google/wiki40b huggingface dataset:
אזור ההתכנסות הבין-טרופי

אזור ההתכנסות הבין-טרופי (באנגלית: Intertropical Convergence Zone,‏ ITCZ) הוא האזור המקיף את כדור הארץ בסמוך לקו המשווה, ובו רוחות הסחר הצפוניות והדרומיות נפגשות. 
אזור זה ידוע בקרב ימאים כ-doldrums, והוא נקרא במקור, משנות ה-20 ועד שנות ה-40,  בשם "החזית הבין-טרופית" (Intertropical Front,‏ ITF), אולם לאחר ההכרה בחשיבות התכנסות רוחות השדה במזג האוויר הטרופי, נעשה שימוש במונח הנוכחי - אזור ההתכנסות הבין-טרופי. כאשר אזור זה קרוב לקו המשווה הוא מכונה האפיק הקרוב-משווני (near-equatorial trough).  כאשר האזור נמשך לתוך המחזור המונסוני הוא מכונה לעיתים האפיק המונסוני (מינוח זה נפוץ יותר באוסטרליה ובחלקים מאסיה).
השם הנפוץ בקרב הימאים, doldrums, נובע מחוסר היציבות המשונה שלו. מזג האוויר יכול להיות רגוע למשך תקופות ארוכות מאוד, עם סופות רעמים חזקות מדי פעם, ששוככות במהירות. אזור ההתכנסות הבין-טרופי נראה כרצועת עננים המקיפה את כדור הארץ, בסמוך לקו המשווה. 
בחצי הכדור הצפוני, רוחות הסחר נעות לכיוון דרום מערב מצפון מזרח, בחצי הדרומי נעות צפון מערבה מדרום מזרח. כאשר אזור ההתכנסות הבין-טרופי ממוקם מצפון או מדרום לקו המשווה, הכיוונים משתנים בהתאם לכוח המדומה, כוח קוריוליס, הנובע מהסיבוב של כדור הארץ. למשל, כאשר אזור ההתכנסות הבין-טרופי הוא מצפון לקו המשווה, רוחות הסחר הדרום מזרחיות משנות פניהן לרוחות דרום מערביות כשהן חוצות את קו המשווה. אזור ההתכנסות הבין-טרופי נוצר כתוצאה מתנועה אנכית רחבה, הנראית כפעילות קונבקטיבית (זרמי אוויר עולים באטמוספירה) של סופות רעמים. היא נובעת מהתחממות האוויר על ידי קרינת השמש ועלייתו. תנועת האוויר שתופס את מקומו היא למעשה רוחות הסחר. אזור ההתכנסות הבין-טרופי למעשה עוקב אחר אזור עליית האוויר הלח של תא האדלי. האזור שבו יורד האוויר ומתייבש הוא קווי רוחב הסוס (horse latitudes). מיקום אזור ההתכנסות משתנה במשך הזמן. הוא נע הלוך ושוב ביחס לקו המשווה יחד עם נקודת הזנית. מעל האוקיינוס, שם אזור ההתכנסות מוגדר טוב יותר, המחזור העונתי עדין יותר, משום שהקונבקציה מרוסנת מפאת פיזור החום באוקיינוס. לעיתים, נוצר אזור כפול, אחד מצפון לקו המשווה ואחד מדרום. במצב זה נוצר רכס לחץ גבוה בין שני אזורי ההתכנסות. על פי רוב אחד חזק מהשני.
סיבוכיות סנכרון

סיבוכיות סנכרון הוא מושג מתחום הנדסת תוכנה המתייחס לסוג של סיבוכיות קוד, אשר מודדת את השפעת השימוש באמצעי סנכרון, על הקושי לבדוק את המוצר הסופי בתחום התוכנה המקבילית.
הנוסחה פותחה לראשונה במחלקה למדעי המחשב של האוניברסיטה הפתוחה בישראל. הרעיון הכללי הוא להרחיב את הסיבוכיות הציקלומטית של מקקייב למערכות מקביליות המשתמשות באמצעי סנכרון בקוד.
דוגמאות לאמצעי סנכרון בקוד הן, למשל, נעילות הדדיות, שימוש בזיכרון משותף, תקשורת בין תהליכים וכדומה.

אופן פעולה

הנוסחה פותחה בהתבסס על הנוסחאות הקיימות לחישוב סיבוכיות ציקלומטית של גרף המייצג מסלול בקרה של התוכנה הנבדקת. הסיבוכיות הציקלומטית היא מספר המייצג את סיבוכיות הגרף כתלות במספר הקשתות והצמתים בו, ואם לתרגם את זה לעולם התוכנה - כתלות במספר מבני הבקרה (מבנים מסוג if...then, while וכדומה). סיבוכיות סנכרון באה להרחיב את המודל למצב בו יש יותר ממסלול בקרה אחד בתוכנה (כל מסלול כזה נקרא interleaving), והמסלולים מצטלבים בנקודות מוגדרות (נקודות סנכרון - synchronization points). המדד מבוסס על כך שנקודות הסנכרון האלה הן מוגדרות מראש ובעלי מאפיינים ידועים. דוגמאות לנקודות סנכרון הן למשל השהיה (פקודת sleep), נעילה הדדית (mutex), או גישה לזיכרון משותף (shared memory, volatile variable).
משפחת הורוביץ

משפחת הורוביץ היא משפחת לויים בעם ישראל. במהלך השנים יצאו מן המשפחה רבנים, אנשי ציבור ואנשי דת, וכן מדענים, מוזיקאים ופילוסופים בעלי שם עולמי.
אין להתבלבל עם משפחת הורוביץ שראשה היה הרב נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ, שאינם לויים (משפחה זו במקורה נקראה רובין, ורבי נפתלי צבי אימץ את שם המשפחה של סבו, ר' איציקל המבורגר).

שורשים קדמונים

יש המייחסים את שורשי המשפחה להימן המשורר בן יואל בן שמואל המוזכר בספר דברי הימים (א' פרק ו' פסוק י"ח). מסורת ברורה בהרבה, דור אחר דור, מתועדת במגילות ייחוס עתיקות, ומגיעה עד לבני משפחת הלוי בנבנשתי מנרבון ולוניל אשר בדרום צרפת וגירונה בצפון ספרד במאה ה-11. במאה ה-12 נולד רבי זרחיה הלוי הידוע בספרו ספר המאור, חיבור על דברי הרי"ף. צאצאיו המשיכו לגור באזור דרום צרפת וגירונה, ושמרו על קשר עם חכמי פרובנס וגירונה. עקבות המשפחה מצוין בערים נרבון, מונפלייה ולוניל בפרובנס וגירונה בצפון ספרד. בשנת 1391 עבר ר' יוסף הלוי מגירונה לאזור בוהמיה, (כיום צ'כיה) וזאת עקב טבח גדול ביהודי גירונה בשנה זו.
הבעל שם טוב אמר שמשפחת הורוביץ היא אחת משלוש משפחות נקיות (כלומר מיוחסות) דור אחר דור, כמובא בספר "שמן הטוב".

השם הורוביץ

בספרי המלוכה של פראג נמצא כיתוב, לפיו הורוז'ובסקי הוא שופט היהודים בפראג, ייתכן שהוא היה אביו של ישעיהו ששינה את השם לאיש-הורוויץ.
ר' יוסף הלוי ובנו ר' משה הלוי השתקעו כפי הנראה בעיירה בשם הורוביץ, היום במערב צ'כיה. צאצאם ישעיה הלוי הורוביץ (1450–1514) התעשר, רכש, על פי הסיפור, את העיירה הורוביץ, ועבר לגור בפראג. ישעיה היה הראשון שנשא שם משפחה זה. כיום כל לוי הנושא את שם המשפחה הורוביץ (לצורותיו השונות - הורביץ, גורביץ' ועוד), הוא קרוב לוודאי צאצא של רבי ישעיה. במקרים רבים ניתן לתעד את השתלשלות הדורות מימינו ועד רבי ישעיה דור אחר דור, שכן המשפחה מקפידה על תיעוד גנאלוגי מדוקדק. בתל אביב פועלת "העמותה לחקר משפחות הורוביץ" ששוכנת בבית התנ"ך ועוסקת בגנאלוגיה של משפחה זו, ספריית העמותה מכילה ספרי עזר ואילנות יוחסין על משפחת הורוביץ.
לישעיה הלוי הורוביץ היו שבעה בנים, ושנים מהם נודעו בתולדות ישראל כרבנים ונדבנים - ר' אהרון משולם זלמן הורוביץ ור' שבתי שפטיל הורוביץ. רבים הנושאים את שם המשפחה הורוביץ מוסיפים את התיבה "איש" ראשי תיבות של אהרון, ישעיה, ושבתאי, אבות המשפחה (ראו הערה לעיל - השם המקורי היה הורוז'ובסקי). אהרון משולם זלמן הורוביץ החל בבניית בית הכנסת "פנקס שול" בפראג (הנושא את שם אחיו פנחס אשר השלים את הבניה). בית הכנסת שימש את המתפללים בפראג במשך מאות בשנים. לאחר השואה כתבו הניצולים על קירותיו את שמות שבעים אלף יהודי צ'כוסלובקיה אשר נספו בשואה. כיום משמש בית הכנסת כמוזיאון. (לפי ממצאים בכתבי היד בפראג, המקום היה שייך ליהודי בשם פנחס ובחפירות ארכאולוגיות נמצאו כמה שכבות של בתי כנסת קדומים, אהרן-משולם קיבל את השטח ירושה מחותנו ישראל בן פנחס)
ברנרד מאייר

ביוגרפיה

בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-27 בפברואר 1943 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.96 מטר ובתחרות שנערכה באוונסטון, אילינוי ב-11 ביוני אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.73 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.
בתחרות שנערכה בווסט פוינט ב-11 במאי 1946 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 16.35 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.

סגן אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1948 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר. 
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים מאייר במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.26 מטר, 10 ס"מ פחות מג'ים פוקס היהודי ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1953 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.77 מטר.

אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה מאייר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.36 מטר, לפני סטן למפרט (15.92 מטר) ומרטין אנגל (14.22 מטר), שניהם מארצות הברית. מדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.50 מטר, אחרי סטן למפרט (43.64 מטר) ואורי גלין מישראל (41.13 מטר).
בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-13 בפברואר 1954 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 17.71 מטר. באותה העת שיא העולם היה שייך לפרי או'בריאן מארצות הברית, 18.04 מטר.
צ'ייס קרופורד

ביוגרפיה

קרופורד נולד בלובוק, טקסס, וגדל בפלנו, טקסס. אביו, כריס, הוא דרמטולוג, ואמו, דנה, היא מורה. יש לו אחות קטנה, קנדיס, שהייתה מיס מיזורי לשנת 2008. הוא חי במשך ארבע שנים בבלומינגטון.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון, קרופורד עבר למליבו שבקליפורניה על מנת ללמוד באוניברסיטה, שם למד עיתונאות. במהלך שנת לימודיו השנייה פרש מהלימודים, עקב עידודה של אמו לפתח קריירת משחק.

קריירה

בשנת 2006, שיחק קרופורד לראשונה בקולנוע בתפקיד משנה בסרט "הברית".
כמו כן, הופיע בסרט טלוויזיה, ובסרט שיצא בשנת 2008, שנקרא "הרדיפה של מולי הארטלי". בסוף אותה שנה, הוא הצטלם לקליפ של הזמרת ליאונה לואיס, בשיר "I Will Be".
בשנת 2007 קיבל את תפקיד הטלוויזיה הראשון שלו, בסדרה אחת שיודעת, בו הוא שיחק את נייט ארצ'יבלד. הסדרה ירדה מהמרקע בשנת 2012. בשנת 2009, התארח בפרק בסדרה "רובוט צ'יקן". באותה שנה הוכתר מגזין פיפל כ"רווק הנחשק ביותר".
בשנת 2010 שיחק כדמות הראשית בסרט "12", את דמות סוחר הסמים "מייק הלבן". ב-2011, שיחק בסרט "על אהבה ואי הבנה".
בשנת 2012 גילם את דמותו של מארקו בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
בשנת 2014, התארח בפרק בסדרה "Glee".
בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית של וורן בייטי "ללא חוקים", ובסרט הספורט "לא מנוסח" בבימויו של ג'וזף מאזלו.   
בשנת 2017 התארח בסדרה "קז'ואל", ושיחק בסרטה של לייק בל "נשואים פלוס מינוס".   
בשנת 2018 שיחק בדרמה "הכל אודות נינה" לצד מרי אליזבת' וינסטד.  
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של קווין, חבר ב"שביעייה" בסדרה "הבנים".  
בשנת 2020 שיחק במותחן "ירושה", בתפקיד וויליאם, אחיה של לורן (לילי קולינס).

חייו האישיים

קרופורד מתגורר כיום בניו יורק. הוא יצא בעבר עם השחקניות אשלי גרין וקארי אנדרווד. 
ב-4 ביוני 2010 הוא נעצר על החזקה לא חוקית של מריחואנה. ב-2011 הוחלט שהוא יבצע 24 שעות של עבודות שירות ויתייצב בתחנת המשטרה אחת לחודש למשך שנה.
ריימונד גייטה

ביוגרפיה

גייטה נולד בדורטמונד שבגרמניה, בן יחיד לאם ממוצא גרמני, כריסטיה אננה דר, ואב ממוצא רומני, רומולוס גאיצה (Gaiță), שהיגרו יחד לאוסטרליה עם תום מלחמת העולם השנייה. את השכלתו התיכונית ואת ראשית השכלתו האקדמית רכש בוויקטוריה שבאוסטרליה. הוא סיים תואר ראשון ושני (בהצטיינות) באוניברסיטה של מלבורן. את עבודת הדוקטורט שלו כתב באוניברסיטה של לידס, בהנחייתו של הפילוסוף ר"פ הולנד.
עד 2011 כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של אוסטרליה ופרופסור לפילוסופיה של המוסר בקינגס קולג' לונדון. כיום הוא עמית מחקר בכיר (professorial fellow) בבית הספר למשפטים ובפקולטה לאמנות של אוניברסיטת מלבורן ופרופסור אמריטוס לפילוסופיה של המוסר בקינגס קולג' לונדון.
ספרו "אבי, רומולוס", המגולל את סיפור חייו של אביו, זיכה את גייטה בפרס ויקטוריה לספרות והופק על פיו סרט קולנוע. ב-2009 ראה אור בתרגום לעברית כרמל.
ספרו "הכלב של הפילוסוף" ראה אור בתרגום לעברית בהוצאת ספריי עליית הגג בשנת 2010.

מחקריו

מחקריו וכתביו העיקריים של גייטה עוסקים בסוגיות מן הפילוסופיה של המוסר. תחומי עניין אחרים שכתב עליהם הם ספקנות (ספקנות מוסרית, ספקנות בנוגע לקיומן של תודעות אחרות, ספקנות לגבי קיומו של העולם החיצון), הפילוסופיה של הרוח ושל הפסיכולוגיה, היבטים בפילוסופיה הפוליטית (אחריות קיבוצית, תפקידם של שיקולים מוסריים בפוליטיקה, רצח עם והייחודיות המיוחסת לשואה), חינוך (טבע ההוראה כשליחות, תפקיד האהבה בלמידת מחויבותן של האוניברסיטאות) ופילוסופיית הרוח והשפה של ויטגנשטיין.
ז'ראר בראש

חייו

בראש נולד במשפחה ממוצא ברטוני במונרוז' שבמחוז איל דה פרנס בצרפת. הוא ידוע במיוחד בזכות סרטים רבים בהם שיתף פעולה בכתיבת התסריט עם הבמאי רומן פולנסקי, משנות השישים עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. בראש עבד גם עם במאים מוכרים אחרים כמו ז'אן ז'ק אנו ("הדב", "המאהב", "שם הוורד"), אנדריי קונצ'לובסקי ("אנשים מבוישים"), קלוד ברי ("ז'אן דה פלורט", "מנון"), ואחרים.
בראש ניסה, פעמיים, את כוחו בבימוי, ללא הצלחה, עם הסרטים - "הבית", ו-"הסירה", בראשית שנות ה-70.
רולף הכלב

אודותיו

רולף  רגוע ושקט, אוהב מוזיקה קלאסית (בעיקר בטהובן) ומחזות זמר.
הרמיוני באדלי

ביוגרפיה

הרמיוני רובי יולנדה קלינטון באדלי נולדה בעיירה ברוסליי שבמחוז שרופשייר, מערב אנגליה. באדלי הייתה אחותה הצעירה של השחקנית אנג'לה באדלי ונצר למשפחתו של הגנרל הבריטי הנרי קלינטון ממפקדי הצבא הבריטי הקולוניאלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
החלה את דרכה במשחק על במות מגיל 6.

קריירת משחק

באדלי התגלתה לראשונה בבריטניה בסוף שנות ה-40 בדרמת הפשע של האחים בולטינג "ברייטון רוק" בתפקיד איידה ארנולד לצידו של ריצ'רד אטנבורו ובקומדיה "דרכון לפימליקו". בשנת 1951 שיחקה באדלי בפנטזיה "סקרוג'", עיבוד קולנועי בריטי ל"מזמור חג המולד" בתפקיד גברת קרצ'יט. כמו כן היא השתתפה בדרמה הקומית "מסמכי פיקוויק", עיבוד קולנועי לרומן "רשומות מועדון הפיקוויקים" ובקומדיה "הפעמונים של סט' טיריאן".
בשנת 1959 הועמדה באדלי לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד אלספת' חברתה של אליס איסגיל (סימון סיניורה) בדרמה של ג'ק קלייטון "מקום בצמרת". באדלי הופיעה בסרט במשך 2 דקות ו-20 שניות בלבד, התפקיד הקצר ביותר אי פעם עליו הועמדו שחקן/נית לאוסקר. באותה השנה השתתפה באדלי גם בדרמה המוזיקלית "אקספרסו בונגו".
בשנות ה-60 זכתה להצלחה רבה בזכות הופעות בימתיות שהתבטאו במועמדות לפרס טוני על תפקידה במחזה של טנסי ויליאמס "רכבת החלב לא עוצרת פה עוד". באותו עשור שיחקה בקומדיות הקולנועיות המצליחות "מרי פופינס" של רוברט סטיבנסון בתפקיד אלן המשרתת של משפחת בנקס, "מולי בראון הבלתי נלאית" של צ'ארלס וולטרס בתפקיד גברת גורגן ו"המיליונר השמח ביותר" בתור גברת וורת'.
באדלי שנודעה בעיקר לקהל היעד הבריטי נסעה בשנות ה-70 לעבוד בארצות הברית ושם זכתה להערכה רבה על הופעותייה בסיטקום "מוד" בתפקיד גברת נל נאטוק. תפקיד בעבורו זכתה באדלי בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה/מיני סדרה לשנת 1975. כמו כן היא שיחקה בסדרת הדרמה "בית קטן בערבה" בתפקיד אורח.
באדלי לא חזרה מאז להופיע בסרטים משמעותיים, היא דיבבה בסרטי האנימציה "חתולים בצמרת" את דמותה של מאדאם אדלייד בונפמייל ו"על קסמים ועכברים" של דון בלות' את דמותה של דודה שרו.

חיים אישיים

בשנת 1928 התחתנה באדלי עם האריסטוקרט דייוויד טננט בנו של הברון אדוארד טננט, לזוג נולדו שני ילדים דייוויד והשחקנית, משוררת פאולין טננט. באדלי וטננט התגרשו ב-1937.
בשנת 1940 נישאה בשנית, למייג'ור ג'.ה. וויליס והתגרשה בשנת 1946. הייתה לה מערכת-יחסים ארוכה עם השחקן לורנס הארווי, שהיה צעיר ממנה בשנים רבות.
באדלי מתה ב-19 באוגוסט 1986 ב"מרכז הרפואי סידרס סיני" שבלוס אנג'לס לאחר שעברה סדרה קשה של מקרי שבץ מוחי, בת 79 הייתה במותה. היא נקברה ב"כנסיית סט' מרי וסט' מלור פריש" שבעיירה אמסבארי, מערב אנגליה.
הבולים של בסיס הצי האיטלקי בבורדו

בספטמבר 1943, לאחר כניעת איטליה הפאשיסטית לכוחות בעלות הברית, הצהירו רבים מחיילי הצי האיטלקי שהיו מוצבים בבסיס הצוללות בעיר בורדו שבצרפת אמונים לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, והמשיכו להילחם לצד גרמניה הנאצית. עבור החיילים האיטלקים הונפקו בבסיס בולים מיוחדים, אשר היו בשימוש עד כניעת בסיס הצוללות לכוחות בעלות הברית בשנת 1944.

הרקע להנפקת הבולים

ברית הפלדה, שנחתמה במאי 1939 בין גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית, יצרה את הבסיס לשיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות. בחודש יוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה, ופלשה לשטחה של צרפת . עם כניעתה של צרפת הצטרף הצי המלכותי האיטלקי ללחימת הצוללות בזירת האוקיינוס האטלנטי .

בסיס הצוללות האיטלקי בעיר בורדו

בעקבות דרישת הגרמנים שהצי האיטלקי ישלח צוללות לאוקיינוס האטלנטי, סיירה משלחת צבאית איטלקית בנמלי החוף האטלנטי, באזור שנשלט על ידי המנהל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה , וחיפשה נמל מתאים להקמת בסיס הפעולה של הצוללות. הבחירה נפלה על נמל בורדו, ובחודש אוגוסט 1940 הקים הצי האיטלקי את בסיס הצוללות במקום. ספינת נוסעים צרפתית בשם א/ק דה גראס   עגנה בנמל ושימשה כמרכז מנהלי שכלל בין היתר בית חולים שדה, מגורים לצוות המלחים ומשרד רדיו טלגרף באמצעותו נשמר הקשר עם מפקדת הצי באיטליה. מפקדי בסיס הצי, שנדרשו לבחור שם קוד שיזהה את הבסיס ברשת הטלגרף, בחרו את הכינוי BETASOM  .
ב-30 באפריל 1940 נחנך באופן רשמי בסיס הצוללות האיטלקי בבורדו. הוא הכיל מקומות עגינה ל-30 צוללות ושירתו בו כ-1600 חיילים איטלקיים, כולל צוללנים, טכנאים, שומרים ואנשי מנהלה.

הנפקת בולי הדואר

חיילי בסיס הצי, אשר ביקשו להדגיש את נאמנותם לשלטון החדש בראשות מוסוליני, בחרו לטשטש את המוטיבים שהופיעו על בולי הדואר האיטלקיים, ובמיוחד את דמותו של מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי שברח אל השטח שבשליטת בעלות הברית.

התאמת חותמת הדואר של בסיס הצוללות

השינוי הראשון בוצע בחותמת הדואר ששימשה את בסיס הצי האיטלקי בבורדו. סמל איטליה הפאשיסטית  , אשר שולב במקור בחלקה העליון של החותמת, הוסר ממנה.

ההנפקה של שנת 1944

בשנת 1944 בוצעה הדפסה נוספת של בולי בסיס הצי האיטלקי בבורדו, והפעם התווסף על הבולים הדפס רכב אשר כלל את המילים הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית - הבסיס האטלנטי (Repubblica sociale Italiana - Base Atlantica). לצורך הכנת הגלופה נעשה שימוש באותיות מודרניות ללא תגים, והמילים המרכיבות את הדפס הרכב אורגנו בחמש שורות, כך שהמילים Base Atlantica הוצגו בשתי שורות. הדפס הרכב הוטבע על שישה בולים שונים, והמהדורה כללה 200 סדרות בלבד.

הפסקת השימוש בבולי בסיס הצי האיטלקי בבורדו

מאז כניעתה של איטליה והצטרפותה לכוחות בעלות הברית במלחמה כנגד גרמניה, נשלט הבסיס על ידי הצי הגרמני. הבולים נועדו לשמש את החיילים האיטלקים שבחרו להישאר בבסיס ולהילחם לצד הגרמנים. מצב זה נותר על כנו עד 25 באוגוסט 1944, כאשר בסיס הצי בבורדו נכבש על ידי כוחות בעלות הברית.

ערך הבולים בקרב האספנים

מעמד הבולים של בסיס הצי האיטלקי בבורדו אינו מוסכם על כל אספני הבולים, וחלק מן הקטלוגים העולמיים (דוגמת קטלוג סקוט האמריקאי) מתעלמים מהם. עם זאת, נדירותם של מרבית הבולים שהונפקו ב-200 עותקים בלבד הובילה למחירם הגבוה של הבולים.
פריטי המפתח של בולי בסיס הצי האיטלקי בבורדו הם:
OK (גוף כשרות)

OK (ארגון כשרות) הוא אחד מהארגונים הגדולים בעולם תעודות הכשרות למוצרי מזון, הפרוס בכל העולם החל במדינות המערב, אירופה וארצות הברית וכלה בעולם הערבי ומדינות העולם השלישי.

היסטוריה

בשנת 1935, ייסד אברהם גולדשטיין את מעבדת אישור כשרות (OK labs) במטרה לענות על הדרישה של הציבור היהודי-אמריקאי למוצרי מזון כשרים. בשנת 1968 רכש את הארגון הרב דובער ליווי , חסיד חב"ד שהיה מעורב במתן אישורי כשרות. באותו זמן פיקח הארגון על מספר קטן יחסית של חברות, אך תחת הנהגתו של ליווי, החל הארגון לגדול ולפקח על חברות בינלאומיות. ליווי יישם מספר שיפורים בשיטות ההשגחה המיושמות על ידי הארגון כדי לוודא את טיב המוצרים. עד אז, אושרו רבים מחומרי הגלם של המוצרים מתוך הנחה כי הם כשרים, מבלי לפקח על החברה המייצרת של כל אחד מהם. המדיניות של הרב ליווי הייתה לנסוע לכל חברה כדי לראות איך הייצור נעשה במו עיניו. בהתאם לגידול הארגון גדל גם עומס העבודה, ובנו של הרב לוי, הרב דן יואל ליווי, הצטרף גם הוא כדי לסייע להרחיב את הארגון.
הארגון אינו משתייך באופן רשמי לחסידות חב"ד. כשנשאל האדמו"ר מחב"ד הרב מנחם מנדל שניאורסון מדוע אינו מקים מערכת כשרות, כמו שעשו זרמים אורתודוקסיים אחרים, השיב: "הם דואגים שליהודים יהיה אוכל כשר - ואני דואג שיהיו יהודים שידרשו אוכל כשר". עם זאת, הרבי מחב"ד עודד את פיתוח הארגון והעניק עצות רבות לרב דובער ליווי כיצד לשפר את הארגון. בנו, הרב דן יואל ליווי, כתב טור קבוע בענייני כשרות בעיתון כפר חב"ד, והארגון נעזר רבות בפריסה הבינלאומית של שלוחי חב"ד ברחבי העולם.

כיום

לאחר מותו של הרב דובער ליווי בשנת 1987, נטל בנו הרב דן יואל את הנהגת הארגון. עם יותר מ-10 מיליון צרכנים המבקשים מוצרי מזון כשר בארצות הברית לבדה, תעשיית המזון הכשר חוותה צמיחה מהירה בעשורים האחרונים עם מחזור מכירות העומד על 165 מיליארד דולר בשנת 2002.
כיום מעניק הארגון תעודות כשרות ללמעלה מ-300,000 מוצרים, המיוצרים על ידי למעלה מ-1,500 חברות ברחבי העולם, לרבות חברות ענק ליצור מזון כגון קראפט, Tropicana, IFF ו-ConAgra, והיא מעסיקה למעלה מ-350 רבנים בעולם. 
בשנת 2006 החל הארגון להעניק תעודות כשרות לדוכני מכירת המזון 'היברו נשיונל' של חברת ConAgra באצטדיוני ספורט. השוק העיקרי הוא יהודים מסורתיים אך גם לקוחות לא יהודים הטוענים כי מזון כשר בריא יותר.
מטה הארגון נמצא בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק. בישראל קיים משרד גדול בעיר אלעד, לארגון גם משרדים באירופה, והוא מעניק חסות למוזיאון הילדים היהודי של ארגון צבאות השם בניו יורק.
בשנת 2017 מינה הארגון לראשונה שתי משגיחות כשרות לפקח במאפייה בשכונת קראון הייטס שבברוקלין.
ש"י פנואלי

ביוגרפיה


פנואלי נולד בשנת 1904 במיידאן (ליד ריישא) שבגליציה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, לאחר המלחמה במדינת פולין), בן לסוחר מרדכי אהרן פינלס. מגיל צעיר עסק בהוראה. למד בבית המדרש העברי למורים בווילנה ולאחר סיום לימודיו הורה שם. ב-1936 עלה לארץ ישראל יחד עם הניה אשתו. במשך 9 שנים ניהל את בית הספר בנהלל. ב-1945 עבר להתגורר בחולון והיה מורה ומנהל בסמינר ע"ש שיין בגבעת השלושה.
מ-1954 נמנה עם סגל החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב. עד לפטירתו הפתאומית כיהן כפרופסור וכראש החוג לספרות עברית. פרסם תחילה בפולין ומאז עלייתו ארצה מסות ומאמרים בענייני ספרות וחינוך.
נפטר בתל אביב מהתקף לב ב-21 במרץ 1965. בשנת 1980 יצא לזכרו הספר פלס, מחקרים בביקורת הספרות העברית, בעריכת נורית גוברין.
בנו אמיר פנואלי היה פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב, חתן פרס ישראל ופרס טיורינג.
בן נוסף, דוד, היה פרופסור להנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
כרמן לורנס

ראשית חייה

כרמן לורנס נולדה בנורת'האם שבמחוז החקלאי של אוסטרליה המערבית, ובילתה את ילדותה המוקדמת בעיירות גוטהה ודונגארה.
היא הייתה אחת משבעת ילדיהם של ארנסט ריצ'רד לורנס, חקלאי, ואשתו מרי נורמה (לבית ווטסון).
מגיל שש היא התחנכה בבתי ספר קתוליים שונים: מנזר מריאן במוראווה; דומיניקן ליידיס בדונאגרה ובסנטה מריה קולג' שבאטדייל. שממנו היא נרשמה ללימודים גבוהים בשנת 1964. 
בין 1965-1968 למדה לורנס תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת מערב אוסטרליה שבפרת'. היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות והשלימה תואר שלישי ב-1983. במהלך לימודיה זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס JA Wood בשנת 1968.
היא למדה באוניברסיטת מלבורן בשנים 1971-1972, ואז היא הדריכה והרצתה במכון לטכנולוגיה של אוסטרליה המערבית (WAIT) בשנים 1973-1978 והייתה מרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת מערב אוסטרליה מ-1979 עד 1983. במהלך תקופה זו היא המשיכה עם מחקר לתואר שני, לאחר שזכתה בשתי מלגות ללימודי דוקטורט בפסיכולוגיה, וקיבלה את הדוקטורט בשנת 1983, על עבודת הדוקטורט שלה על תגובות אימהיות לבכי תינוקות.
משנת 1983 ועד לבחירתה לפרלמנט בשנת 1986, לורנס הועסקה ביחידת המחקר וההערכה של אגף השירותים הפסיכיאטריים של משרד הבריאות במערב אוסטרליה.

קריירה פוליטית

בשנות השמונים הצטרפה לורנס למפלגת הלייבור האוסטרלית. היא התמודדה ללא הצלחה על מושבו של איסט מלוויל בבחירות 1983 נגד חבר המפלגה הליברלית של אוסטרליה אנתוני טרת'ואן, אך הצליחה יותר ב-1986. בפברואר 1988 התמנתה לשרת החינוך ושנה לאחר מכן קיבלה את התיק הנוסף של ענייני הילידים.
כאשר הפרמייר פיטר דואודינג הודח מתפקידו בפברואר 1990, כרמן לורנס הייתה לראשת ממשלת אוסטרליה המערבית וכן כיהנה בנוסף לכך כשרת האוצר והשרה לניהול המגזר הציבורי.
ממשלתה הובסה בבחירות בפברואר 1993, ולאחר מכן שימשה כמנהיגתה של האופוזיציה במשך שנה אחת לפני שהתפטרה, ובמארס 1994 נבחרה לפרלמנט אוסטרלי. 
מיד עם כניסתה לבית הנבחרים האוסטרלי היא נבחרה להיות שרה בממשלתו של פול קיטינג והחזיקה בתיקי שירותי האנוש והבריאות וכן בסיוע לראש הממשלה לענייני של נשים, עד שהממשלה נפלה במארס 1996. ב-21 בפברואר 1997 הואשמה לורנס בעדות שקר. לימים זוכתה מהאשמה זו.
ג'ון תומסון (שחקן)

ביוגרפיה

תומסון נולד בסלפורד שבלנקשייר למרי מק'אליר שמסרה אותו לאימוץ בגיל שישה שבועות. הוא אומץ ממקלט לילדים קתולי על ידי אנדרו ומריטה תומסון מדידסבורי. להוריו המאמצים נולד בן נוסף. הוא למד בבית הספר התיכון הקתולי "All Hallows Catholic High School" ליד פרסטון שבלנקשייר, וסיים את הלימודים עם שלוש בחינות O-levels. בין השנים 1985 ל-1987 למד בראנשו קולג' לבחינות A-levels ולימודי תיאטרון.
אחר כך הוא דחה מלגת לימודים בארצות הברית כדי ללמוד דרמה במנצ'סטר פוליטכניק.

חיים אישיים

ב-2005 התחתן תומסון עם חברתו סמנתה שארפ. לבני הזוג שי שתי בנות: אוליביה (ילידת 2002) וסופיה מלודי (ילידת 2010).
פורץ'

היסטוריה

האזור היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית. כבר במאה ה-2 לפנה"ס נבנה קסטרום באזור על חצי אי קטן, במקום שכיום נמצא מרכז העיר. בתקופת השלטון של אוגוסטוס קיסר הפך המקום לעיר באופן רשמי והיה לחלק מן הקולוניה הרומית.
לאחר נפילת האימפריה ב-476 עברה העיר מיד ליד למשך זמן ארוך. עד 539 הייתה שייכת לאוסטרוגותים, ומאז לאימפריה הביזנטית, החל מ-788 הייתה שייכת העיר לפרנקים. העיר זכתה בעצמאות קצרה במאה ה-12, אך אז נכבשה בידי הפטריארך של אקוויליה. ב-1267 הפכה העיר לעיר הראשונה שבחרה להצטרף אל הרפובליקה של ונציה, ובזמן הזה בנו בה הוונציאנים מבנים רבים, כיכרות וארמונות בסגנון ונציאני. ב-1354 נהרסה העיר בידי הרפובליקה של ג'נובה. כשנפלה הרפובליקה, סופחה העיר לאימפריית הבסבורג.
מ-1805 ועד 1814 הייתה העיר חלק מממלכת איטליה, ואז סופחה אל האילירים, ולאחר מכן הושבה אל אימפריית הבסבורג. ב-1844 קו של אוניות קיטור חיבר בין פורץ' לטריאסטה. ב-1861 הפכה העיר לבירת איסטריה, ולאט לאט נהייתה למרכז לבניית ספינות ואתר נופש לאצילי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1918 הושבה העיר לממלכת איטליה. ב-1944 הופצצה העיר על ידי בעלות הברית והוסב לה נזק רב. ב-1947 סופחה העיר לקרואטיה, שהייתה כעת חלק מיוגוסלביה עד 1991.