google/wiki40b huggingface dataset:
לודוביקו פרארי

קורות חייו

אביו של לודוביקו, אלכסנדר פרארי, מת כשהיה בנו צעיר. עם מות אביו עבר לודוביקו לגור עם דודו, וינסנט פרארי. בנו של וינסנט פרארי, לוקה פרארי, מצא עבודה אצל המתמטיקאי ג'ירולמו קרדאנו, שם עבד כמשרת. לאחר זמן מה החליט לוקה שהעבודה איננה לטעמו ועזב את ביתו של קרדאנו במפתיע. לאחר שקרדאנו פנה אל אביו של משרתו לשעבר, שלח וינסנט פרארי את בן חסותו, לודוביקו פרארי בן ה-14, לעבוד אצל קרדאנו כמשרת.
כשהבין קרדאנו שמשרתו החדש יודע קרוא וכתוב, החליט להעסיקו כמזכירו האישי במקום כמשרתו. בתפקידו החדש הפגין פרארי את כישרונו הרב וכך החליט קרדאנו ללמדו מתמטיקה, בתמורה לעזרה מצידו של פרארי בעבודה על כתבי-היד שלו. כבר בגיל 18 החל ללמד מתמטיקה. קרדאנו התפטר מעבודתו בבית הספר על שם פיאטי בשנת 1541, וכך ירש פרארי בן עשרים את תפקידו ככמרצה לגאומטריה.

מותו

הצלחתו בתחרות זימנה לפרארי הצעות עבודה רבות ששכר נאה לצידן, ביניהן אפילו הצעה מהקיסר עצמו, שהציע את פרארי כמורה פרטי לבנו. פרארי עבד לבסוף כשמאי מס עבור מושל מילאנו ולאחר מכן עבור הכנסייה. לבסוף חזר לעירו בולוניה, ובשנת 1565 התמנה למשרת פרופסור באוניברסיטת בולוניה. לודוביקו פרארי גר עם אחותו ומת במפתיע עוד באותה השנה. השמועות טענו כי ככל הנראה נרצח בהרעלת ארסן על ידי אחותו, שרצתה לרשת את ההון הרב שצבר מאז התחרות בה ניצח את טרטליה. לטענתו של קרדאנו, אחותו אף לא התאבלה על מותו. אחותו ירשה את כספו הרב ונישאה שבועיים לאחר מכן. במסגרת הנישואין הועבר הרכוש הרב שצברה לידיו של בעלה שעזב אותה במהרה], למות חסרת כל.
רוזינה קמבוס

תחילת דרכה

קמבוס נולדה לווסילה ולורי קמבוס בעיר בקאו בחבל מולדובה שברומניה. אמה הייתה שחקנית ידועה ואביה היה מנהל בית התרבות ובמאי בתיאטרון העירוני על שם "בקוביה" בבקאו.
אחרי שהייתה תלמידה מצטיינת בבית הספר התיכון על שם לוקרציו פטרשקאנו בעיר הולדתה, רוזינה קמבוס החלה, על פי רצון הוריה, בלימודי רפואה, אולם לאחר שנה החליטה להיות גם היא שחקנית ונרשמה ללימודי משחק, קולנוע וטלוויזיה בבית הספר הגבוה לתיאטרון וקולנוע ע"ש י.ל. קאראג'אלה בבוקרשט. היא סיימה את לימודיה בהצלחה בשנת 1975.

קריירה בתיאטרון

לאחר הלימודים בבוקרשט התחילה את הקריירה כשחקנית ב"תיאטרון הצעירים" בעיר פיאטרה ניאמץ שהיה לשם דבר ברומניה. בהמשך הופיעה על במות התיאטראות "ג'ולשט" (באולם "מז'סטיק" לשעבר, בימינו תיאטרון "אודיאון"). השתתפה במספר רב של הצגות, בהן "מקבת'" (בתפקיד ליידי מקבת') ו"נשות טרויה" (בתפקיד הקובה).
לפני יציאתה את רומניה נמלט בעלה הראשון מן המדינה והשתקע בשווייץ.
בשנת 1983 עלתה לישראל עם בנה הראשון. בשנתיים הראשונות התגוררה במרכז קליטה באשדוד, שם הכירה את דורון, בעלה לעתיד. כארבעה חודשים לאחר עלייתה החלה בקריירת משחק בארץ. בשנים 1987-1984 שיחקה בתיאטרון באר שבע בהצגות "חלום ליל קיץ" (בתפקידי היפוליטה וטיטניה), "הספר מסביליה" (בתפקיד רוזינה), "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה", "השטן במוסקבה" ו"אילוף הסוררת" (בתפקיד קתרינה).
בשנת 1987 עברה לתיאטרון הבימה, שם שיחקה ב"מעגל הגיר הקווקזי", "חתונת הדמים, "קברט", "יהוא" מאת גלעד עברון, "עסק משפחתי" מאת אלן אייקבורן, "כריתת ראש" מאת חנוך לוין בתפקיד המלכה, "אנה וייס" מאת מייק קאלן (בתפקיד אנה), "גן הדובדבנים".
החל משנת 1999 שיחקה בתיאטרון הקאמרי והשתתפה, בין היתר, בהצגות "קרום" (בתפקיד דופה), "טובים השניים" מאת ריי קוני (בתפקיד ליידי צ'טרטון), "כובע הקש האיטלקי" מאת לביש (בתפקיד הברונית), "קוויאר ועדשים" מאת סקרניצ'י וטאראבוזי, (בתפקיד מתילדה), "נתניה" (בתפקיד ריטה פון וייזל), תפקיד ראשי ב"פרי אהבה" מאת ג'ואנה מארי סמית, ב"עיר הנפט" (בתפקיד מדלן, הסרסורית שתומת העין), ב"דוניה רוסיטה (בתפקיד הדודה), ב"הכתובה" (בתפקיד השכנה) וב"השיבה לחיפה" (בתפקיד מרים). כמו כן שיחקה בתיאטרון הספרייה בהצגה "אנריקו" מאת פירנדלו.

קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

קמבוס השתתפה בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "עניין של זמן", "בנות בראון", "זהו זה", "איצ'ה", "פלורנטין", "ג'וני" ו"פלפלים צהובים". היא השתתפה בסרטי קולנוע ישראלים רבים ובהם: "סיפורי תל אביב", "ספסיבה קינג ג'ורג'", "תמונה קבוצתית עם אישה", "שירת הסירנה", "הדברים שמאחורי השמש", "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", בסרט הטלוויזיה "מבצע סבתא" כמזכירת הקיבוץ ובסרטי סטודנטים, ב-2005 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "המכשפה מרחוב מלצ'ט".
בשנת 2012 החלה להשתתף בסדרה הקומית "משפחה לא בוחרים" המשודרת בערוץ 2, וכן בסדרה "אמא ואבאז" המשודרת בהוט 3. שתי הסדרות עלו לאוויר זמן קצר לפני פטירתה, בעוד העונה השנייה של הסדרה "משפחה לא בוחרים" שודרה מספר חודשים לאחר פטירתה.
השתתפה בדיבוב סרט האנימציה "הטרול בפארק הקסום".

מחלתה ופטירתה

בשנת 1993 חלתה לראשונה בסרטן הרחם, עברה כריתת רחם, החלימה ושבה לשחק. בשנת 2005 חלתה בסרטן השד (בו חלו גם סבתה ואמה), אולם בעקבות טיפולים התאוששה והבריאה. 
בשנת 2010 חלתה שוב בסרטן, ונאבקה בו עד פטירתה ב-4 בדצמבר 2012. למחרת הוצב ארונה בתיאטרון הקאמרי, והיא נטמנה בבית העלמין ירקון.
הותירה אחריה בעל ושני בנים.
ממשלת ישראל השלושים וחמש

בכנסת ה־21

ב-15 וב-16 באפריל 2019 נפגש נשיא המדינה, ראובן ריבלין, עם נציגי הרשימות שחבריהן נבחרו לכנסת העשרים ואחת. נציגי סיעות שזכו יחד ב-65 מנדטים (מטעם המפלגות: הליכוד, ש"ס, יהדות התורה, ישראל ביתנו, איחוד מפלגות הימין וכולנו) המליצו לריבלין להטיל על חבר הכנסת ה־21 וראש הממשלה המכהן, בנימין נתניהו להרכיב את הממשלה הבאה; למחרת העניק הנשיא לנתניהו את המנדט להקים ממשלה בראשותו תוך 28 ימים. ב-13 במאי האריך הנשיא תקופה זו ב-14 ימים, לפי סעיף 8 לחוק יסוד: הממשלה. ב-30 במאי, עם תום המנדט שניתן לנתניהו החליטה הכנסת על פיזורה באמצעות חקיקת חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת. בעקבות זאת פסקו ההליכים להרכבת הממשלה, והם התחדשו לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, שנערכו ב-17 בספטמבר 2019.
לראשונה בתולדות ישראל לא הושבעה ממשלה בתקופת כהונת הכנסת, וממשלת המעבר ממשיכה לכהן גם לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.

בכנסת ה־22

ב-22 בספטמבר פתח הנשיא ריבלין בהתייעצויות עם המפלגות בשאלה על מי להטיל את הרכבת הממשלה. בתום סבב ההתייעצויות 55 ח"כים המליצו על נתניהו ו-54 לבני גנץ. 11 חברי כנסת, שלושת חברי בל"ד (חלק מהרשימה המשותפת) ושמונת חברי ישראל ביתנו, נמנעו מלהמליץ ובקשתם נבחנה לאור העובדה שההמלצה מגיעה בשם הסיעה. יום לאחר הבחירות גוש הימין כרת ברית בין כל מפלגות הימין-חרדים, למעט ישראל ביתנו. מאוחר יותר קרא להקמת ממשלת אחדות, אך התנה זאת בכך שכל גוש הימין יהיה חלק מהממשלה. בני גנץ סירב וטען "כדי להקים מממשלת אחדות לא באים עם בלוקים וספינים, אלא באים מתוך ממלכתיות, אחריות ורצינות". הנשיא ריבלין החליט לקיים מפגש בין נתניהו לגנץ לאחר סבב ההתייעצות במטרה לקדם הקמת ממשלת אחדות. 
בעקבות כישלון המגעים לאחדות שקידם הנשיא בשיחות בין שתי המפלגות הגדולות, עקב חוסר הסכמה על אופי הממשלה – ממשלה שתורכב מכל גוש הימין או רק משתי המפלגות הגדולות ובאשר למי יכהן קודם כראש הממשלה, ב-25 בספטמבר הוטלה הרכבת הממשלה על בנימין נתניהו. בערב ה-21 באוקטובר לאחר שמחת תורה הודיע נתניהו כי הוא החזיר את המנדט לנשיא המדינה לאחר שכשלו מאמציו להקים ממשלה.

ב23 באוקטובר , לאחר שנתניהו לא צלח בנסיוניו להקים ממשלה , העביר הנשיא ריבלין את מנדט הרכבת הממשלה לבני גנץ 
(המידע בקטע זה עדכני ל23/10/19 בשעה 23:00)
טיסה 56 של אזרבייג'ן איירליינס

תיאור המקרה

המטוס המריא מנמל התעופה הבינלאומי נחיצ'יבאן סמוך לשעה 17:52. בגובה של 60 מטרים ובמהירות אווירית של 317 קמ"ש כשל מנוע מספר 1, המנוע השמאלי של המטוס. טייס המשנה סרגיי קולייב, אשר היה ליד ההגאים, הגיב על ידי גלגול המטוס לצד שמאל, אך 5 שניות לאחר מכן מהנדס הטיסה אלכסנדר סוקולוב הודיע, באופן שגוי, כי מנוע מספר 2, המנוע הימני של המטוס, הוא שכשל. הקפטן אדוארד חסנוב השתלט על המטוס, אך בשל גלגול המטוס לצד שמאל על ידי טייס המשנה, לא היה לקפטן את המידע הדרוש כדי להבחין כי מנוע מספר 1 הוא שכשל. המטוס המשיך לטפס והקפטן ביקש לכבות את מנוע מספר 2. מהנדס הטיסה כיבה את מנוע מספר 2 ושם לב כי כוחו של המנוע הפועל יורד ועל-כן ניסה להחזיר אותו לפעולה, אך גם מנוע זה כשל. 8 שניות לאחר מכן דיווח מהנדס הטיסה כי שני המנועים כשלו. בשלב זה המטוס הגיע לגובה של 197 מטרים ומהירותו פחתה למהירות של 290 קמ"ש. הקפטן החליט לבצע נחיתת חירום, אך התקרב לבניין דירות וביצע פנייה חדה ימינה כדי להימנע מכך. המטוס התרסק בשדה בנטייה של 37 מעלות ימינה ובמהירות צלילה של 10 מטר לשנייה. 30 אנשים שרדו את ההתרסקות (26 נוסעים ו-4 אנשי צוות).

חקירת התאונה

ועדת התעופה הבין-מדינתית, יצרנית המטוס, יצרנית המנוע והמשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן ביצעו חקירה משותפת. אזרבייג'ן איירליינס טענה שחלקים רזרביים פגומים גרמו להתרסקות. ועדת החקירה המשותפת העלתה שרטט גרם לאומים במנוע להשתחרר וליפול, מה שגרם לטורבינות במנוע לזוז ולהינזק. כתוצאה מכך התרסק המטוס. עם זאת, סגן יו"ר אזרבייג'ן איירליינס, נזים ג'באדוב, שהשימוש בחלקים פגומים עבור תיקונים הותר על ידי יצרנית המנוע, החברה הרוסית פרם מוטורס.
מורטון פלדמן

שנים ראשונות

פלדמן נולד בוודסייד, קווינס למשפחת מהגרים רוסית-יהודית, אביו אירווינג פלדמן (1893-1985) הגיע לניו יורק ב-1910 מפריאסלאב, ואמו פרנסס פלדמן לבית ברסקין (1897-1984), הגיעה לניו יורק מבוברויסק. בילדותו למד פסנתר אצל ורה מורינה פרס, שלדבריו  הנחילה לו "מוזיקליות ולא טכניקה." מוריו הראשונים של להלחנה היה וולינגפורד ריגר, אחד מחסידיו האמריקאים הראשונים של ארנולד שנברג, ושטפן וולפה, שלמד אצל פרנץ שרקר ואנטון וברן.

קריירה

בתחילת 1950 הלך פלדמן לשמוע את הפילהרמונית של ניו יורק מבצעת סימפוניה של אנטון וברן. אחרי הסימפוניה, התזמורת עמדה לנגן יצירה מאת סרגיי רחמנינוב, פלדמן עזב מיד לפני כן, נסער מהתגובה חסרת הכבוד של הקהל ליצירתו של וברן. בלובי פלדמן פגש את ג'ון קייג', שיצא גם הוא מהקונצרט. שני המלחינים התיידדו במהרה ופלדמן עבר לדירה בבניין בו גר קייג'. דרך קייג', פלדמן הכיר את האמנים ריצ'רד ליפולד, סוניה סקולה ורוברט ראושנברג, וכן מלחינים כמו הנרי קאוול, וירג'יל תומסון וג'ורג' אנטהייל.
בעידודו של קייג', פלדמן החל לכתוב יצירות בשיטה שלא התבססה על הרמוניה או סריאליזם. פלדמן התנסה עם מערכות תווים לא סטנדרטיות, לעיתים קרובות באמצעות שרטוטי רשתות המציינים כמה צלילים צריכים להתנגן בזמן מסוים, אך לא אילו צלילים. ניסוייו של פלדמן במקריות בלחניו היוו השראה לג'ון קייג' בכתיבת היצירה Music of Changes.
פלדמן פגש דרך חברותו עם קייג' חברים בולטים בסצנת האמנות הניו יורקית, ביניהם ג'קסון פולוק, פיליפ גאסטון ופרנק א'והרה. פלדמן מצא השראה בציורי אקספרסיוניזם מופשט, ובמהלך שנות ה-70 כתב מספר יצירות באורך כ-20 דקות כל אחת, ביניהן קפלת רותקו (1971, נכתבה עבור בניין בשם זה, המציג יצירות של מארק רותקו) ולפרנק אוהרה (1973). ב-1977, הוא פלדמן כתב את האופרה Neither  עם לברית מאת סמואל בקט.
בשנות ה-70 המוזיקה של פלדמן "השתנתה באופן קיצוני": הוא התרחק מתיווי גרפי לכיוון הלחנה מדויקת יותר מבחינה ריתמית.
ב-1973, בגיל 47, התמנה פלדמן לפרופסור באוניברסיטת באפלו. לפני כן עבד במשרה מלאה בעסק הטקסטיל המשפחתי. במהלך שנות ה-1980 לימד גם באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
עם הזמן, פלדמן החל לכתוב יצירות ארוכות מאד, בדרך כלל תנועה אחת רציפה, לעיתים נדירות קצרות מחצי שעה ולעיתים קרובות ארוכות הרבה יותר. עבודות אלה כוללות כינור ורביעיית מיתרים (1985, כשעתיים), לפיליפ גאסטון (1984, כארבע שעות) והקיצונית ביותר, רביעיית המיתרים II‏ (1983, יותר משש שעות, ללא הפסקה). יצירות אלו מאופיינות בהתפחות איטית מאד ומורכבות בעיקר מצלילים שקטים. פלדמן עצמו הצהיר שצלילים שקטים הם היחידים שמעניינים אותו.
זמן קצר לפני מותו פלדמן נישא למלחינה הקנדית ברברה מונק. פלדמן מת מסרטן הלבלב ב-1987 בביתו בבאפלו, ניו יורק.
אנה ביורן

ביוגרפיה

ביורן נולדה באיסלנד, ב-1974 היא נבחרה למיס איסלנד ובתחרות מיס תבל היא נבחרה ל"מיס ידידות" (Miss Amity) על ידי שאר המתמודדות בתחרות.
היא הייתה דוגמנית מצליחה במהלך שנות השבעים ושנות השמונים ויצגה על ידי סוכנות פורד בניו יורק ועל ידי סוכנות דוגמנות אחרת בקליפורניה.
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה רבות ברחבי ארצות הברית ובאירופה ודיגמנה למותג טיפוח העור "נוקסמה".
היא למדה משחק וכשחקנית היא הופיעה בסרט ההמשך לאמריקן גרפיטי ובסדרת הטלוויזיה על טעם ועל ריח.
ב-1982 היא הפיקה את הסרט התיעודי "מאיסלנד לברזיל" העוסק במהגרים איסלנדים לברזיל במאה ה-19 וב-1987 היא הפיקה את הסרט "אהבה ומלחמה" על כלות המלחמה של איסלנד.
ריקרדו מדורו

קורות חיים

מדורו נולד בפנמה. הוא אב ל-3 בנות ובן מנישואיו הראשונים. ב-23 באפריל 1997, בנו, ריקרדו ארנסטו, נחטף וגופתו נמצאה כעבור יומיים. אירוע זה הגביר את שאיפתו להיבחר לנשיא, למרות שלפי חוקת הונדורס הנשיא חייב להיות יליד המדינה ומדורו יליד פנמה. בתעמולת הבחירות הבטיח מדורו למגר את עולם הפשע, האלימות והסמים.
ב-2002 התחתן עם אישה ממוצא ספרדי-הונדורסי ואימץ 5 ילדים.

נשיא הונדורס

מדורו נבחר לנשיא הונדורס בבחירות נובמבר 2001 כשהוביל את המפלגה הלאומית של הונדורס. הוא נכנס לתפקידו כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2002 וכיהן בתפקיד עד 27 בינואר 2006. במהלך תקופת כהונתו, ב-1 במאי 2005, התרסק המטוס בו טס, לתוך הים הקריבי, סמוך להחוף של טלה. מדורו, בתו לורנה והטייס נפצעו קל וחולצו על ידי התושבים המקומיים.
ב-27 בנובמבר 2005, בבחירות הכלליות ובחירות לנשיאות הפסידה המפלגה השלטת של מדורו, למפלגה הליברלית של הונדורס ומדורו איבד את הנשיאות לטובת מועמדה, מנואל סלאיה, אשר נכנס לתפקידו כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2006.
מדורו היה הנשיא השני ממוצא יהודי, שכיהן בהונדורס. קדם לו חואן לינדו, שהיה הנשיא במשך כחמש שנים באמצע שנות החמישים של המאה ה-19.
כנס ישראל-שדרות לחברה

מדד הישראליות והחוסן החברתי

המדד הוא פרויקט שהחל כמיזם של המועצה לביטחון חברתי בשנת 2003 ומאפשר לעמוד על מגמות מרכזיות בחוסנה של החברה הישראלית. המדד מביא לידי ביטוי מכלול של אינדיקטורים סובייקטיביים ואובייקטיביים המכוונים למדידת תחושות אמון וניכור בציבור, על רקע מדידת עמידתה של המדינה במחויבותה להגנה על הזכויות החברתיות. נתוני המדד מהווים “ברומטר” לרחשי הציבור הישראלי ולשביעות רצונו מהליכים חברתיים, כלכליים ואחרים העוברים על החברה הישראלית.

פעילויות בכנס

ועדות הכנסת השונות, אשר להן נגיעה בנושאים חברתיים, מקיימות במהלך הכנס דיונים בדלתיים פתוחות. קהל הנוכחים מוזמן לקחת חלק פעיל בדיוני הוועדות ולהשמיע את קולו. בין וועדות הכנסת המקיימות דיונים בכנס: וועדת החוץ וביטחון, וועדת חוקה חוק ומשפט, ועדת הפנים והגנת הסביבה, הוועדה המשותפת לענייני סביבה ובריאות, הוועדה לקידום מעמד האישה, וועדת החינוך והוועדה לזכויות הילד.
אוהל הצעירים הוא אירוע אליו מגיעים תלמידי תיכונים מכל הארץ ומתרחש במדשאה המרכזית של הקמפוס. אישי ציבור וממשל בולטים מעלים בפני בני הנוער סוגיות בולטות המעוררות עניין בציבור הישראלי ומשפיעות על עתידם כאזרחים במדינת ישראל. בני הנוער משתתפים באופן פעיל בדיונים ומביעים את דעותיהם.
במהלך הכנס מתקיימים גם שולחנות עגולים, מושבים מיוחדים למסגרת משתתפים אקדמית מצומצמת בהם מוקדש הדיון לנושא העומד על סדר היום הציבורי. מטרת הדיון היא לגבש מסקנות, המסוכמות לידי נייר עמדה המוגש לקובעי המדיניות בתחום. במהלך השנים הוקדשו מושבי שולחנות עגולים בכנס לנושאים כגון: משבר מדעי הרוח בישראל, עתיד לימודי האזרחות, קידום נשים במדע וטכנולוגיה ועוד.
במהלך הכנס מתקיימים במוקדים שונים, ובגלריות האמנות ברחבי הקמפוס, שלל תערוכות ומופעים אמנותיים. בתערוכות מציגים סטודנטים ובוגרים מבית הספר לאמנות חברה ותרבות, ותלמידי המגמה לעיצוב מדיה, המגמה לעיצוב וגרפיקה, והמגמה לאדריכלות ועיצוב פנים לצד אמנים בעלי שם. זמרים ולהקות מן השורה הראשונה, שחקנים ואנסמבלים מתחומי אמנות שונים, מופיעים באוהל הצעירים, באירועי הפתיחה והנעילה, ובמוקדים שונים במהלך הכנס.
ג'ואל פרילנד

סטטיסטיקת קריירה

נכון לסוף עונת 2014/15‏
ירון סיטבון

שירותו הצבאי

סיטבון התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקת "דרגון" בפלוגה המסייעת של גדוד 101, והוביל אותה בלחימה ברצועת הביטחון. בהמשך שימש כמפקד צוות בגדוד גפן. לאחר מכן חזר לגדוד 101 ומונה למפקד פלוגת מסלול. לאחר הנסיגה מלבנון מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101, ושימש בתפקיד עד תחילת האינתיפאדה השנייה כולל. לאחר גמר התפקיד יצא ללימודי מנהל עסקים ומערכות מידע, לימודים שתוכננו להיות במשך שלוש שנים, לאחר שנתיים התבקש לחזור לשירות, ולהתמנות לסגן מפקד יחידת מגלן, ושימש בתפקיד בין השנים 2003–2004. לאחר מכן חזר ללימודיו לשנה נוספת. בסיום הלימודים מונה לסגן מפקד גדס"ר צנחנים בין השנים 2005–2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה יצא ללימודים בפו"ם במשך כשנה. לאחר הלימודים מונה לראש לשכת ראש אמ"ץ, טל רוסו, בין השנים 2007–2009.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת עוקץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 מונה למפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת אפרים. בשנת 2016 שימש כשופט צבאי בפרשת אלאור אזריה. באוקטובר 2016 מונה למפקד יחידת הלוט"ר, ושימש בתפקיד עד מאי 2017. ב-24 במאי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מרהו"ם.
סיטבון מתגורר במושב גבעת נילי, נשוי לענבל ואב לשלושה.
פרשת אלישבע

"פרשת אלישבע" הייתה פרשת סחיטה על רקע שוחד מיני שהופעלה כנגד משה דיין בעת היותו שר הביטחון.

רקע

בשנת 1969, בעת מלחמת ההתשה, פנתה אשה בת עשרים וארבע בשם אלישבע צ'יזס אל שר הביטחון משה דיין וביקשה ממנו לסייע לה בשחרורו מן הכלא של אחיה, שעבר עבירה פלילית כלשהי. דיין נאות להיפגש עמה, ונוצר קשר אינטימי בינה לבין דיין, שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. פגישותיהם של השניים היו במלונות פאר בתל אביב. דיין היה אז בשיא תהילתו לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים ולפני הפגיעה בתדמיתו שנגרמה כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים. דיין היה נשוי באותה עת לאשתו רות ובמקביל ניהל קשר זוגי עם מי שעתידה להיות אשתו השנייה, רחל. בהמשך הקשר בין דיין לצ'יזס, היא החלה להאמין כי דיין מתכוון להתגרש מאשתו רות כדי לשאת אותה לאשה.
אמה של צ'יזס, אלפרידה צ'יזס, זממה להפוך את הקשר בין דיין לבתה למקור לסחיטה. היא הקליטה את שיחות הטלפון של בתה עם דיין ואספה כל פתק בכתב ידו של דיין. דיין, שלא ראה בקשר עם צ'יזס אלא הרפתקה חולפת, אחת מרבות שהיו לו, ניתק כעבור זמן את הקשר עמה.
כשנותק הקשר פנתה האם אל דיין בדרישה לשלם דמי שתיקה. לאחר משא ומתן שנערך בין עורכי הדין של הצדדים שילם דיין לאם ולבתה סכום של עשרת אלפים לירות. 
האם לא הסתפקה בכך וניסתה להרוויח סכום דומה מהשבועון "העולם הזה", שעורכו אורי אבנרי היה מבקר חריף של דיין ושל עסקי העתיקות שלו. השבועון פרסם את הסיפור בהמשכים בשלושה גליונות רצופים בסוף שנת 1971. "העולם הזה" ראה בפרשה סמל להתנוונות הנהגת המדינה ולהתדרדרותו של דיין, לא מבחינת המוסר האישי של דיין, אלא מאופן הבילוי שלו במלונות פאר, בתקופה ביטחונית סוערת ורבת נפגעים מבין חיילי צה"ל, ויתרה מזו משום שהדבר היה כרוך בסיכון ביטחוני, מאחר שדיין קיים התייעצויות ביטחוניות חסויות בטלפון בנוכחות צ'יזס.
סיפור הפרשה נתגלגל גם לשבועון הגרמני "שטרן", שפרסם עליו כתבה ארוכה בצירוף תצלומים.
בישראל נתקלה הפרשה בקשר של שתיקה, פרט לפרסום ב"העולם הזה". בקרב הציבור הרחב לא הצליחו מעלליו המיניים של דיין לפגוע בתדמיתו. הדבר אף לא בא כהפתעה לציבור, לאחר שכבר בשנת 1963 פרסמה הדסה מור את רומן המפתח "דרכים לוהטות" ובו תיאור הרומן שהיה לה עם משה דיין בעת ששניהם היו נשואים לבני זוג אחרים, ונכללו בו אף תיאורים אינטימיים חושפניים. נהפוך הוא, דבר הפרשה התקבל בקרב חלקים בציבור כסממן לגבריותו של משה דיין והתעלמותו מן המוסכמות. תדמיתו של דיין לא נתערערה אלא כשנתיים לאחר מכן, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
חיימה מנדוסה נאווה

חייו

מנדוסה נאווה הצטיין מילדותו כילד פלא בתחום המוזיקה. בגיל 7 ניגן בקונצרט פומבי שנועד להתרמות לבניית בית יתומים. בגיל 11 ניצח על תזמורת ילדים. מנדוסה למד באקדמיה למוסיקה בלה פאס אצל פישר, אומברטיו ויסקארה מונחה והוגו לנדסמן. המשיך את לימודיו הקונסרבטוריון "ספיסו" בבואנוס איירס. בשובו לבוליביה עבד כפסנתרן וכמנצח של תזמורת סימפונית. נסע לאחר מכן לארצות הברית כדי להשתלם בבית הספר ג'וליארד, בתחום ניצוח מקהלות, נגינה והלחנה, אצל מורים כמו סרגיי קוסביצקי, רוברט שו, ג'וזף ראייף, ויטוריו ג'אמין, ג'וליוס הרפורד, איליין בראון. אחר כך סיים תוך שנה קורס להלחנה שנועד לחמש שנים בקונסרבטוריון המלכותי של מדריד, אצל מורים כמו רוורנדו, נמסיו אוטאניו וקונראדו דל קמפו. הוא זכה בשנת 1950 לפרס הראשון של הקונסרבטוריון עבור הפתיחה הדרמטית "דון אלווארו". ערך בהמשך מסעות ארוכים בספרד, שווייץ (בכיתת פסנתר של אלפרד קורטו) ובצרפת, בה השתלם בסורבון ואצל נדיה בולנז'ה. אחרי שניצח במדריד ובלימה כמנצח של התזמורת הסימפונית של פרו, חזר מנדוסה למולדת ובשנים 1952-1951 ניהל וניצח על התזמורת הסימפונית הלאומית של בוליביה. הוא העשיר את הרפרטואר של התזמורת ביצירות סימפוניות וקאמריות מודרניות רבות וערך איתה סיור הופעות ראשון ברחבי בוליביה. 
בסופו של דבר מנדוסה נאווה התיישב בקליפורניה, בארצות הברית, והקדיש את עצמו בעיקר ליצירת מוזיקת סרטים. הוא עבד במחלקת המוזיקה של אולפני וולט דיסני ויצירותיו הוקלטו בחברת MGM. עבד גם כעורך פסקולים, וכמנצח ומנהל אמנותי של United Productions of America למשל, בהפקות את סדרות Mr. Magoo Cartoon. 
רבות מיצירותיו הושפעו על ידי המוזיקה העממית של ארצו וכן על ידי מלחינים כמו ארון קופלנד, ארתור הונגר או איגור סטרווינסקי אותו הכיר אישית. מנדוסה הקליט בין היתר עם התזמורת הסימפונית של מינכן.
מתחת ידיו יצאו פסקולים לתוכניות טלוויזיה כמו "זורו" ו"מיקי מאוס קלאב". מאוחר יותר הקים מנדוסה חברה עצמאית להפקות סרטים.
חיימה מנדוסה נאווה נפטר בשנת 2005 בגיל 79, בוודלנד הילס, לוס אנג'לס, עקב סיבוכים של מחלת הסוכרת .
הוא השאיר אשה בילי יוהנה מנדוסה לבית הרטינג (אותה נשא בשנת 1958),, חמישה ילדים וחמשה נכדים.
בשנת 2004 פורסם תקליטור עם מבחר יצירותיו לקולנוע.

מוזיקת קולנוע

במשך כ-40 שנה הלחין מנדוסה מעל 250 פסקולים לסרטים.
הוא שיתף פעולה עם במאי קולנוע כמו ג'וזף מאזוקה, כריס רובינסון, מייקל דוגן, קן קנדי, ג'ים רוברטסון, צ'ארלס בי. פירס,, ארל אי. סמית', גרודון איסטמן, סארקי מורדיאן, ראס הארווי, אנטוניו סנטיאן ואחרים.
בין הסרטים (בעיקר סרטי אימה והרפתקאות) בהם השתתף בשנות ה-1970- ה-1980 ניתן לציין את: 
Aloha, Bobby and Rose, The Boys in Company C, The Town That Dreaded Sundown, Mausoleum , The Legend of Alfred Packer, The Evictors, The Legend of Boggy Creek, The Vampire Hookers, The Quick and the Dead (1963  (1963), The Norseman], Grave of the Vampire, Equinox , The Brotherhood of Satan, A Boy and His Dog, Creature from Black Lake, Five Minutes to Love, Grayeagle, Garden of the Dead, and Death Wish Club
מנדוסה הלחין גם מוזיקה לסרטים תיעודיים, סרטי פרסומות ותוכניות חדשות של הרשת NBC, כולל לתוכניות שהוקדשו לתוכניות החלל "אפולו".
וילאן סיפריאן

לאנס

סיפריאן נולד בלז אבים שבגוואדלופ, מחוז צרפתי מעבר לים. בשנת 2006 הוא החל לשחק במחלקת הנוער של פריז, ובשנת 2008 עבר למחלקת הנוער של לאנס. בשנת 2012 החל סיפריאן לשחק בלאנס II, קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הצרפתית הרביעית. ב-23 בינואר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-0 על סטאד בורדלה במסגרת הסיבוב השני של הגביע הצרפתי. ב-28 בינואר ערך סיפריאן את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית השנייה, כששיחק 53 דקות בהפסד 2-1 לדיז'ון במסגרת המחזור ה-22. בעונתו הראשונה במועדון, בה סיים המועדון במקום ה-12 בליגה, ערך סיפריאן 12 הופעות ליגה.
ב-2 בנובמבר 2013 הבקיע סיפריאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השנייה בניצחון 2-1 על קן במסגרת המחזור ה-13 בליגה. בעונתו השנייה במועדון, שהסתיימה בעלייה לליגת העל הצרפתית דרך המקום השני, ערך סיפריאן 23 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-16 באוגוסט 2014 ערך סיפריאן את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בהפסד 1-0 לגנגאן במסגרת המחזור השני. ב-30 באוגוסט הבקיע סיפריאן את שער הבכורה שלו בליגת העל, שער בדקה ה-45 בניצחון 4-2 על סטאד ריימס במסגרת המחזור הרביעי. בסך הכל ערך סיפריאן 33 הופעות ליגה בעונת 2014/2015, בסופה חזרה לאנס לליגה השנייה, והבקיע שני שערים. בעונת 2015/2016 הוא ערך 34 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.

ניס

ב-27 ביולי 2016 חתם סיפריאן בניס מליגת העל הצרפתית. ב-14 באוגוסט ערך סיפריאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 בניצחון 1-0 על סטאד רן במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-11 בספטמבר הבקיע סיפריאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער מכריע בדקה ה-88 בניצחון 3-2 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור החמישי בליגה. ב-15 בספטמבר ערך סיפריאן את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לשאלקה 04 במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים. ב-29 בספטמבר הבקיע סיפריאן את שער הבכורה שלו במפעל, שער בדקה ה-71 בהפסד 5-2 לקרסנודאר במסגרת המחזור השני בשלב הבתים.
שד'א חסון

ביוגרפיה

שד'א חסון נולדה בשנת 1981 בשם שד'א אמג'ד חסון אלשמרי בעיר קזבלנקה שבמרוקו לאם מרוקאית ולאב עיראקי שמוצאו ממחוז באבל. בתום לימודיה התיכוניים למדה ספרות אנגלית בקזבלנקה ומאוחר יותר עברה ללמוד בעיר טנג'יר שבצפון מרוקו. את תואר המוסמך שלה קיבלה לאחר שסיימה את לימודיה בצרפת.
חסון התפרסמה בזכות השתתפותה בתוכנית המציאות "סטאר אקדמי", המקבילה הלבנונית ל"כוכב נולד" הישראלי ול"אמריקן איידול" האמריקני. בתוכנית, ביצעה חסון שירים במספר רב של סגנונות מוזיקליים ובשפות שונות, בהן: אנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית וגרמנית וכן במספר ניבים של השפה הערבית. כמו כן, ביצעה דואטים מוצלחים עם אמנים ערביים ומערביים בולטים. במהלך התוכנית, הועמדה חסון להדחה פעם אחת בלבד.
בגמר שנערך ב-31 במרץ 2007, גברה חסון על המתמודד הלבנוני, המתמודד המצרי, והמתמודדת התוניסית כאשר זכתה בלמעלה מ-40 אחוז מקולות המצביעים וגרפה כשבעה מיליון הצבעות מסרונים. חסון, הפכה הן לנציגת עיראק והן לאישה הראשונה והיחידה עד כה שזכתה בתחרות זו. לאחר ניצחונה, יצא המון לרחובות הערים בעיראק וחגגו את ניצחונה של חסון, מוקדי החגיגות היו בעיקר בעיר ארביל בחבל כורדיסטן, בעיר נג'ף השיעית ובבגדאד הבירה. חסון זכתה לשבחים רבים במולדתה ותמונותיה הופצו בכל העיתונים המובילים במדינה. בראיונותיה לכלי התקשורת, אמרה חסון כי מטרתה הייתה לאחד את העם העיראקי הנתון במשברים פנימיים קשים בעקבות מלחמת עיראק. על אף השבחים להם זכתה הזמרת הוטחה בפניה ביקורת על שימושה במצוקת העם העיראקי כגימיק. המבקרים, טענו כי חסון, ילידת מרוקו, אשר אינה מתגוררת בעיראק, אינה ראויה לייצג את עיראק בתוכנית.
לאחר זכייתה בתוכנית, הוחתמה חסון בחברת ההקלטות "רותאנה", חברת ההקלטות המובילה במזרח התיכון, והחלה חסון לעבוד על תקליטה. באלבום המתוכנן, צפויים להיכלל שירי עם עיראקיים ושירים במספר ניבים של השפה הערבית, בהם: הניב הלבנוני, הניב המצרי, הניב העיראקי והניב המרוקאי. כמו כן, עתידה הזמרת להקליט דואט עם הזמרים הלבנוניים מלחם ברקאת ומרואן ח'ורי אשר אף כתב לה שיר. עד כה, הוציאה הזמרת שלושה סינגלים מצליחים: "רוח", "סמאללה סמאללה", ו"עושאק".
נכון לשנת 2008 מתגוררת חסון בפרבר של ביירות, בירת לבנון.