משל הבנאי החכם והבנאי הבער

משל הבנאי החכם והבנאי הבער (ידוע גם בתור משל הבית על הסלע), הוא אחד ממשלי ישו המופיע בבשורת מתי פרק ז' פסוקים 24-27, ובבשורת לוקס פרק  ו' פסוקים 46-49.
המשל מדגיש את החשיבות שעל המאמין לבנות את חייו תוך ציות ללימוד ולמופת של ישו.

סיפור המשל

בבשורת מתי, מופיע המשל מופיע כחלק מהדרשה על ההר כדלקמן:
24 לָכֵן כָּל־הַשֹׁמֵעַ אֶת־דְבָרַי אֵלֶּה וְעָשָׂה אֹתָם אֲדַמֵּהוּ לְאִישׁ חָכָם אֲשֶׁר־בָּנָה אֶת־בֵּיתוֹ עַל־הַצּוּר׃ 25 וַיֵּרֶד הַגֶּשֶׁם וַיִּשְׁטְפוּ הַנְּחָלִים וַיְנַשְׁבוּ הָרוּחוֹת וַיִּגְּעוּ בַּבַּיִת הַהוּא וְלֹא נָפָל כִּי יֻסַּד עַל־הַצּוּר׃ 26וְכָל־הַשֹׁמֵעַ אֶת־דְּבָרַי אֵלֶּה וְלֹא יַעֲשֶׂה אֹתָם יִדְמֶה לְאִישׁ בַּעַר אֲשֶׁר־בָּנָה אֶת־בֵּיתוֹ עַל־הַחוֹל׃ 27 וַיֵּרֶד הַגֶּשֶׁם וַיִּשְׁטְפוּ הַנְּחָלִים וַיְנַשְׁבוּ הָרוּחוֹת וַיִּפְגְּעוּ בַּבַּית הַהוּא וַיִפֹּל וַתְּהִי מַפַּלְתּוֹ גְדוֹלָה׃ 
- בשורת מתי ז' 24-27, הברית החדשה, תרגום דליטש
בבשורת לוקס הוא מופיע כך:
47 כָּל־הַבָּא אֵלַי וְשׁוֹמֵעַ אֶת־דְּבָרַי וְעֹשֶׂה אֹתָם אַגִּיד לָכֶם לְמִי הוּא דוֹמֶה׃ 48 דּוֹמֶה הוּא לְאִישׁ בֹּנֶה־בַּיִת אֲשֶׁר הֶעְמִיק לַחְפֹּר וַיְיַסְּדוֹ עַל־הַצּוּר וּכְבוֹא הַשֵּׁטֶף פָּרַץ הַנַּחַל בַּבַּיִת הַהוּא וְלֹא יָכֹל לַהֲנִיעוֹ כִּי־טוֹב מִבְנֵהוּ׃ 49 וַאֲשֶׁר שָׁמַע וְלֹא עָשָׂה דּוֹמֶה לְאִישׁ אֲשֶׁר בָּנָה בַיִת עַל־הַקַּרְקַע וְאֵין לוֹ יְסוֹד וַיִּפְרָץ־בּוֹ הַנַּחַל וַיִּפֹּל פִּתְאֹם וַיִּגְדַּל שֶׁבֶר הַבַּיִת הַהוּא׃
- בשורת לוקס ו' 46-49 הברית החדשה, תרגום דליטש.

פרשנות

המשל מדגיש את הצורך ליישם ולהטמיע את בשורתו של ישו לחייו של המאמין הלכה למעשה. המשל מדבר על "שני סוגי בני אדם שאמונתם מתגלה מתוך מעשיהם."
בגרסת המשל המופיעה בבשורת מתי מתקיים  "מבנה בסיפור המשל המורכב יותר" מאשר בבשורת לוקס, ככל שהגרסה מזכירה גשמים, רוחות, כמו גם שיטפונות. כוחות טבע אלה הם בדרך כלל מתפרשים מבחינה אתית מוסרית, כמו ניסיונות במהלך החיים המושתתים על חיים באמונה בדרך המשקפת את תורתו של ישו.  אך ניתן גם לפרש אותם בדרך אסכטולוגית (של אחרית הימים - eschatologically).

הפרשנות המקובלת מיוחסת ליוחנן כריסוסטומוס (347-407 לספירה), אשר כתב את "הומילי" (Homily - פרשנות העוקבת אחר קריאה בכתבי הקודש, מקובלת בכנסיות הקתוליות, לותרניות, אנגליקניות ופרבוסלביות) שלו על בשורת מתי פרק כ"ד:

על ידי תיאורי ה"גשמים", ה"שיטפונות" וה- "סערות", הוא מבטא באופן מטפורי את האסונות, הייסורים שעלולים להיות מנת חלקם של בני אדם הנופלים קרבן להאשמות שווא, לקשירת קשר נגדם, לעוני, לאבל, למוות, לאבדנם של חברים, לרשעים חורשי רע כנגדם, וכן כל המחלות שניתן למנות בחיינו. אולם אף לא אחד מאלה", הוא אומר, "לא תכשיל את הנשמה; כאשר היא מיוסדת על הסלע האיתן." הוא קורא לעמידה האיתנה על תורתו שהיא כצוק איתן; כיוון שלמען האמת מצוותיו ותורתו חזקות מכל צור וסלע, מעמידים את המאמין המציית מעל לכל משבר בהוויה האנושית. שכן , עבור כל מי ששומר אותן בקפדנות, לא רק שיהיה לו יתרון על פני אנשים חורשי רע, אלא גם על השדים עצמם הזוממים כנגדו. דברים אלה אינם בגדר התפארות שווא, איוב הוא העד שלנו, הוא אשר עמד יציב כנגד כל מתקפות השטן, וגם השליחים  הם העדים שלנו, כאשר משברי העולם כולו הכו בהם, גם עמים וגם שליטים, גם אויבים מקרב בני עמם וגם מבין הנכרים, גם הרוחות הרעות וגם השטן בכבודו ובעצמו. כאשר כל אלה איימו לתקוף, הם עמדו איתן יותר מסלע, ומסמסו הכל.

מזמורים

המשל הזה היווה השראה למזמורי דת רבים, כגון בנוי על הסלע" (נ. פ. ס. גרונדטויג, 1837), תקוותי בנויה על דבר שאינו פחות (אדוארד מוט, סי. 1834), אשר מתחיל כך (בתרגום חופשי):
תקוותי מיוסדת על דבר שאינו פחות

מדמו של ישוע וצדקתו

לא אבטח במתק שפתיים

אך בשם ישוע אבטח

אני עומד על הסלע האיתן ישוע

כל קרקע אחרת היא חול טובעני

כל קרקע אחרת היא חול טובעני