google/wiki40b huggingface dataset:
אגוסטינה קורדובה

ביוגרפיה

בשנת 2003 הייתה בזוגיות עם ניקולס קברה לאחר מכן נפרדו. בשנת 2005 ניהלה מערכת יחסים עם גוסטבו מסקרדי. בשנת 2006 ניהלה מערכת יחסים עם שחקן הטניס חוזה אקוסו ב-2014 הם נפרדו. בשנים 2015-2016 ניהלה מערכת יחסים עם גסטון סופריטי. משנת 2016 מנהלת מערכת יחסים עם חואן שטינברג

קריירה בטלוויזיה

את הקריירה החלה בשנת 2003 בטלנובלה Dr Amor (ד"ר אהבה") בתפקיד ולרייה. בשנת 2004 השתתפה בסיטקום La niñera ("המטפלת) בתפקיד מאגי לארודה. בשנת 2005 שיחקה בטלנובלה Los Roldán (לוס רודלן) בתפקיד קמילה לצד חימנה ברון בשנת 2006 שיחקה בטלנובלה של כריס מורנה אלמה פיראטה לצד מריאנו מרטינס, ניקולס ואסקס ,וחוליה קאלבו בתפקיד קנדלריה פאגליו. בשנת 2007 השתתפה בתוכנית של סוסנה חימנז. בשנת 2008 שיחקה בסדרה הספרדית Aquí no hay quien viva (כאן אף אחד לא חי) בתפקיד דיאנה בשנת 2009 חזרה לעבוד עם כריס מורנה ושיחקה בעונה השלישית של כמעט מלאכים לצד אמיליה אטיאס חימנה ברון אאוחניה סוארס ומריאנה אספוסיטו בתפקיד סול. בשנת 2010 שיחקה בטלנובלה Botineras בתפקיד קנדי לצד ניקולס קברה בשנת 2011 שיחקה בטלנובלה Los Únicos ("הייחודיים") לצד מריאנו מרטינס, אאוחניה סוארס וחימנה ברון בתפקיד ביאנקה בלה. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרה סוניקס. בשנת 2015 שיחקה בסדרה el otro no todo es lo que ves (השני שאותו לא רואים) בתפקיד דניאלה דה פליפו. באותה שנה שיחקה בסדרה Caminos de Guanajuato (דרכים של גואנחואטו) בתפקיד קרולינה. בשנת 2017 שיחקה בטלנובלה Quiero vivir a tu lado (אני רוצה לחיות לצידך) לצד חימנה ברון בתפקיד סולנה
VX

שימוש בגז כאמצעי לחימה

גז VX משמש כחומר לחימה כימי. לאחר חשיפה לגז העצבים, מערכות הגוף חדלות מלעבוד. באדם ממוצע, תקרוסנה כל מערכות הגוף, משמע מוות, בתוך דקות בודדות עד חצי שעה מרגע החשיפה. ניתן לעכב את התדרדרות מערכת העצבים למשך מספר דקות על ידי זריקות אטרופין. במקרה של חשיפה לגז העצבים, יש להזריק אטרופין, להתרחק מאזור הגז ולהגיע בבהילות לטיפול רפואי מקצועי. רק מדינות מעטות מחזיקות בידע הטכנולוגי הנדרש לייצור החומר, בהן ישראל, ארצות הברית, אנגליה, רוסיה, צרפת, קוריאה הצפונית וסוריה, וכנראה גם עיראק. בשנת 2003 טען קולין פאוול שחוסיין כמאל , חתנו של סדאם חוסיין שערק לירדן, חשף שעיראק ייצרה כ-4 טון של גז מסוג זה.

מקרים של שימוש

ב-13 בפברואר 2017 נהרג במלזיה בעזרת ממחטה הספוגה ב-VX קים ג'ונג-נאם, אחיו-למחצה של קים ג'ונג-און.
אולגה להמן

ביוגרפיה

אולגה להמן נולדה בצ'ילה לאם ממוצא סקוטי. היא למדה בסנטיאגו דה צ'ילה ובשנת 1929 עברה ללונדון להמשך לימודים. היא למדה עיצוב תיאטרון וציור. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא ביקרה מספר פעמים בספרד והתרשמות מאזור זה מצאה ביטוי בעבודות שלה.
לאחר חזרה בלונדון היא השתתפה במספר תערוכות וזכתה בפרסים. בשנת 1940 דירתה נפגעה בהפצצות ורוב העבודות שלה הלכו לאיבוד. היא עשתה מספר ציורים של לונדון בזמן ההפצצה בהזמנת הממשל. בשנת 1941 היא איירה ספר של ג'ולייט דה ברקלי לוי. בהמשך היא איירה ספרים נוספים.
לאחר מלחמת העולם השנייה היא עבדה בעיקר בעיצוב עבור ירחון Radio Times.
במהלך הקריירה היא ביצעה מספר ציורי קיר ותפאורות לסרטים. בשנים 1977, 1978, 1981 ו-1984 היא הייתה מועמדת לקבל פרס אמי על העבודות שלו לסרטים.
העבודות שלה מוצגות במספר מוזיאונים לרבות מוזיאון ויקטוריה ואלברט ומוזיאון המלחמה האימפריאלי.
יחסי בהוטן–סן מרינו

נציגויות דיפלומטיות

כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והבהוטנים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים. שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית במונגוליה, יפן או אינדונזיה והשגרירות הבהוטנית בבלגיה.
יובל צליוק

ביוגרפיה

צליוק נולד למשפחה מוזיקלית, התחנך באקדמיה למוזיקה בחיפה ושם למד נגינה בפסנתר, טרומבון וכלי הקשה.
בהמשך, הוא קיבל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא למד ניצוח אצל מנדי רודן, קולין דייוויס, יאשה הורנשטיין, ואוטו קלמפרר.
משנת 1966 ועד שנת 1970 היה מנצח קבוע של הבלט המלכותי בלונדון (בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן), משנת 1975 ועד שנת 1978 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית חיפה, משנת 1980 ועד שנת 1981 היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של אדמונטון, משנת 1980 ועד שנת 1989 היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של טולדו ולאחר מכן מונה למנצח מעוטר של התזמורת. משנת 1996 ועד שנת 2001 היה המנהל המוזיקלי של סימפונט רעננה.
עין הנצי"ב

היסטוריה

הקיבוץ קרוי על שם הרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב מוולוז'ין), שהטיף לעליה ולהתיישבות בארץ ישראל וכן על-שם שלושת המעיינות הנובעים בתוך שטח הקיבוץ: עין-נפתלי (בשמו הערבי: נָאסרַה), "עין צבי" (סַאבְּחָה), ו"עין יהודה" (אוּם עַמּוּד) - הוא המעיין המוכר למבקרים ומטיילים.

היסטוריית הקבוצה לפני קום המדינה

הנקודה מנתה בתחילת דרכה חברים מעטים. קבוצה של בוגרי הכשרה מגרמניה שנקראה קיבוץ "אמונים" - שישבה שמונה שנים בחולות נחלת יהודה שליד ראשון לציון, ושם נולדו ילדי הקיבוץ הראשונים. קבוצה זו, שכבר גיבשה לעצמה אורח חיים של "תורה עם דרך-ארץ" וטיפחה את דמות "החלוץ תלמיד חכם", הטביעה את חותמה על דמותה של הקבוצה החדשה, והשפעתה ניכרת עד היום. עם השנים התרחבה הקבוצה והפכה מגוף אחיד ומגובש לקבוצה רב-גונית ותוססת.
סמוך לקום המדינה הצטרפו חברי עליית הנוער מצרפת, הולנד, בלגיה, וצ'כיה, שבאו מהתופת, מאימת השואה, אך הביאו עמם רוח חדשה ותרבות עשירה.

היסטוריית הקבוצה לאחר קום המדינה

בתחילת שנות החמישים הגיע גרעין "גאולים", ובתחילת שנות השישים הגיע גרעין "יבנה" שהם חניכי תנועת בני עקיבא שבחרו להגשים את דרך תורה ועבודה. אחריהם עברו בקבוצה גרעינים רבים שכל אחד מהם השאיר נציג או שניים בקיבוץ אך ראויים לציון גרעיני "הראל", "שחם" ו"שחף" שרבים מהם השתקעו בקיבוץ.

ענפי המשק

מקורות הקיום של עין הנצי"ב הם מפעל "פלציב" למוצרי פלסטיק וענפי חקלאות שונים הכוללים את מטעי הדקלים, הרפת, המדגה, גידולי השדה, מכון תערובת גדול, לולים וכרמי זיתים. הקיבוץ מכיל אף מפעל לגרפיקה ולעבודות יד קטנות, מטבח קייטרינג הנותן שירות חיצוני ו"מפעל תמר" המייצר פרוכות, מעילים לספרי-תורה וחופות.

בשדה החינוך

מערכת החינוך פועלת במתכונת מלאה - מבית תינוקות ועד לחברת התיכון. בית הספר המשותף בשדה אליהו ממשיך לקלוט יותר ויותר ילדים וממשיך לשמור על איזון המשלב לימוד תורני, טכנולוגי ועיוני כללי. בשובם הביתה הילדים ממשיכים בפעילויות מגוונות הכוללות חוגי העשרה נרחבים, פעילות חברתית ושיעורים. גם סניף בני עקיבא פעיל בקיבוץ כל השנה.
בקיבוץ נמצאת גם מדרשת הבנות של הקיבוץ הדתי בעין הנצי"ב שהוקמה בשנת 1986. זו אחת המדרשות הראשונות לנשים, המשלבות שירות בצה"ל או בשירות לאומי, עם לימוד תורה, במסלול דו-שנתי. ככזאת מושכת המדרשה בנות רבות ממגזרי הציונות הדתית בארץ. ניתן לראות את מדרשת הבנות כמקבילה נשית של ישיבת הקיבוץ הדתי לבנים.

הפרטה

בשנת 2018 הוקם צוות דרכים במטרה להביא לשינוי אורחות החיים בקיבוץ (הפרטה) כדי להעביר תוכנית של שינוי באורחות החיים דרוש רוב של 75%. למעט גרעין קשה של מתנגדים רוב הקיבוץ רצה הפרטה. בארבע הההצבעות הראשונות אחוזי ההצבעה בעד היו גבוהים (בין 65 ל75). בנובמבר 2018 בהצבעה החמישית עברה ההפרטה ברוב של 76%. השינוי התחיל להיכנס לתוקפו באופן מדורג באחד בינואר 2019.
ועדת חקירה ממלכתית (ישראל)

בישראל, ועדת חקירה ממלכתית היא ועדה ציבורית שהוקמה על-פי החלטה של ממשלת ישראל או בהחלטה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת, ומונתה על ידי נשיא בית המשפט העליון, לשם בירורו המעמיק של נושא הנמצא במרכז סדר היום הציבורי. הממשלה יכולה להורות על מינוי ועדת חקירה ממלכתית בכל עת. הוועדה לענייני ביקורת המדינה יכולה להורות על מינוי כזה רק בעקבות דיון בדוח של מבקר המדינה. 
ועדות חקירה מוקמות בדרך-כלל בעקבות לחץ ציבורי, אולם לעיתים הממשלה מעדיפה להקים ועדת חקירה ממלכתית כדי שלא תואשם ב"טיוח" של מחדלים.
על-פי פסק דין של בג"ץ, הממשלה חייבת לדון בהמלצות ועדת החקירה הממלכתית בצורה מעמיקה וממצה, אולם אין היא חייבת לקבל את ההמלצות. לעיתים קרובות יש התנגדות בממשלה להמלצות של ועדת חקירה ממלכתית, אולם עד כה, אף ממשלה לא התעלמה מהמלצות של ועדת חקירה ממלכתית. עם זאת, לא תמיד קוימו המלצות הוועדה במלואן.

תפקידן של ועדות חקירה

ועדות חקירה אמורות לחקור נושא שנמצא תחת פיקוחה ואחריותה של הממשלה בפני הכנסת. חוק ועדות חקירה מציין שאם ראתה הממשלה שקיים עניין בעל חשיבות ציבורית חיונית באותה שעה, היא רשאית לבחון אותו באמצעות ועדה שתגיש לה דין וחשבון. ההחלטה לגבי קיום האינטרס הציבורי נתונה בידי הממשלה והיא זו שתצטרך לגבש דעה בנושא כשיוגשו המסקנות.
ועדת חקירה גם עוזרת בטיהור האווירה הציבורית, למרות שייתכן שאת הנושא שבטיפול הוועדה ניתן היה לחקור באמצעים אחרים, ואולי אף יותר יעילים, כגון צעדים משמעתיים, בירור פנימי או חקירה של מבקר המדינה.
עיקרון הפומביות הוא עיקרון מרכזי בעבודת ועדות חקירה, תפקיד הוועדות הוא חשיפת העובדות להתנהגות של יחידים, כללי מנהל של ארגונים ומוסדות וכללי מנהל של משרדי הממשלה, אלמנט זה מתבטא גם בעובדה שיש כאן אפשרות לציבור לראות כיצד מתנהלת החקירה ושלא מעלימים ממנו דבר (אומנם ישנה אפשרות שחלק מהדיונים יהיו סגורים לציבור).
ועדות חקירה נבדלות מבית המשפט בכך שהן אינן מסתפקות בחומר המוגש להן על ידי צדדים לסכסוך אלא גם חוקרות באופן אקטיבי. בנוסף, ועדות חקירה לרוב כוללות חברים בעלי ידע מקצועי בנושא הנחקר.

המלצות

במהלך השנים התפתח נוהג על פיו ועדות חקירה מצרפות מסקנות והמלצות בדוח הסופי שלהן. המצדדים בעמדה זו טוענים שזהו חלק מתפקידה הציבורי וזו הציפייה הציבורית מהן. אם הוועדה לא תצביע על האשמים ולא תמליץ על סנקציות בהתאם ייתכן שהציבור לא ימצא טעם בהקמתה ודוח הוועדה ייראה כניסיון טיוח של הממשלה דבר העלול להעצים את תחושת חוסר האמון של הציבור במערכת השלטונית. ועדת חקירה נתפסת כממלאת תפקיד מוסרי ציבורי ממדרגה ראשונה וכיוצרת אמות מידה אתיות בתרבות הפוליטית.
המתנגדים להגשת מסקנות והמלצות בדוח הסופי של הוועדות טוענים כי תפקידה של הוועדה הוא ביסודו בירור עובדתי בלבד של נושא החקירה. הוועדה היא גוף מקצועי וההמלצות שייכות לתחום הפוליטי וראוי שגוף פוליטי יכריע בהם. קביעת ההמלצות עלולה לפגוע בזווית הראיה הניטראלית והמקצועית של הוועדה. בצרפה המלצות עלולה הוועדה לנכר חלק מהציבור.
דעות שונות הושמעו בשאלה האם הממשלה חייבת לבצע המלצות של ועדת חקירה ממלכתית. פרופ' יצחק זמיר טען שבהחליטה להקים ועדת חקירה, מסכימה הממשלה מראש למלא אחר מסקנותיה ועל כן הממשלה מחויבת לשקול את ההמלצות לגופן, ורק מקרים נדירים וטעמים יוצאים מן הכלל עשויים להצדיק דחיית ההמלצה. לעומת זאת, אביגדור קלגסבלד טען שהממשלה אינה מחויבת להמלצות של ועדת חקירה כשם שהיא אינה חייבת להקים ועדת חקירה מלכתחילה וכי לוועדת חקירה אין כל עדיפות במומחיות ובמעמד על-פני הממשלה בהסקת מסקנות ושלא ראוי שהממשלה תישא באחריות משותפת להחלטות ולפעולות הנכפות עליה.
מרדכי בן ש"ך

מרדכי (מודי) בן-ש"ך (נולד ב-28 במרץ 1951) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי. שימש בתפקידי ניהול שונים בקבוצת פז חברת הנפט.

קורות חיים

נולד בגבעתיים לנחמה ולאבנר בן ש"ך, צאצא למשפחת שכביץ, שנמנתה עם מייסדי המושבה גדרה, ומייסד חברת האנרגיה פטרולגז. הוא בוגר הפנימיה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1969 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני, זאת בעקבות סיורי היכרות ואימונים משותפים עם לוחמי החטיבה שנערכו בתקופת לימודיו בפנימיה. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה. בהמשך שימש בן ש"ך כמפקד פלוגה ב' בגדוד 17. במלחמת יום הכיפורים רמת הגולן והוביל אותה בקרב הראשון על החרמון. במהלך הקרב הקשה בלט בן ש"ך בקור רוחו ובאומץ הלב שהפגין, וזאת אף שנפצע ברגלו. מפקד חטיבת גולני, אמיר דרורי, שיבח את פועלו של בן ש"ך במלחמה, ואף הכה לימים על חטא כי לא העניק לו צל"ש על הצטיינותו במהלכה. בהמשך המלחמה השתתף בן ש"ך בקרבות הבלימה והתקפת הנגד וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית. 
בשנת 1974 מונה לתפקיד מפקד סיירת גולני, והוביל אותה במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. בעת הפיגוע במעלות הייתה סיירת גולני בפיקודו ליחידה הראשונה שחייליה הגיעו לזירת האירוע, אולם נאסר עליהם לפרוץ למתחם. לאחר מכן פיקד בן ש"ך על הסיירת בפשיטה מוסקת בכפר מג'דל זון בלבנון, שבמהלכה נחטף לישראל האדם שמביתו יצאו המחבלים שביצעו את הפיגוע במעלות. בפיגוע בנהריה פיקד בן ש"ך על כוח הסיירת שעליו הוטל לבצע את פעולת ההשתלטות על הבית וטיהורו. הכוח העיקרי עלה דרך גרם המדרגות באגפו המערבי של הבית גילה שהמחבלים אינם באגף המערבי ולכן הכוח עלה עד לדלת שהוליכה אל הגג. לאחר שנסרק הגג התקדמו הלוחמים לעבר דלת חדר המדרגות המזרחי. בשעה 02:25 בניסיון פתיחת הדלת, נורה מתוך חדר המדרגות צרור ונזרקו שלושה רימונים. מהאש ומרסיסי הרימונים נהרג אחד החיילים ונפצעו חמישה ובהם בן ש"ך. המחבל, פצוע קשה אף הוא, ניסה לצאת אל הגג בזחילה, אולם זוהה על ידי בן ש"ך שהסתער לעברו והרגו. באירוע נהרגו שלושת המחבלים, שלושה אזרחים וחייל אחד - דני סנש, ונפצעו שבעה חיילים ואזרח אחד. לאחר מכן השתחרר בן ש"ך מצה"ל בדרגת רס"ן. בשירות המילואים שימש בן ש"ך במספר תפקידי פיקוד, הועלה לדרגת אל"ם ושימש כסגן מפקד עוצבת האש.
בשנת 1979 נפטר אביו, והשליטה בחברת פטרולגז עברה לידיהם של בן ש"ך ואחיו הצעיר, אהוד. תחת שליטתם מוזגה, בשנת 1993, חברת פטרולגז עם חברת פזגז, שבבעלותו של צדיק בינו. המיזוג בין החברות הפך את פזגז לחברה המובילה בתחום הגז הביתי בישראל. פזגז הייתה שותפה עם שלוש חברות הגז הגדולות האחרות לקרטל בלתי-חוקי, במסגרתו תיאמו ביניהן החברות מחירים וחילקו את אזורי החלוקה של הגז. כתב אישום בפרשה הוגש ב-2004. בגין מעורבותו בפרשת קרטל הגז גזר בשנת 2007 בית המשפט על בן ש"ך, במסגרת הסדר טיעון עונש 14 יום מאסר שהומרו בעבודות שירות, וכן מאסר על תנאי של 12 חודשים כמו גם קנס בסך של 1.25 מיליון שקל. חברת פזגז נקנסה ב-4.04 מיליון שקלים.
בשנת 2007 מכרו בן ש"ך ואחיו את מניותיהם בחברת פז גז לצדיק בינו. בן ש"ך גם עזב את החברה באותה שנה בגין חילוק דעות עם בינו.
קונטרס (כתב עת)

קוּנטרס או בשמו המלא: קונטרס: ידיעות, שיחות ומכתבים, היה ביטאונה של מפלגת אחדות העבודה ובמידה מסוימת היה גם ביטאון ההסתדרות לפני ייסוד דבר. כתב העת ראה אור כשבועון בין השנים 1919–1930 ו-1943–1945. השם "קונטרס" פירושו חוברת העוסקת בנושא מסוים (מלטינית: commentarius - פנקס רשימות), חיבור קצר או אוסף הערות בנושא מסוים.
עורכו הראשון של קונטרס היה ברל כצנלסון, ולאחר שהקים את "דבר" והיה לעורכו, ערכו את כתב העת דוד רמז, מרדכי קושניר ויצחק יציב. גיליונות מסוימים יצאו גם בשמות "אגרת", "חוברת", "גיליון", "פנקס", "מכתב לחברים". בשנתו הראשונה צורף לקונטרס מוסף ספרותי חודשי בעריכת יוסף חיים ברנר בשם "האדמה", אך לאחר רצח ברנר פָּסקה הוצאת המוסף.
כצנלסון שידל את חברי המפלגה ששהו בחו"ל לשלוח כתבות לקונטרס ככתבי חוץ. כך משה שרת, ששהה בלונדון בשליחות התנועה הציונית, שלח כתבות תחת שם העט "בן קדם"; אליהו גולומב כתב מגרמניה; ומשה ביילינסון, שלמד רפואה באיטליה, היה כתב העיתון ברומא. עוד כתבו בעיתון אליעזר ליבנה (ליבנשטיין), אברהם תרשיש, ברל רפטור ואף אב"א אחימאיר, לפני שהפך לרוויזיוניסט. ה"קונטרס" הודפס בדפוס הקואופרטיבי "דפוס אחדות".
מעל גיליונות קונטרס התפרסמו דוחות פעילות מפלגתיים והסתדרותיים, תיאור מפורט של כל ועידה ומועצה ומאמרי פולמוס ארוכים של נציגי פועלים, בעיקר בנוגע לדרכה האידאולוגית והמעשית של הסתדרות העובדים ובנוגע לאיחוד שורות הפועלים העבריים בארץ ישראל. מעל דפי העיתון התנהל גם המאבק הגדול של התקופה כנגד גדוד העבודה. העיתון היה מפלגתי מובהק, ועמד כנגד עיתון "הפועל הצעיר". חוקרת התקופה אניטה שפירא מעירה כי "לא היה זה עיתון קל ונוח לקריאה" וכי "היו מפועלי ארץ ישראל שחטאו, בסתר ושלא בסתר, בקריאת "דאר היום", עיתונו ה"ימני" של איתמר בן-אב"י, שהיה בו מן הלחלוחית הסנסציונית שחסרה [...] בדפיו הצנועים של הקונטרס". "קונטרס" הפסיק להופיע בשנת 1930, על רקע איחוד "אחדות העבודה" עם "הפועל הצעיר" והקמת מפא"י ועל רקע הכפילות המיותרת עם העיתון היומי המצליח דאז, "דבר".
כאשר ב-1943 עמדה שוב מפא"י על סף פילוג, חידשו המזוהים עם רעיונות "אחדות העבודה" (סיעה ב') את הופעת "קונטרס" בעריכת יחיאל הלפרן, אך כעבור שנה וחצי הופסקה שוב הופעתו.
מבצע אישית לוחצת

רקע ומטרות

את המבצע יזם מפקד אוגדת איו"ש, תא"ל גדי איזנקוט, כדי להשמיד תשתיות טרור ולפגוע בפעילי טרור בעיר שכם, באמצעות מאמץ צבאי מרוכז ולא באמצעות שהיית קבע של כוחות צבא בעיר. לצורך המבצע הוקצו גדוד חרוב, בפיקוד סא"ל נוחי מנדל, חטיבת הצנחנים, בפיקוד אל"ם יוסי בכר, שייטת 13 ויחידות נוספות.

מהלך המבצע

כוחות צה"ל פעלו במספר מוקדים בשכם ובהם הקסבה וכן מחנות הפליטים בלאטה, עסכר ישן, עסכר חדש ומחנה עין בית אל מא. הכוחות ביצעו מארבים בשטח הבנוי, מעצרים סיורים ופשיטות.
ב-29 במאי נהרג מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101 של הצנחנים, רב-סרן שחר בן ישי, במהלך פעילות למעצר מחבלים מבוקשים שביצעה הפלוגה במחנה הפליטים באלטה. במהלך חודש יוני גדל היקף המבצע, לאחר שסוכל ניסיון פיגוע בירושלים, אשר תוכנן על ידי התנזים בשכם וזכה לסיוע מצד חזבאללה.
ב-27 ביוני הרגו כוחות מגדוד 101, בפיקוד סא"ל איציק בר, ומפלחה"ן צנחנים שבעה מחבלים שהסתתרו בבונקר בקסבה. בין ההרוגים היו שלושה בכירים בארגוני הטרור: נאיף אבו שרח, ראש גדודי חללי אל-אקצא בגזרת שכם, פאדי אל-בוהתי, ראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי בגזרת שכם, וכן ג'עפר אל-מסרי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בעיר.
ב-6 ביולי פעל כוח משייטת 13 במחנה הפליטים עין בית אל מא, במטרה לעצור את מפקד החזית העממית בשכם ימאן פרג' ואת אמג'ד מליטאת, סגנו בפיקוד. הכוח כיתר בניין שבו התבצרו המבוקשים אולם אלו פתחו באש. כוחות הפעילו מסוק קרב לסיוע. בקרב שהתפתח במקום נהרגו שני המחבלים וכן סרן מורן ורדי, מפקד צוות בשייטת. חייל נוסף בכוח נפצע קשה. כן נהרגו שני אזרחים פלסטינים.

תוצאות

במהלך המבצע נהרגו למעלה מ-20 מחבלים ונלכדו מעל 16 מבוקשים בכירים. 2 חיילי צה"ל נהרגו ומספר חיילים נפצעו. המבצע הוגדר מוצלח מאוד וארגוני הטרור בעיר הודו כי יכולתם המבצעית ספגה פגיעה אנושה.
רם לוי

ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בתל אביב. לדבריו, גדל "בסביבה מאוד ציונית-ישראלית-אשכנזית-צפון תל אביבית רגילה, צופים, תיכון עירוני א' וכו'". הוא למד בחוגים לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן גם בבית הספר לקולנוע בלונדון. היה עמית ניימן באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1968 -1999 עבד כבמאי במחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית ויצר עשרות דרמות וסרטי תעודה. כיום הוא יוצר עצמאי.
את בסיס ההשראה ליצירותיו, שרובן עסקו באנשים בשולי החברה, בפערים החברתיים ובנושא הקונפליקט הישראלי-פלסטיני שאב לדבריו מהשואה שהשפיעה עליו מצעירותו:
העובדה שהעם הגרמני יכול היה להגיע לאן שהגיע, אמרתי לעצמי שזה בעצם יכול לקרות בכל חברה, שהיא תתחיל לעשות דברים לא תקינים כלפי המיעוט שלה. בלי להשוות, הגרעינים הבסיסיים של שנאת הזר ודיכוי הזר מתפתחים בכל מקום כוחני עם מרכיבים לאומיים, או לאומניים, לא חשוב איך נגדיר את זה. הנטייה כלפי המדוכא, לא חשוב מאיזו סיבה, הייתה בי תמיד. גם הנושא החברתי וחוסר השוויוניות בין האנשים היה דבר שמצאתי את עצמי מרגיש מעורב בו וחייב לנקוט עמדה.
— ראיון באתר "הבמה"
כבר בסרט הראשון שהפיק, "אני אחמד" מ-1966 (במאי: אבשלום כ"ץ), עסק לוי בבעיה הפלסטינית וביחסים בין יהודים לערבים, כשגיבורו התיעודי היה פועל ערבי בדרכו מן המשולש לתל אביב. אחד מסרטיו הידועים שעסקו בנושא הפלסטיני היה "חרבת חיזעה", דרמה עלילתית המבוססת על סיפורו של ס. יזהר שעסקה בגירוש תושבי כפר ערבי במהלך מלחמת העצמאות. הדרמה שודרה בטלוויזיה ב-1978 לאחר התנגדויות וויכוחים רבים. סרטו התיעודי "הסרט שלא היה" מ-1994, הביא עדויות של ערבים שעונו על ידי השב"כ. סרט תיעודי אחר, "סכנין חיי", גולל את סיפורה של קבוצת הכדורגל בני סכנין על רקע הזכייה בגביע המדינה והטענות לקיפוח.
לוי עסק בחלק מסרטיו בעוני ובפערים החברתיים בישראל. יצירתו הבולטת ביותר הייתה הדרמה "לחם" מ-1986, העוסקת במשפחה המצויה במשבר חברתי וכלכלי. סרט אחר, "אינדיאני בשמש" (1981), על פי סיפור של אדם ברוך ותסריט של דיתה גרי שעליו זכה לוי בפרס "כינור דוד". הסרט מתאר מפגש בין שני עולמות שונים: חייל צפון-תל אביבי וחייל מושבניק ממוצא הודי.
בשנת 1972 עיבד לטלוויזיה את סיפורו של גדעון תלפז "מי ורדים מפורט סעיד" על משפחה יהודית בתקופת המנדט הבריטי שחוזרת לארץ לאחר שנים במצרים.
לוי עיבד לטלוויזיה גם מחזות תיאטרון, בהם "הכלה וצייד הפרפרים", הילד חולם, "בוצ'ה" ו"כתר בראש", ויצר את הסדרה "מר מאני" (1996) על פי ספרו של א. ב. יהושע, העוסקת בתולדותיה של משפחה יהודית במשך מאה שנה. בשנת 1988 ביים לטלוויזיה את הדרמה "משחקים בחורף" על פי סיפור של יצחק בן נר.
בשנת 2000 ביים לוי סדרת טלוויזיה בשם "רצח, מצלמים" (על פי תסריט של הסופרת בתיה גור). הסדרה כללה, בין השאר, תיאור מקרה של רצח שבויי מלחמה מצריים בראס סודר במלחמת ששת הימים, כפי שסיפרו ללוי חבריו ליחידת הצנחנים בה שירת. בשנת 2016 ביים לערוץ הראשון את סדרת הדרמה "גירושים מאוחרים" על פי ספרו של א.ב. יהושע.
בשנת 1993 זכה לוי בפרס ישראל לתקשורת על מכלול עבודותיו.
ג'נרל אלקטריק

היסטוריה

החברה נוסדה בניו יורק כיצרנית מכשירי חשמל בשנת 1879, על ידי אליהו תומסון ואדווין יוסטון, בשם תומסון-יוסטון. בשנת 1892 רכשה את חברתו המתחרה של תומאס אדיסון, שנוסדה בשנת 1890 בניו ג'רזי. בשנת 1896 נכללה בקבוצה המקורית של מדד דאו ג'ונס, ובשנת 1919 הקימה עם חברת AT&T את רשת הרדיו RCA.
בעשורים הראשונים לקיומה החברה עסקה בפיתוח מכשירי חשמל, ומשנות ה-50 נחשבה לאחת מחברות המחשבים הגדולות ביותר בארצות הברית, עד שמכרה את חטיבת המחשבים לחברת האניוול בשנת 1970. בשנת 1976 רכשה את חברת הבנייה יוטה, בשנת 1986 רכשה את רשת הטלוויזיה NBC, ובשנת 2004 רכשה את חברת התקשורת ויוונדי יוניברסל. לאחר רכישה זו עלה שווי השוק שלה ל-410 מיליארד דולר.

חטיבת מנועי סילון

חטיבת מנועי הסילון של ג'נרל אלקטריק הייתה מהחלוצות בעולם ביצור מנועי סילון. לחברה היה ניסיון רב ביצור מגדשי -על למטוסי בוכנה ולכן נבחרה על ידי הממשל לפתח את ההמצאה הבריטית ולייצר את מנוע הסילון. לאחר פיתוח של 3 שנים יצרה את המנוע J33 והוא נכנס לשימוש מבצעי בשנת 1945.
בשנות ה-50 פיתחה מנוע מתקדם יותר J47 שהניע את מטוסי הקרב F-86 סייבר במלחמת קוריאה ויוצרו ממנו 35 אלף מנועים.
בשנות ה-60 המשיכה בפיתוח מנועי סילון, בהם J79 שהניע את מטוס הפנטום אך החלה גם בפיתוח מנועי סילון אזרחיים ומנועי הליקופטרים. בשנות ה-70 ושנות ה-80 המשיכה בפיתוח מנועי סילון אזרחיים וצבאיים תוך תחרות עזה עם חברת רולס רויס ופראט אנד וויטני. במקביל, באמצע שנות ה-70 הגיעה להסכם עם חברת סנקנמה הצרפתית על יצור משותף של מנועי סילון חסכוניים מתקדמים למטוסים אזרחיים בינוניים. חברה משותפת זאת שנקראה CFM זכתה להצלחה וייצרה עד היום כ-18 אלף מנועי סילון בשם CFM56 המניעים כ-7,000 מטוסים אזרחיים כבואינג 737 ואיירבוס 320. מנועי החברה משמשים גם את המטוסים החדשים של בואינג: בואינג 747-8 והבואינג 787.
מנחם רהט

מנחם רהט הוא עיתונאי ישראלי. בעבר שימש בתפקיד הכתב הפוליטי של "מעריב", ומאז פרישתו לגמלאות ב-2006 כותב כעיתונאי עצמאי במגוון במות מקוונות ומודפסות.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, למד מדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת חיפה.
מראשית שנות ה-60 שימש כתב ב"מעריב", תחילה בצפת וככתב "מעריב" בצפון ישראלי, ובהמשך ככתב פוליטי עד פרישתו ב-2006. מלבד תפקידיו כעיתונאי וכפובליציסט בעיתונים ובאתרי אינטרנט שונים, ושירת בבית-הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל.
כריסטופר לויד

חייו האישיים

לויד נולד בסטמפורד שבקונטיקט. אמו רות הייתה זמרת, אחותו של ראש עיריית סן פרנסיסקו, רוג'ר לפאם, ואביו סמואל היה עורך דין. לויד גדל בערים שונות בקונטיקט ולמד בבתי ספר שונים בקונטיקט ובמסצ'וסטס, עד שסיים את לימודיו בשנת 1958.
בשנת 1992, לאחר שתי מערכות נישואין, נישא לויד לכותבת והמפיקה ג'יין ווקר ווד, לה היה נשוי עד לשנת 2005. אחיינו של לויד, סאם לויד, מוכר אף הוא כשחקן, ותפקידו הנודע ביותר הוא בסדרת הטלוויזיה "סקראבס".
לויד ממעט להעניק ראיונות לתקשורת או להופיע בציבור. הוא מתואר על ידי אחדים מחבריו הטובים, משותפיו למקצוע וממעריציו כאדם שקט וביישן. כמו כן, לויד נודע כחובב דיג. בחודש נובמבר 2008 נהרס בית מגוריו של לויד כליל כתוצאה משריפות הענק שהתרחשו בקליפורניה.

קריירה

לויד החל את קריירת המשחק שלו בגיל 14, ובגיל 19 למד משחק בניו יורק. מאוחר יותר הופיע במספר רב של הצגות בברודוויי. תפקידו המרכזי הראשון בסרט קולנוע היה בסרט "קן הקוקייה" בשנת 1975, ומאוחר יותר הוא התפרסם בתפקידו ככומר ג'ים איגנטובסקי בסיטקום האמריקאי "טקסי" ובתפקידו כמדען האקסצנטרי אמט "דוק" בראון בסרטי "בחזרה לעתיד". לויד אף השתתף בקטעי הפתיחה והסיום המצולמים של סדרת האנימציה "בחזרה לעתיד", שהתבססה על טרילוגיית הסרטים. כמו כן, שיחק לויד בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" בתפקיד קומנדר קרוג' הקלינגוני, ובסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בתפקיד השופט הרשע דום. דמות מוכרת נוספת אותה שיחק לויד היא דמותו של דוד פסטר בסרטי "משפחת אדמס". ב-1995 שיחק בסדרת המדע הבדיוני "משחקים קטלניים" של רשת UPN, בתפקיד ד"ר ג'ורדן קנט.  
בחודש נובמבר 2007 התרחש "איחוד" בינו לבין שותפו בעבר לסדרה "טקסי", ג'אד הירש, כאשר הופיע בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "מספ7ים". נכון לשנת 2008 משמש לויד כמדבב בסדרת האנימציה האמריקאית "Cyberchase". בשנת 2009 השתתף בסרט הילדים "ג'ק והאפונים" בכיכובה של קלואי גרייס מורץ.  ב-2010 שיחק בסרט האימה "פיראנה 3D" בכיכובה של אליזבת שו. ב-2014 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "שטחים גרעיניים" בתפקיד הפרופ' סטנפילד, וב-2015 שב לעונה השלישית והאחרונה של הסדרה. 
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "אני לא רוצח סדרתי" בבימויו של בילי אובריאן.
בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל", קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף ובכיכובם של מורגן פרימן ואלן ארקין.
לויד זכה בפרס אמי האמריקאי שלוש פעמים: פעמיים בפרס שחקן המשנה בסדרה קומית על תפקידו בסדרה "טקסי" (בשנים 1982 ו-1983) ופעם אחת בפרס השחקן הראשי בסדרת דרמה על תפקידו בסדרה "הדרך לאבונלי" (בשנת 1992).
משטרת מוסקבה

היסטוריה

משטרת העיר מוסקבה הוקמה ב-19 בינואר 1722 ובראשה עמד האובר-פוליצמייסטר המוסקבאי שמונה על ידי המושל הכללי של מוסקבה. המשטרה נחשבה עוד בתקופת האימפריה הרוסית לאחת המשטרות האזוריות הטובות במדינה, לצד משטרת הבירה.
באוקטובר 1917 הסובנרקום (מועצת הקומיסרים העממיים) הקימה את מיליציית הפועלים של מוסקבה, שעל ארגונהּ היה אחראי מיכאיל רוגוב, ראש העיר הקומוניסטי הראשון של מוסקבה. 
ב-1946 הקומיסרים העממיים הפכו לשרים ממשלתיים ומשטרת העיר הפכה למינהל לענייני פנים של הוועד הפועל העירוני של מוסקבה (Управление внутренних дел Мосгорисполкома).
ב-1973 המינהל הפך למינהל הראשי לענייני פנים של מוסקבה, והמשיך לשאת שם זה עד לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-2011 המיליציה הפכה למשטרה (Полиция) שוב והמינהל הראשי לענייני לפנים של מוסקבה כונה המינהל הראשי של משרד הפנים במוסקבה שמכונה לעיתים בשמו הצארי "המשטרה המוסקבאית" (Московская полиция).