ישיבת תורת חיים

ישיבת תורת חיים הייתה ישיבה בעיר העתיקה בירושלים. הישיבה נוסדה בשנת תרמ"ו (1886) על ידי האחים הרב יצחק וינוגרד והרב יוסף אליהו וינוגרד וגיסם, הרב זרח אפשטיין, שראה בה תחנה בדרכו של המשיח לבנות את בית המקדש. בישיבה זו למדו מאות תלמידים, ובהם ראשי ישיבות ורבנים מפורסמים.

תולדות הישיבה

את הישיבה הקים הרב יצחק וינוגרד עם אחיו, הרב יוסף אליהו וינוגרד, שמילא את תפקיד המשגיח בישיבה. תחילה הוקמה הישיבה במבנה קטן ברובע היהודי, בחצר חזקת ר' יששכר דוב צוובנר בקרבת רחוב חברון או בחצר ר' פישל לאפין.(רחוב חברון הוא רחוב הגיא של ימינו ונקרא כך בעבר על שום ריבוי יהודי חברון שגרו בו). לאחר גיוס תרומות על ידי שליחים כגון הרב פנחס מרדכי וינוגרד (לא קרוב משפחה של יצחק וינוגרד) ראש ישיבה בליטא שעלה ב-1890 ונשלח בחזרה כשד"ר, וסיוע שהגיש הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי (שר' יצחק היה נתינו) - הוקמה הישיבה במבנה הקבע שלה, ברחוב הגיא 51. חנוכת הבית התקיימה בניסן תרנ"ד (1894). הקונסול הרוסי פרש חסותו על הישיבה. ביוזמתו נאסר על הכנסייה הארמנית-הלטינית להשתמש בפעמונים, כדי שלא להפריע ללימוד בישיבה. הישיבה הוקמה על רח' הגיא, הדרך הראשית בתוך העיר העתיקה, המובילה משער שכם אל הר הבית, ומול תחילת דרך היסורים. בקומה התחתונה הקים הרב וינוגרד חנות שבה מכרו תלמידי הישיבה ירקות בתורנות, לצורך עזרה באחזקת הישיבה. 
הרב יצחק וינוגרד נשא בתואר ראש הישיבה והיה מוסר שיעור בתחילת כל זמן, אך בעבודה היום יומית בישיבה נשא המשגיח. דרך הלימוד בישיבה הייתה שכל תלמיד לומד חלק בתורה לפי בחירתו ודרכו, בעוד ראש הישיבה משמש כדוגמה אישית לתלמידים, אך כמעט אין לו שיח ושיג עמהם. דרך זו הייתה מקובלת בישיבות ירושלים הוותיקות, בניגוד למקובל בישיבות ליטא ובישיבות בנות זמננו. עם זאת, המשגיח השתדל להשפיע על הלומדים לחלק את זמנם בין לימוד בעיון ללימוד בקיאות של מספר דפי גמרא ללא תוספות בכל יום ובימי שישי ושבת לימוד הרא"ש על דפי הגמרא שנלמדו במהלך השבוע.
מצבה הכלכלי של הישיבה לא היה טוב ובשנת תרע"א יצאה הישיבה במבצע מיוחד לגיוס כספים ובין השאר הכין עבורה הרב קוק קול קורא לתמיכה בישיבה. 
רבי חיים סולובייצ'יק היה נשיא הוועד הרוסי לסיוע לישיבה.
לאחר מעבר הישיבה למבנה החדש ברחוב הגיא התפתחה הישיבה והייתה לגדולה ביותר בירושלים. המלגות שנתנו אז ללומדים בישיבת תורת חיים היו גבוהות מבישיבות האחרות וקבוצת לומדים מבחירי ישיבת עץ חיים עברו לישיבת תורת חיים. ישיבת עץ חיים הגיבה בהפצת מכתבים נגד הרב וינוגרד וישיבתו. 
לאחר מותו של ראש הישיבה יצחק וינוגרד בשנת תרע"ג (1912) עברה ראשות הישיבה לאחיו הרב יוסף אליהו וינוגרד עד פטירתו בשנת תרע"ח (1918). לאחר מכן, עברה הנהלת הישיבה לידי האח הנוסף, הרב שמחה וינוגרד, והרב זרח אפשטיין, חתן הרב אברהם חיים וינוגרד, ששימש כראש הישיבה. 
מראשיתה, הייתה התנגדות לישיבה מצד החוגים המקורבים לחורבה וישיבת עץ חיים אשר לא היו מעוניינים בתחרות בישיבת עץ חיים. בשנת תרנ"ב פרצה מחלוקת בין ישיבת תורת חיים וישיבת עץ חיים, לאחר שעץ חיים פרסמה את עצמה כישיבה היחידה בירושלים.
בסוף המאה ה-19 יצרה הישיבה תצלום בו נראה מסגד כיפת הסלע כשעליו מגן דוד, שנועד לצרכי קישוט ("מזרח") ואיסוף כספים בחוץ לארץ על ידי כולל ירושלים. ב-1922 הפיצה המועצה המוסלמית העליונה עותקים של הציור ברחבי העולם המוסלמי כהוכחה לכוונת היהודים לגבי הר הבית, במהלך מסע תעמולה שהזהיר מפני סכנת השתלטות יהודית על קודשי האסלאם בארץ ישראל. ביולי אותה שנה, ערכה משלחת פלסטינית מסע תעמולה ואיסוף כספים במצרים ובחג'אז בעונת החג', בו שימשה התמונה כמכשיר התעמולה העיקרי.

המחלוקת בישיבה

בשנת תרפ"ז (1927) עלו תלונות מצד תלמידי הישיבה כנגד ההנהלה על הוצאות ההנהלה המופרזות והקיצוצים בתמיכות ללומדים. התלמידים דרשו שיתוף בהנהלת הישיבה, קיצוץ של 25% בהוצאות הנהלת הישיבה והבטחה של לפחות 50% של המלגות של הלומדים. ראש הישיבה, הרב זרח אפשטיין, הביע תמיכה בדרישת התלמידים, אולם הדברים לא התקדמו. לאחר פטירת הרב אפשטיין ביוני 1931 רשם שמחה וינוגרד את הישיבה כחברה שמטרתה "לנהל בירושלים סמינר ובית ספר שבהם יוכלו תלמידים לקבל חינוך דתי בריא וידיעה יסודית בשפה העברית, בדיני ישראל וכיוצא בזה". דברים אלו הביאו להתלהטות המאבק בין התלמידים להנהלה, כאשר התלמידים האשימו את הנהלת הישיבה ברצון להפוך את הישיבה לסמינר. התלמידים מינו את הרב צבי פסח פרנק לראש ישיבה וזכו לתמיכה של הרב קוק בעוד הנהלת הישיבה זכתה לתמיכה של משה בלוי. ביולי 1935 הגישה הממשלה לבית המשפט תביעה לפירוק החברה והפיכתה להקדש, לאור טענות שרק 40% מההכנסות משמשות לתמיכה בלומדים. אל התביעה הצטרפה אגודת "בני הישיבה תורת חיים" אותה ייצג משה זמורה. במהלך המשפט הסכימו הצדדים על מינוי מנהל נייטרלי וניסיונות לקבוע תוך חודש מתווה לארגון מחדש של החברה.

מבנה הישיבה בעיר העתיקה

בעת כיבוש העיר העתיקה במלחמת ששת הימים, עברו בדרך הראשית מספר קצינים בכירים, ובהם קצין המודיעין חיים הרצוג. השכן ניגש להרצוג הגיש לו את המפתח והראה לו את המסתור של ספרי ורהיטי הישיבה. כיום שוכנת במקום ישיבת עטרת כהנים, עם חלק מהריהוט המקורי של הישיבה שֶניצל. במקום גם תצוגה הסברים ותמונות על עברה של הישיבה, לפני הפרעות, ועל הקורות אותה בזמן הפרעות. 
בקומה התחתונה גרות משפחות ערביות, ובהן בני השכן ששמר על הבית.