google/wiki40b huggingface dataset:
קארי קון

שנים מוקדמות

קארי אלכסנדרה קון נולדה בקופליי, אוהיו ב-24 בינואר 1981. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון קופליי ב-1999. בהמשך התקבלה לאוניברסיטת מאונט יוניון וסיימה את לימודיה ב-2003 עם תואר ראשון (B.A) באנגלית וספרדית. ב-2006 זכתה בתואר M.F.A ללימודי משחק מאוניברסיטת וינסקונסין-מדיסון.

קריירה מוקדמת

קון החלה את הקריירה המקצועית שלה בתיאטרון. לאחר תום לימודיה באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון התקבלה לתיאטרון הרפרטואר מדיסון וביצעה את הופעת הבכורה שלה במחזה העיר שלנו. לאחר הופעתה בתיאטרון מדיסון הצטרפה לתיאטרון השחקנים האמריקאים והופיעה עמם במשך 4 עונות. ב-2008 עברה קון לשיקגו שם הופיעה במחזה "ברונטה". קון נדדה בין שיקגו לויסקונסין במשך מספר שנים כשהיא משתתפת בהפקות של שיקגו, מילווקי ותיאטרון השחקנים האמריקאים. במשך אותה תקופה סיפקה את דמותה למשחק וידאו של חברת משחקי מחשב מויסקונסין.
פריצת הדרך של קון התרחשה ב-2010 כאשר לוהקה לתפקיד האני בהפקה של המחזה מי מפחד מוירג'יניה וולף של תיאטרון סטפנוולף. לאחר מכן הופיעה בהפקות של המחזה בשיקגו והופיעה בוושינגטון ובניו-יורק כשהיא מבצעת את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון ברודוויי. קון זכתה על הופעתה בפרס התיאטרון העולמי והייתה מועמדת לפרס הטוני.
קון ביצעה את הופעת הבכורה שלה על גבי המסכים בסדרה קצרת הימים של NBC מועדון הפלייבוי מ-2011. לאחר מכן השתתפה בתפקידי אורח בסדרה המשטרתית חוק וסדר.

פריצת הדרך עם "הנותרים" ו"נעלמת"

בעקבות מועמדותה לזכייה בפרס הטוני, לוהקה קון ב-2014 לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של HBO "הנותרים" לצד ג'סטין ת'רו, אמי ברנמן ואן דואוד. באותה שנה ביצעה את הופעתה הראשונה על בימת הקולנוע בסרט "נעלמת" שבוים על ידי דייוויד פינצ'ר המבוסס על רומן מ-2012 באותו השם.
בתחילת 2015 כיכבה קון בתפקיד ראשי בהפקת אוף-ברודוויי של המחזה פלצבו בפליירייטס הורייזונז. כמו כן נטלה חלק בהקראות לבעלה טרייסי לטס של המחזה מרי פייג' מרלו והייתה במגעים להשתתפות בהפקה של שיקגו במידה והדבר יסתדר עם לוח הזמנים של צילומי "הנותרים". בדצמבר 2015 הוכרזה קרי קון כאחת משש השחקניות האמורות לגלם את הדמות הראשית במחזה מרי פייג' מרלו בהפקת תיאטרון סטפנוולף בשיקגו שאמור היה להתקיים בין מרץ למאי 2016. באוקטובר-נובמבר 2015 נטלה קון חלק בצילומי הסרט מזג אוויר מוזר לצד הולי האנטר בביומה של קתרין דיקמן. בדצמבר 2015 השתתפה בצילומים לסרט האימה Keeping Hours בבימויה של קארן מונקרייף. בשנת 2017 שיחקה בתפקיד הראשי של סדרת הפשע "פארגו". ב-2018 שיחקה בסרטים "קשר קטלני" ו"אלמנות", ושיחקה בעונה השנייה של הסדרה "החוטאת", בתפקיד ורה ווקר.

חיים אישיים

קון התחתנה עם השחקן והתסריטאי טרייסי לטס ב-2013.
בשנת 2018 נולד לזוג בן בכור.
ביתילי

ביתילי היא רשת קמעונאית ישראלית לעיצוב הבית. נכון לשנת 2018, לרשת 12 סניפים.

היסטוריה

הרשת נוסדה בשנת 1986 על ידי משפחת איתני. חנותה הראשונה הוקמה ברמת גן כמרכז לעיצוב הבית. בשנת 1991 היא מנתה חמישה סניפים. הרשת היא חלק מכרמל אחזקות אשר הונפקה ב-1997 בבורסה בתל אביב, ובשנת 2015 נמחקה ממנה.
משפחת איתני הקימה יחד עם פישמן את חברת א.פ עיצובים כשותפות המחזיקה ברשתות הריהוט ביתילי, אי.די דיזיין,Rich & Taylor, וברשת URBAN שהחליפה את רשת My home page שנסגרה.
ב-7 באפריל 2010 נקבע כי לביתילי, וחברות נוספות קיימת אחריות ברצח תמר ברז, והן תפצנה את משפחתה ב-2.5 מיליון שקל בגין ניהול לקוי, סבל וקיצור תוחלת חיים. בערעור החברות לבית המשפט העליון הוחלט, על דרך הפשרה, להפחית את סכום הפיצוי ב-50%.
בשנת 2013 מוזגה הרשת עם רשת איי.די. דיזיין, אך המיזוג היה ברמה התפעולית ואי.די. דיזיין המשיכה להפעיל את חנויותיה תחת שם זה.
ביתילי מונה נכון ל-2018 12 סניפים ברחבי ישראל, הכוללים גם סניף עודפים אחד. ברשת נמכרים ריהוט ביתי, חפצי נוי לבית, מיטות ומזרנים, אביזרי תאורה, שטיחים, פרקטים ועוד.
ג'ק רובינסון

ג'ק רובינסון (באנגלית: Jack Robinson; בעברית מקובלת גם ההגייה ג'ק רובינזון) הוא שם דמיוני שמשמש בביטוי: "(הדבר יקרה) לפני שתספיקו להגיד ג'ק רובינסון". הכוונה היא שהדבר יקרה תוך פרק זמן קצר. בגרסה העברית בעבר נהוג היה לומר בטוי זה "עוד בטרם הספקת לומר יעקב בן זמיר".
מקור הביטוי באנגליה. האזכור המוקדם ביותר שלו בספרות מופיע בספר אוולינה (Evelina) מאת פרנסס ברני (Frances Burney) שיצא לאור בשנת 1778. נראה שהביטוי היה כבר בשימוש בשפה האנגלית בתקופה זו משום שהוא מופיע גם במילון הסלנג של גרוס (Grose) משנת 1785. הביטוי מוזכר גם במהדורת 1811 של אותו מילון. במילון נטען כי מקור הביטוי בשמו של ג'נטלמן אנגלי אמיתי שנהג לעזוב זמן קצר לאחר שהגיע לביקור, אך לטענה זו אין ביסוס נוסף.
יש הטוענים שמקור הביטוי במילה הצרפתית "רובינסון" (Robinson) שמשמעותה "מטרייה". לפי גרסה זו, הקריאה "ג'ק, רובינסון" היא קריאת זירוז טיפוסית של אדון צרפתי המבקש מטרייה ממשרתו כאשר מתחיל לרדת גשם. ג'ק (בעצם, ז'אק, Jacques) הוא שם צרפתי טיפוסי.
ג'ק הוא כינוי נפוץ לאנשים ששמם הפרטי ג'קסון, ויש הקושרים את הביטוי למספר אנשים באנגליה ששמם הוא ג'קסון רובינסון..
האקאן הראשון, מלך שוודיה

הרצף השושלתי

למרות הסתירה בין המקורות, מקובל להניח באופן כללי שמעמדו של האקאן כיורשו של סטנקיל כמלך שוודיה הוא נכון. הוא מלך החל משנת 1070 בכמה אזורים בשוודיה לאחר שירש את אלסטן סטנקילסון והחל משנת 1075 גם באופלנד, לאחר שרש את אנונד גרדסקה. ברשימת המלכים שמופיעה באנציקלופדיה הלאומית השוודית נמחק שמו של אנוד גרדסקה והאקאן מופיע כיורשו של אלסטן סטנקילסון. על פי הטענה באנציקלופדיה הלאומית ייתכן גם שהם משלו יחד עם אינגה הזקן בשנות השמונים של המאה ה-11. במכתב שנשלח על ידי האפיפיור גרגוריוס השביעי הוא פונה לאינגה יחד עם האקאן או עם אלסטן סטנקילסון כמלכי וסטרייטלנד ומורה להם לגבות מעשר כמורה ולשלוח כמרים לרומא כדי לעבור שם הכשרה.
באנציקלופדיה בריטניקה נאמר ש"בסוף התקופה הוויקינגית (1050 לערך), נותרה שוודיה כפדרציה רופפת של מחוזות. שושלת מונסו נכחדה ב-1060. לאחר מותו של חתנו של אחרון מלכי שושלת זו, סטנקיל, ב-1066, פרצה מלחמת אזרחים. בשנת 1080 לערך מלכו בניו של סטנקיל, אינגה, ואלסטן". אם המונח "מלחמת אזרחים" הוא התיאור המתאים לתקופה שבין השנים 1066 – 1080, השליטים של אותה תקופה יכלו להיות מוגדרים בתחום האפור שבין "מלך" ל"מצביא". תיאור תקופה זו בהיסטוריה של שוודיה כ"תקופת מעבר" (Translatio imperii) יכול להתבסס בעיקר על רוויזיוניזם היסטורי ספקולטיבי שהתרחש ככל הנראה במגמות סותרות החל מראשית המאה ה-13 לכל המאוחר.

אדם מברמן

על פי יצירתו של אדם מברמן, מעשי הבישופים של כנסיית המבורג, שנכתבה בשנות השבעים ובראשית שנות השמונים של המאה ה-11, היה האקאן מלך נבחר שכיהן לאחר שהודחו אלסטן, בנו של סטנקיל ואנונד גרדסקה.

החוק של וסטרייטלנד

על פי רשימות המלכים שבחוק של וסטרייטלנד, האקאן האדום מלך 13 שנים כיורשו של סטנקיל.

סאגות

בסאגה אודות מגנוס אולפסון, חלק ממחזור העולם של סנורי סטורלוסון, שנכתב ב-1225, רשום האקאן כיורשו של סטנקיל: "סטנקיל, המלך השוודי, מת בערך באותה עת בה נפלו של ההאראלדים, והמלך שמלך אחריו נקרא האקאן. אחריו מלך אינגה, בנו של סטנקיל".
באופן דומה, בסאגת האראוור (Hervarar saga) מהמאה ה-13 נכתב: "לסטנקיל היה בן בשם אינגה, שהיה מלך לאחר האקאן".
פאבל קורוצ'קין

תחילת דרכו

קורוצ'קין נולד ב-19 בנובמבר 1900 בכפר גורנבו שבמחוז סמולנסק, האימפריה הרוסית. ב-1918 הוא התגייס לצבא האדום ולחם במסגרתו במלחמת האזרחים ברוסיה. ב-1919 הוא סיים קורס פרשים בפטרוגרד ב-1920, הצטרף למפלגה הבולשביקית ופיקד על גדוד פרשים במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית. ב-1921 הוא היה מעורב בדיכוי מרד טמבוב. ב-1923 סיים את בית הספר הגבוה של הפרשים של הצבא האדום, וכן למד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה. באפריל 1934 מונה למורה באקדמיה הנ"ל, ובמאי של אותה שנה הועבר להיות ראש מטה בריגדת הפרשים המיוחדת הראשונה. בפברואר 1935 הוא מונה למפקד הבריגדה והחזיק בתפקיד עד נובמבר 1936. במאי 1939 מונה להיות ראש מטה קורפוס הפרשים השני, וב-17 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-24. הוא לחם עם הקורפוס במהלך פלישת ברית המועצות לפולין באותה שנה ובמהלך מלחמת החורף נגד פינלנד. בהמשך מונה לראש מטה הכוחות במונגוליה, וב-29 בפברואר 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-28. ב-4 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל, ובהמשך אותו החודש מונה למפקד הארמייה ה-17. ב-13 בינואר 1941 מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הבייקל, וב-19 ביוני הועבר לפקד על המחוז הצבאי אורל.

אחריתו

קורוצ'קין מונה למפקד המחוז הצבאי קובאן, וב-6 במאי 1946 מונה לסגן מפקד המינהל הצבאי הסובייטי בגרמניה. שנה לאחר מכן הוא מונה לעוזר מפקד פיקוד המזרח הרחוק הרוסי. בפברואר 1951 מונה לסגן מפקד האקדמיה הצבאית של המטה הכללי, וב-31 במאי 1954 מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה. ב-8 במאי 1959 הועלה לדרגת גנרל ארמייה. ב-1968 הוא מונה לנציג צבאי בכיר של ברית ורשה בצבא גרמניה המזרחית. הוא פרש מהצבא ב-1970, ונפטר במוסקבה ב-28 בדצמבר 1989 בגיל 89.
חמזה בארי

קריירה

בארי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה בליגה הבכירה בגמביה, והפך במהרה לאחד מהכישרונות הבולטים במדינתו. ב-10 ביוני 2012, עוד בטרם חגג את יום הולדתו ה-18, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בהפסד 1–2 לטנזניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
בקיץ 2013 הגיע בארי למלטה וחתם בוולטה מליגת העל המלטזית . ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 נגד מוסטה. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, בהפסד 2–3 נגד פאולה היברניאנס. בתום עונת 2013/2014 זכה עם המועדון בדאבל ובתואר "ספורטאי השנה בגמביה". בקיץ 2014 ביקשה חטאפה מהליגה הבכירה בספרד להשאילו, אולם לבסוף נפלה העסקה עקב סירובה של ולטה למעבר. בעונת 2014/2015 סיימה קבוצתו במקום השני בליגה המלטזית, וחמזה הבקיע 12 שערים בכל המסגרות וזכה בתואר "השחקן הצעיר של השנה במלטה".
בקיץ 2015 הגיע בארי לישראל ונבחן בקבוצת מכבי חיפה, אך לבסוף חתם במכבי נתניה. ב-16 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר פתח בהרכב בניצחון 2–0 נגד הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו וכבש את שערו הראשון בישראל. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה. ב-12 בספטמבר 2015 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק מול הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד שהסתיים בתיקו 1–1.
ב-3 בפברואר 2016 חתם בארי עד תום העונה בהפועל תל אביב. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה, במשחק הדרבי מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל עד תום עונת 2015/2016 ערך 12 הופעות במדי הפועל תל אביב.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם בארי בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובעונתו הראשונה במועדון כבש שלושה שערים ב-27 הופעות ליגה. בסיום העונה האריך את חוזהו בשלוש שנים נוספות, ובעונת 2017/2018 כבש שני שערים ב-31 הופעות.
אהרן ברגמן

קורות חיים

אהרן ברגמן נולד בישראל בשנת 1958. הוא שירת בצה"ל, ונטל חלק במלחמת לבנון הראשונה (1982), במסגרת שירותו כסמג"ד בחיל התותחנים. לאחר המלחמה פרש מהצבא, והחל ללמוד יחסים בינלאומיים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא גם עבד כעוזר פרלמנטרי בכנסת. בעקבות ריאיון שהעניק לעיתון הארץ בשנת 1988, בו טען כי יסרב לשרת בשטחים הכבושים, עזב את ישראל ועבר לאנגליה. שם הצטרף למחלקה ללימודי מלחמה בקינגס קולג' בלונדון, שם השלים את לימודי הדוקטורט בשנת 1994. ברגמן הוא המחבר של מספר ספרים ומאמרים בנושא הסכסוך הישראלי ערבי ומערכות יחסים במזרח התיכון. מאז שנת 1994, שימש ככותב הספדים על אישים מהעולם היהודי ומישראל בעבור הדיילי טלגרף הלונדוני. הוא מרצה במחלקה ללימודי מלחמה ועובד כעיתונאי, ומתגורר בלונדון עם אשתו דנה, ושלושת ילדיו.
ב-2002 חשף אהרן ברגמן בלונדון את זהותו המלאה של סוכן המוסד אשרף מרואן.

פרסומים

ברגמן חיבר מספר ספרים, בנוסף להיותו מפיק-שותף ויועץ בעבור שתי סדרות טלוויזיה.
נמל התעופה הבינלאומי טימישוארה טראיאן וויה

מתקני הנמל

בנמל קיים מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך של כ-3,500 מטרים.

טיסות לישראל וממנה

ויז אייר מפעילה 2 טיסות שבועיות לנמל התעופה בן-גוריון.
כיכר אל-הדים

כיכר אל-הדים (בערבית מרוקאית: ساحة الهديم פירוש: כיכר ההרס) היא כיכר מפורסמת בעיר מקנס, מרוקו שנמצאת בסמוך אל שער מנסור המשמש בתור השער הראשי של מתחם "הארמון המלכותי" ואל חומות העיר העתיקה. הכיכר הוקמה בין השנים 1672-1674 לאחר שהסולטאן איסמעיל מלך מרוקו החליט להפוך את העיר את ל-"בירת ממלכת מרוקו" והרס חלק גדול של העיר העתיקה לצורך הקמת " הארמון המלכותי" המוקף חומות והכיכר שנמצאת בין העיר העתיקה לבין העיר החדשה שהוקמה לאחר מכן מסביב לעיר העתיקה וכדי להראות את יופיו של שער מנסור.

תיאור הכיכר

גודלה של הכיכר הוא 200 מטר אורך ו-90 מטר רוחב. בצידה האחד נמצאים חומות העיר העתיקה כאשר לצידם הוקמו בשנים האחרונות ביתנים מיוחדים בסגנון אדריכלי מרוקאי עבור "השוק העירוני" שנמצא בצידה השני. הכיכר ממוקמת במפגש שבין "העיר העתיקה", "מתחם הארמון המלכותי" ו-"העיר החדשה" כנהוג בערי מרוקו שבהם "מרכז העיר" ממוקם בדרך כלל בחיבור בין ערים עתיקות לצד ערים חדשות שהוקמו בצמוד אליהם. גם ה-"מלאח" היהודי של העיר נמצא בקרבת הכיכר המחולק ל-2 חלקים "הישן" ולצידו "החדש". בצידה הצפוני של הכיכר נמצא: "מוזיאון דאר ג'מאי" שהיה אחד מבתיה של משפחת ג'מאי שהייתה משפחה מעשירי העיר ולאחר מכן בתקופת השלטון הצרפתי שימש בתור בית חולים.
בחלקה המערבי של הכיכר נמצאת מזרקה ולצידה "תחנת כרכרות סוסים". 
"המלאח היהודי הישן" נמצא בקצה הצפון-מערבי של הכיכר.
שער מנסור הנמצא בחלקה המזרחי של הכיכר משמש כיום בתור "גלריה לאומנות" וגם בתור שער הכניסה הראשי אל מתחם הארמון ואל מגרש המסדרים המלכותי הקרוי כיום בשם: "כיכר לאלה עוודה".
שכול וכישלון

תקציר

יחזקאל חפץ, יהודי חלש גוף וחולני שעלה ארצה ועובד כפועל, מובהל לירושלים על ידי חבריו לאחר שהוא לוקה בהתקף. בירושלים הוא מאושפז בתחילה בבית חולים לחולי רוח, שם סועדת אותו אחות קרובת משפחה. לאחר שהוא משתחרר הוא עובר לגור עם אותה משפחה, היא משפחת דודו יוסף חפץ, והדודנית האחות, אסתר, מתאהבת בו, אך יחזקאל אינו מעוניין בה, ומפתח כלפיה תחושות אשם שמחריפות את מצבו הנפשי המעורער בלאו הכי.
הרומן מתרחש על רקע היישוב היהודי בירושלים, ומתוארים בו קשיי החיים וההתפרנסות (המבוססת בעיקר על תרומות מחוץ לארץ) והמתחים שבין הרצון האידיאליסטי ליישב ולפתח את ארץ ישראל לבין הרצון החומרי בקידום ורווחה אישיים.
חשיבותו בין השאר בראיית היישוב החדש כבסיס לכתיבה ולחשיבה רומנית-טראגית, כמו שנהוגה במערב, ובמובן הזה הוא סלל את הדרך לרומן העברי המודרני המתרחש על רקע ירושלים החדשה (כמו תמול שלשום, מיכאל שלי ואחרים).
ראובן ירון (מלחין)

קורות חייו

נולד באוסייק כרוּבֶּן מִיכָאִיל פְרָיְיבֶּרְגֶר (בסרבו-קרואטית: Ruben Mihael Freiberger) לאירנה ושלום פרייברגר אשר כיהן בהמשך כרב הראשי ליהודי זאגרב.
באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור קרואטיה נמסר לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה והוחל ברדיפות יהודים. אביו נעזר בקשריו האישיים עם אלויזיה סטפינאץ הבישוף של זאגרב והצליח להבריח מהעיר 11 מילדי הקהילה ובכללם בנו רובן מיכאיל. רובן הגיע ברכבת לאיסטנבול וממנה לארץ ישראל המנדטורית. כל בני משפחת פרייברגר שנותרו בזאגרב נרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ.
הוא עברת את שמו לראובן ירון והחל בלימודי מוזיקה בתל אביב אצל מרדכי סתר. ירון נמנה עם הגרעין המייסד של מקהלת רינת. ביוני 1956 זכתה המקהלה בפרס ראשון בתחרות מקהלות שנערכה בפריז, לביצוע קומפוזיציה של ראובן ירון ובניצוחו של גרי ברתיני. בתחרות נטלו חלק מקהלות מ-16 מדינות והזכייה עוררה הדים תקשורתיים בארץ ובעולם.
ירון הלחין עשרה שירים ליחיד ולמקהלה ושני פרקי נגינה. יצירתו "משיר השירים" זכתה בפרס נסימוב תשי"ז.
ירון נהרג ב-3 בנובמבר 1956 במלחמת סיני, כאשר לחם כחייל במילואים בקרב באזור דהב. הוא הובא לקבורה זמנית באילת, ובהמשך נטמן בבית העלמין בשער העמקים.
דניאל סמוכין

ביוגרפיה

סמוכין נולד בתל אביב, בגיל 3 עבר עם הוריו לארצות הברית וחברו לשאר בני משפחה שם. הוא גדל בסן דייגו, קליפורניה. בגיל 5 החל להחליק על הקרח. הוא מתאמן בהדרכת אביו, איגור סמוכין, ואמו, אירנה היא הכוריאוגרפית שלו. הוריו עלו ארצה מרוסיה ב-1996. יש לו סב שמתגורר כיום ברוסיה, וסבתא שמתגוררת בישראל. אחיו הגדול, סטניסלב, התמודד בהחלקה אמנותית וייצג גם את רוסיה וגם את ישראל.

קריירה

באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בינואר 2015 סיים סמוכין במקום עשירי בתחרות ליחידים בתוצאה של 209.93 נקודות (תרגיל קצר - 72.65 נקודות, תרגיל חופשי - 137.28 נקודות).
בספטמבר 2015 סיים במקום הראשון בסולט לייק סיטי קלאסיק, תחרות בינלאומית יוקרתית בארצות הברית בהחלקה אמנותית.
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בברטיסלאבה, סלובקיה בינואר 2016 סיים סמוכין במקום שביעי בתחרות ליחידים בתוצאה של 232.08 נקודות (תרגיל קצר - 82.73 נקודות, תרגיל חופשי - 149.35 נקודות).
באליפות העולם בהחלקה אמנותית לנוער שנערכה בדברצן, הונגריה במרץ 2016 זכה סמוכין במדליית זהב בתחרות האישית בתוצאה של 236.65 נקודות (תרגיל קצר - 71.27 נקודות, תרגיל חופשי - 165.38 נקודות), לפני ניקולס נדיאו מקנדה עם 224.76 נקודות וטומקי היוואטישי מארצות הברית עם 222.57 נקודות.
בשנת 2018 השתתף לראשונה במשחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת פיונגצ'אנג. סמוכין סיים במקום השלוש עשר בתחרות ליחידים בתוצאה של 251.44 נקודות (תרגיל קצר - 80.69 נקודות, תרגיל חופשי - 170.75 נקודות).
ויאצ'סלב איוואנוב (ספורטאי)

ביוגרפיה

ויאצ'סלב איוואנוב נולד במוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה עם אימו לברנאול. אביו והאח הבכור נהרגו במלחמה. בשנת 1943 הוא חזר למוסקבה. בהיותו ילד איוואנוב התאמן בענפי ספורט שונים ובשנת 1952 הגיע לחתירה.
בשנת 1955 הוא זכה באליפות ברית המועצות ונכלל בנבחרת שנסע לאולימפיאדה. סגנון של איוואנוב היה מתאפיין בהתחילה איטית וסיומת מהירה במיוחד.
בשנת 1959 איוואנוב היה החותר הראשון שהצליח לרדת מ-7 דקות בחתירה ל-2000 מ'.
בשנת 1962 לראשונה נערכה אליפות העולם ואיוואנוב זכה במדליית זהב.
הוא לא נכלל בסגל הנבחרת שנסע למשחקים האולימפיים של שנת 1968. בעקבות כך, איוואנוב עזב את הספורט ולא חזר להתחרות.

השתתפות באולימפיאדות

בגיל 18 איוואנוב נסע לאולימפיאדה ובאופן מפתיע זכה במדליית זהב. בתחרות הגמר הוא עבר את המתחרה שהוביל מתחילת המרוץ, רק במטרים אחרונים. במהלך הענקת המדליה איוואנוב החליק והמדליה נפלה לאגם. למרות המאמצים היא לא נמצאה והועד האולימפי סיפק לו מדליה חלופית.
בשנת 1960 הוא הגיע למשחקים האולימפיים בפעם השנייה וזכה במדליית זהב נוספת תוך שהוא מקדים את המקום השני ב-8 שניות.
בשנת 1964 הוא זכה במדליית זהב שלישית והפך לשחקן הראשון שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות בענף.
איוואנוב ציפה שהוא יהיה חלק בנבחרת של משחקי 1968 במקסיקו. אומנם לאור ירידה בתוצאות (מקום שישי בלבד באליפות העולם בשנת 1966 ומקום שני באליפות אירופה בשנת 1967) פעילי המנגנון החליטו לשלוח למשחקים חותר חדש שלא הצליח להתברג לתחרות הגמר.
אפרים בן-דב

אפרים בן-דב (1893 - אוקטובר 1972) היה אגרונום ישראלי שפיתח זן גויאבות נפוץ.

קורות חיים

נולד בשם אפרים קושילביץ', בעיירה קטנה בליטא בשם בוטרמנץ. עלה, יחיד ממשפחתו, לארץ ישראל בשנת 1911 בימי העלייה השנייה.
עם עלייתו החליף את שם משפחתו מקושילביץ' ל"בן דב", על שם אביו דב. הוא הגיע ליפו ומשם הגיע לפתח תקווה, לעבוד בפרדסים באזור. עבר לדגניה א', ואחר כך נמנה עם המתיישבים הראשונים של מושב עטרות. למד חקלאות במונפלייה שבצרפת ובאלג'יר, והתמחה בגידול גפנים ומטעים. נישא לציזה לבית זיידלר, יחד איתה הקים משק חקלאי במושבה רמת השרון, מקום בו היו בין המתיישבים הראשונים.
הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין

תיאור הפארק

גובהו של ההר 3,168 מטרים והוא מתנשא לגובה של 1,525 מטרים מעל אגם מגוג.

היסטוריה

ב-1885 העניק ג'ורג' מ. דאוסון להר את שמו. דאוסון ראה את ההר מהר קופר (הנחושת) בפארק הלאומי באנף, ותוך כדי הבחין בקבוצת עננים מסביב לפסגה. צורת העננים הזכירה לו את העשן שבקע מאוהלי הטיפי של אינדיאנים משבט אסיניבוין. הראשונים לטפס על ההר היו ג'יימס אאוטראם, כריסטיאן בוהרן וכריסטיאן האסלר, שעשו זאת ב-1901. הפארק הפרובינציאלי הוקם ב-1922, לאחר שקולומביה הבריטית הכריזה על שטח בגודל 5,120 הקטאר כאזור מוגן בעקבות מסע שכנועים של המועדון האלפיני הקנדי. ב-1925 היה לורנס גראסי לראשון שמטפס על ההר לבדו. ב-1984 הוכרז הפארק על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ביחד עם פארקים נוספים ותחת השם הקיבוצי "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים".
החלקים הנמוכים של ההר הם בית גידול עבור יערות אשוחית, בהם גדלות קבוצות קטנות של אשוח אלפיני ואורן מפותל. האזורים הבלתי מיוערים בגבהים אלה הם בית גידול עבור צמחים ממשפחת האברשיים, יערתיים וכדומה. החל מגובה של 2,100 מטרים ועד גובה של 2,400 מטרים גדלים זה לצד זה אשוח אלפיני, אשוחית אנגלמן ולגש אלפיני. לאורך הנחלים של ההר ובאזורים הבוציים ניתן למצוא צמחייה אופיינית כגון מרבדי ערבות נמוכות. המדרונות הסלעיים של ההר מכוסים בצמחים כגון Sedum (משפחת הטבוריתיים), ערבה ארקטית, ומינים אחדים של בקעצור. הערבות האלפיניות הן בית גידול עבור מאות מינים של פרחי בר שפורחים בקיץ במגוון רב של צבעים.
בפארק נצפו 93 מינים של עופות, ובהם מינים אחדים של עורביים ופרושיים. הפארק הוא גם בית גידול עבור בעלי חיים נוספים כגון אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב שחור, דוב גריזלי, כבש גדול-קרניים ועז הרים. לעיתים נדירות ניתן לצפות גם בגירית, גרגרן, דלק, זאב מצוי וזאב ערבות.
אין כבישים המובילים אל הפארק, והדרכים היחידות להגיע אליו הן בטיסת מסוק או דרך שביל טיולים באורך 27 קילומטרים.
דוד צבי שנייבאלג

ביוגרפיה

נולד בקולומיאה לרב חיים שנייבאלג ונשלח ללמוד בעיר קוסוב. עם תום מלחמת העולם הראשונה הוסמך לרבנות ולמורה הוראה בגרוסוורדיין, לאחר מכן עבר לעיר ויז'ניץ שברומניה והתמנה בה לדיין ולמו"ץ. בשנת תרפ"ג (1923) הקים האדמו"ר רבי אליעזר מויז'ניץ מחדש את הישיבה שנסגרה בעקבות המלחמה, ומינה את הרב שנייבלג לעמוד בראשה. לפני השואה הייתה זו הישיבה הגדולה ביותר בבוקובינה ולמדו בה בשיאה כ-150 תלמידים שהגיעו ממקומות שונים ברומניה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה והתושבים הועברו לגיטאות. בזמן שהותו בגטו הקים עם הרב ברוך הגר בית דין לעגונות. עם יהודים אחרים נשלח לטרנסניסטריה (ליד מולדובה). בסיום המלחמה עבר הרב שיינבאלג לעיר צ'רנוביץ' ואחר כך לבוקרשט.
נישא לשרה באבציא נכדת הרב פנחס חיים הורביץ, מחבר הספר "פתחא זוטא".
לאחר המלחמה היגר לבריטניה. התמנה על ידי הרב דוד פלדמן לרב קהילת 'מחזיקי הדת' במנצ'סטר.
בסוף ימיו עלה לישראל והתגורר בעיר בני ברק, בשנת ה'תשכ"ח נפטר ונטמן בבית הקברות זיכרון מאיר. דברי תורתו כונסו לאחר פטירתו בספר "צמח לדוד". פסקים ותורות משמו הובאו גם בספרי שו"ת של בנו, הרב שרגא פייבוש, "שרגא המאיר בהלכה".
קניון רמות

בניית הקניון

הקניון נבנה על ידי חברת בית חדש. החפירות הראשונות במתחם הקניון החלו בשנת 2008, והקניון נפתח לציבור בסוכות 2011. בשנת 2017 החליף הקניון בעלות, 80% ממניותיו נמכרו לחברת הפניקס בבעלות יצחק תשובה, והיתר לחברת JTLV בבעלות עמיר בירם.
במאי 2017 החלה הקמת הקומה השלישית של הקניון והיא נפתחה ב-1 ביוני 2019 ועמה מכיל הקניון שלוש קומות מסחר בשטח כולל של 26,000 מ"ר. מעליהן נבנה פרויקט נדל"ן על ידי חברת בית חדש בשם "רמות 360", הכולל ששה מגדלי מגורים בני 12 קומות כל אחד, ושטח אודיטוריום.
הקניון הממוקם על צדו המערבי של ציר גולדה מאיר שבו עוברים כ-40,000 רכבים ביום אמור לשמש את כל תושבי רמות אלון המונה כ-51,000 תושבים יחד עם תושבי גבעת זאב, גבעון ותושבי צפון ירושלים כשבסך הכל מדובר בקהל יעד של כ-300,000 איש, ביניהם חרדים, דתיים, חילונים וערבים.

החרם על הקניון

לאור העובדה ששכונת רמות מיושבת ברובה הגדול בחרדים ומאידך - הקניון מלכתחילה לא הותאם לציבור חרדי, התעורר גל התנגדות מצד תושבי השכונה לאופי הקניון. הנהלת הקניון לא הייתה מוכנה לערוך התאמות ולעמוד בדרישות מסוימות שהציבו נציגי הרבנים החרדיים, ומשכך קראו רבני השכונה לחרם על הקניון והורו לתושבים שלא להיכנס לשטחו. 
בעקבות כך כמות הקונים ברחבי הקניון התמעטה מאוד, הפסדים משמעותיים נגרמו לבעלי העסקים שבו ומספר חנויות נסגרו (כגון אייס, ווק אנד רול, קרוקס וספורט הוד). כעבור מספר חודשים הושגו הבנות בין הנהלת הקניון לבין נציגי הרבנים, כגון שלא תופענה תמונות של דוגמניות ובובות ראווה בלבוש שאינו מלא ולא תושמע שירת נשים ברקע, והחרם הוסר מכל הקניון למעט סניף סופר פארם. בהמשך החליף הסניף בעלות והחרם הוסר גם ממנו.
לובביץ'

היסטוריה

הכפר נוסד בערך לפני כחמש מאות שנים. הוא קרוי על שם הנסיכות ליובומירסקי, שהייתה שליטת הקרקעות.
בשנים הראשונות לקיומו היה הכפר בשטח האיחוד הפולני-ליטאי, עד שנת 1654. ב-1784 התרחב היישוב והשתייך אז למשפחת הדוכס סטניסלב ליובומירסקי (Любомирские). בעת הפלישה הצרפתית לרוסיה ב-1812, נכבש היישוב על ידי כוחותיו של נפוליאון שהחזיקו בו במשך שבועיים.
בתקופת האימפריה הרוסית היה הכפר לשטעטל בפלך מוהילוב. ב-1857, התגוררו בכפר כ-2,500 איש. בכל אופן, על פי מקור משנת 1880 בכפר גרו 1,516 איש בלבד (978 מתוכם היו יהודים). על פי מקורות שונים מאותה שנה היו בכפר 313 בתים, 2 כנסיות אורתודוקסיות ושני בתי כנסת.
בסוף המאה ה-19, לקראת תחילת המאה ה-20, התפתח בליובאביץ' השוק הגדול ביותר בפלך מוהילוב, שגלגל למעלה מ-1.5 מיליון רובלים. לאחר מהפכת אוקטובר, נטשו מנהיגי חסידות חב"ד את הכפר והאוכלוסייה היהודית של הכפר החלה להצטמצם ומספרהּ ירד בהדרגה.
בשנות ה-20 של המאה העשרים ישבו בכפר כ-950 יהודים – כמחצית אוכלוסייתה. בין מלחמות העולם הם התפרנסו ממלאכה זעירה, מסחר ועבודה חקלאית;
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ב-4 בנובמבר 1941 נרצחו 483 יהודים בכפר, על ידי הנאצים ועוזריהם. חיילי הוורמאכט כבשו את הכפר ב-21 ביולי 1941. לאחר ימים אחדים נאסרה קבוצת יהודים ונאמר להם שהם מובלים לעבודה, אך כולם נורו למוות. כחודש לאחר מכן הוכרחו היהודים לשאת טלאי צהוב והוטלו איסורים שונים. ב-27 בספטמבר 1941 יהודי הכפר רוכזו בגטו. הם נצטוו להתייצב בכיכר המרכזית של הכפר ולקחת מטען יד בלבד. בכיכר הם נשדדו, 17 מהם נאסרו ונרצחו, והיתר הועברו לגטו תחת משמר של שוטרים רוסים ושל אנשי פלוגת אס-אס. גטו לובביץ' כלל רחוב אחד בלבד וב-19 הבניינים שבו נדחסו כ-500 יהודים – בני המקום ופליטים ממקומות אחרים. בגטו לא הייתה אספקת מזון סדירה וחומרי הסקה. תושביו נלקחו לעבודת כפייה בתיקון ואחזקת דרכים וגשרים. ב-4 בנובמבר 1941, חוסל הגטו כאשר אנשי אס אס ושוטרים מקומיים כיתרו את הגטו. היהודים גורשו מבתיהם לכנסייה וממנה נלקחו בקבוצות ונרצחו בירי בתעלה לא רחוק מהכפר.
בסוף שנות ה-80 רכשה קהילת חב"ד במוסקבה את בית אדמו"רי חב"ד.
בשנת 2001 נחנך מוזיאון לתולדות חסידות חב"ד, וב-16 ביולי 2002 נחנכה אנדרטה לזכר רצח יהודי לובביץ'.