google/wiki40b huggingface dataset:
Medúlla

ביורק על Medúlla

על הכלי אותו היא מכירה הכי טוב: "כולם אמרו, 'אוי, היא עושה אלבום שבנוי מקולות, זאת תהיה חוויית יוקו אונו נוראית'. אבל אני רציתי להראות שאלבום שבנוי מקולות לא חייב להיות בשביל הנבחרים הבודדים. זה היה פשוט לעבוד עם הכלי אותו אני מכירה הכי טוב, הקול שלי". (telegraph.co.uk, ארבעה עשר באוגוסט 2004)
על חזרה אחורה בזמן: "בתור מתבגרת הקלטתי קלטות עם שכבות של קולי כשהוא לא מלווה. אז אתם מבינים, האלבום הזה היה בתת-המודע שלי מאז שאני בת 18". (telegraph.co.uk, ארבעה עשר באוגוסט 2004)
על הוצאת הכלים החוצה: "זה לא היה כאילו שהייתה לי מערכת חוקים ונאלצתי לעמוד בה. זה לא משחרר. פשוט שיחקתי עם הכפתורים בשולחן המיקסים וחשבתי לעצמי: 'אוי, זה נשמע יותר טוב', ואז גיליתי שהוצאתי את כל הכלים החוצה". (telegraph.co.uk, ארבעה עשר באוגוסט 2004)

סינגלים

הסינגל הראשון מתוך האלבום היה Oceania, שיצא ב-2004. השיר נכתב לכבוד טקס פתיחת האולימפיאדה ביוון באותה השנה. ביורק הופיעה איתו בטקס. כמו מרבית השירים באלבום, Oceania מורכב מקולות אנושיים בלבד, ומופיעים בו מקהלה מלונדון והביטבוקסר שלמה. המילים נכתבו על ידי חברה של ביורק, Sjón, משורר איסלנדי. המילים כתובות מנקודת מבטה של האוקיינוס ששרה על ההתפתחות של האנשים מחוץ למימיה. זהו השיר האחרון שנכתב לאלבום. הקליפ לשיר, בבימויה של לין פוקס, מציג את ביורק מכוסה בתכשיטים, במעמקים מימיים וחשוכים, עם שמש צבעונית ויצורים פרחוניים שמסתובבים מעליה. הסינגל הגיע בשיאו רק למקום ה-75 בטבלאות הסינגלים בבריטניה ולמקום ה-120 בארצות הברית.
הסינגל השני מתוך האלבום היה Who Is It, שיצא ב-18 באוקטובר 2004. הקליפ לשיר צולם באיסלנד. הקליפ מציג את גרסת מקהלת הפעמונים של השיר, שהוקלטה מחדש והיא שונה מהגרסה שבאלבום. בקליפ, ביורק לובשת שמלה בצורת פעמון שעוצבה על ידי מעצב האופנה אלכסנדר מקווין. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-26 בטבלאות הסינגלים בבריטניה, למקום ה-19 באיטליה, למקום ה-62 בצרפת ולמקום ה-65 בטבלת הסינגלים של אירופה.
הסינגל השלישי מהאלבום היה Triumph of a Heart, שיצא ב-28 בפברואר 2005. השיר הוא בסגנון היפ-הופ ומשתתף בו ביטבוקסר יפני, דוקאקה. המילים מציגות את הגוף האנושי כמטפורה למערכת יחסים - חלקיו הרבים עובדים בהרמוניה מפני שהם "אוהבים" אחד את השני. הקליפ לשיר בוים על ידי ספייק ג'ונס. בקליפ, ביורק מואסת בבעלה, אותו משחק חתול בית, ויוצאת בסערה מהבית למען יציאה לילית בעיר. היא הולכת לפאב בו מוזיקת הרקע נעצרת והמקומיים מצטרפים אליה לביצוע מיוחד של השיר שהוקלטה במיוחד בשביל הקליפ. לבסוף היא חוזרת הביתה ומציתה בחזרה את אהבתה לבעלה החתול. השיר זכה לגרסה חיה לראשונה בהופעה של ביורק בלונדון ב-20 באפריל 2008. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-31 בטבלאות הסינגלים בבריטניה, למקום ה-70 בארצות הברית ולמקום ה-63 בצרפת.
הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום אמור היה להיות Where Is the Line, ומועד יציאתו המתוכנן היה אוגוסט 2005, אך בסופו של דבר רק קליפ נוצר למטרות אומנותיות במקום הוצאתו של סינגל מסחרי. תאוריה אחרת אומרת שיציאתו של הסינגל בוטלה מפני שחברת התקליטים של ביורק, One Little Indian, החליטה להפסיק את הקידום לאלבום ולהתרכז בקידום הפסקול החדש של ביורק שיצא באותה עת. השיר בנוי מקולות אנושיים, כמו מרבית האלבום. זהו שיר קודר למדי בו ביורק תוקפת קרוב משפחה צעיר יותר על היותו חמדן וחסר אחריות. השיר הוא חביב המעריצים אך מבוצע בגרסה חיה לעיתים רחוקות עקב הסידורים הקשים שבו.
וידאל סורנאגה

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-21 ביולי 1872 (ט"ו בתמוז ה'תרל"ב) לרב חיים דוד סורנאגה שהיה אב בית דין בעיר. בצעירותו עסק במסחר ובהלוואת כספים ליהודים ושאינם יהודים. בשנת 1895 (ה'תרנ"ה) נפתחה כיתה חדשה בתלמוד תורה של העדה הספרדית ללימוד עברית והיסטוריית העם היהודי, והוא מונה לשמש בה כמורה, ובתקופת כהונתו של הרב אליהו משה פאניז'יל שימש כמנהל התלמוד תורה. בהמשך שימש כחבר בית הדין של הרב שמעון יעקב מטלון לצד הרב יעקב בכור הכהן שאקו, הרב גבריאל שבתי והרב אברהם פילוסוף. לאחר פטירת הרב מטלון, שימש כחבר בבית הדין של הרי"מ תג'יר לצד הרב יצחק לבטון.
בין השנים 1914–1918 (ה'תרע"ד - ה'תרע"ח) שימש כחבר בבית הדין המורחב "משמרת הקודש" של עדות הספרדים והאשכנזים, לצד הרב אליהו משה פאניז'יל והרב שמעון אשריקי. בתקופה זו נמנה עם פעילי החברה קדישא של העדה הספרדית, ומשנת 1922 (ה'תרפ"ב) נמנה עם פעילי כוללות העדה. בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) מונה לשמש כסגן נשיא כוללות הספרדים בירושלים למשך שנה, ושימש באותה תקופה כחבר ועדת הבחירות של ועד העדה הספרדית בירושלים.
בשל עיסוקו במתן הלוואות, תושבי הכפרים המוסלמים מסביב לירושלים היו נוהגים לבוא אל ביתו שבשכונת אהל משה ולקבל הלוואה. בהמשך, כשאט אט החלה להיווצר הפרדה בין היהודים למוסלמים, הפסיקו אלו האחרונים ללוות ממנו כספים, והפסיד בגין כך כ-60,000 לירות. בשל ההפסד הכספי מצבו הנפשי התדרדר.
במשך חייו נישא שלוש פעמים. בראשונה לגיטל שיינבוים, בשנית לרחל שירזלי ובשלישית לאמליה, שהייתה עולה חדשה מפולין.
הלך לעולמו ב-15 במרץ 1951 (ז' באדר ב' ה'תשי"א).
אחותו סולטנה מלכה נישאה למשה עזריאל.
אמריקן פאי מציגים: המייל העירום

עלילת הסרט

אריק סטיפלר מתקשה לעמוד בשם המשפחתי אשר יצרו סטיב ומאט בני דודיו כאשר הוא הסטיפלר היחידי שעומד לסיים את לימודיו בתיכון שהוא בתול. הוא נשאר בבית כדי לאונן אך כאשר סבתו מפתיעה אותו היא מתה מהתקף לב. אריק מתוסכל מחברתו סטייסי אשר לא מוכנה לקיים אתו יחסי מין. אריק וחבריו הטובים נוסעים לבקר את בן דודו דוויט באוניברסיטת מישיגן שם מתרחש מרוץ המייל העירום. אריק וחבריו פוגשים בחורות שמשכנעות אותם לרוץ בעירום בסוף המרוץ אריק מתנשק עם ברנדי והנשיקה מופיעה בחדשות. סטייסי רואה את זה ובעידוד חברותיה משתכנעת לוותר על בתוליה. אריק מחליט לחזור כי הוא אוהב את סטייסי שבסופו של דבר מחליטה לשמור את עצמה והשניים עושים אהבה בפעם הראשונה.
ראלף דרלינג

תחילת הקריירה

דרלינג החל קריירה צבאית בצבא הבריטי בשנת 1793, בדרגת סג"ם (Ensign) בחטיבת חיל הרגלים ה-45. בשנת 1796 הוא מונה למזכיר הצבאי לסר ראלף אברקרומבי, וזכה לקידום לברבט-קולונל ב-1810 לאחר שפיקד על גדוד בקרב קרונה. הוא המשיך בקידומו הצבאי ב-1813 לדרגת מייג'ור גנרל וב-1814 לדפיוטי אדיוטנט גנרל.
החל מפברואר 1819 ועד פברואר 1824, שימש דרלינג כמפקד הכוחות השולטים במאוריציוס, ובשלוש השנים האחרונות לשהותו באי כיהן במושל בפועל. תקופת שלטונו על האי לא זיכתה אותו בפופולריות רבה: אחת מהחלטותיו הייתה לתת לפריגטה בריטית, שמלחיה היו חולים בכולרה, לעגון באי למרות הוראת הסגר. בתגובה לתרעומת המועצה המחוקקת המקומית על מהלך מסוכן זה, דרלינג פיזר אותה. מיד לאחר פריצת ההסגר, אירעה התפרצות כולרה באי.
עם זאת, תקופתו כמושל בפועל של מאוריציוס הכינה אותו לקבל את תפקידו הבא ב-1824 - מושל ניו סאות' ויילס השביעי.

מושל ניו סאות' ויילס

במהלך כהונתו כמושל ניו סאות' ויילס, דרלינג הורה על סלילתה של דרך הצפון הגדולה (The great North Road), שחיברה בין הפרברים הסובבים את אזור נהר הוקסברי לסידני ופרבריה, וכמו גם סייעה לסחורות להגיע מעמק הנטר השופע בצפון לשוקי סידני דרך היבשה. הדרך הייתה באורך 260 ק"מ ונסללה תוך עבודת פרך של אסירים. חלקים נרחבים ממנה לא היו בשימוש כבר ביום חניכתה, היות שדרכים חלופיות הציעו אלטרנטיבה טובה יותר לניוד סחורות, ולבסוף היא ננטשה לחלוטין כשדרכים טובות ממנה נסללו באזור.
החלטה נוספת של דרלינג הייתה להסכים לניוד גבולה המערבי של ניו סאות' ויילס, מקו מרידיאן מזרח 135 (שנקבע כגבולה המדינה ב-1788, ומשמש כיום כגבול בין אוסטרליה המערבית לאוסטרליה הדרומית) למרידיאן מזרח 129.
במהלך כהונתו כמושל ניו סאות' ויילס הואשם דרלינג פעמים רבות ברודנות ואכזריות. בעיתון האוסטרליאן התפרסמה כתבה שהאשימה את דרלינג בעינוי שני אסירים, שיהוו דוגמה ומופת לאסירים אחרים סביבם. עינוי זה גרם למותו של אחד מהשניים. האשמה זו מעולם לא הוכחה ואיש לא הועמד לדין; לדרלינג הייתה סמכות מלאה לפזר כל בית משפט.
צעד אחר של דרלינג במהלך שהותו הייתה איסור מוחלט על כל הצגת תיאטרון או בידור. כל ניסיון להעלות מופע או קונצרט דרש אישור ממזכיר המדינה, ודרלינג מעולם לא אישר את הבקשות הרבות.
ביום פרישתו של דרלינג ועזיבתו לאנגליה, העלו לכבודו מופעים והאווירה הייתה מהשמחות ביותר, על פי הכתוב בעיתוני התקופה.

לאחר פרישתו

ראלף דרלינג פרש לאנגליה בתום שירותו כמושל ניו סאות' ויילס. במהלך פרישתו הוא קיבל אות אבירות על שירותו למען הכתר ב-1835, וקודם לדרגת גנרל ב-1841. הוא מת ב-2 באפריל 1858, והותיר אחריו אלמנה, שלושה בנים ומספר בנות.
בינה עסקית

בינה עסקית (באנגלית: Business intelligence, בראשי תיבות: BI) היא תחום בטכנולוגיית המידע העוסק בבניית מערכות העוזרות לארגון להפיק מידע משמעותי מבחינה עסקית מתוך מכלול הנתונים הנאספים על ידיו. מערכות הבינה העסקית מספקות מידע היסטורי, מידע עכשווי ותחזיות בנוגע לפעילות העסקית, ובעזרתן ניתן לאתר דפוסים משמעותיים לניהול של ארגון, וליצור דוחות התראות ואיתותים לצורך קבלת החלטות ניהוליות. טכנולוגיות בינה עסקית כוללות כריית מידע (Data mining), עיבוד אנליטי מקוון (Online analytical processing,‏ OLAP), ניהול ביצועים עסקיים (Business performance management), מידוד (Benchmarking) וחיזוי אנליטי (Predictive analytics).
הצורך ב-BI נגרם מהגידול העצום בכמות הנתונים הנאספים בארגון (אלו מכונים לעיתים "Big Data"), אשר מקשים על ניתוחם הידני, ללא כלים לאישוש והבטחת אמינות של המסקנות. BI כולל שיטות מגוונות למחקר נתונים. חלק מהשיטות מתייחסות גם לתפעול הנתונים והכשרתם לצורכי ניתוח והפקת מסקנות. אחת השיטות המרכזיות בבינה עסקית, והבסיס של BI לשימושי מידע ארגוני, היא כריית מידע.
בית משותף (סדרת טלוויזיה)

פסקול

שיר הפתיחה של הסדרה הוא השיר "אחלום לנצח" של הלהקה "מופע הארנבות של ד"ר קספר". פסקול הסדרה כולל, בנוסף לשיריהם של להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, גם משירי "שוטי הנבואה" ועוד.
קצה האגם

עלילת הסדרה

העלילה מתרחשת בעיירה לייקטופ ("קצה האגם"), עיירה מרוחקת ועוצרת נשימה בניו זילנד, ששוכנים בה כוחות קודרים ומלאי עוצמה. טוּי (ז'קלין ג'ו), בתו בת ה-12 של הפושע המקומי מאט מישאם (מולאן), צועדת בחודש החמישי להריונה לתוך אגם קפוא, ומוצאת את עצמה במחנה לנשים שהקימה הגורואית ג'י-ג'יי. החוקרת רובין גריפין (אליזבת מוס) חוזרת ללייקטופ, עיירת מולדתה, כדי לטפל באמה הגוססת. תחת פיקודו של סמל אל פרקר (דייוויד וונהאם), היא צוללת לחקירת האירוע של טוי, רק כדי לגלות כי זהו אינו מקרה פשוט, רגע לפני היעלמותה המסתורית של הילדה.
לכודה במקום שבו אושר וצדק לא ניתנים להשגה, רובין נאלצת לא רק לאתר את טוי, אלא גם להתמודד עם העבר האפל שלה עצמה, ועם הגבר שהשאירה מאחור, ג'ונו. כל צעד לפתירת המקרה חושף אמת מסוכנת על רובין עצמה.

צוות השחקנים

צוות שחקנים מפואר מוביל את הסדרה, בראשו ניצבים זוכת גלובוס הזהב אליזבת מוס; זוכת האוסקר, ה-BAFTA, גלובוס הזהב ושני פרסי האמי, הולי האנטר; זוכה שני פרסי ה-BAFTA ופרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן, פיטר מולאן; וזוכה שלושה פרסי האוסקר האוסטרלי, דייוויד וונהאם.
בסדרה מככבים אליזבת מוס, הולי האנטר, פיטר מולאן, דייוויד וונהאם, טום רייט, ג'יי ריאן, קיפ צ'פמן, ז'קלין ג'ו, רובין מלקולם, ג'נביב למון, ג'ורג'י קיי, סקיי וואנסי, אן-מארי, שרה ולנטיין, רובין נווין, קלווין תוטיאו, לוסי לולס, דארן גלישנן, לוק בוכנן, מירה פולקס, ג'אסק קומן ומדליין סמי.

ביקורות

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות באופן יוצא מן הכלל, כאשר שמונה מבקרים העניקו לה את הציון 100.
ב"ניו יורק מגזין" נכתב: "ניצחון של כתיבה, בימוי ומשחק. אחת מעשר הסדרות הטובות של השנה". ב"אינדיפנדנט" נכתב כי "אי אפשר שלא להקדיש לה את מלוא תשומת הלב. הבחירה שלנו ל-2013 תוך עשר דקות. מרטיטה, מהפנטת, מרובדת. הישג מדהים לקמפיון". לדעת ה"הוליווד ריפורטר" זו "סדרה מהמעלה הראשונה, נעלה, אדג'ית, עדינה ומטרידה. אחת מהסדרות הטובות על המסך". ב"טלגרף" נכתב כי הסדרה "מטילה כישוף. גאונית, שופעת, חריפה, משתקת. הדרמה הכי מקורית של השנה, וייתכן שהטובה ביותר".
ה"ניו יורק פוסט" כתבו שזו "טלוויזיה מצוינת, מבריקה ולא קונבנציונלית. כל-כך רבת רבדים ובלתי צפויה". ב"טיים אאוט" לונדון נכתב "עדיין לא משוכנעים שהטלוויזיה מנצחת את הקולנוע? תנסו את "קצה האגם". אמביציוזית, מיומנת, מציגה קול יצירתי. הישג מופתי. המסך הקטן מעולם לא הרגיש כל-כך גדול". "וול סטריט ז'ורנל" כתבו ש"הנראטיב כל-כך מותח והפרטים כל-כך עמוקים, שאפשר לשכוח לנשום. מציגה עוצמה חסרת תקדים". ב"אסקווייר" נכתב כי זהו "ייצוג מושלם לעידן הזהב של הטלוויזיה. פורטרט מסובך, פרוע, מסנוור ומהנה לצפייה. עשויה היטב בצורה קיצונית". ב"TV Guide" נכתב שהסדרה "מורכבת ומגוונת. מופלאה בצורה רעננה ובלתי נשכחת" וב"וושינגטון פוסט" נכתב כי הסדרה "ראויה לציון. מלאה בדמיון, אינטליגנטית, יפהפייה ובטוחה בעצמה. תופתעו מכמה מהר אתם הולכים להתמכר".
טומאת גולל ודופק

בהלכות טומאה וטהרה, גולל ודופק הם שני חפצים הקשורים לקבורת מת, והם מטמאים אדם בטומאת אב הטומאה, מסיבה זו הם נחשבים לאבי אבות הטומאה.

המקור בתורה

בתורה כתוב 
וְכֹל אֲשֶׁר יִגַּע עַל פְּנֵי הַשָּׂדֶה בַּחֲלַל חֶרֶב אוֹ בְמֵת אוֹ בְעֶצֶם אָדָם אוֹ בְקָבֶר יִטְמָא שִׁבְעַת יָמִים
— ספר במדבר, פרק י"ט, פסוק ט"ז
.
לפי רבי עקיבא, המילים "וְכֹל אֲשֶׁר יִגַּע עַל פְּנֵי הַשָּׂדֶה" מיותרות לכאורה, שהרי התורה פירטה בפסוק את כל מיני הטומאות הקשורות לטומאת מת: קבר, טומאת הנגרמת על ידי נגיעה במת או באחד מאבריו, וטומאת כלי מתכת הנלמדת מ"חרב". המילים "על פני השדה" מלמדים כי קיימת טומאה נוספת הקשורה לטומאת מת, והיא טומאת גולל ודופק. רבי ישמעאל, חלוק על רבי עקיבא, ולפיו הפסוק בא ללמד הלכה אחרת שקשורה לטומאת מת, למעט עובר מת, שאינו מטמא כל עוד שהוא במעי אמו, מכיוון שכתוב "על פני השדה" שמשמע שמדובר בטומאה גלויה ולא בטומאה כזו שאיננה גלויה. טומאת גולל ודופק, לדבריו, אינה פסוק מפורש, אלא הלכה למשה מסיני.

הטומאה

הראשונים נחלקו מהו גולל ומהו ודופק. לפי רש"י גולל הוא כיסוי הארון של המת, ודופק הוא דף של עץ שמניחים בצד הארון. כך סוברים גם בעלי התוספות במסכת ברכות שמוסיפים שרק הצד החיצון של הדופק - במקרה זה הארון - מטמא.
לעומת זאת, בעלי התוספות במסכת שבת אינם מסכימים עם פירוש רש"י, והם מפרשים שהגולל היא מצבה - "אבן גדולה שעל ארונו של מת שקורין מצבה וגוללין אותה שם הקרובים לסימן". התוספות מביאים מספר ראיות לדבריהם, האחת - כי הלשון גולל נופל באבן כאמור: "וגללו את האבן". ראיה נוספת, מהלשון "על פני השדה" שמשמע שמדובר בדבר גלוי כמו מצבה, ולא בדבר שמונח בתוך הקבר - ארון המת. דופק, לשיטת התוספות, הן שתי אבנים שנותנים אחת לראשו ואחת לרגליו לסימן.
בנוסף נחלקו הראשונים, מה דינם של גולל ודופק לאחר שסיימו את תפקידם, ואינם משמשים למת. לפי רש"י גם במקרה זה הם טמאים וכן דעת הרשב"א, שמסביר זאת בכך שהפסוק כולל טומאה זו וטומאת חרב שנגעה במת בבת אחת, וכמו שחרב מטמאת אדם גם לאחר שנגעה במת, כך גם גולל ודופק. רבי מאיר שפירא מעיר כי טעם זה הוא דווקא לפי רבי עקיבא, אבל לפי רבי ישמעאל שנלמד מהלכה למשה מסיני, ייתכן שהגולל ודופק אינו מטמא לאחר שהפסיק לשמש בתפקידו.
אבל דעת הרמב"ם היא שלאחר שפירש הגולל והדופק מתפקידו, אין הוא מטמא עוד.
מנזר זדאזני

היסטוריה

המנזר נוסד במאה השישית על ידי ג'והן, אחד משלוש עשרה האבות הסורים, על מקדשה של האלילה זאדני. בשנת 1101 כבש דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, מידי  קוויריקה הרביעי מלך ממלכת קאחתי-הרתי, את המנזר שנמצא על נקודה אסטרטגית המאבקו לכיבוש קאחתי והרתי. במאה השבע עשרה ננטש המנזר לאחר שגאורגיה נהרסה בידי שאח עבאס הראשון (شاه عباس بزرگ). במקום קבורתו של ג'והן נמצאת בריכת מים טבעית שהרבה מהמתפללים שוטפים בה את ידיהם ב-7 במאי, יום חג.
קיילי קווקו

ביוגרפיה

קווקו נולדה בקמרילו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי, אנגלי וגרמני. אביה, גארי קרמיין קווקו, הוא סוכן נדל"ן, ואמה ליין אן (וינגייט) היא עקרת בית. אחותה בריאנה השתתפה בעונה החמישית של ריאליטי השירה האמריקאי "דה וויס". בילדותה, הייתה קווקו לשחקנית טניס חובבנית מדורגת אך היא הפסיקה לשחק בגיל 16.

קריירה

בשנת 1995 קווקו הופיעה לראשונה בסרט קולנוע כקארין קארטר בסרט הפעולה "פקודת חיסול", בכיכובם של דנזל וושינגטון וראסל קרואו. בשנת 2005 הצטרפה לעונה השמינית (והאחרונה) של הסדרה "מכושפות", בתפקיד בילי ג'נקינס. 

בשנת 2007 החלה לככב בסיטקום המצליח של רשת CBS "המפץ הגדול", שם היא מגלמת את פני, השחקנית הנשית הראשית בסדרה. על תפקידה הייתה קווקו מועמדת ל-30 פרסים שונים וזכתה ב-5 פרסים. ב-2019 שודרה העונה ה-12 במספר, שהיא גם העונה האחרונה של הסדרה. 
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חיים אישיים

קווקו מתגוררת בעמק סן פרננדו, קליפורניה, אחד מתחביביה המועדפים הוא טניס שולחן. כשהופיעה בתוכנית האירוח "אלן", העניקה קווקו מתנה למנחה אלן דג'נרס: מחבט לטניס שולחן ועליו חתימות כל השחקנים מהסדרה "המפץ הגדול".
בשנים 2007–2009 הייתה במערכת יחסים עם השחקן ג'וני גאלקי (עמיתה לסדרה "המפץ הגדול"). בשנים 2011–2012 הייתה מאורסת לרופא ג'וש רזניק. ב-2013 קווקו נישאה לטניסאי ראיין סוויטינג, אך ב-2016 הם התגרשו. לאחר מכן החלה לצאת עם רוכב הסוסים, קארל קוק. השניים התארסו ב-30 בנובמבר 2017, שהיה גם יום הולדתה ה-32 של קווקו, והתחתנו ב-30 ביוני 2018.
התזמורת הסימפונית של ונצואלה

התזמורת הסימפונית של ונצואלה (בספרדית: Orquesta Sinfónica Venezuela) נוסדה על ידי קבוצה בת 26 נגנים מקצועיים, שמאסטרו אמיליו סוחו כינס יחדיו אחרי התפרקות הפילהרמונית הלאומית בינואר 1929.
מפגש הנגנים התקיים ב-15 בינואר 1930 באקדמיה לדקלום מוזיקלי בקראקס (ששמה כיום הוא "חוסה אנחל לאמאס"). בין הנלהבים ביותר לרעיון היו הכנר אסקאניו נגרטי, החלילן סימון אלווארס והוויולן לואיס קלקאניו. אחרי שהתגברה על מכשולים שונים, הופיעה התזמורת בקונצרט הפומבי הראשון שלה ב-24 ביוני 1930, שהוקדש, לפי התוכניה, ל"עובדי הציבור הבכירים של המדינה, לאמנים, לסופרים ולחברה התרבותית עד מאוד של קראקס".
כבר מראשיתה בשנת 1930 קצרה התזמורת תגובות חיוביות, לא רק מצד קהל מאזיני הקונצרטים אלא גם בחוגי מוזיקאים, אנשי רוח ופוליטיקאים. לכבוד הגבוה ביותר זכתה התזמורת כשהוכרזה, ב-1980, "נכס אמנותי של האומה". במסלולה הארוך הופיעה התזמורת הסימפונית של ונצואלה באתרים רבים בארצה: התיאטרון הלאומי של קראקס, התיאטרון העירוני של קראקס, הקונכייה האקוסטית של בלו מונטה, האאולה מגנה של האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, הפוליאדרו דה קראקס; כמו כן, מאז שנות ה-50 יוצאת התזמורת לסיורי קונצרטים במדינות אחרות באמריקה ובאירופה.
בשנות ה-60 וראשית ה-70 של המאה ה-20 השתדל פדרו אנטוניו ריוס ריינה, נשיא האגודה, להשיג משכן קבוע לתזמורת. מאמציו נשאו פרי ועל אף מותו הפתאומי חנכה התזמורת הסימפונית של ונצואלה את ביתה החדש ב-19 באפריל 1983, בקונצרט מרגש באולם הקונצרטים על שם ריוס ריינה במרכז התרבות טרסה קארניו.
נוה דקלים

היסטוריה

בינואר 1979 נקבע שם המקום כ"אמבר", על ידי ועדת השמות הממשלתית. החלטה זאת בוטלה לאחר מספר שנים. היישוב נוה דקלים נוסד בכ"א בטבת ה'תשמ"ג (1983) והיה ממוקם ברצועת עזה על דיונות חול הצופות אל הים, צמוד לרצועת החוף של חבל עזה. היישוב הוקם על שטחים לא מיושבים, שכן החולות הללו כונו דיונות המוות, דיונות שלא צמח בהן מאומה. שמו הוא תרגום לא מדויק לעברית של שם העיירה הפלסטינית דיר אל בלח.
עד לפינויו במסגרת תוכנית ההתנתקות, ב-19 באוגוסט 2005 התגוררו ביישוב כ־500 משפחות, והוא היה הגדול ביישובי גוש קטיף. אוכלוסייתו מנתה כשליש מתושבי הגוש, הוא היווה מרכז עירוני לכל תושבי הגוש. לכן נהגו לכנותו: "הבירה של גוש קטיף". ביישוב היו ממוקמים המוסדות המרכזיים והשירותים הניתנים לתושבי הגוש - משרדי המועצה האזורית, שירותי דת ובריאות, מרכז מסחרי, מתנ"ס משוכלל, ספרייה אזורית, תחנת משטרה וכיבוי אש, ואזור תעשייה.
ביישוב פעלו מוסדות חינוך רבים - מעונות, גני ילדים, בית ספר אזורי, אולפנא, ישיבת הסדר (ישיבת הסדר נוה דקלים), ישיבה גבוהה (ישיבת תורת החיים), בית חב"ד ומדרשה לבנות מדרשת טהר. ביישוב פעלו שתי תנועות נוער - בני עקיבא ואריאל ובהן מאות  חניכים, וכן  גמ"חים רבים לצרכים שונים.
מאז תחילת האינתיפאדה השנייה ועד לפינויו, ספג היישוב למעלה מ-6,000 פצצות מרגמה וטילי קסאם שירו לעברו פעילי חמאס. ביולי 2005, מעט לפני יישומה של תוכנית ההתנתקות, נפצעו שניים מפצצת מרגמה.

פינוי היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות

נוה דקלים פונה יחד עם שאר יישובי גוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות, עליה החליטה ממשלת ישראל בשנת 2004. 
בתאריך 13 ביולי 2005 נכנס לתוקפו צו אלוף המטיל סגר על גוש קטיף ומונע אליו כניסה של אזרחים ישראליים שאינם תושביו הקבועים. בתחילת מבצע יד לאחים, ביום ב' 15 באוגוסט 2005, נמצאו ביישוב בנוסף על תושביו המקוריים כאלפיים אזרחים ישראליים שאינם מתושבי הגוש, אשר כונו "מתגברים" ו-"שוהים בלתי חוקיים". שערי היישוב נחסמו בפני רכבי צה"ל, כך שלא היה ביכולתם להעביר מכולות לתושבים המעוניינים לארוז את חפציהם. למחרת, 16 באוגוסט לפנות ערב, ריתכו כוחות צה"ל את השער הראשי של היישוב ואלפי חיילים צעדו ברחובותיו. הפגנות המתגברים וחלק מהתושבים הקשו על פינוי התושבים שביקשו להימנע מפינוי בכוח ופינויים נמשך לתוך הלילה. עם שחר יום ד' (17 באוגוסט 2005) החל פינוי כוחני של יתר התושבים והמתגברים, שנמשך עד יום ו' לפנות בוקר (19 באוגוסט 2005). ביום ד' אחר הצהריים פונתה ישיבת נוה דקלים וביום ה' לפנות ערב פונו בתי הכנסת האשכנזי והספרדי, בהם התבצרו כ-1500 נשים וגברים, בהתאמה.
מנהלת סל"ע לא מצאה פתרונות דיור לקהילת היישוב המפונה, בטווח הזמן הקצר או הארוך. כתוצאה מכך, פוזרו המשפחות בעשרות בתי מלון ואתרי קרווילות. כיום נמצאות כ-230 משפחות באתר הקראווילות ובבתי קבע בניצן. כ-100 ביד בנימין, ו-60 ביישוב החדש בני דקלים (גבעת חזן) שבחבל לכיש. משפחות רבות נוספות מפוזרות ברחבי הארץ, כרבים מתושבי הגוש האחרים.
בשנת 2007 פתחה אוניברסיטת אל-אקצה קמפוס באזור שהיה המרכז המסחרי של נוה דקלים.
הלן אדמונדסון

ביוגרפיה

הלן אדמונדסון נולדה בליברפול ולמדה דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר. המחזה הראשון שכתבה, "לעוף" (Flying), הופק בסטודיו התיאטרון המלכותי הלאומי בשנת 1990. מאז אותה עת, עבודותיה לתיאטרון כוללות את: "הטיהור", הוצג לראשונה בתיאטרון בוש (מחזה העוסק באהבה בלתי אפשרית באירלנד של קרומוול בין פרוטסטנט לקתולית.), "האם תרזה מתה" (Mother Teresa is Dead), תיאטרון רויאל קורט ב-2002 וארבעה עיבודים ללהקת התיאטרון Shared Experience: "אנה קארנינה" מאת לב טולסטוי, "הטחנה על הנהר פלוס" מאת ג'ורג' אליוט, כל אחד מהם היה בסיבוב הופעות לאומי ובינלאומי, "מלחמה ושלום" מאת טולסטוי, שהופק בתיאטרון המלכותי הלאומי ב-1996, ו Gone to Earth מאת מארי ווב שהציג בתיאטרון ליריק האמרסמית. עיבדה גם את הרומן "המעבר להודו" מאת אדוארד מורגן פורסטר.
עיבודה לספר הילדים זוכה הפרסים של ג'אמילה גאווין "קוראם בוי" הוצג לראשונה בתיאטרון המלכותי הלאומי בנובמבר 2005 והועלה מחדש באותו תיאטרון כעבור שנה. עבודתה האחרונה עבור תיאטרון Shared Experience, "אורסטס – דם ואור" (Orestes - Blood and Light), הייתה בסיבוב הופעות בבריטניה בסתיו 2006 והציגה בתיאטרון טריסייקל עד לדצמבר 2006. המחזה שלה "קרחת היער" הציג בתיאטרון ה"בוש" בלונדון וזכה בפרס ג'ון וויטינג.
עיבודה ל"מלחמה ושלום" היה מועמד לפרס המחזה הטוב ביותר ב"וסט אנד" מטעם איגוד הכותבים הבריטי לשנת 1996."הטיהור" The Clearing)) זכה בפרס ג'ון וית'ינג למחזה החדש הטוב ביותר, כמו גם בפרס מטעם המגזין Time Out. היא גם זכתה ב TMA Awards (פרסי התיאטרון של בריטניה) ובפרס מטעם המגזין Time Out עבור "הטחנה על הנהר פלוס", "אנה קארנינה" ואחר-כך בפרס Time Out עבור "קוראם בוי".
אדמונדסון כתבה שני סרטים קצרים לטלוויזיה "יום אחד (One Day) עבור BBC Two ו"סטלה" (Stella) עבור ערוץ 4. עיבודה ל"המסע אל החוץ" מאת וירג'יניה וולף שודר ברדיו BBC Radio 4 ב-2006. היא גם לקחה חלק בפרויקט "שישים ושש" (Sixty Six) בתיאטרון בוש בשנת 2011, שם כתבה יצירה המבוססת על פרק מתרגום המלך ג'יימס. ב-2007 התחיל התיאטרון המלכותי הלאומי לעבוד על המחזמר "הסנוניות והאמזונות" (Swallows and Amazons), עיבוד של אדמונדסון ושל ניל הנון לספר בשם זה מאת ארתור רנסום. הצגת הבכורה התקיימה ב-1 בדצמבר 2010 ב Bristol Old Vic והציגה בתיאטרון וודויל בוסט אנד החל מ-15 בדצמבר 2011 ואחר-כך יצאה לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה בין ינואר למאי 2012.
אדמונדסן כתבה את המחזה המקורי "הכפירה שבאהבה" (The Heresy of Love), שהועלתה בידי הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד אפון אייבון בשנת 2012. המחזה עוסק בחייה ויצירתה של חואנה אינס דה לה קרוז (Juana Inés de la Cruz), נזירה ומשוררת אוטודידקטית במלכות המשנה של ספרד החדשה, במחצית השנייה של המאה ה-17.
יצירתה האחרונה היא "מרי שלי" (Mary Shelley), שהועלתה בידי תיאטרון West Yorkshire Playhouse. העבודה עוסקת ביחסים הרעועים בין מרי שלי, מחברת "פרנקנשטיין", לבין אביה הפילוסוף ויליאם גודווין ובוחנת שאלות של פונדמנטליזם וחופש.
אדמונדסון הקימה את קבוצת התיאטרון הפמיניסטי The Red Stocking Theatre.
היסטוריוגרפיה

הִיסְטוֹרְיוֹגְרַפְיָה (ביוונית: historia =חקירה, graphein =לכתוב) היא "כתיבת דברי הימים" או "עריכת ספרי היסטוריה". המונח מציין מחקר היסטורי או ספרות המתארת את ההיסטוריה. ההיסטוריוגרפיה כוללת תתי-סוגה על פי התחומים בהם היא עוסקת, כגון היסטוריוגרפיה של המדע, היסטוריוגרפיה של תולדות אתר או של מגדר, או של קבוצה אתנית.
מחקר של ההיסטוריוגרפיה, או ההיסטוריוגרפיה של ההיסטוריוגרפיה, בוחן את האופן שבו מיוצגים אירועים היסטוריים על ידי היסטוריונים בחיבורים ההיסטוריים, את הדרכים שבהן הם בוחרים לספר ולפרש את מהלך האירועים על פי תפיסת עולמם, את אופני השימוש שלהם במקורות העומדים לרשותם ואת השיטות והגישות השונות לכתיבת היסטוריה שבהן עשו שימוש.

מגמות

בעשורים האחרונים, התמקד חלק ניכר מהעוסקים בהיסטוריוגרפיה, כמו בענפי חקר מקבילים, בהטיות שגרמו לאי–הכללתן של קבוצות שונות בסיפור ההיסטורי. לטענת כותבים רוויזיוניסטים, פמיניסטים, מרקסיסטים, ואחרים, ישנה מידה רבה של הטיה בכתיבה ההיסטורית, גם בגלל סוגיות של זמינות, אך בעיקר בגלל העובדה שההיסטוריונים הם בני זמנם והכרעותיהם מהו דבר ש"חשוב" לכתוב עליו מושפעות מהשקפותיהם והטיותיהם, ובמיוחד מינו של הכותב, מוצאו (אירוצנטריות), מעמדו החברתי או זה הכלכלי, השתייכותו האתנית או הגזעית, וכדומה. 
היבט מיוחד המקושר לקבוצות לא מוכללות הוא היעדר מקורות ראשוניים בהיקף מספיק. היסטוריונים בעבר 'הואשמו' בכתיבת היסטוריה שלא הייתה יותר מאשר תיאור תולדות החזקים והשולטים: המלכים, הנסיכים, העשירים, וכדומה. הטיה זו בכתיבה ההיסטורית נבעה גם מהשקפת חלק ניכר מההיסטוריונים, אך גם מסוגיות של זמינות: מקורות ראשוניים על קבוצות בעלות מעמד נחות בחברה זמינים בכמות ובאיכות נמוכות בהרבה מאלו הנוגעים לחזקים וכתיבה היסטורית המתמקדת בנשים או צמיתים, לדוגמה, צריכה לעסוק במקרים רבים בהיקשים על בסיס מה שנעדר מן המקורות ולדובב אותם במקום בו הם שותקים.
העולם הבוקר: החיים הטובים

היסטוריה

כחלק מפיצול ערוץ 2 ומעבר הזכיינית "רשת" לערוץ 13, הוחלפה התוכנית "בוקר חם" (ששודרה בשעה זאת בערוץ 2 בימים של "רשת") בתוכנית בוקר חדשה בשם "העולם הבוקר: החיים הטובים".
התוכנית עלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2017 בערוץ 2, וב-1 בנובמבר 2017 עברה לרשת 13.
ב-26 בנובמבר 2017, לאחר מספר שבועות שידור, ירדה "העולם הבוקר: החיים הטובים" מהאוויר והוחלפה בתוכנית "פותחים יום".