ריגה

כלכלה ומסחר

ב-1 במאי 2004 הפכה לטביה לחלק מהאיחוד האירופי, אירוע שהאיץ את הפיתוח הכלכלי של העיר.
בריגה מיוצרים למעלה ממחצית התוצר הלאומי של לטביה. בעיר מיוצרים מוצרי קוסמטיקה ומזון. כן קיימת בעיר תעשיית דפוס מפותחת.
כמו כן בעיר ריגה ממוקם הבנק המרכזי של לטביה.

השכלה

בעיר ממוקמת אוניברסיטת לטביה, אוניברסיטה טכנית של ריגה (הוקמה בשנת 1862), אוניברסיטת סטראדינס  (מקצועות הרפואה) ובית הספר לכלכלה של סטוקהולם  ועוד.

תחבורה

ריגה היא עיר נמל ומרכז תחבורה ראשי - מקום מפגש של מסילות ברזל רבות. בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ריגה, שהוא הגדול בשדות התעופה של המדינות הבלטיות.
מעבורת מקשרת בין ריגה לסטוקהולם, קיל ולובק.
בשנת 2008 החל לפעול שלב ראשון של גשר נוסף מעל הנהר לצורך הקטנת פקקי התנועה במרכז העיר. הבנייה של הגשר כולל הסדרת כניסות ויציאות צפויה להסתיים בשנת 2012.
תחבורה עירונית בעיר החלה לפעול כבר בשנת 1882. בשנת 1901 החלה לפעול חשמלית. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היו תוכניות לתחילת הקמת רכבת תחתית, אך הם נגנזו ולא יצאו לפועל.

היסטוריה

ריגה ממוקמת במקום בו עמד כפר של שבט הליווים, אשר דיברו בשפה דומה לפינית ואסטונית. הכפר שכן על מפגש הנהרות דאוגבה ורידזנה - נהר שנקרא בעבר "נהר ריגה" ועל שמו קרויה העיר.
ריגה המודרנית נוסדה על ידי סוחרים גרמניים שהגיעו לאזור במחצית השנייה של המאה ה-12, והקימו באזור נקודת מסחר בשנת 1158. בשנת 1190 נבנה בעיר מנזר על ידי הנזיר האוגוסטיני מינהארד.
בשנת 1201 נחת אלברט מבוקסהובדן, בישוף ליבוניה, בחופה של העיר עם 23 ספינות ו-1500 אבירים צלבנים והפך את ריגה למקום מושב הבישופות. אלברט הקים בעיר את מסדר האחים הליבוניים של החרב, וניצח את מלך הליבים קאופו.
ריגה שימשה מרכז למסחר בין הסוחרים הגרמניים, השבטים הבאלטיים ורוסיה. בשנת 1282 הפכה ריגה לחברה בברית ערי ההנזה.
בשנת 1522 בעקבות השפעת הרפורמציה בוטל מוסד הבישופות בעיר, וריגה הפכה לעיר חופשית. בשנת 1561 הפכה ריגה לחלק מחבר העמים הפולני - ליטאי.
בשנת 1621 נכבשה העיר על ידי גוסטבוס אדולפוס מלך שוודיה, ושוודיה שלטה בעיר עד 1710. בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, כבש הצאר פטר הגדול של רוסיה את העיר. בעקבות הסכם ניסטאד הפכה ריגה לחלק מהאימפריה הרוסית, ונותרה חלק מממנה עד תום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1913, אוכלוסיית ריגה (517,500 תושבים) הייתה מורכבת מ-7% יהודים, 13% גרמנים בלטיים, 20% רוסים, ו-40% לטבים. רוב זמן קיומה של ריגה תחת השלטון הרוסי, השפה הרשמית של העיר הייתה - גרמנית. רק בשנת 1891 שונתה השפה הרשמית לרוסית.
בשנת 1917, במלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הגרמני את ריגה. בשנת 1918, במסגרת הסכם ברסט ליטובסק ניתנו המדינות הבלטיות לגרמניה. במסגרת הסכם השלום מה-11 בנובמבר 1918 אשר סיים את המלחמה, ויתרה גרמניה על שטחים אלה, ולטביה זכתה בעצמאות, וריגה הפכה לבירת המדינה. באותה עת כונתה ריגה "פריז של המזרח".
הסכם ריגה נחתם בעיר ב-18 במרץ 1921 וסיים את המלחמה הפולנית סובייטית. ההסכם שנחתם בסופו של דבר העניק לפולין שטחים נרחבים, אם כי מצומצמים בהיקפם יחסית לשטחים בהם החזיק הצבא הפולני עם כניסתה לתוקף של הפסקת האש. ההסכם חילק את אוקראינה ובלארוס בין הרוסים ובין הפולנים. חלומו של יוזף פילסודסקי להחייאת האיחוד הפולני ליטאי רב העוצמה, ויצירת קונפדרציה סלאבית, לא התממש.
ב-1940 במסגרת מלחמת העולם השנייה השתלט הצבא האדום על העיר, ובשנת 1941 נכבשה העיר על ידי הנאצים. 30 אלף מיהודי העיר נרצחו, בעיקר באמצעות מכונות ירייה. להשמדה סייעו בהתלהבות לטבים בהנהגתו של הרברטס צוקורס. ריגה נשארה בשליטה גרמנית עד לשיחרורה על ידי הצבא האדום ב-13 באוקטובר 1944.
לאחר הפרסטרויקה בהנהגתו של מיכאיל גורבצ'וב, לטביה זכתה שוב בעצמאות בפועל ב-21 באוגוסט 1991 (עצמאות רשמית ב-6 בספטמבר 1991) והעיר שבה להיות בירתה של המדינה.