google/wiki40b huggingface dataset:
ירח דבש

יֶרַח דְבַשׁ הוא פרק זמן קצר (ימים אחדים או שבועות מעטים) לאחר טקס הנישואים, אותו נוהגים בני הזוג לחגוג בנסיעה לאתר מרוחק, לרוב כזה הנחשב מיוחד ורומנטי, כדי שיוכלו לבלות באינטימיות.

מקור הביטוי

הביטוי "ירח דבש", (באנגלית: Honeymoon, שעל פיו נטבע המונח העברי) בא לציין את המתיקות המאפיינת את תחילת הנישואים, מתיקות המשולה למתיקות של דבש. במקור, המונח שימש לשלילה, כרמיזה לכך שלאחר תקופה קצרה, המתיקות צפויה לפוג. כיום, הביטוי נהוג במשמעות חיובית המתקשרת בעיקר לנופש רומנטי שנהוג לערוך בסמוך לאחר הנישואים. יֶרַח הוא שם נרדף לחודש, ולכן תקופה זו קרויה ירח דבש. עם זאת, לפי מילון אוקספורד, מקור הביטוי אינו קשור לחודש אלא ליָרֵחַ: האהבה בין בני הזוג הושוותה לירח, שמיד לאחר מילואו הוא מאפיל.
בהשאלה משמש הביטוי ירח דבש גם לתיאור יחסים חדשים בתחומים שונים. בעברית ישראלית הביטוי "זה לא ירח דבש" מתאר מצב שאין לצפות כי יהיה נעים.

היסטוריה

"Honeymoon" (במקור: hony moone) באנגלית - שהמונח "ירח דבש" הוא תרגומו בעברית, מתועד כבר משנת 1540, אולם נחשב לעתיק יותר.
בתרבות המערבית, המסורת בה נשואים טריים נוסעים לחופשה ביחד החלה בתחילת המאה ה-19 בבריטניה. הרעיון הגיע מחוגי העשירון העליון בהודו, בשעה שזאת הייתה תחת הקולוניאליזם הבריטי. 
זוגות מהשכבות העליוניות באוכלוסייה יצאו ל"מסע הכלה", כאשר לעיתים הם מלווים על ידי חברים ומשפחה, זאת על מנת לבקר קרובים שלא יכלו להגיע לחתונה. 
מבריטניה המנהג התפשט לשאר אירופה משנות 1820 ואילך.
ירח הדבש המודרני הפך לכלל עולמי כאחד המקרים הראשונים של תיירות המונית מודרנית. כאשר היעדים הפופולריים היו: הריביירה הצרפתית וערים באיטליה כדוגמת: רומא, ורונה וונציה, וערים בעיקר לחופי הים התיכון.
לרוב הנשואים הטריים החלו בנופש בליל הנישואים כשהזוג עוזב מיד לאחר החתונה ברכבת או אוניה. אולם במאה ה-21 מרבית הזוגות עוזבים 1-3 ימים לאחר החתונה, זאת בשל אילוצים וסדרי עדיפויות המחייבים לסדר את עלויות החתונה וכל מה שנדרש מסביב, לבקר אורחים ולצאת בראש שקט לחופשה הרומנטית.

"ירח דבש" ביהדות

המונח תורגם מלועזית, כך שלפי היהדות אין ירח דבש במתכונתו הנהוגה בדתות אחרות, אומנם לפי ספר דברים, לאחר הנישואים מחויב הבעל לקחת חופשה בת שנה, בה הוא משוחרר מהשתתפות במלחמה, זאת על מנת שיוכל לשמח את האישה שאותה נשא. בנוסף, עוד בתקופת יעקב אבינו נהוג היה שהנושא אשה לוקח חופשה בת שבוע על-מנת להכיר ולהיות עם אשתו לבד ובלבד. כך שלמעשה ניתן לראות זאת כמעין מקבילה יהודית לירח הדבש.
יעקב אגם

חייו ויצירתו


נולד בראשון לציון, בנו של רב. בילדותו למד ב"חדר", ומאוחר יותר למד אמנות בבית הספר בצלאל שבירושלים, ובמערב אירופה (בציריך ובפריז). בראשית דרכו עסק בפיתוח אמנות האופ ארט, העוסקת בהטעיות אופטיות. בגיל 27 הציג תבליטי עץ צבעוניים בתערוכת ה"תנועה" בפריז, שייחודם היה בכך שהיצירה משתנה בהתאם למיקום הצופה ביחס אליה. בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר אגם פסלים ששלבו מים, אש ומוזיקה, והופעלו על ידי בקרה ממוחשבת. בין היצירות הללו גם מזרקת "מים ואש" בכיכר דיזנגוף בתל אביב (משנת 1987). רבות מיצירותיו מאופיינות בתנועה, או בשינוי מראה עם שינוי נקודת המבט של הצופה בהן. לדבריו, הושפע עמוקות ביצירתו מתפיסות מיסטיות ביהדות.
מאז שנות ה-50 מתגורר אגם בצרפת. אחיו הוא חנניה גיבשטיין, ראש עיריית ראשון לציון לשעבר.
קרייג טימברלייק

ביוגרפיה

טימברלייק, בנם של אלבון ומאודי, איבד את הוריו בגיל צעיר וגדל עם סבתו ודודתו. יש לו שני אחים ואחות, המשרתת בחיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סמל ראשי. 
במאי 1977 התגייס לחיל הנחתים והתקדם עד דרגת סמל צוות. הוא יצא לקורס קצינים וסיים תואר ראשון בקולג' מרי וושינגטון ב-1989. 
שימש מפקד פלוגה רובאית, סגן מפקד פלוגה ומפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הנחתים השישי. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בקורס קצינים של הנחתים. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון של יחידת המשלוח ה-15. שימש קצין מבצעים של רגימנט בדיוויזיית הנחתים הראשונה ומדריך בגדוד השלישי של רגימנט הנחתים ה-23. פיקד על גדוד הכשרות של הנחתים בבסיס פריס איילנד. בנוסף שימש כראש מדור באגף כוח האדם והמילואים של הנחתים, קצין תכנון לאזור דרום-מזרח אסיה, ועוזר קצין תכנון בפיקוד האוקיינוס השקט.
בפברואר 2011 מונה למפקד חטיבת המשלוח השלישית של הנחתים וסגן מפקד כוח המשלוח השלישי של הנחתים. חודש לאחר כניסתו לתפקיד הוביל את החטיבה במאמצי הסיוע לנפגעי רעידת האדמה והצונמי בסנדאי, בספטמבר אותה שנה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. כיוני 2013 מונה לסגן מפקד אזור צפון של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. בתפקידו הבא שימש ראש מחלקת ניהול כוח אדם במטה החיל הנחתים וב-2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
בינואר 2017 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית ושירת בתפקיד עד יוני 2018.
טימברלייק בוגר המכללה לפיקוד ומטה של הנחתים, מכללת המלחמה של הצי ובעל תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
אייסופ רוק

עמיתים

בין המפיקים שעבדו עם אייסופ רוק נמנים בלוקהד, אומגה-וואן ואל-פי .
בין הראפרים שעבדו עמו נמנים פרסי-פי, דל דה פאנקי הומוספיין, סלאג מאטמוספיר, ואסט אייר מקאניבל אוקס, דוזוואן, אילוג'יק, סי-רייז-וואלז, פארטי פאן אקשן קומיטי, מיסטר ליף וקאמפ לו.
גדליה אייזמן

ביוגרפיה

נולד בוורשה למשפחה מחסידות אלכסנדר. בצעירותו למד בישיבת קמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ וכן בקלעצק בליטא הפולנית, שבה היה המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין. נישא לחיה ליבא לבית אידלמן מוילנה.
כשהיה חשש שיגויס לצבא הפולני נמלט לארץ ישראל בעזרת סרטיפיקט שהשיג לו הרב צבי יהודה קוק, שעמו התכתב על תורתו של אביו הראי"ה קוק. למד בישיבת מרכז הרב. בבחרותו שימש כמשגיח בישיבת מקור חיים בירושלים. לאחר נישואיו, המשיך ללמוד בכולל של ישיבת מרכז הרב, עד שבשנת ה'תש"ד החל לכהן כמשגיח בישיבת קול תורה. בתפקידו כמשגיח הרב אייזמן הנהיג משטר קפדני.
בשלהי שנות ה-70, הודיע לפתע הרב אייזמן להנהלת הישיבה על פרישתו מתפקידו לאלתר. לתלמידיו הקרובים הסביר שהוא חש שלפעמים בהקפדתו על הנהגה שלילית של תלמיד מתגנבת עצבנות הנובעת מזקנתו, ועל כן איננו יכול להמשיך בתפקידו. לנוכח ההפצרות הרבות הסכים להמשיך ולשמש כיועץ חינוכי לתלמידי הישיבה. הקדיש שעות רבות מדי יום לשיחות אישיות עם תלמידים במקומו בשולי בית המדרש.
בי"ד באייר תש"ע, יום הולדתו המאה, הכינו לו רבים מתלמידיו הפתעה. הם השכימו להתפלל עמו שחרית בהיכל הישיבה, ואחרי התפילה ליווהו בשירה וריקודים לביתו, כשהם מאחלים לו מזל טוב ואריכות ימים. הרב אייזמן לא הגיב להמולה סביבו.
נפטר בליל שבת ג' תשרי ה'תשע"ב בבית בנו יוסף שבשכונת בית וגן, שם התגורר בשנותיו האחרונות. נקבר בהר המנוחות בירושלים.

ספרו

שיחותיו יצאו לאור בסדרת הספרים "גידולי מוסר". הכרך הראשון יצא על ידי תלמידיו בחייו (ירושלים תשס"ח) ולאחר פטירתו, יצאו לאור שני כרכים נוספים שנערכו על ידי חתנו, הרב שלמה ברויאר.
ראובן ישעיהו

ראובן ישעיהו (גם באיוך איסאייס; 1910 - 22 בדצמבר 1984) כונה "גרזמץ' באיוך" ו"אלקה באיוך" היה אחד מתלמידי יעקב פייטלוביץ, מנהיג קהילת ביתא ישראל בתקופת הכיבוש האיטלקי ואיש חינוך.

חייו

נולד לאיסאייס איתמר וששטו אינברם, בילדותו עברה המשפחה להתגורר בכפר אמבה גולית. ישעיהו רצה ללמוד, אך משפחתו סרבה משום שהיה צורך בידיים עובדות. בסביבות גיל 18 ברח עם מספר נערים לבית הספר של גטה ירמיהו בעיר אסמרה. ירמיהו דחה את בקשתו של ישעיהו ללמוד בבית הספר וזה החל ללמוד באופן עצמי תגרית, ערבית ואיטלקית וכן לפרנס את עצמו. ירמיהו התרשם מכך וקיבל אותו לבית הספר ששם החל ללמוד עברית, לאחר מכאן נשלח לפלשתינה ללמוד בבית הספר תחכמוני בירושלים תחת השגחתו של אברהם צבי גולדשמידט ובכפר הנוער בן שמן. 
ב-1929 הגיע ישעיהו יחד עם עוד שלושה תלמידים לצרפת, מבלי שקיבלו אישור ועבד שם בעבודות מזדמנות. בעקבות השפל הכלכלי במדינה חזר ב-1935 וירמיהו סירב לקבלו בחזרה לבית הספר משום שעזב את פלשתינה ללא אישור. ישעיהו עשה דרכו לעיר גונדר, שם שימש כפקידו של ראש העיר.
עם הכיבוש האיטלקי מונה כמנהיג וכנציג ביתא ישראל בשלטון ולשם כך קיבל את התואר גרזמץ'. דבר אשר עזר לו לעבוד יחד עם פרופ' תאמרת עמנואל בכפרי היהודים באמבה גולית וגורבה ולהקים את הכפרים אמבובר ווזבה. בשנות ה-40, בעקבות הידיעות על מצב היהודים באירופה המליץ ישעיהו ליהודים לא להתקרב לעיר גונדר. האיטלקים החלו לשתף פעולה עם האמהרים המקומיים והחלו להפיץ עלונים שבהם הוזכרו כל הדעות הקדומות המיוחסות ליהודים בעיני החברה הנוצרית. בעקבות זאת ברח ישעיהו מחוץ לגונדר ושכן בכפרי הקהילה עד למלחמת השחרור האתיופית ב-1941.
בשנות ה-50 החל לשמש כמורה בכפר אמבובר ושעיקר תקציב בית הספר הגיע מתוך תרומות של ארגונים יהודים לרבות מארגון ברית עברית עולמית. ישעיהו לימד בעיקר קרוא וכתוב באמהרית, שיעורים בעברית העביר בזמנו הפנוי. במחזור הראשון למדו אצלו כ-80 תלמידים בגילאי 8-20. לאחר מכאן הועבר מטעם משרד החינוך האתיופי לשמש כמורה בבתי ספר ממשלתיים בוגרה ואז לאדיס עלם. בעקבות הפגנות הקהילה הוחזר ישעיהו לאמבובר ובית ספרו הוכר כבית ספר ממשלתי וקיבל חצי-תקציב לבית ספר מתוך ההקצאה לאוכלוסייה המוסלמית. 
בערוב ימיו פרש לכפר סרמלה והעביר בו שיעורים לילדי הכפר. ישעיהו נפטר ב-22 בדצמבר 1984 ונקבר בכפר סרמלה.
בנו, תדסה באיוך (נח ראובן), היה אחד מנערי ביתא ישראל שנשלחו לכפר בתיה.
שטוק 84'

היסטוריה

בשנת 1884 ייסדו ליונלו שטוק (יהודי איטלקי) ושותפו קרלו קמיס, את המזקקה הראשונה, לזיקוק יינות איטלקיים מקומיים, והפיכתם לברנדי משובח. בשנת 1906 פרש "קמיס" מהחברה והיא נשארה בבעלותו של "שטוק". המזקקה הוקמה בטריאסטה שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. הברנדי אותו ייצרה המזקקה נמכר היטב עד לימי מלחמת העולם הראשונה, בהם נוצרו בעיות בשינוע סחורות. כדי להקל על קשיי הסחר בין מדינות אירופה, רכשה חברת "שטוק את קמיס", מזקקה נוספת בצ'כיה, בעיר בוזקוב (Božkov), שם ביקבקו אלכוהול שנשלח מטריאסטה, ושווק עקב כך ביתר קלות. השנים הבאות לא היו קלות עבור חברת שטוק, ראשית עקב המשבר הכלכלי בשנת 1929, וכן עקב פריצת מלחמת העולם השנייה והלאמת המפעל שהיה רכוש יהודי, על ידי הנאצים.

התפתחות הברנדי

עם הקמת המזקקה בשנת 1884, החלו לייצר את הברנדי הראשון שנקרא "מדיצינל". לאחר מכן החלו לייצר גראפה מסוגים שונים, הראשון בהם נקרא "אמפה" (Ampea). לאורך כל הדרך ובמקביל לפיתוח מוצרים אלכוהוליים שונים, פיתחו בחברה את נושא הברנדי, ובשנת 1935 התפרסם הברנדי "פיין שמפיין". ברנדי זה קיבל את שמו הסופי "שטוק-84" בשנת 1955, והפך למוצר הדגל של החברה.

חברת שטוק

המפעל המרכזי של שטוק-איטליה, ממוקם בטריאסטה, ומחסני היישון, קרובים לוונציה. לחברה מפעלים במדינות נוספות בעולם כגון: אוסטריה, ארצות הברית ומזרח אירופה. עיקר פעולתה של חברת שטוק מתרכזת בפיתוח ובשיווק מוצרי אלכוהול: ברנדי, גראפה, סקוטש ויסקי, יין קינוח, מוצרי קוקטייל, ליקרים ויינות נתזים. החברה מייצרת למעלה מ-32,000,000 בקבוקים לשנה, בלמעלה מ-100 ארצות.

הברנדי בישראל

בתחילת דרכו בישראל, יוצר הברנדי על ידי היקב שהוקם על ידי ליונלו שטוק בנחלת גנים ברמת גן. מאוחר יותר, עבר היקב לנתניה והיה לחברת ו. ו.ס. ט. בע"מ. בשנת 1990 נרכש הייקב על ידי משפחת לרנר ומשפחת בוקסר מנס ציונה ושמו שונה ליקבי ברקן. כיום ברנדי שטוק 84, מיוצר בזיכיון מיוחד, על ידי יקבי ברקן. קשר נוסף לישראל הוא העובדה ש"ליונלו שטוק" מייסד החברה באיטליה, רכש עוד בשנת 1924 שטחי אדמה בצפון הארץ ליד רמת ישי והקימו את חוות שטוק. כיום ממוקמת בשטחים אלו חוות המחקר נווה יער של מינהל המחקר החקלאי.
אלברט הול

היסטוריה

בשנת 1851 נערכה בלונדון תערוכה גדולה בארמון הקריסטל שבהייד פארק, ביוזמתו של הנסיך אלברט. לאחר מותו של הנסיך ולאור הצלחתה הרבה של התערוכה, הוחלט להקים אנדרטה לזכרו המורכבת מפסל ומאולם מופעים. באפריל 1867 נחקק החוק שעל פיו נבנה האולם, וב-20 במאי באותה שנה הניחה המלכה ויקטוריה את אבן הפינה למבנה אשר תוכנן בידי פרנסי פוק וקולונל דרקוט סקוט.
הבנייה הסתיימה בשנת 1871 והאולם נחנך ב-29 במרץ באותה שנה. במקור הואר האולם באלפי מנורות גז, שהודלקו כולן תוך 10 שניות באמצעות מערכת מתוחכמת. בשנת 1896 הוכנסה לאולם מערכת תאורה חשמלית.
אוליגודנדרוציטים

תפקיד

מעטה המיאלין שיוצרים האוליגודנדרוציטים מקטין באופן ניכר את המוליכות והקיבול החשמליים של קרום הסיב העצבי. כתוצאה מכך מתארך קבוע הזמן האופייני לזליגת זרם חשמלי מהסיב, ומצטמצמת הנחתת הזרם החשמלי העובר בסיב. בפרט, בסיבים מצופי מיאלין מהירות הדחף העצבי גדלה ביחס ישר לקוטר הסיב, בעוד שבסיבים חשופים היא גדלה ביחס לשורש הריבועי של קוטר הסיב. כמו כן, מעטפת המיאלין מונעת קצרים בין הנוירונים. הודות לכך, סיבי עצב העטופים במיאלין מסוגלים להעביר דחפים עצביים במהירות דומה לזו של סיבים חשופים עבים הרבה יותר. המזעור המושג מאפשר למוחם של בעלי חוליות להכיל מספר גדול הרבה יותר של תאי עצב וסיבים המקשרים ביניהם.

מחלות

מספר מחלות חיסון עצמי, כגון טרשת נפוצה, כרוכות בפגיעה במעטה המיאלין שיוצרים האוליגודנדרוציטים, תהליך המכונה דמיאלינציה. איבוד המיאלין עשוי להביא לביטוי גנים ייעודיים הרותמים תאי גזע להתמיין לאוליגודנדרוציטים שישקמו חלקית את מעטה המיאלין. מנגנון שיקום זה אינו מצליח להתמודד עם התקפות חוזרות ונשנות של תאי T על האוליגודנדרוציטים, ונוצרת רקמה צלקתית על הסיבים העצביים.
ALD היא דוגמה למחלה נוספת הנובעת מליקוי תורשתי בהתפתחות מעטה המיאלין.
אוליגודנדרוציטים פגיעים גם להידבקות בנגיף JC, המביא להתפרצות חולי מוח מתקדם רב-מוקדי. מרבית האוכלוסייה האנושית (70%-90%) נדבקת בנגיף עד גיל ההתבגרות, הנותר רדום עד להיחלשות המערכת החיסונית. התפרצות המחלה כרוכה בהרס אוליגודנדרוציטים, המביא לתסמינים השונים של איבוד מעטה המיאלין. מעריכים כי כחמישה אחוזים מחולי האיידס עשויים ללקות במחלה זו.
קיימים טיפולים העשויים להאט את אובדן מעטה המיאלין ולשכך כמה מתסמיני המחלות. בשלב זה לא קיים טיפול המשקם את מעטה המיאלין מחדש, אך זהו נושא ער למחקר.
גידולים באוליגודנדרוציטים מכונים אוליגודנדרוגליומות ().
כשל צבר עבודה

כשל צבר עבודה הוא כשל לוגי המתרחש כאשר מניחים שמשתנה כמו עבודה הוא משתנה בלתי תלוי, כאשר למעשה הוא כפוף לשינוי. הצבעה על כשל צבר עבודה משמשת לעיתים קרובות כנגד טענות כי ניתן להקל על אבטלה באמצעות הגבלת מספר שעות העבודה. כשל זה בא לידי ביטוי לא רק בתחומי הכלכלה. לדוגמה, התייחסות לכשל זה נפוצה כאשר באים להצביע על שגיאות בטענות מסוג קטריס פריבוס ("אם כל השאר זהה").

מקור המונח

המונח בא במקורו מתוך טיעון כנגד הרעיון שהפחתת מספר שעות העבודה המוּתרות מפחית את האבטלה. חסידי הגבלת מספר שעות העבודה טענו כי מתכונת של "שיתוף עבודה" או הגבלת מספר שעות העבודה בשבוע תביא לחלוקת העבודה על פני מספר רב יותר של עובדים. ההנחה שביסוד טענתם זו היא שישנה כמות קבועה של עבודה לביצוע, ועל כן הפחתת כמות העבודה המותרת תביא להעברת השארית לעובדים נוספים, המובטלים. טיעון זה יוצא מתוך נקודת הנחה שהעבודה היא משתנה בלתי תלוי בגורמים אחרים.
מדיניות זו אומצה על ידי הרברט הובר במסגרת ה"ניו דיל" בארצות הברית ובאחרונה בזמן ממשלת ליונל ז'וספין בצרפת. 
בפועל, רוב הכלכלנים סבורים כי הנחה זו שגויה. טענתם היא שהעסקת עובדים נוספים כרוכה בעלויות "הקפיות" גדולות בגיוס, הכשרה וניהול, וכי העלות הממוצעת ליחידת תפוקה תגדל עד כדי כך שכמות העבודה תפחת, ובעקבותיה גם התעסוקה. כלומר, כמות העבודה אינה משתנה בלתי תלוי, אלא היא תלויה בגורמים שונים ועשויה להשתנות. אולם לאחרונה יצא הכלכלן טום ווקר נגד מוסכמה זו. לטענתו, מבקרי הרעיון התעלמו מההשפעה של הגבלת שעות העבודה על פוריות העובדים. לשיטתו, הגבלת שעות העבודה יכולה להשתלב עם המגמה הנוכחית למחשב ולמכן את תהליך הייצור ככלי להוזלת עלות הייצור.
חומצה חנקתית

תכונות

כאשר חומצה חנקתית חשופה לאור או לחום היא משחררת חנקן דו-חמצני בתגובת הפירוק , החנקן הדו־חמצני המומס מקנה צבע צהבהב לנוזל. 
חומצה חנקתית מהולה מגיבה עם רוב המתכות בתגובות הדומות לאלו של חומצות מינרליות אחרות כלומר תוך יצירת גז מימן החומצה החנקתית יכולה לחמצן מתכות כנחושת או כסף תוך יצירת חנקן דו־חמצני:
 
תגובה עם רוב היסודות האל מתכתיים מביאה אותם למצב החמצון הגבוה ביותר. כך למשל התגובה עם פחמן:
 
החומצה החנקתית מסוכנת מאוד למגע. בחומצה החנקתית משתמשים בין היתר לייצר דשנים, חומרי נפץ ובטון. חומצה חנקתית היא מחמצן חזק.
בתחום האמנות משמשת החומצה החנקתית לצריבה עמוקה של כסף ושל מתכות צבעוניות - נחושת (הנמסה בחומצה בתהליך אקסותרמי), פליז ואלפקה.
מנואל בלום

קורות חיים

בלום למד ב-MIT לקראת תואר ראשון ושני במדעי המחשב והנדסת חשמל, אותם סיים ב-1961.
לאחר מכן עבר להתמקד במתמטיקה, וסיים דוקטורט בתחום תחת הנחייתו של מרווין מינסקי ב-1964.
במהלך הקריירה שלו היה שייך לסגל המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואף עמד בראש המחלקה. הוא שהה בברקלי עד 1999.
לאחר מכן עבר בלום לאוניברסיטת קרנגי מלון. אשתו לנור ובנו איברים אף הם פרופסורים למדעי המחשב באותה המחלקה.
בין תלמידיו נמנו לאונרד אדלמן, שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי, שאף הם זכו בפרס טיורינג, מוני נאור, מהמחלקה למדעי המחשב במכון ויצמן ורונית רובינפלד מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. אחד מתלמידיו של בלום, פרופסור לואי פון אהן (שאיתו טבע את המונח CAPTCHA), הוא ממייסדי פלטפורמת  Duolingo ללימוד שפות.
דניאל רובינשטיין

דניאל רובנשטיין (באנגלית: Daniel Rubinstein) הוא דיפלומט יהודי-אמריקאי המכהן החל מה-6 בספטמבר 2009 כקונסול הכללי בירושלים.
רובינשטיין החל את קריירת החוץ שלו במילוי משימות חוץ שונות בברזיליה, דמשק, תוניס, לואנדה ותל אביב, כמו גם כיהן במשימת חוץ לצד קואליציית הממשל הזמני בעיראק (CPA), בבגדאד. בשנים 2004–2005, כיהן כמנהל המשרד לענייני ישראל והפלסטינים, במחלקת המדינה. בשנים 2005 - 2008, כיהן כסגן ראש המשלחת של שגרירות ארצות הברית בעיר הבירה עמאן, שבירדן.
לפני תפקידו האחרון, כקונסול הכללי בירושלים, שימש כראש יחידת המשקיפים האזרחיים בכוח הרב לאומי וכראש המשקיפים בסיני. כמו כן, הוא בעל אחת מארבע הדרגות הגבוהות ביותר של שירות החוץ האמריקאי תחת ה-SFS, ודובר ערבית, עברית ופורטוגזית.
נור (עיירה)

היסטוריה

נור קיבלה זכויות עירוניות מידי נסיך מזוביה בולסלאב בסביבות 1420. ובשנת 1564 קיבלה העיר אישור להשיט לנהר גדנסק דוברות טעונות סחורות, בעיקר דגנים (ללא מכס). באותה שנה נרשמו בנור 263 בתי אב יהודים וגויים ביחד, מספר מרשים לאותה תקופה (סוף ימי הבינים), באותו זמן העירוניים נחשבו לעשירים.
בשנת 1665 השוודים כבשו את האזור, והעיר נחרבה ברובה, לאחר מכן היא לא חזרה למעמדה הקודם. הכנסייה שבה לא נבנתה מחדש עד 1693 ובשנת 1777 מספר התושבים היה רק 63 אנשים. האוכלוסייה בנור עלתה עד שבשנת 1827 מנתה 514 איש ו-75 בתי אב. בשנת 1860 האוכלוסייה מנתה 813 נפשות ביניהן 299 יהודים. בתחילת המאה ה-19 ידוע על קיומם של 74 בתי אב יהודים וגויים. בעקבות מרד ינואר, התקוממות המיעוט הפולני בשטח האימפריה הרוסית ב-1863, והפסד הפולנים במרד, איבדה לבסוף נור את מעמדה כעיר בשנת 1869.

יהודי נור

באמצע המאה ה-19 הייתה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת על מוסדותיה הקהילתיים. האוכלוסייה היהודית מנתה כ-300 יהודים.
ב-13 בספטמבר 1939 נכנסו יחידות הצבא הגרמני לנור ושהו בה במשך כשבועיים. על-פי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב בין ברית המועצות ובין גרמניה הנאצית נור צורפה לשטח הכיבוש הסובייטי, ריבונות ברית המועצות. החיילים הסובייטיים נכנסו לעיירה ב-28 בספטמבר ושהו בה עד 22 ביוני 1941. תושבי המקום הגויים עזרו למאות הפליטים היהודים כמיטב יכולתם, כדי להבריחם אל הגבול וכן במציאת מזון ומקומות לינה. באפריל 1940 החליטו השלטונות הסובייטיים לפנות את נור מתושביה. פינוי נור נמשך כשבועיים. היהודים פונו לעיירה צ'חנוביץ. המפונים הורשו לקחת עמם את רכושם. צ'חנוביץ נכבשה בידי יחידות הוורמאכט. גורלם של יהודי נור היה כגורלם של שאר היהודים תושבי צ'חנוביץ. רק מספר מועט מיהודי נור שרדו לאחר תקופת השואה.
שלהבת חסדיאל

קורות חייה

חסדיאל נולדה בבני ברק ליהודה מאיר שפירא, נכד לאדמו"ר מטלוסט, אחיו של רבי מאיר שפירא מלובלין.
למדה בבית הספר חורב ברמת גן ולאחר מכן בתיכון לוסטיג ברמת גן, התנדבה שנה ביד שרה, והשלימה לימודים לתואר ראשון במדע המדינה, כלכלה וסוציולוגיה, באוניברסיטת בר-אילן.
הייתה כתבת פוליטית של העיתון "יום ליום", וכן של השבועון החרדי "בקהילה". ככזו היא נחשבת לפורצת דרך במקום שנחשב עד אז כמעוז גברי בחברה החרדית.
בשל כך היא אף נאלצה תקופה לכתוב תחת השם ש. חסדיאל וח. שלהבת, עד שמעסיקיה התרצו שתכתוב בשמה המלא.
הגישה ברדיו קול חי תוכנית ראיונות פוליטית, וכן תוכנית צרכנות. כמו כן השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "המטבחון" של דן שילון, והגישה פינה שבועית בתוכנית הדת של נחום לנגנטל, בערוץ 1.
בשנת 2007 ייסדה חסדיאל מגזין לייף סטייל ראשון מסוגו בחברה החרדית בשם "Fine", העוסק בעיצוב פנים, עסקים, תיירות, אופנה, משלב כתבות קונספט, ומתאים ומוקפד כולו להווי החיים הדתי-חרדי.
כיום, בנוסף לניהול ועריכת המגזין, עוסקת חסדיאל, דרך חברת אריאל, בייעוץ בענייני תרבות המגזר החרדי לעיריית ירושלים. כמו כן חברה חסדיאל בדירקטוריון של החברה 'ויליפוד אינטרנשיונל' ומשמשת כיועצת של האו"ם לענייני מגזר החרדי].

חייה האישיים

הייתה נשואה לסופר והתסריטאי יאיר חסדיאל, ולאחר עזיבתו את העולם החרדי השניים התגרשו. היא אם לשלושה ילדים, ומתגוררת בבני ברק.
אלונקה

אלונקה (או נרוד) היא אמצעי שנועד להעביר נפגעים או חסרי יכולת תנועה ממקום למקום.
האלונקה נישאת בדרך כלל על ידי שני אנשים, כשהפצוע או הנפגע שכוב על גב האלונקה. לעיתים נקשר הנפגע ברצועות אל האלונקה כדי למנוע את נפילתו והחמרת פגיעתו.

היסטוריה

אלונקות שימשו להובלת פצועים בשדות קרב כבר בתקופות קדומות, בתנאי שטח בהם לא ניתן היה לפנות נפגעים בכלי רכב גלגליים, כעגלות. האלונקות הפשוטות היו מורכבות מיריעת קנבס ושני מוטות נשיאה, מושחלים בתוך היריעה. אלונקות כאלה היו בשימוש עד למאה העשרים.

סוגי אלונקות

אלונקות רפואיות מודרניות באמבולנסים הן אלונקות משוכללות המאפשרות העברת הנפגע מזירת האירוע אל בית החולים. אלונקות אלו כוללות גלגלים להקלת התנועה ומנגנון התאמת גובה, וכן מתקן נעילה בתוך האמבולנס למניעת טלטול האלונקה. למנגנון התאמת הגובה חשיבות מרובה מאחר שהוא מאפשר הן הכנסה מהירה של הנפגע אל האמבולנס, והן העברה של הנפגע אל מיטה בחדר המיון.
אלונקות הנמצאות בשימוש צבאי נקראות אלונקות שדה. בראשית בתקופת מלחמת העולם השנייה וכן במלחמת העצמאות היו בשימוש אלונקות המורכבות משני מוטות עץ המושחלים בתוך יריעת קנבס. שתי זרועות מתכת מתקפלות חיברו את שני המוטות. רק בשנות השישים החל השימוש באלונקות אלומיניום מתקפלות. אלונקות אלו מתקפלות לרוחבן ולאורכן כדי לאפשר את נשיאתן על גב החייל בשיגרה. בשעת אירוע המחייב שימוש באלונקה, נפרשות אלונקות אלה, ולאחר השכבת הנפגע על גבן נושאים אותן בדרך כלל ארבעה חיילים.
בצה"ל מקובל לתרגל נשיאת אלונקות ופינוי פצועים משדה הקרב במסגרת מסע הנקרא מסע אלונקות. על פי דברי סא"ל מיכה בן ארי (קפוסטה), עד 1955 לא היו אלונקות בשימוש בצה"ל.

אלונקות מיוחדות

קיימות אלונקות אורתופדיות מיוחדות המשמשות להרמת נפגעים ללא טלטולם. אלונקות אלו מתפצלות לשני חלקים, המוחדרים מתחת לגב הפצוע השכוב על הקרקע. לאחר החדרתם, מחוברים החלקים שוב. גב האלונקה עשוי מחומר פלסטי קשיח, ובצורה זו מקובע הנפגע ונמנע ממנו טלטול העלול לגרום לפגיעה נוספת כמו נזק לעמוד השדרה.
קורפוס הפאנצר ה-40 (ורמאכט)

הקמת הקורפוס

הקורפוס הוקם בליבק ב-26 בינואר 1940 בשם "הקורפוס ה-40", והועמד תחת פיקוד גאורג שטומה.

המערכה על צרפת

במהלך המערכה על צרפת נותר הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות A, והוא לחם רק במהלך השלב השני של המערכה.

המערכה בבלקן

באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של שטומה במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה ה-12, ואף לחם במהלך המערכה על יוון.

מבצע ברברוסה

בתחילת מבצע ברברוסה, היה הקורפוס חלק מעתודת הOKH כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.

החזית המזרחית

ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועמד תחת פיקוד הארמייה השישית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך הקרב על קווקז. ב-20 ביולי מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס, לאחר ששטומה הודח בעקבות גניבת מסמכים סודיים ממפקדת הקורפוס. ב-30 בספטמבר 1942 מונה גוסטב פהן למפקד הקורפוס, וב-13 בנובמבר מונה כמחליפו זיגפריד הנריצי. ב-1 באוקטובר 1943 מונה פרדיננד שרנר למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-31 בינואר 1944 מונה אוטו פון קנובלסדורף למפקד הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בספטמבר חזר זיגפריד הנריצי לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17.
איסמאל בוליאלדוס

קורות חיים

איסמאל בוליו נולד בלודון שבצרפת, והיה בנם של איסמאל בוליו (Ismaël Boulliau) וסוזנה מוטה (Susanna Motet). בוליו היה בכור הבנים שלא נפטר בצעירותו (ילדיהם הקודמים של הזוג נפטרו בצעירותם ולא הגיעו לבגרות). המשפחה הייתה קלוויניסטית אולם בהיותו בן 21 המיר בוליו את דתו לנצרות קתולית, ובהגיעו לגיל 26 הוסמך ככומר נוצרי קתולי.
בשנת 1632 עבור בוליו לפריז והחל לעבוד כספרן בספרייה המלכותית (Bibliothèque du Roi). במסגרת עבודתו בספרייה נסע לאיטליה, הולנד וגרמניה פעמים רבות במטרה לרכוש ספרים עבור הספרייה. בשנת 1657 מונה לתפקיד מזכיר שגריר צרפת בהולנד, ולאחר מכן שב להיות ספרן. בזקנתו התגורר במנזר סן ויקטור שבפריז, בו נפטר.
בוליו היה אחד החברים הראשונים בחברה המלכותית בלונדון, אליה נבחר ב-4 באפריל 1667.
בוליו היה חברם של פייר גסנדי, כריסטיאן הויגנס, מרן מרסן ובלז פסקל, ותמך בעמדותיהם של גלילאו גלילי וניקולאוס קופרניקוס. בוליו פרסם מספר ספרים אסטרונומיים, הידוע בהם הוא ה"אסטרונומיקה פילולאיקה" (Astronomia philolaica) שיצא לאור בשנת 1645 ובו תמך בתאוריה של יוהנס קפלר כי כוכבי הלכת נעים במסלולים אליפטיים סביב השמש, אולם התנגד לתאוריה הפיזיקלית של קפלר בדבר הכוחות הפועלים על כוכבי הלכת בתנועתם סביב השמש.
סר אייזק ניוטון, בספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", ציין כי חישוביו של בוליו בדבר גודל מסלולי כוכבי הלכת הוא המדויק ביותר (לצד החישוב המצוי בספריו של יוהנס קפלר.

הנצחה

על שמו של בוליו נקרא מכתש בוליאלדוס שעל פני הירח.
מחנה ריכוז

מחנה ריכוז הוא מתקן כליאה רחב ידיים, שנועד לאסירים פוליטיים, קבוצות אתניות או קבוצות דתיות, הנכלאים ללא כל הליך משפטי. לעיתים משמש מחנה הריכוז גם לעבודות כפייה (מחנה עבודה), ובמקרים רבים - להשמדה של האסירים (מחנה השמדה). במיוחד נודעו לשמצה מחנות הריכוז שהקים המשטר הנאצי, בגרמניה ובמדינות שכבשה במלחמת העולם השנייה וגם מחנות הריכוז הרומניים בטרנסניסטריה.על־פי ההערכות הנאצים יצרו 42,500 מחנות וגטאות לריכוז והשמדת יהודים.

היסטוריה

לראשונה נעשה שימוש במונח "מחנה ריכוז" ביחס למחנות שהפעילה בריטניה בדרום אפריקה במהלך מלחמת הבורים (1899-1902).
בין השנים 1904-1907 השלטון הקולוניאלי הגרמני בדרום-מערב אפריקה הגרמנית הקים מחנות ריכוז כחלק מרצח העם של ההררו והנאמה, שם נטבע לראשונה התרגום הגרמני למושג האנגלי "מחנה ריכוז".
מחנות הגולאג בברית המועצות נחשבים גם הם כמחנות ריכוז, למרות שתאורטית אוכלוסייתם הגיעה אחרי הליך משפטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקימה גרמניה הנאצית מחנות ריכוז רבים לקבוצות אתניות רבות ומגוונות, בשטחה ובשטחי הכיבוש שלה באירופה ובצפון אפריקה. ארצות הברית כלאה אזרחים ממוצא יפני במחנות, אולם בשל רגישות המונח "מחנה ריכוז" יש המעדיפים להשתמש במונחים אלטרנטיביים.
אחר כך, הוקמו מחנות ריכוז לאויבי המשטר בסין, קוריאה הצפונית, ובמדינות יוגוסלביה לשעבר בתקופת המלחמות הפנימיות.