google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ורג' מילס הארפר

ג'ורג מילס הארפר (אנגלית: George Mills Harper; ‏5 בנובמבר 1914 קריק לין, שבמיזורי - 29 בינואר 2006, טלהסי, שבפלורידה) היה קצין בחיל הים האמריקאי בתקופת מלחמת העולם השנייה ופרופסור אמריטוס לספרות אנגלית. הארפר זכור היום בעיקר בשל היותו חוקר ספרותי של המשורר והמיסטיקן האירי, ויליאם בטלר ייטס, שהיה חתן פרס נובל לספרות (1923). הוא ידוע בשל פרסומיו הפוריים ובשל ספריו ברי הסמכא על פעילותו המיסטית של ייטס, שנמשכה במהלך כל ימי חייו של המשורר והעניין שגילה בנושאי תורת הנסתר, עניין שהחל והתפתח מוקדם בקריירת השירה של ייטס ובמקביל אליה. הארפר עסק, במידה פחותה בהרבה, גם בחקר אקדמי של הניאופלטוניות של ויליאם בלייק .

שירות צבאי

כשהתגורר בצ'אפל היל, צפון קרוליינה, הארפר הצטרף לצי האמריקני ב-4 במאי 1942, והוחלט לשבצו ל-Frontier Base Mayport, פלורידה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בתור קצין מנהלה של תחנת הקליטה והאספקה הימית, שהייתה שייכת למפקדת הצי האמריקאי באוראן, אלג'יריה. כמו כן הארפר שימש כמפקד הפלוגה הימית בנאפולי, איטליה. הארפר שוחרר משירות חובה פעיל ב-3 באוקטובר 1946. הוא נשאר ביחידת המילואים של הצי האמריקני עד לפרישתו. במהלך קריירת המילואים שלו, שימש הרפר כקצין מפקדה, בגדוד המילואים הימי, השייך לאזורים 6–9, במחוז הצי השישי, דורהאם, צפון קרוליינה. הוא עבר לטלהאסי, פלורידה בשנת 1970. הוא פרש מהצי האמריקני ב-5 בנובמבר 1974.

קריירה אקדמית

הארפר קיבל את הדוקטורט שלו באנגלית בשנת 1951 מאוניברסיטת צפון קרוליינה. הוא אף קיבל תואר פרופסור מצטיין באנגלית על שם רוברט או. לוטון, אוניברסיטת מדינת פלורידה. הוא שימש בעבר פרופסור ודיקן המכללה לאמנויות ומדעים בווירג'יניה טק ויו"ר המחלקה לאנגלית באוניברסיטת פלורידה ובאוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל. הוא היה הסופר והעורך של 12 ספרים, בעיקר על המשורר האירי ויליאם באטלר ייטס. בין ספריו הרבים שפורסמו על וו.ב. ייטס, היו השחר המוזהב של ייטס, וו. ב. ייטס ווו. טי. הורטון, תיעודה של חברות מיסטית וייטס ותורת הנסתר (כעורך). פרסומים נוספים היו: מהדורה ביקורתית של חזון ייטס (1925) (עורך עם וולטר קלי הוד), וסדרות הספרים: היצירה של חזון ייטס וניירות חזון ייטס. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד של טריניטי קולג', דבלין, אירלנד, על תרומתו למחקר על ייטס.
בהתייחס לתרומותיו של הארפר למחקר על ויליאם בלייק, הארפר כתב ופרסם את ספרו "הניאופלטוניות של ויליאם בלייק". תרומה נוספת ללימודי הניאופלטוניות הייתה שיתוף הפעולה שלו עם קתלין ריין בכתיבת הספר תומאס טיילור הפלטוניסט: כתבים נבחרים.
אלוהי הפערים

אלוהי הפערים היא תפיסה תאולוגית, לפיה הפערים בידע שמספק לנו המדע נלקחים כראיות או כהוכחות לקיומו של אלוהים. המושג הומצא על ידי תאולוגים נוצרים לא על מנת להטיל דופי בתאיזם, אלא כדי להצביע על הכשל שבהסתמכות על טיעונים טלאולוגיים לקיומו של אלוהים. יש המשתמשים בביטוי זה על מנת להתייחס לטיעוני אד איגנורנטיאם. באופן כללי המונח משמש על מנת לתאר נסיגה הדרגתית מהסברים דתיים לתופעות פיזיקליות לטובת הסברים מדעיים מקיפים יותר לתופעות אלו.
אמליה, נסיכת הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

אמליה נולדה ב-20 ביוני 1754 בברלין שהשתייכה לממלכת פרוסיה, ללודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן.
אחת מאחיותיה, פרדריקה לואיזה, הייתה נשואה לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. כשקיסרית רוסיה יקתרינה השנייה חיפשה בשנת 1773 כלה מתאימה לבנה פאבל, יורש העצר בן ה-19, היא התייעצה עם ידידה פרידריך השני, מלך פרוסיה, שהציע את אחת משלוש בנותיו הלא נשואות של לודוויג התשיעי. הקיסרית, שלא ידעה איזו מבין שלוש הנסיכות לבחור לבנה, הזמינה את אמליה יחד עם אחיותיה לואיזה ווילהלמינה יחד עם אימן, קרולינה, לביקור בחצר המלוכה הרוסית.
הנסיכות נסעו דרך ברלין לנמל, בו ארבע ספינות רוסיות שנשלחו על ידי הקיסרית לקחו אותן לרוסיה. מפקד הצי הקטן היה חברו הטוב ביותר של הנסיך פאבל, הרוזן אנדריי רזומובסקי, שנשבה בקסמיה של אחותה וילהלמינה מיד. יומיים לאחר הגעתן לסנקט פטרבורג בחר הנסיך הגדול פאבל באחותה וילהלמינה ככלתו.
ב-15 ביולי 1774 התחתנה אמליה עם קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן, בנו של קרל פרידריך, מרקיז באדן. בשנת 1801 מת בעלה כשנפל מכרכרתו, לאחר שביקר את בנותיו ברוסיה ובשוודיה. בביקוריה ברוסיה ובשוודיה ניסתה אמליה להביא את חתניה אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה וגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה בברית, ובשנת 1806 התרעמה מאוד על נפוליאון, שכפה על בנה קרל להתחתן עם סטפני דה בוהארנה.
לאחר שחתנה גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה הודח מתפקידו, קיבלה אמליה את בתה ומשפחתה בביתה. אמליה ניסתה להשפיע על השניים לא להתגרש, אולם לאחר שנפלה ההחלטה, עזרה לבתה להגיע לעצמאות כלכלית, ולקחה משמורת על נכדיה. במהלך קונגרס וינה ניצלה אמליה את השפעתה על חתנה אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והביאה לכך שהדוכסות הגדולה של באדן שמרה על מעמדה, ולא איבדה שום טריטוריה.
ב-21 ביוני 1832 מתה אמליה בברוכזאל, והיא בת 78 שנים.
הרטה בוטה

הרטה בוטה (בגרמנית: Hertha Bothe ; נולדה ב-3 בינואר 1921–2000) היא פושעת מלחמה נאצית ששירתה כשומרת במחנה הריכוז ברגן-בלזן ולקחה חלק בהובלת צעדות המוות.
ב-1939 בהיותה בת 18 הצטרפה בוטה למפלגה הנאצית. מספר חודשים לאחר מכן היא הצטרפה לאס אס.
ב-1942 הוצבה כשומרת במחנה הנשים ראוונסבריק וב-1945 הועברה למחנה הריכוז ברגן-בלזן שם הוצבה כשומרת וליוותה צעדות מוות בהן הוצעדו נשים יהודיות מפולין לכיוון גרמניה.
הייתה אחראית לחייהן של מאות נשים יהודיות והיא תוארה על ידי ניצולי המחנה וצעדות המוות כאישה אכזרית וחסרת רחמים. 
הרטה בוטה נתפסה על ידי חיילי צבא ארצות הברית בסוף 1945. היא הועמדה לדין במשפט בלזן ונידונה ל-10 שנות מאסר בעקבות אי-ודאות בנוגע לתפקידה. שוחררה מהכלא ב-22 בדצמבר 1951.
ג'נסן אטווד

ביוגרפיה

אטווד גדל בדרום לוס אנג'לס. יש לו שתי אחיות קטנות ושני אחים גדולים. הוא למד משחק ב"California State University, Long Beach" בלוס אנג'לס.
הוא גילם את מושא אהבתה של השחקנית זוכת האוסקר האלי ברי בסרט מאת אופרה וינפרי "העיניים שלה היו מביטים באלוקים". בסרט הוא שיחק גם לצד מועמדת האוסקר רובי די. בנוסף, הוא ידוע בשל תפקידו כווייד רובינסון בסדרת הטלוויזיה "תיבת נח". תיבת נח היא סדרת הטלוויזיה הראשונה שהציגה גברים שחורים הומוסקסואליים בתפקידים הראשיים. בראיונות שהעניק, טען אטווד כי גילום וייד היה התפקיד המאתגר ביותר שביצע.
אטווד הופיע בקליפי מוזיקה רבים, בין היתר בשיר "Soldier" של דסטיניז צ'יילד, "Hands Tied" של טוני ברקסטון, בקליפים של אשנטי וביונסה נואלס, "Superwoman" של ליל מו, "I Wish I Wasn't" של הת'ר הדלי ו"You Don't Have To Cry" של שנטה מור וקני לטימור. הוא עשה קולות רקע באחד מאלבומיו של טייריס גיבסון. הוא הופיע על שערי המגזינים Krave Magazine‏, Bleu Magazine וBallroom Rockstar Magazine. הוא דיגמן לרשתות "Coors Light",‏ "KFC"‏, "K-Swiss" ו"AT&T".
אטווד דיבר בעבר נגד הומופוביה בקהילה האפרו-אמריקאית בטענה שצריך שוויון. הוא תומך בזכויות הלהט"ב.
רקבן הבוץ

מאפיינים

הבוגרים ניזונים מצוף, ונראים תכופות כשהם מרחפים מעל פרחים. התנהגות זאת מאפיינת גם את שאר משפחתם. רקבן הבוץ דומה לדבורה בצורתו. תופעה זו נקראת חקיינות, ומאפיינת, כמו סגנון מעופו, את שאר משפחתו.
זחלי רקבן הבוץ מתפתחים בבוץ, או במים עשירים בחומר אורגני. הזחלים אוספים את החומר האורגני (אצות, פטריות וחומר נרקב) בעזרת מסננת מיוחדת שיש להם בלוע. הם נושמים אוויר אטמוספירי באמצעות צינור נשימה טלסקופי (מתארך) וארוך עד מאוד. כשהזחלים בוגרים הם זוחלים לאזור יבש יותר בו הם מתגלמים. לעיתים הם נכנסים לבניינים בחיפושם אחר מקום יבש להתגלם בו. הגולם סגלגל בצורתו, אפור-חום בצבעו ואורכו 10 עד 12 מ"מ. צינור הנשימה הארוך נותר מחובר לגולם, ומעניק לו צורה הדומה לעכבר זעיר.
רקבן הבוץ אינו מעביר מחלות, כמספר מינים אחרים בסדרת הזבובאים, ואינו נחשב למזיק. בוגריו אף נחשבים למאביקים חשובים למדי של צמחים.
רוני שובל

רוני שובל טסלר (נולדה ב-31 בינואר 1982) היא שחקנית ישראלית.

קורות חייה

רוני שובל טסלר נולדה לאם חד-הורית שנפטרה מסרטן כשרוני הייתה בת תשע. היא גדלה בתל אביב וחייתה מאז מות אמה בשלוש משפחות אומנות. בהיותה בת שש עשרה יצאה לעצמאות בעזרתה של סבתה, שהיא עד היום (2012, בת תשעים ושמונה), חברתה הטובה ביותר והאדם שהכי השפיע עליה. מכיתה ט' למדה במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין (1999-1995). 
בתום לימודיה שיחקה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" בתפקיד דבורי, מאת עדנה מזי"א וב"זכרונות חוף ברייטון" בתפקיד לורי, מאת ניל סיימון, שניהם בבימויו של עודד קוטלר. אחר-כך טיילה במשך שנה בארצות הברית ודרום אמריקה.
כששבה לישראל למדה משחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין, שם זכתה במלגת הצטיינות (כל שנה מקבל תלמיד אחד מתוך כל תלמידי הסטודיו) ובשלוש מלגות בתחרויות מונולוגים. בשלב הבא שיחקה בהצגות ילדים רבות בתיאטרונוער, תיאטרון ארצי לנוער, תיאטרון אורנה פורת ועוד. שיחקה בתפקיד עמליה בהצגה "אייה אווצ'אווה" מאת רונן פלד ובבימויו שנבחרה להצגת השנה 2008 בפרס התיאטרון להצגות ילדים ונוער.
רוני שובל השתתפה בתיאטרון הקאמרי ב"גדר" מחזה עם פזמונים, מאת נועם שמואל ובבימויו, ההצגה הייתה עבודת הגמר שלו בבית הספר לבימוי בלונדון. היא שיחקה בתפקיד משולש של מתנחלת צעירה, מתפנה מרצון וילדה.
מאז 2009 שובל שייכת ללהקת השחקנים של הקאמרי. 
היא שיחקה בקאמרי בהצגה "אלמה", שעלתה באותה שנה, פרי עטו של יהושע סובול ובבימויו של פאולוס מנקר. זוהי הפקה אוסטרית שרצה מאז 1996 ברחבי תבל. בהפקה הישראלית חלק מהשחקנים היו אירופאים, וחלקם ישראלים. "אלמה" הציגה במוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים. שובל שיחקה בהצגה את רייזל המשרתת.
שובל שרה ושיחקה במופע שירי יונה וולך בבימויה של דליה שימקו בתיאטרון תמונע.
כיום (ינואר 2012) משחקת רוני שובל בהצגה "משחקים בחצר האחורית" שכתבה עדנה מזי"א, בבימויו של נועם שמואל בתפקיד הכפול של דבורי והתובעת ומבוססת על פרשת האונס בקיבוץ שמרת. זה היה תפקידה הראשון בתיאטרון חיפה אחרי שסיימה את לימודיה בתלמה ילין והיא שבה אליו היום בתיאטרון הקאמרי. שובל משחקת כיום גם בהצגה "סוף טוב" מאת ענת גוב, לצידה של ענת וקסמן. שובל מגלמת את דמותה של אמונה, חרדית אם לשישה ילדים, חולת סרטן דרגה שנייה. שובל זכתה על תפקידה במלגת הצטיינות מטעם התיאטרון הקאמרי.
רוני שובל משחקת מ-2010 ועד היום (2012) בהצגה "מר גטו" מאת יוסי וואסה ובבימויו. ההצגה מיועדת לקהילה האתיופית, מדוברת בעיקר באמהרית ועוסקת בחיי יוצאי אתיופיה בישראל. היא משחקת בהצגה לצידם של יוסי וואסה ורועי אסף.
בטלוויזיה רוני שובל גילמה את דמותה של טלי, בדרמה "דום לב" בבימויו של שמואל אימברמן. היא הופיעה במספר פרסומות ודיבבה מעט.
שובל לומדת פיתוח קול מזה שנים רבות. 
בשנת 2015 נישאה שובל לשחקן עמרי טסלר ובשנת 2016 נולד בנם הבכור.
פרט לתיאטרון שובל מטפלת ברייקי ומסאז' תאילנדי ומתרגלת אשטאנגה יוגה.
ג'וזף מרטין

ביוגרפיה

מרטין סיים ב-1986 את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. 
שירת כמפקד מחלקת טנקים, מפקדת מחלקת סיור וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט השריון ה-37 בדיוויזיה המשוריינת הראשונה. לאחר קורס קציני שריון מתקדם שירת כמפקד פלוגה בגדוד הרביעי של רגימנט השריון ה-37 בדיוויזיית חיל הרגלים הראשונה, ולחם עמה במלחמת המפרץ. שירת כמדריך במרכז הלאומי לאימונים בפורט אירווין, עוזר מפקד מרכז השריון בפורט נוקס, עוזר מפקד קורפוס III, וקצין מבצעים חטיבתי.
פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט השריון ה-67 שבדיוויזיית החי"ר הרביעית. הוא הוביל את הגדוד במלחמת עיראק בו השתתף בקרבות בעיר בעקובה במחוז דיאלא. שירת כראש מטה קורפוס III בפורט הוד. שימש ראש ענף שריון וראש מחלקת תמרון ואש בפיקוד כוח האדם של הצבא. שימש ראש מטה במפקדת כוחות ארצות הברית בעיראק ושל פיקוד הכוחות השלובים. 
פיקד על החטיבה השנייה של דיוויזיית החי"ר הראשונה שהוצבה צפונית-מערבית לבגדאד. 
ביוני 2012 מונה למפקד פיקוד הניסויים המבצעיים של הצבא. שימש סגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה ומפקד המרכז הלאומי לאימונים בפורט אירווין שבקליפורניה. 
באוקטובר 2016 מונה למפקד דיוויזיית חיל הרגלים הראשונה ובמסגרת זו שירת גם כמפקד כוחות היבשה של הקואליציה הבינלאומית נגד ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה. הוא שירת בתפקיד עד יוני 2018. ביולי 2018 מונה למנהל מטה הצבא והועלה לדרגת לוטננט גנרל. ביולי 2019 נהועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית.
מרטין בעל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת לואיוויל, בוגר המכללה לפיקוד ומטה ומכללת המלחמה של הצבא.
עודד וולקשטיין

ביוגרפיה

וולקשטיין נולד ברמת גן כבן יחיד. גדל ברמת גן ובהוד השרון.
בשנת 2000 קיבל תואר שני בספרות באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "הזיכרון ביצירותיהם של אבות ישורון ופרנץ קפקא: מודל פסיכו-סמיוטי".
ב-2009 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "חדר המכונות של ההתגלות: הנשגב במודרניזם (פו, פוקנר, אוקונור)".
מאז 2001 הוא מלמד כתיבה יוצרת וספרות בבית הספר קאמרה אובסקורה. לימד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. מלמד ספרות במכללת ספיר.
וולקשטיין תרגם מאנגלית לעברית מספר ספרים, בהם הספר השנוי במחלוקת "כל יום הוא טרבלינקה". עם הספרים שערך נמנים "אמא" מאת ענר שלו, "אני אוהַב את כריסטינה" מאת לי קופמן, "המורה" מאת מיכל בן-נפתלי (שזיכה אותה בפרס ספיר לשנת 2016) ו"שפילפוגל, שפילפוגל" מאת מתן חרמוני.
היה חבר מערכת כתב העת "מטעם", ופרסם מאמרים על שירה וספרות במספר עיתונים וכתבי עת, בהם "הארץ" ו"הליקון". כמו מגיש פינה בקול המוסיקה, העוסקת באלמנטים מוזיקליים ביצירות ספרותיות.
משנת 2015 הוא עורך ספרות מקור ב"כתר ספרים".
בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת רסלינג ספרו אני אומר לכם שאני מת! - מסה על אדגר אלן פו, המבוסס על פרק מהדוקטורט שלו. בשנת 2017 יצא לאור אוסף מסות שלו בנושאי תרבות בשם משמרת לילה בהוצאת ידיעות ספרים. בשנת 2019 יצא לאור, בהוצאת דביר, רומן פרי עטו, הסבך. הוא פעיל בפרויקט הסיפור הקצר, שבו מתפרסמים תרגומיו והמלצותיו.
וולקשטיין מתגורר בתל אביב.
מבחן שלושת ה-D לאנטישמיות

Delegitimization (דה-לגיטימציה)

דה-לגיטימציה הוא מונח המתייחס להכחשה ושלילה של זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית. לדוגמה, טיעונים בדבר כך שמדינת ישראל גזענית מעצם קיומה נחשבים לאנטישמיים, שכן טענה זו מפלה את היהודים על ידי שלילת זכותם הבסיסית להגדרה עצמית, כפי שנקבע על ידי החוק הבינלאומי. מאחר שכל סוג אפליה נגד קבוצה אתנית, דתית, גזעית או לאומית נחשבים לסוג של גזענות, דה-לגיטימציה לזכותו של העם היהודי להגדרה עצמית היינו כגזענות נגד יהודים, ומכאן אנטישמיות.

Demonization (דמוניזציה)

דמוניזציה הוא מונח המתייחס לתיאור קבוצה מסוימת כרעה, מפלצתית, לא-אנושית או שטנית. לדוגמה, תיאור היהודים כפוגעים באנושות ואחראים לכל הרע שבעולם, בנוסף לקטרוג היהודים כזוממים ומכוונים לשליטה יהודית עולמית תוך שליטה בתקשורת, הכלכלה, הממשלה או מוסדות אחרים של החברה. סטראוטיפים הבאים לידי ביטוי בדיבור, כתיבה, צורות חזותיות ופעולות. אם הביקורת כלפי ישראל משתמשת במטפורות, דימויים או רטוריקה המרמזת על כך שהישראלים או היהודים רעים, זוהי הקרנה של רטוריקת עלילות הדם האנטישמיות.

Double standards (מוסר כפול)

מוסר כפול הוא מונח המתייחס להפעלת מערכת עקרונות שונה, לקבוצות שונות הנמצאות במצבים דומים. לדוגמה, אם בנושאים מסוימים אדם בוחר לבקר אך ורק את ישראל תוך התעלמות ממצבים דומים במדינות אחרות, הוא מבצע מדיניות של מוסר כפול נגד ישראל.
תומאס פרידמן טוען כי תנועת ה-BDS, הקוראות לחרם על ישראל, הן תנועות הנוקטות מוסר כפול, שכן הן מתעלמות מהמצב במדינות כמו סוריה, ערב הסעודית ואיראן ובכך הן מגלות צביעות. כתוצאה מכך הוא טוען שפעולתן נופלת תחת ההגדרה לאנטישמיות, מכיוון שאילו היו מונעות רק מדאגה למצב זכויות האדם, הן היו פועלות גם כנגד מדינות נוספות.
לאדו גורגנידזה

תחילת חייו וקריירה

גורגנידזה נולד בטביליסי, גאורגיה. הוא בעל אזרחות כפולה גאורגית ובריטית. הוא בוגר האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי ומידלבורי קולג' ובעל תואר שני במנהל עסקים (MBA) מבית הספר לעסקים גויואטה ליד אוניברסיטת אמורי שבאטלנטה, ג'ורג'יה ארצות הברית.
עד שנת 1997 הוא עבד בבנק השקעות הגרמני "מספיירסן" ("MeesPierson"). מאותה שנה ועד לשנת 1998 הוא כיהן כמנהל בתאגיד פיננסי ברוסיה ובחבר המדינות, ואחד הבנקים הגדולים באירופה בזמנו, איי בי אן אמרו (ABN AMRO). בשנת 1998 הוא עבר להתגורר בלונדון וכיהן שם במגוון תפקידים בכירים, בכללם מנכ"ל וראש תאגיד הפיננסים הטכנולוגי (2001–2002), ומנהל וראש מחלקת מיזוגים ורכישות בשווקים האירופאיים המתמזגים (1998–2000). ביולי 2003 הוא הצטרף כמנכ"ל וכמנהל אזור אירופה, ל-Putnam Lovell NBF, חברה בנקאית מובילה בתחום ההשקעות הבינלאומיות, המתמקדת בסקטור השירותים הפיננסיים, בבעלות מלאה של הבנק המרכזי של קנדה.
לאחר מהפכת הוורדים בשנת 2003 הוא חזר לטביליסי. מאוקטובר 2004 ועד שנת 2006 שימש כמנכ"ל "סכרתוולוס בנקי" ("הבנק של גאורגיה"). במאי 2006 הוא נבחר ליושב ראש מועצת המנהלים המפקחת של הבנק. תחתיו הפך הבנק לאחד הבנקים המובילים בגאורגיה. באותה שנה הוא זכה לפרסום כאשר אירח בערוץ הטלוויזיה הגאורגי רוסתווי-2 את תוכנית המציאות "המועמד", שהיא הגרסה הגאורגית לתוכנית המציאות של דונלד טראמפ "המתמחה".

ראש ממשלה

גורגנידזה נודע כמי שיש לו יחסים קרובים עם אישים בשלטון בגאורגיה, בפרט עם הנשיא המכהן, מיכאיל סאקשווילי, מערכת יחסים שזכתה לביקורת מצד האופוזיציה בגאורגיה במהלך המשבר הפוליטי של נובמבר 2007. זמן קצר לאחר סיום הפגנות האופוזיציה, ב-16 בנובמבר 2007, במסגרת חילופי הגברי בקבינט הגאורגי שהתבצעו לקראת הבחירות, ב-5 בינואר 2008, ויש אומרים כי בלחץ ארצות הברית, הוא הוצע על ידי סאקשווילי כמועמד לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה תחת זוראב נור'אידלי שהתפטר מתפקידו מסיבות בריאותיות. מינויו אושר ב-22 בנובמבר 2007. במסגרת אותם חילופי גברי החליט סאקשווילי להותיר בתפקידיהם את יתר השרים המרכזיים המחזיקים בתיקי הכלכלה.
ב-27 באוקטובר 2008 החליט נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי לפטר את גורגנידזה ולמנות במקומו את שגריר גאורגיה בטורקיה, גריגול מגאלובלישווילי. לדברי הנשיא, הצעד נועד "להזרים אנרגיה חדשה" למדינה, וגורגנידזה יכהן מעתה כיושב ראש משותף של ועדה כלכלית שמטרתה תהיה לייצב את הסקטור הפיננסי בגאורגיה. הדעה הרווחת היא כי פיטוריו של גורגנידזה נבעו מניסיונו של סאקשווילי לנער את ממשלתו בעקבות המלחמה בדרום אוסטיה והביקורת שספג בגין כישלון המלחמה. התמריץ המיידי לפיטורין הוא הצהרתה של מי שכיהנה פעמיים כנשיאה זמנית של גאורגיה וכן כיושב ראש הפרלמנט הגאורגי תקופה ארוכה, נינו בורג'נדזה. בורג'נדזה, שהייתה בעלת בריתו בתחילת דרכו, התפטרה לאחרונה מתפקידה כיושבת ראש הפרלמנט והצהירה באופן מפורש, לאחר המלחמה, כי תקים גוף שיתמודד מול סאקשווילי בעקבות כישלונו בהתמודדות עם המשבר במחוזות הבדלניים. ב-1 בנובמבר של אותה שנה אושרה מועמדותו של מגאלובלישווילי וגורגנידזה סיים את תפקידו.
אופירה זילברשטיין

ביוגרפיה

אופירה זילברשטיין נולדה בעכו כבת אמצעית בין שני אחים ליהודה וישראלה. גדלה בקריית מוצקין. היא בוגרת תיכון ויצו חיפה במגמת תיאטרון (1992). בין השנים 1992–1994 שירתה בתיאטרון צה"ל. בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
הייתה כתבת ב"ידיעות קמפוס", עיתון הסטודנטים של ידיעות אחרונות. לימדה תיאטרון ועברית מטעם הסוכנות היהודית במחנות קיץ בארצות הברית וברוסיה.
כתבה, ביימה, הפיקה ומשחקת בהצגת היחיד "פרופורציות", מופע תיאטרון המשלב אלמנטים של סטנד-אפ ושירה. ההצגה הייתה מועמדת לפרס תיאטרון הפרינג', "קיפוד הזהב" 2004 ורצה משנת 2001 עד היום (2017).
כתבה והנחתה פינה בתוכנית "מבט נשי". הנחתה ושיחקה ברצועת נוער יומית, "באזז" בערוץ 10. הייתה חברה בפאנל מספרי סיפורים "אבירי השולחן העגול", בתיאטרון תמונע. בשנת 2011 ערכה ערב סטנד-אפ, "הבמה החצופה" בתיאטרון הסימטה.
חברה באקטור סטודיו, מעבדת משחק שהקימו עודד קוטלר ואמנון מסקין. מביימת ומפיקה פרויקטים עצמאיים ומעבירה סדנאות ב"תיאטרון שימושי" וסדנאות לנוער למעורבות בקהילה ולשימוש בכלים של תיאטרון בחיי היומיום.
בשנת 2015 יצרה והנחתה את "החיים בסרט", סדנה שעסקה בתיאטרון וקולנוע, במסגרת תערוכה לזכרו של מנחם גולן במוזיאון האדם והחי.
נכון לשנת 2016 עובדת עם אסי מסקין על מופע "זיתים", המורכב משירים וסיפורי אהבה.

חיים אישיים

זילברשטיין רווקה ומתגוררת בגבעתיים.
דרך גדעון

דרך גדעון הוא כביש מקומי בבנימין שנמצא בעמק שילה הסמוך לגוש שילה. המשך הכביש ממשיך לדרך נוף הכרמים. תחום הדרך הוא מצומת הכניסה לעדי עד, ועד "צומת גדעון" על כביש 458 (דרך אלון).
הדרך נקראה על שמו של גדעון ליכטרמן, שנרצח בפיגוע בדרך היורדת לכיוון דרך אלון. האנדרטה לזכרו נמצאת בסמוך למקום הפיגוע בו נרצח, ליד צומת גדעון. ההתנחלויות הסמוכות לדרך זו הן שילה, שבות רחל, עמיחי, ישוב הדעת, עדי עד, אחיה וקידה.
דרך זו משרתת בעיקר את תושבי צפון בנימין והאזור ומשמשת לנסיעה לכיוון בקעת הירדן.
יחסי אתיופיה–גרמניה

סקירה כללית

ממשלת גרמניה מסייעת לאתיופיה בתחומי החינוך, הכלכלה, הביטחון, החקלאות, משאבי הטבע ועוד. בנוסף, הממשלה מעניקה סיוע לפליטים באתיופיה על מנת לעזור להם להשתלב במערכת החינוך ובשוק העבודה. ממשלת גרמניה התחייבה לספק כ-48 מיליון יורו עבור מערכת החינוך האתיופית עד 2020. גם בתחום החקלאות, גרמניה התחייבה לספק כ-66.5 מיליון יורו שיעזור בפיתוח החקלאות הארצית.
עם הארץ

עַם הָאָרֶץ הוא כינוי מתקופת בית שני למעמד חברתי של יהודים שלא היו בקיאים בהלכה ובדינים, בניגוד למעמד החברים שהיו בקיאים. מקורו של הביטוי הוא תיאור "העם החי בארץ", כלומר באזור הכפרי שאינו עיר. בגלל הריחוק ועול החיים - היו בקיאים בהלכה פחות מתושבי העיר.
בימינו ביטוי זה משמש בעיקר ככינוי גנאי לציון בורות בתחומים שונים, בעיקר בתחום ידיעת התורה וקיום מצוותיה.
מקור כינוי זה במקרא, שם הוא שימש ככינוי לציבור, בין ציבור בני ישראל ובין ציבור גויים אחרים:
"וַיָּקָם אַבְרָהָם וַיִּשְׁתַּחוּ לְעַם-הָאָרֶץ, לִבְנֵי-חֵת" (בראשית, כ"ג, ז'), "וְאִם הַעְלֵם יַעְלִימוּ עַם הָאָרֶץ אֶת-עֵינֵיהֶם, מִן-הָאִישׁ הַהוּא, בְּתִתּוֹ מִזַּרְעוֹ, לַמֹּלֶךְ--לְבִלְתִּי, הָמִית אֹתוֹ" (ויקרא, כ', ד')
"וּכְכַלּוֹת אֵלֶּה, נִגְּשׁוּ אֵלַי הַשָּׂרִים לֵאמֹר--לֹא-נִבְדְּלוּ הָעָם יִשְׂרָאֵל וְהַכֹּהֲנִים וְהַלְוִיִּם, מֵעַמֵּי הָאֲרָצוֹת כְּתֹעֲבֹתֵיהֶם..." (עזרא, ט', א')
בסוף ימי בית שני נוצר הביטוי עם הארץ ככינוי ליהודים שאינם זהירים בדיני התורה, ובעיקר בענייני טומאה וטהרה ובתרומות ומעשרות, וכן לאנשים שאינם בקיאים בתורה ולעיתים גם למי שמערער על סמכותם הדתית של חכמים.

מתיחות בין תלמידי החכמים לעמי הארץ

בתקופות שונות הייתה מתיחות גדולה בין תלמידי חכמים לעמי ארצות.
הסיבות למתיחות הזו הן מגוונות, חלק מהן כנראה מקורן בערעור על סמכות רבנים, חלק מהריחוק שנוצר מטעמים הלכתיים ויש המציעים שמדובר גם במתיחות על רקע מעמדות חברתיים.
הוכחות למתיחות זו אפשר לראות ברחבי הגמרא:
"גדולה שנאה ששונאים עמי הארץ לתלמיד חכם יותר משנאה ששונאים עכו"ם לישראל" (תלמוד בבלי, פסחים, מט ע"ב).
ושם באותה הגמרא אומר רבי עקיבא שכשהיה 'עם הארץ' אמר: "מי ייתן לי תלמיד חכם ואנשכנו כחמור".
הגמרא מסבירה את הסיבה, בקנאה שמקנאים עמי הארצות, את תלמידי החכמים, בסתר לבם, "כל הלומד תורה בפני עם הארץ - כאילו בועל ארוסתו בפניו".
מפרץ ריגלי

גילוי המפרץ

המפרץ התגלה בדצמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.

מקור השם

המפרץ נקרא על שמו של פיליפ נייט ריגלי (Philip K. Wrigley) תעשיין, יצרן מסטיקים, ונשיא השיקגו קאבס, משיקגו שבארצות הברית, אשר מימן מסעות מחקר באנטארקטיקה.

לקריאה נוספת

•  Andrew J. Hund, Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia of the Earth's Polar Regions, P 373
• Thomas Horst Kalberg, https://elib.suub.uni-bremen.de/edocs/00104869-1.pdf Geophysical investigation of the West Antarctic continental margin between Wrigley Gulf and the Amundsen Sea Embayment]
נובוטאקה קונדו

נעוריו וקריירה צבאית

קונדו נולד בעיר אוסקה, וסיים את לימודיו במחזור ה-35 של האקדמיה הימית הקיסרית בראש כיתתו בשנת 1907. בהיותו פרח קצונה שירת קונדו על הסיירת "איצוקושימה" ועל אוניית המערכה מיקאסה. לאחר קבלת דרגות הקצונה שירת קונדו על הסיירת "אסו", על המשחתת "קיסראגי" ועל אוניית המערכה קונגו. בין השנים 1913-1912 מילא קונדו את תפקיד הנספח הצבאי של הצי הקיסרי בבריטניה. לאחר שובו ליפן שירת תקופה קצרה על אוניית המערכה "פוסו", ולאחר מכן מילא מספר תפקידי מטה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנים 1917-1916 שירת קונדו בתפקיד קצין תותחנות ראשי בסיירת "אקיצושימה".
לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה החל קונדו ללמוד במכללת המטה של הצי הקיסרי, וב-1 בדצמבר 1919 קיבלת דרגת לוטננט קומנדר. 
בשנת 1920 נסע קונדו לגרמניה כחלק מהמשלחת היפנית שהשגיחה על קיום הסכם ורסאי במדינה. עם שובו ליפן ב-1923 קיבל תפקיד פיקודי באוניית המערכה "מוצו", וב-1 בדצמבר קיבל דרגת קומנדר. בשנתיים שלאחר מכן שימש קונדו יועץ ליורש העצר הירוהיטו, ולאחר מכן מונה למדריך באקדמיה הימית הקיסרית וקיבל דרגת קפטן. בדרגה זו מילא קונדו מספר תפקידי מטה במטה הכללי של הצי הקיסרי, עד שב-1929 קיבל את הפיקוד על הסיירת הכבדה "קאקו", וב-1932 קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "קונגו".
ב-15 בדצמבר 1933 קיבל קונדו את דרגת אדמירל משנה, ב-1935 התמנה לראש המטה של הצי היפני המשולב, וב-15 בדצמבר 1937 קיבל את דרגת תת-אדמירל.

מלחמת העולם השנייה

עם פתיחת מלחמת סין-יפן השנייה, פיקד קונדו על הצי החמישי, שהיה אחראי על מספר מבצעים בדרום סין. 
בעת ההתקפה על פרל הארבור פיקד קונדו על הצי השני, שהשתתף בפלישות למלאיה, לפיליפינים ולאיי הודו המזרחית. במהלך קרב מידוויי פיקד קונדו על כוח הפלישה לאי, אך הפלישה נכשלה. לאחר מכן פיקד על יחידות שונות בצי הקיסרי לכל אורך המערכה באיי שלמה. 
במהלך הקרב הימי על גוודלקנל, בנובמבר 1942, הוביל קונדו כוח משימה שכלל את אוניית המערכה קירישימה ואת הסיירות "אטאגו", "נאגרה", "סנדאי" ו"טקאו" להתקפה על הכוחות האמריקנים בגוודלקנל, אך נתקל באוניות המערכה האמריקניות "וושינגטון" ו"דרום דקוטה", ובסוף הקרב טובעה קירישימה. הפסד זה סימן את נקודת המפנה בקרב על גוודלקנל. 
ההפסד בגוודלקנל הכתים את הקריירה הימית של קונדו, ולאחר מכן הורחק מכל תפקיד פיקודי-מבצעי. בשל הפוליטיקה הפנימית בתוך הצי הקיסרי הוא לא הורחק או ננזף, וב-29 באפריל 1943 קיבל את דרגת האדמירל. בדצמבר של אותה שנה התמנה קונדו למפקד העליון של הצי היפני של אזור סין, ונותר בתפקיד זה עד שהתמנה לחבר במועצת המלחמה העליונה.