google/wiki40b huggingface dataset:
חיים ז'יטלובסקי

ד"ר חיים ז'יטלובסקי (ביידיש: חײם זשיטלאָווסקי; ברוסית: Хаим Осипович Житловский; באנגלית: Chaim Zhitlowsky)‏ (19 באפריל 1865 – 6 במאי 1943) היה סופר, עיתונאי, מהפכן ופוליטיקאי סוציאליסטי יהודי יליד רוסיה, ההוגה המרכזי של היידישיזם הרדיקלי.

חייו ופועלו

ז'יטלובסקי, יליד ויטבסק, החל את דרכו הפוליטית כמהפכן רוסי מתון בתנועת ה"נרודניה ווליה". לאור עמדותיו בשנת 1887 נאלץ לעזוב את רוסיה ולא חזר לגבולותיה. הוא הקצין את עמדותיו והיה בין מייסדי המפלגה הסוציאל-רבולוציונית (ס"ר), שדגלה בשימוש בטרור ובאלימות כדי להפיל את מלכות הצאר.
בשנת 1908 השתתף בועידת צ'רנוביץ, והיה שם אחד מראשי המדברים נגד הציונות ונגד העברית. הוא חלם על הקמת "מדינת יידיש", כלומר ישות מדינית יהודית עצמאית, ללא גבולות מסומנים, הנשענת על תרבות היידיש. משום כך נקט עמדה קיצונית בריב הלשונות, ונקט עמדה קיצונית במאבקו נגד הציונים. הוא ראה את גאולת יהדות מזרח אירופה ותפוצת מהגריה בהגדרתה כאומה היידית: קרא לניתוק מהדת ומהשפה העברית (אף כי לא ביטל את חשיבותה לחלוטין) הקשורה בה, ולהקמת לאום מודרני על בסיס הלשון והתרבות העממיים.
ז'יטלובסקי הגיע לארץ ישראל בקיץ 1914, מעט אחרי שיאה של 'מלחמת השפות'. במסגרת מאבקיו נגד העברית ולמען היידיש הוא יזם הרצאה על היידיש, שנועדה להתקיים בתל אביב בערב שבת ה-5 ביולי. אנשי הפועל הצעיר התנגדו לכוונתו זו, וקבוצה של שוחרי עברית, שהתאספו מהמושבות הסמוכות ומקרב נערי הגימנסיה הרצליה, הלכו למקום שהותו כדי לשכנע אותו לבטל את ההרצאה. הניסיון לא צלח, והוחלט למנוע את הרצאתו בכוח. בשיא העימות נשלף גם אקדח ונורתה ירייה, ללא נפגעים (היריה נורתה כנראה באוויר). משך זמן מה התעמתו שוחרי העברית מול אנשי היידיש, והמהומה נרגעה רק מאוחר בלילה, בהתערבות חיים בוגרשוב, מנהל הגימנסיה.
בשנת 1930 היגר סופית לאמריקה, לאחר שנואש מחלום הישות היידישיסטית שלו. ז'יטלובסקי שהה ופעל באמריקה עוד הרבה קודם לכן הן במסעות הרצאות והן בשהות בת שנתיים תמימות בין 1904-1906, אך הפעם קבע בה סופית את מגוריו. הוא היה בין מייסדי ארגון ה"איקו"ף", ארגון תרבותי יידישאי בינלאומי. וכן היה בין מניחי היסוד לספרות היידיש בקנדה. באמריקה פגש את הדמויות הגדולות של המהפכנים והאנרכיסטים, ובהם גם אמה גולדמן. בראשית שנות ה-30 נפגש עם מקסים גורקי כשביקר בארצות הברית.
ז'יטלובסקי היה מהפכן, סוציאליסט, מנהיג תרבותי ומאמין גדול בעצמאותה של תרבות היידיש. הוא פרסם כשבעים ספרים, ובהם מאמרים, ביקורות, מסות וסיפורים. לעברית תורגמו אך מעט מזעיר מעבודותיו. ז'יטלובסקי הלך לעולמו ב-6 במאי 1943 בקלגרי שבמערב קנדה, והובא למנוחות בניו יורק.
על שמו "קרן ז'יטלובסקי להשכלה יהודית" (Zhitlovsky Foundation for Jewish Education), המעניקה את "פרס ז'יטלובסקי".
לשון-פר סמורה

מקורות

ד' דרום, א' שמידע, מדריך פרחי הבר בישראל, כרך א', הצמחייה הים תיכונית, ירושלים 1991 עמ' 28.
החברה לפיתוח יפו העתיקה

החברה לפיתוח יפו העתיקה הוקמה בשנת 1961 על ידי ממשלת ישראל ועיריית תל אביב-יפו, ושמה לה ליעד לשקם את יפו העתיקה, אזור שבאותה עת היה מוכה זנות ופעילות עבריינית.
אחזקת מניות החברה התחלקה באופן שווה בין העירייה ובין הממשלה באמצעות מינהל מקרקעי ישראל והחברה הממשלתית לתיירות. במקביל אושרה תוכנית בינוי ערים חדשה ליפו העתיקה, וזו הייתה המסגרת לפעילותה של החברה במקום. הזכויות ברוב המבנים ביפו העתיקה הועברו לרשות החברה או נמסרו לה בחכירה. התל עליו שוכנת יפו העתיקה הוגדר כ"שמורה ארכיטקטונית" שמבניה ונופה ישומרו וישוחזרו, אגב פיתוח גנים וכיכרות בשטחים הפתוחים. בדרך זו קיוו הרשויות להפוך את האזור למרכז בילוי, אומנות ותיירות, ולמשוך אליו אוכלוסייה חדשה. עוד הוחלט, בצעד שזכה גם לביקורת, כי הזכות להתגורר ביפו העתיקה תינתן לאומנים בלבד, וזאת במטרה ליצור במקום רובע אומנים.
על התוכנית הופקד צוות אדריכלים שעליו נמנו יעקב יער, סעדיה מנדל, יונה פיטלסון ואליעזר פרנקל, ואשר עבדו יחדיו על תוכנית השימור בין השנים 1961-1962. בשנת 1965 הושלם פינוי תושבי האזור והחלו עבודות השיקום. במקביל נערכו במתחם חפירות ארכאולוגיות בארבעה אתרים. יפו העתיקה אכן שינתה את פניה במהלך העשורים שלאחר מכן. הפעילות העבריינית מוגרה, והאזור שופץ והפך למוקד משיכה לתיירים. מאידך נמתחה גם ביקורת על הפרויקט ולפיה הפיתוח נעשה לעיתים בצורה לא אותנטית שמנעה - יחד עם גורמים נוספים, ובהם גם ההחלטה לשכן במקום אומנים בלבד - מחיים עירוניים שוקקים להתפתח במקום.
על הפרויקטים בהם מטפלת החברה בהווה נמנים ניסוח תב"ע חדשה, הנהגת טיולי כרכרות ביפו העתיקה, שתפננה, בין היתר, לזוגות לפני חתונתם (הוצע השם "כרכלה") והקמת "מלון עדן" - מלון ומלון דירות במתחם בית החולים הצרפתי השוכן בפינת הרחובות יפת ולואי פסטר.
משרדי החברה שוכנים בסמטת מזל דגים ביפו העתיקה, והיא מפעילה את מרכז המבקרים התת-קרקעי שנחנך בכיכר קדומים בשנת 1993. במקום שבו שרידים ארכאולוגיה, מוצגת תערוכה אודות ההיסטוריה של העיר ומוקרן סרט אודותיה. עוד מפעילה החברה במקום לשכת מודיעין תיירותי וחנות מזכרות.
הפרדת משתנים

הפרדת משתנים היא שיטה לפתרון משוואות דיפרנציאליות. בשיטה זו מבודדים באגף אחד את כל האיברים התלויים במשתנה וכך מקבלים משוואה קלה יותר לפתרון.
לא כל משוואה דיפרנציאלית ניתן לפתור בעזרת הפרדת משתנים, אך משוואות פיזיקליות חשובות רבות (לדוגמה משוואת שרדינגר, משוואת הגלים, משוואת החום, משוואת הדיפוזיה ועוד), ניתנות לפתרון בדרך זו.

הפרדת משתנים במשוואה דיפרנציאלית חלקית

בהינתן משוואה דיפרנציאלית חלקית עבור הפונקציה , ניתן "לנחש פתרון" שבו הפונקציה  ניתנת להצגה כמכפלה של שתי פונקציות . כעת, ניתן לקחת את כל הנגזרות ולעבור ל וכך בדומה לנגזרות לפי . כעת, השאיפה שלנו היא להפעיל על המשוואה מניפולציות אלגבריות, עד שהיא מגיעה לצורה כזו: 
מדוע זה טוב לנו? מפני שהפונקציה באגף שמאל תלויה אך ורק בx, והפונקציה באגף ימין תלויה אך ורק בy. אם כך, אנחנו מקבלים שאגף שמאל לא יכול להיות תלוי בx - הרי שינוי של x בלבד ישפיע על אגף שמאל ולא על אגף ימין, אבל אז לא ייתכן שהם יישארו שווים. לכן שני האגפים שווים שניהם לקבוע שמכונה "קבוע ההפרדה". כעת, הפרדת המשתנים העבירה אותנו ממשוואה אחת ב"הרבה" נעלמים, לשתי משוואות עם פחות נעלמים בכל אחת. אם נמשיך לבצע הפרדות משתנים נגיע לבסוף למד"ר.
עם זאת, נשים לב שהפרדת משתנים פוגעת כמעט תמיד בכלליות הפתרונות - למשל, במשוואת שרדינגר, כל פונקציית גל חוקית מקיימת את המשוואה אבל הפרדת משתנים מצמצמת אותנו לפונקציות העצמיות של ההמילטוניאן כפול פונקציה זמנית. עם זאת, לעיתים (כמו במשוואת שרדינגר) כל פתרון למשוואה ניתן להצגה כסכום של פתרונות המתקבלים מהפרדת המשתנים. במקרה זה לא הפסדנו הרבה.
עמנואל, נסיך בלגיה

חיים

הנסיך עמנואל נולד בבית החולים ארסמוס בעיר אנדרלכט שבמחוז בריסל ב-4 באוקטובר 2005. אביו הוא פיליפ, מלך הבלגים ואמו היא מתילדה, מלכת בלגיה. סנדקיו הם דודתו מצד אמו, הרוזנת אליזבת ד'אודקם ד'אקוז, וגיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג. לעמנואל יש אחות מבוגרת בשם אליזבת אח מבוגר בשם גבריאל ואחות צעירה בשם אלאונור. עמנואל החל ללמוד בבית הספר היסודי בשפה ההולנדית קולג' סן ז'אן-ברכמנס בבריסל, אשר בו לומדים שלושת אחיו. עם זאת, בספטמבר 2012 הוכרז כי הוא יעבור לבית הספר "אוריקה" בקסל-לו המתמחה בטיפול בילדים עם לקות למידה.
מצד אביו עמנואל הוא צאצא של בתי אצולה איטלקים רבים כגון אורסיני וקולונה ולמספר אפיפיורים והוא בעל קרבה משפחתית אל בית בורבון ובית ויטלסבאך ואל משפחת המלוכה הנורווגית, השוודית, הדנית, הבריטית וההולנדית. מצד אמו הוא צאצא של משפחות המלוכה של פולין שרבות מהן שלטו בעבר ברחבי מזרח אירופה, כגון רדזיוויל וזמויסקי והוא אף קרוב משפחה של נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
LGM-30 מיניטמן

היסטוריה

שני הדגמים הראשונים של הטיל, "מיניטמן I" ו"מיניטמן II", שירתו בין השנים 1962–1997, 35 שנים בסך הכול. שירות מבצעי מוצלח זה מיוחס לשתי טכנולוגיות חדשניות ששולבו בטיל. ראשית, השילוב המוצלח של מאיץ דלק מוצק ושנית, ה"מיניטמן" היה הטיל הבין-יבשתי הראשון ששולבה בו מערכת אינרציאלית ממוחשבת ולמעשה הוא נחשב למערכת המבצעית הגדולה, הראשונה שהייתה "מערכת משובצת מחשב".

מיניטמן I

שיגור ראשון בוצע בפברואר 1961. עד יוני 1965 סופקו 800 טילים. טיל זה היה הטיל בליסטי בין-יבשתי הראשון שעשה שימוש בשלב ראשון שהוא מאיץ דלק מוצק. טיל זה הוא גם הטיל הראשון שעשה שימוש במחשב בקרה שכלל סוג של "דיסק קשיח" ו"מעגלים משולבים". נושאים אלו היו פורצי דרך בתקופתם.

מיניטמן II

דגם זה כלל מספר פריצות דרך ובכללן יכולת נשיאה של ראש קרבי בעוצמה של 1.2 מגה-טון, אמצעים לשיבוש מערכות הגנה אקטיבית, ואמצעי ניהוג של השלב השני, שהיה מונע בדלק נוזלי - מבלי להיזדקק לנחיר פליטה מתכוונן. השליטה בכוון הדחף של השלב המונע בדלק נוזלי הושגה תוך הישענות על מזרקים שפועלים באמצעות הזרקת נוזל לתוך זרם הפליטה של המנוע, מבלי שיש צורך בחלקים מכניים נעים גדולים (באנגלית, טכנולוגיה זו מכונה:
(liquid injection thrust vector control (TVC).

מיניטמן III

טיל זה היה הטיל הראשון שהוא טיל מרובה ראשי נפץ. הטיל יכול לשאת עד שלושה ראשים קרביים בעוצמה של 150 קילו-טון (לעומת ראש קרבי אחד של 1.2 מגה-טון בדגם הקודם). כדי לאפשר "לשחרר" כל ראש נפץ לעבר מטרה משלו, התווספו מנועי דחף ל"מנשא" הרש"קים שאיפשרו לו שינויים קטנים במצבו המרחבי, במסלולו ובמהירות שלו, כך שניתן לכוון כל ראש נפץ בנפרד. בעשורים האחרונים, 450 הטילים עברו שדרוגים שונים ובימינו הם מותאמים לנשיאת ראש קרבי יחיד.

מצב נוכחי ופיתוח מתוכנן

תוכנית טילי ה-PEACEKEEPER שתוכננו להחליף את טילי המיניטמן, בוטלה במסגרת הסכמי START-II, מכיוון שכך, חיל-האוויר האמריקאי מתכנן להמשיך ולתפעל את טילי המיניטמן לפחות עד 2030.

ניסויים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
חלק גדול מהניסויים מפורטים בקישור של חיל האוויר האמריקאי (ראה להלן, קישורים חיצוניים)

מיניטמן נייד על קרונות רכבת

בשנת 1959 פורסמה תוכנית להקמת "טייסות" מיניטמן שיישענו על שיגור מתוך רכבת כשהרעיון הוא שניידות הרכבת תביא למצב בו האויב לא יכול לשגר כנגד טילים אלה "מכה מקדימה". הרעיון הבשיל לידי ניסוי הדגמה ואולם לבסוף, ביטל הנשיא קנדי את התוכנית.

טיל מיניטמן משוגר מהאוויר

תוכנית לאפשר שיגור טילי מיניטמן מתוך מטוסי "גלקסי", כולל ביצוע ניסוי הדגמת היתכנות. התוכנית לא הבשילה להצטיידות, ככל הידוע על רקע של קשיים הנדסיים ובטיחותיים. היכולת העקרונית, אבל, היוותה נושא לדיון במסגרת הסכמי START.

טיל מיניטמן כמימסר רדיו

אחד הנושאים שנדונו בהרחבה, במסגרת תפיסת ההרתעה של ארצות הברית, הייתה השאלה איך מבטיחים את רציפות היכולת להעביר פקודה אל הכוחות הגרעיניים האמריקאים, גם לאחר שארצות הברית נתקפה. במסגרת זו, יצורו טילי "מיניטמן" שמטרתם הייתה לשדר פקודת הפעלה, תוך כדי מעוף הטיל ובכך להבטיח שניתן יהיה להעביר פקודות גם לאחר היפגעות.

מיניטמן כמשגר לוויינים

תוכנית להשתמש בטילי ה"מיניטמן, כמשגר לוויינים "לפי צורך", באתרעה קצרה, נהגתה ונזנחה על רקע חוסר עניין.

שימוש בשלבי המנוע השונים כטילי מטרה

מנועי ה"מיניטמן" משמשים את מערך ה THAAD, (טיל נגד טילים) ואת מכ"מי ההגנה האקטיבית האמריקאיים - לדימוי מטרות.
איגור אולשנסקי

ילדות ונעורים

אולשנסקי נולד בדניפרופטרובסק שבאוקראינה. אביו היה איש הצבא האדום בשנות המלחמה הקרה, אך למרות זאת סבל מאנטישמיות. לאחר שחרורו ניסה האב להתקבל למכללה ולעבודות שונות ונדחה בשל היותו יהודי. אמו הייתה רואת חשבון. מפאת מצבם הכלכלי הקשה החליטה משפחתו להגר לארצות הברית, שם למד ושיחק באוניברסיטת אורגון. ב-2004 נבחר בדראפט על ידי ה"סן דייגו צ'רג'רס" בסבב השני. אולשנסקי הוא השחקן הראשון מברית המועצות ששיחק ב-NFL וחלק מקומץ שחקנים יהודים ששיחקו בליגה.
טימו הורן

קריירת מועדונים

הורן החל את קריירת הנוער שלו במועדון SC רונדורף והצטרף לקלן בשנת 2002. בעונות 2010/11 ו-2011/12 הוא נכלל בסגל הקבוצה הבכירה של המועדון, ובו זמנית בקבוצת המילואים החובבנית של קלן. אולם, הוא שותף רק במשחקי קבוצת המילואים במהלך עונות אלו. הורן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של קלן בעונת 2012/13 והפך לשוער הראשי, כשקבוצתו שיחקה בבונדסליגה השנייה. בעונה הראשונה שלו בקבוצה הבכירה לא הצליח הורן להעפיל עם הקבוצה אל הבונדסליגה, אך הצליח לעשות זאת בעונת 2013/14. בעונת 2014/15 הפגין הורן יכולת גבוהה בשערה של קלן, וסייע לקבוצה לסיים במקום ה-12, במרחק סביר ממאבקי התחתית. בעונות 2015/16 ו-2016/17 הציג הורן יכולת טובה מאוד ואף סייע רבות להצלחתה של הקבוצה בעונת 2016/17, אותה סיימה במקום החמישי והשיגה כרטיס למפעל הליגה האירופית. עם זאת, הורן היה שותף לנשירתה של קלן אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2017/18. למרות ירידת הליגה, הורן החליט להישאר בקבוצה ולהאריך את חוזהו.

קריירה בינלאומית

הורן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, וערך ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת. בשנת 2016 השתתף הורן עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה במדליית כסף, לאחר שנבחרתו הגיעה לגמר, והפסידה בבעיטות הכרעה לנבחרת ברזיל האולימפית, שזכתה במדליית הזהב. הורן היה השוער הראשון של גרמניה בטורניר זה, ופתח בכל המשחקים.
כתובות דריווש הראשון בסואץ

כתובות דריווש הראשון בסואץ נכתבו בפרסית עתיקה, בעילמית, בבבלית ובמצרית קדומה על חמש אנדרטות בוואדי טֻמילאת, המנציחים את פתיחת תעלה בין הנילוס לבין האגמים המרים.
האנדרטה שהשתמרה בצורה הטובה ביותר הייתה מצבת זיכרון מגרניט ורוד, שהתגלה על ידי שארל דה לספס, בנו של פרדיננד דה לספס, ב־1866, 130 קילומטרים מסואץ ליד כרבת במצרים. היא הוקמה על ידי דריווש הגדול, מלך של האימפריה הפרסית העתיקה, שמשל מ־522 לפנה"ס ועד 486 לפנה"ס. האנדרטה, הידועה גם כמצגת שאלוף, מתעדת את בניית תעלה הקודמת לתעלה סואץ המודרנית בידי הפרסים, תעלה דרך ואדי טמילאת, המחברת את ביבסטיס, ענף של הנילוס, עם אגם תמסח שהיה באותה תקופה ממחובר למפרץ סואץ בדרכים טבעיות. המטרה המצוינת של התעלה הייתה יצירת דרך משלוח סחורות דרך הנילוס ודרך הים האדום בין מצרים לבין פרס.
הכנסייה האנטיוכית

הכנסייה האנטיוכית (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἀντιοχείας), הידועה גם ככנסייה היוונית-אורתודוקסית של אנטיוכיה (בערבית: بطريركية أنطاكية وسائر المشرق للروم الأرثوذكس), היא ארגון נוצרי הטוען כי הוא אחד מחמשת זרמי הכנסייה, הפנטארכיה, אשר נטלו חלק בכנסייה המאוחדת, לפני פילוג הכנסייה הנוצרית (פנטארכיה). הכנסייה האנטיוכית היא כנסייה אוטוצפלית, כלומר, הפטריארך של אנטיוכיה אינו כפוף לבעל סמכות עליונה ממנו בנצרות האורתודוקסית. 
הכנסייה טוענת כי היא היורשת הלגיטימית היחידה לקהילה הדתית שיוסדה באנטיוכיה על ידי השליחים פטרוס ופאולוס. מולה עומדת כנסייה נוספת הטוענת טענה זו - הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הפיצול בין שתי הכנסיות (עוד טרם פילוג הכנסייה הנוצרית), התרחש על רקע הוויכוח על טיבו של ישו בוועידת כלקדון.
שירות פסיכולוגי ייעוצי

שירות פסיכולוגי ייעוצי (בראשי תיבות: שפ"י) הוא אגף במשרד החינוך, שתפקידו לתת שירותי פסיכולוגיה חינוכית וייעוץ חינוכי לתלמידים, הורים, מורים ואנשי חינוך העובדים במערכת החינוך. אנשי המקצוע של האגף פועלים בבתי ספר ובשירותים הפסיכולוגים החינוכיים (שפ"ח) בכל רחבי הארץ.

מטרות ותפקידים

המטרה של שפ"י היא קידום התפתחותו של כל תלמיד תוך דאגה למיצוי הפוטנציאל השכלי, החברתי והרגשי שלו. בעלי המקצוע המשתייכים לשפ"י הם פסיכולוגים חינוכיים ויועצים חינוכיים, והם פועלים בתוך בתי הספר כדי לקדם מטרה זו. שפ"י עוסק בארבעה היבטים המשפיעים על התפתחות מערכת החינוך והתלמידים המתפקדים בה: היבט אישי של התלמיד כפרט (תוך-אישי, בין-אישי, רגשי וקוגניטיבי); היבט מערכתי של המסגרת החינוכית; היבט של תהליכי ההוראה והלמידה; והיבט משפחתי וקהילתי.
שפ"י פועל, בין השאר, על פי הגישה המערכתית, הרואה את הפרט כחלק ממערכות חברתיות שונות - משפחה, כיתה, בית ספר והסביבה הקהילתית. לכן תפקידם של היועצים והפסיכולוגים החינוכיים הוא לשפר את מקצועיותם ומיומנותם של המורים בתחומי בריאות הנפש, דבר שיוכל לאפשר אקלים כיתה המעודד צמיחה, ויוכל לתרום ללמידה ולתפקוד החברתי של התלמידים. במקרים של קשיים הקשורים לתלמידים ספציפיים, מעניק שפ"י גם שירותי טיפול וייעוץ פרטניים לתלמידים ולהוריהם, כאשר הם מצויים במצב בו קיימים גורמים הפוגעים בהתפתחותם התקינה.
הנהלת שפ"י עובדת מול קובעי המדיניות במשרד החינוך, התרבות והספורט, ומסייעת להם בקבלת החלטות המכוונות לטובתו של הילד ולבריאותו הנפשית. שפ"י הוא הגוף המוביל במשרד החינוך את הטיפול בנושאים כגון קידום אקלים בית ספר ומניעת אלימות; כישורי חיים; מניעת שימוש לרעה בסמים, אלכוהול וטבק; מיניות, מגדר ומשפחה; מניעת התעללות בילדים ופגיעות מיניות; מצבי לחץ וחירום במערכת החינוך; ליקויי למידה; וילדים בסיכון. נושאים אלו מטופלים על ידי אנשי המקצוע של שפ"י, ברמה של מניעה מראש וכן התערבות טיפולית כשהיא נדרשת.
חלק מתפקידי שפ"י הוגדרו בחוק, למשל הוגדר כי יש לכלול פסיכולוגים חינוכיים בוועדות השמה ובוועדות ערר, הפועלות מתוקף חוק חינוך מיוחד, וגם בחוק השילוב הוגדרו מספר תפקידים לפסיכולוגים וליועצים החינוכיים ביישום החוק; ראש היחידה למניעת התעללות בילדים של שפ"י הוסמך על ידי משרד החינוך לבצע את חובת היידוע (על פי החוק למניעת אלימות במשפחה, תיקון מספר 7); בחוזרי מנכ"ל רבים של מנכ"לי משרד החינוך, בהם מובהרים היבטים הקשורים לתחום בריאות הנפש של התלמידים, הוגדרו תפקידים לפסיכולוג וליועץ החינוכי; ועוד.

מבנה

בשפ"י שלושה אגפים: אגף פסיכולוגיה, אגף ייעוץ ואגף תוכניות סיוע ומניעה. כן קיימות בו מספר יחידות נוספות: גף ליקויי למידה, היחידה למצבי לחץ וחירום, והיחידה למחקר והערכה. באגף תוכניות סיוע ומניעה פעילות יחידות כגון היחידה למניעת התעללות בילדים (הוקמה לאחר תיקון מספר 26 לחוק העונשין, 1989, המכונה חוק חובת הדיווח, בשל הצורך להכשיר את אנשי החינוך להכיר את חובותיהם על פי חוק זה), והיחידה למניעת סמים, טבק ואלכוהול (לאחר חקיקת חוק הרשות למלחמה בסמים). 
השירות כולל כ-7,800 אנשי מקצוע, מתוכם כ-2800 פסיכולוגים חינוכיים, העובדים ב-261 שירותים פסיכולוגיים חינוכיים (שפ"ח) ברשויות המקומיות בישראל; וכ-5,000 יועצים חינוכיים, העובדים בבתי הספר.
Off our backs

כתב העת

off our backs ‏(oob) היה כתב עת שלא למטרות רווח, שבא לקדם אג'נדות פמיניסטיות ולסביות, ופעל בין השנים 1970 ו-2008. בהתחלה, המגזין פורסם פעם בחודש, ובשנות ה-2000 הוא החל לצאת פעם בחודשיים. בין הנושאים שסוקרו בעיתון היו ידיעות חדשותיות בענייני נשים ופמיניזם, מאמרי נושא וטורי דעה, בנושאים מגוונים הכוללים אלימות מגדרית, פורנוגרפיה, פוליאמוריה, צבא, מלחמת וייטנאם, פוליטיקה שמאל-רדיקלית, מעמדיות, צנזורה, גזענות, ודת.
oob הוא כתב העת הפמיניסטי שפורסם ברציפות לאורך טווח הזמן הארוך ביותר בארצות הברית - כמעט 40 שנה. העיתון נחשב בעולם העיתונות לאיכותי, ואף כונה בידי ארגונים פמיניסטים "הניו יורק טיימס של הפמיניזם". הכתבות בו היו מדויקות ומבוססות על מחקר, אף על פי שהעיתון לא ניסה לכסות על הכיוון המוצהר שלו כבעל אג'נדה פמיניסטית. בהצהרת הכוונות של העיתון נכתב: "בכוונתנו להיות הוגנות, אך לא אובייקטיביות. אנו מחויבות למאבק וננקוט בעמדות כדי לקדם אותו."

הקולקטיב

הקולקטיב התנהל על פי פרקטיקת קבלת החלטות על ידי קונצנזוס, וחברותיו האמינו שפוליטיקה הומניסטית היא לא רק אג'נדה פוליטית, אלא פרקטיקה בפועל, והקפידו לקיים ערכים אלו בניהול העיתון והקולקטיב. דוגמה להפעלת עקרון זה היה כשהמהדורה השנייה לא יצאה בתאריך היעד, ובעיתון נכתב שהסיבה היא ששתיים מחברות הקולקטיב ילדו באותה תקופה. וכן ש"בשונה מרוב היוזמות שבשליטה גברית, אנו מוכנות ומאושרות לספק את הצרכים האנושיים של הצוות שלנו". 
אך התאוריה והפרקטיקה של שיתוף מוחלט לא תמיד עלו בקנה אחד בפעילות הקולקטיב, ולקראת סוף השנה הראשונה של הפעילות, התבקשה מרילין ווב לעזוב, כי הורגש שיש לה בתור מייסדת עיקרית יותר מידי כוח. בעיה אחרת הייתה מחלוקת בין החברות שעיקר עניינן היה פוליטיקת שמאל, לעומת החברות הלסביות שהעדיפו שהעיתון יוכר כעיתון לסבי. בסופו של דבר, שיטת הקונצנזוס עבדה, אם לא בקלות, כאשר בכל מהדורה הכיוון הוחלט על ידי כלל החברות. גם שלושה-ארבעה עשורים לאחר מכן, נשמר העקרון לפיו כל אחת מחברות הקולקטיב לוקחת אחריות על עריכת והפקת דף מהעיתון. עוד רעיון מרכזי בניהול הקולקטיב והוצאת העיתון היה הכללת מתנדבות בפעילות - רבות מהכותבות בעיתון הגיעו משורות הקוראות בו, אשר הביעו עניין להשתתף. 
היוזמה של oob הייתה מודל לפרסומים פמיניסטיים רבים שבאו אחריו, שגם בהם התוצר היה משני לבניית קהילה ופעולה על פי עקרונות פמיניסטים.
כונן תקליטורים אופטי

כונן תקליטורים אופטי הוא מכשיר אלקטרוני המסוגל לקרוא נתונים מדיסק (CD) באמצעים אופטיים (לייזר). הקריאה מתבצעת באמצעות שיגור קרן לייזר לעבר המקום הרצוי בדיסק, ובדיקה האם הקרן הוחזרה. בדיסק צורבים שקערוריות זעירות אשר מציגות את המידע. שקערורית כזו יכולה להחזיר את קרן הלייזר לכיוון העינית, או למקום אחר. כך מיוצגת סיבית (1 או 0) שהיא אבן היסוד של כל המידע הממוחשב. בעזרת צירופים שונים של שקערוריות מיוצג מידע שונה של אפסים ואחדים. השקערוריות נצרבות על הדיסק במעין פס ספירלי, שמתחיל ממרכז הדיסק.
השימוש הראשון לדיסקים היה לשמירת מוזיקה. לאחר מכן החלו להופיע כונני תקליטורים למחשב הביתי, שאפשרו הפעלת משחקים. מאוחר יותר הופיעו גם צורבי התקליטורים הביתיים יצור כונני התקליטורים הפסוקו בשנת 2001 והחלו ביצור כונני DVD. ה-DVD (שהוא בעל קיבולת גבוהה פי כמה מאשר דיסק רגיל ומאפשר צריבה בכמה שכבות ומשני הצדדים), וכעת קיימים בשוק גם צורבי DVD.

צריבת תקליטורים

מכיוון שצורבי תקליטורים מיועדים לשוק הביתי, יצירתם נעשית באופן שונה מתקליטורים רגילים. במקום שקערוריות תקליטורים אלה מורכבים מחומרים הרגישים לחום, וקרן הליזר של צורב התקליטורים צובעת את החומר בעזרת לייזר. כאשר אזור מסוים צבוע, הוא אינו מחזיר את האור מקרן הלייזר ואז נוצר אפקט זהה.

בתקליטורים הניתנים לצריבה רב-פעמית, התהליך הפיך ובטמפרטורה מסוימת החומר הופך שקוף.
ולבז'יך

אטימולוגיה

לפי האתר הרשמי של ולבז'יך, משמעות שמה הקדום "לסוגרוד" ושמה הגרמני "ולדנבורג" היא "טירת היער". העיר נקראה כך על שם הטירה "נובי דבורי" (בגרמנית: בורג נויהאוז) שחורבותיה נמצאים בדרום העיר. המילה ולדנבורג היא שילוב של המילים "ולד" (יער) ו-"ברג" (טירה). השם הפולני Wałbrzych (ולבז'יך) בא מהמילה הפולנית Walbrich (ולבז'יך), שהיא שילוב של השמות הישנים "ולנברג" ו-"ולמברג".

היסטוריה

זמן הקמתה של ולבז'יך שנוי במחלוקת: יש הגורסים כי היא הייתה קיימת כבר ב-1191 בתור כפר קטן, אך יש המתארכים את זמן הקמתה לראשית שנות ה-90 של המאה ה-13.
כבר בשנת 1583 היו קיימים בסמוך לעיר מכרות פחם. בתחילת המאה ה-19, שגשגו מאד ענפי כריית הפחם והאריגה בעיר והיא הפכה למרכז תעשייתי. בתחילת המאה ה-20, הוקם בוולבז'יך מפעל לייצור כלי שולחן מחרסינה, ומפעל לייצור זכוכית.
בתקופת השואה, עקב זרימת יהודים בלתי פוסקת למחנה הריכוז גרוס-רוזן, הוקם בוולבז'יך תת-מחנה ריכוז של גרמניה הנאצית, בשם מחנה ולדנבורג.
באוקטובר 1943, החלה בעיר בניית מפקדת "מתקן ריזה" (Anlage Riese) של היטלר. בניית המפקדה לא הושלמה והיא לא שימשה את היטלר.
ממלחמת העולם השנייה ולבז'יך יצאה כמעט ללא פגע. לאחר המלחמה, העיר התרחבה גאוגרפית ועקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדם, היא הועברה מגרמניה לפולין. רוב תושביה הגרמנים של ולבז'יך גורשו.
בתחילת שנת 1990, הוחלט לסגור את מכרות הפחם של העיר. כעבור 5 שנים, הוקם במתקנים של מכרה הפחם העתיק ביותר בעיר, מוזיאון לתעשייה ולטכנולוגיה.
קרן גשר לקולנוע רב תרבותי

קרן גשר לקולנוע רב תרבותי הוקמה בשנת 2001 על ידי אודי ליאון, במטרה לפתח יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות, דוקומנטריות ועלילתיות, שיחשפו את המציאות בחיי הפריפריה ואת המגוון הרב תרבותי של החברה בישראל. הקרן פועלת כעמותה הנתמכת מתוקף חוק הקולנוע על ידי משרד התרבות ומועצת הקולנוע. 
בין הסרטים והסדרות הבולטות שהופקו בשנים האחרונות בסיועה של הקרן, ניתן למנות את הדרמה זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה, "מעורב ירושלמי", העוסקת במשפחה דתית-מזרחית מירושלים. "עבודה ערבית", סדרה קומית שזכתה לשבחים רבים המתארת את חייה של משפחה ערבית המנסה, לא תמיד בהצלחה, להיכנס ללב הישראליות, סדרת המתח "תמרות עשן" המגוללת את תעלומת היעלמותו של יישוב ברמת הגולן על כל יושביו, ואת סרטם העלילתי של גידי דר ושולי רנד "האושפיזין".
בין הפרויקטים הבולטים של הקרן ניתן למנות את "פתיחת מסך", במסגרתו מופעלות "חממות" וסדנאות לפיתוח בכל רחבי הארץ ליוצרים בראשית דרכם וליוצרים מהפריפריה, המיזם "תעודה ותהודה" העוסק בקהילת יוצאי אתיופיה בישראל, המיזם "שווים" לעיסוק בנושאים של שוויון וצדק חברתי, "קולנוע לשם שינוי", פרויקט קולנועי החותר לשינוי פני המציאות החברתית בישראל, והמיזם "ירוק" בנושא איכות הסביבה. 
מנכ"לית הקרן מאז 2005 היא זיו נווה, שהחלה את דרכה כיוצרת סרטי תעודה ששודרו בערוצי הטלוויזיה השונים בארץ ובעולם.
סטייה חברתית

סטייה חברתית היא התנהגות לא קונפורמית. הקביעה איזו התנהגות יש להגדיר כסוטה, אינה מובנת מאליה עקב היותה משתנה מתרבות לתרבות. עם זאת, היא מסתובבת תמיד סביב הפרת כללי תרבות נורמטיביים או מוסריים.

תפיסות ביחס לסטייה

האסכולה הפוזיטיביסטית טוענת שהסטייה היא ישות אובייקטיבית. קיימת הפרדה מוחלטת בין עבריין לשומר חוק. כלומר, חלק מבני האדם נולדים עם מטען גנטי שהופך אותם לעבריינים.
גישתו של אדוין סאתרלנד ("ההתחברות הדיפרנציאלית") מציגה עמדה שונה: העבריינות היא תופעה נלמדת. סטייה נוצרת כאשר הלחץ לכיוון הפרת החוק חזק יותר מהגורמים המעודדים שמירה על החוק.
לדעת הנומינליסטים, ההתנהגות האנושית היא תחום מיוחד שאי אפשר לחקור בדרכים בהן חוקרים תופעות בטבע. לסטייה אין משמעות אובייקטיבית, אלא כזו המבוססת על מחשבות ורגשות. הסוטה הוא אדם שהדבקנו לו סטיגמה של סוטה, וסטייה היא התנהגות שהוגדרה על ידי החברה כהתנהגות סוטה.
לפי התפיסה הלגליסטית הנורמה היא החוק, והסטייה היא הפרה של חוק. במילים אחרות, הסטייה נקבעת על ידי נורמות מקומיות ולכן תהיה שונה ממקום למקום.
לטענת המודל הרפואי, הסוטה סובל מפתולוגיה. יש לו סימפטומים של מחלה, ולכן יש לטפל בו. תאוריה המבוססת על המודל הרפואי היא התאוריה הפסיכואנליטית של פרויד.

יחסיות הסטייה

סטייה היא מושג יחסי, קשה לקבוע תקנים או אמות מידה מוחלטות ביחס אליה:
התנהגות שהיא בבחינת סטייה בחברה מסוימת אינה בהכרח סטייה בחברה אחרת. קיימות אומנם מצוות אוניברסליות התופסות בכל חברה (הריגת אדם, פגיעה חמורה בסדר החברתי), אולם גם לגביהן יש הבדלים בולטים בין חברה לחברה, (בדואים, מוסלמים, יהדות) ואף בתוך חברה אחת במצבים שונים למשל הבדל בין מצבי שלום ומלחמה (בזמן מלחמה פגיעה בלוחם המוגדר כאויב היא מעשה לגיטימי). כלומר, כדי לקבוע אם נטילת חיים היא בבחינת סטייה, יש להשיב תחילה על כמה שאלות: מי נהרג, באילו נסיבות, על ידי מי ומדוע.
חז"ל הגדירו הגנה עצמית: "(אם) בא להרגך – השכם להורגו". יש חברות שנורמות ההתנהגות שלהן מחייבות הריגה על רקע "גאולת דם", "חילול כבוד המשפחה" וכדומה. חברות רבות מטילות עונש מוות על עבירות פליליות מסוימות, ומעניקות לבית משפט סמכות להחליט על ביצוע ההוראה להרוג בשם הצדק וטובת החברה.
הריגת אדם אינה תמיד התנהגות סוטה הכרוכה בסנקציות. יחסיות סטייה בולטת על רקע ההבדל בין מערכות חברתיות־נורמטיביות שונות וגם על רקע תהליכי שינוי העוברים על חברה מסוימת אחת, התנהגות סוטה בתקופה אחת יכולה להיות לגיטימית בתקופה אחרת.
כל חברה ממיינת את הנורמות השונות ומקיימת מדרג של צווים וכללים חברתיים. במקביל פועלים בכל חברה מנגנוני פיקוח חברתי, המבקשים למנוע סטיות ונוקטים סנקציות חברתיות כלפי הסוטה לפי חומרת הסטייה.