google/wiki40b huggingface dataset:
יהדות שרעב

יהודי שרעב הם יהודי תימן שגרו באזור שרעב. 
שרעב הוא אזור גאוגרפי שבין איב לתעז, בדרום מערב תימן, כחלק מאזור "תימן התחתונה". רוב אזור שרעב נמצא ברמה מישורית וממזרח לאזור נמצאת הדרך הראשית צנעא-דמאר-ירים. שרעב איננה נמצאת על דרך המלך, ואיננה מקום פורה במיוחד, בשל הגובה הנמוך יחסית מעל פני הים (בין 1000 ל-1500 מטר).
בשרעב ובשכנותיה, עודין ושמיר (נמצאות במזרח נפת מקבנה), נמצא המספר הגדול ביותר של יהודים בתימן - למעלה מ-10,000 בשנות ה-40 - ושל נקודות יישוב (כ-130) ביחס לשטח.
יהודי שרעב ניכרו בפשטות חייהם, בדיבורם המתנגן ובמבטאם המיוחד, ביחס לשאר יהודי תימן. מדובר בהגייה נחצית של האות קו"ף (נשמע כמו האות קו"ף בהגייה העיראקית), והגיית החולם כצירה, ששרשיה קדומים עד תקופת המקרא. יהדות שרעב השפיעה רבות גם על יהודי המחוזות הסמוכים: ד'אלע (ממזרח לשרעב), אלחוגריה (מדרום מערב), בעדאן (הנקרא גם מחוז איב מצפון-מזרח), והערים עדן וחבאן. השפעה זו באה לידי ביטוי בעיקר בהגיית האותיות והתנועות הזהה למבטא השרעבי אף שניגוני התפילות במחוזות אלו אינם זהים לניגונים במחוז שרעב.
יהודי שרעב הרבו לעסוק באגדה, בספר הזוהר, בקבלה ובמעשי נסים ונפלאות. רבים מהם היו תלמידי חכמים ומקובלים, וכן "בעלי חפץ" ו"פותחי ספרים". הם התפרנסו ברובם מאריגה, צורפות, סנדלרות, חייטות וחקלאות. 
יהודי שרעב הושפעו במסורתם הליטורגית וההלכתית מנוסח הספרדים והשולחן ערוך (נוסח השאמי, בניגוד לנוסח הבלדי).
מקרב יהודי שרעב יצאו מספר דמויות בולטות, ביניהן בין השאר: רבי שלום שבזי, רבי שלום שרעבי, רבי מרדכי שרעבי, מרי חיים סינוואני, מרי שלמה סינוואני, הרב יוסף משולם והמשורר ר' יוסף בן ישראל.
רכבת הדואר התת-קרקעית בציריך

רכבת הדואר התת-קרקעית בציריך הוקמה בשנת 1938 על ידי הדואר השווייצרי   ופעלה עד שנת 1980. היא נועדה לייעל את העברת דברי הדואר בין בית הדואר המרכזי של ציריך   ובין סניף הדואר "ציריך 23", שפעל בתחנת הרכבת המרכזית. רכבת הדואר, שפעלה ללא נהג, נסעה על מסילה צרה ברוחב 60 ס"מ בתוך מנהרה תת-קרקעית שנחפרה לאורך 340 מטרים. בשנת 1980 הוחלפה רכבת הדואר בכלי רכב גלגלי.

הרקע להקמת רכבת הדואר התת-קרקעית

בסוף שנת 1927 הוחל בהקמת בית הדואר המרכזי של העיר ציריך בקרבת תחנת הרכבת המרכזית של העיר. כחלק מתכנון המבנה נבחנו הדרכים בהן ניתן יהיה לשנע ביעילות את דברי הדואר בין תחנת הרכבת לבין בית המיון שיוקם בבית הדואר המרכזי החדש. החשש העיקרי היה מן התחבורה הסואנת בכביש המפריד בין שני האתרים, והמתכננים ניסו להציע דרכים לעקוף את הרחוב הבעייתי.
הפתרון עליו סוכם היה לבנות מנהרה תת-קרקעית שתקשר בין שני בתי הדואר, ולסלול בתוכה מסילת ברזל עליה תנוע רכבת חשמלית. בשנת 1929, לקראת סיום הבנייה של בית הדואר המרכזי, נחפרה המנהרה באורך של 340 מטרים, אולם סלילת המסילה נדחתה עקב חוסר תקציב. בשלב הראשון החליטו מנהלי הדואר להעביר את דברי הדואר בין שני המבנים באמצעות כלי רכב רגילים.

מבנה רכבת הדואר

הרכבת כללה קטר חשמלי שהורכב משני מנועים וביניהם משטח עליו ניתן היה להעמיס מן הצד מיכל עם דברי דואר. כלי התחבורה היה מסוגל לשאת דברי דואר במשקל של 250 ק"ג. זמן הנסיעה בין שתי תחנות הקצה היה שתי דקות וחצי, כולל זמן הפעלת המעלית. בממוצע עשתה הרכבת את הדרך הלוך וחזור 150 פעמים ביממה.
הרכבת החלה לפעול בחודש דצמבר 1938, והצדיקה בתוך זמן קצר את התקוות שתלו בה. היא חסכה זמן רב בהשוואה אל השיטה הקודמת, בה שימשו כלי רכב רגילים להעברת דברי הדואר בין שני המבנים, ואפשרה להאיץ את קצב הטיפול בדברי הדואר הרבים שעברו דרך בית המיון של ציריך.
בשנת 1958 שופצה התשתית של רכבת הדואר, והיא הוסבה לשימוש בחשמל זרם ישיר.

הפסקת השימוש ברכבת הדואר

לאורך השנים התבלתה התשתית של רכבת הדואר, והעלות של תחזוקתה השנתית לא הצדיקה עוד את המשך הפעלתה. היא הפסיקה לפעול ב-11 באוקטובר 1980, והוחלפה בכלי רכב רגילים. כלי הרכב ששימש אותה הועבר לתצוגה במוזיאון התקשורת בברן  .
תום שוורצברג

ביוגרפיה

שוורצברג שיחק ב-2007 בסדרה הנוער "הנפילים" בתפקיד עמית בכר, נפיל המסוגל להקפיא שחשבו שהוא טוב אבל התברר כנבל. 
בשנת 2010 שיחק בסרט הקצר "כבוד אחרון" של הבמאי עמרי שנהר, לצד שראל פיטרמן ושי אביבי.  
תום דיבב בכל מיני סדרות וסרטים החל מ-2002 אחרי אביו צביקה שוורצברג, ביניהם דרגון בול Z, טוטלי ספייס, צבי הנינג'ה, חברים בחווה, בית הספר לקיסר המתחיל, קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון, מגה מוח, וסיפורי נרניה: המסע בדורך השחר.
תום הוא הבן של השחקן והמדבב צביקה שוורצברג. יש לו עוד אח צעיר ממנו ב-3 שנים, יהונתן, גם הוא שחקן ומדבב.
הומופיל

הומופיל (מאנגלית: Homophile) הוא מונח אלטרנטיבי ל"הומוסקסואל" או "גיי" שהשימוש בו רווח בשנות ה-50 וה-60. את המונח טבע הפסיכואנליטיקאי הגרמני קארל-גינתר היימזות (Karl-Günther Heimsoth) בדיסרטציה שלו שפורסמה בשנת 1924 תחת השם "Hetero - und Homophilie" ("הטרופיליה והומופיליה").
הביטוי התנועה ההומופילית מתייחס לתנועה החברתית למען זכויות להט"ב שפעלה באותה התקופה. העדפת השימוש במונח "הומופיל" על פני "הומוסקסואל" נבעה מכך שהוא שם דגש על אהבה (מיוונית: φιλία, ‏phil) ולא על סקס. מיד לאחר פרסומו של היימזות, אימצו ארגוני הומוסקסואלים את המונח והשתמשו אך ורק בו לתיאור הומוסקסואליות. במונח נעשה גם שימוש נרחב בפרסומים שראו אור באותה התקופה (שנות ה-50 וה-60) והארגונים שהשתמשו בו נודעו לימים כארגוני התנועה ההומופילית. הארגון המזוהה ביותר עם התנועה ההומופילית היא אגודת מאטאצ'יין, שהייתה מהראשונים מסוגה בארצות הברית ומטרתה הייתה הגנה ושיפור זכויות ההומוסקסואלים בארצות הברית. האגודה פעלה משנות ה-50 עד שנות ה-70.
השימוש במונח החל להתמעט עם עלייתה של תנועת השחרור הלהט"בי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. התנועה הביאה איתה טרמינולוגיה חדשה ומודרנית, שכללה שימוש רווח במונחים הומו / גיי, לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות. למרות זאת, חלק מקבוצות התנועה ההומופילית המשיכו לפעול גם עשורים לאחר מכן.
שימוש מודרני במונח "הומופיל" נעשה בעיקר על ידי גופים נוצריים. למשל, הכנסייה האנגליקנית השתמשה החל משנת 1991 בביטויים "נטייה הומופילית" או "יחסים מיניים הומופיליים". במונח נעשה שימוש גם על ידי קבוצות התנגדות לזכויות להט"ב (בעיקר בארצות הברית ובפולין) במטרה ליצור אסוציאציה של הומוסקסואליות עם פדופיליה.
מילטון גרין

ביוגרפיה

גרין נולד וגדל בלוול, מסצ'וסטס. הוא למד באוניברסיטת הרווארד.

שיאן עולם

בתחרות אתלטיקה בין שלוש האוניברסיטאות המובילות בארצות הברית, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת הרווארד בה למד, ב-13 בינואר 1935 ניצח גרין בריצת 45 יארד משוכות והשווה את שיא העולם בתוצאה של 5.8 שניות.

1936

בתחרות שנערכה במדיסון סקוור גארדן, ניו יורק בתחילת שנת 1936 השווה גרין בריצת 60 מטר משוכות גבוהות את שיא העולם בתוצאה של 7.5 שניות. אף על פי שהיה אצן המשוכות המוביל בארצות הברית לאולימפיאדת ברלין (1936) בחר גרין להחרים את המשחקים האולימפיים בגלל השלטון הנאצי ויחסו ליהודים. באותה העת החרם שלו לא זכה לתהודה רחבה בתקשורת.

מדליית ארד באליפות ארצות הברית

בתחרות שנערכה בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-23 במאי אותה שנה הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.60 מטר, שדירגה אותו במקום שמיני בעולם באותה העת. באליפות ארצות הברית שנערכה פרינסטון, ניו ג'רזי באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר, אחרי ג'סי אוונס (8.00 מטר) וקרמיט קינג (7.75 מטר).
במלחמת העולם השנייה הוא שרת בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא עבד כמפתח מרכז קניות עד לפרישתו בשנת 1971.
לודוויג קריוול

קריירה מוקדמת

קריוול נולד ב-20 במרץ 1882 בדורטמונד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קריוול לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. במאי 1922 הועלה קריוול לדרגת ריטרמייסטר, ובשנת 1925 מונה לקצין מטה בדיוויזיית  הפרשים ה-2. בשנת 1928 מונה למפקד פלוגת החוד ברגימנט הפרשים ה-12, ובאוקטובר 1935 מונה לקצין מטה במחוז הצבאי ה-6. בשנת 1937 מונה כקצין אג"ם של יחידת נ"ט  בשטוטגרט, והועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-6, ובמרץ 1939 מונה לראש אגף בOKH.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 בנובמבר 1939 מונה קריוול לקצין האפסנאות הראשי של הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת השתתף קריוול בלחימה עם הארמייה ה-16, וב-1 באוגוסט 1940 מונה קריוול למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11. במהלך המערכה בבלקן לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-14 במאי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור, ועל תפקודו בקרב קיבל קריוול ב-1 בספטמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1941 פרש קריוול מתפקידו, וגינטר פון אנגרן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה. ב-15 בספטמבר 1941 מונה קריוול למפקד קורפוס אפריקה, ובנובמבר פיקד על בלימת מבצע צלבן הבריטי ומתקפת הנגד לאחר מכן. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה קריוול לדרגת גנרל חיל השריון, וב-9 במרץ 1942 מונה ל-10 ימים למפקד ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-29 במאי 1942 התרסק מטוסו של קריוול במהלך טיסת סיור מעבר לקווים הבריטיים, והוא נלקח בשבי.

לאחר המלחמה

בדצמבר 1947 שוחרר קריוול מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קריוול בעיר אסן, עד למותו ב-25 בספטמבר 1958, והוא בן 76 שנים.
ארנסט טולר

ארנְסט טוֹלֶר (בגרמנית: Ernst Toller;‏ 1 בדצמבר 1893 – 22 במאי 1939) היה מחזאי וסופר גרמני יהודי אשר נודע בעיקר בזכות מחזותיו האקספרסיוניסטיים ובזכות כהונתו כנשיא הרפובליקה הסובייטית הבווארית, במשך ששה ימים באפריל 1919.

קורות חיים

טולר נולד בזָמוֹצִ'ין (Samotschin) שבפרובינציית פוזנן שבמזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שאמוצ'ין (Szamocin) שבפולין) למשפחה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחזית המערבית משך שלושה עשר חודשים. לאחר תקופה זו הוא סבל מהתמוטטות פיזית ונפשית, אשר היוותה מאוחר יותר את ההשראה למחזהו הראשון טרנספורמציה.
טולר היה מעורב בהקמת הרפובליקה הסובייטית הבווארית בשנת 1919, יחד עם אנרכיסטים מובילים, בהם ב. טראוון וגוסטב לנדאואר ועם קומוניסטים. הוא כיהן כנשיא הרפובליקה בין 6 ל-12 באפריל. הרפובליקה הופלה על ידי כוחות הימין, וטולר נאסר בשל חלקו ברפובליקה. בזמן שישב בכלא השלים את כתיבתן של יצירות רבות, בהן המחזות "איש ההמונים" (Masse Mensch), "שוברי המכונות", "הינקמאן הגרמני" (Der deutsche Hinkemann) וכן שירים רבים.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 גלה טולר ללונדון, ומשם המשיך לסדרת הרצאות בקנדה ובארצות הברית, בניו יורק נשאר עד התאבדותו בתלייה ב-22 במאי 1939, בעיקר עקב דיכאון קשה (אחיו נשלחו למחנות הריכוז) וחובות כספיים.
ג'ון קיוזאק

ביוגרפיה

קיוזק נולד באילינוי שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא אירי. אביו וארבעת אחיו אף הם שחקנים. קיוזק למד שנה באוניברסיטת ניו יורק ואז נשר. אחת מאחיותיו הגדולות היא השחקנית ג'ואן קיוזאק.

קריירה

קיוזק שיחק בסרטים רבים ביניהם: "הבוגרים" (1983) לצד קיאנו ריבס, "בת שש עשרה הייתי" (1985) לצידה של מולי רינגוולד, "אני והחברה" (1986), "משדרים חדשות" (1987) בתפקיד אורח של שליח המגיע למשרד, "צללים וערפל" (1992), "מפת הלב האנושי" (1992) בתפקיד שרטט המפות, "בוב רוברטס" (1992) בתפקיד אורח כמנחה, "קליעים מעל ברודוויי" (1994).
ב-2010 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "מכונת זמן בג'קוזי", אך לא כיכב בסרט ההמשך שיצא לאקרנים ב-2015.
בשנת 2017 שיחק בסרט הפשע "ארסנל", בכיכובם של ניקולס קייג' ואדריאן גרנייה.

חיים אישיים

בעברו, התאמן כשני עשורים בקיקבוקס לקראת צילומי הסרט "אמרי לי כן", ולו חגורה שחורה רמה שש בשיטת יוקידוקאן.
ב-2016 וב-2020 תמך בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית של מועמד המפלגה הדמוקרטית, ברני סנדרס.
קיוזאק הביע את תמיכתו בעד הפלסטינים ונגד מדיניות ישראל מספר פעמים: ב-2014 במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת על הפצצות צה"ל על חסרי ישע בעזה, ב-2018 כשהזמרת הניו זילנדית לורד ביטלה את הופעתה בארץ עקב לחץ מארגון ה-BDS, הוא היה מבין אלפי האמנים שחתמו על העצומה שגרמה לכך, וב-2019 אף הפיץ תמונה בטוויטר, שלבסוף התבררה כאנטישמית בשגגה ועל כן נמחקה, כשלמעשה קיוזאק ניסה להעלות מודעות על כך שמקשים עליו למתוח ביקורת על מדינת ישראל.
ג'יימי פרסלי

השנים הראשונות

פרסלי נולדה בקינסטון, צפון קרוליינה. יש לה אח ואחות. היא למדה התעמלות וריקוד במשך 11 שנים. כבר בגיל 14 שימשה כדוברת של סוכנות הדוגמנות שבה הייתה רשומה, והחלה לזכות בהכרה כדוגמנית, בעיקר בארצות הברית, אך גם באיטליה וביפן. לאחר שהוריה התגרשו, עברה לגור בקליפורניה עם אמה, ושם גם למדה בתקופת בית הספר התיכון. בגיל 15 פנתה לבית המשפט, על מנת שיצהיר רשמית על עצמאותה ועל ניתוקה המשפטי מהוריה, ובית המשפט נעתר לבקשתה.

קריירה

תפקידה הקולנועי הראשון של פרסלי היה בשנת 1997, במותחן הארוטי "פוייזן אייווי: הפיתוי החדש", שם היא גילמה את דמותה של ויולט, בחורה אובססיבית ונהנתנית. ב-1998 שיחקה לראשונה בסדרת טלוויזיה, "מורטל קומבט: כיבוש". ב-1999 שיחקה בתפקיד דוטי מתיוס בסרט "שועל המדבר" ובאותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ג'ק וג'יל", בה גילמה את דמותה של אודרי הרקדנית. בשנת 2000 השתתפה בסרט "100 בנות". ב-2001 כיכבה בפרודיה הקולנועית על סרטי הנעורים, "קטע מהסרטים". החל מ-2005 היא מככבת בסדרה הקומית של רשת NBC, "קוראים לי ארל", בתפקיד ג'וי טרנר, גרושתו של ארל. על תפקידה זה הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי, בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית, ובשנת 2007 זכתה בפרס. ב-2008 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה. באותה שנה דיבבה את דמותה של גברת קוויליגן בסרט הקולנוע המצויר "הורטון שומע מישהו".
ב-7 באוקטובר 2006 היא הייתה מנחה אורחת בתוכנית סטרדיי נייט לייב. עוד קודם לכך היא התארחה בתוכנית "MADtv", שם שיחקה את תפקידה של הילרי קלינטון, בפרודיה על "קוראים לי ארל", שבה ג'ורג' בוש מכין רשימה של כל המעשים הרעים שביצע בעבר, ואז מתקן אותם זה אחר זה. כמו כן, היא התארחה בפרק בסדרה "מכושפות".
פרסלי הצטלמה בעירום לגיליונות מרץ 1998 ופברואר 2004 של המגזין פלייבוי, וכן לגיליון מאי 2006 של המגזין "Allure". ב-2003 הופיעה ברשימת 100 הנשים הסקסיות בעולם של פלייבוי. באותה שנה השיקה ליין של הלבשה תחתונה על שמה, "J'Aime", שמאוחר יותר התרחב לתחומי לבוש נוספים.

פרסלי הופיעה עם להקת ה-Pussycat Dolls, וכן השתתפה במספר וידאו קליפים, ביניהם "Girls of Summer" של אירוסמית' וגרסת הכיסוי של מרילין מנסון ל-"Tainted Love". במאי 2006 היא הנחתה את טקס פרסי הרוק של ערוץ המוזיקה VH1.
בשנת 2013 היא התארחה בקומדיית המצבים "שני גברים וחצי" לשני פרקים בתור תמי. בנוסף, התארחה בסדרה "מליסה וג'ואי" בתפקיד אורח של מרדית' ודיבבה פרק אחד בסדרה "פיניאס ופרב". 
בשנת 2014 הצטרפה פרסלי לקאסט העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקומית "ממי" ב-CBS, בתפקיד של ג'יל קנדל.

חיים אישיים

בשנים 2000–2001 בן זוגה היה שותפה לסדרה "ג'ק וג'יל", סיימון רקס. באוקטובר 2006, לאחר 9 שנות היכרות ושנה וחצי של זוגיות, היא וחברה לחיים, ה-DJ אריק קאלבו, התארסו. ב-11 במאי 2007 ילדה פרסלי את בנם הבכור, דזי ג'יימס קאלבו. בין השנים 2009–2011 הייתה נשואה לעורך הדין סימראן סינג. ב- 2017 ילדה תאומים מבן זוגה חמזה חיג'זי.
בראיון שנתנה למגזין "אסקווייר" ב-2006 סיפרה פרסלי, כי היא כמעט קנתה כרטיס לטיסה באחד המטוסים שהתרסקו לתוך מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר, אך התחרטה ברגע האחרון, בגלל השעה המוקדמת שבה יצאה הטיסה.
מפרץ קומונוולת'

רוחות קטבטיות

המפרץ רשום הן בספר השיאים של גינס והן במהדורה השמינית של אטלס נשיונל ג'אוגרפיק כמקום נשוב הרוחות ביותר עלי אדמות, שהרוחות בו מגיעות לא פעם למהירות של יותר מ-240 ק"מ לשעה ולממוצע שנתי של 80 ק"מ לשעה.
סערות נגרמות על ידי רוח קטבטית, זרם מרוכז של אוויר קר, הנע לאורך פני השטח התלולים של תכסית הקרח לקראת הים. השיפוע הגדל והולך של פני הקרח ומקשת המצוק בכף דניסון גורמים להאצה בזרימת האוויר. בקיץ יש תקופות של רגיעה יחסית, אבל במשך החורף הסופות חזקות במיוחד, נמשכות זמן רב ויכולות להתחיל ולהסתיים בפתאומיות. להתחלה ולסיום פתאומי של סערה עשויות להתלוות מערבולות רבות-עוצמה ועננים נמרצים, הנעים בחיפזון ונעלמים חיש מהר בקו החוף.
על אף מזג האוויר הקיצוני, חופו של מפרץ קומונוולת' הוא אזור רבייה חשוב ליסעור האנטארקטי, לפינגווין הקיסרי ולפינגווין אדלי, ומכאן, גם מקום מחיה לכלב-ים נמרי.
איברהים קומה

קורות חיים

קומה נולד ברובע ה-20 של פריז להורים שהיגרו מבמקו שבמאלי מספר שנים לפני לידתו. הוא גדל באטוני (צר') שברמות הסן (בפרברים המערביים של פריז). אחיו הבוגר הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה דיוק קומה (צר').
בגיל 10 הופיע לראשונה בטלוויזיה, בפרק שבסדרה הבלשית המצליחה, "נאווארו"  בכיכובו של רוז'ה חנין . בגיל 14 כיכב בקומדיה "Fais-moi des vacances" (עשה לי חופשות) – סרט הבכורה של הבמאי דידייה ביוול (צר') המתאר את הרפתקאות צמד נערים בניסיונם לצאת מחוץ לעיר לחופשת קיץ כמו מרבית בני גילם.
את פרסומו המשמעותי עשה כשהשתתף ב-57 פרקים בשבע עונות (2008-2002) של אופרת הסבון, Sous le soleil , ששודרה במקור בערוץ TF1 ובמקביל במדינות רבות ברחבי העולם, בתפקיד זכארי – יתום המאומץ על ידי אחת מגיבורות הסדרה ובן זוגה.
קומה פרש מלימודיו בבית הספר התיכון בגיל 16 כדי להתמסר לעיסוקו הקולנועי. החל ללמוד בבית ספר למשחק מיסודם של קלוד (צר') ודומיניק וירו (צר'). כמו כן למד ב-2011 ב"מעבדה ליצירת שחקנים" של הלן זידי (צר'). באותן שנים המשיך להשתתף בתפקידים זעירים בקולנוע ובתפקידי אורח בסדרות שונות בטלוויזיה הצרפתית.
תפקידו המשמעותי הבא בסרט באורך מלא היה ב-2013 בסרטו של הבמאי ז'וליין אברהם, La Cité rose (העיר בוורוד) (צר'), בו שיחק לצד אחיו דיוק, שעבור משחקו בו, נכלל ברשימת המועמדים לפרס סזאר של 2014 בקטגוריה "השחקן המבטיח ביותר".
ב-2014 השתתף בסרט הקומי שזכה לפרסום רב יותר, "הקרוקודיל מבוטסוואנה" , בו גילם כדורגלן צעיר הזוכה לחוזה ממועדון ספרדי גדול אך לפני כן נוסע למולדת הוריו, בוטסוואנה, שם מעוניין השליט הרודן לצרף אותו לנבחרתו הלאומית.
ב-2016 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הצרפתי-סנגלי, "וולו", בבימויו של דאודה קוליבאלי, העוסק בסחר הסמים במאלי. קומה גילם את דמותו של צעיר המאוכזב מאי יכולתו להתקדם בעבודתו ופונה לסחר בסמים בו הוא מצליח ומטפס בסולם הארגוני של הסחר הנרחב בסמים במדבר סהרה ובאזור שמדרום לו. הסרט זכה לביקורות חיוביות בפסטיבלים בהם הוצג וקומה אף זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל FESPACO ב-2017, אך בהקרנות המסחריות נכשל הסרט.
ב-2017 שיחק בסרטו של הבמאי ברני גולדבלט , "Wallay", המספר את סיפורו של ילד צרפתי עירוני בן 13 אשר נשלח על ידי אביו לכפר מולדתו בבורקינה פאסו ונאלץ ללמוד לחיות בסביבה שונה לגמרי מזו שבה גדל. קומה גילם את בן דודו הכפרי של הילד.
קוד גריי

קוד גריי הוא שיטה לקידוד מספרים באופן בינארי שבה כל מספר-עוקב שונה מקודמו בספרה בינארית אחת. קוד גריי הוא קוד מראה שנהגה על ידי פרנק גריי במעבדות בל בשנת 1947 כדי למנוע פלט שגוי ממתגים אלקטרומכניים. היום שימושו העיקרי של קוד גריי הוא בתיקוני טעויות בתקשורת ספרתית כגון טלוויזיה בכבלים.
דוגמה

עשרוני גריי

0    ----  000

1   ----    001

2 ----     011

3 ----     010

4 ----      110

5 ----     111

6    ----  101

7 ----     100
כפי שניתן לראות, הקוד של 2 ו־3 הוא היפוך הסדר של הקוד של 0 ו־1, בהוספת הסיבית 1 משמאל. באותו אופן, הקוד של 4 עד 7 הוא היפוך הקוד של 0 עד 3, בהוספת 1 משמאל (והצבת אפסים בספרות החסרות). באופן זה, ניתן להמשיך ולבנות את הקוד. הקוד עבור 8 יהיה 1100, והקוד עבור 15 יהיה 1000.

שימושים

אחד היתרונות של קוד גריי הוא בתיקון שגיאות בתקשורת נתונים. מכיוון שכל ספרה נבדלת מקודמתה (ולכן גם מהעוקבת לה) בסיבית אחת בלבד, קל לזהות שיבוש בקידוד. תכונה זו של הקוד גם מאפשרת להשתמש בו במפת קרנו (טכניקה ליצירת מעגל סיפרתי המממש פונקציה לוגית). לעיתים משתמשים גם בקוד גריי באלגוריתמים גנטיים (כדי שמוטציות ישנו רק במעט את התכונה של היצור). יכולים גם להשתמש בקוד לצורך פתירת משחק מגדלי האנוי.
סמל סנקט פטרבורג

פרטים

סמל העיר מורכב ממגן ושני עוגנים - האחד עוגן ימי והשני עוגן של ספינת נהר, המוצלבים מעל מטה זהוב ובראשו עיט דו-ראשי.
גזענות בקוריאה הדרומית

גזענות בקוריאה הדרומית הוכרה על ידי חוקרים והאו"ם כבעיה חברתית נפוצה.
העלייה בכמות המהגרים לדרום קוריאה מאז שנות ה-2000, הביאה לתפוצה רחבה של ביטויי גזענות, כמו גם ביקורת על ביטויים אלה. העיתונות לעיתים קרובות מדווחת על אפליה נגד מהגרים, ומבקרת אותה. כתבות רבות פורסמו בעיתונות הדרום-קוריאנית על נושאים כמו הלנת שכר, תשלום מתחת לשכר המינימום, תנאי עבודה מסוכנים והתעללות פיזית במהגרים.
בסקר הערכים הבינלאומי שנערך בין השנים 2010-2014, 44.2% מתושבי קוריאה הדרומית דיווחו כי לא היו רוצים מהגר בתור שכן שלהם. העמדות הגזעניות נפוצות לרוב כלפי מהגרים ממדינות אסיה ואפריקה, ופחות כלפי מהגרים אירופאים ולבנים מצפון אמריקה (מהגרים אלו מתוארים לעיתים כמקבלים דווקא "יחס עודף").
 גילויי גזענות דומים התגלו כלפי ילדים להורים מגזעים שונים, קוריאנים סינים ומהגרים מצפון קוריאה.
החל משנות ה-2000 השתנתה החקיקה בחלקה, ובין השאר נחקקו חוק תעסוקת עובדים זרים (2004) וחוק תמיכה במשפחות רב-תרבותיות (2008); חקיקה זו שיפרה את מצבם של מהגרים, והיא עוזרת להגן על זכויות האדם והעבודה שלהם ביעילות רבה יותר. בשנת 2011, צבא קוריאה הדרומית הסיר תקנה המונעת גיוס מגברים ממוצא גזעי מעורב, ושינה את שבועת הגיוס כך שלא תייחס טוהר גזע (minjok) לאזרחות. בדומה לכך, מושגים הקשורים לטוהר הגזע הדרום קוריאני (minjok) הוצאו מתוכניות הלימודים בבתי הספר. שינויים אלה יוחסו בחלקם ללחץ בינלאומי. לדוגמה, חשש שהעלתה "ועדת האו"ם בדבר ביעור אפליה גזעית", אשר ציינה כי בדרום קוריאה יש הלכי רוח המעודדים חשיבה ממוקדת גזע, שעל פי הוועדה "יכולים להוות מכשול למימוש של שוויון וכבוד כלפי זרים וכלפי אנשים השייכים לגזעים ותרבויות שונות".
נכון ל-2016, בדרום קוריאה עדיין חסר חוק נגד אפליה אשר הומלץ על ידי ועדת האו"ם לזכויות אדם ב-2015. דווח כי העברת החוק התעכבה בשל "חוסר הסכמה ציבורית". כתוצאה מכך, ישנה תופעה שכיחה של מהגרים אשר מסורבים שירות בבתי עסק ומוניות.
דיסקלקוליה

זיכרון לטווח ארוך וזיכרון לטווח קצר כמאפיין לדיסקלקוליה

דיסקלקוליה עלולה לנבוע ממגבלות בזיכרון לטווח ארוך ובשני אספקטים של זיכרון לטווח קצר – קצב העיבוד וקצב הדעיכה של פריטים בזיכרון. השערות לגבי תפקיד הזיכרון לטווח ארוך מבוססות על הרעיון שישנה התקדמות התפתחותית של אסטרטגיות חישוביות החל ממניה ועד לפתירת בעיות.
התמחות באריתמטיקה בסיסית מושגת כשניתן לשלוף מהזיכרון את העובדות הבסיסיות ללא טעויות. זהו שלב ראשון שמהווה בסיס לכישורים מתמטיים מורכבים יותר. אכסון מרכיבים של בעיה בזיכרון לטווח ארוך תלוי בניהול מרכיבי הבעיה. שימוש לא בשל, העמסה וחישובים לא אפקטיביים עלולים לסכן את מה שקיים בזיכרון לטווח קצר.
קיבולת הזיכרון הפונולוגי לטווח קצר אצל אנשים דיסקלקולים דומה לזו של אנשים חסרי לקות, על אף שיש להם קשיים מסוימים עם זיכרון לטווח קצר עבור מידע מספרי. לא נמצאה קורלציה בין זיכרון לטווח קצר ויכולות מתמטיות. הגם שצורות שונות של קשיים בזיכרון לטווח קצר יכולות להופיע ביחד עם מגבלות מתמטיות, אין שום הוכחה משכנעת שזיכרון לטווח קצר הוא מאפיין של דיסקלקוליה.
בולבוס (גאולוגיה)

בולבוסים – תרכיזי קלציט המכילים שאריות של חומר אורגני. לבולבוסים צורת כדור פחוסה כשל תפוחי אדמה, וזה גם מקור שמם.

היווצרות

על קרקעית הים נוצרת בוצה של חומרים מן היבשה (חומרי בליה וסחף) ומן הים (שרידי בעלי חיים וצמחים). בבוצה זו מתרחשים תהליכי דיאגנזה (diagenesis): תהליכים פיזיקליים, כימיים וביוגניים המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה. תהליכים אלה חלים על המשקע הרך לאחר הרבדתו וגורמים להתקשותו. בכמה מן הסלעים שעברו תהליכים כאלה – פוספוריט, צור, פורצלניט ואחרים – נמצאו תרכיזים קרבונטיים – בולבוסים.
במשך זמן רב היה תהליך היווצרותם של הבולבוסים בגדר תעלומה, אולם משנתגלו במרכזם של בולבוסים שרידים אורגניים – קל היה לשער אותו.
שריד אורגני (שלד דג, למשל) שנח בתוך הבוצה לא התפרק בסביבה הדלה בחמצן והפך לגרעין התגבשות של קלציט. הקלציט הלך והתגבש סביבו ללא כיוון מסוים (מכאן הכדוריות), ובמקרים רבים אף פירק אותו או החליף את החומר האורגני המקורי והפך אותו למאובן. תהליכי דיאגנזה מיצקו את הסלעים סביב הכדור, ובלחצם של אלה תחת כוח הכבידה קיבל את צורתו הפחוסה.
מקורם האורגני של הבולבוסים אינו מוטל בספק, ובולבוסים שבורים מכילים תזכורת כזו או אחרת לתהליך היווצרותם: שלדים מקוריים, מאובנים או ריח של ביצים סרוחות כאשר פנים הבולבוס בא במגע עם החמצן באוויר.
נמצאו גם בולבוסים בעלי חגורות צור. הסבר אפשרי לתופעה זו הוא הבדלים בחומציות בין אזור ההתגבשות לסביבתו או עלייה ברמת החומציות של סביבת ההיווצרות בשלבים מאוחרים יותר של ההתגבשות.
באזורים רבים התפרקו סלעי הסביבה ונחשפו הבולבוסים. שדה בולבוסים ידוע נמצא דרום-מזרחית לשמורת הר צין בנגב, אך מצויים גם אחרים. באזורים שונים באזור הדרום ניתן אף לראות את הבולבוסים מציצים מתוך הסלעים בתוכם נוצרו. בולבוסים הם ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
בעיר ערד מוצב פסל הבולבוסים שעוצב על ידי מתכנן העיר, האדריכל יונה פיטלסון והאמן גדעון פרידמן.