google/wiki40b huggingface dataset:
צבי בנימין אוירבך

ביוגרפיה

נולד בשנת 1808 בנויוויד לרב אברהם אוירבך ולאשתו השנייה, אסתר רבקה לבית אופנהיים-ליפשיץ, והיה אחד משישה עשר ילדים מנישואיו אלו של אביו. בהיותו כבן שנתיים עקרה המשפחה לבונא, עם התמנותו של אביו לרבה של העיר ושל חבל הריין כולו.
בצעירותו למד אצל אביו, וכשגדל נשלח ללמוד אצל רבי יהודה ליב קרלבורג, רבה של קרפלד ותלמידם של רבי נתן אדלר ורבי מאיר ברבי. מאוחר יותר למד אצל הרב יעקב קופל במברגר, רבה של וורמס. במקביל ללימודיו התורניים רכש השכלה כללית באוניברסיטת מרבורג. נישא לרייזכא בתו של יוסף הירש, יהודי תורני אמיד. ב-1834 התמודד מול לאופולד צונץ על רבנות דרמשטאדט ומדינת הסן וזכה בה. במשך כל שנותיו ברבנות דרמשטאדט והסן התפלמס עם מתקני הדת הרפורמים, ולאחר 23 שנים (1857) הצליחו מתנגדיו להביא לפיטוריו מן הרבנות.
לאחר פיטוריו פרש לפרנקפורט דמיין והתרכז במחקריו התורניים. בשנת תרכ"ג (1863) התמנה לרבנות הלברשטאדט, בה כיהן עד פטירתו בלילה שבין ראשון לשני, כ"ז באלול ה'תרל"ב, 30 בספטמבר 1872. הוא נקבר למחרת היום בהלברשטאט במעמד קהל רב.
בנו היה רבי אביעזרי זליג אוירבך שמונה אחריו לרבנות הלברשטאדט. חתנו היה הרב ד"ר אלעזר לאב (Löw), רבה של אלטונה.

פולמוס האשכול

באמצע המאה ה-19 (האלברשטאדט, תרכ"ח) יצא ספר האשכול לאור על ידי הרב צבי בנימין אוירבך (הרב הצב"א) מגרמניה, שהוסיף לו ביאור בשם "נחל אשכול". אוירבך כתב בהקדמה שהספר מבוסס על כתב יד שקיבל מאדם בשם משה מרציג. מיד אחרי הוצאתו לאור, עוד בחיי הרב אוירבך, פורסם מאמר ב"החלוץ" מה'מגיה' שטען שהספר של הרב אוירבך הוא זיוף המכיל חומר רב שאינו מקורי.
לאחר מותו של אוירבך פרסם שלום אלבק מאמר נגד ספר האשכול במהדורת אוירבך, וטען שהוא מזויף. טענתו העיקרית הייתה שספר האשכול המקורי קיים בספריות ידועות בשני כתבי יד דומים, בהם יש רק כרבע מהחומר שהדפיס הרב אוירבך. אין שום עותק קיים בעולם הדומה לספר של אוירבך. לטענת אלבק רובו של הספר הוא פרי רוחו של אוירבך, או רעיונות שהעתיק מספרי זמנו. אלבק טען: "היכן כתב היד הזה?".
בשעתו, עם פרסום הספר על ידי אוירבך, הוא התקבל ללא עוררין, מפני שאוירבך היה דמות רבנית, ולא היה ניתן להעלות על הדעת אפשרות של חשד בזיוף. הספר, במהדורת אוירבך, צוטט כמה פעמים גם בספרי הלכה מקובלים כגון "משנה ברורה". עם פרסום מאמרו של אלבק התעורר רעש גדול והמבוכה רבתה. מאוחר יותר פירסמו הרב חנוך ארנטרוי והרב יעקב שור כתב הגנה על הרב אוירבך בשם "צדקת הצדיק" (ברלין תר"ע), בו הם טוענים שאכן היה קיים אדם בשם "משה מרציג", שציווה לקבור עמו את כל כתביו האישיים, והם משערים שבטעות נקבר עמו גם כתב היד הזה. אלבק לא קיבל את דבריהם ופרסם קונטרס בשם "כופר האשכול" (ווארשא תרע"א), בו חזר על טענותיו בהרחבה.
האנה הך

ביוגרפיה

האנה הך נולדה בשנת 1889 בעיר גותה בגרמניה. בשנת 1912 עברה לברלין והחלה ללמוד בבית הספר לאומנות יישומית בדגש על עיצוב גרפי ואומנות הזכוכית. במהלך לימודיה עבדה בחברת פרסום ואיירה עבור עיתונים וכתבי עת. בשנת 1915 הכירה הך את האמן ראול האוסמן שהיה חבר בתנועת הדאדא ודרכו נחשפה לעולם היצירה ולחברי התנועה. הך והאוסמן היו חלוצים בזרם אמנותי שלימים יקרא פוטומונטז'. יצירותיה של הך מביעות ביקורת בנושאים כמו פוליטיקה וחוקי מגדר בתקופת רפובליקת ויימאר. בתקופת המשטר הנאצי בגרמניה, יצירותיה נחשבו ל"אומנות מודרנית מסוכנת" ולכן חדלה את עבודתה במרחב הציבורי. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה הך להציג את עבודותיה בתערוכות ברחבי העולם, עד לפטירתה בשנת 1978.

פעילותה כאמנית פוטומונטז'

הך השתמשה ביצירותיה בתמונות ומשפטים מוכרים המנותקים מהקשרם, בכך היא ביקרה את רפובליקת ויימאר וביטאה רעיונות קומוניסטים ופמיניסטיים. יצירתה המוכרת ביותר, "לחתוך בסכין המטבח של הדאדא את תרבות ויימאר הדשנה האחרונה של גרמניה" (1919) מציגה את מנהיגי התקופה בפוליטיקה ובספורט, אל מול אמני דאדא ומנהיגים קומוניסטיים. בעבודה זו היא מבקרת את הדמוקרטיה ברפובליקת ויימאר ואת החברה הפטריארכלית, בה נשים אמנם קיבלו חופש פוליטי, אך שכרן לא היה שווה לשכר הגברים והיצע התעסוקה היה דל. יצירה נוספת המבקרת את מעמד הנשים בגרמניה היא "הנערה היפה" (1920). היצירה מורכבת משילוב חלקי גוף של נשים שונות ומתארת את מיתוס 'האישה החדשה', מודל היופי הנשי של התקופה. בכך, מתארת הך את אי הסדר של תרבות ברלין מנקודת מבטה הייחודית.
שמעון אקהויז

ביוגרפיה

שמעון אקהויז נולד להורים ניצולי השואה. אביו היה מנהל חשבונות ואימו עקרת בית. כשהיה בן חצי שנה היגרה משפחתו מאוקראינה לרומניה, וכשהיה בן 5 עלתה לישראל וגרה במעברה בפרדס חנה (סמוך למחנה העולים). במשך שלוש שנים גר עם הוריו ואחותו הבכורה בבדון (מבנה דמוי צריף עשוי בד) ואחר כך עברה המשפחה לשיכון, בו גדל אקהויז.
בתיכון למד בחדרה. הוא בוגר הפקולטה לפיזיקה בטכניון (בשנת 1967) במסגרת העתודה האקדמית. עשה דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (סיים בשנת 1978).
עבד כ-17 שנים בתפקידי פיתוח וניהול צוותים ברפאל – מערכות לחימה מתקדמות. בשנת 1986 החל לעבוד בחברת מקסוול טכנולוגיות בסן דייגו, חברת תעשיות ביטחוניות, כמנהל פיתוח מוצרים, ועסק בהמרת טכנולוגיות צבאיות לשימושים אזרחיים.
בשנת 2012 הוביל את ההתנגדות בדירקטוריון חברת החשמל להסכם הגז עם "תמר". הוא התנגד בעיקר לנוסחת ההצמדה שנקבעה למחיר הגז וטען כי אסור לקבע מראש את מחיר הגז למשך 15 שנה. זמן קצר לאחר ההצבעה בדירקטוריון, שאישר את ההסכם, הודיע אקהויז על התפטרותו. 
אקהויז מתגורר בחיפה. נשוי למוסיה, מורה במקצועה, ואב לשלושה. בתו הבכורה, ורדית, היא ד"ר לפיזיקה, מייסדת ומנהלת את חברת הביומד EVA Visual שנכללת בפורטפוליו של חממת אלון מדטק ונצ'רס. הבן, רונן, מהנדס אלקטרוניקה, הקים את חברת הביומד Rapid medical, שבה הוא משמש כמנכ"ל, ואקהויז האב הוא אחד המשקיעים הגדולים בה. בתו הצעירה, עדי אקהויז-ברזילי, היא מנכ"לית חברת רילפלייס המפתחת טכנולוגיית הזדהות מאובטחת באמצעות זיהוי פנים. החברה, שנוסדה בשנת 2014, נמכרה לאפל בפברואר 2017 בשני מיליון דולר.
ברית מנוחה

ברית מנוחה הוא ספר קבלי שמיוחס לרב אברהם ב"ר יצחק מרימון (=גרנדה) הספרדי, שחי במאה השנייה לאלף הששי (1340–1440), אך בספרות המחקר נטען שהייחוס מוטעה. הספר נדפס לראשונה בשנת ה'ת"ח. החיד"א ציין שראה את הספר בכתב יד והנדפס הוא כמחצית בלבד ויש בו טעויות, וכי יש מייחסים אותו ל"רב חמאי גאון".
הרמ"ק בספרו פרדס רמונים מצטט מדבריו בכמה מקומות ומציין את חשיבותו. בשער כ', שער השמות פרק א: "בוודאי כל דברי הספר הנחמד ההוא דברי אלהים חיים נאמרים ברוח הקודש או מקובלים מפי אנשים גדולים". בשער כ"ח, שער הנקודות פרק א: "ועוד נביא ראיה מספר ברית מנוחה והוא ספר נחמד בביאור עשר נקודות משם בן ד', ומתוך דבריו נראה ודאי היותם דברי קבלה מפה אל פה או מפי מלאך, שאינם דברים מושגים ברוב עיון או דקות שכל אלא השגה נפלאה קרוב אל רוח הקודש".
הרב חיים ויטאל בהקדמתו לשער ההקדמות ונדפסה גם בהקדמה לספרו עץ חיים: "בעניין ספרי הקבלה האמיתיים הנמצאים, אמר לנו מורי האר"י זלה"ה כו' דספר ברית מנוחה הוא אמיתי וחברו חכם גדול בתורה ובחכמה ונאמן רוח, וכיסה את דבריו בעומק, ונעשה על פי נשמת צדיק אחד קדמון שנגלה אליו אליהו ז"ל ולמדו".

מבנה הספר

הספר נפתח בהקדמה המתארת את השתלשלות מוסרי תורת הקבלה בעם ישראל, ולאחריה באים עשרה "דרכים" פרקים שהם מדריך לקבלה מעשית: חכמה, אהבה (כולל עשרה ניקודים לשם ה'; ביאור ארבע פינות המרכבה), שלום, יראה (ולאחריה "תפילה גדולה"), בינה, השכל, חמדה, יחוד, המשך היחוד, מבוא המגדל.
HMTD

HMTD (קישור של Hexamethylenetriperoxidediamine) הוא חומר נפץ פרוקסידי לא תקני.
מחבלים נוהגים להשתמש בו לפיגועים בישראל משום שמרכיבי הכנתו זולים וזמינים כמעט לכל, טבליות בערה מבוססות הקסמין, חומצה ציטרית ומי חמצן, אך הכנתו מחייבת התעסקות בחומר מאוד לא יציב.
דרווין אטאפומה

שנים ראשונות: (2007-2010)

אטאפומה החל להתחרות בשנת 2007 במירוץ הוואלטה אקוואדור (טור בן 8 קטעים), הוא סיים במקום ה-6 הכללי וזכה בשני קטעים, בשני ובאחרון.
שנה לאחר מכן אטאפומה זכה באליפות קולומביה באופני כביש, אחרי שניצח את יזרעאל אוצ'וה בספרינט.
בשנת 2009 הקריירה של אטאפומה החלה לצבור תאוצה והוא החל להשתתף ביותר מירוצים, ביניהם טור דה ביקו וקופ דס נאשיון ויל סאגווניי שנחשבים למירוצים קנדיים בכירים, ואטאפומה אף ניצח מקטע בראשון. אטאפומה גם השתתף בטור ד'לאווניר באותה שנה, המירוץ הכי נחשב וגדול לרוכבים צעירים. ההישג הכי גדול של אטאפומה במירוץ היה המקום הרביעי שלו בקטע הרביעי והוא סיים בסופו של דבר במקום ה-14 הכללי.
אטאפומה גם השתתף עם נבחרת קולומביה באליפות העולם U23', הוא סיים במקום ה-26 ובמקום ה-3 בנבחרת הקולומביאנית, אחרי קרלוס בטאנקור וחוזה סארמינטו, באליפות עצמה ניצח רומיין סיקארד הצרפתי.
בשנת 2010 השתתף אטאפומה גם במירוצים שונים בפורטוגל, באיטליה, בקולומביה, בספרד ובקנדה. ואף השתתף בשנית בטור ד'לאווניר וסיים שני בקטע הרביעי.

2011-2013

בשנת 2011 השתתף במירוצים שקבוצות UCI - World Tour השתתפו בהם בספרד ובצרפת.
ב-2012 חתם אטאפומה על חוזה מקצועני בקבוצת פרו קונטיננטל (הדרג השני לאחר וורלד טור). הקבוצה הייתה Team Colombia והוא רכב עבורה לצד כישרונות אחרים כמו אסטבן צ'אבס
ויארלינסון פאנטאנו. אטאפומה השתתף אף במירוץ שמהווה הכנה לג'ירו ד'איטליה, הטירנו -אדריאטיקו.
ב-21 במרץ 2012 השיג אטאפומה לטים קולומביה ניצחון יוקרתי בג'ירו דל טרנטינו, כאשר הוא מקדים את קרלוס בטאנקור ודומינקו פוצביבו על הקו. אטאפומה אף נבחר לסגל קבוצתו במירוצים מהגדולים בסבב כמו הטור של קליפורניה, הקלאסיקה האיטלקית ג'ירו די לומברדיה ומילאנו טורינו.
ב-2013 המשיך אטאפומה לרכוב עבור טים קולומביה, ואף נבחר לגראנד טור הראשון בקריירה שלו. ויתרה מכך, נבחר למוביל הקבוצה שלו. הגראנד טור הזה היה הג'ירו ד'איטליה היוקרתי, שמבחינת פופולריות שני רק
לטור דה פראנס. אטאפומה סיים בסופו של דבר במקום הרביעי מבין הרוכבים הצעירים ובמקום ה-17 הכללי, 28:56 דקות אחרי המנצח וינצ'נצו ניבאלי.

2014-היום

ב-2014 חתם אטאפומה ב-BMC לצד פיליפ ז'ילבר וקאדל אוונס מדרג ה-UCI World Tour. הוא נבחר לטור דה פראנס אך נאלץ לפרוש במהלך הקטע השביעי בשל התרסקות ששברה את עצם הירך שלו. הוא השתתף גם בקריטריום דופינה, שמהווה הכנה לטור המדובר.
ב-2015 הוא השתתף גם בג'ירו ד'איטליה וגם בוואלטה אספנייה, והיה חלק מהסגל שהביא ניצחון בנגד השעון הקבוצתי בוואלטה המדוברת.
2016 נחשבת לאחת השנים הטובות ביותר של אטאפומה, הוא ניצח שלב בטור דה סוויס וסיים שלישי בקטגוריית מלך ההר. הוא סיים פעמיים במקום ה-2 בקטעים בוואלטה, פעם אחת אחרי ליליאן קאלמז'אן ופעם שנייה אחרי פייר לאטור.
בג'ירו ד'איטליה הוא סיים שני בקטע ה-20 אחרי ריין טאראמיי האסטוני, במקום ה3 בקטע העשירי, מקום שלישי בקטגוריית מלך ההר ובדירוג הכללי הגיע במקום התשיעי, ארבע עשר דקות ותשע שניות אחרי המנצח וינצ'נצו ניבאלי. בטור של יוטה הוא הגיע שלוש פעמים בתוך עשרת הראשונים בקטעים, וסיים רביעי כללי.
לאחר 3 שנים במדיה האדומים-שחורים של BMC, אטאפומה הצטרף ל-יו.איי.אי אמירטס וסגר מעגל בטור דה פראנס אחרי שהשתתף לראשונה מאז ההתרסקות ב-2014, ואף סיים שני בקטע ה-18 לאחר וורן בארגיל.
הוא רכב באמירויות עוד שנה אחת, עד שעבר לקופידיס ב-2019, שנחשבת לאחת הקבוצות הטובות ביותר בדרג הפרו קונטיננטל, ורשום לסגל שלה לוואלטה אספנייה.
אהרון קליין (עיתונאי אמריקאי-ישראלי)

אהרון קליין (באנגלית: Aaron Klein; נולד ב-29 באוגוסט 1978) הוא סופר, עיתונאי ושדרן רדיו אמריקאי יהודי.

ביוגרפיה

קליין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא סיים את תיכון "האקדמיה לתורה" בפילדלפיה. משם המשיך ללימודי רפואה בישיבה יוניברסיטי, שם היה העורך הראשי של עיתון האוניברסיטה.
כעורך הראשי של עיתון ישיבה יוניברסיטי, פרסם כתבה בשם "סוף השבוע שלי עם האויב", שפורסמה לאחר מכן בעיתונים "ג'רוזלם פוסט" ו"בוסטון גלוב" ב-30 במאי 2000. במסגרת הכתבה תואר סוף שבוע בו בילה בתא של ארגון טרור עולמי הפועל בניו יורק, "אל מוהג'ירום", במהלך כנס הארגון בלונדון. הכתבה היוותה פריצת דרך בקריירה של קליין כעיתונאי.
באותה תקופה קליין היה הכתב הצבאי של השבועון "טיים" בישראל, ב-19 במאי 2000 פרסם מאמר בו קרא לממשלת ישראל להחליט על שם למלחמה שהתחוללה ברצועת הביטחון בלבנון.
בשנת 2005 נבחר לתפקיד ראש המשרד של סוכנות הידיעות "WND" בירושלים, והעתיק לשם את מגוריו. הוא חי בישראל תחת אשרת שהייה זמנית.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, חשף קליין כי יועצו לענייני איכות הסביבה של הסנאטור דאז ברק אובמה, חתם על עצומה לפיה ממשלת בוש היא האחראית לפיגועי 11 בספטמבר במגדלי התאומים. לאחר חשיפה זו נאלץ היועץ להתפטר מתפקידו. קליין גם חשף כי ארגון החמאס ארגן מגבית של אלפי דולרים על מנת לממן את הקמפיין של ברק אובמה; בעקבות הידיעה החזיר אובמה את כספי המגבית.
כיום משמש קליין כראש הדסק הישראלי באתר חדשות ברייטברט, לשם הובא על ידי סטיב באנון.

תוכנית רדיו

קליין משדר מאולפן שידור פרטי בבעלותו בתל אביב לארצות הברית. תוכניתו, "אהרון קליין חוקר", מדורגת בין מאה תוכניות הרדיו המצליחות ביותר. על פי מדדי הרייטינג, בכל שבוע מאזינים לתוכניתו למעלה ממיליון אנשים.
ביוני 2010, האימאם פייסל עבדול ראוף המוביל את בניית "מרכז התרבות המוסלמית העולמי" בניו יורק, סירב לכנות את החמאס ארגון טרור בראיון אצל קליין. דבר זה תרם להגברת המחלוקת בעיר באשר להמשך הפרויקט, הסמוך למקום הפיגוע במגדלי התאומים. באוקטובר 2010, התראיין לתוכניתו של קליין מחמוד א-זהאר, ממנהיגי החמאס, והביע את תמיכתו בהקמת הפרויקט, דבר שהתפרסם למחרת ב"ניו יורק פוסט" ויצר הד תקשורתי רב בארצות הברית.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)

היסטוריה

הרבה לפני שאזור דרהאם של היום נקראה "דרהאם", התקיימה באזור פעילות אקטיבית. עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, הילידים האמריקאים גרו באזור וניהלו בו משק חקלאי.
טרם הגעת הרכבת לאזור, היה כמעט כל שטח העיר דרהאם של היום בשימוש חקלאי; בנוסף לעסקים ספורים ששירתו את העוברים ושבים באזור, בעיקר את הנהגים בשירות המשק החי המקומי. עסקים אלה שכנו לאורך רחוב הילסבורו, רחוב שהיה חלק מהדרך הראשית שחצתה את קרוליינה הצפונית ממזרח למערב מאז ימי הקולוניאליזם ועד לבניית מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
ב-1827 הוקם באזור סניף דואר. עם הגעת הרכבת לאזור, נוצר צורך בדפו שישמש כתחנת אספקה של עצים ומים (לשימוש במנועי הקיטור) לרכבות שנסעו בין ראלי להילסבורו. לאחר סחבת שנגרמה כתוצאה מסירוב בעלי העסקים המקומיים להקדיש קרקע לבניית הדפו, התחנה הוקמה בסוף ב-1849. תחנת דרהאם, כפי שהיא נקראה בעשרים שנותיה הראשונות, לא שימשה ליותר מייעודה המקורי במשך עשרות שנים עד לתחילת אפריל 1865 כשצבא האיחוד כבש במסגרת מלחמת האזרחים את ראלי, בירת קרוליינה הצפונית. הקהילה שהתגבשה סביב תחנת דרהאם, שלפני מלחמת האזרחים גדלה באופן איטי, צמחה בעקבותיה במהירות, תודות לתעשיית הטבק ששגשגה במקום.
אוכלוסיית הקהילה בתחנת הרכבת המשיכה לגדול משמעותית, וב-10 באפריל 1869 הפכה התחנה לעיירה, כשהעיירה מקבלת את שמה "דרהאם" אחר ברטלט ס. דרהאם שתרם כעשרים שנה קודם לכן את השטח לבניית תחנת הרכבת. דרהאם הייתה אז עיירה במחוז אורנג', אך לאחר שהעיירה גדלה באופן שהקשה על היותה תחת השלטון המקומי של אורנג', נוסד מחוז דרהאם על שמה של העיר, ושהורכב משטחים מוניציפליים של מחוזות קיימים.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תעשיית הטבק שיחקה תפקיד ראשי בצמיחתה המהירה של דרהאם. הצמיחה המהירה והשגשוג של חברות הטבק בדרהאם, התבטאו בצמיחתה של העיר. חברת הטבק "W. Duke & Sons Tobacco Company" הייתה למונופול ברחבי ארצות הברית עד ל-1900, ובהמשך הפכה חברה זו לתאגיד הענק "Americam Tobacco", כשמרכז הייצור המשיך להיות בדרהאם. הפרסומות של "Americam Tobacco" ברדיו ובטלוויזיה שהתנוססו תחת כל עץ רענן - היוו את התדמית של דרהאם אצל האומה האמריקאית למשך עשרות שנים עד לעשורים האחרונים של המאה ה-20, אז החלה אוניברסיטת דיוק לתפוס את מקומה של תעשיית הטבק בתדמיתה של העיר.
אייר קוריו

תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1954 והחלה לטוס בספטמבר 1955. מטוסיה הראשונים של החברה היו מטוסי טורבו-פרופ רוסים ישנים.
בשנת 1975 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם טופולב TU-154 ששימש לטיסות החברה לפראג, ברלין המזרחית, ומוסקבה.
נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, החברה מקיימת טיסות-פנים בתוך קוריאה הצפונית וכן טיסות סדירות לבייג'ינג, שנחאי, שן -יאנג, דאנדונג, קואלה למפור, מוסקבה, ולדיווסטוק ובנגקוק.
בשנת 2014 החברה רכשה מידי אנטונוב מטוס נוסעים מדגם  אנטונוב An-148.
גורד

גאוגרפיה

הקומונה משתרעת על שטח של 48 אלף דונם, ממורדות רכס ווקלוז בצפון עד עמק קלבון (Calavon) בדרום. הכפר עצמו נמצא בלב הקומונה על גבעה סלעית השולטת על העמק, ממנה נשקף עמק קלבון בדרום ורכס ווקלוז בצפון. הכפר נמצא בתוך השמורה הביוספרית של לוברון-לור.

העת העתיקה

שרידים רבים המהתקופה הרומית נמצאו באזור, ביניהם דרך חשובה.

ימי הביניים

במאה השמינית הוקם במקום מנזר בנדיקטיני על חורבות מקדש רומאי. המנזר נהרס במהלך הפלישה הערבית במאה העשירית.
ב-1031 הוקמה במקום טירה מבוצרת, שאף חוזקה ב-1123. ב-1148 נבנה מנזר ציסטרסיאני. 
ב-1481 פרובאנס סופחה לממלכת צרפת. גורד לקחה חלק בהתקוממות שפרצה ושילמה מחיר יקר על כך.

מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה גורד הייתה מוקד פעילות של הרזיסטנס. לאחר המלחמה עוטרה גורד ב"צלב המלחמה 1939-45" (the Croix de guerre 1939–1945)(צר').
קנדלה וטראנו

ביוגרפיה

קנדלה וטראנו נולדה ב-9 באוגוסט 1991 בלומאס דה סאמורה שבפרובינציית בואנוס איירס. וטראנו נולדה להורים הקטור וטראנו ומריה וירחיניה וגה. בשנים 2008–2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן אגוסטין סיירה שהכירה על סט "פינת אור", בשנת 2010 הם נפרדו. בשנים 2013–2014 ניהלה מערכת יחסים עם גסטון סופריטי בשנת 2014 הם נפרדו. משנת 2016 מנהלת מערכת יחסים עם השחקן אנדרס גיל.

קריירה בטלוויזיה

וטראנו הופיעה לראשונה בטלוויזיה בשנת 1999 כשהיא הייתה בת 7 בתוכנית בשם "Agrandadytos". היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 12, בסדרה הידועה של כריס מורנה "פינת אור".
וטראנו דיגמנה בחברות הבגדים הארגנטינאיות "sweet victorian" ו"tuboos" והחברה "CHE! MONA" אשר לה היא גם מעצבת בגדים.
בין השנים 2003–2010 וטראנו שיחקה בטלנובלות לילדים ונוער "פינת אור" "פלוריסיינטה" "קטנטנות: בלי סוף" ו"כמעט מלאכים" שנוצרו והופקו על ידי כריס מורנה.
לאחר סיום הסדרה "כמעט מלאכים: וטראנו שיחקה בסדרה "סופר טורפה" בתפקיד ראשי לצד פבלו מרטינס.
בשנת 2013 וטראנו שיחקה באופרת הסבון "שכנים במלחמה" והוציאה קו בגדים בשם "Che! Mona".
בשנת 2014 שיחקה בהצגת תיאטרון בשם "יצור רגשי" שזכתה להצלחה רבה ומופעים רבים בארגנטינה.
בשנת 2015 וטראנו שיחקה בסדרה "יום ולילה".
בשנת 2016 משחקת בהצגה בשם "פרודים" בבמות ארגנטינה, והשתתפה בתוכנית הפנים שלך נשמעות לי בתפקיד ריאנה
בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה הארגנטינאי Hipersomnia לצד חואן פרדו לנסאני, חימנה ברון ובלן שבאן בתפקיד מאלו
היא מדגמנת לחברות מצליחות בארגנטינה כמו sweet לצד ולנטינה סנרה.
בשנת 2019 החלה לשחק בטלנובלה ארגנטינה ארץ של אהבה ונקמה בתפקיד אנה מורטי לצד אאוחניה סוארס גונסלו הרדיה ובנחמין ויקוניה
זו הדרך

זו הדרך הוא שבועון המפלגה הקומוניסטית הישראלית בעברית.
בטרם הפך לשבועון, הוציאה המפלגה הקומוניסטית הישראלית לאור את "זו הדרך" כביטאון לבעיות התאוריה והפרקטיקה. כתב עת זה יצא לאור מינואר 1951 ועד יוני 1965. המו"ל והעורך של כתב העת היה מאיר וילנר.
במקביל הוציאה מק"י לאור את "א-דרב", כתב עת רעיוני בערבית.
לאחר הפילוג במק"י בשנת 1965, המשך ההוצאה לאור של עיתוני המפלגה פוצל, כאשר "קול העם" היומון נותר בידי הפלג בראשות שמואל מיקוניס ומשה סנה, שסיעתו בכנסת כונתה מק"י, בעוד ש"אל-איתיחאד", העיתון בערבית, וכן הביטאונים הרעיוניים "זו הדרך" ו"א-דרב" נותרו בידי הפלג בראשות מאיר וילנר ותופיק טובי, שסיעתם בכנסת כונתה רק"ח. ביוזמת מאיר וילנר, "זו הדרך" הפך מכתב עת לשבועון, המופיע בסדירות מאז אוגוסט 1965. בשנת 2001 בעקבות קשיים כלכליים צומצם היקף שבועון, וכיום הוא כולל שמונה עמודים. 
תפוצת השבועון המודפס היא כאלף עותקים. נוסף לכך נשלח השבועון בדוא"ל לאלפי קוראים נוספים. מיום הקמתו עד שנת 1984 העורך הראשי של העיתון היה מאיר וילנר, מ-1984 ועד 2011 כיהנה כעורכת ראשית תמר גוז'נסקי. לאחר פרישתה של גוז'נסקי מעריכת העיתון, מונו ד"ר אפרים דוידי כעורך הראשי ואורי וולטמן כעורך בפועל.
כיום (2018) עורך את העיתון יוסף לאור.
סטיב פמברטון

ביוגרפיה

פמברטון נולד בצ'ורלי שבמחוז לנקשייר. הוא למד בבית הספר התיכון סנט מייקל (St. Michael's CE High School), שם התגלה כישרון המשחק שלו. אחר כך למד ב"ראנשו קולג'" וסיים תואר BA באמנויות הבמה ב"ברטון הול קולג'".
עבודותיו הראשונות של פמברטון היו בתיאטרון פרינג'; הוא היה בין המייסדים של תיאטרון 606 יחד עם גורדון אנדרסון, טום הדלי והמפיק שיין וולטר. הוא הפיק, שיחק וביים במגוון הפקות תיאטרון. הוא כתב עבור המגזין וראייטי, ובין השנים 1991 ו-1998 היה עורך משנה של המגזין "International Film Guide".
בטלוויזיה הופיע פמברטון בין השאר בסדרות "וייטצ'אפל", "דוקטור הו", "בנידורם", סרט הטלוויזיה "תחת העץ הירוק", "מלון בבילון", "The Last Detective", "רנדל והופקירק", "בלקפול" ובסדרה "לגדול בלי בושה". ב-2004 שיחק בתפקיד ד"ר בסנר בסרט הטלוויזיה "רצח על הנילוס". עוד כיכב בסרט הקולנוע "לאסי" מ-2005.
פמברטון ידוע בעיקר מחברותו בצוות הקומיקאים בתוכנית המערכונים "ליגה של גברים" הכולל את מארק גאטיס, ריס שירסמית' והתסריטאי ג'רמי דייסון, אותם הכיר ב"ברטון הול קולג'". ההופעות הראשונות של "ליגה של גברים" היו בשנת 1995 על הבמה. ב-1997 שודרה התוכנית "On the Town with the League of Gentlemen" ברדיו 4 של ה-BBC, וב-1999 הועברה התוכנית לטלוויזיה ושודרה בערוץ BBC Two. תוכנית הטלוויזיה זיכתה את פמברטון ושותפיו לסדרה בפרס באפט"א לטלוויזיה, בפרס "Royal Television Society" ובפרס "Golden Rose of Montreux".
ב-2007 הופיע פמברטון בתפקיד הכומר בסרט "החופשה של בין". ביולי 2007 החליף אח בוב מרטין במחזמר "The Drowsy Chaperone" שהועלה בווסט אנד, ושיחק בו עד לסיום ההפקה ב-4 באוגוסט 2007. ב-2008 השתתף בסרט "Free Jimmy", גרסה אנגלית לסרט האנימציה הנורווגי באותו שם, ודיבב את הדמות של מאטיס, רוכב אופנים הלבוש באופן מוזר והוא חבר המאפיה הלאפית. ביוני 2009 שודרה התוכנית "Psychoville" בערוץ BBC Two, שכתב פמברטון עם ריס שירסמית', שותפו ל"ליגה של גברים". השניים גילמו שורה ארוכה של דמויות בסדרה בפורמט דומה לזה של "ליגה של גברים".
ב-2010 גילם פמברטון את הדמות של רופוס דראמנוט בסדרת הטלוויזיה "Terry Pratchett's Going Postal", עיבוד לספר "מהומה רבה על לא דוור" מאת טרי פראצ'ט. ב-2011 הופיע במחזה "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee" בתפקיד דאגלס פנץ' בהפקת דונמאר. ב-2014 שיחק בתפקיד ג'ורג'י פילסון בעיבוד ל"מאפ ולוצ'יה", סדרת ספרים מאת אי אף בנסון , בו השתתף גם מארק גאטיס שותפו ל"ליגה של גברים". הסדרה שודרה במהלך חג המולד 2014.
החל משנת 2014 גילם פמברטון דמויות שונות בסדרה "בתוך מספר 9" אותה יצר בשיתוף פעולה עם שירסמית'. הסדרה שודרה ב-BBC Two, והעונה השנייה שודרה ב-2015.

חיים אישיים

סטיב נשוי לאליסון פמברטון ולבני הזוג יש שלושה ילדים.
ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה

ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה היא ועדה ציבורית שהוקמה באוקטובר 2006 בראשות שר האוצר לשעבר, אברהם בייגה שוחט. הוועדה הוקמה על ידי משרדי החינוך והאוצר בכפוף להתחייבות משרד האוצר לבטל את קיצוצם של 1.2 מיליארד שקלים מתקציב ההשכלה הגבוהה, אם מסקנות הוועדה ייושמו. הוועדה החלה את עבודתה בינואר 2007 במטרה לבחון את תפקוד מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל ולהמליץ על רפורמות בניהולה. הוועדה הגישה את מסקנותיה הסופיות ב-16 ביולי 2007. בשל מחאות נרחבות מצד ארגוני הסטודנטים וחוסר נכונות מצד משרד האוצר לתקצב את הרפורמה, נגנז למעשה דו"ח הוועדה והמלצותיה לא יצאו לפועל.

הרכב הוועדה

כאמור, מורכבת ועדת שוחט מארבע ועדות משנה הדנות בנושאים ממוקדים ומוועדת-על אשר בוחנת את המלצות ועדות המשנה וקובעת את ההמלצות הסופיות. בוועדת העל חברים, מלבד בייגה שוחט, שנבחר ליו"ר הוועדה, שרת החינוך ויושבת ראש המועצה להשכלה גבוהה פרופ' יולי תמיר, יו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) הביוכימאי פרופ' שלמה גרוסמן, ראש המועצה הלאומית לכלכלה הכלכלן פרופ' מנואל טרכטנברג, נשיא האקדמיה הישראלית למדעים הכלכלן פרופ' מנחם יערי, הממונה על התקציבים באוצר קובי הבר, ושני נציגי ציבור - יושב ראש ות"ת לשעבר, הפרופ' להנדסת חשמל יעקב זיו והכלכלן פרופ' ראובן גרונאו. 
לנציגי סגל האוניברסיטאות, המכללות, תלמידי המחקר והסטודנטים לא ניתן ייצוג בוועדה, אלא רק בוועדות המשנה, אך אלו בחרו לא להשתתף בהן כדי לא לתת לגיטימציה לפעילות הוועדה. ועדות המשנה אמורות היו להגיש את מסקנותיהן עד אפריל 2007 ולאחר מכן ביוני 2007 התפרסמו מסקנות הוועדה כולה.

מסקנות הוועדה

הוועדה הציעה המלצות במגוון תחומים, הנוגעות לחלוקת המשאבים הרצויה למערכת ההשכלה הגבוהה ולמקורות למשאבים אלו, למערכת היחסים הרצויה בין המכללות לאוניברסיטאות, לקידום המחקר ולמשכורות חברי הסגל האקדמי. אך המסקנות שעמדו במרכז תשומת הלב הציבורית היו אלו שנגעו לשכר הלימוד.
בתחום זה, המליצה הוועדה על שינוי מבנהו של שכר הלימוד - לפי ההמלצה, שכר הלימוד לתואר ראשון יורכב מחלק מזומן על סך 5,800 ש"ח שישולם בעת הלימודים, ומחלק שני על סך 9,000 ש"ח, שיוענק לסטודנטים כהלוואה שתשולם החל משנה לאחר סיום התואר - ובמידה והכנסתם עברה רף הכנסה מינימלי. סטודנט שהכנסתו לא תעבור רף זה, יהיה פטור מתשלום ההלוואה וזו תהפוך למענק. בנוסף לכך, המליצה הוועדה להעלות את שכר הלימוד לתואר שני ל-15,000-18,500 ש"ח, לשיקול דעתה של האוניברסיטה. בכך אימצה הוועדה את שיטה הדומה למודל האוסטרלי לשכר לימוד.
יתר על כן, הוועדה המליצה להגדיל משמעותית את כמות חברי הסגל הבכיר, ובין היתר להוסיף במשך מספר שנים 600 חברי סגל חדשים מדי שנה.
וילם השני, נסיך אורנז'

ילדותו

וילם נולד בהאג ב-27 במאי 1626, כבנם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', ראש הענף הפריזי של בית אורנז'-נאסאו ושל אשתו אמליה מזולמס-בראונפלס, בתם של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס ואגנס מזיין-ויטגנשטיין.
ב-2 במאי 1641 התחתן וילם עם מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, בתו הבכורה של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, בקפלה המלכותית של ארמון וייטהול בלונדון.

שלטונו

בשנת 1647 מת אביו פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', ווילם ירש את התואר "נסיך אורנז'", ואת תפקיד הסטאדהאודר של חמש משבעת המחוזות: הולנד, זיילנד, אוטרכט, חלרה ואוברייסל.
באותה תקופה הייתה הולנד מעורבת במלחמת שמונים השנים נגד ספרד, ומשנת 1646 ניהלה משא ומתן עם ספרד באשר לתנאי סיום המלחמה.
בשנת 1648 נחתם שלום מינסטר, אולם וילם התנגד לקבלת האמנה, אף על פי שהכירה בעצמאותה של הולנד, משום שהותיר את ארצות השפלה הדרומיות בידי בית המלוכה הספרדי. בנוסף, שלום נפרד הפר את הברית עם צרפת שנחתמה בשנת 1635, אולם, המועצות בשישה מחוזות הצביעו בעד קבלת ההסכם.
בסתר, פתח וילם במשא ומתן עם צרפת, במטרה להרחיב את הטריטוריה שלו תחת שלטון ריכוזי יותר. בנוסף, פעל וילם להשבת גיסו צ'ארלס על כס המלוכה של אנגליה.
בשנת 1650 הסתכסך וילם עם ה"רחנטים" - עוצרים של מחוז הולנד, אנדריס ביקר ובן דודו קורנליוס דה גרייף; בעקבות שלום מינסטר רצו הרחנטים לצמצם את הצבא ולחסוך בהוצאות, ועל ידי כך להפחית מסמכותו של וילם. וילם כלא שמונה מחברי מועצת הולנד (כולל יאקוב דה ויט) בטירת לוונשטיין. בנוסף, הוא שלח את בן דודו וילהלם פרידריך, נסיך נסאו-דיאץ עם צבא של 10,000 חיילים, על מנת לתפוס את אמסטרדם בכוח. אולם, מזג אוויר גרוע סיכל את המערכה, ואמסטרדם לא נכנעה.
וילם כיהן כסטאדהאודר שלוש שנים בלבד, וב-6 בנובמבר 1650 מת כתוצאה מאבעבועות שחורות. שבוע לאחר מותו נולד בנו היחיד וילם השלישי, נסיך אורנז', שירש אותו כסטאדהאודר בשנת 1672, ובשנת 1689 הוכתר למלך אנגליה.
וילם קבע בצוואתו כי לאשתו תהיה משמורת מלאה על בנם, אולם הוא לא הספיק לחתום על המסמך ולכן הוא נותר חסר תוקף. בשנת 1651 קבעה המועצה העליונה של הרפובליקה כי המשמורת על התינוק תחולק בין אמו הנסיכה מרי, סבתו אמליה ודודו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג.