google/wiki40b huggingface dataset:
דגל גאורגיה

ההיסטוריה של הדגל

"דגל חמשת הצלבים" נמצא בשימוש לפחות מאז המאה ה-13. האלמנט המרכזי בדגל הוא צלב גיאורגי הקדוש (גיאורגי הקדוש הוא הפטרון של אנגליה, אתיופיה ושל גאורגיה), אותו הצלב המצוי בדגל אנגליה. המלומד הגאורגי גיאורגי גבסקיריה סבור שארבעת הצלבים הנוספים הוספו ככל הנראה בזמן שלטונו של גאורגי החמישי המזהיר , שגירש את המונגולים. בערך באותו זמן, אומץ העיצוב החדש כווריאנט של צלב ירושלים, שמשתמש גם הוא בצלב מרכזי המוקף בארבעה צלבים קטנים בארבעת הרבעים שהוא מגדיר. הצלבים אמורים לסמל את חמשת הפצעים הקדושים של ישו.
הדגל יצא משימוש בימי הביניים המאוחרים, אך לאומנים גאורגים החזירו אותו לשימוש בעת הכרזת עצמאות המדינה מברית המועצות בשנת 1991. רוב הגאורגים, כולל הפטריארך הקתולי של הכנסייה האורתודוקסית והאפוסטולית הגאורגית רב ההשפעה, תמכו בהחזרת הדגל הישן ובשנת 1999 אישר הפרלמנט הגאורגי חוק לשינוי הדגל. עם זאת, הנשיא אדוארד שוורדנדזה לא תמך בחוק. הדגל אומץ בסוף שנות התשעים על ידי מפלגת האופוזיציה העיקרית - התנועה הלאומית המאוחדת בהנהגת מיכאיל סאקשווילי, כסמל להתנגדות העממית לשלטון שווארדנדזה.
הדגל אומץ סופית על ידי הפרלמנט הגאורגי ב-14 בינואר 2004, ובאופן רשמי על ידי צו נשיאותי עליו חתם סאקשווילי ב-25 בינואר, בעקבות בחירתו לנשיאות גאורגיה. השינוי התקבל בוויכוח ציבורי מסוים וטענו נגדו שאימוץ דגל של מפלגה פוליטית כסמל לאומי הוא צעד אנטי-דמוקרטי. כמו כן, הועלו טענות על הזיהוי הדתי המובהק לנצרות של הסמל הלאומי של גאורגיה.

גאורגיה העצמאית (1918–1921, 1990–2004)

במהלך קיומה של גאורגיה כמדינה עצמאית (הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה) בשנים 1918–1921, אומץ הטריקולור המוצג כאן. העיצוב נוצר בתחרות לאומית לעיצוב דגל שבה זכה יעקב ניקולדזה - צייר במקצועו. הדגל בוטל על ידי ברית המועצות בעקבות הכיבוש הסובייטי בשנת 1921, אך הושב לשימוש ב-14 בנובמבר 1990 על ידי המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה. אולם הדגל איבד מהפופולריות שלו שכן הוא נקשר אצל התושבים עם התקופה האלימה של ההתנתקות והעצמאות מברית המועצות.

גאורגיה הסובייטית (1936–1990)

במהלך התקופה הסובייטית אימצה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה מספר גרסאות של הדגל הסובייטי האדום, שבהן הופיעו שם הרפובליקה, או פטיש ומגל סובייטים עם כוכב אדום בתוך שמש כחולה בקנטון ופס כחול בחלק העליון של הדגל. דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה בוטל על ידי ממשלת גאורגיה כשהצהירה על עצמאותה מברית המועצות ב-9 באפריל 1991.
שמואל רוזנטל

קריירה

רוזנטל נולד לשולמית, ילידת פולין, ולמרדכי, שנמנה עם סגל נבחרת ליטא שהשתתפה במכביה השנייה ב-1935. אביו נשאר בארץ ישראל לאחר הטורניר, ובסופו של דבר הצטרף להפועל פתח תקווה. רוזנטל החל לשחק כדורגל בהפועל פתח תקווה בגיל 10, ובסוף עונת 1963/1964 החל לשחק באופן קבוע בקבוצה הבוגרת. בעונות 1965/1966 ו-1966/1968 הציג יכולת גבוהה בליגה שזיכתה אותו בתואר כדורגלן העונה בישראל לעונות אלו.
בעונת 1971/1972 חתם על חוזה עם קבוצת בורוסיה מנשנגלדבאך מהבונדסליגה, ובכך היה לכדורגלן הישראלי הראשון שחתם על חוזה מקצועני עם קבוצה אירופאית בכירה. אמנם היו לפניו שחקנים ישראלים ששחקו בצורה מקצוענית ברחבי העולם, אך הם עשו זאת במדינות כמו דרום אפריקה ואוסטרליה שלא נחשבו כמובילות בכדורגל העולמי. רוזנטל נסע לשווייץ והחל בתקופת הסגר שנמשכה שנה אחת, כיוון שבאותה תקופה לא היה מקובל שכדורגלנים ישראלים ישחקו בקבוצות בכירות מחוץ לישראל. בזכות כך קיבל לכיסו את כל דמי ההעברה ששילמה תמורתו הקבוצה הגרמנית.
הוא הצליח להתקבל לקבוצה בזכות קשריו של עמנואל שפר, מאמן נבחרת ישראל, עם המאמן הגרמני האנס וייסוויילר. מנשגלדבאך נחשבה באותה עת כאחת מקבוצות העילית של הכדורגל האירופאי, ובשורותיה שיחקו שחקנים מובילים בנבחרת מערב גרמניה, כגון ברטי פוגטס וגינטר נצר, שנחשב אז בעיני רבים כשחקן הטוב בעולם. רוזנטל שיחק בקבוצה עונה אחת (1972/1973) שבסיומה הגיעה הקבוצה למקום החמישי בליגה הגרמנית. תחילה זכה רוזנטל להצלחה, אך בהמשך העונה איבד את מקומו בהרכב הראשון. הוא היה שותף ב-13 משחקים וכבש שער אחד.
איתרע מזלו של רוזנטל, והוא חתם בקבוצה בדיוק באותה שנה בה התרחש טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. המוסד ביקש כי ישמרו על השחקן, וכתוצאה מכך התלוו לקבוצה שוטרים גרמנים לכל מקום. השחקנים במינשנגלאדבך, שמעולם לא היו רגילים להתנהגות כזאת, ראו בכך מטרד של ממש, מחו קשות על הליווי ובקשו מראשי המועדון לשחרר את השחקן הישראלי. בנוסף, היה חשש, כי אם ינסו לפגוע ברוזנטל, הדבר יעשה ללא הבחנה, וכתוצאה מכך שחקנים גרמנים יפגעו גם הם. בתחילת עונת 1973/1974 עוד שיחק רוזנטל בגרמניה, אך בהמשכה הוא חזר להפועל פתח תקווה, ושיחק שם שלוש שנים נוספות.
הפועל פתח תקווה ירדה מליגת המשנה בסיום עונת 1975/1976, ולאחר מכן עזב רוזנטל ושיחק במשך שנתיים בבית"ר תל אביב. בעונת 1978/1979 חתם על חוזה באוקלנד סטאמפרד מהליגה האמריקנית שם שיחק עונה אחת, ואחריה חזר לבית"ר תל אביב שם שיחק במשך שנתיים. קבוצתו האחרונה בקריירה הייתה הפועל לוד. הוא שיחק בלוד עד 1983 וכמאמן-שחקן הביא לעלייתה לליגה הבכירה. בשנה שלאחר מכן, החל את העונה כמאמן של הפועל לוד, אך פרש באמצע העונה מעיסוק בכדורגל.
ב-1997 נעצר רוזנטל והורשע לאחר שהודה בניסיון הברחה של 13 ק"ג קוקאין ממקסיקו לישראל. הוא נידון ל-13 שנים מאסר, אך השתחרר לאחר שריצה ארבע שנות מאסר. לאחר מכן החל לעבוד בחברת החשמל.

נבחרות ישראל

רוזנטל היה הקפטן של נבחרת הנוער, ובעונת 1964/1965 זכה עמה בגביע אסיה.
ביוני 1965 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל במשחק מול נבחרת בולגריה, במסגרת המשחקים המוקדמים לטורניר הגביע העולמי של 1966. ב-1968 השתתף באולימפיאדת מקסיקו סיטי במדי נבחרת ישראל שסיימה במקום החמישי בטורניר. ב-1970 השתתף עם נבחרת ישראל בהעפלה לטורניר המונדיאל שנערך במקסיקו, ושיחק בהרכב הראשון בשלושת משחקי שלב הבתים מול נבחרת אורוגוואי, מול נבחרת שוודיה ומול נבחרת איטליה. ב-43 המשחקים שלו בנבחרת הוא שיחק בעיקר בתפקידים הגנתיים.
בנובמבר 1973 שיחק את משחקו האחרון במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית. בסך הכל ייצג רוזנטל את ישראל ב-43 משחקים בינארציים, וכבש בהם שני שערים.
הוא לא ידע את שמה

הוא לא ידע את שמה הוא שיר בלדה של המשורר הישראלי חיים חפר.
 הולחן על ידי סשה ארגוב ובוצע לראשונה ב-1954 על ידי להקת הנח"ל עם הסולן גבי עמרני. 
השיר נעשה אהוד בחברה הישראלית, וזכה לביצועים רבים בין השאר של הזמרים: שושנה דמארי, אריק איינשטיין, אריק סיני, ארקדי דוכין עם מיכה שטרית, יהורם גאון, ששי קשת, ושרית חדד. מקובל לנגן אותו בימי זיכרון ואירועים מיוחדים, אך גם בתוכניות מוזיקה בימי חולין.

פרקי השיר ותכניו

נושא השיר המחורז, הכולל ארבעה בתים ופזמון, הוא האובדן והשכול של חברים ורעים במערכה צבאית; הוא מסופר באמצעות עלילת אהבה הנרקמת בעיצומם של ימי המלחמה בדרום הארץ בין שני גיבורי השיר - חייל ואחות, ונפסקת עם מותו לאחר פציעה בקרב. המקום המוזכר הוא „בדרך לבאר שבע” - אתר מקראי קדום ויישוב קטן בתקופת מלחמת העצמאות; טווח הזמן של העלילה הוא כשנה מקיץ אחד אל "הקיץ השני".
בבית הראשון מספר הדובר על המפגש הראשון והקצר מאוד בין בני הזוג; המילים: ליד "אילן זקן" רומזות אולי ל"אשל באר שבע" המקראי; העיר והעץ מזכירים למאזינים את ההקשר ההיסטורי הארוך והקצר, אשר שני הצעירים מעורבים בו וממשיכים אותו.
הבית פותח במילים על הגיבור: „הלך הוא יום אחד”; ושני הפריטים, העיר והאילן, חוצצים כביכול, במלל הפואטי, בינו לבין הגיבורה, שהמילים רומזות על היותה בעלת רצון ויכולת עצמית:
 "... היא את ראשה הסבה,

וצמתה ירדה ירוד מן הכתף."
הבית השני מתאר המשך דברים טבעי ונמרץ, הכולל את תנועתו של הצעיר עם גדודו הלאה ממקום המפגש: „הגדוד המשיך לצעוד, ועם הגדוד הלך הוא”. אולם מבלי שזכרונה של הצעירה מש מזכרונו:
"נוכח הוא כי שכח לשאול אותה לשמה."
 לאחר בית זה (והבית הרביעי) מובא הפזמון:
 "הוא לא ידע את שמה,
 אבל אותה צמה

הלכה עמו לאורך כל הדרך,

והוא ידע, יש יום

בו יפגשו פתאום,

עם שחר של טללים או שמש ערב."
 
הבית השלישי מספר על פגישתם של שני הגיבורים בבית החולים בעקבות פציעתו של החייל.
 הבית הרביעי מתאר שיח ביניהם, שעיקרו גילוי מאופק של זיכרון הדדי, ללא ביטוי של רגשות או מאוויים. ושורותיו האחרונות מתארות במילים חסכניות את פטירתו של הגיבור, ואת יגונה של הגיבורה.
השיר מכיל שני ניגודים: האחד בין התשוקה לחיבור לבין אובדן הרע, והשני בין האמת והערכים הנצחיים לבין הרגשות האנושיים. האחד, מופיע בדמותו של הציון החוזר, כי שם הגיבורה לא ידוע לגיבור, אולי מפאת חוסר אפשרות להתרועעות בשל נסיבות התקופה, כאילו חסר הפנאי הנפשי לברר פרטי ידע חשובים על אנשים שנפגשים ומתאהבים בהם; ועם זאת, מתאר המשורר כיצד נרקמת יריעת יחסים אמיתית בין שני הגיבורים, העשויה להתקיים למרות נסיבות התקופה ולהמשך לאחריה; אבל הנסיבות גוברות לבסוף על האהבה הנרקמת, ומכריעות אותה. אל מאבק האיתנים בין האהבה לבין המוות בשל הפציעה בקרב, מוסיף המשורר דיסוננס פואטי מוּבנה שני, באמצעות תיאורים מלאי רוך ונעימות אשר מעתיר הטבע, המצטרף אל "באר שבע" ו"האילן הזקן", ולא יציר אנוש או רעיה, על הסביבה ועל הגיבור, כגון במילים: „הרוח מן הים את השיחים ליטף” או „ואת פניו נשקו גם רוח, גם חמה”; רוך ונעימות המנוגדים לעלילה המתוחה וסופה מלא העצב.
בוא נדבר אמת

הפקה

האלבום נפתח בשיר "עצה", השיר הראשון אותו כתבה. השיר נכתב לאחר חזרתה של הזמרת מהודו ומעבר לעיר צפת ומתאר יציאה למסע בחיפוש אחר תשובות. "אל תעזוב" הוא השיר הראשון מתוך האלבום שיצא כסינגל. השיר השני שיצא כסינגל הוא השיר "שדות", שנכתב על ידי הזמרת כמה ימים לאחר גירושיה. בקליפ שליווה את יציאת השיר מופיעים צילומים פרטיים של הזמרת, ילדיה וסבתה. כמה ימים לפני יום כיפור הוציאה את הסינגל השלישי "ענני", שנכתב על ידי הרב שלום קורח, מחשובי משוררי יהדות תימן במאה העשרים. ביולי יצא הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "מרים". השיר הוא שיר מחאה העוסק במקומן של נשים המורחקות מהמחנה. השיר מלווה בנגינת קונטרבס של יהוא ירון.
מופע ההשקה לאלבום נערך בסוף חודש פברואר 2018 בתל אביב ובו אירחה נרקיס את מירי מסיקה ואת נצ'י נצ'. שילוב הפעולה עם נצ'י נצ' הוביל בהמשך ליצירת השיר המשותף "ממה אתה בורח".
הליגה הארצית בכדורסל

פליאוף עליון החל מעונת 2019/20

בסיום עונת 2018/19 הודיע איגוד הכדורסל על שינוי מבנה הפליאוף בליגה הארצית.
לאחר ניסוי שנערך בליגה ובחן את קיום הפליאוף במתכונת של ארבע קבוצות ממקומות 1-4 הוחלט להרחיב את הפליאוף לקבוצות במקומות 1-8.

סדרת חצי הגמר

המנצחות בסדרת רבע הגמר מעפילות לחצי הגמר בשיטה זהה לשיטת רבע הגמר במידה והקבוצה שסיימה ראשונה מפסידה ברבע הגמר, זכות האירוח עוברת לקבוצה שסיימה שנייה וכן הלאה, במידה וכל ארבע הקבוצות הראשונות הודחו ברבע הגמר זכות האירוח תהיה של ה-5 ו-6.

סדרת הגמר

כיום יש עולה אחת בלבד מכל מחוז, והיא זו המנצחת בסדרת הגמר המחוזית.
סדרת הגמר גם היא מתנהלת בשיטת הטוב מ-3 במידה והקבוצה שסיימה ראשונה מפסידה בחצי הגמר, זכות האירוח עוברת לקבוצה שסיימה שנייה וכן הלאה.

היורדת

שתי האחרונות הקבוצות שסיימו במקומות 11–12 בכל מחוז יורדות באופן אוטומטי לליגה א' והקבוצה שלפניהן שסימה במקום ה-10 משחקת במשחקי פלייאוף ירידה עם 2 קבוצות מליגה א' בשיטת ליגה (בית וחוץ) של 3 קבוצות כאשר הקבוצה ששיחקה במחוז הצפוני משחקת בבית עם הקבוצות שסיימו במקום ה-2 בליגה א' במחזות צפון ושרון והקבוצה ששיחקה במחוז הדרומי משחקת בבית עם הקבוצות שסיימו במקום ה-2 בליגה א' במחזות מרכז ודרום.
הליגה הארצית בכדורסל הייתה בעברה הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל וזאת עד לעונת 1991/92 שלאחריה הפכה לשלישית בחשיבותה.
שמלת כלולות

שמלת כלולות הוא שיר שאת מילותיו כתב דודו ברק, הולחן על ידי נחום היימן, עובד על ידי אריה לבנון (כולל ההקדמה וקטעי המעבר) ובוצע על ידי שלישיית המעפיל בפסטיבל הזמר והפזמון תש"ל (1970).
השיר לא זכה באחד המקומות הראשונים, אך הוא מבין השירים היותר מוכרים ומושמעים לאורך השנים מפסטיבל זה; ואף זכה למספר ביצועים נוספים (צחי ויעל, ריקה זראי, הגבעטרון ועוד).
מילות השיר מנוסחות בגוף ראשון זכר ובהן הדובר מציע "שמלת כלולות" המסמלת בהדרה את אהבתו לבת הזוג שלו.
השיר הולחן על ידי נחום היימן במקצב של 6/8 כשכל תיבה רביעית היא ב-4/8 ; ומכאן שמדובר לכאורה במקצב של 22/8. היימן עצמו טוען שמדובר במקצב שמשתנה, אך מציין שמקצבים שבורים כאלו שאופייניים לסגנונות שונים של מוזיקה מזרחית כמו שירת יהודי ספרד ותימן השפיעו עליו .
קרל פון אוברקאמפ

תחילת דרכו

אוברקאמפ נולד ב-30 באוקטובר 1893 בעיר מינכן שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. בשנת 1912 התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט ההוסרים ה-9 (הריין ה-2). ב-7 במרץ 1913 הועלה לדרגת פהנריך, וב-18 בפברואר 1914 קיבל דרגת לוטננט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, לחם עם הרגימנט בקרבות החזית המערבית ובכלל זה בקרב על הסום, ובהמשך גם בחזית המקדונית. ב-19 בספטמבר 1914 קיבל את צלב הברזל מחלקה שנייה, וב-6 ביולי 1916 קיבל גם את המחלקה הראשונה. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-19 ביולי 1919, שוחרר מהצבא, לבקשתו, בגלל מחלה. 
לאחר המלחמה היה אוברקאמפ חבר בפרייקור, ובשנת 1923 השתתף בפוטש במרתף הבירה שהוביל אדולף היטלר. באותה שנה הוא נשא לאשה את סוניה גיליץ', אולם לא היו להם ילדים והם התגרשו ב-1936. לפרנסתו הוא עבר כמדריך סקי וטניס בהרים בגרמניה ובאוסטריה. ב-1933 הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 1.928.904. ב-6 במאי 1934 הצטרף לאס אה, וב-1 במרץ 1935 פרש ממנו והצטרף לרייכסווהר. הוא שרת כמפקד פלוגה בדרגת אובר-לויטננט ביחידות שונות. ב-1 בספטמבר של אתה שנה הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקד פלוגה ח' ברגימנט היגרים ה-63. ב-18 בינואר 1937 הועלה לדרגת מיור. ב-1938 השתתף באנשלוס, ומונה למפקד זלצבורג. באותה שנה נישא לפרנציסקה היימר אשר ילדה לו שתי בנות. כמו כן באותה שנה הוא פרש מהצבא, והצטרף לאס אס בדרגת שטורמבנפירר.

אחריתו

עם סיום המלחמה, נכנע אוברקאמפ לכוחות של צבא ארצות הברית. הוא הוסגר ליוגוסלביה, ונשפט על פשעי מלחמה שביצע בתקופה בה פיקד על דיוויזיית אס אס הררית ה-7. הוא נמצא אשם, ונתלה בבלגרד ב-4 במאי 1947. הוא היה בן 53 במותו.
כריסטופאנו מאלווצי

חייו

מאלווצי נולד בלוקה. משנת 1551 חי בפירנצה ושירת בחצר מדיצ'י משנת 1562. הוא שימש כנגן עוגב בכמה כנסיות בעיר וכן עבד כמורה. בין תלמידיו היה יאקופו פרי, הנחשב על דעת רבים לממציא האופרה. משנת 1573 כיהן במשרה הכפולה של מאסטרו די קאפלה בקתדרלה ובכנסיית ג'ובאני באטיסטה, שנחשבה למשרת המוזיקאי הרמה ביותר בעיר. בין יצירותיו שלושה ספרי מדריגלים, ספר ריצ'רקארי, אולם רק שתי יצירות קודש - מחדל תמוה כשמדובר במלחין שהיה כה מקורב לכנסייה.
עקב פעילותו בפירנצה, המספר הרב של נגינות ביניים (intermedi) שכתב לבני מדיצ'י ולמשפחות אצולה אחרות, ספר הריצ'רקארי שהקדיש לרוזן דה בארדי והקדשת ספר מדריגלים לאמיליו דה קבליירי, יש משערים כי היה חבר ב"קאמרטה" הפלורנטינית - קבוצה של מוזיקאים ומשוררים מתקדמים, שבניסיון לשחזר את המוזיקה של יון העתיקה, יצרו את המונודיה הראשונה ובסופו של דבר את האופרה הראשונה. בין אם היה חבר בקבוצה אינטימית זו ובים אם לאו, המוזיקה שלו הייתה מהנודעות בפירנצה. אחת מיצירות המפוארות ביותר - חיבור קולוסאלי של מוזיקה ל-O fortunato giorno ("יום של מזל") שנכתב לאינטרמדיו אשר נועד לחגיגת כלולות במשפחת אצולה - נכתב לשלושים תפקידים ווקאליים נפרדים, המחולקים לשבע מקהלות הממוקמות בנפרד בחלל האולם. כמה מן המדריגלים שלו נכתבו בסגנון המונודי, המרמז גם הוא לקשריו האפשריים עם הקאמרטה.
אחיו של מאלווצי, אלבריגו (1550 - 1615 בקירוב), היה גם הוא נגן עוגב ומלחין.
ברנדט דוולין

תולדות חייה

נולדה במחוז טיירון שבצפון אירלנד למשפחה קתולית. למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת המלכה בבלפאסט, אך לא סיימה. כסטודנטית הצטרפה לתנועת זכויות האזרח שביקשה להשיג שוויון זכויות לקתולים בצפון אירלנד שנשלטה על ידי רוב פרוטסטנטי-יוניוניסטי. ב-1968 בלטה בראש קבוצת "הדמוקרטיה של העם" (People's Democracy). למרות שנכשלה בבחירות 1969 בצפון אירלנד, התמודדה מיד לאחר מכן על ירושתו של חבר פרלמנט שנפטר, הביסה את יריבתה היוניוניסטית ונבחרה לפרלמנט בוסטמינסטר. את נאום הבכורה שלה נשאה ביום בו מלאו לה 22. בניגוד לשיטה שרווחה עד אז אצל נבחרים אירים לפרלמנט הבריטי, אשר נעדרו מן המשכן ככל שיכלו על מנת לא לקחת חלק במשחק הפוליטי הבריטי הצבוע, לדידם, דגלה דוולין באקטיביזם. פעילותה הייתה קולנית, לוחמנית ובלתי מתפשרת למען השמעת קולם של הקתולים בצפון אירלנד. היא משכה את עינם של כתבי החדשות של העת בזכות חוצפתה, דעתנותה, גילה הצעיר והופעתה הבלתי שגרתית לחברת פרלמנט, בחצאית מיני ותספורת אופנתית.
ב-12 בדצמבר 1969 השתתפה במצעד למען זכויות אדם בשכונת העוני בוגסייד בעיר דרי שבצפון אירלנד. הצועדים התעמתו עם כוח השיטור המלכותי של צפון אירלנד (Royal Ulster Constabulary - RUC) ועם צועדים פרוטסטנטים-יוניוניסטים ובמקום התפתח קרב-רחוב. דוולין נעצרה על ידי המשטרה. דוולין נעצרה שוב ב-26 ביוני 1970, דבר שעורר מהומות, ונשלחה לכלא לשישה חודשים. 
ב-1971 ילדה, טרם נישואיה, את בתה רויזין (Róisín), דבר שגרר הסרת תמיכה בקרב בוחריה הקתולים. כשנתיים מאוחר יותר מישאה למייקל מק'לינסקי.
כאשר נודע על יום ראשון העקוב מדם בינואר 1972, בו נהרגו בעיר דרי, 14 קתולים בלתי-חמושים מאש צנחנים בריטים, נאם שר הפנים רג'ינלד מאדלינג (Reginald Maudling) בפרלמנט והאשים את הקתולים בהתגרות. בתגובה סטרה דוולינג לשר על פניו.
לאחר שלא נבחרה לפרלמנט תמכה בפילוג שמאלי ב-IRA (הצבא האירי הרפובליקאי) וביצירת המפלגה האירית הרפובליקאית הסוציאליסטית. כן תמכה ועודדה את מחאות האסירים האירים בבתי הכלא הבריטים, ששיאם בשביתות הרעב הגדולות של לוחמי החופש האירים ב-1980 ו-1981 (בו עשרה אסירים הרעיבו עצמם למוות במחאה על מדיניותה של מרגרט תאצ'ר). 
בינואר 1981 התקיפו חברי המיליצייה הלויאליסטית "לוחמי החירות של אלסטר" את ביתה במחוז טיירון וירו בה ובבעלה לעיני ילדיהם. התוקפים ניתקו את קווי הטלפון ובכך עיכבו את הגעת הסיוע הרפואי. בני המשפחה טופלו על ידי כוחות צבא שהוצבו לצורך הגנתם, אך לא מנעו את הירי.
ב-2003 נאסרה כניסתה לארצות הברית מן הסיבה שהיא עלולה לסכן את שלום הציבור.
בשנת 1969 פרסמה את ספרה The Price Of My Soul ("מחירה של נשמתי").
ב-2011 הופק סרט תיעודי אודותיה בשם Bernadette: Notes On A Political Journey ("הערות על מסע פוליטי")‏.
הביוגרפיה הגרמנית החדשה

הביוגרפיה הגרמנית החדשה (בגרמנית: Neue Deutsche Biographie; בראשי תיבות: NDB) היא אנציקלופדיה ביוגרפית המפורסמת מאז 1953 בידי הוועדה ההיסטורית (גר') של האקדמיה למדעים של בוואריה (אנ').
הביוגרפיה הגרמנית החדשה נחשבת לאחד המקורות (סימוכין) הביוגרפיים הגרמנים החשובים ביותר, היא כוללת נכון לאפריל 2015, 25 כרכים ולמעלה מ-21,800 ערכי אישים. ה-NDB היא יורשתה של ה-ADB, הביוגרפיה הגרמנית הכללית ("Allgemeine Deutsche Biographie"), והמהדורה המודפסת שלה מתוכננת להסתיים ב-2020, אז תכלול לפי התוכנית 28 כרכים.
הביוגרפיות שבביוגרפיה החדשה, לצד אלו שבביוגרפיה הכללית הועלו לרשת האינטרנט וניתן לחפש בהם באתר "ביוגרפיה גרמנית" (גר').
Vimeo

Vimeo (הגייה באנגלית: וימיו) הוא אתר אינטרנט לשיתוף וידאו, ומשתמשיו יכולים להעלות, לשתף, ולצפות בתכנים בו. שרתי האתר נמצאים בארצות הברית.
האתר נוסד על ידי צמד המפתחים האמריקאים ג'ייק לודוויק וזאק קליין בנובמבר 2004, אך הם עזבו את החברה בשנת 2007 ו-2008.
השם נבחר על ידי לודוויק והוא שיבוש מכוון של המילה "Video" באנגלית (וידאו), בהכללת המילה "me" (אני) ומתייחסת לעצם היות האתר מבוסס על תוכן אישי של כל משתמש. בנוסף השם הוא אנגרמה של המילה "movie" (סרט).
חברת IAC רכשה את Vimeo באוגוסט 2006 כחלק מסדרת רכישות מיזמים מקוונים. בינואר 2009 די מלנקאמפ חברה לחברת IAC והפכה למנהלת הכללית של Vimeo. היא שירתה כמנהלת בתפקיד עד 19 במרץ 2012, ואז הוחלפה על ידי קרי טריינור.
מטה וימאו בישראל ממוקם בנס ציונה.

פופולריות

נכון לדצמבר 2011 מבקרים באתר בממוצע חודשי, כ-65 מיליון גולשים שאינם רשומים ועוד כ-8 מיליון גולשים רשומים. 15 אחוזים מכלל המבקרים גולשים באתר ממכשירים ניידים. נכון לפברואר 2013 היוותה Vimeo ‏0.11% מכלל תעבורת הרשת, כשהיא עוקבת מבחינה מספרית אחרי אתרי שיתוף וידאו נוספים כיוטיוב ופייסבוק.]
ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל

עמותת ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל (בטורקית: Arkadaş Derneği, בתרגום חופשי: חברים) נוסדה בשנת 2003, במטרה לחקור, לשמר לטפח ולקדם את מורשת יהדות טורקיה ושפת הלאדינו.
לצד מטרה זו פועלת העמותה לקדם ולטפח את היחסים בין ישראל לטורקיה ולהוות גשר לידידות בין המדינות.
כ-4,000 איש הצטרפו לעמותה מיום הקמתה]. כ-40 מתנדבים מפעילים את הפעילות הענפה שלה ואת שנים עשר הסניפים בישראל].
לצד פעילות מחקר ושימור פועלת העמותה ליצירת פעילות תרבותית חברתית למען יוצאי טורקיה עצמם.
בשנת 2005 הקימה העמותה את המרכז למורשת יהדות טורקיה. מייסד העמותה ויושב ראש שלה מיום הקמתה הוא אייל פרץ, נשיא הכבוד של העמותה הוא הזמר יהורם גאון.
חצי האי צ'אוודאר

גילוי חצי האי

חצי האי מופה לראשונה על ידי סקר בריטי משנת 1978.

מקור השם

חצי האי נקרא על שם מנהיג המורדים הבולגרי מהמאה ה-16 צ'אוודאר ווייוודה (Чавдар).
מועצת העיר טביליסי

מועצת העיר טביליסי (בגאורגית: თბილისის საკრებულო, תבּיליסיס סַקרֶבּוּלוֹ) היא ועדה נבחרת המנהלת את ענייני העיר טביליסי, גאורגיה. היא ידועה גם כאספת טביליסי. מועצת העיר אחראית לבחירת ראש העיר של טביליסי, שלפנה הקמתה התמנתה על ידי נשיא גאורגיה.

הרכב המועצה

חברי מועצת העיר נבחרים באמצעות שיטות בחירה מעורבות. מתוך 37 המושבים במועצה, 25 נבחרים באמצעות בחירות ישירות, מדי ארבע שנים, ברבעים המקומיים. יתר 12 המושבים נבחרים על ידי המפלגות הפוליטיות על פי חלקן היחסי של המפלגות ‏. ישיבות המועצה מתקיימות מדי שלושה חודשים. הבחירות האחרונות נערכו ב-5 באוקטובר 2006 וחברי המועצה הנבחרים יכהנו עד לאוקטובר 2010. ברוב הקולות זכתה מפלגת השלטון בגאורגיה, התנועה הלאומית המאוחדת, ובראשה גיגי אוגולאווה, שהוא ראש העיר המכהן של טביליסי כיום, עם 66.53% מהקולות - 24 מושבים, המפלגה הרפובליקנית של גאורגיה עם 12.04% מהקולות, מפלגתה העבודה הגאורגית עם 10.65% מהקולות והאופוזיציונרים הימנים זכו ב-6.02% מהקולות. ליושב ראש מועצת נתמנה זַאַל (סוסו) בֶּגאשווילי, תפקיד בו כיהן גם נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי מינואר 2002 ועד לינואר 2004.
ארבעה מתוך חברי המועצה הן נשים, כולם ממפלגת השלטון הגאורגית, התנועה הלאומית המאוחדת.

סמכויות

למועצת העיר יש את הסמכות לאשר את תקציב העיר וכל השינויים המתחייבים מכך, למנות ראש עיר ולקבוע את המיסים המקומיים. ראש העיר ופקידים אחרים אחראים כלפי מועצת העיר ויכולים להיות מוחלפים על ידי רוב מיוחד (גדול יותר מ-50%) של המועצה.
ניצן קייקוב

ביוגרפיה

זיקתו למוזיקה החלה בגיל 3 כשהחל לנגן בפסנתר באמצעות שמיעה מוזיקלית בלבד. כשהיה בן 11 השתתף בפסטיגל 1998 ובאותה שנה השתתף בתוכניות זיהוי הכישרונות "להיות כוכב" (ערוץ 1) ו"בראבו" (ערוץ 2).
בשנת 2005 השתתף בתוכנית "כוכב נולד 3".
בשנת 2006 התגייס לחיל החינוך ושובץ ל"להקת חינוך", הלהקה הייצוגית של צה"ל, ובמקביל היה מעבד מוזיקלי ללהקות צבאיות אחרות. בשנת 2008, בעודו חייל, עיבד והפיק את מופע החנוכה "תפוס ת'פסטיגל" ואף הלחין שני שירים במופע: "בלי תחרות" של דנה פרידר ו"אשיר לך" של שירי מימון. במקביל הלחין את המוזיקה לרצועת הנוער של ערוץ 24 "רעש" ואת שיר הנושא שלה, ששר חן אהרוני, אחד ממנחיה.
בשנת 2009 עיבד והפיק את אלבום הבכורה של אביהו שבת, "אביהו". סינגל הבכורה מתוכו, "עדיין שלך", שהה במשך ארבעה שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים של תחנת הרדיו גלגלצ.
בשנת 2010 עיבד והפיק את אלבומו הראשון של חן אהרוני, "חן אהרוני". קייקוב גם הלחין מספר שירים עבור האלבום, ובהם "ברחוב" ו"נשימה", דואט שביצע אהרוני עם אסתי גינזבורג, שהפך לאחד השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותה שנה.
בשנת 2011 עיבד והפיק את אלבומו השני של אביהו שבת, "עושה לך טוב". בין שיריו המוכרים היו "אי אפשר איתך", "עושה לך טוב", "את כל כך יפה" והדואט עם שלומי שבת "אמונה", שבו השתתף קייקוב בכתיבת המילים והלחן.
עיבד והפיק את אלבומו השני של חן אהרוני, שיצא לאור באוקטובר 2012. מתוכו יצאו שלושה סינגלים: "הולך לשם", "נוסע רחוק" וגרסת כיסוי לשיר "מאמי", מתוך המחזה "מאחורי הסורגים". בנוסף עיבד והפיק סינגל חדש לאביהו שבת "עכשיו את יודעת" הנמצא ארבעה שבועות ברצף ברשימת השירים המושמעים ביותר ברדיו.
הפיק את שיר הנושא בביצועו של אביהו שבת לסדרת הילדים "גאליס". ב-2012 הלחין, עיבד והפיק את השיר "צועקת לך" לזוכת "דה וויס ישראל" קטלין רייטר.
קייקוב השתתף בכתיבת והלחנת להיטים לזמרים רבים ובהם: אייל גולן ("כשתגדל"), שיר לוי ("יום אחד תבקשי", "שאריות מעצמי"), אסתי גינזבורג וחן אהרוני (נשימה), משה פרץ (כל המילים השמחות), שירי מימון (שלג בשרב), שלומי ואביהו שבת (אמונה).
בשנת 2012, עבר עם משפחתו ללוס אנג׳לס במטרה לשתף פעולה עם זמרים בינלאומיים. ב-2016 השתתף בהפקת האלבום "Ripcord" לזמר קית' אורבן. האלבום היה מועמד לפרס גראמי עבור התואר "אלבום הקאנטרי הטוב ביותר", לפרס איגוד מוזיקת הקאנטרי, וזכה בפרס המוזיקה האמריקאית בשנה זו.
בשנת 2016 שיתף פעולה עם להקת "The Shadowboxers". קייקוב כתב עם הלהקה את הסינגל הראשון שלה "Hot Damn!" שפורסם בספטמבר 2017. הסינגל הופק בשיתוף עם ג'סטין טימברלייק.
בשנת 2019 חיבר, הלחין והפיק לנועה קירל את השיר "Drum", יחד עם נישה אסנני.