google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי בוסניה והרצגובינה–קוסובו

היסטוריה

ב-21 בפברואר 2008, אימצה רפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות של בוסניה והרצגובינה, החלטה שבאמצעותה הוקיעה וסירבה להכיר בהכרזה החד-צדדית על עצמאותה של קוסובו מסרביה. בנוסף, הפרלמנט ברפובליקה אימץ החלטה שקבעה כי במקרה שרוב מדינות האיחוד האירופי והאו"ם יכירו בעצמאות קוסובו, הרפובליקה תראה את הפרישה בקוסובו כתקדים ותקיים משאל עם על מעמדה החוקתי שלה בתוך בוסניה והרצגובינה. לבסוף, ההחלטה קראה לכל פקידי הרפובליקה לעשות הכל כדי למנוע מבוסניה והרצגובינה להכיר בעצמאותה המוצהרת של קוסובו.
ב-27 באוגוסט 2008, שגריר בוסניה לשעבר בטורקיה חג'רודין סומון כתב מאמר מערכת שדן בדרכונים הקוסוביים, שם סיכם עד היום את עמדת בוסניה ביחס לקוסובו: "כמו בעניינים רבים אחרים, בוסניה והרצגובינה חלוקה עמוקות ביחס לעצמאותה של קוסובו. הפרלמנט של רפובליקה סרפסקה, המשתרע על 49 אחוז משטחה של המדינה, אימץ החלטה מיוחדת המגנה את עצמאותה של קוסובו והפגנות רחבות אורגנו שם במחאה. בהתחשב בכך שמנהיגי סרביה של אותה ישות איימו להתנתק מבוסניה והרצגובינה ולהצטרף לסרביה כפיצוי על אובדן קוסובו, אמר יו"ר נשיאות בוסניה והרצגובינה, חאריס סילייג'יץ' בפשטות כי לא סביר שארצו תכיר בעצמאותה של קוסובו בזמן הקרוב בגלל ההתנגדות החזקה של הקהילה הסרבית.
שר החוץ סוון אלקלעי הודיע לציבור ב-2 באוגוסט 2008 כי על פי חוק בוסניה והרצגובינה איננה יכולה לקבל את הדרכונים הקוסוביים, עד שנשיאות בוסניה תקבע החלטה כזו.
ב-26 בספטמבר 2008 בעת השתתפותו בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, יו"ר הנשיאות הבוסנית, חאריס סילייג'יץ', אמר בראיון לקול אמריקה ששודר בחזרה לבוסניה בשפה הבוסנית שהוא תומך בעצמאות קוסובו ומתנגד לבקשת סרביה כי בית המשפט הבינלאומי לצדק יתן חוות דעת על הלגיטימיות של עצמאות קוסובו. סילייג'יץ' דיבר בשמו כי נשיאות בוסניה והרצגובינה לא אימצה פה אחד במה שתאפשר לו לדבר רשמית.
באוגוסט 2009 ביקש פורום הבוסניאקים (המוסלמים הבוסנים) מקוסובו כי בוסניה תכיר בקוסובו ובדרכונים של אזרחיה. בתגובה, החבר הסרבי במוסד הנשיאות, נבוישה רדמנוביץ', הצהיר כי הנשיאות לא תדון בנושא בעתיד הנראה לעין, וכי מי שיבקש דרישות כאלה צריך לשקול "איזו מדינה היא מדינה בוסניה-הרצגובינה, אילו נטיות קיימות ומה יכול להיות ההשלכות של מהלך כזה". הוא אמר, "לפעמים חשיבה עם הלב אינה טובה למטרות הפוליטיות הגדולות יותר".
הר ליפטאק

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. ההר נקרא על שם ל. ה. ליפטאק (L. H. Liptak), מכונאי מטוסים בצי ארצות הברית, אשר התגייס לצי בהיותו בן 15, במהלך מלחמת העולם השנייה, ושימש כמפקד טיסה, בטיסת הסיור הראשונה באזור ההר בינואר 1958.

הטיפוס על ההר

הראשונים שהעפילו לפסגת ההר היו פאצ'י איבארה (Pachi Ibarra), ראלך לאייר (Ralf Laier) וטוד פאסי (Todd Passey), ב-28 בדצמבר 2012.
ארנסט גוטהילף

שנות ילדותו ולימודיו

ארנסט גוטהילף נולד בשנת 1865 בטמשוואר, בירת חבל באנאט, אז חלק מהאימפריה האוסטרית, בימינו טימישוארה, ברומניה. הוא היה בן למשפחה אמידה. אביו, אדוארד גוטהילף מישקולצי היה תעשיין, בעל מנסרה בטימישוארה, שזכה בשנת 1885 לתואר אצולה מידי הקיסר פרנץ יוזף של אוסטרו-הונגריה. האם הייתה יוזפינה, לבית שטרן. ארנסט גוטהילף למד אדריכלות קודם במכון הטכנולוגי של ציריך, והיה בו תלמידו של אלפרד פרידריך בלונצ'לי. אחר כך היה תלמידו של קרל קניג בבית הספר הפוליטכני בווינה ותלמידו של קרל פון האזנאואר באקדמיה לאמנות בווינה.

הקריירה המקצועית

בתום לימודיו עשה גוטהילף סטאז' במשרד האדריכלים הידוע הלמר ופלנר בווינה. בגיל 27 בשנת 1892 
פתח משרד אדריכלות משל עצמו. בהתחלה תיכנן בעיקר בנייני דירות, בתי מגורים וחנויות. נודע, בין היתר בתכנון בניינם של ועד הסוחרים של וינה ושל בית ההבראה של ועד זה ברחוב פטר יורדאן בעיר. ב-1909 יחד עם אלכסנדר נוימן (1947-1861) פתח משרד אדריכלים שהפך לאחד החשובים בווינה. 
פרט לבניית וילות, בתי מגורים וארמונות, המשרד גוטהילף-נוימן התמחה בבניית בנקים.
המשרד המשיך לפעול גם בימי מלחמת העולם הראשונה. אחרי סיום המלחמה והתפוררות האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכנסות החברה נפגעו מאוד מאיבוד לקוחות רבים וצניחה בהזמנות. גוטהילף היה החל משנת 1893 חבר באיגוד האמנים של וינה, החל מ-1896 חבר באיגוד המהנדסים והאדריכלים של אוסטריה. כמו כן הוא נמנה עם חברי האיגוד המסחרי של אוסטריה התחתונה, החברים המייסדים של הוורקבונד האוסטרי (1913), וחבר במועדון האדריכלים במסגרת איגוד האמנים של וינה.

ההגירה לאנגליה

באנשלוס -סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית - בשנת 1938, אילץ את גוטהילף להימלט מאוסטריה והתיישב באוקספורד באנגליה. שם הוא הלך לעולמו בשנת 1950.

חייו הפרטיים

גוטהילף היה נשוי עם אליזבט (אלזה הנה),בתו של מהנדס העיר וינה, דונאט ציפרר (1909-1845).היא נפטרה באנגליה בשנת 1965. לזוג נולדו שני ילדים:סטיבן אדוארד גלנוויל ולוטה שרלוט מריה, הנשואה ציגלר פון אגרסאלוק.

שונות

לגוטהילף היה אוסף אמנות. חפצי אמנות שלו שנשדדו על ידי המשטר הנאצי הגיעו לאופסים אחרים, בין השאר, בתיווך בית המכרזים ויינמילר. כך קרה, למשל, עם הציור "הנערה עם כובע קש" מאת פרידריך פון אמרלינג (1887-1803), שנמכר במכרז לגלריית בלוודרה בווינה, והוחזר לצאצאי גוטהילף בשנת 2007.
בשנת 2008 התמונה נקנתה מהם תמורת מיליון וחצי אירו על ידי נסיך ליכטנשטיין, הנס אדם השני שתרם אותו למוזיאון דורותאום בווינה. 
בשנת 2012 הוחזר לצאצאי גוטהילף גם ציור מאת ולדמילר שהגיע בזמנו למוזיאון של אולדנבורג.
פאלאצו ג'וסטי (ורונה)

ההיסטוריה ותיאור המבנה

הארמון נבנה בסגנון המנייריסטי בשנת 1570; הארמון נבנה תוך הרחבת מבנה קיים שהיה באתר, בבעלות משפחת ג'וסטי, אשר שימש לצביעת צמר. 
המבנה נבנה בצורת U, כאשר שני אגפי המבנה מקיפים חצר, אשר תוכננה לשמש להצגת הצגות וקונצרטים.
בסוף המאה ה-15 הארמון הפך למקום מושבה של האקדמיה הפילהרמונית של ורונה.
מבנה המגדל נוסף לארמון בשנת 1701.
הארמון עוטר בציורי קיר מעשה ידי סטולדו לורנצי, תלמידו של טייפולו.
כיום הארמון משמש כמוזיאון, ומוצגים בו חדרי הארמון כפי שהיו בראשית המאה ה-20.

ההיסטוריה ותיאור גני הארמון

גני הארמון, בסגנון גני הרנסאנס האיטלקי ניטעו בשנת 1570, והם נחשבים לגנים בסגנון הרנסאנס היפים באירופה. הגנים כוללים גנים תלויים (טרסות גנים),  הם כוללים גן פארטר וגן מבוך. הגנים הורחבו במהלך השנים, ונוספו להם גני פארטר . גן המבוך שוחזר בשנת 1945.
בגנים ביקרו קוזימו זה מדיצ'י, יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תומאס אדיסון, מוצרט (ביקר בגנים בשנת 1789), גתה ורבים אחרים.
מהגנים נשקף הנוף היפה ביותר של העיר ורונה.
בגני הוילה למעלה מ-1,300 עצים, מ-100 זנים שונים, שחלקם בני למעלה ממאה שנים.

לקריאה נוספת

• Eleonora Frattarol, Fabia Farneti, GIARDINO GIUSTI (Verona Storia dell'Arte giardino all'italiana), Accademia di Belle Arti Bologna, 2013(באיטלקית)
Deadmau5

מקור השם

שם הבמה של צימרמן "deadmau5" מנציח תקרית בה מחשבו האישי של צימרמן התקלקל. בדיקה מקיפה העלתה שהתקלה נבעה מעכבר שחדר למארז המחשב ומצא בו את מותו. חבריו של צימרמן ששמעו על התקרית החלו לכנות אותו בשם "הבחור עם העכבר המת", כינוי שקוצר ל-"עכבר מת" - dead mouse. צימרמן בחר לאמץ את הכינוי, אך לאחר שניסיון להירשם בשם משתמש זה לצ'אט כלשהו ומכיוון שהשם היה ארוך מידי הוא החליט לאייתו באופן שונה - Deadmau5. צימרמן מעדיף שלא להיקרא DJ, משום שעיקר ההופעה שלו כוללת שירים שהוא עצמו הכין.

קריירה

דרכו המוזיקלית של צימרמן החלה כשהיה בן 15 והחל להקליט יצירות אלקטרוניות באופן עצמאי. הוא החל לפרסם את יצירותיו באתרים ופורומים באינטרנט וכך החל להתפרסם בקרב קהילת ההאוס והטכנו תחת הכינוי "I Du De". ב-2006, לאחר ששחרר שורה של סינגלים באופן עצמאי תחת הכינוי "Deadmau5" הוציא את הסינגל הרשמי הראשון שלו "Faxing Berlin" בחברת התקליטים האמריקנית " Tenmana".
בשנת 2008, לאחר הצלחתו של אלבומו "Random Album Title", הכריז צימרמן על כוונותיו להקים חברת תקליטים בעודו עובד על אלבום חדש. חברת התקליטים "Mau5trap" חוותה הצלחה מיידית לאחר שהחתים צימרמן שורה של אמנים מצליחים מז'אנר ההאוס והדאבסטפ כגון Nom De Strip, סקרילקס, Grabois ועוד.
בשנת 2009 היה צימרמן מועמד לפרס הגראמי תחת הקטגוריה "ההקלטה המעובדת מחדש הטובה ביותר" על הרמיקס לשירו של מורגן פייג' "The Longest Road". לאחר מכן באותה שנה הוציא את האלבום "For Lack of a Better Name" שהוכתר לאלבום האלקטרוני המצליח ביותר ב-2009.
החל משנת 2010 נין לבחור כאווטאר במשחק DJ HERO 2. 
בשנת 2012 הוציא צימרמן את אלבומו "Album Title Goes Here" והכריז כי לאחר שיסיים את סיבוב ההופעות הנוכחי, יחל לעבוד על פרויקט צד בשיתוף עם מפיק הפולק הבריטי "Umbawa" שבו יתנסה בז'אנרים מוזיקליים אחרים. על פי צימרמן אלבומם עתיד לצאת בקיץ 2014.
ב-19 באוקטובר 2013, זכה deadmau5 במקום ה-12 ברשימת 100 הדיג'יים הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag".
ב-08 ביוני 2017 הופיע בישראל.

חיים אישיים

בזמן מגוריו בטורונטו, בילה צימרמן זמן רב בשידור ברדיו Ustream מהאולפן שבביתו (ששם הוא יצר את רוב יצירותיו).
ב-30 ביולי 2010, בזמן שהוא הופיע במועדון "9:30" שבוושינגטון די. סי., צימרמן התמוטט על הבמה בזמן ההופעה שלו, כשהוא סובל מהקאות ועייפות. הסט שלו נקטע, הוא הובהל לבית חולים ובוטלו 9 הופעות שלו במשך השבוע.
בטקס פרסי ה-VMA 2010 שנערך בספטמבר 2010, פגש צימרמן את לינדזי אוונס, דוגמנית אמריקאית וכוכבת פלייבוי, והם התחילו להיפגש מאז. זמן קצר לאחר מכן אוונס עברה לטורונטו כדי לחיות עם צימרמן. הם נפרדו בספטמבר 2011. בספטמבר 2012 זימרמן התחיל להיפגש עם אמנית הקעקועים וידוענית הטלוויזיה, קט וון די. הם נפרדו אחד מהשנייה בנובמבר 2012 אך הם חזרו להיות ביחד זמן קצר אחר כך. ב-15 בדצמבר 2012, צימרמן הודיע בעמוד הטוויטר שלו שהוא הציע לה נישואים ושהיא הסכימה. השניים הודיעו כי הם יתחתנו באוגוסט 2013 אך לבסוף נפרדו בחודש יוני.
חוק הזהב

חוק הזהב (פורטוגזית: Lei Áurea), שנחקק ב-13 במאי 1888, היה החוק שהביא באופן סופי לביטול העבדות בברזיל. הקדים אותו "חוק הרחם החופשי" מה-28 בספטמבר 1871 ששחרר את כל הילדים להורים עבדים. חוק הזהב נחתם על ידי איזבל הנסיכה האימפריאלית מברזיל, העוצרת בזמן שאביה, פדרו השני, קיסר ברזיל, שהה באירופה. על החוק השני קיבלה את מדליית "ורד הזהב" מהאפיפיור לאו השלושה עשר.
היו מספר סיבות לחקיקת החוק מעבר לפעילות של מתנגדי העבדות האידאולוגיים. סיבה אחת היא שהכדאיות של העבדות קטנה, מכיוון שעקב הגירה רבה מאירופה שכרם של המהגרים האירופאים היה נמוך מאוד, לעיתים נמוך מעלות אחזקתו של עבד. בנוסף, מחיר העבדים עלה, בגלל ההאטה בקצב הבאת עבדים חדשים - ברזיל הייתה המדינה האחרונה בעולם המערבי שביטלה את העבדות. יתר על כן, מרידות עבדים במספרים הולכים וגדלים, בריחת עבדים לקילומבוס ושיטות התנגדות פסיביות תרמו גם הן לקושי שבשימוש שיטת העבדות ולאי הכדאיות המצטברת שבאחזקת העבדים. בין השאר, הופעל על הממשלה הברזילאית לחץ מצד בריטניה שרצתה לעצור את השימוש בעבדים, מעבר למאבק לזכויות האדם, גם במטרה למנוע תחרות זולה בתוצרת של הקולוניות שלה. דוגמה אחת לתחרות זו היה הסוכר, שיוצר הן בברזיל והן בקולוניה הבריטית באיים הקאריביים. הבריטים רצו להבטיח שלברזילאים לא יהיה יתרון בשוק העולמי מהשימוש בעבדים.
לחוק הזהב היו השפעות נוספות מלבד שחרורם של כל העבדים. בעלי המטעים שהיו זקוקים לידיים עובדות פעלו להגביר את ההגירה מאירופה לברזיל. בנוסף, חוסר הנחת בקרב בעלי העבדים בברזיל, בעיקר ברזילאים מהמעמד הגבוה, מהשלטון המלוכני ששחרר את עבדיהם, גרם להפלת האימפריה הברזילאית ולהקמת הרפובליקה ב-1889. למעשה, חוק הזהב נחשב לגורם המיידי (אך לא היחיד) לנפילת המונרכיה בברזיל.
רכס קאנאנאסקיס

שמות הרי הרכס

הר בוגרט קרוי על שם  די. בוגרט דאולינג (D.B. Dowling), בוגרט היה שם אמו לפני שנישאה, ושמו האמצעי - דאולינג חקר את האזור בשנת 1900 עבור החברה הגיאוגרפית של קנדה. 
הר טאוור קרוי על שם פרנסיס ג'ורג' טאוורס (Francis George Towers), מראשוני המתיישבים באזור, וכן הר מקדוגל קרוי על שם מתיישב אחר באזור - ארצ'י מקדוגל.
רבות מפסגות הרכס נקראות על שם ספינות ואנשים שהשתתפו בקרב יוטלנד.
הגן הארכאולוגי אשקלון

הגן הארכאולוגי הוא מתחם מוזיאלי במרכז שכונת אפרידר שבאשקלון בחצר בית העם. הגן משמש לתצוגה של ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר מהתקופה הרומית והביזאנטית, שנחשפו באשקלון. בין המיצגים החשובים ביותר הם שני סרקופגים מהמאה הרביעית לספירה, אשר נחשפו בחפירות הצלה בשכונת אפרידר בשנת 1972. הסרקופגים מעוטרים ברמה אמנותית גבוהה מאוד, ומתארים סצנות מהמיתולוגיה היוונית והרומית. הם מייצגים את עושרה של אשקלון בתקופה הרומית. בגן גם קיר פסיפס גדול שיצר האמן שלום סבא בשנת 1954.

מקור הסרקופגים ותיאורם

סרקופג הוא ארון קבורה עשוי אבן ששימש לקבורה בתקופה הרומית. סרקופג רומי יכול להיות יצירת אמנות המעוטרת בפיסול מסצנה מהמיתולוגיה הרומית או היוונית, סצנה היסטורית או סצנה מחיי היום יום.
הסרקופג הראשון מן המאה הרביעית לספירה, המוצג בגן הארכאולוגי, מתאר קרב בין היוונים לטרויאנים, וחלקו האחורי מציג שני אריות תוקפים שני שוורים. מקורו, ככל הנראה, באחד מבתי המלאכה של אסיה הקטנה. הסרקופג השני מרשים ביותר. בחזיתו מתואר סיפור מהמיתולוגיה היוונית. על מכסה הסרקופג, מגולפים שני בני זוג, המתוארים בצורה גולמית, ללא פרטים מזהים. יש להניח שעיצובם הסופי של הפנים נועד להיעשות בהתאם לתווי פניהם של לקוחות לעתיד לבוא. הסיפור המיתולוגי המתואר על חזית הסרקופג הוא חטיפתה של פרספונה לשאול על ידי האדס, הנושא אותה שם לאישה. סיפור זה מתאר את חילוף עונות השנה לפי המיתולוגיה היוונית. בצידו האחורי של הסרקופג, מתוארים שני אריות השומרים על כד אפר.
במסגרת חפירות ארכאולוגיות באשקלון נחשפו גם סרקופגים פשוטים יותר, שאחדים מהם מוצגים בגן הארכאולוגי. רובם יוצרו באשקלון, אך שני הסרקופגים המרכזיים שמוצגים בחצר הסרקופגים יובאו כנראה מאזור אנטליה. 

בתצוגות השונות שבגן מצויות גם כתובות המעשירות את ידיעותינו על העיר אשקלון. הכתובות מתעדות את חיי העיר בתקופות השונות בהן חיו בעיר אוכלוסיות של יוונים, יהודים ומאוחר יותר נוצרים. בין כתובות אלה ניתן למצוא תובת הלל יוונית מבית המועצה המקומי, ובה כתוב:
הצליחי אשקלון! הצליחי רומא!
הכתובת מעידה על יחסים מצוינים בין העיר לבין רומא, שהייתה מרכז העוצמה והסמכות באותה תקופה.

קיר פסיפס של האמן שלום סבא

בתוך המתחם בולט קיר פסיפס גדול (2X12 מטרים)  העשוי מלבנים של האמן שלום סבא (1975-1897). הקיר (שחלקו השמאלי נראה בצדה הימני של התמונה לעיל) נעשה על ידי האמן בשנת 1954 ומתאר את שמשון ממוטט את מקדש דגון על ראשי הפלשתים.
חיים לנסקי

חיים לֶנסקי (1905–1943) היה משורר עברי בברית המועצות.

ביוגרפיה

לנסקי נולד בשנת 1905 בסלונים שברוסיה הלבנה (אז באימפריה הרוסית), ובעקבות גירושי הוריו עבר בילדותו עם אביו לדרצ'ין, שם גדל בבית סבו וסבתו.
בצעירותו עבר לבירה סנקט פטרבורג. חרף יחסו החיובי למהפכה ולשלטון הקומוניסטי, בשנת 1934 נעצר על שפרסם שירה בעברית ונשפט לחמש שנות עבודה בסיביר. גם שם המשיך לכתוב שירה. בשנת 1937 חזר לסנקט פטרבורג לאחר ששוחרר, אך עד מהרה נעצר ונשלח בשנית לסיביר. שם מת ממחלת השחפת מחמת התנאים הקשים כנראה ב-1943.
בשנת 1958 הגיע לישראל קובץ ובו 130 שיריו, בהם בלדות וסונטות בעברית עשירה, המתארים את תקופת ילדותו, שנות מאסרו ועבודת הפרך. שירתו פורסמה וזכתה להכרה, בין היתר הודות לפועלו של נתן זך.
על שמם של לנסקי ועמיתו אלישע רודין נקרא רחוב חיים ואלישע בתל אביב.
שרה דניאלס

חייה

הקריירה שלה כמחזאית פרצה ב-7 בספטמבר 1981 כשיצירתה Ripen Our Darkness הוצגה לראשונה בתיאטרון רויאל קורט. למעשה ביולי אותה שנה כבר הוצג מחזה אחר שלה Penumbra בסטודיו לתיאטרון של אוניברסיטת שפילד. דניאלס הוזמנה לשהות במשך שנה במחלקה לספרות אנגלית של אוניברסיטת שפילד כדי להתמסר לכתיבה. בשנת 1984 הייתה סופרת הבית בתיאטרון רויאל קורט. היא הייתה זמן מה חברה במועצת המנהלים של התיאטרון קלין ברייק. 
מחזות שלה הוצגו גם בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, במרכז לאמנויות בטרסי, בתיאטרון קרוסיבל בשפילד ובצ'יקן שד.
דניאלס כתבה גם פרקים לסדרות אופרת סבון כמו "גריינג' היל", מדיקס, "איסטאנדרס" ו"הולבי סיטי".
שני קובצי מחזות שלה פורסמו בהוצאה לאור מטואן. לשרה דניאלס הייתה למשך שנים רבת בת זוג, קלייר וולטון, פעילה ומפקחת בתי ספר, שנפטרה בשנת 2009.

מחזותיה

ביצירותיה הראשונות - כמו Ripen Our Darkness,Gateway,Neaptide שרה דניאלס דנה בסוגיות מרכזיות של האידילואוגיה הפמיניסטית, קשורות למעמד הנשים בחברה, זהותן הנשית, היחסים בין אמהות ולבנות, הידידות של נשים ואתגרי השחרור מהפטריארכליות המדכאת. המחזה "Masterpieces" תוקף את נושא הפורנוגרפיה והאלימות של גברים כלפי נשים.
במחצית השנייה של שנות ה-1980 כתבה דניאלס שני מחזות היסטוריים:"Gut Girls" ו"Byrthrite המתמקד בחיי נשים במאה ה-17.
בשנות ה-1990 דניאלס מקדישה מחשבה לסוגיות הקושרות לבריאותן הנפשית של נשים.("Beside Herself" ,"Head Rot Holiday",
"The Madness of Esme and Shez" המחזה הרדיופיני "Purple Side Coasters ")
ברוכים הבאים לוויין

עלילת הסדרה

הוויין הוא בניין דירות ניו יורקי הצופן בחובו תעלומות רבות ויצורים משונים. הדייר החדש, אנסי מולינה, חובר לשני דיירים ותיקים, אח ואחות בשם אויילי וסרליין, ויחד הם יוצאים לסדרת הרפתקאות בנבכי הבניין המסתורי.
תקציר מנהלים

תקציר מנהלים או תמצית מנהלים הוא מסמך קצר או חלק ממסמך, הנוצר למטרות עסקיות, המסכם דוח, מספר דוחות, הצעה וכדומה, באופן שהקוראים יתוודעו במהירות לכמות מידע רבה מבלי לקרוא את כולו. תקציר מנהלים כולל לרוב הצהרה קצרה על אודות הבעיה או ההצעה המפורטות במסמך המלא, חומר רקע, ניתוח תמציתי ומסקנות עיקריות. הוא נועד להיות אמצעי עזר לקבלת החלטות על ידי מנהלים ומתואר כחלק החשוב ביותר בתוכנית העסקית
תקציר מנהלים שונה מתקציר ("אבסטרקט"), אשר הוא קצר יותר, מכוון להציג סקירה נייטרלית ואינו מהווה גרסה דחוסה של המסמך המלא. תקצירים משמשים באופן נרחב במחקר אקדמי, בניגוד לתקצירי מנהלים אשר חסרי משמעות בהקשר זה. "תקציר הוא הצהרה סיכומית קצרה... הקורא יחליט על פיה אם לקרוא את המסמך המלא" בעוד "תקציר מנהלים, בשונה מתקציר, הוא מיניאטורה של המסמך, אשר ניתן לקרוא אותה במקום את המסמך המקורי."

ביקורת

סיכום פשטני של נושא מורכב עלול להוביל קובעי מדיניות להזניח סוגיות מהותיות. פרופ' אמנדה סינקלייר מאוניברסיטת מלבורן טוענת כי לעיתים קרובות זהו תהליך אקטיבי ולא פאסיבי. במחקרה שהתמקד בגלובליזציה היא מצאה כי על קובעי מדיניות מופעלים "לחצים לאמץ קריאה פשטנית של סוגיות מורכבות" ו"להתייחס באופן לא פוליטי ואחיד להבדלים מסוגים שונים". היא טוענת שהמחקר עוצב על פי כותרות מוגדרות מראש וגנריות. דוחות החוקרים היו אמורים להראות זהים. התיקנון של המחקר בוצע באמצעות כלים כגון תקצירי מנהלים. לחוקרים נאמר: "מנהלים קוראים רק תקצירים". גם קולין לייס, במאמר ב-Socialist Register, טוען כי תקצירי מנהלים משמשים להצגת טיעונים מונמכים: "במפתיע ישנן רק מעט התייחסויות שליליות לירידת המדרגה שחלה מאז 1980 באיכות מסמכי המדיניות הממשלתיים, שרמת טיעוניהם ונימוקיהם היא לעיתים קרובות מידי ביחס הפוך לאיכות ההצגה שלהם (בסגנון דוחות עסקיים, עם תקצירי מנהלים וגרפים מעוצבים)".
פאולוס השני

עד הכתרתו

נולד בונציה למשפחת סוחרים, אחיה של אמו היה האפיפיור אאוגניוס הרביעי ואביו סייע לגיסו לעלות על הכס. בתמורה, קידם אאוגניוס את אחיינו וב-1440 מינה אותו לחשמן. ב-1445 החל לכהן ככומר הראשי של בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא.

כאפיפיור

נבחר לאפיפיור בקונקלווה קצרה במיוחד, שכללה סבב הצבעה יחיד בו השיג רוב של 14 מתוך 19 החשמנים הבוחרים. ההסכמה על בחירתו כללה הסכם במסגרתו הוגבל מספר החשמנים לעשרים וארבעה, האפיפיור הוגבל לאחיין יחיד אותו הורשה לקדם למעלת חשמן, נאסר עליו לצאת את רומא ללא הסכמת רוב החשמנים ולצאת את גבולות מדינת האפיפיור ללא הסכמת כולם. כן התחייב האפיפיור להמשיך את המלחמה נגד האימפריה העות'מאנית ולכנס ועידה אקומנית בתוך שלוש שנים. עם זאת, כמעט מיד לאחר בחירתו ביטל פאולוס את ההחלטות, מתוקף היותו מונרך אבסולוטי במדינת האפיפיור ובעל סמכות עליונה בעולם הדתי. הוא הסתגר בלשכתו, קיבל מעט מבקרים, וגם אותם רק בשעות הלילה. ב-1469 עבר להתגורר בארמון ונציה (שנקרא אז ארמון סן מרקו) מחוץ לוותיקן. הארמון עוטר ביצירות אמנות רבות שהזמין.
ב-1466 ביטל האפיפיור את המחלקה בקוריה הרומאית שעסקה בניסוח מסמכי הכס הקדוש, כיוון שהמועסקים שם גילו נטייה לכתיבה וחשיבה המושפעת מרוח ההומניזם. אחד מבכירי הפקידים, ברתולומאו פלטינה, כתב מכתב גינוי לאפיפיור על כך שהוא כופה גישה שמרנית וסגורה. בתגובה נעצר ועונה. בהוראת יורשו של פאולוס, האפיפיור סיקסטוס הרביעי, חיבר פלטינה את החיבור Vitæ Pontificum Platinæ ("חיי האפיפיורים", ראה אור ב-1479), שהיה כתב גינוי חריף נגד פאולוס שתואר בו כרודף כבוד, ראוותן, גרגרן, רודף בצע, גנדרן וחובב גלימות (אולי רמז להומוסקסואליות).
באותה שנה נידה פאולוס את ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, עקב שאיפתו של האחרון לאחד את אירופה תחת שלטון פרלמנטרי, ושיחרר את אצילי בוהמיה מנדרי הנאמנות למלכם. בכירים שניסו להניא את פאולוס מהנידוי, נודו אף הם.
על אף שמרנותו, אימץ פאולוס את הדפוס. ב-1467 העניק לשני מדפיסים גרמניים, ארנולד פנרץ וקונרד שוויינהיים  להקים בית דפוס ברומא. הוא הוציא צווים שאסרו נקמת דם וכן צווים שהבטיחו את שלומם של היהודים, אסרו פרעות ביהודים והדריכו ליחס הוגן ליהודים. 
אין ודאות לגבי נסיבות מותו הפתאומי. יש טענה לפיה נפטר משבץ מוחי לאחר ארוחה שופעת במיוחד, אחרים טוענים שהורעל. טענה ששבה ועולה היא שהאפיפיור מת במהלך יחסי מין הומוסקסואליים.
לאחר מותו נבחן הונו האישי. בחדרי האוצר שלו נמצאו פנינים בשווי 300 אלף דוקט ותכשיטי זהב ואבנים טובות בשווי 300 אלף נוספים, כולל יהלום ענק בשווי 7,000 דוקט. בממון נעשה שימוש למימון המלחמה באימפריה העות'מאנית.
Scotland The Brave

"Scotland The Brave" (גאלית סקוטית: Alba an Aigh) הוא שיר סקוטי-פטריוטי. הוא היה מועמד מתוך מספר שירים נוספים, להיבחר כהמנון הלאומי של סקוטלנד על ידי סקר אינטרנטי מקוון אך קטף רק את המקום השני .  
המנגינה כנראה הופיעו לראשונה במאה ה-20, ובאותו זמן היה ידועה גם בסקוטלנד.המילים העדכניות שבדרך כלל מושרות כיום נכתבו בסביבות 1950 על יד העיתונאי הסקוטי קליף הנלי עבור הזמר רוברט וילסון בשיתוף פעולה עם מריון McClurg.

כהמנון לאומי לא רשמי

ביוני 2006, השיר הגיע למקום שני בסקר מקוון עם יותר מ-10,000 קולות כדי לקבוע את השיר המועדף להיבחר כהמנון הלא-רשמי של סקוטלנד, והפסיד רק לשיר "Flower Of Scotland" בניקוד. השיר שימש לייצוג סקוטלנד  במשחקי חבר העמים הבריטי עד שהוא הוחלף על ידי הפרח הסקוטי מהמשחקים ב-2010 בדלהי ואילך.
ביל פריזל

תולדות חייו

פריזל נולד בבולטימור, אך את רוב שנות נעוריו עבר באזור דנוור. בצעירותו ניגן בקלרינט ולמד מוזיקה באוניברסיטה של צפון קולורדו. המורה הראשון שלו לגיטרה באזור קולורדו היה Dale Bruning, איתו הוציא פריזל אלבום משותף בשנת 2000. אחרי סיום לימודיו בקולורדו עבר פריזל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. בין מוריו בברקלי ניתן למנות את ג'ים הול וג'ון דמיאן.
מאז שנות השמונים הוציא פריזל מעל 20 אלבומים, חלקם הניכר ב-ECM וניגן עם הרכבים ואומנים רבים בהם נייקד סיטי, קני ווילר, פול מושן, ג'ון זורן, אלוויס קוסטלו, סוזן וגה, יאן גרברק, ריקי לי ג'ונס, דייב הולנד, מריאן פיית'פול, ג'ון סקופילד, פול בליי, ג'ים הול, ג'ו לובנו ורבים אחרים.
אקיקו ואקבאיאשי

ביוגרפיה

אקיקו ואקבאיאשי נולדה באוטה (Ōta), טוקיו. לפני שהייתה נערת בונד הופיעה בסרטים רבים בארץ הולדתה יפן, במיוחד בסרטי מפלצות של אולפני טוהו כמו "Dagora, the Space Monster" ו"Ghidorah, the Three-Headed Monster" (שניהם הופצו גם תחת כותרים אחרים).
כשההפקה של "אתה חי רק פעמיים" החלה, ואקבאיאשי יועדה במקור לשחק את התפקיד של קיסי סוזוקי, בעוד עמיתתה לסרט מי האמה יועדה לשחק את סוקי, אחת מהסוכנות המובחרות של טייגר טאנאקה. כשהתברר שלימוד אנגלית היה משימה קשה מדי בשביל האמה, שתי הנשים התחלפו בתפקידים, כשהאמה שיחקה את התפקיד הקטן יותר של קיסי, בעוד ואקבאיאשי נכנסה לנעליה הגדולות יותר של סוקי.
לפי הצעתה, דמותה של סוקי נקראה אקי. הסיבה לכך נעוצה ככל הנראה כשב-1966 וודי אלן לקח את סרט הפעולה היפני "International Secret Police: Key of Keys" (שבו כיכבו גם מיה האמה וגם ואקבאיאשי), ערך אותו מחדש, דיבב אותו, שינה את העלילה וכינה אותו "What's Up, Tiger Lily?". בסרט, ואקבאיאשי גילמה את דמותה של "סוקי יאקי" בעוד שבסרט "אתה חי רק פעמיים" שותפתה לסרט האמה שיחקה את "טרי יאקי".
ואקבאיאשי שיחקה רק בסרט אחד נוסף (והופעה בתוכנית טלוויזיה) לפני שנעלמה הן מהמסך הגדול והן מהמסך הקטן. בראיון למגזין G-FAN (גיליון 76) ואקבאיאשי אמרה שהיא פרשה ממשחק בשל פציעה ממושכת בה נפגעה בעת עשיית סרט.
פרסי היובל של אופ"א

פרסי היובל של אופ"א פורסמו בנובמבר 2003 במשרדי אופ"א בניון שבשווייץ לרגל חגיגות היובל לאיגוד, והם מציינים את בחירתן של 52 המדינות באיגוד בכדורגלן המצטיין במדינתם ב-50 השנים האחרונות (1954–2003). השחקנים הנבחרים זכו לכינוי כדורגלני הזהב של אופ"א. הנציג הישראלי ברשימה הוא מרדכי שפיגלר, מלך השערים של נבחרת ישראל.
דיאגרמת אופן שימוש

דיאגרמת אופן שימוש, או תרשים תרחישי שימוש (use case diagram) בשפת המידול האחודה (UML) היא סוג של דיאגרמה התנהגותית אשר מורכבת מניתוח תרחישי שימוש. מטרת הדיאגרמה היא הצגת רקע פונקציונאלי של המערכת עם שימוש במושגים : שחקנים, מטרה (אשר תתואר כתרחיש שימוש) והתלות בין תרחישי השימוש.
המטרה הכללית של דיאגרמת אופן השימוש היא הצגת הפעולות המבוצעות על ידי כל שחקן. תפקידי השחקן ישורטטו בתרשים.
דיאגרמת אופן השימוש מופיעה באופן רשמי בשתי שפות מידול אשר יוצאו על ידי ארגון OMG - שפת המידול המאוחדת (UML) ושפת מידול המערכת (SysML).
צוערים לשלטון המקומי

התוכנית

התוכנית פרוסה בחמישה מוקדים ברחבי הארץ. המוקד הראשון שנפתח היה באוניברסיטת בן-גוריון, בו לומדים תואר ראשון במדיניות ציבורית וחוג נוסף לבחירת המשתתפים. המוקד השני נמצא באוניברסיטת חיפה שבו לומדים המשתתפים תואר שני במדיניות ציבורית למשך שנתיים. המוקד השלישי נמצא בטכניון בו לומדים המשתתפים תואר שני בתכנון ובינוי ערים, המוקד הרביעי נמצא במכללה האקדמית תל - חי והמוקד החמישי נמצא במכללת אורנים בה לומדים הצוערים לחינוך הבלתי פורמלי תואר ראשון בחינוך חברתי קהילתי בחוג למדעי החברה וחטיבה במדיניות ציבורית. כולל תעודת הוראה ותעודת עובד נוער.
במקביל להכשרה האקדמית מקבלים המשתתפים הכשרה חוץ אקדמית שמתקיימת פעם בשבוע, ובמסגרתה שומעים הרצאות, עוברים סדנאות ומשתתפים בסמינרים שמועברים על ידי מומחי שלטון מקומי וציבורי. יום נוסף בשבוע מוקדש לפרקטיקום (התמחות) במשרדי ממשלה ורשויות מקומיות. מטרת התוכנית היא להוציא את המשתתפים עם ידע רב והכרות רבה בעולם השלטון המקומי בישראל.
התוכנית מסבסדת באופן מלא את התארים שלומדים המשתתפים, בנוסף מספקת מלגת קיום חודשית ונותנת מחשב נייד לכל משתתף.

השמה

עם סיום ההכשרה של הצוערים, הם מקיימים ראיונות ברשויות מקומיות ברחבי הארץ אשר נמצאות במצב כלכלי-חברתי בין 1 ל-5. הצוערים יכולים לבחור באיזה רשות לבצע את ההשמה, והם מחויבים לעבוד 4 שנים ברשויות המקומיות. שכר הצוערים במהלך ההשמה נע סביב ה-6000 ש"ח ברוטו ומשתנה במקצת בהתאם לתנאים שכל רשות מציעה.]
בשנת 2017 היו 170 צוערים בוגרי התוכנית ברשויות המקומיות ברחבי הארץ.

בוגרים

המחזור הראשון סיים את תוכנית ההכשרה ונכנס להשמה ברשויות המקומיות בשנת 2014. בין הבוגרים של התוכנית נמצאים דביר שץ - מנהל אגף אסטרטגיה בעיריית דימונה, ליז אביסדריס - עוזרת ראש עיריית באר שבע רוביק דנילוביץ, תמר מורלי-חיומי - מנהלת המחלקה האסטרטגית בבאר שבע ושירן תעסה-פיינשטיין - מתכננת אסטרטגית בעיריית רהט וממלאת מקום ראש מועצה אזורית תמר.