google/wiki40b huggingface dataset:
טניה בוגוסלובסקי

טניה בוגוסלובסקי (ילידת 1957), היא רופאה מומחית לרפואה פנימית וגריאטרית ומוסמכת במנהל בריאות, מנהלת המרכז המשולב לרפואה גריאטרית שהם בפרדס חנה-כרכור.
בוגוסלובסקי גדלה באודסה שבאוקראינה, כבת יחידה לזוג הורים רופאים. היא סיימה את לימודי הרפואה בהצטיינות בפקולטה לרפואה באודסה בשנת 1981. ב-1986 הגיעה לביקור אצל קרובי משפחה ברמת גן, ביקור שהשפיעה עליה עמוקות. לדבריה, "כשהייתי צריכה לחזור הביתה, ממש לא רציתי. משהו משך אותי להישאר. הייתה לי תחושה חזקה שעוד אחזור". ב-1991, עלתה לארץ עם בעלה, רופא גם הוא, ובתם. בשנתיים הראשונות אחרי עלייתה לארץ, נאלצה לפרנס את משפחתה באמצעות עבודות ניקיון ועבודות בלתי-מקצועיות אחרות.
בשנים 1993–1999 התמחתה ברפואה פנימית וברפואה גריאטרית בבית החולים "שערי צדק" בירושלים. במקביל להתמחות ואחריה, עבדה כרופאה מטפלת באשפוז בית בשירותי הבריאות של קופות החולים. לאחר מכן, שימשה כרופאה גריאטרית מחוזית בקופת חולים מאוחדת ואז כמנהלת היחידה לאשפוז בית במחוז ירושלים בקופת חולים מאוחדת ולאחר מכן בקופת חולים כללית.
בשנת 2000 מונתה לגריאטרית המחוזית הראשונה של משרד הבריאות בירושלים, תפקיד בו שימשה עד שנת 2008, אז הפכה לאישה הראשונה ששימשה כסגנית מנהל בית החולים השיקומי "קפלן-הרצפלד".
לצד תפקידים אלה, שימשה ד"ר בוגוסלובסקי כיו"ר הוועדה המחוזית למניעת אלימות במשפחה, כחברה במועצה הלאומית לגריאטריה, במועצה הלאומית לשיקום ובוועדה הארצית לקביעת מדדי איכות בגריאטריה.
קסטיליה (אזור היסטורי)

קסטיליה הייתה ממלכה נוצרית באזור הצפון מרכזי של ספרד אשר במהלך ההיסטוריה של ספרד התפשטה על ידי כיבוש אזורים מוסלמיים במסגרת הרקונקיסטה ועל ידי בריתות, נישואי מלכים והגירה לאזורים נוצריים של ספרד. 
השטח שהיה כלול בקסטיליה כולל היום את הקהילות האוטונומיות קסטיליה-לה מנצ'ה, קסטיליה ולאון ומדריד של ספרד. עם זאת, ממלכת קסטיליה כללה בתקופות מסוימות שטחים גדולים יותר של ספרד. 
קסטיליה החלה את דרכה העצמאית כמדינה נוצרית כאשר השתחררה בסביבות שנת 930 מממלכת לאון וקבעה את בירתה בבורגוס ולאחר מכן בואיאדוליד. בשנת 1085 כבשה קסטיליה את טולדו מידי המוסלמים וספחה את השטחים סביב טולדו לשלטונה, תחת השם "קסטיליה החדשה". בשנת 1212, בקרב לאס-נאבאס דה טולוזה, כבשה קסטיליה מידי המוסלמים את רוב דרומה של ספרד. ב-1230 התאחדו ממלכות קסטיליה ולאון ובהמשך כבשו את קורדובה ב-1236, את מורסיה ב-1243 ואת סביליה ב-1248. ב-1460 העבירה פורטוגל לידי קסטיליה את האיים הקנריים. 
בשנת 1469 נישאו פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה בנישואים שהביאו בסופו של דבר בשנת 1516 לאיחוד של אראגון וקסטיליה. 
השפה של קסטיליה, הקסטיליאנית, היא השפה הדומיננטית בספרד, ועד כינונה של הדמוקרטיה בספרד ב-1977 הייתה השפה הרשמית היחידה.

אטימולוגיה

קסטיליה מוזכרת במסמכים היסטוריים מקומיים הכתובים בקסטליאנית עתיקה כקסטליה (בספרדית Castella) או קסטיאליה (Castiella) שפירושן "אדמת המבצרים" על שמם של הביצורים שהוקמו באזור במהלך הרקונקיסטה. מבצרים רבים קיימים בקסטיליה עד ימינו. 
היסטוריונים ערבים כינו את שם האזור בערבית קשתאלה (בערבית قشتالة) שמשמעותו "ארץ זרועת ביצורים". הדבר מעיד כי השם ניתן לאזור ככל הנראה בתקופת הכיבוש הערבי של חצי האי האיברי או לא הרבה אחריו. 
מקור השם מגיע מהמילה הלטינית קסטלום (castellum) שפירושו ביצור, מבצר או טירה.
אלקטרום

אלקטרום (ידוע יותר בשם "זהב לבן") הוא שמה היווני של סגסוגת טבעית של כסף וזהב המוכרת באנגלית בשם "זהב ירוק", לעיתים עם שרידי נחושת ומתכות אחרות. האלקטרום נוצר גם באופן מלאכותי. היוונים הקדמונים כינו את האלקטרום "זהב" או "זהב לבן", זאת בניגוד ל"זהב טהור". גוון האלקטרום נע בין כסוף חיוור לזהוב בוהק - זאת בהתאם ליחס בין כמות הזהב לכמות הכסף אשר מרכיבים אותו.
באזור שנמצא כיום במערב טורקיה, בשנת 687 לפני הספירה, בני לידיה השתמשו בו לשם יצור המטבעות הגסים הראשונים.

אלקטרום בתרגום התנ"ך

המונח אלקטרום - Electrum, שמשמעותו היא גם ענבר, שימש ביוונית לתיאור תופעות שונות בהן חשמל סטטי, קרינת (או צבע) השמש וייתכן אף מטאורים, נבחרה על ידי מתרגמי ספר יחזקאל לתרגום המילה חשמל, תרגום זה, "אלאקטרי" נבחר גם על ידי הירונימוס בוולגטה. מכיוון שהמילה "חשמל" מופיעה אך ורק בספר יחזקאל, שלש פעמים בתחילת פרק א', לא ידוע אם התרגום אכן משקף את משמעות המילה כפי שהובנה בעברית המקראית.
יחסי עיראק–רוסיה

הכיבוש העיראקי של כווית

ברית המועצות הייתה מאוד ביקורתית לגבי כיבוש כווית על ידי סדאם חוסיין ב-2 באוגוסט 1990, ותמכה בהחלטה של האו"ם המאשרת להשתמש בכוח צבאי, במידת הצורך, כדי לאכוף אמברגו נשק נגד עיראק. אולם התמיכה הצבאית של ברית המועצות בחוסיין עוררה גם ביקורת רבה מצד ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות. בוושינגטון הבירה, המומחים למדיניות החוץ של קרן המורשת ג'יי פ. קוסמינסקי ומייקל ג'ונס כתבו ב-30 באוגוסט 1990 כי "תוך שהוא מגנה את הפלישה העיראקית, גורבצ'וב ממשיך לסייע לסדאם מבחינה צבאית. על ידי הודאתו במוסקבה, במסיבת העיתונאים הרשמית של ה-22 באוגוסט. עם קולונל הצבא האדום ולנטין אוגורצוב, 193 יועצי הצבא הסובייטים עדיין מתאמנים ומסייעים לכוחות חמושים של עיראק של מיליון איש. באופן פרטי, גורמים בפנטגון אומרים כי בין 3,000 ל-4,000 יועצים צבאיים סובייטים עשויים להיות בעיראק."

יחסים דיפלומטיים

עיראק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, מאידך, רוסיה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד, ו-2 קונסוליות בבצרה ובארביל.
דואתלון

דואתלון הוא תחרות ספורטיבית המשלבת ריצה ורכיבה על אופניים. התחרות מחולקת לשלושה שלבים – שלב ריצה ראשון, שלב רכיבה על אופניים ושלב הריצה השני, שמרחקה הוא מחצית מהריצה הראשונה. בישראל מתקיימים מספר דואתלונים, ובהם דואתלון אגם החולה, דואתלון פתח תקווה (חודש מרץ) ודואתלון ניצנה.

רכיבה על אופניים

שלא כמו במרוצי אופניים, בהרבה תחרויות דואתלון אסורה עדיין ההיצמדות לרוכב ("דראפטינג". איסור זה לא קיים במשחקים האולימפיים ובתחרויות המאורגנות על ידי ה־ITU). כתוצאה מכך רמת הקושי של הרכיבה בדואתלון גבוהה יותר – בדומה לתחרויות אופנים שהן מרוץ נגד השעון. בעת רכיבה בטריאתלון יעדיפו טריאתלטים רבים סיבוב מהיר יותר של הדוושות ושימוש בהילוכים נמוכים בהשוואה למקובל במרוצי אופנים, וזאת כדי להפחית את העומס על שרירי הרגלים הפעילים בריצה.

ריצה

שרירי הגוף עייפים מאוד עוד בטרם תחילת הריצה השנייה. ההשפעה של עייפות זו, יחד עם שינוי צורת התנועה של הגוף מהתנועה המונוטונית של רכיבה לריצה, חזקה מאוד ומתוארת לפעמים על ידי דואתלטים כיוצרת הרגשה של מעין "ריצת חלום" – תחושה שהרגלים נעות אך הגוף אינו מתקדם. תחושה זו עוברת לאחר כמה מאות מטרים של ריצה, כאשר הגוף מתרגל לתנועת הריצה. לשלב הראשון של הריצה מתווסף לפיכך גם קושי נפשי. כדי להתגבר עליו כוללים הדואתלטים באימוניהם תרגולים של מעבר זה.
Mi Amor

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיקלה שכתבה בהמשך עבור חדד את השיר "בדד", הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי אורן עמנואל ודן פרבר. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר בסגנון הים-תיכוני.
את השיר ביצעה חדד באופן מיוחד בתוכנית "צחוק מעבודה" ששודרה בערוץ 2.

וידאו קליפ

טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו הנוספת של הסינגל. האודיו זכה להצלחה מתונה, ונכון ל-1 בספטמבר 2018, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-700 אלף צפיות.
הרץ ריבקין

ביוגרפיה

הוא נולד בשם הרץ הייסינר בבסרביה, היה הבן הצעיר במשפחתם של אליעזר ורבקה הייסינר. בין השנים 1928–1931 הוא למד בבית ספר לבניין בקישינב, בין 1931 - 1932 הוא שירת בצבא הרומני. בין 1935–1940 הוא למד בבוקרשט הנדסת דרכים.
את שירו הראשון הוא פרסם ב-1931 בעיתון דאס קאאפעראטיווע ווארט, באותה שנה פרסם יחד עם הרש-ליב קז'בר ויעקב יקיר בקובץ אָנזאָג שתוכנן לצאת לאור באופן קבוע ולשמש בתור הבמה הספרותית של המשוררים הצעירים בבסרביה. כשהוא התגורר בקישינב הוא פרסם בעיתונים אונדזערע צייט (קישינב, בעריכתו של זלמן רוזנטל) וטשערנאוויצער בלעטער, תחילה תחת שם משפחתו האמיתי, הייסינר. באמצע שנות השלושים היה חבר באגודת הסופרים היהודים מבסרביה בבוקרשט יונג רומעניע. ריבקיו תמך ברעיונות הקומוניזם.
בבוקרשט הוא פרסם את עבודתו בירחון די וואך (בעריכתו של משה אלטמן) ובכתב העת שויבן (בעריכתם של יעקב שטרנברג ושלמה ביקל). בהוצאה לאור של שויבן יצא לאור הספר הראשון של ריבקין, קובץ שירים פֿון שכנישן דאָרף (מהכפר השכן), חלק מהשירים המופיעים בקובץ הולחנו על ידי זליג ברדיצ'יבר. בדי וואך פורסם סיפורו המפורסם חיים ברוך אָט אָ פאָר עך (חיים ברוך כבר מגיע).
לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות ריבקין חזר לקישינב, הוא פרסם בכתב העת היידי שיצא לאור בקייב סאוועטישע ליטעראטור. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לאוזבקיסטן, שיתף פעולה עם שופרו של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי אייניקייט. לאחר המלחמה הוא חזר לקישינב והמשיך לפרסם בעיתונים וכתבי עת יידיים.
ריבקין נעצר יחד עם שאר סופרים יהודים של קישינב ב-9 במרץ 1949, הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי וטרוצקיזם. לאחר שמונה חודשים שהוא העביר בקישינב הוא נשפט לעשר שנים עבודות כפייה, כשהוא היה בסמרה, הוא הופרד משאר הסופרים היהודים (יעקב יקיר, משה אלטמן, מוטל סקציאר) והוא נשלח לקזחסטן, זמן קצר לאחר מכן הוא חלה ונפטר, בגיל 42.
ארני דיגרגוריו

קריירת מכללות

דיגרגוריו נולד בעיר נורת' פרובידנס שברוד איילנד, ובין השנים 1969–1973 למד בפרובידנס קולג'. בקבוצת הכדורסל של פרובידנס שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה לעתיד דייב גאוויט, ולצד שחקן האולסטאר לעתיד מרווין בארנס. בעונת 1972/1973 הוביל את קבוצתו לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדות המועדון, עם ממוצעים של 24.5 נקודות ו-8.6 אסיסטים למשחק. במשחק רבע הגמר קלע דיגרגוריו 30 נקודות בניצחון מול אוניברסיטת מרילנד, ובחצי הגמר קלע 32 אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת ממפיס.

קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1973 נלקח דיגרגוריו בבחירה השלישית על ידי קבוצת באפלו ברייבס, במדיה שיחק ב-4 עונותיו הראשונות בליגה. ב-1 בינואר 1974 קבע שיא קריירה ושיא מועדון של 25 אסיסטים במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס. בסיום עונתו הראשונה זכה בתואר רוקי העונה לאחר שקלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק והוביל את כל שחקני הליגה בממוצע אסיסטים למשחק (8.2) ובאחוזי קליעה מקו העונשין (90.2%).
במהלך עונתו השנייה סבל מפציעה קשה בברכו, ומאז ועד לסיום הקריירה לא הצליח לשחזר את יכולתו מעונת הרוקי המוצלחת. בקיץ 1977, לאחר 4 עונות עם הברייבס, הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, ובפברואר 1978 שוחרר וחתם על חוזה בבוסטון סלטיקס. בסיום עונת 1977/1978 פרש ממשחק, בגיל 27.
ממוצעיו הכוללים לאורך 5 עונותיו ב-NBA הם 9.6 נקודות, 2.0 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק.
דרך הבשמים (ישראל)

היסטוריה

האתרים המוכרזים שוכנים בחלקה הצפוני של דרך הבשמים ההיסטורית שהובילה מדרומו של חצי האי ערב ומסומליה, מרחק של כ-2,000 ק"מ, אל נמלי הים התיכון. משם המשיכה הסחורה את דרכה לאירופה ולצפון אפריקה. תחילת השימוש בדרך היה במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס, כאשר בני האדם החלו להשתמש בגמל כאמצעי הובלה במדבר. הראשונים שפעלו בדרך היו המעינים והשבאים מתימן וצפון ערב הסעודית. שרידי חרסים עם סימני כתב שלהם התגלו בירושלים מהמאה ה-7 לפנה"ס.
בשנת 2008 נתגלתה כתובת שבאית קדומה. הכתובת מתוארכת לשנת 600 לערך לפני הספירה, כלומר, עוד לפני חורבן בית ראשון, ומספרת בין היתר, על מסחר בין תימן לבין ערי יהודה. ממצא זה מאשר את הנאמר במקרא פעמים רבות על המסחר בין ארץ ישראל לבין תימן דרך דדן, בהתייחסות מפורשת לבשמים. האזכור המפורש של ערי יהודה,לראשונה בכתובות שבאיות, מוכיח את הקשר הישיר בין ארץ ישראל לבין תימן ומחזק את המסורת בדבר קיום נוכחות יהודית בתימן לפחות מראשית המאה השישית לפני הספירה.
הדרך והאתרים שלאורכה שגשגו בתקופת הנבטים משך כ-500 שנים, החל במאה ה-3 לפנה"ס ועד המאה ה-2, עת שמשו את סחר הבשמים, ובעיקר מור ולבונה, ואלה העניקו לה את שמה. בעולם ההלניסטי והרומאי נחשבה לבונה למוצר יקר ערך שערכו עלה אף על זה של זהב, והיא שימשה לפולחן, לצרכים רפואיים וקוסמטיים. עוד הובלו לאורך הדרך תבלינים, מלח, שחשיבותו בעת העתיקה הייתה גדולה לשימור מזון, ואספלט מים המלח אשר שימש לאטימת אוניות.
התנועה על דרך הבשמים התנהלה לרוב בשיירות (אורחות) גמלים, כדי לשאת את כמות הסחורות, וכן את המזון והציוד לשיירה עצמה. אורחה כזו היא קבוצה גדולה ואיטית, ולרוב עשירה, ולכן הייתה מטרה נוחה לשודדים באזור. שבטים שלמים פיתחו אורח חיים המבוסס על שוד שיירות בדרך. קטעים מדרך הבשמים השתמרו במספר מקומות, ואלה היו רחבים דיים כדי לאפשר לשיירות גמלים ופרדות לעשות את דרכן לאורכה. לאורך הנתיב השתמרו אבני דרך ועדויות לשימושים חקלאיים של הקרקע כמו סכרים, מתקני תיעול ומאגרי מים.
אתרי דרך הבשמים בנגב היו בשליטת ממלכת הנבטים עד סיפוח ממלכתם לאימפריה הרומית בתחילת המאה ה-2, והעברת בירת הנבטים צפונה למזרח ירדן. לאחר מכן הייתה הדרך בשליטת הרומאים וחיילים רומאיים איישו מצדים ומחנות לאורכה. עם שקיעת האימפריה הרומית החלו הערים לאורך הדרך לשקוע וננטשו לחלוטין לאחר הכיבוש הערבי במאה ה-7.

האתרים

אתרי דרך הבשמים בנגב שוכנים לאורך קטע בן 100 ק"מ לערך המשתרע לרוחבה של ישראל, ממואה הנבטית שליד הגבול הירדני בדרום-מזרח ועד חלוצה שליד גבול מצרים בצפון-מערב. רוב האתרים הוקמו לאורך הדרך שהובילה מפטרה אל נמלי הים, ובעיקר אל נמל עזה. העיר ממשית יוצאת דופן מבין האתרים שכן שכנה על הנתיב שהוביל צפונה לכיוון דמשק. ההכרזה כוללת את האתרים הבאים:
נמל התעופה קופרניקוס-ורוצלב

מתקני הנמל

בנמל קיים טרמינל אחד ומסלול המראה ונחיתה יחיד, כמו כן פעיל בנמל מסוף מטען.

טיסות לישראל

חברת לוט מפעילה קו שבועי מורוצלב לנמל התעופה בן-גוריון
אוקראינה של הגדה השמאלית

אוקראינה של הגדה השמאלית (באוקראינית: Лівобережна Україна, ברוסית: Левобережная Украина, בפולנית: Lewobrzeżna Ukraina) הוא שם היסטורי לחלק מאוקראינה הנמצא בגדה המזרחית של נהר הדנייפר ואשר כולל את האובלסט המודרניים של צ'רניהיב, פולטבה וסומי וכן החלקים המזרחיים של קייב וצ'רקאסי.
המונח "אוקראינה של הגדה השמאלית" הופיע לראשונה עם בחירתו של איבן בריוחובצקי (Іван Брюховецький) כהאטמאן של אוקראינה כאופוזיציה לפבלו טטריה (Павло Тетеря). בריוחובצקי היה ידוע כהאטמאן האוקראיני הראשון של הגדה השמאלית ושלט על שטח שהיה תחת השפעה רוסית.
עד מחצית המאה ה-17 היה השטח שייך לאיחוד הפולני-ליטאי. בהסכם פריאסלאב מ-1654 נמסר השטח, מלבד החלק הדרומי שלו, לאימפריה הרוסית. מאוחר יותר אושר חוזה זה שוב בהסכם אנדרוסובו (1667) ובחוזה השלום הנצחי (1686) בין האיחוד הפולני-ליטאי ורוסיה הצארית (אוקראינה של הגדה הימנית נשארה, באותו זמן תחת שלטון האיחוד). תחת השלטון הרוסי נהנתה אוקראינה של הגדה השמאלית, בתחילה, מדרגה מסוימת של אוטונומיה. במשך המאה ה-18 נחלש מעמד ההטמנות הקוזאקית של הסיץ' הזפורוז'י.
נשיא אוניברסיטה

נשיא אוניברסיטה או נגיד אוניברסיטה הוא הניצב בראש אוניברסיטה. 
באוניברסיטה מתקיימות שתי הירארכיות ארגוניות: החלק האקדמי, שבראשו עומד רקטור, והחלק המנהלי, שבראשו עומד מנכ"ל. מעל שני אלה נמצא הנשיא. בחלק מהמדינות, במיוחד מדינות חבר העמים הבריטי, נשיא האוניברסיטה מכונה גם סגן הצ'נסלור, ומעליו ניצבת דמות ייצוגית לגמרי - הצ'נסלור. באוניברסיטת אדינבורו, למשל, אן, הנסיכה המלכותית היא הצ'נסלור. במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, ישנן אוניברסיטאות בהן תפקיד הנשיא מכונה צ'נסלור. במדינות אחרות, כמו אוסטרליה, גרמניה וישראל נשיא האוניברסיטה הוא הדמות הבכירה ביותר בהיררכיה של האוניברסיטה.

תפקידיו וסמכויותיו

הנשיא אינו עוסק בניהול השוטף של האוניברסיטה, אלא בקידום מיזמים אסטרטגיים, כגון פתיחת מסלולי מחקר ולימוד חדשים, גיוס תורמים המממנים חלק ניכר מתקציב האוניברסיטה וכדומה.
באוניברסיטה העברית הנשיא חבר מתוקף תפקידו בסנאט האוניברסיטה ובוועדה המתמדת שלה, והוא רשאי להשתתף בישיבותיהם ובדיוניהם של כל הרשויות והגופים של האוניברסיטה. 
היקף סמכויותיו של נשיא האוניברסיטה נמצא לעיתים במחלוקת בין חבר הנאמנים המעוניין בסמכויות גדולות לנשיא שיאפשרו גמישות ניהולית, לבין סגל האוניברסיטה הדורש הבאת החלטות לאישורו של הסנאט. בראשית ימיה של האוניברסיטה העברית החזיק יהודה מגנס, שכונה אז קנצלר האוניברסיטה, בסמכויות ניהוליות רחבות. בשנת 1934 הוקם סנאט לאוניברסיטה, ובשנת 1935 הועברו רוב סמכויותיו לסנאט, לרקטור ולדיקנים של הפקולטות השונות, ותוארו הומר ל"נשיא". מחליפו בתפקיד, זליג ברודצקי, התפטר מתפקידו לאחר שלא הצליח לרכז בידיו סמכויות ניהוליות רבות יותר. בשנות ה-50 החזיק בנימין מזר בו זמנית בתפקידי הרקטור והנשיא של האוניברסיטה העברית. סביב תפקיד כפול זה נוצרה מחלוקת, כאשר ותיקי האוניברסיטה דרשו את המשך הצמדת התפקידים, בעוד הצעירים דרשו את הפרדת התפקידים.

מינוי

בניגוד לרקטור הנבחר על ידי הסנאט, נשיא האוניברסיטה ומנכ"ל האוניברסיטה נבחרים על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה, והם כפופים לחבר הנאמנים, המהווה את "הבעלים" של האוניברסיטה. 
קיימת מחלוקת ציבורית האם על נשיא אוניברסיטה להיות איש אקדמיה. תומכי היות הנשיא איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא תפקיד ייצוגי ועל האוניברסיטה להיות מיוצגת על ידי אקדמאי מובהק. לעומת זאת, המתנגדים לדרישה שהנשיא יהיה איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא קודם כל תפקיד ניהולי ותפקיד של גיוס משאבים ויש לבחור לתפקיד את האדם המתאים ביותר לביצועו. 
בישראל, רוב נשיאי האוניברסיטאות הם אנשי אקדמיה, אולם היו נשיאים שלא היו אנשי אקדמיה, כמו אליהו אילת שהיה נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1962–1968, עמוס לפידות ועמוס חורב שהיו נשיאי הטכניון, גרשון אבנר, יוסף טייכר, אפרים עברון, עמוס ערן ועמוס שפירא שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת חיפה ויוסף תקוע ושלמה גזית שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת בן-גוריון.
יצחק שיינר

הרב יצחק שיינר (י"ד בחשוון תרפ"ג, 5 בנובמבר 1922) הוא ראש ישיבת קמניץ בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

תולדותיו

נולד בארצות הברית לדב ופרל שיינר, שהיגרו מפולין. בשנות ה-40 למד בישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו של הרב שלמה היימן. בסוף שנות ה-40 נישא לאסתר לאה, בתו של הרב משה ברנשטיין ונכדתו של ברוך בר ליבוביץ מצד אמה.
בשנות ה-60 עמד בראשות ישיבת עץ חיים במונטרה שבשווייץ.
חותנו הרב ברנשטיין עמד בראש ישיבת קמניץ בירושלים. לאחר פטירתו מונה הרב שיינר לתפקיד, לצד גיסו הרב אשר ליכטשטיין ובן דודו הרב חיים שלמה ליבוביץ. לאחר פטירת הרב ליבוביץ, בשנת 2016, הרב שיינר הוא ראש הישיבה המרכזי. לצדו הרב ברוך דב ליכטשטיין, בנו של הרב אשר.
שני בניו, הרב אברהם והרב שמחה, וכן חתנו, הרב יעקב קראוס, הם ר"מים בישיבה.
בשנת תשס"ג צורף כחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.
בשנת 2007 נפטרה אשתו. מתגורר בשכונת כרם אברהם בירושלים.
גבעות גורל

גבעות גורל הן שטח הררי בנגב, צפונית לבאר שבע, דרומית ללהבים ולכביש 310, מזרחית לכביש 40 ומערבית ללקיה, בו עורכים חיילי חיל הרגלים ומרבית החילות הקרביים של צה"ל ניווטים כחלק מתקופת הטירונות שלהם. הגבעות הן חלק משמורת הטבע "גבעות להב".

גאוגרפיה ומידע כללי

גבעות גורל הן רכס בשמורת גבעות להב, או בשמה האחר "להב דרום" כדי להבדילה משמורת "להב צפון" שמצפון מערב ללהבים. הגבעות הוכרזו כשמורת טבע על ידי רשות הטבע והגנים. גבעות גורל נקראות בשם נפרד בגלל הניווטים המתרחשים בהן. שמן של הגבעות הוא שיבוש עברי ככל הנראה של שמו של הכפר הבדואי טֻוֵויל אַבּוּ גֵ'רְוַאל (או בעברית - שלוחת אבו ג'רוואל) שנהרס מספר פעמים בשטחן של גבעות גורל.
גובהן של גבעות גורל נע בין 300 ל-500 מטרים מעל פני הים. הן תחומות בין יער להב שבצפון, לקיה ויישובים בדואים נוספים במזרח, יער דודאים במערב ובאר שבע ובקעת באר שבע בדרום. בין הגבעות נמצאים ערוצי הנחלים בְּתָרִים, פֶחַר ועַלֶקֶת. בתחומן של הגבעות גדלים מיני פרחים וצמחים רבים.
גובהן היחסית נמוך, והעובדה שהן לא תלולות, הביאה לכך שרוב אימוני הניווטים של צה"ל, בנוסף לאלו שנערכים בגליל התחתון, נערכים בגבעות אלו. דרגת הקושי של הניווט בגבעות אלו היא בינונית נמוכה, בוודאי יחסית לשטחי הניווט הסמוכים מדרום באזור נבטים וממערב באזור משמר הנגב ובית קמה. אמנם פני הקרקע הם סלעיים, אך האגנים הברורים והניצבים שיוצרים הנחלים, קווי התבליט הבהירים יחסית, ומיעוט התכסית הופכים את השטח לנוח ללימודי ניווט והתמצאות בשטח מדברי. 
בנייתה של שכונת רמות הצפונית של באר שבע, והתפתחותה לרמות ב', וגם רעיית הצאן של הבדואים, הביאו לכך ששטח ניכר מהגבעות נהרס, ומיני הצמחים שבהן נמצאים בסכנת הכחדה חמורה.
על גבעה 503, הגבוהה מבין גבעות גורל, נמצאים שרידיה של מצודת פחר, מצודה ישראלית, המתוארכת למאה ה-9 לפנה"ס, והייתה הדרומית ביותר מבין מערכת המצודות הישראליות שבנה רחבעם כדי להגן על הממלכה מדרום.
ז'יווה

ז'יווה (בקירילית: Жива;‏ Živa), ז'יוויה (בפולנית: Żywia; כמו כן מופיעה גם הצורה Żiwia), רַז'יוויה (Razivia), שיווה (Šiva,‏ Šiwa,‏ Siva) או שיבּה (Sieba) היא אלת האהבה והפריון במיתולוגיה הסלאבית. פירוש שמה הוא "חיה", "הווה", "קיימת". היא נשואה לשייבוג (Siebog), שהוא מקבילה הזכרי (אל האהבה והנישואים).
פולחן ז'יווה התקיים בקרב הסלאביים המערביים, בשטח פולין, צ'כיה, סלובקיה, סלובניה וגרמניה של היום, ובייחוד בעמק נהר אלבה, בטרם הגיעה הנצרות לאזורים אלה.
האסטרואיד 140 Siwa 140 Siwa שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה, נקרא על שמה.
שמואל שיימן

קריירה

שיימן נולד בעפולה וגדל בקיבוץ דברת, וכשהיה בן 5 עבר עם משפחתו לרוטרדם שבהולנד. בגיל 6 הצטרף למחלקת הנוער של פיינורד, שם שיחק עד גיל 16. לאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של נאק ברדה, בה שיחק עד גיל 19. בגיל 18 נבחן שיימן במכבי תל אביב, לאחר שהרשים בשנת 2005 במשחקי המכבייה שנערכו בישראל. שיימן נבחן גם במכבי נתניה והכח עמידר רמת גן, אך לבסוף לא הוחתם באף אחת מהקבוצות. עם חזרתו להולנד חתם שיימן על חוזה לשנתיים בקבוצת קוזאקן בויז מהליגה ההולנדית הרביעית.
בשנת 2008 חתם שיימן בקבוצת דן בוש מהליגה ההולנדית השנייה. לפני חתימתו בדן בוש, המליץ מאמן קבוצת המילואים של אייאקס אמסטרדם ארון וינטר להחתימו, אך המנהל הטכני של המועדון לא קיבל את המלצתו. באותה התקופה הביעה גם פיינורד עניין בשיימן, אך הוא בחר לחתום בדן בוש על מנת לצבור דקות משחק. בסך הכל שיחק שלוש שנים בדן בוש וערך במדיה 102 הופעות בליגה, בהן כבש שבעה שערים.
בקיץ 2011 חתם שיימן לשנתיים בקבוצת אקסלסיור רוטרדם מההליגה הבכירה בהולנד. ב-5 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, במשחק מול קבוצת נעוריו פיינורד. ב-30 במרץ 2012 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסד 2–3 לאוטרכט. בסך הכל פתח בהרכב הקבוצה ב-30 משחקים וכבש שער אחד, ובסוף העונה ירדה אקסלסיור לליגת המשנה.
ב-3 ביוני 2012 חתם שיימן על חוזה לשנתיים במכבי חיפה, עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הדרבי מול הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו, שהסתיים בתיקו 0–0. ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 למכבי תל אביב. בשנתיים הראשונות שלו בקבוצה ערך שיימן 17 הופעות ליגה בכל עונה. במשך התקופה במכבי חיפה שימש שיימן בעיקר כמחליף לטאלב טוואטחה, ובעונתו השלישית במועדון שותף ב-9 משחקי ליגה בלבד.
ב-2 ביוני 2015 חתם שיימן לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק דרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-19 במרץ 2016 כבש את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב, שהיה גם לשער הבכורה שלו בליגת העל הישראלית, בניצחון החוץ 3–0 על הפועל כפר סבא. בסך הכל שיחק שיימן עונה וחצי בהפועל תל אביב, ולאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק הוא שוחרר מהמועדון.
ב-12 בינואר 2017 חתם שיימן לשנה וחצי בהפועל חיפה. בעונת 2017/2018 היה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון, עת סיימה את העונה במקום הרביעי בטבלה, ובתום העונה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר שכבש את שער היתרון בהארכה בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים. בסוף העונה תם חוזהו והפך לשחקן חופשי.
ב-11 ביוני 2018 חתם שיימן בהפועל באר שבע לשתי עונות. שיימן שותף בחמישה משחקים בכל המסגרות במדי הקבוצה, וב-5 בספטמבר 2018 חתם לשתי עונות בבית"ר ירושלים, במדיה ערך 27 הועפות בעונת 2018/2019
ב-12 ביוני 2019 חזר שיימן להולנד וחתם לעונה אחת בקבוצת ונלו מהליגה הבכירה.

נבחרת ישראל

שיימן זומן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן אלי גוטמן, וב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו, כשפתח בהרכב הנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת צ'כיה, שהסתיים בהפסד 1–2. לאחר יותר משש שנים שלא שיחק בנבחרת ערך שיימן את הופעתו השנייה ב-12 בספטמבר 2018, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול נבחרת צפון אירלנד שהסתיים בהפסד 0–3.
מאיר כהן (כדורגלן)

קריירה

כהן נולד וגדל בבית שאן. כשהיה בן שנתיים בלבד, החל אביו לאמן אותו בשער. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל בית שאן, שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון למעלה מעשר עונות, ויש המחשיבים אותו כסמל הקבוצה. כהן היה שותף להעפלתה ההיסטורית של הקבוצה לליגת הבכירה בעונת 1993/1994 והשתתף בסרט בית שאן: סרט מלחמה שנעשה על הקבוצה, המתאר את מאמצי הישארות הקבוצה בליגה הבכירה בעונת 1994/1995. בתום עונת 1998/1999 ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה.
בינואר 2000 עזב כהן את הפועל בית שאן, וחתם במכבי הרצליה מליגת העל, עמה ירד לליגה הלאומית בסיום העונה. לאחר מכן חזר כהן להפועל בית שאן בעונת 2000/2001 ולאחר מכן חתם בבני סכנין ושיחק במדיה בעונת 2001/2002. בקיץ 2002 חתם כהן לשלוש שנים במכבי אחי נצרת, אך לאחר שנתיים עבר לשחק כחצי עונה בהפועל רמת השרון, עד שבנובמבר 2004 חתם שוב בבני סכנין, והפעם נשאר בקבוצה יותר משש שנים, ובמשך מספר שנים שימש כקפטן הקבוצה בליגת העל.
בינואר 2011 שוחרר כהן מבני סכנין על ידי המאמן סלובודן דראפיץ', וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, עמה עלה לליגת העל. כהן לא המשיך עם הקבוצה בליגת העל וחתם במדי העולה החדשה לליגה הלאומית, מכבי אום אל-פחם. באוגוסט 2012 חתם בקבוצת הפועל נצרת עילית.
ב-12 בספטמבר 2013 חתם כהן בהפועל עפולה, העולה החדשה לליגה הלאומית, ובמדיה שיחק שלוש עונות. ביולי 2016 חזר להפועל נצרת עלית מהליגה הלאומית, אולם במדיה שותף רק במשחק אחד, במסגרת גביע הטוטו, ובנובמבר 2016 חתם בקבוצת מ.ס. צעירי כפר קנא מליגה א'.
ב-16 באוגוסט 2017 חתם כהן בקבוצת הפועל אסי גלבוע מליגה א' צפון, במדיה שותף ב-12 משחקי ליגה, וב-27 בדצמבר 2017 חזר להפועל בית שאן, כמעט 18 שנים לאחר שעזב את המועדון. יומיים לאחר מכן ערך את משחקו הראשון בקדנציה החדשה, מול קבוצתו לשעבר הפועל אסי גלבוע, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1, ועד תום העונה ערך תשע הופעות.
ב-29 ביוני 2018 הודיע כהן על פרישה ממשחק פעיל בגיל 46.