google/wiki40b huggingface dataset:
אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט

האנדרטה

האנדרטה היא למעשה גן הנצחה ובו ארבעה "חדרים" בלתי מקורים, כל אחד מוקדש לאחת מתקופות הנשיאות של רוזוולט.
בגן מוצגים פסלים שלו ושל אשתו אלינור רוזוולט, ופסלים המציגים את השקפותיו ואמונותיו בשילוב עם מפלי מים וצומח. על אף שרוזוולט היה משותק במשך מרבית חייו והתנייד על כיסא גלגלים, בפארק לא הוצגו פסלים המראים אותו כנכה. האגודה לנכים בארצות הברית מחתה על כך, ובעקבות זאת הוסיפו גלגלים לאחד מפסליו, בו הוא נראה יושב על כיסא. פסל אחר מציג את הנשיא יושב, ולצידו פאלא, הכלב הנשיאותי בשנות המלחמה. פסלים אחרים מציגים תמונות מתקופת השפל הכלכלי הגדול, ובהם האיש המאזין ל"שיחות ליד האח" שקיים רוזוולט ברדיו והאנשים הממתינים בתור ללחם.
האנדרטה תוכננה על ידי לורנס הלפרין וכלולים בה פסלים מעשה ידי לאונרד באסקין, ניל איסטרן, רוברט גראהם, תומאס הארדי וג'ורג' סיגל.
לוגיקה מסדר שני

בלוגיקה ובמתמטיקה, לוגיקה מסדר שני או שפה מסדר שני היא הרחבה של הלוגיקה מסדר ראשון שמתקבלת על ידי הוספת כמתים על תתי קבוצות של המודל, על פונקציות ועל יחסים.

יכולת ביטוי

בלוגיקה מסדר שני אנחנו יכולים לבטא משמעותית יותר מאשר בלוגיקה מסדר ראשון. כך למשל, ניתן לבטא כבר בלוגיקה מסדר ראשון את העובדה ששדה המספרים הממשיים הוא שדה סדור קווית (כיוון שכדי לנסח את העובדה הזו אנחנו צריכים רק להשתמש בכמתים על איברים במבנה), אבל לא ניתן לבטא בשפה מסדר ראשון את העובדה שלכל קבוצה חסומה יש חסם עליון מינימלי. עובדה זו ניתנת לביטוי על ידי לוגיקה מסדר שני, כיוון שהמשפט "לכל קבוצה A אם A חסומה אז קיים חסם מינימלי" משתמש בכמת על פני הקבוצות, שמותר בלוגיקה מסדר שני. תכונה זו מכריחה את אוסף הממשיים להיות לא בת מנייה, ולכן היא לא ניתנת לביטוי בלוגיקה מסדר ראשון, לפי משפט סקולם-לוונהיים. 
בלוגיקה מסדר שני אפשר לבטא את העובדה "A סופית" - כי המשמעות של עובדה זו היא שכל פונקציה חח"ע מ-A לעצמו היא גם על. באופן דומה, ניתן לבטא גם את העובדה "A בת מנייה" - כי אז בין כל שתי תתי-קבוצות אינסופיות של A יש פונקציה חח"ע ועל. שני המושגים האלו אינם ניתנים לביטוי בלוגיקה מסדר ראשון, לפי משפט הקומפקטיות ומשפט סקולם-לוונהיים, ולכן שני המשפטים האלו אינם מתקיימים בלוגיקה מסדר שני. 
אקסיומת האינדוקציה באריתמטיקה ואקסיומת ההחלפה (או אקסיומת ההפרדה) בתורת הקבוצות האקסיומטית הן דוגמאות לאוסף אינסופי של אקסיומות מסדר ראשון שנועדו להחליף אקסיומה בודדת מסדר שני. בשני המקרים, האקסיומה מסדר שני מבטאת יותר מאוסף האקסיומות מסדר ראשון.

לוגיקה מונאדית מסדר שני

הלוגיקה המונאדית מסדר שני היא צמצום של השפה מסדר שני לאפשרות לכמת רק על תתי קבוצות (ולא על פונקציות ויחסים).

קשר למונים גדולים

תחת הנחת קיום של מונים גדולים ניתן להוכיח כי גרסאות של המשפטים הקלאסיים של הלוגיקה מסדר ראשון עדיין מתקיימים גם בלוגיקה מסדר שני. כך למשל מגידור הוכיח כי המונה העל-קומפקטי הראשון (אם קיים אחד), ניתן לאפיון כמונה המינימלי בו לכל מודל מעוצמה גדולה או שווה מהמונה ולכל משפט בשפה מסדר שני  שמכיל רק כמת "לכל" אחד מסדר שני (וכמתים רבים כרצוננו מסדר ראשון), יש תת-מודל מעוצמה קטנה מהמונה בו  מתקיים. 
מצד שני, אם  על-קומפקטי, אז לכל משפט בלוגיקה מסדר כלשהו שמתקיים במודל M, כאשר   יש תת-מודל N של M, בו , ו-N מקיים את המשפט. 
באופן דומה, מונה הוא קומפקטי-חלש אם ורק אם כל פסוק מסדר שני במבנה  (עבור יחס R שמייצג תת-קבוצה כלשהי של ), בו יש רק כמת כולל בודד על משתנה מסדר שני וכל שאר הכמתים הם מסדר ראשון משתקף, כלומר מתקיים גם במבנה  עבור סודר .
SSO

במחשבים (Single Sign On (SSO היא שיטת הזדהות של משתמש המאפשרת הזדהות אחת כלפי מספר מערכות מידע ללא צורך בהזדהות נפרדת עבור כל מערכת.
יש הטוענים כי השימוש במונח שגוי ומעדיפים את השימוש בהזדהות ארגונית מופחתת כיוון שהזדהות חד פעמית אינה אפשרית במציאות.
בילאל אבן רבאח

בילאל אבן רבאח (בערבית: بلال بن رباح, או אל "בילאל אל-חבשי"; נולד בין השנים 578-584 במכה) היה אתיופי שהיה המואזין הראשון באסלאם. 
מוחמד נביא האסלאם בחר בבילאל שהיה עבד לשעבר למואזין וכך הוא היה למואזין הראשון בהיסטוריה של דת זו.
הוא היה בין העבדים ששוחררו על ידי אבו בכר, והיה ידוע בקולו הערב בקריאת מאמיני האסלאם לתפילה.
הוא נפטר בין 638-642.
נאמר על בילאל שהיה בין הנאמנים ביותר למוחמד ולעלי בן אבי טאלב מבין חברי הצחאבה. מעמדו המכובד בתקופת ייסוד האסלאם מוצג לעיתים כראיה על חשיבות השויון הבין גזעי באסלאם. 
קברו של בילאל נמצא בבית הקברות העתיק באב א-צע'יר בדמשק. 
על פסגת הר כביר צפונית להתנחלות אלון מורה, ישנו מבנה שנבנה, על פי המסורת, לכבודו.]
אפסילון בפרסאוס

מאפיינים

ε בפרסאוס נראה בטלסקופ ככוכב כפול ששני מרכיביו נמצאים במרחק זוויתי של כ-9 שניות קשת זה מזה. ממרחק של כ-640 שנות אור מרחק זוויתי זה שקול למרחק פיזי של לפחות 1,800 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה של השניים הוא לפחות 16,000 שנים. הכוכב הבהיר מבין השניים, ε בפרסאוס A, הוא ככל הנראה בעצמו מערכת בת שניים או שלושה כוכבים. במרחק זוויתי של כ-80 שניות קשת מ-ε בפרסאוס A נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 14, אך ככל הנראה הוא לא קשור למערכת ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.

ε בפרסאוס A

ε בפרסאוס A הוא ענק כחול מסוג ספקטרלי B1.5 III (לפעמים מסווג גם כתת-ענק כחול), מסתו כ-13.5 מסות שמש ורדיוסו כ-7 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא למעלה מ-27,000 קלווין והוא קורן בעוצמה של פי 2,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא יותר מפי 70,000 מעוצמת ההארה של השמש. עוצמת ההארה של ε בפרסאוס A משתנה בכעשירית של דרגת בהירות במחזוריות של 3 שעות, 50 דקות ו-50 שניות והוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. בדומה לכוכבים מסוגו, ε בפרסאוס A מסתובב על צירו במהירות גבוהה של לפחות 130 קילומטר בשנייה והוא משלים הקפה על צירו ביומיים, 5 שעות ו-47 דקות.
מדידות של מהירותו הרדיאלית מראות שינויים עם מחזוריות של 14 ימים, שעה ו-40 דקות, מה שמצביע על קיומו של בן זוג עמום וקרוב מאוד, שמקיף את ε בפרסאוס A במסלול אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 30 רדיוסי שמש ו-90 רדיוסי שמש (0.14 - 0.42 יחידה אסטרונומית). לא ניתן לצפות בבן הזוג ישירות, אך ניתן להעריך שמסתו היא בין 0.85 מסת שמש ל-1.77 מסות שמש ורדיוסו בין רדיוס שמש ל-1.8 רדיוסי שמש. בהנחה שגילו זהה לגילו של בן הזוג, אז מדובר בכוכב הסדרה הראשית, אך סוגו הספקטרלי נע בין K ל-A ולא ניתן לזיהוי. תצפיות לאורך זמן מראות שינויים מחזוריים נוספים בעלי זמן מחזור ארוך בהרבה. הסבר אפשרי לכך הוא כוכב שלישי עם מסה של בין 2.3 מסות שמש ל-5.3 מסות שמש שמקיף את בני הזוג הצמודים במרחק של לפחות 13 יחידות אסטרונומיות ובמחזוריות של 26 שנים. כוכב עם מסה כזאת צפוי להיות כוכב הסדרה הראשית מסוג A או B עם עוצמת הארה מספקת כדי להבחין בספקטרום הקרינה שלו בנפרד מהספקטרום של הכוכב הראשי, אבל התצפיות לא העלו תוצאות מתאימות. לא ידוע מה הסיבה לכך שלא ניתן להבחין בכוכב זה, ייתכן שהמסלול הוא אליפטי והציר הראשי קרוב לקו הראייה כך שהמרחק הזוויתי בינו ובין הכוכב הראשי קטן מאוד ולא מאפשר להבחין ביניהם, ייתכן שהוא גוף עמום בהרבה ולא כוכב הסדרה הראשית וייתכן שהיותו של הכוכב הראשי כוכב משתנה פוגעת בדיוק של המדידות ולמעשה מדובר בשני כוכבים בלבד.

ε בפרסאוס B

ε בפרסאוס B הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2 V, תכונותיו לא ידועות, אך לכוכבים מסוגו יש מסה סביב 2.2 מסות שמש ורדיוס של כ-1.8 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא סביב 8,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 2.5 מעוצמת ההארה של השמש, כך שתרומתו לעוצמת ההארה הכוללת של המערכת זניחה. בהירותו היא מדרגה 10.3 בלבד כך שנחוץ טלסקופ כדי להבחין בו.
ולדימיר סולוביוב (קוסמונאוט)

קורות חיים

ולדימיר סולוביוב נולד במוסקבה למשפחת של טייס קרב. בשנת 1964 הוא סיים בית הספר והחל לימודי הנדסה. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא עסק בתכנון של המערכות השונות של תחנת חלל. החל משנת 1972 הוא היה חבר של צוות הדרכת הקוסמונאוטים בנושא.
בשנת 1978 ולדימיר סולוביוב נכלל ביחידת הקוסמונאוטים ובמקביל המשיך לעבוד על תכנון מערכות חלל.
בשנים 1984 ולדימיר סולוביוב שוגר לחלל בחללית סויוז T-10 לצד לאוניד קיזים ואולג אטקוב. הם התחברו לתחנת החלל סאליוט 7. ולדימיר סולוביוב שהה בתחנת החלל מעל ל-237 ימים. במהלך תקופה זו הוא ביצע מספר רב של מחקרים.
בשנים 1984 ולדימיר סולוביוב שוגר לחלל בחללית סויוז T-15 לצד לאוניד קיזים. במהלך הטיסה הם ביצעו עבודות במעבר ציוד מתחנת החלל סאליוט 7 לתחנת החלל מיר.
בשנת 1988 ולדימיר סולוביוב מונה למנהל טיסות תחנת החלל מיר. במקביל, הוא עבד על דוקטורט והחל ללמד באוניברסיטה טכנית בה למד.
בשנת 1994 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים אך המשיך לכהן בתפקידי ניהול במערך תוכנית החלל הרוסית וללמד האוניברסיטה טכנית.
רכס באטסון

גילוי הרכס

הרכס מופה לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם, תחת הנהגתו של ג'ון ריימיל.
הרכס מופה בשנית על ידי סקר שטחי החסות של איי פוקלנד בין השנים 1948–1946.

מקור השם

הרכס נקרא על שמו של דוקטור ארתור ריצ'רד ססיל באטסון (Dr Arthur Richard Cecil Butson), רופא משלחת סקר החסות של איי פוקלנד, אשר ביולי 1947 הציל אחד מחברי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה אשר נפל לבקע קרחוני.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
בית הכנסת אור זרוע

תיאור המבנה

בית הכנסת אור זרוע הוא מבנה דו קומותי הבנוי על גבעה, בשכונת נחלאות שבמרכז ירושלים. ככל מבנה ציבורי בירושלים, גם קירותיו החיצוניים של אור זרוע מצופים באריחים של אבן ירושלים. קומת הכניסה נבנתה כמקום מגורי רב בית הכנסת וראש הקהילה, וכיום הוא משמש כגן ילדים. הקומה השנייה של המבנה משמשת כחדר התפילה עצמו, המעוצב באדריכלות ספרדית צפון-אפריקאית טיפוסית, כך שמושבי המתפללים מקיפים את במת בית הכנסת. להיכל התפילה גג גבוה במיוחד, והוא מכיל את עזרת הנשים, וכן חלונות ארוכים בתוך מסגרות אבן המעוקלות וצבעוניות בחלקן העליון.

היסטוריה

הרב עמרם אבורביע הקים את בית הכנסת בכדי לתת מענה למספרם הגדל של משפחות יהודים מַגּרֶבִּים בירושלים באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 שיצאו מהעיר העתיקה בתהליך שהחל כבר כחצי מאה קודם לבניית בית הכנסת. אבורביע נפגש עם דון ימין בן-הרוש (Don Yamin Ben Harroch), ראש הקהילה במלייה שבספרד, שהיה ידוע בנדיבותו ושתרם לבסוף את הכסף לבניית בית הכנסת.
ביום חמישי, 26 באוקטובר 1926, הונחה אבן הפינה בטקס בהשתתפות רבנים ספרדים ואשכנזים רבים ואורחים רמי דרג. מנחה טקס הנחת אבן הפינה היה אברהם אלמליח, עיתונאי, פוליטיקאי ולימים חבר הכנסת הראשונה.

פעילויות

בית הכנסת נחנך ב-1927, ואבורביע נשאר רבו בין השנים 1927 ועד 1951, כאשר מונה לרבה של פתח תקווה. בשנים הראשונות הוא חי עם בני משפחתו בקומת הקרקע בבית הכנסת, שנבנה במיוחד כמקום מגוריו של הרב, עד שעבר לביתו החדש בסמוך. לאחר מכן עברו להתגורר בה גבאי בית הכנסת, חיים קובי ומשפחתו למשך כ-40 שנים נוספות. בית הכנסת שימש במקביל לבית תפילה גם כבית מדרש, והתקיימו בו לימודי דת. כמו כן, שימש ב-1931 כקלפי בבחירות לוועדת עדת הספרדים בירושלים. קהילת בית הכנסת אור זרוע בנחלת אחים השתתפה בפעילות צדקה ותרמה לבית החולים "משגב לדך" בירושלים. פעילות נדבה זאת תועדה ב דין וחשבון של בית החולים הכללי "משגב-לדך" בירושלים (בעיר העתיקה) לשנת תרצ"א. ב-1997 קבע השופט ורדימוס זיילר, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, כי בניין בית הכנסת מוכרז ומוצהר כהקדש.
קמרה לוסידה

קמרה לוסידה (בלטינית: Camera lucida - לִשְכָּה מּואֶֶרת) היא מכשיר אופטי, שיוצר סופראימפוזיציה בין הדמות הנצפית למשטח עליו האמן מצייר. האמן רואה את הדמות והציור בו זמנית ומאפשר בכך להעתיק את הדמות בצורה מדויקת למשטח עליו הוא מצייר. לאחר המצאת המצלמה השימוש בקמרה לוסידה פחת אך עדיין ניתן למצוא שימוש לקמרה לוסידה בעיקר בשילוב עם מיקרוסקופים כאשר נדרש איור מדעי מדויק לאובייקט הנצפה.
פרס או. הנרי

היסטוריה

כשמונה שנים לאחר מותו של או. הנרי, באפריל 1918, מועדון הדמדומים (the Twilight Club), אשר נוסד בשנת 1883 ונודע אחר כך בשם Society of Arts and Letters, קיים סעודה לכבודו בבית מלון. לאחר מכן בדצמבר באותה שנה הוחלט על ייסוד הפרס לזכרו. חברת Doubleday, Page & Company נבחרה לפרסם את קובץ הסיפורים השנתי של הוועדה, אשר נודע בשם "The O. Henry Prize Stories".
במהלך השנים נעשו שינויים בתקנות ובחוקים לבחירת הזוכה. החל משנת 2003, ועדה של עורכים בוחרת 20 סיפורים קצרים, אשר פורסמו באנגלית בכתבי עת קנדים או אמריקאים. שלושה חברי ועדה נבחרים מדי שנה, והם קוראים את הסיפורים, ללא זיהוי המחבר או ההוצאה.
ארי דה לוקה

אֶרי דה לוּקה (באיטלקית: Erri de Luca; נולד ב-20 במאי 1950) הוא סופר איטלקי המתאר בספריו את נאפולי, עיר ילדותו.

קורות חיים

דה לוקה נולד בנאפולי בשם אנריקו למשפחה איטלקית-אמריקאית. סבתו של דה לוקה הגיעה ממדינת אלבמה שבדרום ארצות הברית, ואילו סבו היה נאפוליטני. הארי נקרא על שם דוד אמריקאי.
עד שנת 1955 התגוררה משפחתו של דה לוקה בשכונה ענייה בעיר. דה לוקה זוכר שכונת עוני זו ומתאר אותה בספריו. בצעירותו נהגה משפחתו לבלות בכל קיץ כשלושה חודשים באי איסקיה הסמוך לנאפולי' והשוני בין האי לבין העיר האפורה העניק לו, לימים, את המבט הייחודי המתאר את העיר: "עיר של סמטאות צרות, צפיפות, סגירות ומועקה".
בהיותו בן 18 עזב את העיר. במהלך חייו התפרנס דה לוקה כפועל במפעל פיאט בטורינו, בו היה פעיל באיגוד העובדים ובארגון שביתות. כמו כן עבד כפועל בניין וכסבל.
בשנות השבעים היה שייך לשמאל הרדיקלי והיה חבר בתנועה הפוליטית הקיצונית "לוטה קונטינואה" ("מאבק מתמשך"), אשר התנגדה לכיבוש הישראלי בשטחים. בשנת 1972, בעקבות רצח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, התמתנו דעותיו של דה לוקה, והוא הפסיק להביע תמיכה במאבק הפלסטיני.
דה לוקה למד עברית ויידיש ותרגם לאיטלקית את ספר שמות, יונה, קהלת ומגילת רות. בריאיון לגלובס ב-2009 אמר: בשתי דרכים אני מעורב בנושא היהודי: האחת היא דרך סיפורי הקודש - התנ"ך. הצורך להבין את שפת האם של המונותאיזם גרם לי ללמוד עברית כדי להיות מסוגל לקרוא את הסיפורים האלו בשפתם המקורית שכל-כך שונה מהתרגום. וזה בא מסקרנות אינטלקטואלית ועניין. הצד השני הוא צד היידיש. כשחזרתי מוורשה ב-1993, מאירועי היובל לנפילת הגטו, החלטתי להתחיל ללמוד יידיש. היום אני קורא יידיש ומתרגם את השפה. וזה החלק הרגשי יותר. הדבר היחיד שיכול לעשות מישהו שמגיע אחרי, זה להניע שוב את שפתי היידיש. לחדש. זו הדרך היחידה לומר להיסטוריה שהיא טעתה. להמחיש שהיא לא הצליחה".
ספרו הראשון "לא עכשיו, לא כאן" (באיטלקית: Non ora, non qui) - פורסם ב-1989, בהיות דה לוקה בן 39, ומהדורה חדשה יוצאת מאז מדי שנה.
דו-רה-מי (שיר)

רקע

במסגרת הסיפור, מריה משתמשת בשיר כדי ללמד את הילדים את התווים. השיר כתוב בסולם דו מז'ור. השיר בולט בכך שהוא מתאר סולפז' בסיסי בעל-פה.
בגרסת הבמה, מריה שרה את השיר בסלון בית, זמן קצר לאחר שהיא מציגה עצמה לילדים. בגרסת הסרט מריה שרה את השיר בשלב מאוחר יותר, והוא תופס סצנה שלמה.
השיר הפך לפופולרי מאוד בתוך זמן קצר לאחר הצגתו לראשונה.
סנטרל (הונג קונג)

שם האזור

בראשיתה של המושבה בריטית נקרא האזור בסינית "צ'ונג ואן" (中環) ובאנגלית "סנטרל" מהיותו במרכז אזור "ויקטוריה סיטי" - שמה הרשמי של הונג קונג באותה עת.
השם האנגלי "סנטרל" הפך מקובל גם בסינית רק בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם הקמת הרכבת התחתית של הונג קונג ופתיחת קו האי של הרכבת התחתית ובו תחנת רכבת בשם סנטרל.

היסטוריה

בשנת 1841 הגיעו לאי הונג קונג החיילים הבריטיים הראשונים. בעקבות ההחלטה להקים מוצב צבאי אנגלי באזור, החלה בניית מבנים על החוף הצפוני של האי (בקירבה לנמל הטבעי הממוקם בין האי לבין חצי האי קאולון), ובאזור סנטרל נבנו מבני הצבא והמרכז האדמיניסטרטיבי של המושבה.
במהרה התיישבו בסמוך גם סוחרים בריטיים רבים, וגם סוחרים סיניים ובזאר קאנטון נבנה בין רחוב קוצ'ריין לבין רחוב גרהאם בשנת 1842. זמן קצר לאחר מכן קבעו השלטונות הבריטיים כי אזור סנטרל יועד לתושבים מערביים בלבד, והתושבים הסינים נדרשו לעזוב ולעבור להתגורר באזור שנג וואן.
האזור, שנקרא באותה עת ויקטוריה סיטי התפתח במהרה, ומספר תושביו עלה מ-5,000 תושבים בשנת 1841 ל-24,000 תושבים בשנת 1848.
בתקופה זו נבנו מבני הממשלה העיקריים על גבעת הממשלה ומושל הונג קונג עבר להתגורר בבית הממשלה שעל הגבעה.
כמו כן נבנו מחנות צבא בריטיים, קסרקטינים ובית עבור המפקד הצבאי הבריטי - בית פלגסטאף.
בין השנים 1860–1880 התפתחה העיר: נבנו בית העירייה, תיאטרון, והוקמו מוסדות פיננסיים רבים.
בשנת 1904, בשל המחסור במקום הוחלט לייבש את הים בחזית אזור סנטרל, ויובשו 240 דונמים במסגרת תוכנית פראיה.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להיבנות באזור גורדי שחקים רבים בשל מיעוט הקרקע ויוקרתה. בין היתר נבנו באזור מגדל הבנק של סין, מגדל ג'רדיין והבניין הראשי של HSBC.

תחבורה

קווי מעבורות מחברים את אזור סנטרל עם מקאו, סין עם הטריטוריות החדשות ועם אזור צים שא צוי בחצי האי קאולון (ידועים הם קווי מעבורת סטאר).
כמו כן עוברים באזור קווי הרכבת התחתית של הונג קונג: קו האי, קו צואן ואן, קו טונג צ'ונג והקו המהיר לשדה התעופה.
ג'רש

העיר העתיקה

במקום היה ככל הנראה יישוב פרהיסטורי קטן, שנבנה על גדת פלג מים. בתקופה ההלניסטית התפתח היישוב לעיר שכונתה "אנטיוכיה על נהר הזהב", שם שמרמז על מעורבותו של אחד או יותר משושלת המלכים הסלאוקים בשם אנטיוכוס, ככל הנראה אנטיוכוס הרביעי. בהמשך, נכבשה העיר על ידי אלכסנדר ינאי וסופחה לממלכת החשמונאים.
בשנת 63 לפנה"ס נכבשה ג'רש על ידי המצביא הרומאי פומפיוס, שסיפח אותה לפרובינקית סוריה. כיבוש זה החל את תור הזהב של העיר, שכונתה בפי הרומאים "גרסה" וזכתה, כיתר ערי הדקאפוליס, במידה רבה של אוטונומיה. העיר גדלה ופרחה, התעשרה במבנים רומיים מפוארים והפכה למרכז סחר חשוב. במהלך השלטון הרומי נבנו בעיר מקדשים, בתי מרחץ ותיאטראות במיטב המסורת הרומאית, אשר שיקפו את עושרה וחשיבותה. שיא פריחתה היה במאה ה-2, עת ביקר בה הקיסר אדריאנוס, שלכבודו נבנה שער ניצחון בעיר.
במאה השלישית לספירה החלה שקיעתה של העיר, במקביל למשבר הרחב שהתרחש ברחבי האימפריה הרומית. מהמאה ה-3 והלאה החלו בני העיר להמיר את דתם לנצרות, כאשר במאה הרביעית רוב אוכלוסייתה התנצרה. בעקבות שינוי זו נבנו בג'רש לאורך המאות הבאות כנסיות רבות, בנייה שלוותה בהרס המקדשים הפגאניים הקדומים.
העיר נכבשה בשנת 635 על ידי המוסלמים, כיבוש שכתוצאתו הואצו תהליכי החורבן והשקיעה בה. סדרת רעידות אדמה סייעה לתהליך זה. ישנם עוד מספר אזכורים היסטוריים ליישוב בעיר עד המאה ה-12, אולם לאחר מכן ננטשה ג'רש כליל והפכה לעיי חורבות.

העיר המודרנית

שרידי העיר התגלו בחפירות ארכאולוגיות על ידי המזרחן הגרמני אולריך יאספר זטצן בשנת 1806.
בסוף המאה ה-19 יישבה האימפריה העות'מאנית קבוצת צ'רקסים במקום, לאחר שגורשו ממולדתם בקווקז. בעקבות התיישבות זו החלו חפירות ארכאולוגיות ועבודות שיחזור באתר, הנמשכות עד היום. השרידים הקדומים שמורים ומשוחזרים ברמה טובה יחסית לאתרים ארכאולוגיים דומים, וכוללים כיכר עגולה מוקפת עמודים ("פורום"), שני תיאטראות, בתי מרחץ, שרידי מקדשים וכנסיות, מבנים נוספים וכן חומות העיר כמעט בשלמותן. בשל היקף ואיכות השרידים נוהגים לכנות את ג'רש "פומפיי של המזרח".

ג'רש כיום

ג'רש של היום היא עיר המונה כ-40,000 תושבים, ומהווה את בירת מחוז ג'רש. העיר שוכנת בצמוד לאתר הארכאולוגי, וחלק מבתיה בנויים על השרידים העתיקים או ביניהם.
When I'm Gone (שיר של אמינם)

רקע

השיר 'When I'm Gone' נכתב בשנת 2003 ויצא לאור בשנת 2005 על ידי חברת התקליטים שיידי רקורדס, כחלק מאלבום האוסף Curtain Call: The Hits. אמינם חשב באותו הזמן שאלבום זה הוא אולי סימן לכך שעומדת להתחיל אצלו הפסקה מקריירת המוזיקה לתקופה ארוכה, אמינם באותה התקופה אמר כי "אני כרגע נמצא בנקודה בחיים שלי בה אני מרגיש שאני לא יודע לאיזה כיוון הקריירה שלי ממשיכה, זוהי הסיבה שקראתי לאלבום 'Curtain Call' (קידה לאחר ההופעה), כיוון שזה יכל להיות הדבר האחרון שאעשה, אנחנו לא נדע".
המילים בשיר מתייחסות לחייו של אמינם כזמר סלבריטאי אשר נמצא בעמדה לא טובה עם המשפחה. אמינם השתמש בדמיון שלו על מנת להעלות זכרונות שלא באמת קרו בהן המשפחה שלו מתפרקת.
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי אנטוני מנדלר. טריק סלמסי מתוכנית הטלוויזיה האמריקאית 'The Contender' הופיע בוידאו קליפ של השיר.
הסתננות (פלסטינים)

הסתננות לתחומי מדינת ישראל הייתה דפוס התנהלות נפוץ של פליטים פלסטינים החל מהסכמי שביתת הנשק שנחתמו ב-1949 ועד למבצע קדש ב-1956.

ההסתננות הלא אלימה

פעולות ההסתננות החלו כפעולות לא אלימות של ערביי ארץ ישראל שעזבו במהלך מלחמת העצמאות.

הבעיה המוסרית

צה"ל שצווה להילחם בהסתננות הבלתי אלימה עמד לא פעם בדילמות מוסריות קשות. מצד אחד מדובר באוכלוסייה אזרחית ומן הצד השני יש חובה לעצור אותה ולשמור על הגבולות. משה דיין ביטא את דעתו בעניין זה בישיבת סיעת מפא"י ביוני 1950: "הערבים העוברים לקצור תבואה שזרעו בשטח שלנו - הם נשותיהם וטפם - ואנו פותחים עליהם באש, האם זה יעמוד בפני ביקורת מוסרית? ... אינני יודע כל שיטה אחרת לשמור על הגבולות. אם יתנו לרועים ולקוצרים לעבור את הגבולות, הרי מחר אין גבולות למדינת ישראל".

הסכנות נוכח ההסתננות האלימה

בהדרגה קבלה ההסתננות אופי אלים ומטרתה הייתה גניבה, חבלה והרג]. ההסלמה לוותה בתחושה שאת פעולות ההסתננות מעודדות מדינות ערב כדי לשמור על מתיחות בגבול ולהבהיר שאין בהסכמי הפסקת האש בסיס להסדר של קבע. בגלל הישנות של ההתקפות והחומרה הרבה שלהם נוצרה בהלה בציבור ובעיקר אצל תושבי היישובים שהיו ממוקמים לאורך הגבולות הארוכים. הבהלה גברה גם בשל הזיכרון הטרי של השואה]- מדינת ישראל הייתה אמורה להיות מפלט ומגן לשארית הפליטה ולפליטים היהודים ממדינות ערב, והנה היא הופכת ל"מדינת גטו" כדברי פנחס לבון וגם בה נאלצים יהודים להתמודד עם סכנה יום-יומית. חשוב לציין שלבהלה לא היה קשר ישיר עם מספר הקורבנות או מספר החדירות.
לקראת 1955 שינתה ההסתננות את מאפייניה והפכה לפעילות טרור. השפעה מיוחדת נודעה לפעילותו המתמשכת של מוסטפא סמואלי בפרוזדור ירושלים ולטבח נוסעי האוטובוס במעלה עקרבים.

השינוי בדפוס התגובה

הפחד מנטישתם של יישובי הגבול וההבנה שמצב כזה לא יכול להימשך לאורך זמן הביאה את המדינה לפתוח בפעולות התגמול. בעקבות ההסלמה במטרות ההסתננות השתנתה גם  גישתה של המדינה כלפי האחריות עליהן- בעוד שכאחראים לפעולות ההסתננות הלא אלימות נתפסו פליטים ערביים, לפעולות ההסתננות האלימות נתפסו ממשלות ערב כאחראיות. כמובן שהטלת האחריות הזו לא נשענה על ראיות מוסמכות. מדינת ישראל לא יכלה להגן על קילומטרים כל כך רבים של גבול או לחסום אותם למעבר, שכן הדבר יצריך כח אדם ומשאבים שאין בידיה. גם חיפוש מדוקדק אחרי מבצעי הפעולות ושולחיהן לא אפשרי שכן לצה"ל אין עדיין מנגנון מודיעין מספיק משוכלל והדבר עלול לעלות בחיי אדם. המדינה החליטה אפוא להטיל את האחריות על מדינות ערב שהערבים יוצאים משטחם ולתקוף מטרות צבאיות ואזרחיות של המדינות הערביות כדי לגרום להם לפעול כנגד המסתננים. זאת מכיוון שמדינת ישראל לא יכלה לעשות זאת וכי לממשלים הערבים יכולת לפעול והשפעה הרבה יותר גדולה על הפליטים. לעיתים הפעולות השיגו את מטרתן, ואחריהן הגבול נרגע (כמו בפעולת קיביה) ולעיתים לא (כמו במבצע חץ שחור ברצועת עזה).
ההחלטה להטיל על מדינות ערב את האחריות לא הייתה מיידית, בתחילה כשההסתננות הייתה לא אלימה או שהאלימות באה לביטוי רק בהיתקלות עם אזרחים וכוחות צה"ל, יוחסה התופעה לפליטים הערבים ולא למדינות הריבוניות. ההחמרה בפעולות יוחסה על ידי ממשלת ישראל למדינות ערב, שביקשו, על פי תפיסתה של מדינת ישראל, "להחליש, את ישראל מבלי להסתבך במלחמה כוללת". בסוף 1955 הקימו המצרים את גדודי ה"פידאיון" ואז כבר היה ברור שלפחות במדינה זו, ההסתננות היא פרי יוזמה ממשלתית ולא רק רגשית-מקומית.
שיווי משקל המשכי

הערכה עקבית

ההגדרה הפורמלית של אסטרטגיה מורגשת בהינתן אמונה היא פשוטה: האסטרטגיה צריכה למקסם את התועלת הצפויה בכל סט אינפורמציה.
ההגדרה של אמונה מורגשת עבור סטים של אינפורמציה שניתן להגיע אליהם בהסתברות חיובית בהינתן האסטרטגיות גם כן פשוטה:
האמונות צריכות להיות התפלגות ההסתברות התלויה על הצמתים של סט האינפורמציה, בהינתן שניתן להגיע אליו.   
ההגדרה של אמונה מורגשת עבור סטים של אינפורמציה שניתן להגיע אליהם בהסתברות 0, בהינתן האסטרטגיות היא מסובכת הרבה יותר.
אכן, זוהי התרומה הרעיונית העיקרית של Kreps וWilson. הדרישה שלהם לעקביות היא הבאה: ההערכה צריכה להיות נקודת גבול של רצף של פרופילי אסטרטגיות משולבות לחלוטין ואמונות מורגשות ומקושרות, במובן שלמעלה.

קשר לעידוני שיוויי משקל אחרים

שיווי משקל המשכי הוא עוד עידון של subgame perfect equilibrium ואפילו של perfect Bayesian equilibrium.
הוא עצמו מעודן על ידי extensive-form trembling hand perfect equilibrium. אסטרטגיות של שיווי משקל המשכי הן לא בהכרח קבילות.
עידון של שיווי משקל המשכי שמבטיח קבילות הוא quasi-perfect equilibrium.
יחסי אורוגוואי–קנדה

היסטוריה

קנדה ואורוגוואי כוננו את יחסיהן לראשונה בינואר 1951. ב-1953, השגריר הקנדי הראשון לאורוגוואי נשלח לבואנוס איירס שבארגנטינה. באפריל 2001, נשיא אורוגוואי חורחה באז'ה איבנייס ביקר בקנדה לצורך השתתפות בוועידת האמריקות השלישית שנערכה באותה השנה בקוויבק סיטי, בירת החבל קוויבק.
ב-2014, 2,000 תיירים אורוגוואים ביקרו בקנדה, באותה השנה ביקרו באורוגוואי 11,000 תיירים קנדים.

סחר

ב-2014 הסחר שבין קנדה לאורוגוואי הוערך בשווי של 162 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי העיקרי לאורוגוואי כלל ציוד חקלאי, טורבינות גז וכימיקלים שונים. הייצוא האורוגוואי לקנדה כלל בעיקר בשר קפוא ואוכמניות. מספר חברות קנדיות גדולות פועלות גם מאורוגוואי ונכנסו לשוק האורוגוואי.
חולוד דעיבס

ביוגרפיה

ב-1995 דעיבס סיימה תואר שלישי בארכיטקטורה מאוניברסיטת האנובר שבגרמניה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בשימור של המורשת האדריכלית של פלסטין. היא הייתה מנהלת המרכז לשימור המורשת התרבותית בבית לחם ושימשה כמרצה באוניברסיטת בית לחם. 
בשנים 2012-2007 כיהנה כשרת התיירות והארכאולוגיה ברשות הפלסטינית. במהלך כהונתה התקבלה פלסטין כחברה מלאה בארגון אונסק"ו.
כמו כן בשנים 2009-2007 כיהנה כשרה לענייני נשים.
באוגוסט 2013 החלה לעמוד בראש הנציגות הדיפלומטית הפלסטינית בגרמניה.
בז'וסטק

יהודי בז'וסטק

היישוב היהודי בעיירה החל בראשית המאה ה-19, לאחר שבוטלה הבעלות הפרטית במקום. בעיירה ישבו חסידים רבים.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 אירעו מספר מקרים של תקיפת יהודים בעיירה והפצת עלילות דם כנגדם. בעת הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה נבזזו חנויות היהודים בעיירה, כ-40 בתי יהודים הועלו באש, ומספר יהודים בה נרצחו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט, אך מצבה הכלכלי נותר קשה.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה תנועות ציוניות, ובהן עקיבא והשומר הצעיר. בתקופה זו נמנו בעיירה קרוב ל-500 יהודים, מתוך כ-1,300 תושבים.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי העיירה מזרחה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים הוטלו על יהודיה עבודות כפייה והיטלים כספיים, וכן הגבלות תנועה. בתחילת 1942 נחטפו יהודים מהעיירה למחנות עבודה.
ב-11 ביולי 1942 רוכזו יהודי העיירה, ולמחרת נרצחו רבים מהם ביער פודזאמצ'ה עם יהודים נוספים מהסביבה. האחרים נרצחו ביערות ליד ואז'יצה וסוקולובקה. יהודים שניסו להימלט ליערות הסביבה נתפסו ברובם, והגרמנים המשיכו במצוד אחר יהודיה האחרונים של העיירה בחודשים שלאחר מכן.