הפיגוע בקו 405

פרטי האירוע

ביום חמישי, 6 ביולי 1989, יצא אוטובוס "אגד" בקו 405 מתל אביב לירושלים. אחד מהנוסעים היה המחבל עבד אל האדי ע'נאיים (عبد الهادي غنايم ) בן 25, איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, תושב מחנה הפליטים נוסייראת שברצועת עזה. ליד נווה אילן התנפל המחבל על הנהג, משך בחוזקה את ההגה ימינה והפנה את האוטובוס לעבר התהום. כאשר הנהג הצליח לייצב את האוטובוס על פי התהום, העלה המחבל את שתי רגליו על חזית האוטובוס והצליח לדרדר אותו אל התהום. האוטובוס נפל, לאורך דרך של כמאה מטר, אל שלש מדרגות הסלע, בעומק של כמה עשרות מטרים. הנהג עף ממקום מושבו במדרגת הסלע הראשונה, האוטובוס התהפך על צדו והחל לבעור. חלק מנוסעיו נשרפו חיים בעודם באוטובוס. 
עד להגעת צוות מגן דוד אדום, עסקו תלמידי ישיבה מטלז סטון הסמוכה בחילוץ פצועים. כוחות החילוץ התקשו בפעילותם בשל תנאי השטח, נאלצו לשאת חלק מהפצועים עשרות מטרים במעלה המדרון אל הכביש, ונעזרו במסוקי חיל האוויר, שבמבצע מורכב העלו פצועים מהוואדי ופינו אותם לבתי החולים. בחילוץ השתתפו גם תושבים ערבים מעין ראפה ועין נקובה. 
16 מנוסעי האוטובוס נרצחו בפיגוע ו-27 נפצעו. הפיגוע נחשב לפיגוע ההתאבדות הראשון, על אף שהמחבל לא נהרג בו. המחבל, עבד אל-האני גנאים, זוהה על ידי הפצועים, נתפס ונידון ל-16 מאסרי עולם. כמה חודשים לאחר הרצח, בטלוויזיה הישראלית שודר סרט בו נראה המחבל כשהוא צוחק עם חבריו, סועד וקורא בספרים, במה שנראה כחוסר חרטה וכתנאי מאסר נוחים מדי. בעקבות השידור התעוררה סערה ציבורית. המחבל שוחרר באוקטובר 2011, כחלק מעסקת שליט.

בעקבות האירוע

למניעת פיגוע נוסף מסוג זה באותו מקום, נבנה מעקה בטיחות כפול בשול הכביש. בחלק מהאוטובוסים הבינעירוניים הותקן מעקה מתכת להפרדה בין הנהג והנוסעים ולמניעת הפרעות. יצאה הנחיה לאנשי כוחות הביטחון לשבת בשתי השורות הראשונות באוטובוסים, כדי לסייע לנהג במקרי חרום. 
קבוצת מתנדבים, תושבי טלז סטון הסמוכה ותלמידי ישיבה שם, שהתקבצה על מנת לעזור לחלץ את שרידי קורבנות הפיגוע, הייתה למעשה ראשיתו של ארגון המתנדבים שנקרא לימים זק"א.
כחודשיים לאחר ההתקפה, במוצאי שבת אור לי באלול ה'תשמ"ט, לאחר שרצח שומר באתר בנייה בתל אביב, תקף מחבל ערבי נוסף את נהג קו 405 בסכין, בנסיעה מתל אביב לירושלים. הנהג נפצע, אך הצליח לעצור את האוטובוס, ונוסעים שחשו לעזרתו הצליחו להשתלט על המחבל.
רבים מנפגעי הפיגוע רואיינו בהרחבה לגבי תחושותיהם לפני עסקת שליט. עם שחרור המחבל הרוצח בעסקה זו, הוא רואיין לטלוויזיה בישראל, וסיפר בעברית שתכנן את ההתקפה במשך זמן רב. בנו שנולד יום לפני הרצח, סיפר שהוא ומשפחתו גאים במעשי אביו, שהוגדרו כ"פעולה".

הנצחה

גַלְעֵד מחלקי אוטובוס חרוכים הוקם בסמוך לכביש, בידי משתתפי החילוץ, אך הוסר עקב התנגדות מטעמים שונים, בהם גם סיבות בטיחותיות. לאחר מאבק ציבורי, הוקמה אנדרטה בסמוך למקום הפיגוע לזכר קורבנות הפיגוע, טרם קבלת האישורים לכך, אך לאחר לחץ ציבורי ותקשורתי האתר אושר בדיעבד, ובשלבים שונים הוכשרה ירידה לאתר, אך הכניסה והיציאה מדרך זו נותרה קשה ואף מסוכנת, משום שמעולם לא סודרה באופן רשמי. בסמוך לאנדרטה ניטעו שישה עשר עצים לזכר הנרצחים. בשנים הראשונות התקיימו במקום עצרות ממלכתיות ביום הזיכרון הלועזי, בהשתתפות ממלא מקום ראש הממשלה שמעון פרס ונשיא המדינה חיים הרצוג.
הקמת הגלעד ואחריו האנדרטה היו מנקודות הציון במאבק על הנצחת נפגעי פעולות איבה, בדומה להנצחת חללי מערכות ישראל. עם השנים הוקם גם אתר במרשתת להנצחת הנפגעים, הנרצחים והפצועים.
בי"ג בטבת ה'תשע"ג (26 בדצמבר 2012) נגנבה האנדרטה ממקומה בידי גנבי מתכות, לאחר פגיעות חוזרות ונשנות וניסיונות גנֵבה קודמים. חודשיים לאחר הגניבה התפרסם שתושב אבו גוש הסמוכה חשוד בהשתתפות בשוד והעברת האנדרטה לרמאללה, לפירוק. גניבת האנדרטה, כמו גם גניבת משוריינים שנותרו מהשיירות לירושלים הייתה חלק מגל גניבת המתכות בשנים אלו, אך גם הצטרפה לגל הגניבות, ההצתות והפגיעות ברכוש על רקע לאומני. 
שבוע לאחר הגנבה, ביום כ"א בטבת ה'תשע"ג הודיעו יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, שלמה מור-יוסף כי המוסד יממן את הקמת האנדרטה מחדש. מסיבות תקציביות ושיקולי אבטחה הוחלט להקים את האנדרטה מאבן, אולם כיום אתר ההנצחה נטוש ומוזנח.
בצעד הנצחה אישי כתבה ושרה הזמרת רוחמה רז שיר בשם "במקום פרידה" לזכר מרים, אחותה של רז, שנהרגה בפיגוע.