צבא ניו זילנד

חוק ההגנה 1909

חוק ההגנה (Defence Act 1909) שהחליף את המערכת ההתנדבותית הישנה, עיצב מחדש את מבנה הכוחות על בסיס האוכלוסייה המקומית וגילם בתוכו את העיקרון של השירות הכללי על פי גילאים. על פי החוק הוקם כוח טריטוריאלי, בעל כוח צבאי המצויד היטב של 30,000 איש. כוחות אלה, יחד עם כוחות המילואים היוו את הקו הראשון של המערכת הלוחמת. הקו השני הורכב ממועדוני רובאים למיניהם. על פי החוק, כל גבר מגיל 14 ועד גיל 25, הכשיר פיזית, נדרש לקחת חלק בתפקידי הגנת המושבה. לאחר מכן ועד גיל 30 נדרשו האנשים להיות זמינים ככוחות מילואים. ההכשרה הצבאית החלה כבר בגיל 12 בו ביצעו הנערים סוגים מסוימים של אימונים צבאיים ובגיל 18 הצטרפו כבר ממש לכוחות הצבאיים. לאחר גיל 30 ועד גיל 55 יכלו האנשים להיקרא לדגל מתוקף פקודת המיליציות (Militia Act).

לאחר המלחמה

צבא ניו זילנד נוצר רשמית במתכונתו הנוכחית לאחר מלחמת העולם השנייה. תשומת הלב העיקרית התמקדה ביצירתו של כוח משלוח שישלח מעבר לים במקרה של מלחמה נגד ברית המועצות. חובת התייצבות לאימונים הונהגה כדי להכין את כוח האדם לאפשרות שהכוח יוקם. כוח זה בסדר גודל של דיוויזיה כונה 3 NZEF.

התפתחות מבנה הכוחות

במהלך שנות החמישים צבא ניו זילנד נשלח להשתתף במצב החירום במלאיה ובעימות בין מלזיה לאינדונזיה. יחידה מיוחדת אווירית הוקמה לצורך השתתפות בעימותים אלה, אך רוב הכוחות באו מקרב כוחות חיל הרגלים.
ב-1957 הוחלט על הפסקת תוכנית האימונים להגנת החופים. במקביל צומצמו כמויות הטנקים והתותחים שהצבא החזיק. ב-1961 פורקה הדיוויזיה הניו זילנדית ולאחר כמה שלבים נותרה בסדר גודל של בריגדה אחת. ב-1983 בוצע ארגון מחדש של הצבא והמפקדה הכללית שלו פוצלה למפקדת הכוחות (Land Force Command) ולמפקדת הסיוע (Support Command). מפקדת הכוחות שהייתה מורכבת מכוח המשימה הראשון שהיה אחראי על הגנת האי הצפוני ומכוח המשימה השלישי שהיה אחראי על הגנת האי הדרומי, אחראית על הכוחות המבצעיים, על ניהול מערך כוח האדם ועל ניהול התרגילים הגדולים. פיקוד הסיוע אחראי על ההדרכה האישית של הלוחמים, על שירותי התחזוקה, על לוגיסטיקה ותחזוקת הבסיסים.
החל משנות השישים שירתו חיילי צבא ניו זילנד במלחמת וייטנאם, במזרח טימור ובאפגניסטן. צבא ניו זילנד השתתף במספר רב של משימות שמירת שלום במסגרת מנגנון הפיקוח על שביתת הנשק בין ישראל ומדינות ערב – UNTSO, ברודזיה, בכוח המשקיפים הרב-לאומי – MFO בסיני, בקמבודיה, בסומליה, בבוסניה, בסיירה לאון, במוזמביק, באנגולה, בבוגנוויל, באיי שלמה ובסודאן.
בספטמבר 2010 הועסק הצבא בסיוע לכוחות החירום לאחר רעידת האדמה שאירעה באי הדרומי. הצבא סייע באכיפת עוצר לילה שהוטל לבקשת הממשלה והרשויות המקומיות כדי למנוע ביזה.

זיכרון המלחמות

יום אנזא"ק הוא היום השנתי הראשי שבו מציינת ניו זילנד את זיכרון נופליה. זהו היום בו נחתו לראשונה הכוחות בגליפולי, מפני שהכוונה ביום הזה היא להזכיר את כל הנופלים בכל המלחמות בה הייתה ניו זילנד מעורבת לאורך השנים. ביום זה מתקיימים טקסים ואירועי זיכרון במקומות רבים בהשתתפות כל כוחות הצבא.
יום הזיכרון לזכרם של הנופלים במלחמת העולם הראשונה חל ב-11 בנובמבר, יום סיום המלחמה ב-1918 והמשותף לכל מדינות חבר העמים הבריטי שלחמו במלחמה, מצוין אף הוא בטקסים ומצעדים ובתפילות בכנסיות ביום א' הסמוך. עם זאת, יום אנזא"ק משמעותי יותר והפרופיל של יחידות הצבא באירועים בו גבוה יותר. בנוסף מצוינות יחידות צבא שונות ימי זיכרון משלהן בתאריכים שונים.

כוחות המילואים

שמו של "הכוח הטריטוריאלי" (The Territorial Force – TF) כוח המילואים הוותיק של צבא ניו זילנד שונה בשנים 2009–2010 ל"כוח המילואים של הצבא" (Army Reserve) כפי שנהוג בכל צבאות מדינות חבר העמים הבריטי, אם כי השם "הכוח הטריטוריאלי" נשאר המינוח הרשמי בחוק ההגנה של 1990. תפקידו של גוף זה לגייס בודדים ויחידות למשימות מבצעיות. קיימות יחידות מילואים בכל רחבי ניו זילנד ויש להם היסטוריה ארוכה. כוחות המילואים של היום מחולקים לשש קבוצות גדודים. כל אחד מהם מחולק ליחידות קטנות יותר עם התמחויות שונות.
לרווחתם של חיילי המילואים קיים גוף ממשלתי הכפוף למשרד ההגנה שנקרא "מועצת הסיוע למעסיקים של הכוחות הטריטוריאליים" (The Territorial Forces Employer Support Council). זהו גורם שמסייע לכל חיילי המילואים של כל שלוש הזרועות (צבא, צי וחיל אוויר) ולמעסיקיהם האזרחיים.
ברחבי ניו זילנד פזורות 38 פנימיות צבאיות (New Zealand Cadet Corps) המכשירות בני נוער מגיל 13עד 18 בפעילות צבאית. בסיום לימודיהם חלקם מתגייסים לצבא. הם חלק מגוף כללי יותר שכפוף לכוחות ההגנה של ניו זילנד ונקרא (New Zealand Cadet Forces) שאליו כפופים מסגרות דומות של הצי ושל חיל האוויר.