google/wiki40b huggingface dataset:
ברנאר פיבו

שנותיו הראשונות

הוריו של פיבו ניהלו מכולת משפחתית בליון עד למלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נפל אביו בשבי. אמו שבה לבית הוריה בכפר קנסייה-אן-בוז'ולה (Quincié-en-Beaujolais), שם החל ברנאר את לימודיו בבית ספר. בשנת 1945 שוחרר אביו ומשפחתו שבה לליון. בגיל 10 נכנס פיבו לפנימייה קתולית, שם הוא גילה תשוקה לספורט, אשר סייעה למוריו להתעלם מבינוניותו בכל מקצועות הלימוד המסורתיים, להוציא השפה הצרפתית והיסטוריה. לאחר שהחל בלימודי משפטים בליון, פיבו פנה ל"מרכז להכשרת עיתונאים" (CFJ) בפריז, שם פגש באשתו לעתיד, מוניק. הוא סיים בהצטיינות במקום השני בכיתתו.

קריירה

עם סיום תקופת ההתמחות שלקח בעיתון "לה פרוגרה" (Le Progrès) בליון, הוא למד עיתונאות כלכלית במשך שנה, ולאחר מכן הצטרף לעיתון "פיגארו ליטרר" (Figaro littéraire) בשנת 1958. בשנת 1970 שימש כמארח בתוכנית רדיו הומוריסטית יומית שעסקה בסוגיות פוליטיות, דבר שלא היה לרוחו של ז'ורז' פומפידו. לאחר סגירת ה"פיגארו ליטרר" בשנת 1971 הצטרף ל"לה פיגארו", אך עזב בשנת 1974 בשל חילוקי דעות עם המנהל ז'אן ד'אורמסון אחרי שהעיתון עבר לידי בעלים חדש, רובר ארסאן. העיתונאי ז'אן-ז'אק סרוואן-שרייבר הזמין אותו להצטרף לפרויקט חדש, שהוביל כעבור שנה ליצירתו של מגזין חדש המוקדש לספרים, "ליר" (Lire).
באפריל 1973 החל פיבו להנחות תוכנית אירוח בשם "תחילת ציטוט" (Ouvrez les Guillemets) בערוץ הראשון בטלוויזיה הצרפתית (ORTF). בשנת 1974 פורק הערוץ, ופיבו ייסד את תוכניתו "אפוסטרוף" שהפכה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הנצפות ביותר בצרפת מאז ומעולם. אפוסטרוף שודרה לראשונה בערוץ "אנטֵן 2" ב-10 בינואר 1975, והופיעה עד שנת 1990. לאחר מכן יצר את התוכנית "מגזין התרבות" (במקור - "מרק תרבות" (Bouillon de culture) במגמה לסקור תחומי תרבות רחבים מעבר לספרים, אך בסופו של דבר שב לעסוק רק בספרים. 
בשנת 1985 יצרו פיבו והבלשנית מישלין סומאן (Sommant) את התחרות "אליפות האיות בצרפת" (Championnats  d'orthographe), שהפכה לאחר מכן ל"אליפות האיות העולמית" בשפה הצרפתית. ב-10 אפריל 2008 קיבל פיבו חברות כבוד במסדר קנדה.

השפעה

מעבר לחשיבותו של פיבו בעולם ביקורת הספרות בצרפת, התוכניות בהנחייתו בהם אירח מאות אישים, בהם הסופר יצחק בשביס זינגר לאחר זכייתו בפרס נובל לספרות, התפרסמו גם מחוץ לצרפת בשל הסגנון הייחודי של פיבו, שהוכיח כי ניתן לדבר בטלוויזיה על נושאים אינטלקטואליים מבלי להפיל תרדמה על הצופים. 
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "סטודיו למשחק", המארחת במאים ושחקנים בהוליווד, נוצרה לאחר שמנחה התוכנית, ג'יימס ליפטון, נתקל באקראי בתוכנית "אפוסטרוף" ושאב ממנה השראה. ליפטון אף אימץ את "שאלון פרוסט" שאותו נהג פיבו להציג לאורחיו. כשפיבו התוודע לכך הוא הזמין את ליפטון לתוכניתו "מגזין התרבות".
נאסר עוויס

נאסר עוויס (יליד 1970) הוא מחבל ממחנה בלאטה שליד שכם, האחראי להרצחם של לפחות 14 אזרחים ישראלים. היה המפקד של אזור שכם וצפון השומרון של ארגון הטרור "התנזים" ושימש כמפקד ארגון גדודי חללי אל-אקצה באזור זה. עוויס היה כפוף ישירות למרואן ברגותי, ראש ארגון "התנזים" באזור יהודה ושומרון.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה, בחודש ספטמבר 2000, יזם עוויס פיגועים נגד מטרות ישראליות (בעיקר במתווה של פיגוע ירי), בתחומי מדינת ישראל ובאזור שכם, וביצע בעצמו סדרת פיגועי ירי אל עבר מטרות צבאיות באזור שכם.

פיגועים אותם ביצע עוויס

עוויס ביצע כמה וכמה פיגועי ירי לעבר עמדת צה"ל, שמוקמה ליד קבר יוסף, לעבר עמדות של צה"ל בהר גריזים, לעבר סיורים של צה"ל בסמוך למחנה בלטה ומטרות צבאיות באזור חווארה, וכן הניח מטען חבלה בכביש עוקף זועתה.

לכידתו על ידי חיילי צה"ל

עוויס נלכד על ידי כוחות הביטחון ב-13 באפריל 2002, במהלך מבצע "חומת מגן", על ידי יחידה מיוחדת של צה"ל שעצרה את עוויס במקום מסתור בכפר טובאס, ממזרח לשכם. החיילים הקיפו את הבית ועוויס הסגיר עצמו. בפעולה לא נפגע איש.
הוא הורשע ב-14 עבירות רצח וב-8 עבירות ניסיון לרצח, בגין אחריותו למספר פיגועי טרור, בהיותו מפקד "גדודי חללי אלאקצה" של אזור שכם וצפון השומרון. בית המשפט קבע כי יש להטיל עליו 14 עונשי מאסר עולם מצטברים ועונש נוסף של 50 שנות מאסר בגין כל העבירות הנוספות, לריצוי באופן מצטבר.
Blowfish

Blowfish הוא צופן בלוקים סימטרי שפותח ב-1993 על ידי ברוס שנייר. זהו אלגוריתם הצפנה מהיר ובטוח מ-DES או IDEA ותומך במפתח בגודל משתנה בטווח של 32 עד 448 סיביות במטרה להכשירו לשימוש מקומי או לייצוא (בשל מגבלות הייצוא של ממשלת ארצות הברית על גודל מפתח ההצפנה). Blowfish אינו מוגן בפטנט או ברישיון כלשהו והוא חופשי לשימוש לכל מטרה. מאז המצאתו נבחן האלגוריתם על ידי מומחים רבים וקיבל הכרה כאלגוריתם חזק. חסרונותיו הם: גודל הבלוק, שנקבע ל-64 סיביות בלבד ועל כן אינו מתאים לתקן ההצפנה המתקדם שדורש לפחות 128 סיביות; תהליך הרחבת מפתח ארוך במידה ניכרת, דבר המאט את ביצועיו; כמו כן, התגלו מפתחות הצפנה חלשים שיש להימנע משימוש בהם.
מבנה Blowfish מזכיר רשת פייסטל בדומה ל-DES. בשל שלב ההכנה הארוך מן הרגיל ליצירת תת-מפתחות לכל סבבי ההצפנה, מתאים במיוחד כשאין צורך לשנות מפתח באופן תדיר כגון בהצפנת ארכיון קבצים או דיסק קשיח. גודל הבלוק נקבע ל-64 סיביות ואורך המפתח יכול להשתנות להשגת רמות שונות של ביטחון. הוא כולל שני שלבים עיקריים; הרחבת מפתח שבו מפתח בגודל מרבי של 448 סיביות מורחב לגודל כולל של 4,168 סיביות. ותהליך הצפנה - טרנספורמציה המבוצעת על מחצית מהקלט ב-16 סבבים לסירוגין וכוללת תמורה תלוית מפתח והחלפה תלוית מפתח, תוך שימוש בפעולות חיבור ו-XOR בלבד על מילים בגודל 32 סיביות. בנוסף לארבע פעולות נוספות של חיפוש בטבלה לפי אינדקס (lookup). האלגוריתם מכיל ארבע תיבות החלפה (S-box) דינאמיות תלויות-מפתח, המכילות 256 כניסות בגודל 32 סיביות והוא עושה שימוש בקבועים שהם חלק מספרות הערך פאי בייצוג בינארי.

פענוח

הפענוח מבוצע בדרך זהה למעט סדר הכניסות בטבלת התמורה  שהוא הפוך מההצפנה.

ביטחון

האלגוריתם נחקר על ידי קריפטוגרפים רבים ולמרות שפורסמו ממצאים מעטים, לא ידועות נקודות תורפה משמעותיות. בכל אופן בהתקפה על Blowfish עם סבבים מופחתים התגלו מפתחות חלשים. למעשה קיימת מחלקה של מפתחות חלשים שקל לזהותם, העלולים לסכן את ביטחון ההצפנה ועל כן אינם מומלצים לשימוש. וינסנט ריימן פרסם התקפה דיפרנציאלית מוצלחת על Blowfish בארבעה סבבים, אולם לא ניתן להרחיבה ליותר סבבים. ממשיכו Twofish היה מבין המועמדים המובילים לתקן ההצפנה החדש של NIST ואף הוכרז על ידי מארגני התחרות כאלגוריתם בטוח.
ערב ראש השנה

בערב ראש השנה, הוא כ"ט באלול, נהוגים מנהגים אחדים הקשורים בחג שבא מיד אחריו, ראש השנה (זאת בנוסף למנהגים הכלליים של ערב חג).
לפי הכלל לא אד"ו ראש, ערב ראש השנה אינו חל בימים שבת, שלישי וחמישי, כלומר הוא יכול לחול רק בימים ראשון, שני, רביעי ושישי.
יצחק שפירא (רב)

ביוגרפיה

נולד לרב משה ולרבנית רבקה שפירא, שעמדו בראש מדרשת שובה בעפרה. למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבות שבי חברון ומרכז הרב. קיבל סמיכה לרבנות מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. לאחר נישואיו למד בכולל מר"ץ ובישיבת עטרת נחמיה בתל אביב. לימד בישיבת נחלים.
הרב שפירא עבר ללמוד וללמד בישיבת עוד יוסף חי כאשר הישיבה הייתה בקבר יוסף בשכם, והיה לאחד מתלמידיו המובהקים של הרב יצחק גינזבורג. משנת תשס"ו הוא משמש כראש הישיבה בפועל, תחת הנהגת הרב גינזבורג. כמו כן הוא מלמד ב"בית הספר לתורת הנפש" בירושלים.
הרב שפירא חיבר מספר חיבורים הלכתיים והשקפתיים. יחד עם הרב יוסי פלאי, ר"מ בישיבה, חיבר את הספר "אל הר המור" בנושא עלייה להר הבית על פי ההלכה, ואת הספר "אל גבעת הלבונה" בענייני הר הבית והמקדש במחשבה וחסידות. כמו כן כתב יחד עם הרב יוסי אליצור את הספר "תורת המלך" – בירורי הלכה בנושאים הנוגעים למלכות ישראל – שהכרך הראשון שלו עסק בדיני נפשות בין ישראל לעמים. הספר עורר פולמוס והרב שפירא נלקח לחקירה משטרתית, שנויה במחלוקת, בחשד להסתה. בסופו של דבר הודיעה פרקליטות המדינה ב-28 במאי 2012 על סגירת החקירה מחוסר ראיות. הכרך השני של הספר תורת המלך עוסק בסמכות השלטון, ומבנה שלטוני במדינה יהודית על פי מקורות ההלכה, נדפס בשנת תשע"ז.
מאמרים נוספים של הרב שפירא בהלכה ובחסידות מתפרסמים באתר ישיבת עוד יוסף חי ועוד.
בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה.באוגוסט 2011 הוצא נגדו צו הרחקה מנהלי. בשנת תשע"ד עבר להתגורר בשכונת קריית משה בירושלים, בקרב קהילה מתפתחת של תלמידי הרב יצחק גינזבורג. הוא משפיע ב"ישיבת תום ודעת" של קהילה זו.

משפחתו

הרב שפירא נשוי לרחל, נינתו של הרב שמחה מנדלבוים ובתו של הרב פרופסור נחום רקובר, ולהם שנים עשר ילדים.
אחיו הוא הרב יהושע שפירא, ראש ישיבת רמת גן.
CSI סייבר

עלילה

הסדרה מתמקדת במחלקת FBI, ביחידת הסייבר, הממוקמת בוושינגטון, בראשות הסוכנת אייברי ראיין (פטרישה ארקט), פסיכולוגית התנהגותית לשעבר שהצטרפה ל-FBI כיועצת, ושהקימה את התוכנית לשיקום אסירים פצחנים ביחידה לחקר פשעי סייבר.
הסדרה עוקבת אחרי מקרי פשע הכוללים התנהלות סייברית מסוג שהיא לרבות: פריצות מחשבים, גניבת מידע דיגיטלי ושמוש במכשור ומדיה חברתית לביצוע פשעים בכל רחבי צפון אמריקה.
כל פרק מתחיל בהצגת מושג מתחום הסייבר והסבר עליו, המושג קשור לעלילת הפרק הנוכח.

דמויות ושחקנים

דר' אייברי ראיין (פטרישה ארקט)- סגנית מנהל ה-FBI וראש מחלקת הסייבר.
דר' אייברי ראיין הייתה פסיכולוגית בעלת שם בניו יורק, כאשר מאגר הנתונים על המטופלים שלה נפרץ על ידי פצחן, מה שהביא לרצח אחד המטופלים, בעקבות כך פנתה לעזרת ה FBI ואף המשיכה לעבוד איתם כאשר בהמשך אף מונתה לראש אגף סייבר ב- FBI והקימה את תוכנית השיקום לאסירים פצחנים (האקרים).
מסגד קאולון

היסטוריה

המסגד והמרכז האיסלמי הוקם בשנת 1896 באתר סמוך (בו ממוקמת כיום תחנת המשטרה של צים שא צוי) ונועד לשרת את החיילים ההודים אשר התגוררו בקסרקטין ויטפילד הסמוך (כיום - פארק קאולון).
בשל עבודות הקמת קו צואן ואן של הרכבת התחתית של הונג קונג בשנות ה-70 של המאה ה-20 נגרם נזק למבנה. פיצויים אשר שילמה חברת הרכבת התחתית, וכן תרומות של הקהילה המוסלמית איפשרו את בניית המסגד החדש בשנת 1984 במיקומו הנוכחי.

תיאור המבנה

המבנה תוכנן על ידי האדריכל י. מ. קאדרי, בסגנון אדריכלות אסלאמית מסורתית. בארבע קצות המבנה, ארבעה מינרטים שגובהם 11 מטרים, ובמרכזו של המבנה כיפה גדולה, שקוטרה 5 מטרים וגובהה 9 מטרים. המבנה, המינרטים והכיפה מצופים שיש לבן.
המבנה כולל שלושה אולמות תפילה, אולם לאירועים קהילתיים, מרפאה קהילתית וספריה. אולם התפילה העיקרי יכול להכיל 1,000 מתפללים. בקומה השנייה של המבנה אולם תפילה המיועד לנשים.
ביטצ'ה

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1946 כתוצאה מאיחודם של מספר יישובים, בהם מלה ביטצ'ה (Malá Bytča) וולקה ביטצ'ה (Veľká Bytča). רובה של העיר מורכב מן היישוב ולקה ביטצ'ה, עליו קיימות עדויות כתובות החל משנת 1234, אז כונה טרה ביצ'ה (terra Bycha). ולקה ביצ'ה קיבלה מעמד עירוני בשנת 1378. היישוב היה מקום מושבו של שליט פאודלי ובתקופות מאוחרות יותר היו בו בעלי מלאכה רבים.

נקודות ציון

בעיר קיימת טירה מפורסמת אשר נבנתה במאה ה-13 כמבצר המוקף חפיר מוצף במים. המבנה נבנה מחדש במאה ה-16 בסגנון הרנסאנס. בעיר גם ארמון חתונה שנבנה בשנת 1601 ובו פועל מוזיאון, מבנה ייחודי מסוגו בסלובקיה, וכן בתים בסגנונות הרנסאנס, הבארוק, והקלאסי-בורגני.

דמוגרפיה

במפקד אוכלוסין משנת 2001 נמצא כי בעיר 11,150 תושבים. 98.27% מתוכם היו סלובקים ו-0.58% צ'כים. מתוך תושבי העיר 90.87% היו קתולים, 4.35% היו חסרי דת ו-1.51% לותרנים. במפקד משנת 2006 חיו בעיר 11,595 תושבים.

כלכלה

עיקר כלכלת העיר מתבססת על תעשייה. המעסיקים הבולטים הם מפעל לייצור מסבים (Kinex), וכן מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ למוצרי ספורט, וכן מבשלת בירה.

יהודי ביטצ'ה

בביטצ'ה פעלה קהילה יהודית החל מן המחצית הראשונה של המאה ה-18 עת הוקם בעיירה בית קברות יהודי. מוסדות קהילה נוספים, בהם מקווה, ובית מטבחיים נבנו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18. בשנת 1774 החל לפעול בעיר בית ספר יהודי, אשר עבר לבניין גדול יותר בשנת 1868, אחד ממנהלי בית הספר היה אהרון קולק, סבו של טדי קולק. מבנה בית כנסת נחנך בשנת 1801. בין רבני ביטצ'ה בולט הרב יעקב וויילר גרוסמן (1786–1866), אשר חיבורו "בית יעקב", פירוש למסכת עירובין, זכה להסכמות גדולי דורו, בהם החתם סופר ומהר"ם בנט.
בתחילת המאה ה-20, קודם לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגוררו סמוך לביטצ'ה יהודים רבים ורבניה של ביטצ'ה המשיכו לכהן בעיר עד לשנת 1918, אז נספחה לרבנות טרנצ'ין. בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בלטו יהודי ביטצ'ה בין בעלי מקצועות הרפואה ועריכת דין במחוז. יהודי העיר אף החזיקו ברבים ממפעלי התעשייה בעיר. עד לשנת 1939 פעלו יהודים אף במועצת העיר. 
בתחילת שנות ה-30 פעל בעיר קן של תנועת השומר הצעיר ובו כ-40 חברים במטרה לעודד את הנוער לעלות לארץ ישראל. עם קום מדינת סלובקיה, כגרורה של גרמניה הנאצית, במרץ 1939, החל השלטון להצר באופן שיטתי את צעדי היהודים במדינה והפסיק את פעולת מוסדות הקהילה. רבים מיהודי ביטצ'ה נשלחו במחצית הראשונה של שנות ה-40 למחנות עבודה, וכן מחנות ריכוז והשמדה. בכך בא הקץ על קהילת יהודי ביטצ'ה.
זכריה דייס

ג'והן מרטין זכריה דייס (23 ביוני 1824 המבורג - 11 בספטמבר 1861) היה גאון חישוב גרמני.
הוא החל את לימודיו בבתי ספר בהמבורג בגיל צעיר למדי, אך סיפר כי הייתה לכך השפעה מעטה ביותר עליו. בילדותו הרבה לשחק באבני דומינו והציע שעיסוק זה הוא שפיתח את יכולות החישוב שלו. דייס היה חולה אפילפסיה מגיל צעיר ולאורך כל חייו.
בגיל 15 יצא ל"סבב הופעות" ברחבי גרמניה, אוסטריה ואנגליה. בין יכולותיו הגדולות ביותר, הוא הצליח לחשב את המכפלה של 79,532,853 ב-93,758,479 בתוך 54 שניות. הוא כפל שני מספרים בני 20 ספרות כל אחד בשש דקות, ושני מספרים בני 40 ספרות ב-40 דקות. הוא אף ביצע מכפלה של שני מספרים בני 100 ספרות, חישוב שערך 8 שעות ו-45 דקות. פרידריך גאוס העיר שאדם המכיר את לוח הכפל היה יכול לבצע חישוב זה במחצית מהזמן באמצעות עפרון ונייר בלבד.
הוא לא הרוויח הרבה מהופעותיו בציבור ולכן פנה לחפש עיסוקים אחרים. בשנת 1844 החל לעבוד עבור חברת הרכבות של וינה, אך לא הצליח לשמור על מקום עבודה זה במשך זמן רב.
באותה השנה הוא חישב את המספר פאי לרמת דיוק של 200 מקומות אחרי הנקודה העשרונית, חישוב שארך כחודשיים, נחשב להישג שיא בזמנו והתבסס על המשוואה:
הוא כתב ספר של לוח לוגריתמי בן 7 ספרות, ופירט פירוק לגורמים של מספרים מ-7,000,000 עד 10,000,000.
לדייס היה ידע מועט ביותר בנוגע לתאוריות מתמטיות. המתמטיקאי יוליוס פטרסן ניסה ללמדו מספר משפטים של אוקלידס, אך הוא פרש מתפקידו לאחר שהבין שלא יצלח במשימתו. למרות זאת, גאוס הציע שהאקדמיה למדעים של המבורג תאפשר לדייס לחקור וללמוד מתמטיקה על בסיס יומיומי, אך זמן קצר לאחר מכן דייס נפטר.
הספר גדל, אשר, באך מאת דאגלס הופשטטר מכיל תיאור על יכולות החישוב של דייס: "...היה לו גם חוש מסתורי לכמויות. כלומר, הוא יכל פשוט "לומר", מבלי לספור, כמות כבשים בעדר למשל, או את מספר המילים במשפט וכדומה עד לסדר גודל של כ-30 פרטים.
Yellow Submarine

הפקה

החוזה לאלבום ולסרט, עליו חתם מנהלם של הביטלס, בריאן אפשטיין, בשנת 1966 קבע כי על הביטלס יהיה לספק לאלבום שלושה שירים שלא פורסמו קודם באלבום אחר. הביטלס, שלא היו מרוצים מהחוזה עליו חתם אפשטיין, החליטו להקליט שלושה שירים שלדעתם לא היו טובים מספיק לכלול באלבום שלהם. 
אחד מהשירים המיועדים לאלבום, Baby You're a Rich Man, נפסל לצורך זה משום שנכלל במיני-אלבום Magical Mystery Tour. בסופו של דבר החליטו הביטלס להעביר שלושה שירים אחרים, שנחשבו בעיניהם פחות טובים: Only A Northern Song של ג'ורג' האריסון (שהוקלט במהלך הקלטות Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, בפברואר 1967‏); It's All Too Much, אף הוא של האריסון, שהוקלט באמצע שנת 1967; All Together Now, שכתב פול מקרטני והוקלט במאי 1967; ו-Hey Bulldog של ג'ון לנון, שהוקלט בפברואר 1968. השיר האחרון חרג מהמכסה לה נדרשו הביטלס והוקלט, כהגדרתו של לנון, "כדי למלא מקום". 
לשירים אלו הוספו שני שירים נוספים: Yellow Submarine, שיר הנושא, שנלקח מהאלבום Revolver ו-All You Need Is Love, המופיע באלבום בגרסה שונה מהגרסה שהוצאה קודם כתקליטון (הקלטה בסטריאו, שירה שונה וקצר בעשר שניות). בצד השני של האלבום הופיעו קטעים מהפסקול של הסרט המצויר "צוללת צהובה", שנכתבו ותוזמרו על ידי מפיק הביטלס ג'ורג' מרטין.
דמוקרטיזציה

דמוקרטיזציה היא תהליך המעבר לממשלה-דמוקרטית. דמוקרטיזציה יכולה להיות המעבר ממשטר אוטוריטרי מלא למשטר דמוקרטי מלא, המעבר ממערכת אוטוריטרית למערכת דמוקרטית-למחצה, או המעבר ממערכת אוטוריטרית-למחצה למערכת דמוקרטית מלאה. 
תהליך של דמוקרטיזציה עלול להסתיים באיחוד (כגון בריטניה שהפכה ל"ממלכה המאוחדת"), או בהחלפת השלטון בתוך המדינה, דבר שבדרך כלל מלווה בתהפוכות רבות (כמו למשל בארגנטינה).
דפוסים שונים של דמוקרטיזציה, משמשים לעיתים על מנת  להסביר תופעות פוליטיות שונות. הם מסבירים ומנבאים, לדוגמה, יציאות למלחמה של מדינות מסוימות או צמיחה והתפתחות כלכלית של מדינות אחרות.
תהליך הדמוקרטיזציה עשוי להיות מושפע או מונע על ידי גורמים שונים. למשל: צמיחה כלכלית, היסטוריה והחברה האזרחית.
עין על מלזיה

עין על מלזיה (מאנגלית: Eye on Malaysia) היה גלגל ענק נייד במלזיה. הגלגל החל לפעול בקואלה לומפור בשנת 2007, ולאחר מכן עבר למלאקה בשנת 2008.‏ הגלגל הענק התנשא לגובה של 60 מטרים.‏ בשנת 2010, בעקבות סכסוך משפטי בין בעליו לבין מפעיליו, פורק הגלגל.

בקואלה לומפור

הגלגל החל לפעול לראשונה בקואלה לומפור, ולעולים עליו הייתה אפשרות לחזות בתצפית פנורמית של 360 מעלות על מרכז העיר ומעל 20 הקילומטרים שסביבה ואת המבנים שבה, ביניהם מגדל מנרה קואלה לומפור, איסטנה בוודאיה, מגדלי פטרונס ועוד. סיבוב נמשך 12 דקות.
יזהר הס

ד"ר עו"ד יזהר הס (נולד ב- 5 ביולי 1967) הוא מנכ"ל התנועה המסורתית בישראל.

ביוגרפיה

יזהר הס נולד וגדל בירושלים, למד בגימנסיה העברית רחביה והתגייס לצה"ל בשנת 1985. שירת כלוחם בחיל השריון וכקצין הסברה בחיל החינוך. פיקד על יחידת ההסברה למפקדים בהר גילה. השתחרר מצה"ל בשנת 1990 בדרגת סגן. עבד כקופירייטר במשרד פרסום ומאוחר יותר כעיתונאי בעיתון 'שישי'. 
במהלך לימודיו באוניברסיטה העברית, הצטרף ל"מכון שרשים – מרכז לימודים יהודיים", שהתמחה בעיסוק יהודי פלורליסטי בתחומי דעת שונים. הס ערך והנחה סמינרים במסגרת המכון עד שהתמנה לסמנכ"ל המכון בשנת 1996. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1999. במסגרת תפקידו במכון "שרשים", היה מיוזמי "הפסטיבל ללימודי יהדות" בכפר בלום, אירוע יהודי פלורליסטי ראשון מסוגו שמושך עשרות אלפי צרכני תרבות מדי שנה. הס שימש כסמנכ"ל הפסטיבל בשלוש שנותיו הראשונות, משנת 1997 ועד 1999. ערך יחד עם אלעזר שטורם את הספר שאלות על אלוהים (הוצאת מעריב, 1998). 
בשנת 2000 יצא לשליחות מטעם הסוכנות היהודית בארצות הברית. במשך שלוש שנים שימש כשליח קהילתי וכמנהל 'מרכז ישראל' בפדרציה היהודית בטוסון, אריזונה. בין השנים 2001-2003 כתב טור אישי דו-שבועי בעיתון היהודי Arizona Jewish Post]. זכה בפרס הצטיינות (2002) מטעם איגוד המרכזים היהודיים בצפון אמריקה (JCCA) על תוכנית התרבות שיזם באריזונה ופרס הצטיינות מטעם הפדרציה היהודית (2003). עם שובו ארצה המשיך בסוכנות היהודית ושימש כמנהל שותפויות בין קהילות יהודיות בחו"ל לאזורים בישראל. במסגרת זו ניהל את השותפות בין הקהילה היהודית בוושינגטון והקהילות היהודיות בדרום אפריקה לעיר בית שמש ולמועצה אזורית מטה יהודה, והשותפות בין העיר מודיעין לקהילה היהודית ברוצ'סטר, ניו יורק. 
משנת 2007 מכהן כמנכ"ל התנועה המסורתית ובמסגרת תפקידו נטל חלק בקידום הסידור ואני תפילתי: סידור ישראלי, הסידור המחודש של התנועה המסורתית שיצא בהוצאה משותפת לידיעות אחרונות ולתנועה המסורתית בשנת 2009. מכהן כדירקטור בחברת אוצר התיישבות היהודים.
הס בעל תואר ראשון בספרות עברית ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, בעל תואר שני במדעי היהדות ממכון שכטר בירושלים ותואר דוקטורט מהמחלקה לפילוסופיה של החינוך באוניברסיטת סאסקס בברייטון, אנגליה.
הס מרבה לפרסם מאמרי דעה בעיתונות בישראל ובחו"ל.
נשוי לאל"ם במיל' יעל הס, לשעבר רמ"ח חינוך במפקדת קצין חינוך ראשי.
וולטר פרגסון

וולטר פרגסון (1930 - 18 בדצמבר 2015), זואולוג ומאייר ישראלי.
פרגסון נולד בניו יורק, עלה לארץ בשנת 1965 והתגורר בבית ינאי. היה במשך 29 שנה מאייר מדעי במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב. וצייר אלפי איורי טבע בטכניקת צבע שמן, צבע מים ורישום. כאדם אוהב טבע, ובתמיכה משפחתית נלהבת, היה ביתו במשך שנים בית מרפא לחיות פצועות. בהתנהגותו, בציוריו, ובאורח חייו, חינך דורות של אוהבי טבע בארץ. 
ידוע לרבים בארץ בזכות איוריו לשתי החוברות בהוצאת רשות שמורות הטבע, שיצאו לאור בשיתוף "דן חסכן": מדריך לציפורי ארצנו, ומדריך ליונקי ארצנו. בנוסף צייר מאות איורי טבע לספרים, חוברות ופרסומים אחרים בתחום חיי הבר, כגון "בין סלעי חרמון" (1977) ואחרים. 
וולטר צייר אלפי ציורי בר, בהם נשמרת התנועה, החיות וה"ניצוץ המיוחד" של בעל החיים. בנוסף צייר גם ציורי נושא ופורטרט הניחנים באותה סגולת הבעה מדויקת, נאמנה וחיה.
אבקה (בוטניקה)

בבוטניקה, המונח אבקה (בלועזית: Pollen) מתייחס לגרגרים המיוצרים בתוך שקי האבקה של צמחים עילאיים. האבקה ממלאת את הפונקציה הזכרית במנגנון ההפריה בצמחי הזרע. בנוסף, מכיוון שצמחים אינם יכולים על-פי רוב לנוע במרחב, האבקה ממלאת תפקיד ייחודי של הפצת הגנים של האורגניזם במרחב, תכונה המשותפת גם לזרעים.

אבקה

תנועתה של האבקה משק האבקה בו היא נוצרה, ועד לשק העובר אותו היא מפרה, מתבצעת בתהליך המכונה "האבקה". קיימים אמצעים (וקטורים) שונים להאבקה, חלקם אביוטיים (מים, רוח) וחלקם ביוטיים (בעלי-חיים שונים). האבקה עשירה בחלבון, ועקב כך היא מהווה לעיתים מוקד משיכה לבעלי-חיים שונים הניזונים ממנה (כגון חרקים); תכונה זו מאפשרת שימוש בבעלי-חיים שכאלה בתור וקטורים של האבקה, אם אבקה שנצמדה לגוף בעל-החי תגיע אל יעדה הסופי (היינו איבר הרבייה הנקבי, בו מתבצעת ההפריה) לפני שתיאכל. עם זאת, צריכה מוגברת של אבקה על ידי בעל-חיים עשויה להיות בזבזנית מבחינה אנרגטית עבור הצמח, ולכן התפתחו במהלך האבולוציה מנגנונים למשיכת בעל-החיים אל האבקה תוך כדי מניעת אכילתה, למשל על ידי ייצור צוף בתור גמול מזון פחות בזבזני מבחינת הצמח, או שימוש במנגנוני רמייה, כלומר פיתוי בעל-החי להתקרב אל האבקה, ללא מתן גמול כלשהו בסופו של דבר.
חקר גרגרי האבקה (פולן) שהורבדו במקומות שונים, הכולל זיהוי טקסונומי, תפוצה וכמות, נקרא פלינולוגיה. התחום משמש לצורכי זיהוי פלילי, תעשיית הדבש ועוד. בפליאונטולוגיה ובארכאולוגיה מתבצע מחקר פלינולוגי לשחזור הסביבה הקדומה (לפי גרגרי אבקה מאובנים).

גרגר אבקה

גרגר אבקה (pollen grain) הוא היחידה הפונקציונאלית הבסיסית של הפונקציה הזכרית בהפריה של צמחים בעלי זרע. זהו למעשה גלגול של המיקרוגמטופיט הקיים בצמחים ירודים. גרגר האבקה נוצר מחלוקה מיוטית של תא אם בתוך שק האבקה. כל תא אם מתחלק לארבעה נבגים, שכל אחד מהם עובר שתי חלוקות מיטוטיות ליצירת גרגר האבקה.

גרגרי האבקה במכוסי זרע

בצמחים מכוסי הזרע, גרגר האבקה נוצר מנבג שהתחלק לשני תאים - תא וגטטיבי, שאינו משתתף בהפריה, ותא גנרטיבי. לאחר החלוקה, הדופן שבין שני התאים נעלמת, ומתקבל תא עם שני גרעינים - וגטטיבי וגנרטיבי. בחלק מהמשפחות, זהו השלב שבו גרגרי האבקה משתחררים מהמאבק. במשפחות אחרות, הגרעין הגנרטיבי מתחלק, וגרגר האבקה שמשתחרר מהמאבק הוא תלת-גרעיני.
ברגע שגרגר האבקה נוחת על צלקת הפרח (בהנחה שאין מחסום אי-סבילות עצמית בשלב זה), הוא מצמיח נחשון נביטה, המתקדם בתוך עמוד העלי לכיוון השחלה, תוך כדי שהוא ממיס את רקמות העלי (בעזרת האנזים צלולאז, המפרק דפנות תאים) וניזון מחומרים שהוא סופג מהן. אם הגרגר השתחרר מהמאבק כשהוא דו-גרעיני, הגרעין הגנרטיבי יתחלק בזמן צמיחת הנחשון. כשהנחשון מגיע אל שק העובר (הגמטופיט הנקבי) שבתוך הביצית (אם עדיין לא היה מחסום אי-סבילות עצמית), אחד משני הגרעינים הגנרטיביים - הגמטות - של הנחשון יפרה את תא ההורה של האנדוספרם, שהיה דיפלואידי והפך עם ההפריה לטריפלואידי, בעוד השני יפרה את תא הביצה. מכיוון שבפועל מתקיימות כאן שתי הפריות, נהוג לכנות את שתיהן "הפריה כפולה".
אלן אייקבורן

שנותיו המוקדמות

אלן אייקבורן נולד המפסטד, לונדון, כבנם של הורס אייקבורן, מוזיקאי, ששימש כסגן מנהל התזמורת הסימפונית לונדון, ושל אייריני לבית וורלי, עיתונאית שכתבה במגזינים פופולריים לנשים.
כשהיה בן 5 הוריו התגרשו. הילד נשאר עם אמו שנישאה בשנית למנהל בנק ועברה לגור באזור כפרי בססקס. גם הפעם נישואי אמו לא עלו יפה וילדותו של אייקבורן לא הייתה מאושרת.
נשלח לפנימיות שונות ובגיל 12 קיבל מלגה כדי ללמוד בבית ספר ציבורי מכובד בהיילסברי.
הודות למורה בשם אדגר מתיוס, בבית ספר זה גילה אייקבורן את משיכתו לתיאטרון. בגיל 17 החליט להיות שחקן תיאטרון והתחיל להשתתף בכמה להקות שחקנים, לא רק כשחקן אלא גם כמנהל במה.

הקריירה התיאטרון

בשנת 1957 החל אייקבורן לעבוד בלהקת סטיבן ג'וזף בסקרבורו, שהיה סוג של תיאטרון ניסיוני שהתמחה בשיטות משחק "מחתרתיות". הוא שיחק בעיקר בתפקידים זוטרים וכעוזר מנהל במה. סטיבן ג'וזף, מנהל התיאטרון, הבחין בכישורי הכתיבה שלו ודירבן אותו לכתוב מחזות. כפי שפורסם מאוחר יותר, ג'וזף אמר לו שאם ירצה תפקידים טובים יותר, מוטב שיכתוב מחזות מתאימים לעצמו. אכן הוא כתב אז בשנת 1959 שני מחוזות - The Square Cat (החתול המרובע) ו- Love After All (אהבה אחרי הכל) אותם לא פרסם תחת שמו. בעת עבודתו בסקרובו הוא כתב גם את המחזות Dad's Tale (סיפורו של אבא) ו- Standing Room Only
בשנת 1961 אייקבורן עזב את סקרבורו כדי להקים להקה משלו - Victoria Theatre Company בסטוק-און-טרנט. בשנים 1965–1970 הוא עבד גם כמפיק דרמות ב-BBC. במקביל המשיך לכתוב מדי פעם מחזות
לתיאטרון סטיבן ג'וזף.

הצלחותיו הראשונות

בשנת 1969 זכה אייקבורן בהצלחתו הראשונה על במות לונדון עם המחזה-פארסה Relatively Speaking ("באופן יחסי") שכותרתו המקורית הייתה Meet My Father ("הכר את אבי")
כבר במחזה זה הצטיין בחושו המיוחד לדיאלוג וכושר ההמצאה למצבים ולעלילות מורכבים ומצחיקים.
מיד אחרי "באופן יחסי" הציג בווסט אנד את הקומדיה "How the Other Half Loves" על תסבוכות מצחיקות עד דמעות בחיים הזוגיים.

פעילותו כבמאי

בשנת 1970 חזר אייקבורן לתיאטרון בסקרבורו כמנהל אמנותי. הבמה בסקרבורו שימשה לו הפעם כזירת ניסוי למחזותיו החדשים שהוצגו לאחר מכן בווסט אנד הלונדוני. בשנת 1972 כתב את "Absurd Person Singular (שלוש מסיבות), קומדיה שחורה הנסובה על ניסיון התאבדות של בחורה.
המחזה "כיבושי נורמן" The Norman Conquests (1973) מורכב משלושה מחזות קשורים זה בזה המתרחשים בו זמנית בשלוש מרחבים סמוכים.
טרילוגיה זו זכתה בפרס המחזה הטוב ביותר של שנת 1974 בתחרות של "לונדון איוונינג סטנדרד".
אייקבורן הוכר כאחד המובילים שב מחזאי בריטניה, כמה ממבקרי התיאטרון השוו אותו עם
ניל סיימון האמריקאי.
בשנת 1974 הפיק אייקבורן שתי קומדיות חדשות ומצליחות -Absent Friends (עם חברים כאלה...) ו-Confusions שגרמו להכתרתו ל"מחזאי השנה 1974" על ידי מועדון ורייטי של בריטניה.
בשנים שנות ה-1970 ושנות ה-1990 בקצב של לפחות מחזה אחד בשנה. היצירות החשובות ביותר בתקופה זו היו, לפי A Chorus of Disapproval הופק בשנת 1989 סרט עלילתי. כל מחזותיו הוצגו בבכורה בסקרבורו ואחר כך בווסט אנד של לונדון. החל משנת 1985 פירסמה הוצאת פאבר סדרות של מחזות פרי עטו. ב-1997 עלה בהצלחה רבה המחזה Things We Do For Love

חייו הפרטיים

אלן אייקבורן היה נשוי לכרסטין הלן רולנד.

יצירות

אלן אייקבורן כתב כ-80 מחזות ו20 ספרים לילדים.