמנית: General der Pioniere), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר).

היסטוריה

גנרל חיל ההנדסה היא דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות הוורמאכט, אשר נוצרה בשנת 1935, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום, וניתנה לגנרלים אשר פיקדו על כוחות הנדסה בוורמאכט.
הביאנלה של שנג'ן - הונג קונג לאורבניזם ואדריכלות

הביאנלה של שנג'ן - הונג קונג לאורבניזם ואדריכלות הוא אירוע בינלאומי המתקיים אחת לשנתיים. הרעיון למימוש הביאנלה מקורו בוונציה, כאשר מועצת העיר פרסמה החלטה בתאריך 19 אפריל 1893 להציע את הקמתה של "הביאנלה הלאומית לאומנות". בביאנלה בוונציה עדיין שומרים על מסורת של משתתפים בכל מדינה, בתערוכות ישנם ביתני ארצות יחד עם תערוכה בינלאומית רחבה יותר. עם עבר של מאות שנים בהיסטוריה המוסדית. למרות ההיסטוריה העולמית עבר שינויים עצומים, הביאנלה הוכיחה מקור השראה פורה מעל לשלוש מאות אירועי ביאנלה ברחבי העולם. בשנת 2005, החליטה ממשלת שנזן בסין לארגן את הביאנלה לאורבניזם ואדריכלות עם המטרה שלה כדי לקדם את העיר כעיר ובראשונה של ליצור רעיונות חדשים בנושאי אדריכלות סינית ואורבניות.
קוליבריים אמיתיים

מאפיינים

קוליברים אלה כוללים כמעט את כל המינים למעט 6 סוגים מתת-משפחת קוליבריים טרופיים (Phaethornithinae). הם מופיעים במגוון צבעים, צורות ובתי גידול. הם קטנים מאוד מאורך 5 ס"מ אצל קוליברי זעיר מצוי - הקטן שבעופות, עד ל23 ס"מ אצל קוליברי ענק (Patagona gigas). מקוריהם באים באורכים שונים עד לאורך 10 ס"מ אצל קוליברי ארך-מקור שהוא בעל המקור הארוך ביותר בעולם ביחס לגופו. המקור יכול להיות ישר או מאונקל, קצר או ארוך. הקוליברים מעופפים עם כנפיים מיוחדות דמויות חרמש העוזרים להחזיקם במקום ומרחפים בין פרחים שונים לעבר הצוף שהם מפיקים. הקוליברים חייבים לאכול ללא הרף אחרת ימותו.
הם מצויים ביערות, ג'ונגלים, ערבות וכמה מינים חיים אפילו במדבריות אמריקה. ישנם אפילו מינים החוצים כמה מפרצים בנדידה כמו קוליברי אדום-חזה מצוי.
דולמן

דולמן הוא מבנה מגליתי, כלומר בנוי מאבנים גדולות, שמקורו לרוב בתקופות הפרהיסטוריות המאוחרות.

תיאור

הדולמנים עשויים ממספר אבנים גדולות (מגליתיות) הערוכות במבנה, (לעיתים מבנה פשוט של שתי אבנים מאונכות שעליהן אבן ראשה מאוזנת, ולעיתים מבנים מורכבים בהרבה) יש שסוברים שהם במקור היו מכוסים באבנים נוספות או באדמה, אשר שימשו כתא קבורה. אלו התפזרו עם השנים, ונותר רק המבנה המגליתי.
יש מי שרצה לזהות את המרקוליס עם דולמן.

מקור השם

פירוש השם דולמן הוא "שולחן אבן" ("דול" = שולחן, "מן" = אבן - בשפה הברטונית העתיקה). מילים בשפות אירופיות אחרות, כגון "Hünenbetten" בגרמנית ו "Hunebed" בהולנדית מרמזות כי אלו נחשבו למיטותיהם של ענקים. דולמנים רבים אופייניים לתקופה הנאוליתית באירופה, והיו בשימוש עד לתקופת הברונזה.

דולמנים בעולם

בעולם מצויים אלפי דולמנים, ובמיוחד בארצות צפון אירופה כגרמניה, הולנד ואירלנד. בקוריאה קיימים דולמנים יפים ומרשימים אשר נבנו במהלך האלף הראשון לפנה"ס. כ-40% מכלל הדולמנים בעולם נמצאים בקוריאה, רובם באתרי הדולמן בגוצ'אנג, בהוואסון ובגאנגהווה.

דולמנים בישראל

בארץ ישראל מספר רב של דולמנים, ובמיוחד מצויים מאות דולמנים ברמת הגולן. שדה שבו כ-700 דולמנים נמצא ליד העיר העתיקה גמלא ודולמנים רבים מצויים ליד ובתוך קיבוץ שמיר, באחד מהם נתגלו בשנת 2017 עיטורים על תקרתו. אחד הדולמנים המוכרים ביותר בישראל הוא זה שנמצא במרכז גלגל רפאים שברמת הגולן.
גיא בן ציוני

לימודים

בן ציוני נולד בקריית טבעון בנו של הוטרינר יאיר בן ציוני. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל תשע, אצל ויולה הכהן ובגיל 13 עבר לנגן בוויולה. אחרי לימודים בתיכון לאמנויות תלמה ילין שירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין. מוריו לוויולה בישראל היו דוד חן, חיים טאוב וגד לברטוב. בשנים 1997–2001 למד אצל טבאה צימרמן בפרנקפורט. להשלמת לימודיו השתלם אצל טטיאנה מזורנקו בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג.

קריירה

גיא בן ציוני הוא הוויולן הראשי בתזמורת קאמרטה נורדיקה בשוודיה ובאנסמבל סולני תל אביב ומוזמן כאורח לתזמורות שונות. ב-2004 הקים עם חברים מ"קאמרטה נורדיקה" את רביעיית המיתרים "גולד", שהייתה כעבור שנה לרביעיית הבית של התזמורת. בן ציוני הוא נגן קבוע בפרויקט הקאמרי הישראלי מייסודו של הקלרניתן טיבי צייגר. כסולן הפיע בן ציוני עם תזמורות רבות בישראל ובעולם ובפסטיבלי מוזיקה חשובים ברחבי העולם, בהם פסטיבל לוקנהאוז באוסטריה, פסטיבל דבוס בשווייץ, פסטיבל רוויניה בשיקגו, פסטיבל דוברובניק בקרואטי, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום והפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים. הוא הקליט לחברות הקלטה צ'אנדוס וקלאסיקו.
בן ציוני הוא פרופסור לוויולה ולמוזיקה קאמרית בבית הספר הגבוה למוזיקה בלייפציג. הוא מגיש כיתות אמן בשוודיה, אוסטריה, ישראל והונגריה.
טיפול ממוקד משימה

טיפול ממוקד משימה (באנגלית: Task centered approach), היא שיטת טיפול שנועדה לשמש ככלי בעבודה סוציאלית להגדרה ממוקדת של בעיה על ידי המטופלים, וסיוע ממוקד בהווה ומוגבל בזמן לשם פתרון הבעיה. השיטה פותחה ב-1972 על ידי העובדים הסוציאלים ויליאם רייד ולורה אפשטיין. לאורך השנים אומצה השיטה גם על ידי תחומי עיסוק נוספים. 
הטיפול מלווה בבנייה וביישום של משימות, המושגות באמצעות התערבות ופעילות מובנית המכונה "רצף תכנון משימות ויישומן". שיטת הטיפול היא אמפירית, ופותחה על פי ממצאים של מחקרים בנוגע לטיפול המתנהל תוך כדי עיצוב עקרונות מדידים וגיבוש תוצאות אותן ניתן להעריך מדי פרקי זמן מסוימים. יעילות השיטה נבדקה במספר מחקרים.

היסטוריה

שיטת הטיפול ממוקד המשימה פותחה בשנת 1972 על ידי ויליאם רייד (William J. Reid) ולורה אפשטיין (Laura Epstein). היא נשענה על שיטה קודמת של פרלמן, משנות ה-50, שנקראה "שיטת טיפול באמצעות תהליך של פתרון בעיות". במחקרים] נמצא כי שיטה זו, הפועלת לפי עקרונות טיפול קצר מועד המוגבל בזמן, הייתה אפקטיבית באותה מידה כמו טיפול שאינו מוגדר בזמן ונמשך לעיתים שנים רבות.
הספרות המקצועית שעוסקת בנשירה של מטופלים מטיפולים, הראתה שמטופלים רבים נשרו מרצונם הרבה לפני תום הטיפול כשהוא היה מתוכנן לטווח ארוך; הסיבות הבולטות לכך היו איבוד המיקוד של הטיפול במהלך הזמן שעבר, והגעה להישגים ולשינוי כבר בשלבים הראשונים של הטיפול].
לפי ממצאים של מחקרים שנערכו בתחום, פותחה גישה של טיפול קצר מועד, תוך כדי שיתוף המטופל במיקוד הטיפול לכיוון של פתרון הבעיות באמצעים מדדים.
השיטה נוסתה מאז שנות ה-70 בעשרות מחקרים ועבודות דוקטורט, שבהן אישרו הממצאים את יעילות השיטה.
בעקבות מחקרים אלו שוכללה הגישה עד להגעה למודל הנוכחי של תכנון משימות ותהליך יישומם (אנגלית: TPIS - ‏ Task Planning and Implementations Sequence). 
כיום מיושמת שיטת הטיפול ממוקד המשימה במערכות כגון משפחות, קבוצות, ארגונים וקהילות.

רקע תאורטי

שיטת טיפול ממוקד משימה היא ביסודה שיטה אמפירית לטיפול. כתוצאה מכך, הבסיס התאורטי לשיטה הוא בסיס שמערב ספקנות, בכך שהוא מנסה כל הזמן למצוא הוכחות מחקריות לאמינותו. על פי הנחות היסוד התאורטיות, יש לנסות לברר את הבסיס לבעיות המטופל, את אופיו ואת היסודות למוטיבציה שלו להגיע לשינוי. 
השיטה נועדה לשפר את כל הקשור לבעיות פסיכו-סוציאליות בחיי היומיום הנוצרות בשל חוסר הגשמה ומילוי של צרכים. צרכים מעוצבים על ידי מערכות של אמונות הכוללות ציפיות, הערכות וערכים. כאשר התוצאה בחיים איננה תואמת את ציפיות המטופל, הצרכים אינם מוגשמים; התוצאה היא מצב לא נעים המלווה בתחושת כישלון.
צרכים שלא הוגשמו הם המקור הבסיסי למוטיבציה, וכדי להשיג אותה חייב המטופל להחליט מהו מוקד הטיפול - "בעיית מטרה".
מקורן של בעיות הוא בחוסר הגשמה של הצורך, בעייתיות בהשגתו, או משאב לו זקוק המטופל כדי להגשים את הצורך.
אנשים שפותרים בעיות בצורה אקטיבית מסוגלים להגיע להחלטות רציונליות תוך הגדרת הצרכים והרצונות שלהם, ומסוגלים להגיע לתהליכי שינוי כדי להגשים אותם.
לעומתם, אנשים שמגיעים לטיפול נתפסים על פי שיטה זו כמי שכשלו בפתרון בעיותיהם, ומטרת ההתערבות הטיפולית היא לסייע להם במאמציהם.
כריסטיאן אביאטי

קריירה

אביאטי התחיל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 13, במועדוני הכדורגל טרצנו, אסאגו ולאחר מכן בקרוסיקו. ב-1996 היה השוער המחליף בבוגרים של קבוצת הכדורגל מונצה. בקיץ 1998 עבר למילאן. ב-17 בינואר 1999 ערך אביאטי את הופעתו הראשונה בסרייה א', כשהחליף בדקה ה-92 את סבסטיאנו רוסי. היה אחד המשתתפים באולימפיאדת סידני 2000.
ב-13 במאי 2016 הודיע אביאטי על פרישתו מכדורגל בגיל 38.

חיים אישיים

אביאטי לא מסתיר את אהדתו "החלקית" (לדבריו) לפאשיזם. בספטמבר 2008, הכריז אביאטי שהוא פאשיסט. "אני לא מתבייש להצהיר על אמונותי הפוליטיות. אני חולק את האידיאלים של פאשיזם, כגון ארץ אבות ושאר הערכים של הדת הקתולית". בעורפו מקועקעים אותיות DVX, מלטינית דוכס, הכוונה היא לבניטו מוסוליני המכונה "דוצ'ה".
שקוד

הקהילה היהודית

היישוב היהודי בעיר ותיק, למן המאה ה-17, והיו בה בית כנסת ובית קברות בני מאות שנים. הקהילה היהודית גדלה בעקביות במשך השנים והגיעה לשיא גודלה בשנת 1921, אז נמנו בה 3853 יהודים. ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) נמנו בעיר כ-2500 יהודים, 50% מכלל האוכלוסייה. בין רבני העיר היה הרב אליהו ברוך קמאי. נולדו בה הרב יוסף פיימר והרב צבי הירש ברוידא.
בשואה נרצחו בעיר ובסביבותיה בידי הנאצים, משטרת העזר הליטאית ותושבים מקומיים, כ-1,200 יהודים.
ג'והור (מלזיה)

היסטוריה

בשטחים בהם נמצאת ג'והור כיום נוסדה בתחילת המאה ה-16 סולטנות ג'והור. הסולטנות הוקמה על ידי בנו של הסולטאן האחרון של סולטנות מלאקה לאחר שפורטוגל כבשה אותה. בשיאה, במחצית השנייה של המאה ה-17, שלטה הסולטנות החדשה גם בשטחי מדינות מלאקה ופהנג של היום ובחלקים מסומטרה והייתה מרכז מסחרי חשוב באזור. עם זאת בהמשך המאה ה-17 ובמאה ה-18 היא החלה להיחלש ולאבד מריבונותה.
במאה ה-19 הסולטנות החלה להתפרק והיא נותרה רק עם חלקיה בחצי האי המלאי. בנוסף בריטניה התחילה להשתלט על הסולטנות בהדרגתיות. בסוף המאה ה-19 הסולטאן אבו בכר הוביל תהליך של מודרניזציה במהלכו נוצרה חוקה לג'והור והשלטון האדמיניסטרטיבי בה עבר לסגנון בריטי. באותו זמן הגיע למדינה גם זרם של מהגרים סיניים שעסקו בחקלאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה ג'והור על ידי האימפריה היפנית ולקראת סוף המלחמה היא שוחררה על ידי כוחות בעלות הברית. ב-1946 צורפה ג'והור לאיחוד המלאי, שהיה ניסיון להקים קולוניה בריטית פדרטיבית שתאגד בתוכה את כל השטחים של מלזיה כיום בחצי האי המלאי. ג'והור, כמו יתר חלקי האיחוד, התנגדה לו ופעלה למען השגת עצמאות. ב-1948 האיחוד הפך להיות פדרציית מלאיה, אשר קיבלה את עצמאותה ב-1957. פדרציית מלאיה הייתה בין המרכיבים של מלזיה שהוקמה ב-1963.
עמירה שחר

עמירה שחר (נולדה ב-26 בדצמבר 1947) היא מזרחנית והיסטוריונית ישראלית המתמחה בתולדות צה"ל.

ביוגרפיה

שחר נולדה בתל אביב בשנת 1947. שירתה בצה"ל ביחידה 8200. לאחר מכן עבדה בתפקידים ביטחוניים שונים בשירות המדינה. במקביל רכשה את השכלתה האקדמית בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון ולערבית באוניברסיטת תל אביב. 
עם פרישתה לגמלאות, החלה שחר בכתיבת מאמרים וספרים המתעדים את תולדותיהן של יחידות שונות בצה"ל. 
כיום עוסקת שחר בהיסטוריה של טנק המרכבה, וכן בחקר הכוחות הלבנוניים והנוצרים בלבנון.
יהודה ורדי

יהודה ורדי (י"ב באדר ה'תרפ"ו, 26 בפברואר 1926 – 31 בדצמבר 1990) היה צייר תפאורה וצייר ישראלי. סגנון הציור שלו היה פיגורטיבי ריאליסטי. נרצח בבית הקברות קריית שאול בתל אביב, והוכר כנפגע פעולת איבה.

ביוגרפיה

נולד לוורדה ולאברהם בעיראק. ב-1942 עלה לארץ ישראל עם הוריו. השתתף בקרבות במלחמת 1948. כבר בגיל צעיר החל לעבוד, כצבע וכבנאי.
עד 1953 התנדב בקיבוץ גשר ועבד במחצבה. אז עזב את הקיבוץ והחל לעבוד כתפאורן בתיאטרון אוהל. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל משתף פעולה עם מנחם גולן, אז במאי תיאטרון וצייר עבורו תפאורות לכמה מחזות חשובים. הוא נעשה חבר באגודת הציירים ולמד אצל אביגדור סטימצקי, יחזקאל שטרייכמן ומרסל ינקו.
ורדי אהב לצייר דיוקנאות של נשים ובעיקר נשים תימניות, כשהיה בן 38 הכיר את סוזי – בחורה בת 18 אותה צייר, לאחר 4 שנות היכרות הם נישאו, נסעו חודשיים לאירופה, לאחר מכן חיו בארצות הברית 8 חודשים, וחזרו לישראל. לאחר 17 שנים התגרשו, לזוג שני ילדים. לאחר הגירושין עבר להתגורר בתל אביב עם אחיו, ופתח סטודיו ברחוב שלמה המלך. נמצא מת ליד קברה של אמו בבית הקברות קריית שאול בתל אביב, לשם הלך כדי להכין את חלקת הקבר ליום השנה שלה. הוא הוכר כנפגע פעולת איבה, ונקבע כי נרצח על רקע לאומני. הוא מונצח באנדרטה לחללי הטרור בהר הרצל בלוח מס' 56.
יחידת קוברה

היסטוריה

היחידה הוקמה ב-1978 והייתה ידועה בשם יחידת הז'נדרמריה (GEK, Gendarmerieeinsatzkommando). היחידה פעלה כדי להגן על אזרחי אוסטריה וכדי למנוע מתקפות טרור על אדמתה. משימה זו הוטלה על היחידה כמסקנה בעקבות המתקפה על האתלטים הישראליים באולימפיאדת מינכן 1972 והפיגועים בשנות השבעים באוסטריה כנגד מטרות יהודיות, ישראליות. ב-2002 שונה שם היחידה ל"יחידת קוברה".
היחידה השתתפה במבצעי חילוץ בני ערובה מבית הכלא גראץ קארלאו ב-1996. ב-17 באוקטובר 1996 חילצה יחידת קוברה חטופים ממטוס, כשכלי הטיס עדיין היה באוויר. ארבעה קצינים מהיחידה ליוו אסירים מהעיר לאגוס, בירת ניגריה, במטוס טופולב 154 בטיסת איירופלוט. במהלך הטיסה אחד מהניגרים איים בסכין על צוות תא הטייס ותבע לנחות בגרמניה או דרום אפריקה, רביעיית הלוחמים השתלטה על האיש והעבירה אותו לידי הרשויות בנחיתה. לקצינים הוענק עיטור מיוחד מטעם הנשיא הרוסי, ולדימיר פוטין.
הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות אוויריות (גרמניה)

רקע

סעיף 26 באמנת שיקגו משנת 1944 קובע כי על החקירות להתנהל על ידי כל מדינה בה מתרחשת תאונה אווירית וגם מדינות בהן ייצרו את המטוסים שהתרסקו, יכולות ליטול חלק בחקירה, כשמטרת החקירה היא למנוע תאונות נוספות ולהגדיל את בטיחות הטיסה.
פיקוח התנועה האווירית מבוצעת על ידי גוף עליון בתחום. על מנת לעמוד בתקנים אלה הועבר חוק בגרמניה ב-26 באוגוסט 1998 שנכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר אותה שנה ולמעשה מסמיך את הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות אוויריות לנהל תקריות בתחום זה.
ליטל רוזנצוייג

ביוגרפיה

רוזנצוייג נולדה במושב ניר צבי שבמרכז הארץ וסיימה את מגמת התיאטרון בתיכון תל אביב בהצטיינות. בגיל 19 שירותה הצבאי בחיל התקשוב הוקפא למשך חודשיים לטובת תחרות מלכת היופי 2004 בה הייתה מועמדת כאחת מנציגות צה"ל וזכתה להגיע לשלב 10 המועמדות הסופיות (בתחרות בשנה זו התקיים ספיישל בו שתי המועמדות שקיבלו את מסר הקולות הגבוהים ביותר מן הקהל עולות אוטומטית לשלב חצי הגמר ללא קשר להחלטת השופטים וליטל הייתה מבין שתים אלה). בעקבות התחרות הופיעה יחד עם שאר המתמודדות בקליפ לשירו של ליאור נרקיס, "מילים לאהבה", שייצג את ישראל באירוויזיון 2003. מאוחר יותר למדה בבית הספר למשחק "בית צבי" אותו נטשה כעבור שנתיים.
פריצתה הגדולה של רוזנצוייג אל עולם הבידור התרחשה ב-2007 כאשר לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת המדע בדיוני לילדים ולנוער "הנפילים" של חברת הלוויין yes שם במשך שתי עונות גילמה את דמותה של עדי כץ. באותה השנה החלה להנחות בערוץ לוגי לצד בן פרי את תוכניות הדגל של הערוץ, "שחק אותה סשו" ו"מתחת לאף".
בשנת 2008 הצטרפה אל עונתה הרביעית של תוכנית הסאטירה וההומור "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ כאחת מחברי הפאנל.
מאוחר יותר באותה השנה לוהקה רוזנצוייג לטלנובלה של HOT "חשופים" שם גילמה את אלה יוספי, כתבת הספורט הפרובוקטיבית של מהדורת חדשות. כדי להתאים עצמה לדמות צבעה בתחילה את שיערה לחום ובאמצע העונה נאלצה לגזור אותו קצר כחלק מהעלילה.
במרץ 2009 החלה רוזנצוייג בקריירית דוגמנות והובילה כפרזנטורית את קמפיין האופנה של "סטודיו פשה".
באוגוסט 2009, לוהקה לטלנובלה החדשה של ערוץ 10 - "נשות הטייסים" שם היא מגלמת את 'סגן רוני ברג', קצינה בכלביה של הבסיס, לצד שחקנים כגון: שרי גבעתי, גלית גוטמן, מייקל לואיס, יעל גולדמן ועוד.
בנוסף בשנת 2009 ליטל השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "הפיג'מות במופע של דובל'ה".
רוזנצוייג מיוצגת כיום בסוכנות לוק.
בקיץ 2010 נבחרה להנחות את התוכנית NickNet בערוץ ניקלודיאון יחד עם לי בירן, טדרוס ואלין לוי.
בשנת 2011 הנחתה את "מצעד הביפ" ששודרה בערוץ 2. התוכנית הופקה על ידי ערוץ ביפ והציגה סרטוני רשת מצחיקים. בנוסף, נבחרה כפרזנטורית של אתר הקניות "BUY2". ובאותה השנה שחקה ביוני והמחוננים בתור עיתונאית ספורט שבאה לעשות כתבה על יוני הדמות הראשית בסדרה.
בשנת 2012 השתתפה רוזנצוייג בסרט הקולנוע "רווקה פלוס" ובחודש ספטמבר התחתנה עם בן זוגה אסף מנור, לזוג שלושה ילדים.
בשנת 2016 גילמה רוזנצוייג בתפקיד אורח את דפנה בסדרה הקומית "אלישע" של ערוץ הילדים וגם השתתפה בסרט הקומי מה כבר יכול לקרות?.
בשנת 2018 רוזנצוויג החלה להיות הפרזנטורית של האפליקצייה "Easy".
גאלאנט

גאלאנט הוא סגנון מוזיקלי שהופיע בשנות העשרים של המאה ה-18, והיה לזרם מוזיקלי בתקופה הקלאסית. סגנון זה קרא לזנוח את המבנים הקונטרפונקטיים שרווחו בתקופת הבארוק כמו גם את טכניקות ההלחנה שהבליטו את התבנית שבין התווים על פני המלודיה, והחליפם בקול מוביל וברור, המלווה בבהירות ובצלילות. מוזיקאים רבים בני דורו של יוהאן סבסטיאן באך, אשר הוביל את הסגנון הקונטרפונקטי, חיפשו אחר סגנון רגשי, רענן ומיידי יותר.

היסטוריה

הסגנון זוהה לראשונה בשנת 1721 על ידי התאורטיקן הגרמני יוהאן מאתזון, ועם המלחינים שהובילו אותו נמנו ג'ובאני בונונצ'יני וגאורג פיליפ טלמן, לצד מלחינים אופראים נוספים, הנחשבים לבארוקיסטים: אלסנדרו סקרלטי, אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל. כל אלה הלחינו בעיקר אופרות, וכך אופרה נשארה הביטוי העיקרי לסגנון הגאלאנט. הסגנון החדש היה יותר מוזיקה עירונית מאשר מוזיקת חצר.
הסגנון הגאלאנטי לווה ולמעשה הוביל דחייה של נוסחתיות ומלומדות מוזיקלית לטובת מלודיה נעימה וברורה עם ליווי ברור וצלול. הפישוט המהפכני הזה לא התקבל בברכה אצל כל בני אותה תקופה, והיו שראו בו הרה אסון. יוהאן סמואל פטרי, לדוגמה, כינה את סגנון הגאלאנט "קטסטרופה גדולה במוזיקה". 
דוגמאות לסגנון הגאלאנט ניתן למצוא בעבודתם של טלמן, בניו של באך, יוהאן יואכים קוונץ, יוהאן אדולף האסה, ג'וזפה טרטיני, בלדאסארה גאלופי, יוהאן שטאמיץ, דומניקו אלברטי, מוצרט ועוד.
סגנון פשטני זה הובל על ידי המלודיה, ולא היה מובנה מראש על ידי מוטיבים ריתמיים או מלודיים.
פור רויאל

היסטוריה

פור-רויאל נוסד ב-1204 כמנזר לנשים. המקום התפרסם כמוסד חינוכי אחרי שנערכה שם רפורמה בתוכנית הלימודים על ידי אם המנזר ז'קלין ארנו ב-1602. ב-1626 פרצה במקום מגפת קדחת הביצות ורוב הנזירות הועברו למנזר בפריז שנודע בשם פור-רויאל-דה-פרי, בעוד שהמנזר הישן נודע בשם פור-רויאל-דה שאן (פור-רויאל של השדות).
החל משנת 1648 התיישבה בפור-רויאל-דה-שאן קבוצת גברים "מתבודדים" שחפצו להיות נזירים. קבוצה זו כללה אחדים מבני משפחת ארנו (Arnauld), ומספר אנשי אצולה ובהם הדוכס דה לוויין, קלוד לאנסלו והברון דה פונשאטו. הם חפרו תעלות ניקוז וייבשו את הביצות, תקנו את הבניינים וטפחו את המטעים והגנים. ב-1634 ז'אן דו ורז'יה דה אוראן נעשה מנהל המנזר. הוא היה ממצדדי תורתו של התאולוג הקתולי קורנליוס יאנסן, שלפיה האדם מושחת מטבעו בגלל החטא הקדמון והחיים בעולם הזה הם הבל ושווא. מכאן ואילך מנזרי פור-רויאל נמנו עם מצדדיו של יאנסן. ב-1638 "המתבודדים", שכונו "גבירי פור-רויאל", ייסדו את "בתי הספר הקטנים של פור-רויאל" שהתפרסמו בשל רמתם החינוכית הגבוהה, ובעיקר משום שמהם יצאה הבשורה של "דקדוק פור-רויאל" - הדקדוק הצרפתי הקלאסי שהסדיר את חוקי השפה הצרפתית לדורות הבאים. בבתי ספר אלה למדו ילדים בגילים 9 - 10 ובהם ז'אן רסין המחזאי לעתיד. תוכנית הלימודים כללה צרפתית, לטינית, יוונית ותאולוגיה.
המתמטיקאי בלז פסקל ואחותו ז'קלין נהגו להתפלל בפור-רויאל-דה-פרי. ב-1651 הפכה ז'קלין לנזירה בפור-רויאל-דה-שאן, ובדצמבר 1654 הפך בלז פסקל לחבר הקהילה של אותו מוסד, אחרי שעבר חוויה דתית בעקבות תאונה. הוא שהה בפור-רויאל-דה-שאן 15 יום ב-1655 ובמשך ארבע השנים הבאות נהג לבקר שם לעיתים קרובות, ועמד בקשר הדוק עם מצדדיו של יאנסן. פסקל הגן על פור-רויאל נגד התקפתם של הישועים שהתנגדו בכל תוקף ליאנסניזם וראו בו כפירה בדת הקתולית.
ב-1661 נסגרו בתי הספר של פור-רויאל, וב-1666 ראשי קבוצת "המתבודדים" נאסרו בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1679 נאסר על המוסד לקבל חברים חדשים. ב-1708 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר על ביטולו של פור-רויאל-דה-שאן. ב-29 באוגוסט 1709 הוקף המקום בחיילים שגירשו משם את הנזירות בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1710 נהרסו הבניינים ובכך הקיץ הקץ על פור-רויאל שהתקיים 506 שנה.
סומיר

אתרים בעיר

בעיר נמצא בית הספר הלאומי לרכיבה "קדרה נואר" (בצרפתית: מסגרת שחורה, על שם המדים השחורים של הרוכבים) שידוע בשל מופעי הרכיבה השנתיים שהוא מקיים. כמו כן נמצא בעיר בית הספר לקציני שריון של הצבא הצרפתי ומוזיאון טנקים גדול.

מעל העיר מתנשאת טירת סומיר שנבנתה לראשונה במאה ה-10 ואחר כך שוב במאה ה-12.
טמפלו מאיור

טמפלו מאיור (תרגום מספרדית: המקדש הגדול) הוא אחד מהמקדשים המרכזיים של האצטקים בבירתם טנוצ'טיטלאן (כיום מקסיקו סיטי).
הסגנון האדריכלי של המקדש הוא מהתקופה הפוסט-קלאסית של מסו-אמריקה. שטח בסיס המקדש הוא 80 על 100 מטר.
המקדש מכונה "ויי טאוקלי" ("'huei teocalli'") בשפת הנאוואטל ששימשה ברחבי האימפריה האצטקית. המקדש הוקדש לשני אלים: ויצילופוצ'טלי (Huitzilopochtli), אל המלחמה; וטלאלוק, אל הגשם והחקלאות. לכל אחד מהאלים הוקדש מקום מקודש בראש הפירמידה של המקדש, עם גרם מדרגות נפרד. במרכז המכלול ניצב מבנה חרוטי שהוקדש לקצלקואטל בתפקידו כאל הרוח, אהקטל.
בניית המקדש הראשון החלה בשנת 1325 או מאוחר יותר, והוא נבנה מחדש שש פעמים לאחר מכן. הוא נהרס על ידי הספרדים ב-1521. כיום נותרו שרידיו של המקדש באתר הארכאולוגי והמוזיאון שהוקם במקום; בסמוך אליו ממוקמת כיום סוקאלו, הכיכר הראשית של העיר מקסיקו סיטי. האתר מהווה חלק מהמרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, שהוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1987.
סלע משקע

סלע משקע הוא סלע שנוצר על פני כדור הארץ מחומר שמקורו בסלע קודם אחר בתנאים רגילים של טמפרטורה ולחץ. סלעי המשקע כוללים סלעים נפוצים כגון קירטון, אבן גיר אבן חול ודולומיט.
התחום בגאולוגיה העוסק בעקרונות ובתהליכים של יצירת סלעי המשקע נקרא סדימנטולוגיה (Sedimentology).

תפוצת סלעי המשקע

על פני השטח מהווים סלעי המשקע כ-75% מכלל הסלעים, אך למעשה סלעי המשקע הם רק ציפוי דק המכסה את סלעי היסוד הבונים את קרום כדור הארץ. מעריכים כי קרום כדור הארץ בנוי מ-95% סלעי יסוד וסלעים מותמרים ו-5% סלעי משקע.

מיון סלעי המשקע

מקובל לחלק את סלעי המשקע לשתי קבוצות: "סלעים קלאסטיים" ו"סלעים כימיים וביוכימיים"
הסריס

פרולוג

הפרולוג של הסריס דן על הפולמוס שהתפתח בין טרנטיוס עם לוקיוס לוניבימיוס שעורר שערורייה בטרום הצגת הבכורה של מחזה הסריס. במהלך הפרולוג מכפיש טרנטיוס את שמו של לוקיוס וטוען כי הוא מחזאי גרוע שיודע לבחור יצירות טובות. עם זאת, הוא אינו מכושר בתרגום והתאמה של המחזות היווניות אותן הוא בוחר לתרבות הרומית. בנוסף, הוא מגן על יצירותו ומתכחש בתוקף שהיא "הכתמה", דהינו תרגום חוזר ליצירה שבה השתמשו כבר הרומים אלא שביצירתו יש דמויות קבועות (Stock character) וסצנות רבועות (לדוגמה הנער המאוהב הממתין מחוץ לדלת אהובתו) דומות. 
הפרולוג של הסריס הוא דוגמה להתפתחות שהחלה בתרבות הרומית עם אימוץ התרבות היוונית. הפרולוג כבר אינו מתפקד כתפקידו הקודם והופך להיות פרולוג של פולמוס. הפרולוג הפולמוסי היה ראשית היצירות הרומיות.

עלילה

בתחילת המחזה נפתח בדיאלוג בין צעיר מאוהב לעבד התחמן. הצעיר מחכה לאהובתו מחוץ לדלת. האהובה שלו היא הטאירה עמה לא ניתן למסד קשר נישואים אלא יחסי מין ואהבה בלבד. תפקידה של ההטאירה היה למצוא פטרון שיממן את מחיתה ויגן עליה ובמקרה שלנו, גם על אחותה. טרנטיוס מעצב את דמות ההטאירה באופן חדש שלא היה נהוג ברומא - אישה טובת לב.