רב-קו

רב־קו הוא כרטיס חכם המשמש כאמצעי תשלום במערכת התחבורה הציבורית בישראל. הכרטיס הונהג לראשונה בשנת 2008 ומשמש במקביל לכרטיסי הנייר השונים. כרטיס זה החליף את השימוש בכרטיס נסיעה שהיה נהוג קודם לכן.

טכנולוגיה

כרטיס רב־קו הוא כרטיס חכם בעל שבב מעבד, רכיב זיכרון בגודל 2Kb, מערכת הפעלה וממשק ללא מגע, המשתמש בתקן קליפסו , תקן שנבחר לשימוש על ידי משרד התחבורה.
הכרטיס מאפשר לנוסע להחזיק בכרטיס יחיד לשימוש במגוון סוגים של תחבורה ציבורית המופעלים על ידי חברות שונות, ולעיתים עשוי אף לחסוך את הצורך בהדפסת כרטיס. ניתן לטעון בכרטיס עד 8 סוגי חוזים שונים, כגון: חופשי חודשי, חופשי יומי, כרטיסיות בקודים שונים, ו"ערך צבור" המאפשר הטענת כסף לתוך הכרטיס בקודים שונים ובהנחה זהה להנחה על כרטיסיות.

שימוש

כרטיס הרב־קו החל בפעילות מצומצמת ב-2008, וכיום הוא מופעל על ידי כל חברות התחבורה הציבורית, לרבות רכבת ישראל, כתחליף לכרטיסי הנייר השונים. הכרטיס מאפשר טעינת חוזים שונים: חופשי חודשי, חופשי יומי, כרטיסיות או 'ערך צבור' (סכום כסף מסוים המשמש לתשלום עבור נסיעות בודדות בקווים שונים, בהנחה של כרטיסייה). ניתן לטעון כרטיסיות על הרב־קו, כמו כן טעינת ערך צבור אפשרית בכל הארץ החל מיולי 2016. לצורך בקרה, בעת טעינת הכרטיס מונפקת קבלה, וכן מונפק "אישור נסיעה" בכל נסיעה בה מופחת הסכום הצבור או מבוצע ניקוב בכרטיסייה (דבר זה גורם לשימוש ביותר נייר, בהשוואה לשימוש בכרטיסיות נייר). חברת "אגד" הפסיקה ביולי 2012 להנפיק "אישורי נסיעה" על ניקוב בכרטיסייה, אך חזרה להנפיקם החל מיולי 2013.
בחברת אגד החל השימוש בכרטיס הרב־קו בקווים עירוניים ופרבריים באזור רחובות, החל מקיץ 2011 בגוש דן (במקביל לרפורמה שבוצעה במערך הקווים), והחל מסתיו 2011 באזור חיפה וירושלים. לאחר מכן נמשכה פריסת הכרטיס באזורים נוספים, לרבות בקווים בין עירוניים. בכל האזורים מתאפשרת נסיעת מעבר אך ורק באמצעות כרטיס הרב־קו.
החל מיולי 2015 גם הכרמלית שבחיפה מאפשרת שימוש בכרטיס הרב קו, אך תחילה לא התאפשרו הסדרי נסיעה משולבים עם חברות אחרות (אגד, רכבת ישראל והמטרונית). ב-1 בינואר 2017 החל שילוב זה של הכרמלית בהסדרי הנסיעה, לרבות כרטיס מעבר (90 דקות), חוזי נסיעה תקופתיים (חופשי יומי, שבועי וחודשי) ושימוש בערך צבור. בתאריך זה החל השימוש בערך צבור גם ברכבת הקלה בירושלים.
עד תחילת 2016 עקב אי הקמתו של מערך סליקה ארצי משותף, השימוש ברב־קו כערך צבור או ככרטיסייה אחידה לכל חברות התחבורה הציבוריות לא התאפשר, ובדומה לכרטיסי הנייר, הנוסע נאלץ להחזיק סוגי כרטיסים שונים על הרב־קו עבור חברות שונות, ונסיעות שונות. לדוגמה, על אף המחיר האחיד של נסיעה עירונית בחיפה (קוד מחיר 2), גוש דן (קוד מחיר 41/42/43) וירושלים (קוד מחיר 62), בכל אזור יהיה צריך להטעין כרטיסייה נפרדת, בשל מאפיינים ייחודיים בכל אזור (בגוש דן שילוב בין חברות שונות, בירושלים שילוב עם הרכבת הקלה, ובחיפה שילוב עם המטרונית).
בתחילת 2016 הוקם המאגר הארצי, הוזלו התעריפים האזוריים וכן השימוש בערך צבור הורחב לכל החברות בכל הארץ.
חיסרון נוסף שהיה בעבר הוא במקרה בו טעונות מספר כרטיסיות וחוזים על הכרטיס, דבר העשוי לגרור חיוב מוטעה. כיום חיסרון זה אינו קיים.
הקמת המרכז המשותף חוסכת בעיה גם בעת אובדן כרטיס שעליו נטענו חוזים של חברות שונות, היות שבעבר כל חברה שמרה אך ורק את נתוני החוזים שהוטענו אצלה וכיום המידע הוא ארצי.
אי אחידות בין החברות קיימת גם במכשירי הכרטוס של הנהגים ובאלגוריתמים המפעילים אותם, כך שישנן חברות בהן יורדת נסיעה באופן אוטומטי בעת זיהוי כרטיס רב־קו עם אמצעי תשלום מתאים על ידי המכשיר, בעוד בחברות אחרות ישנו צורך בפעולת אישור של הנהג לביצוע תשלום. בחברת אגד היה צורך באישור של הנהג לכל נסיעת מעבר ונסיעה באמצעות חופשי-חודשי, אך החל מקיץ 2012 הדבר מתבצע באופן אוטומטי, ואף מבוצע ניקוב אוטומטי כאשר ישנו אמצעי תשלום בלעדי לנסיעה. במקרה שישנן מספר אפשרויות תשלום, נדרשת פעולת אישור על ידי הנהג. עם זאת, האלגוריתם האוטומטי מועד לתקלות אם לא תוכנן כהלכה, דבר שהוביל לתלונות במספר מקרים של חיוב מיותר בחברת תחבורה ציבורית מסוימת.
על אף שכרטיס הרב־קו בגרסתו האישית מיועד בעיקרו לשימוש אישי (לדוגמה, בחופשי חודשי ובהנחות זכאים), ניתן להשתמש בו גם עבור אדם אחר אם השימוש מתאים, בהנחת נוסע רגיל או בהנחת נוער בלבד (לדוגמה, שימוש בכרטיסיית נוער של ילד גם עבור חברו). עם זאת, ברכבת הקלה בירושלים מכשירי הכרטוס אינם מאפשרים בחירת פעולות אחרות מלבד הורדת ניקוב בודד, דבר היוצר מגבלה במקרה של נסיעה עם מספר ילדים, שכן על מנת לקבל את ההנחה עבורם יש צורך לשלם על כל ילד בנפרד בכרטיסו האישי בו טעונה כרטיסייה אישית (הנחת נוער ניתנת רק בכרטיסייה), וכן מכשירי הכרטוס אינם מזהים תשלום שבוצע עבור כמה נוסעים, דבר שהוביל לחלוקת קנסות לנוסעים שביצעו נסיעה מסוג זה.
כיום מותקנים במספר קווי אוטובוס מכשירי תיקוף אוטומטים בחלקו האחורי של האוטובוס, במכשירים אלו ניתן לשלם או לתקף רק אם הכרטיס טעון מראש.
ברחבי הארץ הוצבו עמדות המאפשרות לנוסע להטעין בעצמו את כרטיס הרב קו, ובודדות מהן אף נמצאות על גבי האוטובוסים עצמם. בנוסף, ניתן להטעין את הכרטיס באופן ביתי באמצעות קורא כרטיסים אשר מתחבר למחשב ומסוגל להטעין ולקרוא את כרטיס הרב קו. עלות הקורא היא 10 ש"ח וניתן לרכוש אותו בסניפי "על הקו". כמו כן, ניתן לטעון את הכרטיס באמצעות אפליקציה לטלפון סלולרי ופרטי כרטיס אשראי, זאת בתנאי שהטלפון תומך בתקשורת ה-NFC המתאימה.
בירור יתרת הנסיעות בכרטיס הרב קו מתאפשרת דרך מכשירי הכירטוס של נהגי האוטובוסים, בקופות ובעמדות מכירת הכרטיסים בתחנות רכבת ישראל, בקופות האוטומטיות של הרכבת הקלה בירושלים וגם בעמדות המכירה האוטומטיות בתחנות ה"מטרונית" בחיפה והקריות. כמו כן, קריאת נתוני הכרטיס באופן ביתי מתאפשרת באמצעות קורא כרטיסים שאותו ניתן לרכוש בעמדות "על הקו", דרך אתרי אינטרנט ייעודיים ויישומון ייעודי הזמין לחלק ממכשירי טלפון חכם עם רכיב NFC.
בסוף מרץ 2018 יצאה לפועל רפורמת תעריפים בינעירוניים, בה נוספו מספר חוזים תקופתיים בינעירוניים וכן חוזה תקופתי כלל-ארצי (למעט ערבה ואילת) בתעריפים מוזלים.
מוניות השירות לא תוכננו מלכתחילה להצטרף למפעילי הרב־קו, אך באוקטובר 2011 החליט משרד התחבורה לבחון דרכים לצרף גם אותם למפעילי הכרטיס, ובדצמבר 2017, שר התחבורה הודיע כי לראשונה יהיה שימוש ברב-קו גם במוניות השירות, מה שיאפשר גם נסיעה בשבת באמצעות הרב-קו.

השוואה לכרטיסים דומים בחו"ל

בהונג קונג קיים כרטיס דומה הנקרא "אוקטפוס". כרטיס זה היה הראשון בעולם מסוגו. הוא הושק לראשונה בשנת 1997, והתפתח עד כדי כך שהערך הצבור שנטען בכרטיס יכול לשמש גם כארנק אלקטרוני לשימושים רבים אחרים ללא קשר לתחבורה ציבורית, כגון קנייה במכונות שתייה וחנויות מכולת.
Oyster, כרטיס דומה המופעל בלונדון, מאפשר חיסכון בדיעבד אוטומטית. לדוגמה, כאשר כרטיס יומי עולה 11 ש"ח, וכרטיס רגיל עולה 5 ש"ח, ניתן להתחיל בקנייה של שני כרטיסי נסיעה רגילים, וקנייה של כרטיס נוסף תחליף את קניית הכרטיסים הקודמים בכרטיס יומי, וסכום ההוצאות לכל היום יסתכם במחיר יומי, הזול יותר. הרב־קו לעומת זאת, לא מבצע החלטות שכאלו, ועל בעל הכרטיס לקנות בעצמו את הכרטיס הזול מראש (למשל חופשי יומי). בנוסף, בכרטיס זה אין דרישה של הצגת פרטים אישיים על גבי הכרטיס על מנת לקבל את הטבות הבסיס (הוזלה כללית והחזר כספי על הסכום הצבור במקרה של אובדן או הרס הכרטיס). בנוסף, בעת נסיעה ברכבת בלונדון, יש לתקף את הכרטיס בכניסה וביציאה מהרציף, והחישוב מתבצע בצורה אוטומטית בעת תיקוף היציאה. זאת בשונה מישראל שבה יש צורך להטעין את כרטיס הנסיעה הרצוי טרם תיקוף הכרטיס בכניסה לרציף, דבר המוסיף עוד שלב בשימוש בכרטיס.
OV-chipkaart הוא כרטיס דומה המופעל הדרגתית בכל אמצעי התחבורה הציבורית בהולנד, כולל רכבות. חסרונו לעומת הכרטיס הישראלי הוא מחיר רכישתו - 7.50 אירו, ותוקפו המוגבל ל-4–5 שנים. כמו הכרטיס הישראלי גם את הכרטיס ההולנדי ניתן להנפיק במקום, יש צורך במילוי טופס והמתנה עד להכנת הכרטיס הנמשכת מספר דקות. קיים כרטיס חד-פעמי מיוחד לתיירים. מאחר שכל המדינה מחולקת לאזורי כרטוס, על הנוסע להעביר את הכרטיס בכל נסיעה גם ליד מכשיר תיקוף בתחילת הנסיעה וגם בסופה. באוטובוסים נמצאים מכשירי תיקוף ליד דלתות הכניסה והיציאה. בגין נסיעה ברכבת על הנוסע להעביר את כרטיסו ליד מכשיר תיקוף בהיותו בתוך תחנת המוצא ופעם נוספת עם יציאתו מתחנת היעד. אם הנוסע שוכח להעביר את כרטיסו בגמר הנסיעה, תחויב יתרת חשבונו ב-4 אירו. נוסע ששכח לתקף את כרטיסו בגמר הנסיעה וחויב בסכום זה יכול לבקש החזר, אך הדבר כרוך בהליך בירוקרטי.
בניו יורק קיים זה שנים מספר ה-MetroCard, אשר רכישתו במכונות המכירה היא קלה ביותר ואינה דורשת הוספת תמונה או פרטים אישיים. מערכת דומה קיימת גם בשיקגו.