וס אנדרסון

ביוגרפיה

אנדרסון נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא שוודי ונורווגי. הוא למד בבית הספר הפרטי "סיינט ג'ון" ביוסטון, שבו השתמש מאוחר יותר כאתר צילומים לסרטו "המרוץ לצמרת של מקס פישר" (במקור: Rushmore). אנדרסון למד פילוסופיה באוניברסיטת טקסס, שם פגש בשותפו ליצירה לעתיד אוון וילסון.

סרטיו

אחד המאפיינים המשותפים לכל סרטיו של אנדרסון הוא היעדר דמויות רעות: הדמויות בסרטיו עלולות לעיתים קרובות לעשות טעויות ואף לפגוע באחרים, אך הן תמיד עושות זאת בתום לב. המחסור ביריבים מסורתיים בסרטיו של אנדרסון מוביל את הדמויות ליחסים אינטימיים יותר האחת עם השנייה וממקם את הבעיות והקונפליקטים של הדמויות בתוך עצמן או עם משפחתן וחבריהן במקום עם אויבים שיש להכריע.
אנדרסון מונה בין השפעותיו הקולנועיות את במאי הגל החדש הצרפתי פרנסואה טריפו ולואי מאל, איתם הוא חולק את אפיון הדמויות השופע והנטייה לטרגיות-קומית: סרטיו של אנדרסון מוגדרים כקומדיות למרות שחוש ההומור בהם דורש זמן התרגלות ופונה לקהל מצומצם.
בסרטיו, "משפחת טננבאום" (The Royal Tenenbaums) משנת 2001 ו"עמוק במים" (The Life Aquatic with Steve Zissou) משנת 2004, צורת הבימוי מזכירה תצוגת ראווה. המצלמה נשארת סטטית לעיתים קרובות ומאפשרת לצופים לבחון היטב את מוקד הסצנה. הפריימים עצמם מציגים סצינות עמוסות אביזרים (props), דמויות רקע וצבעים חיים המדגישים ומעשירים את הדמויות הראשיות בתמונה ואת הדיאלוג הפנימי הפתוח ביניהן. אנדרסון מיומן במיוחד בשילוב אלמנטים תיאטרליים בסרטיו, במיוחד בסצינות המחזות בסרטים המסע לצמרת של מקס פישר ומשפחת טננבאום ובסטים המפורטים שבסרט עמוק במים. את הצילום הרב-ממדי של אנדרסון משלימה עבודתו של המלחין (וסולן להקת דבו (Devo)) מארק מאדרסבו שכתב קטעים מוזיקליים ל"פשיעות קטנות" (Bottle Rocket) משנת 1996, למסע לצמרת של מקס פישר, למשפחת טננבאום ולעמוק במים. השחקן והמוזיקאי הברזילאי סו ג'ורג' (Seu Jorge) תרם אף הוא לפסקול הסרט עמוק במים עם עיבודים אקוסטיים לשירי הזמר דייוויד בואי בשפה הפורטוגזית. סרטו רכבת לדארג'ילינג משנת 2007 מספר את סיפורם של שלושה אחים מנוכרים הנוסעים למסע בהודו.
אנדרסון מעביר בסרטיו מסרים רבים של פייסנות, מחילה וחנינה. על פי אנדרסון, כל הדמויות שמופיעות בסרטיו זכאיות לכפרה, כולל כישלונות מהלכים כמו הרמן בלום וסטיב זיסו (השחקן ביל מוריי במקס פישר ועמוק במים) או רמאים ותחמנים כמו רויאל טננבאום (השחקן ג'ין הקמן במשפחת טננבאום). בין דמויותיו של אנדרסון מוצבים תחילה סייגים ומחסומים שונים, אך אלה עם הזמן נעלמים כאשר הדמויות מכירות בפגמים ובתשוקות האמיתיות של עצמן ושל האחרים. בדרך כלל, סרטיו של אנדרסון מסתיימים כאשר מספר פתילי עלילה נפתרים ויחסים בין אישיים שבים על כנם.
סימן היכר נוסף של סרטיו של אנדרסון הוא שתמיד מופיעות בהן מספר דמויות במדים או חליפות ספורט תואמות וכל סרט מסתיים בהילוך איטי.
ב-2005 הפיק אנדרסון סרט בשם "חיים בין השורות" (The Squid And The Whale), שאותו ביים נוח באומבך שהשתתף בכתיבת עמוק במים. הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל סאנדנס באותה שנה.
בסרט עמוק במים השתמש אנדרסון לראשונה באפקטים מיוחדים ליצירת היצורים התת-מימיים המופיעים בסרט בשיטת אנימציית בובות. העבודה בשיטה זו עוררה בו עניין רב שבא לידי ביטוי בסרטו "מר שועל המהולל" שנעשה כולו באנימציית בובות, עיבוד לספרו של רואלד דאל.
ב-2014 ביים והיה חלק ממפיקי הסרט "מלון גרנד בודפשט". הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הקומי\מוזיקלי הטוב ביותר ובנוסף זכה בארבעה פרסי אוסקר בקטגוריות שונות: פס-קול, עיצוב התפאורה, עיצוב התלבושות, איפור ועיצוב שיער. סרטו של אנדרסון התקבל בביקורות נלהבות בשל הבימוי הייחודי, בין היתר, באתר הביקורות Rotten Tomatoes זכה הסרט בציון\דירוג של כ-92%.

שבחים וביקורות

אנדרסון נבדל מיוצרי סרטים אחרים בני ימינו בכך שסרטיו הם היחידים כרגע היוצאים באופן אוטומטי בחברת ה-DVD היוקרתית Criterion Collection. העבודה על גרסאות ה-DVD המורחבות מטעם החברה למשפחת טננבאום ועמוק במים החלו עוד כאשר הסרטים עצמם היו רק בשלבי הפקה. בדרך כלל, סרטים נבחרים ל"ראויים להוצאה" בחברת Criterion רק לאחר שיצאו לקולנוע והוכיחו את עצמם אמנותית.
הביקורות על סרטיו של אנדרסון, לעומת זאת, בדרך כלל חלוקות. לאחר יציאת המסע לצמרת של מקס פישר מבקרים רבים טענו כי טעמו הייחודי של הבמאי במשחק והייצוג החזותי הוא מעובד יתר על המידה, יומרני ונטול תוכן רגשי. טענה רווחת בקרב המבקרים את אנדרסון היא כי את סגנון עבודותיו יכול הצופה או לקנות ולאהוב, או לסלוד ולפסוק כי הוא מעצבן ועמוס מדי, ללא טעמי ביניים.
במאמר בשם "The Next Scorsese" ("הסקורסזה הבא")  שהתפרסם במגזין Esquire במרץ 2000, מינה הבמאי מרטין סקורסזה את אנדרסון  ליורשו, "הסקורסזה הבא", ואף ציין במקום אחר כי אנדרסון הוא הבמאי החדש האהוב עליו בשנות ה-90.