בייב דידריקסון

תחילת דרכה

דידריקסון נולדה בטקסס להורים ממוצא נורווגי. את מרבית ילדותה העבירה בעיר בומונט בדרום-מזרח טקסס. את שם החיבה שלה, בייב, על שמו של בייב רות', קיבלה לאחר שחבטה חמישה הום-ראנס במשחק בייסבול בשכונת מגוריה. היא גילתה בילדותה כשרונות נוספים - תפירה ועיצוב בגדים, שירה ונגינה במפוחית. דידריקסון זכתה בתחרויות עיצוב מקומיות, הקליטה מספר שירים שזכו להצלחה נאה, אולם מרכז חייה מאז ילדותה היה הספורט, והיא שלחה ידה בהצטיינות במגוון גדול של ענפי ספורט - אתלטיקה, כדורסל, כדוריד, כדורעף, בייסבול, שחייה, אגרוף ואף ביליארד.
במיוחד הצטיינה באותם ימים באתלטיקה קלה ובכדורסל. היא שיחקה בנבחרת הכדורסל של בית הספר התיכון שלה וזכתה לתואר אול אמריקן על הצטיינותה.
לאחר סיום בית הספר התיכון גויסה דידריקסון על ידי חברה מסחרית וקיבלה תשלום סמלי, כביכול כמזכירה, אך למעשה על מנת שתייצג את החברה באליפויות חובבניות. העסקתה כ"מזכירה" הייתה נחוצה כדי לשמור על המעמד שלה כאתלטית חובבנית. במהלך אותן אליפויות המשיכה דידריקסון להצטיין בכדורסל, אך עלתה לגדולה והתפרסמה בזכות הישגיה יוצאי הדופן באתלטיקה קלה - היא שברה את שיאי העולם בשלושה מקצועות של אתלטיקה קלה שהצריכו כישורים שונים ומגוונים: ריצת 80 מטר משוכות, הטלת כידון וקפיצה לגובה.

אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

ב-1932 דידריקסון התחרתה באולימפיאדת לוס אנג'לס באתלטיקה קלה, בשלושת המקצועות בהן הצטיינה. היא זכתה במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות ובהטלת כידון (בשניהם קבעה שיאים אולימפיים) ובמדליית כסף בקפיצה לגובה. בקפיצה לגובה שברה את שיא העולם יחד עם הזוכה במדליית הזהב, אך הסתפקה במדליית כסף בגלל מספר פסילות גדול יותר מיריבתה. למעשה עברה דידריקסון גובה נוסף, אך נפסלה בשל חוק (שכבר לא קיים) שפסל את סגנון הקפיצה שלה.

תחילת הקריירה בגולף

לאחר האולימפיאדה סיירה דידריקסון ברחבי ארצות הברית עם קבוצת כדורסל שהקימה לצורך משחקי ראווה, אך חיפשה אתגר חדש. בהשפעת ידידה טובה, היא מצאה את אותו אתגר בגולף, והחלה לשחק בטורנירים לחובבים ב-1935. גם כאן גילתה עד מהרה יכולת גבוהה וזכתה בטורנירים לחובבים, אך בשל קבלת תשלום על משחקי הראווה שלה בכדורסל פסל איגוד הגולף האמריקאי את מעמד החובבנית שלה. 
בתגובה לפסילת המעמד שלה, השתתפה דידריקסון בטורניר מקצועני בסבב הגברים (PGA) - האישה הראשונה שעשתה זאת.
ב-1938 פגשה בטורניר גולף לידוענים את המתאבק ג'ורג' זהריאס, והם נישאו שנה מאוחר יותר. היא נודעה מאז כבייב זהריאס.
רק ב-1943 הוחזר לה מעמדה כחובבנית. התברר ש-8 השנים שעברו לא הקהו את כישוריה ויכולותיה של דידריקסון-זהריאס, והיא שלטה ביד רמה בגולף החובבני כשהיא זוכה ב-17 מתוך 18 טורנירים בהם השתתפה, לפני שפנתה סופית למקצוענות ולהקמת ה-LPGA.

קריירת הגולף המקצוענית וייסוד ה-LPGA

זהריאס הפכה למקצוענית ב-1947 והוכיחה תוך זמן קצר שהיא הגולפאית הטובה בעולם. בין 1948 ו-1953 זכתה ב-31 טורנירים, כאשר כבר ב-1948 היא משלימה גראנד סלאם - זכייה בשלוש האליפויות הגדולות של סבב הנשים.
תוך כדי ההצלחות הספורטיביות פעלה דידריקסון לרפורמה בגולף המקצועני, ויחד עם 12 גולפאיות נוספות הקימה את הסבב המקצועני לנשים בגולף - ה-LPGA, כמקביל לסבב הגברים PGA. מאז ועד היום ה-LPGA הוא הסבב המקצועני המרכזי והמצליח ביותר בגולף הנשים. דידריקסון מילאה את תפקידיה הניהוליים בסבב ביד רמה כשהיא מגייסת עוד ועוד מתחמים וספונסרים לסבב, ומייסדת טורנירים חדשים.

שנותיה האחרונות ומותה

ב-1953, כאשר היא עדיין בשיא הצלחתה, ולאחר ניצחון בטורניר הראשון שנקרא על שמה - Babe Zaharias Open, שנערך במתחם הגולף בעיר הבית שלה, בומונט - אובחנה זהריאס כחולה בסרטן המעי הגס. היא עברה ניתוח להסרת הגידול, אולם התברר שהסרטן התפשט לבלוטות הלימפה שלה ולא ניתן להסירו. 
למרות מחלתה חזרה זהריאס להתחרות ולנצח, וב-1954 זכתה בפעם השלישית באליפות ארצות הברית הפתוחה - הטורניר החשוב ביותר של ה-LPGA.
עם החמרה במצבה סבלה זהריאס מכאבים חזקים ונאלצה לפרוש. היא מתה מהמחלה בגיל 45 כאשר בחודשי חייה האחרונים התקשתה אף בהליכה.

מורשת

בעיר שבה גדלה, בומונט שבטקסס, יש מוזיאון לזכרה.
מתחם הגולף בבומונט, כמו גם בערים אחרות בארצות הברית, קרוי על שמה. במתחם הגולף על שמה מתקיים מדי שנה טורניר לזכרה.
היא חברת היכל התהילה של הגולף העולמי והיכל התהילה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.