אסף גור

אסף גוּר (גְרָזוֹבְסקי) (Asaph Goor;‏ י"ט בתשרי תרנ"ה, 19 באוקטובר 1894 – מרץ 1982) היה אגרונום ישראלי, מומחה לגידול עצי פרי ומטעים, שהיה מופקד על ענף המטעים בארץ מ-1929 ועד 1963 (כפקיד הראשי למטעים במחלקת החקלאות של ממשלת המנדט, ולאחר קום המדינה מנהל אגף המטעים במשרד החקלאות).

ביוגרפיה

גור נולד בשם אסף גרזובסקי בסתיו תרנ"ה-1894 בעיר יפו, הבכור מחמשת ילדיהם של הבלשן, המחנך והמילונאי העברי יהודה גור (גרזובסקי) ורחל בת מרדכי ניימן. התחנך בבית ספר בעירו, ולאחר מכן החל ללמוד חקלאות באוניברסיטה האמריקנית בביירות והמשיך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. התמחה במטעים ועצי פרי, וסיים תואר בוגר ותואר מוסמך במדעים (M.Sc).
בשנת 1918 התנדב לגדודים העבריים ושירת בהם עד 1920, בדרגת סרג'נט (סמל). מחודש יולי 1920 עבד במחלקת החקלאות והיערות (Department of Agriculture and Forests) של ממשלת המנדט.

בשנת 1924 נישא לדבורה רבינוביץ, ילידת יפו אף היא, כנרת בוגרת בית הספר למוזיקה שולמית, בתם של פניה לבית שטיין, מיילדת (ואחותו של הרופא ד"ר מנחם שטיין), ובוריס רבינוביץ, סוחר. בני הזוג היו הורים לשלושה.
בתחילת דרכו עסק בייעור, ומ-1920 כיהן כמפקח הייעור בארץ. לזכותו נזקף חלק חשוב מייעור הארץ (במסגרת תפקידו היה אחראי בין השאר על נטיעת היער בשער הגיא).
בסתיו 1929 הועבר למחלקת הפירות וכיהן כקצין הראשי למטעים ומזכיר הוועדות הממשלתיות להורטיקולטורה ולפרי הדר בארץ. שימש בתפקידו עד הימים האחרונים של שלטון המנדט.
פרסם מאמרים רבים, בהם מחקר והדרכה, בכל העיתונות החקלאית, ובפרט בכתב העת של החקלאים היהודים בארץ ישראל, "השדה", למן הופעתו ב-1920 ובמשך עשרות שנים, ובמחלקה להתיישבות חקלאית של ההסתדרות הציונית.
נשלח בשליחויות רשמיות לחו"ל וכציר לקונגרסים בינלאומיים להורטיקולטורה.

הוכתר כחבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) וכקצין מסדר אורנז'-נאסאו.
זמן קצר לאחר קום המדינה מינה אותו השר אהרן ציזלינג להמשיך את עבודתו מימי המנדט ולעמוד בראש המחלקה למטעים (לימים אגף המטעים) במשרד החקלאות. הוא כיהן בתפקיד זה מ-1948 ועד 1963. תחת שרביטו הושם דגש מיוחד על קליטתם של זנים חדשים של פירות בארץ.
מ-1963 שימש כיועץ למשרד החקלאות עד פרישתו לגמלאות בסוף שנות ה-60.
בנוסף למאמריו, לאורך שנות פעילותו היה שותף לחיבורים רבים על פירות (רובם בהוצאת האגף לחינוך חקלאי, חלקן בספריית השדה): על זני הזית, השזיף והתמר בארץ, סדרה של חוברות מונוגרפיות על פירות שונים (החבוש, התאנה, הרימון, החרוב, השקד, הזית, התפוח, המשמש, השזיף, האפרסק). עוד מספריו: "פירות הארץ: קובץ ידיעות שימושיות" (עם זלמן רפפורט, תל אביב תש"ט); "פירות ישראל" (תל אביב תשי"ט), לקסיקון המכיל פרטים תמציתיים על 27 עצי פרי; המדריך האנציקלופדי "גידול פירות", שחיבר ביחד עם פנחס שפיגל, חנן אופנהיימר, י' פת ושמואל סטולר, בעריכת יוסף מנחם מרגלית (תל אביב תשכ"ב 1961); הסקירות ההיסטוריות "תולדות הבננה (המוז) בארץ ישראל בכל התקופות" (תשכ"ה), "תולדות האתרוג (פרי עץ-הדר) בארץ ישראל בכל התקופות" (תשכ"ו) ו-"תולדות הוורד בארץ ישראל" (תשכ"ט 1969); וספרו הגדול "פירות ארץ ישראל: תולדות ומקורות", בעריכת שמואל סטולר ואהרן מאירוביץ, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת תשל"ד (שני האחרונים ראו אור בתרגום לאנגלית מאת מקס נורוק).
התגורר ברח' אוסישקין שבשכונת רחביה בירושלים.

בשנות ה-70 חלה במחלה קשה, שהגבילה את פעילותו באופן ניכר.
נפטר במרץ 1982.
ילדיו: מרים (נישאה לעמנואל ורדי), חולדה, מתן גור.

בנו מתן גור היה בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. ב-1955 נישא לשמחה הורוביץ. היה מורה לביולוגיה בבית הספר התיכון החקלאי, כיהן כמנהל הפדגוגי וכסגן מנהל בית הספר ומשנות ה-70 כמנהלו.
מ-1969 כיהן כסגן וממלא-מקום קבוע של ראש המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור.
שני אחיו של אסף גור פנו אף הם לחקלאות: ד"ר עמיהוד גור (1888–1982) היה יערן בעל שם עולמי, שכיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקת הייעור הממשלתית, עד למיזוגה עם מחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל. נישא לשפרה, בתו של משה סמילנסקי.

אחיו ד"ר שי גור היה מנהל השירותים הווטרינריים של מדינת ישראל. נישא לצלה, בתו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים.

אחותו הדסה נישאה לאדווין סמואל, בנו הבכור של הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל (שאותו הכירה דרך אחיה עמיהוד, ששירת כסמל בגדודים העבריים).