google/wiki40b huggingface dataset:
פליקס וידוולד

קריירת מועדונים

וידוולד שיחק החל מגיל תשע בורדר ברמן, ובשנת 2009 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2009/10 החל לשמש שוער מחליף בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן לעת מצוא, אך המשיך לשחק רק בקבוצת המילואים. בקיץ 2011 חתם וידוולד בדיסבורג ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. הופעת הבכורה שלו בדיסבורג הייתה בניצחון 3-0 על איינטרכט בראונשווייג בנובמבר 2011. וידוולד החל מאז להיות השוער הראשון של הקבוצה, ושיחק בה שתי עונות, בשתיהן דיסבורג סיימה במרכז הטבלה של הבונדסליגה השנייה. בקיץ 2013 עזב וידוולד את דיסבורג וחתם באיינטרכט פרנקפורט, כשוער המשנה לקווין טראפ. את הופעתו היחידה בבונדסליגה בעונת 2013/14 ערך וידוואלד בפברואר 2014 בתבוסה 5-0 לבאיירן מינכן. בעונת 2014/15 וידוולד ערך 11 הופעות רצופות החל מהמחזור החמישי עד לפגרת החורף של אותה עונה, שזו תקופה בה טראפ היה פצוע. 
בקיץ 2015, על אף שטראפ עזב את איינטרכט פרנקפורט לטובת פריז סן ז'רמן, וידוולד לא נשאר לתפוס את מקומו בקבוצה, וחתם על פי העדפתו במועדון נעוריו ורדר ברמן, שסבל ממחסור בשוערים בגין פציעת השוער הראשי רפאל וולף. וידוולד תפס עד מהרה את עמדת השוער הראשון בקבוצה. בעונת 2015/16 וידוולד התמודד יחד עם ורדר ברמן במאבקי התחתית, אך הקבוצה ניצלה ממבחני הישרדות במחזור האחרון של העונה. את עונת 2016/17 פתחו וידוולד וברמן בצורה רעה, ודורגו במקום האחרון במשך תקופה ארוכה, אך התאוששו והשיגו רצף ניצחונות ארוך במהלך הסיבוב השני של העונה.
בקיץ 2017 חתם וידוולד בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ, בשורותיה ערך 28 הופעות ליגה.
בקיץ 2018, לאחר עונה אחת בלידס, חתם וידוולד באיינטרכט פרנקפורט. וידוולד הפך לשוער השלישי בהיררכיה עם חתימתם בקבוצה של השוערים קווין טראפ ופרדריק רונו, ולא ערך אפילו הופעה אחת במחצית הראשונה של עונת 2018/19. כתוצאה מכך, חתם בינואר 2019 עד סוף העונה בדיסבורג מהבונדסליגה השנייה, בה שיחק בעבר, כמושאל מאיינטרכט פרנקפורט. וידוולד ערך 15 הופעות עד לתום העונה, ולא הצליח למנוע את נשירתה של דיסבורג אל הליגה הגרמנית השלישית. בתום ההשאלה, חזר וידוולד לפרנקפורט.

קריירה בינלאומית

לוידוולד הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה עד גיל 20, שנערכה בשנת 2009.
בלדה מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 38

בלדה מספר 2 בפה מז'ור, אופוס 38 (המכונה גם "La gracieuse"), נכתבה על ידי המלחין הפולני פרדריק שופן בין השנים 1836–1839  בנואן שבצרפת ובאי הספרדי מיורקה. את היצירה הקדיש שופן לרוברט שומאן, לאחר ששומאן הקדיש עבורו את יצירתו Kreisleriana אופוס 16. כינויה של היצירה "La Gracieuse", הוענק לה על ידי העורך האנגלי וסל, מבלי שזה התייעץ עם שופן.
פסנתרנים ומוזיקולוגים בולטים, ביניהם שומאן, ביקרו את היצירה וטענו כי היא גאונית פחות מן הבלדה הראשונה של שופן. 
קיימת מידה מסוימת של חוסר הסכמה באשר להשראתה. קיימת הטענה כי היא נכתבה בהשראת שירו של אדם מיצקביץ', Świtezianka, אולם טענה זו איננה מבוססת ולעיתים היא מיוחסת גם לבלדה השלישית של שופן.
הבלדה בנויה משני נושאים קונטרסטים מאוד. היא נפתחת בשקט ובעדינות עם הנושא הראשון בסולם פה מז'ור. הנושא מתקדם במהירות למלודיה תחת ההנחיה "sotto voce" (שפירושה "בשקט"). המודולציה המסכמת חלק זה מובילה למעבר לסולם לה מינור, והחלק הראשון דועך בהדרגה עם מספר חזרות של התו לה ביד ימין.
הנושא הבא, בניגוד גמור לקודם, סוער מאוד ונפתח עם ההנחיה "presto con fuoco" (שפירושה "מהר מאוד עם אש"). חלק זה במקום להיות במינור היחסי של פה, הוא בסולם לה מינור. 
היצירה חוזרת במהרה לקצב ולסגנון המקורי שלה והנושא הראשון שב ומתפתח. שופן משלב כאן וריאציות על המלודיה אשר אינן קיימות באקספוזיציה הראשונית של היצירה. התפתחות זו מתקדמת עד להופעתו החוזרת והמסכמת של הנושא השני "presto con fuoco". הפעם גם הוא מתפתח ומסתיים באופן פתאומי. הנושא הראשון מהדהד אז פעם נוספת, אך הפעם לא בסולם פה מז'ור כי אם בלה מינור (הסולם של ה-presto) והיצירה דועכת בהדרגה מבלי לשוב לדרגת הטוניקה שלה.
יום הצבע הבינלאומי

היסטוריה

יום הצבע הבינלאומי הוצע בפעם הראשונה על ידי מריה ז'ואאו דוראו, נשיאת איגוד הצבע הפורטוגלי, בשנת 2008. ההצעה הוצעה לאיגוד הצבע הבינלאומי ואושרה בשנת 2009 על ידי ועדה מיוחדת של האיגוד שכללה בתוכה נציגים מיותר מ-30 מדינות.

מטרה

יום הצבע הבינלאומי הוחלט משום שהצבע הוא מרכיב עיקרי בחוש הראייה, שהיא דרך תקשורת משפיעה מאוד בחיי האדם ואחד הערוצים העיקריים המכוונים את תפיסת המציאות שלו.

התאריך

ה-21 במרץ נבחר לאחר הצעת הנציג האוסטרי בוועדה, משום שהוא היום שבו הלילה והיום שווים, מה שגורם לחלוקה שווה של אור וצל, שהם שני הצבעים עליהם מתבססות התרבויות.

סמליל

בתחרות ליצירת הסמליל ליום הצבע הבינלאומי ניצחה המעצבת הודעה יואו מהונג קונג. היא עיצבה סמל שלדבריה מכיל שני עיגולים היוצרים עין שחציה יום וחצי לילה.

פעילות

הפעילות ביום זה כוללת תערוכות אמנות, עיצוב, אופנה, קישוטים ואדריכלות, תחרויות, סדנאות ופורומים שונים הקשורים לצבעים.
ערס פואטיקה

ערס פואטיקה הוא ערב הקראת שירה שייסדה המשוררת עדי קיסר בתחילת שנת 2013 אשר יצר קול שכונה כ"גל המזרחי החדש של השירה העברית".
הערב שמתקיים פעם בחודש, מוגדר כחאפלה בשל האופי המזרחי של האירוע ומורכב ממשוררים, רקדניות בטן ואמני ספוקן וורד.
בין המשוררים המשתתפים בערבי "ערס פואטיקה" המייסדת עדי קיסר, רועי חסן, ישראל דדון, תהילה חכימי, מתי שמואלוף ושלומי חתוכה.
לערס פואטיקה יצאו שתי אסופות שירה מודפסות בעריכתה של עדי קיסר, בהוצאת "גרילה תרבות".
ביולי 2015, נמנו עדי קיסר, תהילה חכימי ורועי חסן עם הזוכים בפרס ברנשטיין לספרות.
דוד בקרמן

ראשית חייו

בקרמן נולד בפילדלפיה, למשפחת יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית בסוף המאה ה-19. גדל והתחנך באטלנטיק סיטי ולאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1930 עבר לקליפורניה ועסק במכירת פרחים. בשנת 1937 עבר לטקסס ועסק בניהול מועדוני לילה ובהשכרת תיבות נגינה. בשנת 1940 התגייס לצבא ארצות הברית, עבר קורס קציני חי"ר בפורט בנינג, ג'ורג'יה ובהמשך עבר למודיעין הצבאי. לחם במלחמת העולם השנייה, בקרבות באירופה כנגד גרמניה הנאצית והיה בין חיילי צבא ארצות הברית הראשונים שנכנסו למחנה הריכוז דכאו. השתחרר מהצבא בדרגת סרן. בשנת 1946 שהה בפלורידה וניהל בית מלון שהיה בבעלות אביו ובמקביל למד באוניברסיטה מינהל עסקים.

עלייתו לישראל

בשנת 1948 עלה לישראל במסגרת מח"ל, הצטרף לחטיבה 7 ולחם במלחמת העצמאות. פעל תחת פיקודו של חיים לסקוב, וכן עסק בתחום המודיעין ועסק בפיענוח תצ"א ונחשב לבר-סמכא בתחום. בשנת 1950, לאחר תום המלחמה ונישואיו לאסתר, נסע לדנוור ולמד את תחום הלוחמה הזעירה. עם סיום לימודיו שב לישראל ושימש בתפקיד בענף אמצעי לחימה במטכ"ל. בשנת 1952 הצטרף לנבחרת ישראל בקליעה ובהכנות לתחרויות הלסינקי, בירי חופשי באקדח. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל בדרגת רס"ן. לאחר שחרורו עבד בתיאטרון הקאמרי ובעבודות עפר. במקביל אימן את אנשי יחידת הליווי של ראש הממשלה.

עבודתו בשירות הביטחון הכללי

בשנת 1968, בעקבות חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה, נתבקש להצטרף לשירות הביטחון הכללי כמדריך ירי באקדח. בקרמן אימן את מאבטחי השירות בירי באקדח ובתרגולות לוחמה בטרור. בקרמן שאף לכך שמשימת חילוץ בני ערובה ממטוסים תוטל על מאבטחי השב"כ, אולם צה"ל התנגד. לבסוף כפשרה הוחלט שהמאבטחים יצורפו לכוח צה"ל במקרים אלו, כלוחמים בכוח הפורץ. בשנת 1972 מיסד וכונן את תחום הדרכת והכשרת המאבטחים. בין היתר פעלו חניכיו בסיכול מתקפת הטרור ב-18 בפברואר 1969 נגד מטוס "אל על", שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן ופעולת החילוץ של מטוס סבנה. בהמשך פיתח שיטת ירי אינסטינקטיבי באקדח, ואף כתב ספר בנושא עם אלכס אלירז, אבי תורת הקליעה בישראל.
ב-17 בדצמבר 1976 נפטר מהתקף לב, בו לקה במשרדו, לאחר יום אימונים.

חייו הפרטיים

בקרמן היה נשוי לאסתר ואב לשניים.
אפרים די-זהב

אפרים די-זהב (גולדשטיין) (1902 – ג' בחשוון תשי"ח, 28 באוקטובר 1957) היה קריין וחזן, מוזיקאי וסופר ישראלי. נולד בירושלים ומת בה.
נולד בשם אפרים גולדשטיין (בשנת תש"ט עִברת את שם משפחתו) בעיר העתיקה בירושלים. כילד עבר עם משפחתו למשך ארבע שנים ללונדון. למד בחדרים וב"עזרה". בשנת 1914 שב לירושלים והשלים בה את לימודיו התיכוניים. עבד כמדפיס וכפקיד בממשלת המנדט והיה גם עיתונאי וחזן. עם הקמת תחנת השידור העברית "קול ירושלים" בשנת 1936, מילא בה שורה של תפקידים. היה קריין ועורך תוכניות וזמר בתוכניות זמר מסורתיות.
די-זהב התפרסם בשל ביצועו לפיוט למוצאי שבת, "המבדיל בין קודש לחול", שבו נפתחו במשך עשרות שנים שידורי מוצאי השבת של קול ישראל. ב-2005 החזירה רשות השידור את שירו לתוכניות מוצאי השבת של רשת ב'.
אפרים די-זהב היה גם סופר לילדים ובני נוער, וכתב כתריסר ספרים. הוא עיבד סיפורים לילדים מספרות העולם, וכתב גם ספרי מוזיקה לילדים ולבני הנוער.
היו נשוי לשרה עד פטירתה בשנת 1950, אב לשתי בנות ובן.
נפטר בשנת 1957 בביתו לאחר מחלת לב קצרה. בן 55 במותו.
על שמו נקרא רחוב בבאר שבע וכיכר בירושלים.
אות מערכת צוק איתן

עיצוב האות

במרכז האות מופיעים הצבעים כחול ולבן - המסמלים את דגל המדינה. בנוסף מופיעים הצבעים: אדום – מסמל את דם הנופלים והפצועים, חום בהיר – צבע החול ברצועת עזה ובנגב, וכתום – צבעו של פיקוד העורף, מסמל את עמידת אוכלוסיית העורף במהלך המבצע.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל.

זכאות לאות

האות הוענק בליווי תעודה ומכתב לחיילי צה"ל בסדיר ובמילואים שהשתתפו במערכה במשך חמישה ימים לפחות בתקופה הקובעת (התקופה שמיום 7 ביולי עד 26 באוגוסט 2014), וכן לאנשי שירות הביטחון הכללי, "המוסד", משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
בנוסף לגופים אלה, העניק שר הביטחון (בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון) את האות לקציני הביטחון ורכזי הביטחון ביישובי הדרום בטווח של עד 7 קילומטרים מקו הגבול, לאנשי הרשות הארצית לכבאות והצלה, מגן דוד אדום, אזרחים עובדי צה"ל ועובדים אזרחיים של מינהלת התיאום והקישור לאזור רצועת עזה ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
גופים אזרחיים נוספים שנטלו חלק במערכה בדרום, כגון משרדי ממשלה, בתי החולים הציבוריים וארגוני מתנדבים, קיבלו, בכפוף לאישור ועדת החוץ והביטחון, אותות מערכה קבוצתיים.
מכתש אריסטרכוס

סלנוגרפיה

מכתש אריסטרכוס שוכן על רמת סלעית מוגבהת, המכונה רמת אריסטרכוס, במרכז אוקיינוס הסערות (Oceanus Procellarum), הים הירחי הגדול ביותר. זהו גוש נטוי של הקרום, שרוחבו 200 קילומטרים, שמתרומם לגובה מקסימלי של 2 קילומטרים מעל הים הירחי בחלקו הדרום-מזרחי. אריסטרכוס ממוקם מזרח למכתש הרודוטוס ועמק שרטר (Vallis Schröteri), ודרומית למערכת של הערוצים המתפתלים הצרים המכונה "Rimae Aristarchus".
הסיבה העיקרית לבהירות של המכתש היא בהיותו מבנה צעיר, בן 450 מיליון שנים לערך, ורוח השמש, הגורמת לתהליך בלייה חללית, טרם הספיקה להכהות את החומר שנפלט. הפגיעה שגרמה להיווצרות המכתש אירעה לאחר יצירת מכתש קופרניקוס, אבל לפני הופעתו של מכתש טיכו.
התוואי הבהיר ביותר במכתש זה הוא הפסגה התלולה המרכזית. חלקים מרצפת המכתש נראים מישוריים יחסית, אבל צילומים שנעשו על ידי הגשושית לונר אורביטר (Lunar Orbiter) גילו שפני השטח מכוסים בגבעות קטנות, שקעים מפוספסים, ומספר שברים משניים. הקיר החיצוני של המכתש בנוי מטרסות וצורתו מעגל גס או מצולע והוא מכוסה בשכבה בהירה של חומר שנפלט. חומר זה מתפשט בצורת קרניים לדרום ולדרום-מזרח, מה שהביא להשערה שאריסטרכוס נוצר כנראה מפגיעה אלכסונית מצפון-מזרח, והחומר שנפלט כולל מרכיבים הן מרמת אריסטרכוס והן מהים הירחי.

חישה מרחוק

ב-1911 השתמש פרופסור רוברט ויליאמס ווד (Robert Williams Wood) בצילום בעל-סגול על מנת ליצור תמונות של אזור המכתש. הוא גילה שבעל-סגול יש לרמה תצוגה יוצאת דופן, ובאזור מצפון לה יש סימנים למרבצי גופרית. אזור צבעוני זה מכונה לעיתים "כתם ווד", שם חלופי לרמת אריסטרכוס.
בצילומי ספקטרום שנלקחו ממכתש זה במהלך משימת קלמנטיין השתמשו על מנת למפות את המינרלים שבו.על פי המידע שהתקבל היה הרכס המרכזי מסוג סלע הקרוי אנורתוציט, סלע יסוד המתקרר לאיטו והבנוי מפצלת השדה מסוג פלגיוקלז. לעומת זאת הקיר החיצוני בנוי מטרוקטוליט, סלע הבנוי מתערובת של פלגיוקלז ואוליבין בחלקים שווים.
אזור אריסטרכוס היה חלק ממחקר שנערך בעזרת טלסקופ החלל האבל ב-2005 שבדק נוכחות של קרקעות זגוגיות עשירות בחמצן בצורת המינרל אילמניט. כבסיס למחקר נעשה שימוש במדידות מאזורי הנחיתה של אפולו 15 ואפולו 17, בהם ידועה הכימיה של הקרקע, ואלו הושוו לאלו של אריסטרכוס. במצלמה הרב-שימושית של ההאבל נעשה שימוש לצלם את המכתש באור נראה ובאור על-סגול. במדידות אלו נמצא כי המכתש עשיר במיוחד בריכוזים של אילמניט, מינרל של תחמוצת טיטניום (FeTiO₃), שעשוי לשמש בעתיד מקור אפשרי להפקת חמצן עבור מושבות שיוקמו על הירח.

תופעות ירח זמניות

אזור רמת אריסטרכוס הוא אתר שלגביו יש את המספר הרב של דיווחים על תופעות ירח זמניות. אירועים אלו כוללים התערפלויות ושינוי גוון זמניים של פני השטח, ובדיקה של כל הדיווחים העלתה שיותר משליש של הדיווחים המהימנים מגיעים ממקום זה. ב-1971, כאשר אפולו 15 עברה מעל לרמת אריסטרכוס בגובה של 110 קילומטרים, אובחנה עלייה ניכרת ברמת קרינת אלפא. עלייה זו מוסברת בהתפרקות של רדון-222, גז רדיואקטיבי שמחצית החיים שלו היא רק 3.8 ימים. משימת הלונר פרוספקטור אימתה שנים אחר כך פליטות של רדון-222 ממכתש זה. ניתן להסביר תצפיות אלו בפעפוע איטי ובלתי נראה של הגז אל פני השטח, או על ידי אירועים שונים של התפוצצות.
אלון זינגמן

ביוגרפיה

גדל בנהריה ובחיפה להורים שעלו מארגנטינה בשנות השישים. אביו היה פסיכיאטר. הוא סיים את לימודיו בתיכון ליאו בק בחיפה בשנת 1989 ובין השנים 1990 ל-1993 שירת בצה"ל. סיים תואר ראשון במגמת הפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2000) ותואר שני מעשי (MFA) בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב (2005).

קריירה

בשנת 2000 זכה בפרס וולג'ין לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים על סרטו הקצר "כאב השיניים של הרצל".
בשנת 2002 ביים את הסרט התיעודי "מטרו" על הרכבת התחתית בברצלונה.
בשנת 2011 יצא להקרנות בבתי הקולנוע, סרטו הראשון באורך מלא, "בין השמשות". בסרט משתתפים בין השאר: ריימונד אמסלם, שמיל בן ארי, גל זייד, רותם זיסמן-כהן, יערה פלציג, אורלי זילברשץ-בנאי, נטליה פאוסט, רמי דנון ומיכאלה עשת. הסרט זכה בפרס בקטגוריית סרט הביכורים בפסטיבל חיפה.
בשנת 2013 ביים זינגמן את שטיסל, סדרת דרמה מצליחה בת 12 פרקים שעלתה לשידור בערוץ yes oh ב-29 ביוני 2013, וגרפה את מרבית הפרסים בטקס פרסי הטלוויזיה באותה שנה, כולל את פרס סדרת הדרמה הטובה ביותר, הבימוי הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
בשנת 2014 ביים את משפחה טובה, סדרת דרמה בת 12 פרקים לערוץ הראשון, שעלתה לשידור בנובמבר 2014.
ב 2015 שודרה העונה השנייה של שטיסל גם היא בת 12 פרקים בבימויו. גם העונה השנייה זכתה להצלחה רבה בקרב הביקורת והקהל, ובטקס פרסי הטלוויזיה זכתה בשישה פרסים.
אלון זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
במהלך 2017–2018 שודרו שתי העונות של סדרת הדרמה כיפת ברזל (סדרת טלוויזיה) בזכיינית ערוץ 2 "קשת". גם כאן, זינגמן היה מועמד לפרס הבימוי הטוב ביותר.
באוקטובר 2018 עלתה לשידור סדרת הדרמה המנצח בבימויו של זינגמן, וזכתה לשבחיי הביקורת.

פרסים

2000 פרס וולג'ין לסרט הקצר הטוב ביותר על "כאב השיניים של הרצל" בפסטיבל ירושלים.
2010 פרס סרט הביכורים על בין השמשות בפסטיבל חיפה.
2011 פרס הסרט האקומני על בין השמשות בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי מנהיים-היידלברג.
2011 פרס התאחדות בתי הקולנוע על בין השמשות בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי מנהיים-היידלברג.
2013 פרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה על הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה על שטיסל.
2015 פרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה על הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה על שטיסל - עונה 2.

חיים אישיים

נשוי לאתי לי-און זינגמן, עורכת קולנוע. ולהם שלושה ילדים.
רמת אטימות IP

רמת אטימות IP (וגם דרגת IP או קוד IP) היא סיווג של מידת ההגנה והאטימות של מכשיר מסוים מפני חלקיקים (אבק) ומפני מים. הסיווג מורכב מצמד האותיות האנגליות IP ומשתי ספרות, המוגדרות על ידי תקן IEC 60529 של הנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה. הספרה הראשונה מסווגת את מידת האטימות לאבק לפי התקן, והספרה שנייה מסווגת את מידת האטימות למים לפי התקן.
לדוגמה, מכשיר שדורג כ-IP67 עמד בבדיקת אטימות לכניסת אבק קל, ועמד בבדיקת הטבלה במים בעומק 1 מטר למשך 30 דקות.
גרסת 2013 של התקן מוגדרת כסיווג של רמת ההגנה, שמספק המארז של מכשיר חשמלי, אשר המתח הנקוב שלו אינו עולה על 72.5 קילו-וולט. גרסאות קודמות של התקן כללו גם ספרה שלישית, אשר סיווגה את עמידותו של המכשיר לפגיעה מכנית (מכה או נפילה). הספרות נעו בין 1 (עמיד לפגיעה בעוצמה של 0.225 ג'אול) ל-9 (עמיד לפגיעה בעוצמה של 20 ג'אול). הגרסה העדכנית של תקן IEC 60529 לא כוללת סיווג שכזה, והוא כיום מופיע תחת תקן נפרד, EN 62262 וקודי IK, שאינם תואמים לספרות שהיו נהוגות בתקן IEC 60529. לדוגמה, סיווג IK10 עדכני דומה לסיווג IPxx9, מפני ששניהם מייצגים עוצמה של 20 ג'אול, אך תוך שימוש בשיטות בדיקה שונות. על פי מכון התקנים הישראלי, תקן ישראלי 60529 זהה לתקן של IEC מ-2013 ובא במקום ת"י 981 שבוטל בסוף ינואר 2015.
חברת הספנות והמסחר הרוסית

חברת הספנות והמסחר הרוסית מאודסה (ברוסית: Русское общество пароходства и торговли ובר"ת РОПиТ, "רוֹפִּיט") הייתה אחת מחברות הספנות הגדולות ביותר באימפריה הרוסית. היא נוסדה בשנת 1856 ופסקה להתקיים עם הלאמתה ב-1918 לאחר המהפכה ברוסיה. אניות החברה הפליגו בין נמלי הים השחור והים התיכון.

פעילות החברה

חברת "רופיט" נוסדה ב-1856; שנתיים אחר כך, ב-1858, חתמה על חוזה ל-24 שנים עם ממלכת סרדיניה, שהתיר לה להשתמש לצרכיה בנמל וילפרנקה מריטימה (Villefranche-sur-Mer) שבים התיכון. 
מניותיה של החברה נסחרו בבורסה של סנקט פטרבורג. היא הפעילה אניות נוסעים ומשא, וב-1901 החזיקה בצי המונה 72 כלי שיט.
אניות החברה שטו אחת לשבוע בקו "קונסטנטינופול-סמירנה-פיראוס-אלכסנדריה-קונסטנטינופול-אודסה" ובקו "קונסטנטינופול-סבסטופול"; מדי שבועיים פקדו אניותיה גם את נמלי בורגס ווארנה בבולגריה. מאז 1914 הפעילה החברה קו ישיר מאודסה דרך קונסטנטינופול אל אלכסנדריה. קווים נוספים של החברה היו "קו מקדוניה", הפלגות שבועיות ב"קו בולגריה-אנטוליה" מאודסה אל בורגס, קונסטנטינופול וטרבזון אל בתומי, ו"קו אנטוליה" מקונסטנטינופול אל בתומי.
מ-1863 עד 1914 הפעילה החברה את כל משרדי הדואר הרוסי באימפריה העות'מאנית.
אחת מאניותיה, "צ'יכאצ'וב" (Чихачёв), טבעה מול נמל יפו בפברואר 1891. אירוע האסון והצלת נוסעי האניה סוקרו בהרחבה יתרה על ידי העיתונים העבריים של התקופה.
בשנת 1917 בראש החברה עמד אלכסיי קרילוב והוא פעל להעברת כל האוניות לשליטת רוסיה הסובייטית.
ארגון הקולג'ים הבינלאומיים

מבנה והיסטוריית הארגון

בשנים 1967 עד 1978 עמד בראש הארגון הלורד לואי מאונטבטן. בשנים 1978 עד 1995 עמד בראש הארגון הנסיך צ'ארלס. החל משנת 1995 עומדת בראש ארגון ה-UWC המלכה נור מירדן (כאשר נלסון מנדלה עמד בראש הארגון יחד איתה החל משנת 1995 ועד מותו בשנת 2013), ומנהלתו הבינלאומית של הארגון נמצאת בלונדון. הארגון הוא ארגון עצמאי, ואינו משויך לאף מדינה או לאף מוסד בינ"ל. הארגון מתקיים מתרומות של מדינות, חברות ואנשים פרטיים, בהם גם בוגרים רבים. 
הארגון הוקם בתחילת שנות השישים מחזונם של שניים: סר לורנס דרוול וד"ר קורט האן. מטרתם הייתה ליצור סביבת חיים בה נוער מכל רחבי תבל יוכל להתחנך במסגרת שיתופית המורכבת ממגוון רחב של עמים, תרבויות, דתות ואמונות. דרך החיים יחדיו ודרך פעילויות יום-יומיות משותפות אשר יצרו מפגש תרבויות יוצא דופן רצו השניים לפתח את מנהיגות העתיד שתאופיין בסובלנות ובהבנה בינלאומית.

החיים בקולג'

במרבית הקולג'ים חיים 300-200 תלמידים (ישנם קולג'ים שהם מחוברים לחטיבת ביניים ובית ספר יסודי ובעקבות זאת יש יותר תלמידים בקמפוס כמו הקולג' בסינגפור בו ישנם 4,000 תלמידים). התוכנית משתרעת על אורך תקופת השהות בקולג' – שנתיים. התוכנית האקדמית היא רק חלק מאורח חיים שופע פעילויות מגוונות. שרות לקהילה ולסביבה הוא מושג מפתח בחיי הקולג' וכולל בתוכו מגוון פעילויות בקהילה בתחומים שונים. 
התלמידים חיים במעונות, 2-5 תלמידים חיים בחדר (חדרים נפרדים לבנים ולבנות), ואוכלים בחדר האוכל של הקולג'. שנת הלימודים כוללת חופשת חורף בת כחודש, אותה מנצלים חלק מהתלמידים לטיולים ומתארחים אצל חבריהם. חופשת הקיץ אורכת כשלושה חודשים ובה שבים בדרך כלל התלמידים לביתם.
חיי התלמידים מלאים, בנוסף לכל אלה, בעיסוקים רבים ומגוונים, כגון פעילויות מאורגנות (צלילה, קיאקים, מחנאות והישרדות, תיאטרון, צילום ועוד מגוון רחב של עיסוקים), וערבים לאומיים בהם מציגים התלמידים את תרבויותיהם. התלמידים עצמם אחראים גם על שעות הפנאי, ויוזמים אירועים, מסיבות וטיולים. נוסף על כך, כל תלמיד בקולג' לוקח חלק בפעילות התנדבותית בקהילה במהלך השהות בקולג'.

הוועדה הלאומית

בכל מדינה השולחת תלמידים לקולג'ים השונים יש ועדה לאומית אשר לרוב מורכבת מבוגרי הארגון ומתנדבים. ישנן כ-130 ועדות לאומיות במדינות שונות.
בישראל, הוועדה הלאומית היא עמותה רשומה (העמותה הישראלית של הקולג'ים הבינלאומיים, ע"ר) המורכבת ממגוון רחב של בוגרי UWC ומתנדבים אשר מקדמים את ערכי ה-UWC בישראל. כחלק מפעילויותיה המרכזיות העמותה מקיימת את תהליך המיון וחלוקת המלגות (הוועדה הישראלית שולחת בכל שנה בין 10-18 תלמידים לקולג'ים השונים ברחבי העולם) מכינה את התלמידים לחוויה, מלווה את התלמידים הישראלים בקולג'ים במהלך השנתיים, ותומכת בגוף הבוגרים של הארגון. בנוסף העמותה הישראלית בדומה לוועדות לאומיות שונות מפעילה קורס קיץ: ערבה עמק של שלום.
את פעילות העמותה מרכז הוועד המנהל, אליו ניתן להגיע באמצעות כתובת האימייל אשר מופיעה באתר האינטרנט שלהם www.il.uwc.org

בוגרים

לארגון הקולג'ים הבינלאומיים יש בישראל מאות בוגרים מאז שנות השישים אשר עוסקים במגוון רחב של תחומים ומיישמים בחייהם את ערכי ה-UWC. מרבית בוגרי הארגון בישראל משרתים בצה"ל עם חזרתם לארץ. 
בין הבוגרים בעולם:

תוכניות UWC נוספות

הארגון מקיים תוכניות נוספות לקידום ערכי הארגון בעולם. לדוגמה, מקיים הארגון "קורסים קצרים" (short courses). אלה הן תוכניות קצרות (של בין שבועיים לשלושה) אשר מתקיימות במדינות שונות, לרוב בקיץ, ובהן בני נוער ממדינות שונות נפגשים ומיישמים את ערכי ה-UWC. בישראל התקיימו קורסים קצרים ב-1992, ב-2010, 2011 ו-2012.
אלי פרידלנדר

ביוגרפיה

אלי פרידלנדר הוא בנו של ההיסטוריון וחתן פרס ישראל, שאול פרידלנדר.
בין השנים 1981–1984 למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובמתמטיקה באוניברסיטה העברית. בשנים 1983–1985 למד אמנות בבצלאל. בין השנים 1985–1992 למד לתואר דוקטור בפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד. בוחני עבודת הדוקטורת שלו "Expressions of Judgment" היו סטנלי קאבל, הילרי פטנאם, ג'ון רולס ובורון דרבן .
דינה פלדמן

דינה פלדמן (נולדה ב-3 ביולי 1950) היא פסיכולוגית קלינית ופעילה חברתית ישראלית. כיהנה כנציבה לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים, ולאחר מכן כמנכ"לית ארגון "קולך". פעילה בתחום זכויות נשים, זכויות אדם, והידברות בין דתית ובין תרבותית.

ביוגרפיה

נולדה בחיפה לאברהם מברך-בנצ’קובסקי, יליד פיוטרקוב טריבונלסקי, מחלוצי תנועת "המזרחי" ו"הפועל המזרחי"; ולפנינה דרובנר גאסט, ילידת וינה. 
בין השנים 1973-1993 שירתה בצה"ל בצבא הקבע. במסגרת שירותה השתתפה בהקמת מדור ההדרכה בחיל הנשים והייתה חברה בוועדות הראשונות לפתיחת מקצועות צבאיים לנשים (1973-1978). ב-1979 עברה למחלקת בריאות הנפש בחיל הרפואה, שם פעלה עד 1993 והייתה מעורבת בפיתוח ויישום מודלים של התערבות וטיפול בחיילים עם אתגרי הסתגלות, נפגעי תגובות קרב ופדויי שבי, משפחותיהם ומפקדיהם. השתתפה בהקמת היחידה לפסיכולוגיה רפואית בחיל הרפואה. 
לאחר שחרורה מצה"ל, ב-1993, פעלה עד 1999 במסגרת הצוות שהוביל את תכנון וקידום הרפורמה בבריאות הנפש במשרד הבריאות, שעיקרה שילוב הטיפול הפסיכיאטרי ברפואה כללית, העברת מרכז הכובד של הטיפול והשיקום הפסיכיאטרי והחברתי בנפגעי נפש ממוסדות ובתי חולים אל הקהילה ("אל מיסוד"), ושיתוף צרכני שירותי בריאות הנפש ובני משפחותיהם בתהליכי קבלת ההחלטות. 
בין השנים 2002-2007 שימשה כנציבה השנייה לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים. היא הכינה את תוכנית האב וניסתה לבסס מעורבות פעילה של אנשים עם מוגבלות ובני משפחותיהם בתהליכי קבלת ההחלטות. הייתה ממובילי החקיקה ויישום פרק הנגישות בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, שמטרתו לקדם נגישות בישראל, אשר הוסף לחוק השוויון ב-2005. פלדמן עסקה בתכנון ויישום מערך מורשי נגישות והיערכות העורף לשעת חירום בכל הנוגע לאנשים עם מוגבלות ובני משפחותיהם. במהלך כהונתה שימשה כראש משלחת ישראל לוועדת הוק באו"ם, אשר ניסחה את האמנה הבינלאומית לזכויות אנשים עם מוגבלות; האמנה אומצה על ידי ישראל במרץ 2007, ואושררה בשנת 2012. 
בין השנים 2009-2010 הייתה חברת הוועד המנהל ומנכ"לית ארגון "קולך – פורום נשים דתיות". 
פלדמן היא פסיכולוגית קלינית מדריכה בכירה. סיימה תואר שני בלימודי נשים ויהדות, ותואר דוקטור בעבודה סוציאלית.
במהלך השנים עוסקת פלדמן במחקר, הוראה, חניכה וכתיבה וכן מעורבת בפעילות הקשורה בהעצמת נשים, בפיתוח מנהיגות, בקידום זכויות אדם ובהדברות בין דתית, רב לאומית ורב תרבותית.
פלדמן כתבה מאמרים, פרקים וכתבות וכן חיברה וערכה ספר יסוד על נגישות החברה הישראלית לאנשים עם מוגבלות, חוברות עמדה, נתונים והדרכה בתחום מדיניות בריאות הנפש וזכויות אנשים עם מוגבלות בישראל. 
בשנים האחרונות פלדמן עוסקת בקידום שיתופי פעולה ישראל - פולין, בחקר ובשימור זיכרון יהדות פיוטרקוב טריבונלסקי. פרסמה בנושא שני ספרים וכתבות בעיתון הדים.

משפחתה

נשואה לד"ר בני פלדמן, הפסיכולוג הראשי של בית חולים קפלן, מטפל ומדריך, מרצה ופעיל בתחום פסיכולוגיה רפואית ופסיכולוגיה יהודית. אם לארבעה ילדים.