google/wiki40b huggingface dataset:
הקטור יסאלדה

קריירת משחק

יסאלדה גדל בשכונה ענייה באבז'אנדה, והחל את קריירת המשחק ב-1962, כשביקר חבר ששיחק בקבוצה החובבנית אתלטיקו פיראניה מבואנוס איירס. יסאלדה הצטרף לאימון, ובאותו היום הרשים וחתם על חוזה בקבוצה.
ב-1967 עבר יסאלדה לקבוצת אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית. כבר בשנה הראשונה שלו בקבוצה הפגין יכולת ויעילות בהתקפה, וכבש עשרה שערים בעשרה משחקי ליגה. כבר באותה שנה, זכה יסאלדה עם קבוצתו באליפות טורניר הנסיונל. יסאלדה המשיך לכבוש כמות שערים דו-ספרתית בכל שנה, ולשיאו בקבוצה הגיע בשנת 1970, כשכבש 23 שערים ב-35 משחקים והוביל את קבוצתו לזכייה בטורניר המטרופוליטנו. באותה שנה חולק לראשונה תואר כדורגלן השנה בארגנטינה, ויסאלדה היה לזוכה הראשון בתואר.
לקראת עונת 1971/1972, עבר יסאלדה לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. בעונת הבכורה שלו, כבש יסאלדה תשעה שערים ב-20 הופעות. עונה אחר כך, סייע יסאלדה לקבוצתו לזכות בגביע הפורטוגלי, אך אף על פי שכבש 19 שערי ליגה, הקבוצה סיימה במקום החמישי בלבד. בעונת 1973/1974 הגיע יסאלדה לשיא האישי והקבוצתי שלו עם ספורטינג. הקבוצה זכתה בדאבל המקומי, ויסאלדה כיכב עם 46 שערי ליגה ב-29 משחקים בלבד, שהקנו לו, בנוסף לתואר מלך השערים המקומי, את נעל הזהב האירופית. הוא היה לארגנטינאי הראשון שזוכה בתואר, והיחיד עד שליאונל מסי זכה בו 36 שנים אחר כך. עונה לאחר מכן קטף יסאלדה פעם נוספת את תואר מלך השערים בליגה הפורטוגלית עם 30 שערים. בסך הכל, בארבע עונות במדי ספורטינג, כבש יסאלדה בממוצע שער בכל משחק ליגה - 104 שערים ב-104 הופעות.
בעונת 1975/1976 עבר יסאלדה לצרפת, כשחתם במדי אולימפיק מרסיי. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, סייע לה לזכות בגביע הצרפתי. לאחר עונה וחצי, חזר יסאלדה לארגנטינה, כשחתם במדי ניואל'ס אולד בויס. לאחר ארבע שנים בקבוצה, בהן כבש 54 שערי ליגה, עבר לעונת פרישה בהוראקן, במדיה שיחק רק פעמיים עד שפרש ממשחק פעיל בגיל 36, לאחר שכבש מעל ל-250 שערי ליגה במהלך הקריירה.
ב-1986 שימש לתקופה קצרה כמאמנה הזמני של הוראקן, הקבוצה שבמדיה פרש.

נבחרת ארגנטינה

למרות יכולת הכיבוש של יסאלדה בקבוצותיו השונות, הוא לא זכה להזדמנויות רבות במדי נבחרת ארגנטינה. הוא החל את דרכו במדיה בשנת 1969, וכשל להעפיל עימה ממוקדמות מונדיאל 1970. בשנים 1972–1973, למרות יכולת טובה במדי ספורטינג ליסבון, לא זכה יסאלדה להכרה במדי הנבחרת ולא שיחק כלל.
לאחר עונת השיא שלו במדי ספורטינג, בה זכה בנעל הזהב, הוא זומן על ידי ולדיסלאו קאפ לסגל ארגנטינה למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית. הוא לא שותף בהפסד 3-2 לפולין, אך נכלל בהרכב למשחק מול איטליה, שהסתיים בשוויון 1-1. הוא שמר על מקומו בהרכב מול האיטי. בדקה ה-15 העלה יסאלדה את ארגנטינה ליתרון 1-0, ובדקה ה-68 השלים צמד וקבע את תוצאת המשחק, 4-1. היו אלה שעריו היחידים במדי ארגנטינה. יסאלדה רשם הופעה אחת נוספת בטורניר, בתבוסה 4-0 להולנד בפתיחת שלב הבתים השני.
בסך הכל רשם יסאלדה 10 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש פעמיים.

חיים אישיים

בעת ששיחק בספורטינג ליסבון, הכיר יסאלדה את השחקנית והדוגמנית כרמן דה דאוס (שנודעה בשם הבמה בריט ניקולס). השניים נישאו בארגנטינה ב-16 ביולי 1973, ולהם בן אחד.
ב-18 ביוני 1997 נפטר יסאלדה בביתו שבבואנוס איירס כתוצאה מדימום ואי-ספיקת לב, והוא בן 51.
אליהו מרידור

ביוגרפיה

מרידור נולד בשם אליהו וירז'בולובסקי, בסנקט פטרבורג שברוסיה. אמו, זלמה וירז'בולובסקי-אולשוונגר, הייתה אחותו של המתרגם עמנואל אולסבנגר. כבר בנעוריו היה פעיל בתנועת בית"ר בגרייבו שבפולין, ואף התמנה למפקד בית"ר שם. כיהן גם כחבר נציבות בית"ר בפולין. הוא עיברת את שמו בהשראת ספרו של זאב ז'בוטינסקי "שמשון", בו מסופר על האחים מרידור (דור של מורדים) ורמידור.
במהלך לימודיו באוניברסיטת ורשה היה פעיל בארגון הסטודנטים היהודים באוניברסיטה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ועבד כעורך דין. בישראל היה חבר בכיר בארגון האצ"ל, ושימש כמפקד בית"ר וכמפקד האצ"ל בירושלים, עד שנעצר על ידי השלטונות הבריטיים בארץ ישראל בסוף מרץ 1944. לאחר מספר חודשים היה מראשוני גולי אצ"ל ולח"י לאפריקה. הוא הושב לארץ ישראל ביולי 1946. בתחילת אוגוסט 1947 נעצר שוב אך בסוף החודש שוחרר. במלחמת השחרור היה בין הלוחמים בירושלים ונפצע בקרב שייח' ג'ראח.
היה ממייסדי תנועת החרות, ויו"ר סניף התנועה בירושלים. בשנת 1959 נבחר מטעם תנועת החרות לכנסת הרביעית וכיהן כחבר כנסת עד לפטירתו ב-16 באוקטובר 1966, במהלך כהונתו כחבר הכנסת השישית. לאחר פטירתו נכנס שלמה כהן-צידון לכהן כחבר כנסת. בראש המספידים בהלווייתו מנחם בגין והרב אריה לוין. נטמן בהר המנוחות.
רחוב בפסגת זאב (מזרח) קרוי על שמו.

משפחתו

מרידור נשא בשנת 1943 לאישה את רעננה לבית טננבלאט, לימים פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית. הם הורים לארבעה: דן מרידור, לשעבר סגן ראש הממשלה, שר המשפטים ושר האוצר, פרופ' חגית הורביץ, לשעבר מנהלת מחלקת הילדים בבית החולים ביקור חולים, ד"ר אביטל דרמון, מנהלת היזמה למחקר יישומי בחינוך, וסלי מרידור, לשעבר יו"ר הסוכנות היהודית ושגריר ישראל בארצות הברית. בין נכדיו נמנים אלי הורביץ, איש חינוך ומנכ"ל קרן טראמפ, שאול מרידור, ראש אגף התקציבים במשרד האוצר, והשחקן אבישי מרידור.
היינריך אוטו וילנד

ביוגרפיה

וילנד נולד בפפורצהיים, באדן, שבגרמניה, במשפחת אנשי עסקים ליברלים. אביו היה כימאי שעבר בתחום הרוקחות ורכש אחרי מלחמת צרפת-פרוסיה בשנים 1871-1870 מפעל לטיהור מתכות יקרות. הוא למד באוניברסיטאות מינכן, ברלין ושטוטגרט, וב-1901 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן, תחת הדרכתו  של יוהאן טילה. 
בשנת 1905 עבר בחינת "הביליטציה" עם תזה על תחמוצות חנקן. בהמשך במקביל לעבודתו כמרצה במינכן, עבד וילנד למשך שנים רבות כיועץ ומתן חוות דעת מומחה. היה לו קשר ארוך שנים שם המפעל הכימי-הפרמצבטי "בהרינגר אינגלהיים" שבאינגלהיים אם ריין.
ב-1917 ירש את אדולף פון באייר כפרופסור לכימיה באוניברסיטת מינכן.

פעילותו המחקרית

במשך כל הקריירה שלו חקר תרכובות אורגניות הכוללות חנקן, ביניהן מורפיום וסטריכנין. פרסומיו בתחום חומצות המרה, שהחלו ב-1912, הגיעו לשיאם ב-1932, כאשר הצליח לזהות את מבנה השלד הפחמני של סטרואידים. הוא פעל גם בתחום הרדיקלים, ותהליכי חמצון בתאים חיים, שסייעו לו לזהות את האוניברסליות של תהליכי דהידרוגנציה בטבע.
ב-1941 הצליח וילנד לבודד את הרעלן אלפא אמניטין, החומר הפעיל העיקרי בפטרייה הרעילה ביותר בעולם, אמנית המוות Amanita phalloides.
וילנד פעל רבות להגנה על סטודנטים, במיוחד יהודים, שסבלו מאפליה גזעית בעקבות חוקי נירנברג. סטודנטים שסולקו יכלו להישאר בקבוצתו של וילנד ככימאים, או כ-"Gäste des Geheimrats" (אורחים של חבר המועצה). אחד מתלמידיו, האנס קונרד לייפלט, הוצא להורג לאחר שאסף כסף למען אלמנתו של קורט הובר, חבר קבוצת הוורד הלבן.
וילנד נישא ליוזפין בארטמן ב-1908, ונולדו לזוג שלושה בנים ובת: וולפגנג, פרופסור לרוקחות; תאודור, פרופסור לכימיה; אוטו, פרופסור לרפואה; ואווה, שנישאה לפרופסור פאודור לינן, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מינכן, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1964.

פרס היינריך וילנד

מאז שנת 1964 מוענק מדי שנה פרס על שם היינריך וילנד לקידום המחקר בתחומי הכימיה, ביוכימיה, פיזיולוגיה, ורפואה של ליפידים וחומרים קרובים. הפרס המוענק ממומן על ידי חברת התרופות בהרינגר אינגלהיים, בה עבד וילנד מספר שנים כיועץ, והיה גם דודנה של אשת מקים החברה.
אליהו בלומנצויג

חייו

נולד בירושלים לזאב בלומנצויג, שהיה מנהל מוסד הרב קוק. למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מכן במחזור הראשון של ישיבת הר עציון, אצל הרב יהודה עמיטל והרב אהרן ליכטנשטיין. אלישיב רייכנר מספר בספרו על הרב עמיטל שכשהאחרון רצה לשכנע את הרב ליכטנשטיין ללמד בישיבתו החדשה, שלח את אליהו בלומנצויג הצעיר לדבר איתו בלימוד, על מנת שהרב יתרשם מרמתם הגבוהה של התלמידים.
בגיל 26 מונה לר"מ בישיבה זו. כמו כן לימד בישיבת ימית לאחר שעברה ליישוב נווה דקלים ושימש תקופה קצרה כראש בית המדרש של בית מורשה בירושלים לצד הרב שג"ר.
בשנת תשנ"ג ייסד בירוחם את ישיבת ההסדר, יחד עם שמואל בן שלום, מנהל הישיבה. לקראת שנת הלימודים תשנ"ה עבר עם משפחתו להתגורר בעיר.
הרב בלומנצויג פעיל בארגון רבני צהר, בפורומים של הידברות, בצוות הרבנים המנחה את אינטרנט רימון ועוד. מצוות התלויות בארץ הן מהתחומים שבהם הרב בלומנצויג מומחה, בעבר היה חבר בוועדת השמיטה הממלכתית. כמו כן שיתף פעולה עם הוצאת פרנקל בהוצאת רמב"ם הלכות זרעים, אך שיתוף הפעולה פסק לאחר שההוצאה סירבה להפנות לשבת הארץ, ספרו של הראי"ה קוק. חתנו הוא הרב יוסף צבי רימון.
בחודש אדר תשע"ח (מרץ 2018) הודיע הרב בלומנצויג על צמצום פעילותו כראש הישיבה החל משנת הלימודים הבאה, ועל מינויים של שניים מרבני הישיבה, הרב אוריאל עיטם והרב חיים וולפסון, לסגניו.

יצירתו

בהתאם למסורת בית בריסק, שקיבל אצל הרב אהרן ליכטנשטיין, הוא מתייחס לכתיבה כמעשה הדורש השקעה רבה. בשל כך הוא ממעט לפרסם דברים שכתב. את משנתו הוא מעביר בשיחות בישיבה, בעיקר בשבתות. גם את סיכומי התלמידים מסרב הרב בלומנצויג לפרסם בדרך כלל. בתשע"ה יצא לאור ספר שיעורים שלו על מסכת שביעית בשם שיעורי עיון. הספר נערך על ידי אייל רזניקוביץ' ואחרים מתוך שיעורים שהועברו בישיבה ומתוך מחברת הסיכומים האישית של הרב. הרב בלומנצויג כתב גם פתיחות הגותיות-שיריות למספר ספרים, כמו כתנות אור, ספר העוסק בנושא הצניעות שהוצא לאור על ידי תלמידיו, וכן פרסם כמה מאמרים.
ויקרם סת

ביוגרפיה

סת נולד בכלכותה שבמערב בנגל. בילדותו התגוררה משפחתו בערים שונות, בהן לונדון, שימלה ופטנה, והוא עצמו למד תקופות ארוכות בפנימיות. אביו היה מנהל בחברת ההנעלה "באטה" ואימו שופטת בבית המשפט העליון בשימלה. רבות מן הדמויות בספר "שידוך הולם" מבוססות על דמויותיהם של ידידיו ובני משפחתו, אך, כפי שאמר פעם, רק הכלב קַאדְלְז מופיע בשמו האמיתי, "כיוון שהוא לא יכול לתבוע אותי לדין".
סת למד בפנימיית דוּן היוקרתית בעיר דהראדון, המכונה לעיתים "איטון של הודו". בראיונות הוא מספר כיצד סבל שם מבדידות ומהתנכרות מצד חבריו ללימודים, ושילב בספר "שידוך הולם" דמות של נער הסובל מהתעללות מצד חבריו ללימודים בפנימייה. בגיל 17 עבר לבדו לפנימיית טוֹנברידג', דרומית ללונדון, ושם קיבל את תעודת הבגרות ועבר ללמוד פילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה בקולג' קורפוס כריסטי באוניברסיטת אוקספורד. הוא התקבל ללימודי תואר דוקטור באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, ושם, בשנים 1975 - 1986, בילה "אחת-עשרה שנה בלא לקבל דוקטורט בכלכלה". בתקופה זו הוא גם למד כתיבת שירה וכתיבה יצירתית, ופרסם את שיריו הראשונים.
בשנים 1980–1982 ערך סת עבודת שדה באוניברסיטת ננג'ינג בסין, ובסוף תקופה זו חזר לביתו בדלהי בדרך היבשה; את חוויותיו ממסע זה תיאר בספרו הראשון בפרוזה, "מאגם הרקיע: מסע בשינג'יאנג וטיבט". אף כי ספר זה זכה לשבחי הביקורת ולפרסים ספרותיים, פרץ סת לתודעת הציבור רק כשהתפרסם ספרו "The Golden Gate", או "שער הזהב", רומן הכתוב כולו בסונטות בסגנון פושקין, והעוסק בחייהם של בני שלושים-ומשהו בסן פרנסיסקו.
הרומן "שידוך הולם" יצא לאור ב-1993 והיה הרומן הארוך ביותר שנכתב עד אז באנגלית, וזכה להצלחה גדולה. הספר תורגם לשפות רבות והפך את סת לאחד הסופרים המוערכים ביותר בשפה האנגלית. 
בספריו בחר סת שלא להתמקד בתחום אחד, כי אם להתפרש על מגוון רחב של נושאים וז'אנרים. בכל יצירותיו ניכרים הומור ואמפתיה, וכן הבנה מעמיקה של בני-אדם וחולשותיהם.
סת הוא ביסקסואל ובספרי השירה שלו ישנם שירי אהבה המופנים לגברים ולנשים; הספר "מוזיקה שקולה" מוקדש לבן-זוגו, הכנר פיליפ אונורֶה. תמות ביסקסואליות והומוסקסואליות קיימות גם במספר מהרומנים שפרסם ובכללם ב"שער הזהב" ובאחת ממערכות היחסים ב"שידוך הולם".
מחוז שרידן (ויומינג)

גאוגרפיה

שטחו של מחוז שרידן 6,545 קמ"ר מהם 6,535 קמ"ר הם שטחי יבשה, ו-10 קמ"ר (0.15%) הם שטחי מים. המחוז גדול פי 1.5 ממדינות רוד איילנד. מחוז ביג הורן שבמדינת מונטנה גובל במחוז שרידן מצפון, מחוז פאודר ריוור שבמדינת מונטנה גובל בו מצפון-מזרח, מחוז קמפבל שבמדינת ויומינג גובל במחוז שרידן ממזרח, מחוז ג'ונסון שבמדינת ויומינג מדרום, ומחוז ביג הורן שבמדינת ויומינג ממערב.

אוכלוסין

נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 26,560 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 4 נפשות לקמ"ר. 24.8% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 12.3% ממוצא אנגלי, 10.3% ממוצא אירי, 6% ממוצא נורווגי, ו-5.1% ממוצא פולני.
ננדור גינגולד

ננדור יוסיף גינגולד (בלועזית: Nandor Iosif Gingold‏; 1905–1986)  היה רופא רומני ממוצא יהודי, שבתקופת שואת יהדות רומניה היה נשיא מרכז היהודים, ולאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 נעצר, נחקר והועמד למשפט בבית הדין העממי בבוקרשט כפושע מלחמה ונידון למאסר עולם.
גינגולד היה אסיסטנט במכון להיגיינה ובריאות ציבורית בבוקרשט. ב-1935 פרסם באורדאה ספר מדע פופולרי עב כרס בשם Sănătatea în familie ("הבריאות במשפחה"). ב-1941 התנצר, ונישא לאישה נוצרייה. למרות זאת, בתקופת שלטונו של יון אנטונסקו, ב-16 בדצמבר 1941, התמנה לתפקיד מזכיר מרכז היהודים, ועם פרישת הנשיא התמנה לנשיא המרכז. במסגרת תפקידו היה גינגולד כפוף להוראותיו של ראדו לקה, הממונה על ענייני היהודים מטעם ממשלת רומניה. בסוף מרץ 1944, ציית גינגולד לדרישתו של לקה לספק לו כספים מבלי לרשום זאת בספרים ומבלי לדרוש קבלה. לאחר שקיבל הכרה רשמית בהיותו נוצרי, התפטר מתפקידו והוחלף על ידי גרוסמן גרוזאה, שהיה עד אז מנהל הכספים ויד ימינו.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, ב-20 בספטמבר, נעצר גינגולד לצורכי חקירה, ושוחרר ב-26 באוקטובר. ב-30 בינואר 1945 נעצר שוב, לשנה. בהמשך הועמד לדין על תפקידו כנשיא מרכז היהודים, וב-9 במאי 1946 נידון למאסר עולם ולהחרמת כל רכושו. בהמשך הומתק גזר דינו ועונש המאסר קוצר.
בשנת 1972 פרסם את הספר Cum tratăm leucemiile ("כיצד מטפלים בלוקמיה").
אלבינה, דוניה וקטינקא

אלבינה, דוניה וקטינקא, חברה קבלנית לבניין בירושלים, הייתה שותפות שהתקיימה מ-1928 ועד 1948 בירושלים והקימה כמה ממבני הציבור הידועים בעיר. החברה עסקה גם בבניין מחוץ לתחומי ירושלים.
מנהל החברה ובעל השליטה היה איש העסקים הערבי-נוצרי ג'וזף פסקל אלבינה אליו חברו מהנדסי הבניין ברוך קטינקא וטוביה דוניה (גיסו של חיים ויצמן).
מן המבנים הנודעים שהקימו ימק"א ירושלים (1926–1933), בניין הדואר המרכזי (1938) ומלון פאלאס (1928-1929) שנבנה בממילא לעצירת התפתחות השכונות היהודיות בעיר, בשירותו של המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל חוסייני ואת ביתו של המופתי בשכונת שייח' ג'ראח. 
כשפורסם המכרז להקמת מלון פאלאס רצו קטינקא ודוניה להגיש הצעה. עם זאת הם חששו שעובדת היותם יהודים תמנע מהם לזכות בו. לשם כך חברו לקבלן המוסלמי עוואד כדי להחליש מעט את אופייה היהודי של חברת הבנייה שלהם ועוואד נרשם כשותף במקום אלבינה (שהמשיך להיות בעל השליטה בחברה). 
בעיצומו של המרד הערבי הגדול ניהלו את הקמת שדה התעופה הבינלאומי בלוד, שהוקם בעבודה משותפת של כשש מאות עובדים יהודים, נוצרים ומוסלמים.
על אף שדוניה נהרג ב-1938 השאירו השותפים את שמו בשם החברה.
אמיל ושלושת התאומים

העלילה

שנתיים לאחר עלילות אמיל והבלשים מקבל אמיל מכתב מהפרופסור בו הוא מודיע כי ירש מקרובת משפחתו, בית על חוף הים הבלטי. הוא יוצא לחופשה בבית ביחד עם הוריו ומזמין אליו את אמיל, פוני, הסבתא והבלשים. הם נופשים בבית הסמוך לחוף ומתוודעים לשלישית להטוטנים בשם שלושת הביירונים המופיעים בבית מלון סמוך. השלישייה מורכבת מה"אב" ביירון ומילדיו ה"תאומים" מקי וג'קי.
עם התפתחות העלילה מתברר שאין כל קשר משפחתי בין השלושה ושאין אלה שמותיהם האמיתיים. ג'קי גדול ממקי וה"אב" מבקש להיפטר ממנו ולהשאירו במלון לבד כי הוא נעשה כבד וזה מקשה על הלהטוטים שהם מבצעים.
אמיל וחבריו מבקשים לעזור לג'קי שנשאר לבד. הם מגייסים תרומות מהילדים בסביבה ומגיעים להסכם עם בעל בית קולנוע שבו מוצג הסרט אמיל והבלשים, שהם יופיעו בעצמם לאחר הסרט לפני הקהל וההכנסות משלוש ההצגות הראשונות תועברנה לג'קי.
גם בספר הזה כקודמו מודגש העניין של התגייסות הכלל למען הפרט. קסטנר מתעסק גם בבעיית הקשר בין אמיל ואמו. השוטר ישקה מבקש לשאת את אמו האלמנה של אמיל וזו מסכימה רק אם אמיל לא יתנגד. אמיל מתקשה להחליט כי הוא קשור לאמו ורוצה אותה לעצמו. רק לאחר שיחת נפש עם הסבתא שמסבירה לו שאמו תאהב אותו תמיד אבל גם לה יש חיים משלה, מסכים אמיל לכך.
מבצע הראל

מבצע הראל היה אחד ממבצעי מלחמת העצמאות שערך הפלמ"ח. שני יעדיו היו להעביר שיירות מזון ואספקה לירושלים הנצורה, וכן להעלות כוחות פלמ"ח, מן השפלה, אל סמוך לעיר. המבצע התרחש בין 16 ל-21 באפריל, כהמשך למבצע נחשון. במסגרת מבצע הראל, הועברו לעיר ערב פסח תש"ח, בשלוש שיירות, יותר מ-600 משאיות. תוצאה אחרת, ארגונית, של המבצע, היא התגבשותם של גדודי הפלמ"ח אשר פעלו בדרך לירושלים לחטיבה, חטיבת הראל.

מהלך המבצע

ב-12 באפריל קיבל מטה הפלמ"ח את האחריות על הדרך לירושלים, וב-16 לחודש החל פירוק הכוח החטיבתי שנשא בעול מבצע 'נחשון'. יצחק רבין קיבל את הפיקוד על מבצע ההמשך. הגדוד הרביעי של הפלמ"ח בפיקודו של יוסף טבנקין פעל בחלק המזרחי של הדרך והגדוד החמישי בפיקודו של מנחם רוסק פעל בחלקה המערבי. 
בליל 16-15 באפריל כבש הגדוד הרביעי את הכפר סאריס שחלש על הדרך לירושלים, וכיוון שלא יכול היה להחזיק בו - הרס אותו. כן נכבשו בית סוריך ובידו ונהרסו בחלקן. ניסיון לכבוש את צובא לא עלה יפה. ב-17 לחודש עלתה לירושלים השיירה הראשונה במסגרת המבצע. בשיירה היו כ- 130 משאיות. היא יצאה מתל אביב בשחר ה-17.4.48, נושאת 410 טון מזון, פרקה את מטענה וחזרה בשלום לתל אביב.
ב-19 באפריל יצאה עוד שיירה לירושלים, וזו הגיעה אף היא בשלום לעיר.
ב-20 באפריל יצאה לירושלים שיירה נוספת שבה היו בין היתר דוד בן-גוריון וכוחות הגדוד החמישי של הפלמ"ח. השיירה הייתה איטית ואורכה היה כשמונה ק"מ, עובדה שאיפשרה לערבים לרכז מאות לוחמים שהמטירו אש תופת על מרכז השיירה]. החלק הקדמי של השיירה ובתוכו דוד בן-גוריון הצליח להגיע לירושלים ללא פגע, אך חלק מהשיירה נעצר.
יצחק רבין, שהיה במאסף, הצליח להגיע באמצעות ג'יפ לקריית ענבים והורה ללוחמי הגדוד הרביעי, אשר היו במקום, לרדת ולחלץ את השיירה. פלוגה אחת ירדה במשוריינים לאורך הכביש והשנייה נעה על הרכסים הדרומיים באגף שבו התרכזו הערבים. בלחץ כוחות אלה נסוגו הערבים והשיירה המשיכה לירושלים, חלק מהרכבים שנפגעו נגררו ואחרים הושארו בשטח והוצתו. בקרב נהרגו 15 לוחמים, ביניהם המ"פ יעקב סטוצקי, שארגן התקפת נגד והסתער על התוקפים, וקצין המנהלה מכבי מוצרי שארגן את ההגנה על השיירה (על שמו קרוי המבצע הבא לפתיחת הדרך, מבצע מכבי).

אחרית דבר

עם קבלת ידיעות, אשר בהמשך התבררו כמוטעות, כי הבריטים עומדים להקדים לעזוב את ירושלים, המבצע הופסק, והפלמ"ח עלה לירושלים, על מנת לקחת חלק במבצע יבוסי. כיוון שכך, הדרך אל העיר נחסמה שוב.
שלוש שיירות 'הראל', שכללו סך הכול יותר מ-600 משאיות, העבירו לירושלים מטענים חיוניים של אספקה: מזון, תרופות, נשק ותחמושת ודלק, שאיפשרו את עמידת העיר בשבועות הבאים שבהם הייתה נתונה במצור, מצור שנמשך כחודשיים, עד אמצע חודש יוני, אז נפתח נתיב חלופי לירושלים- 'דרך בורמה'.
עדשה (מצלמה)

עדשת מצלמה (עַצְמִית) היא עדשה אופטית אחת או יותר אשר מורכבת לפני המצלמה ומאפשרות לקבל תמונה חדה במרחקים שונים מהעצם המצולם ולחשוף את מישור הצילום לחלק ניכר מהאור המגיע למצלמה. התמונה שיוצרת העדשה היא העתק של הסצנה אליה מכוונת המצלמה.
מכיוון שעדשת המצלמה נמצאת בחזית המצלמה היא משמשת במקרים רבים דימוי למצלמה כולה ("מה שנתפס בעדשת המצלמה")].
סוגי עדשות עיקריים הם עדשות רחבות, עדשות טלפוטו, עדשות מאקרו ועדשות עין הדג. ישנן עדשות זום ועדשות פריים (ללא זום).
הרפגוס

ביוגרפיה

חייו של הרפגוס אפופים בערפילי האגדה. המקור היחיד אודות חייו הוא ההיסטוריון היווני הרודוטוס, שחי מאה שנה לאחר מכן, וכתביו נחשבים לרוב למפוקפקים.
על פי הרודוטוס. הרפגוס היה הנאמן ביותר מבין אנשיו של אסטיאגס מלך מדי. והוא אף רומז על כך שהיה קרוב משפחתו. אסטיאגס שבתו מנדנה עמדה ללדת, חלם חלום בו ראה שנכדו יסכן את ממלכתו. ועל כן מיד כשנולד הפעוט נתן אותו להרפגוס והורה עליו להרוג אותו. הרפגוס לקח את הילד לביתו אולם לא רצה להרוג אותו כיוון שחשש מנקמתה של מנדנה. על כן לקח את הילד לאיכר בשם מיתרידטס וציווה עליו להרוג אותו. אולם אשתו של מיתרידטס קינו החליפה אותו בבנה שלה שמת כבר, והיא ובעלה גידלו את הילד שגדל להיות כורש.
יום אחד כאשר כורש שיחק עם חבריו, הוא פצע את אחד מהם שהיה בן אצולה. אביו של הפצוע לקח את כורש ומיתרידטס למשפט בפני המלך. המלך לתדהמתו גילה שהנער דומה לו מאוד. הוא חקר בעינויים את מיתרידטס שהודה לבסוף שאכן הנער אינו בנו שלו. המלך קרא להרפגוס שהודה שאכן לא הרג במו ידיו את כורש. אולם אמר שהיה בטוח שהילד מת כיוון שראה את גופתו. אסטיאגס העמיד פנים כאילו סלח, אולם בפועל רצח את בנו של הרפגוס והכין תבשיל מבשרו. הרפגוס עבר בשתיקה על המעשה, וכורש נשלח לאנשאן אל אביו כנבוזי הראשון. כאשר בגר כורש שלח לו הרפגוס איגרת וקרא לו להתמרד נגד סבו. את האיגרת הוא הטמין בתוך גופת ארנב מת. כורש קרא את האיגרת ובעזרת אביו ארגן התקוממות של הפרסים נגד המדיים. אסטיאגס בסכלותו הפקיד על הצבא את הרפגוס אולם הרפגוס כצפוי ערק עם מרבית הצבא לצבאו של כורש במהלך קרב על העיר פסארגדה, אלו שלא ערקו נהרגו. לאחר עוד כמה קרבות קצרים כבש כורש את מדי ולקח בשבי את אסטיאגס.
מרבית הסיפור הוא קרוב לוודאי אגדה. אם כי הבגידה של הרפגוס היא ככל הנראה אמת, כיוון שבכרוניקה של נבונאיד נכתב:
המלך אסטיאגס קרא את חייליו וצעד נגד כורש מלך אנשאן כדי לפגוש אותו בשדה הקרב הצבא של אסטיאגס התמרד נגדו ומסר עצמו לכורש
— הכרוניקה של נבונאיד
בהמשך סייע הרפגוס לכורש במהלך מלחמתו בקרויסוס מלך לידיה. הוא הציע לכורש להציב את חיל גמלים שלו מול חיל הפרשים הלידי שנודע באיכותו. הסוסים נבהלו מריח הגמלים ונסוגו.
מאוחר יותר לאחר דיכוי המרד של פקטיאס, יצא המפקד הפרסי מזרס למסע באסיה הקטנה במטרה להעניש את בעלי בריתו של פקטיאס. אולם הוא חלה ומת והרפגוס החליף אותו. הוא החל לכבוש את ערי איוניה. פוקאיה הותקפה ראשונה. על פי הרודוטוס, הרפגוס הסכים שהתושבים יהרסו רק אחד ממבצריהם. אולם הם הערימו עליו ונמלטו דרך הים. תושבי טאוס נמלטו באופן דומה. שאר הערים ניסו להתגונן אולם נכשלו, מלבד מילטוס שהשתעבדה מרצון. מרבית קאריה נכבשה גם היא ללא קרב. אולם כאשר ניסה לכבוש את ליקיה לקחו תושבי אחת הערים את בניהם, נשיהם, עבדיהם, ורכושם, והעלו אותם באש. לאחר מכן נלחמו נגד הפרסים עד שמתו כולם. מכאן והילך לא ידוע דבר על הרפגוס.
פאלאס (אסטרואיד)

מקור השם

האסטרואיד קרוי על שמה של פאלאס, בתו של טריטון וחברתה למשחק של אתנה במיתולוגיה היוונית. קיימות מספר דמויות גבריות באותו שם במיתולוגיה היוונית, אך האסטרואידים הראשונים קיבלו בקביעות שמות של דמויות נשיות.

מאפיינים

פאלאס הוא הגוף השלישי בגודלו בחגורת האסטרואידים, ודומה ל-4 וסטה בנפחו (לא ודאי במאת האחוזים), אך הוא מעט קטן יותר במסתו.
לפאלאס יש מאפיינים דינמיים יוצאי דופן יחסית לגוף כל כך גדול. מסלולו מוטה בזווית גבוהה מאוד ואקסצנטרי במידה מסוימת, אף על פי שהוא נמצא באותו מרחק מהשמש כמו החלק העיקרי בחגורת האסטרואידים. 
יתר על כן, הזווית שקובעת את הציר סביבו הוא מסתובב היא גדולה מאוד, וקרובה ל-60⁰ (מוערכת בין 56⁰ ל-81⁰). זה אומר, שבכל קיץ וחורף פאלאדי (של פאלאס) חלקים גדולים של פני השטח חשופים תמידית לאור ומואפלים לחלוטין (בהתאמה) למשך זמן הקרוב לשנה ארצית אחת. עדיין לא ברור אם סיבובו של פאלאס סביב הוא בכיוון האופייני לחגורת האסטרואידים או בכיוון ההפוך. 
יש ראיות שפני השטח של פאלאס דומים לאלה של מטאוריטים פחמניים העשירים במים ובחומרים אורגניים.
ממדיו - 570×525×482 קילומטרים. באפהליון (הנקודה הרחוקה ביותר שלו מן השמש) הוא מצוי במרחק של כ-510 מיליון קילומטרים ממנה ובפריהליון (הנקודה הקרובה ביותר שלו אל השמש) הוא מצוי במרחק של כ-319 מיליון קילומטרים ממנה. פאלאס מקיף את השמש אחת ל־1,686 ימים בקירוב.

תצפיות

פאלאס נצפה כשהוא מסתיר כוכב כמה פעמים כולל אוסף תצפיות האסטרואידים הטובות במיוחד ב-29 במאי 1983, כשתצפיות ממוקדות במיוחד תוזמנו מצוין על ידי 140 חוקרים. תצפיות אלה סייעו לגלות את קוטרו המדויק. במהלך הליקוי ב-29 במאי 1983 התגלה סיכוי לכך שהוא בעל ירח קטן במיוחד, שקוטרו קילומטר אחד. עד היום לא נמצא אישור שירח כזה אכן מקיף אותו. בשנת 1980 הדמיית וידאו מצאה ירח גדול בהרבה שקוטרו 175 ק"מ אך ההשערה בדבר קיומו נדחתה מאוחר יותר.
נעשה שימוש בגלי רדיו מחללית במסלול סביב מאדים, וסביב פני השטח שלו, כדי לקבוע את מסת פאלאס בעזרת תהודות זעירות שאותן החזיר אל פני מאדים.
תצפיות טלסקופיות של פאלאס לא סיפקו כל מידע על מאפייניו. אף חללית עוד לא ביקרה בפאלאס, אך אם מחקרה העתידי של הגשושית "שחר" יהיה מוצלח בקרס ובווסטה, יש סיכוי שהמשימה תורחב גם אל פאלאס.
פסטיבל דרום אדום

פסטיבל "דרום אדום" הוא אירוע בישראל החל מדי שנה במהלך חודשי פריחת הכלניות בצפון הנגב. הוא  מתקיים מאמצע ינואר ועד סוף פברואר.
זהו פסטיבל המתבסס ברובו על תיירות כפרית המתפתחת באזור. הוא יוצר חיבורים בין חקלאות לתיירות ומציע לקהל המבקרים טיולים בחיק הטבע, סיורים חקלאיים, שוקי האיכרים ולינה כפרית.        
המשתתפים בפסטיבל יכולים לטייל באזור, לראות הופעות ולהשתתף בפעילויות לכל המשפחה. עמותת התיירות האזורית "שקמה בשור"  היא העמותה האחראית על הפסטיבל ופעילה בכל עונות השנה.
משך זמן הפסטיבל הוא כחודשיים, והוא מתפרש על כל אזור צפון הנגב.

היסטוריה

בשנת 2007 נולד הרעיון לפסטיבל, מאחר שתושבי האזור הבינו כי מטיילים רבים המגיעים לצפון הנגב בשל פריחת הכלניות, אינם מודעים למקומות הרבים באזור שאפשר לטייל בהם, וכן לפעילויות הרבות שמציע המקום.
הפסטיבל נקרא "דרום אדום" בגלל צבע פרח הכלנית האדום הפורח באזור, ומכסה שטחים נרחבים בצבע זה.
הפסטיבל מתקיים מאמצע ינואר ועד סוף פברואר, מכיוון שבתקופה זו פריחת הכלניות האדומות נמצאת בשיאה.

תיאור המקום

המקומות שבהם יש פריחה רבה של כלניות הם: באר מרווה, יער דבירה, יער שוקדה, יער בארי, בתרונות רוחמה ועוד. בתקופת הפריחה ניתן לראות במקומות אלו מרבדים גדולים של כלנית מצויה, המתפרשים על כל האזור. 
הכלנית המצויה מאופיינת בגדילה במהלך החודשים דצמבר ועד מרץ, ומשך חייה של כלנית בודדה הוא מספר שבועות. צמח זה שכיח מאוד ברחבי הארץ ובא במגוון צבעים כמו ורוד, לבן, סגול וכחול, אך השכיח מכולם הוא הצבע האדום.